Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan potreban broj narodnih poslanika i da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Pal Šandor i Petar Mišić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Dobili ste obaveštenje o prestanku mandata narodnog poslanika Slobodana Pavlovića. Uručeno vam je pismo generalnog sekretara Glavnog odbora Socijalističke partije Srbije Zorana Anđelkovića, kojim obaveštava Narodnu skupštinu da je narodni poslanik Slobodan Pavlović preminuo i da su se stekli uslovi za prestanak mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovog obaveštenja sa predlogom da Narodna skupština na osnovu člana 88. stav 1. tačka 8. i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Slobodana Pavlovića danom smrti. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 8. i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku Slobodanu Pavloviću, izabranom sa izborne liste Socijalistička partija Srbije - Slobodan Milošević, danom smrti. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade Republike Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Desetog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Primili ste pismo Vlade Republike Srbije od 30. juna 2003. godine, kojim kao ovlašćeni predlagač obaveštava o izmeni dnevnog reda ove sednice. Kao što ste mogli da vidite, za Deseto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na promet, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori kao garantu prema Evropskoj banci za obnovu i razvoj po zajmu Republičke direkcije za puteve, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Izbor, prestanak funkcije, odnosno razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija. Predloženo je da se predlozi zakona o tačkama 2. i 3. utvrđenog dnevnog reda razmatraju po hitnom postupku. Nadležni odbori, ukoliko to već nisu učinili podneće svoje izveštaje u toku trajanja sednice, kako je uobičajena praksa kada je reč o predlozima zakona ili izmena i dopuna zakona, po hitnom postupku. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ZAPOŠLjAVANjU I OSIGURANjU ZA SLUČAJ NEZAPOSLENOSTI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Bratislav Đurić, Vlastimir Budimović, Leila Ruždić-Trifunović; zajedno Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić i Vladimir Garčević; zajedno Toma Bušetić, Radojko Petrić, Miomir Ilić, Joca Arsić, Golub Rajić i Hranislav Perić; zajedno Radojko Petrić, Milan Janković, Joca Arsić, Đura Lazić i Ljubiša Maravić; zajedno Miomir Ilić, Zoran R. Anđelković, Hranislav Perić i Dragan Todorović; zajedno Dragan Jovanović, Radojko Petrić, Milan Janković, Toma Bušetić, Bora Stanimirović, Đura Lazić, Živodarka Dacin, Rajko Baralić i Joca Arsić; zajedno Radojko Petrić, Toma Bušetić, Joca Arsić, Đura Lazić, Hranislav Perić, Milan Janković i Golub Rajić; zajedno Borislav Pelević, Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Jelena Maslovara-Ralević i Ana Tasić; Ištvan Išpanovič, Novica Đurašković, Vlatko Sekulović; zajedno Milorad Stanulov i Ljubodrag Grbić; zajedno Marko Ćulibrk i Jovan Todorović; zajedno Dušan Cvetković i Đura Lazić; zajedno Dušan Cvetković i Hranislav Perić; zajedno Miloš Nešović i Bora Stanimirović; zajedno Ljubiša Maravić i Živanko Radovančev; zajedno Golub Rajić i Nebojša Jović; zajedno Đura Lazić i Joca Arsić; zajedno Radojko Petrić i Đura Lazić; zajedno Rade Bajić i Dušan Cvetković; zajedno Nebojša Jović i Dragan Jovanović; zajedno Rajko Baralić i Joca Arsić, zajedno Sreten Mitrović i Dragan Jovanović; zajedno Toma Bušetić i Miomir Ilić; Dragan Ljubojević, Nataša Jovanović, Ljubomir Kragović, Stevan Kesejić, Petar Jojić, Zlatan Jovanović, Slobodan Janjić, Srboljub Živanović, Branislav Vakić, Branislav Blažić, Veroljub Arsić, Dragan Čolić, Goran Cvetanović, Dragoljub Stamenković, Milovan Radovanović, Vjerica Radeta, Vitomir Plužarević, Dragan Pavlović, Milorad Mirčić, Lazar Marjanski, Zoran Krasić; i Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o pojedinim amandmanima. Na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, mišljenje su izdvojili narodni poslanici Slobodan Adžić, Toma Bušetić, Đuro Popović i Borivoje Drakulović. Na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, narodni poslanik Novica Đurašković povukao je amandmane na članove 5. i 94. Predloga zakona. Pre otvaranja načelnog pretresa, narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforme Srbije, ima reč.
Gospođo Čomić, uvažene kolege poslanici, dostavio sam dokument u kome na osnovu člana 136. Poslovnika tražim da se tačke 2, 3. i 4. dnevnog reda objedine u zajedničkoj raspravi. Molim da to stavite na glasanje.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da se spoji rasprava o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na promet i o Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori kao garantu prema Evropskoj banci za obnovu i razvoj po zajmu Republičke direkcije za puteve. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem. Za 80, protiv 53, uzdržan jedan, nije glasalo 8, ukupno prisutna 142 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića o objedinjenoj raspravi za 2, 3. i 4. tačku dnevnog reda. Predlog po Poslovniku ili primedba, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Poštovane kolege i koleginice i gospođo predsedavajuća, mi smo navikli da vi Poslovnik tumačite onako kako vama odgovara, od slučaja do slučaja, i zbog toga ja moram da reklamiram povredu Poslovnika. U članu 162. i 163. govori se o toku sednice na vanrednom zasedanju, a član 163. je jasan u tom pogledu: "Na vanrednom zasedanju Narodna skupština radi po unapred utvrđenom dnevnom redu koji je dostavio podnosilac zahteva za održavanje vanrednog zasedanja". To, u ovom slučaju, jeste Vlada Srbije. Ona nam je predložila dnevni red, ali mi se nismo izjašnjavali o tom dnevnom redu. Skupština je ta koja će da oceni da li će da prihvati dnevni red i da li će da radi ili neće. Ne može Vlada nas da natera da mi radimo, ukoliko mi to ne želimo. Ovo govorim zbog toga što se članom 165. predviđa da se na vanrednom zasedanju primenjuju odredbe ovog poslovnika o redovnom zasedanju, ako odredbama ovog poglavlja nije drugačije određeno. Ako ćemo da se držimo samo ovih normi, koje su predviđene u glavi IDž. Vanredno zasedanje Narodne skupštine, onda ni gospodin Siniša Mitrović nije mogao da predloži u skladu sa članom 86. objedinjavanje rasprve po tačkama dnevnog reda koje je Vlada predložila. Ili ćemo da se držimo člana 86. i da narodni poslanici, kako je u tom članu predviđeno, glasaju o dnevnom redu i u tom smislu utvrde dnevni red Narodne skupštine ili ćemo se pridržavati glave IDž o vanrednom zasedanju i raditi onako kako je Vlada predložila. Ja stvarno ne vidim razlog da se ovo radi. Imamo vremena da lepo raspravljamo o svim tačkama dnevnog reda, nakon što ste povukli one obimne zakone koje ste nam prošle nedelje dostavili, naterali da ceo vikend radimo na amandmanima, a onda i železnicu, i energetiku, i socijalnu zaštitu, povukli i ostavili za neka bolja vremena. Možda nije momenat da se o energetici sada priča, ali ja mislim da ćemo uskoro pričati o smeni ministra energetike. Još jednom vas molim gospođo predsedavajuća, ili vanredno zasedanje ili redovan tok sednice, nemojte da mešamo babe i žabe i da radimo onako kako samo vama odgovara.
Narodna poslanica je sama pročitala stav 1. člana 163. koji kaže da vanredno zasedanje Narodne skupštine radi po unapred utvrđenom dnevnom redu. I osim datuma održavanja vanrednih zasedanja, koja su izvan Ustavom utvrđenih datuma, odnosno vremena redovnog zasedanja, unapred utvrđivanje dnevnog reda je osobina vanrednog zasedanja. Pročitana je i odredba da se primenjuju odredbe ovog poslovnika o redovnom zasedanju i pod tu odredbu spada i predlog poslanikao objedinjavanju rasprave, kao što će spadati ili neće, zavisi od volje poslanika, predlozi koji se tiču dužine trajanja rasprave u načelu ili po amandmanima, kao što spadaju i odredbe koje se tiču vođenja reda na sednici Skupštine, koje se jednako odnose na redovno i vanredno zasedanje. Dakle, nije učinjena nijedna povreda Poslovnika Narodne skupštine, ni zakazivanjem sednice, ni primenom Poslovnika kako je određeno u članu 163. i 165. Na zahtev narodne poslanice Gordane Pop-Lazić, molim da se zakaže sednica Administrativnog odbora koja će razmotriti primedbu po članu 163. i 165. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećavam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časovakao i da se to vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim predsednike, zamenike predsednika i ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa da predaju spisak i prijave za raspravu u načelu, sa redosledom pripadnika svojih poslaničkih grupa. Molim poslanike da omoguće normalno održavanje i tok sednice i da smanje intenzitet međusobnog razgovora, jer je to pitanje lepog vaspitanja a ne odredaba Poslovnika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? Izvolite, reč ima ministar za rad i zapošljavanje u Vladi Republike Srbije, gospodin Dragan Milovanović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, započeti proces reforme i tranzicija, praktično, komandne voluntarističke ekonomije u savremenu tržišnu ekonomiju, nametnuli su potrebu za donošenjem novog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, zasnovanog u osnovi na dva primarna principa. To su - stvaranje uslova i podsticanje za novo zapošljavanje, postepeno smanjenje nezaposlenosti i uspostavljanje ekonomski realnog i socijalno održivog sistema osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Zakon o zapošljavanju je sistemski i reformski zakon. On će oblast zapošljavanja urediti na nov i moderan način, prilagođen našim trenutnim ekonomskim okolnostima, ali i viziji ekonomskog i socijalnog razvoja. Zakon, ujedno, anticipira i stvara uslove za uspešan nastavak procesa reforme, posebno u oblasti radnog zakonodavstva. Zakon je u potpunosti usklađen sa međunarodnim konvencijama iz oblasti rada. U njega su ugrađeni standardi sledećih konvencija: Konvencija o minimalnoj normi socijalnog obezbeđenja br. 102; Konvencija o službi za zapošljavanje br. 88; Konvencija o politici zapošljavanja br. 122; Konvencija o tripartitnim konsultacijama br. 144; Konvencija o promociji zapošljavanja i zaštiti od nezaposlenosti br. 168 i, Konvencija o privatnim agencijama za zapošljavanje br. 181. Zakon je, takođe, usaglašen sa najvišim standardima koje primenjuje Evropska unija, načelima politike zapošljavanja, sadržanim u ugovoru u Evropskoj uniji, ugovorom iz Amsterdama, odlukama Saveta Evropske unije o smernicama za politiku zapošljavanja, strategijom zapošljavanja Evropske unije iz Luksemburga, odgovarajućim direktivama Evropske unije br. 2000/78 i najvišim standardima uporednog prava iz oblasti zapošljavanja. Predloženi zakon zadovoljava kriterijume Evropske unije i ispunjava sve uslove predviđene za članice Evropske unije. Zakon je koncipiran na kvalitativno nov način. U njega su ugrađene mere koje prate savremene trendove iz oblasti zapošljavanja. Te mere su usmerene na podsticanje novog zapošljavanja, na povećavanje profesionalne i geografske pokretljivosti na tržištu rada na afirmaciji aktivne politike zapošljavanja, na motivisanje nezaposlenog u pravcu aktivnog traženja zaposlenja i na uspostavljanju ekonomski održivog i socijalno realnog sistema osiguranja za slučaj nezaposlenosti. To su osnovne premise na kojima se zasniva novi zakon o zapošljavanju. Zakonom se stvaraju i uslovi za veće i brže zapošljavanje i zadovoljenje potrebe poslodavaca za novim zapošljavanjem. S obzirom na naše opredeljenje da privredu usmerimo ka tržišnoj ekonomiji i da je naš glavni cilj privatizacija najvećeg dela dosadašnje društvene svojine, ovi procesi neminovno menjaju situaciju na tržištu rada. Iz tih promena je proistekla i potreba za kompletnom reformom tržišta rada, što je posebno važno, reorganizacijom načina rada i funkcionisanja Republičkog zavoda za tržište rada. Novim zakonom o zapošljavanju Zavod će promeniti ime u nacionalna služba za zapošljavanje, čime neće biti izvršena samo terminološka promena. Naime, reč je o kompletnoj reformi sadašnjeg Zavoda sa osnovnim ciljem da služba za zapošljavanje postane moderan i brz servis koji će na efikasan način posredovati između nezaposlenog i poslodavca. Takođe, to znači da Nacionalna služba mora da ostvari mnogo bolji kontakt sa privatnim sektorom, gde upravo vidimo prostor za veće zapošljavanje u budućnosti. Privatni sektor reaguje znatno brže od glomaznog društvenog sistema, od radnika traže da započnu sa radom istog dana. Otuda potiče predlog da u tekst zakona ugradimo niz zakonskih odredbi koje se inače sprovode u savremenom svetu a omogućavaju brzo i fleksibilno zapošljavanje i pri tome maksimalno pojednostavljuju procedure prilikom zapošljavanja. Prihvatanjem amandmana izmenili smo odrednicu u zakonu koja se odnosila na obavezu nezaposlenog da bude dostupan jedan sat dnevno za agente iz Nacionalne službe, što predstavlja praksu u pojedinim zemljama. Prema sadašnjem Predlogu savetodavac iz Nacionalne službe i nezaposleni sporoazumom će utvrditi način kako će ostvariti redovni kontakt radi efikasnijeg posredovanja prilikom zapošljavanja. Takođe, uvođenjemprivatnih agencija za zapošnjavanje stvorićemo konkurentski odnos između Nacionalne službe i to bi trebalo da utiče na povećano zapošljavanje. Osnovni cilj donošenja zakona je stvaranje uslova i podsticanje mera i aktivnosti za novo zapošljavanje. Uvođenjem aktivnih mera zapošljavanja i definisanjem nezaposlenog kao aktivnog tražioca posla pomera se akcenat sa pasivnih mera ka aktivnostima i merama koje, na osnovu iskustva iz drugih zemalja, brzo daju odgovarajuće efekte i stvaraju sistemske uslove za brže, adekvatnije i fleksibilnije rešavanje problema nezaposlenih. Aktivna politika zapošljavanja predstavlja osnov za novi pristup rešavanju problema nezaposlenog. Takvom politikom podstiče se novo zapošljavanje, pre svega mladih koji traže prvo zaposlenje, viškova zaposlenih, izbeglih i raseljenih lica, etničkih manjina i, posebno, ugroženih kategorija duže nezaposlenih i nezaposlenih lica starijih od 50 godina. Aktivna politika zapošljavanja zasniva se na podsticanju novog zapošljavanja kroz programe koje donosi Republika, pokrajina i lokalna samouprava. Za stimulisanje novog zapošljavanja predviđena je subvencija za doprinose za socijalno osiguranje koje plaća poslodavac, što je praksa u najvećem broju evropskih zemalja. Štaviše, predloženim amandmanom produžen je period isplate subvencije, doprinosa, za penzijsko i invalidsko osiguranje, zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti sa 12 na 24 meseca. Reč je, naime, o subvencijama koje se obezbeđuju preko Nacionalne službe, kada poslodavac zasnuje radni odnos sa nezaposlenim koji duže čeka na zaposlenje suficitarnog zanimanja ili za čijim zanimanjem postoji mala potreba. Takođe, produžen je i period isplate subvencija za poslodavca koji zapošljava lica starija od 50 godina i to u trajanju od 36 meseci. Dodatno obrazovanje predstavlja jedan od osnovnih oblika politike aktivnih mera. To je u Evropi i svetu ustanovljena praksa kako da nezaposleni dođe do novog posla i nema razloga da i kod nas ovakav vid dodatnog obrazovanja ne pruži veću šansu nezaposlenom za to novo zaposlenje. Od nezaposlenog se očekuje da posao aktivno traži i da prihvati ponuđene mogućnosti za sticanje odgovarajućih znanja i veština, u skladu sa potrebama tržišta rada. Dodatnim obukama biće stvorena dodatna mogućnost da nezaposleni dođe do svog posla. Na ovaj način mi smo implementirali u konvenciju MOR-a br. 142 o razvoju svih resursa. Jedan od novih instituta u zakonu o zapošljavanju, kada su mere aktivne politike u pitanju, predstavlja Klub za traženje posla. U tim klubovima nezaposleni će steći znanja o tome kako da se predstave i stvore komunikaciju sa potencijalnim poslodavcima, kako da napišu svoju profesionalnu biografiju, gde da potraže informacije o novim poslovima i kako da steknu praktična iskustva u traženju posla. Klubovi će biti organizovani u okviru Nacionalne službe za zapošljavanje na jedinstven, standardizovan, način. Ovaj vid aktivnosti daje veoma dobre efekte i ne zahteva velika sredstva. Poslovni centri kao sastavni deo službi za zapošljavanje imaju za cilj da podstaknu nezaposlene na započinjanje sopstvenog biznisa, da nezaposlenima kao novim preduzetnicima pruže neophodnu podršku. To podrazumeva odgovarajuće projekte osnovne obuke za vođenje posla, tehničku, pravnu i ekonomsku pomoć u prvim godinama vođenja privatnog biznisa. Poslovni klubovi su komplementarni sa aktivnostima Republičke agencije za mala i srednja preduzeća i predstavljaju deo jedinstvene podrške razvoju preduzetništva. Samozapošljavanje predstavlja jednu od osnovnih mera aktivne politike zapošljavanja. Pored podrške poslovnog centra, samozapošljavanje se stimuliše i podsticajnim sredstvima. Podsticajna sredstva za samozapošljavanje u Srbiji sada iznose 1.754 dolara za korisnike novčane naknade i 3.158 dolara za višak zaposlenih. To je tri puta više od sredstava koja obezbeđuju u Češkoj, na primer, 885 dolara, 3,1 puta više od Mađarske i za 328 dolara više od visine sredstava koja se obezbeđuju u Poljskoj. Napominjem da je Srbija jedina zemlja u tranziciji u kojoj je Vlada donela socijalni program o višku nezaposlenih i gde se socijalni status viškova rešava na organizovan način, prema vladinom programu. Poseban oblik aktivne politike zapošljavanja predstavljaju javni radovi. Javni radovi ne predstavljaju samo rad na infrastrukturi, već je težište na radu u oblasti socijalne zaštite, pre svega, podrazumeva pružanje pomoći starijim i hendikepiranim licima; u oblasti kulturnih aktivnosti - zaštita spomenika kulture, ekologije i drugog. Javni radovi organizuju se radi ublažavanja nezaposlenosti i rešavanja problema najugroženijih kategorija među nezaposlenima. Tu kategoriju čine nekvalifikovani radnici, socijalni slučajevi, nezaposleni koji dugo čekaju na zaposlenje, kao i stariji od 50 godina. Novim zakonom o zapošljavanju i posebno aktivnim merama koje predstavljaju najvažniju novinu, menja se pristup prema nezaposlenom kao aktivnom tražiocu posla. Dakle, od nezaposlenog na evidenciji očekuje se da preuzme i prihvati različite mere i aktivnosti u pravcu nalaženja zaposlenja i to predstavlja suštinsku promenu u odnosu na dosadašnji zakon. Prihvatanjem ponuđenog zaposlenja i dodatne obuke, nezaposlenom licu biće povećana mogućnost za pronalaženje novog posla. Dosadašnji Zakon o zapošljavanju nije u dovoljnoj meri motivisao nezaposlene da krenu u susret svom zaposlenju, već je sprovođenjem pasivnih mera i produženjem perioda čekanja smanjivao mogućnost pronalaženja adekvatnog zaposlenja. Najveći broj nezaposlenih do sada je čekao dve i više godina na zaposlenje, što je izazivalo neprocenjivi gubitak za iste nezaposlene koji su sa godinama provedenim na birou gubili radne sposobnosti, motivaciju, znanje i sigurnost, kao i želju da započnu profesionalnu karijeru u nekom preduzeću. Definisanje odgovarajućeg zaposlenja predstavlja još jednu kariku u funkciji aktivne politike zapošljavanja, odnosno podsticaja za aktivno traženje posla. Zakonom je utvrđeno da se odgovarajućim zaposlenjem smatra zaposlenje u istom stepenu stručne spreme i zanimanju za nezaposlenog koji na birou čeka posao prva tri meseca. U narednih šest meseci odgovarajućim zaposlenjem smatra se posao u zanimanju, a po isteku devetog meseca, odgovarajućim zaposlenjem smatra se svako ponuđeno zanimanje. Ova odredba zakona, po našem mišljenju, pruža osnov za utvrđivanje stvarne potrebe za posao nezaposlenih na evidenciji. Prema analizama Republičkog zavoda za tržište rada, obavljenim u toku 2002. godine, među nezaposlenima sa evidencije trećina nije spremna da prihvati nijedan ponuđeni posao. Ovom zaključku idu u prilog i sledeći podaci: i pored visoke stope nezaposlenosti, u 2002. godini ostalo je nepopunjeno oko 78.000 radnih mesta. Iako se na evidenciji nezaposlenih vode 3.052 diplomirana ekonomista, do kraja prošle godine ostalo je nepopunjeno 3.177 mesta. Isto tako, 1.102 radna mesta za diplomirane pravnike ostala su na listi ponude Zavoda, iako ih na evidenciji ima 2.729. Na evidenciji ima 33.315 trgovaca, a istovremeno je ostalo na ponudi 3.867 mesta za posao prodavca. I pored 295 hiljada nekvalifikovanih lica koji se vode na evidenciji, do kraja godine ostalo je nepopunjeno 12.369 mesta, za poslove za koje nije potrebna kvalifikacija. Na osnovu tih podataka, procenjuje se da se svako treće lice prijavljuje zavodu samo radi ostvarivanja prava koja mu kao nezaposlenom pripadaju, a da svoj radni angažman ostvaruju u sivoj ekonomiji. Ukoliko se ima u vidu i procena da je u protekloj deceniji oko 600 hiljada lica imalo samo fiktivno zaposlenje u nekom društvenom preduzeću, dok su poslovima u sivoj ekonomiji sticali sredstva za život, onda se lako može zaključiti da je većina tih lica, ne svojom krivicom, bila prinuđena da pravo na zdravstveno osiguranje ostvaruje kroz korišćenje prava po osnovu nezaposlenosti. Ovim zakonom treba da uspostavimo red na tržištu rada, da utvrdimo ko želi da radi, a kome posao nije zaista potreban. Upravo iz tih razloga uvodimo u Zakon o zapošljavanju definiciju nezaposlenog kao aktivnog tražioca posla i definisanje pojma odgovarajućeg zaposlenja. Da podsetim, prema međunarodnim konvencijama nezaposlenim se smatra samo lice koje je svakog trenutka na raspolaganju i spremno da radi. Poštujući te najviše standarde, zakon obezbeđuje podsticanje i dodatno obrazovanje za nezaposlene koji su spremni i žele da rade. Fleksibilni oblici rada postaju preovlađujući način zapošljavanja u savremenom svetu. U zemljama Evropske unije šest miliona zaposlenih radi na privremenim i povremenim poslovima, na određeno vreme, na poslovima sa nepunim radnim vremenom, van poslovnih prostorija poslodavaca i drugo. Od ukupnog broja novozaposlenih u Srbiji, 295.270 ili 59%zaposleno je u fleksibilnim oblicima rada. Zakonom o radu uveli smo fleksibilni oblik rada u naše radno zakonodavstvo, dok će zakon o zapošljavanju omogućiti brzo i efikasno zadovoljenje potreba poslodavaca za obavljanjem određenih poslova. Uvedena je i obaveza Nacionalne službe da poslodavcu obezbedi odgovarajuće lice za potrebe posla i da objavi potrebu za zaposlenjem u roku od 24 sata. Za poslodavca je maksimalno skraćena procedura pronalaženja adekvatnog lica za obavljanje potrebnog posla, a oglašavanje potrebe za nezaposlenim moguće je ostvariti putem elektronske pošte, na sajtu Nacionalne službe. Nezaposleni je dužan da prihvati odgovarajuće zaposlenje, kao i da dostavi svoje podatke, kako bi Nacionalna služba bila u mogućnosti da efikasno i brzo odgovori na zahtev poslodavca. Prilikom definisanja aktivne politike zapošljavanja, kao jednog od stubova novog zakona o zapošljavanju, pošli smo ne samo od trenutnog stanja, projektovanih potreba i mogućnosti, već i od uporedne prakse u zemljama koje su uspešno završile proces tranzicije. Zakon o zapošljavanju stvara osnov za efikasno suzbijanje rada na crno, pre svega, stimulisanjem poslodavca da svoje poslovanje uvede u legalne tokove. Poslodavci mogu da ostvare subvencije za novozaposlene. Takođe je u zakonu uvedena obaveza poslodavaca da prijavi nezaposlenog na osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Pored stimulativnih mera, predviđene su i rigorozne kazne od 200 do 400 hiljada dinara za nesavesne poslodavce koji ne izmiruju svoje obaveze prema zaposlenima, što će svakako biti predmet ažurne kontrole Inspekcije rada Ministarstva za rad i zapošljavanje. Uvođenje privatnih agencija za zapošljavanje, proizilaze iz Konvencije MOR-a broj 181, o privatnim agencijama za zapošljavanje, čime se povećava konkurentnost u oblasti zapošljavanja i zadovoljava potreba poslodavca za novim radnicima. Rad agencija precizno je uređen Zakonom o zapošljavanju. Privatne agencije obavljaće poslove zapošljavanja, kao i Nacionalna služba. Privatne agencije se jedino ne mogu baviti poslovima zapošljavanja maloletnih lica, kao i zapošljavanjem na poslovima koji nose povećani rizik. Usluge posredovanja prilikom zapošljavanja za nezaposlene su besplatne, a troškove snosi poslodavac, na osnovu kontrolisanih cena usluga koje utvrđuje Vlada Republike Srbije. Odnos između Nacionalne službe i agencije je ne samo konkurentski, već i komplementaran, što je pokazala praksa u drugim zemljama. Agencije se obično specijalizuju za zapošljavanje pojedinih zanimanja ili određenih kategorija nezaposlenih. Polazeći od načela jedinstvenog sistema socijalnog osiguranja, u Republici Srbiji je doprinos za osiguranje za slučaj nezaposlenosti uređen u skladu sa tim sistemom za sva tri osiguranja: zdravstveno, penzijsko i invalidsko i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Osnovni princip je uspostavljanje realnog i ekonomski održivog sitema socijalnog osiguranja, uz istovremeno obezbeđenje adekvatne socijalne sigurnosti nezaposlenog. Troškovi nezaposlenosti u 2001. godini činili su 1% bruto društvenog proizvoda. Svaki sedmi dinar utrošen je za nezaposlene. Dva zaposlena lica u Srbiji izdržavaju jednog nezaposlenog. Uz sve to, moram napomenuti da doprinos za osiguranje za slučaj nezaposlenosti iznosi samo 1,1%. Zaposleni plaća 0,55%, koliko plaća i poslodavac. Period isplate novčane naknade i njen iznos utvrđeni su polazeći od evropskih standarada i usklađeni sa izvorom sredstava iz kojih se novčana naknada isplaćuje. Visina novčane nadoknade je utvrđena na nivou Austrije, dok je period isplate novčane naknade na nivou Slovenije. Posebnu pažnju u zakonu posvetili smo zaštiti starijih, nezaposlenih i nezaposlenih lica pred penzijom za koje se novčana naknada isplaćuje u periodu od dve godine. Najveći iznos novčane nadoknade utvrđen je u visini prosečne zarade u Republici, što je u odnosu na važeće zakonsko rešenje veći iznos. Do sada je najviši iznos novčane naknade bio utvrđen u visini od 80% prosečne zarade u privredi Republike. Našim Predlogom zakona najviši iznos novčane naknade utvrđen je u visini prosečne zarade u Republici, a poznato je da je prosečna zarada u Republici uvek viša od prosečne zarade u privredi Republike. Želeo bih da ukažem na to da je Ministarstvo za rad i zapošljavanje pripremilo zakon u saradnji sa profesorima radnog prava sa Pravnog fakulteta u Beogradu, međunarodnim ekspertima Evropske unije, Svetske banke i Međunarodne organizacije rada. U prilog ovoj tvrdnji pročitao bih nekoliko rečenica koje su stručnjaci MOR-a izrekli o Predlogu zakona, dajući stručnu ocenu ovog pravnog akta: "Pružamo snažnu podršku modernim zakonskim okvirima na polju zapošljavanja u Republici Srbiji i stvaranju tržišta rada tipa tržišne ekonomije koja vodi produktnom zapošljavanju". Eksperti Svetske banke konstatovali su da zakon uspostavlja savremeno tržište rada i uspeva da konsoliduje oko 50 propisa koji se odnose na javne usluge zapošljavanja u jedan pravni akt. Zakon predviđa nove pristupe koji proširuju obim usluga zapošljavanja, uvodi programe aktivnih mera, predlaže ubedljivi kriterijum za nezaposlenost. Predloženi zakon podržao je i Socijalno-ekonomski savet Republike Srbije, na svojoj sednici od 20. decembra 2002. godine, sa čijom je preporukom upućen na usvajanje Narodnoj skupštini. Posebno mi je zadovoljstvo da istaknem da su socijalni partneri, sindikati i poslodavci podržali Predlog zakonao zapošljavanju. Zakon je podržao i Savet za zapošljavanje Republike Srbije, koji pored istaknutih eksperata čine predstavnici socijalnih partnera i nevladinih organizacija. Činjenica da su zakon pored stručnjaka podržali i predstavnici sindikata, poslodavaca i organizacija nezaposlenih dovoljan je argument, snažna poruka i preporuka da predloženi zakon o zapošljavanju usvoje i uvaženi narodni poslanici. Ja vam se zahvaljujem na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima narodni poslanik Novica Đurašković, izvestilac Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja; vreme na raspolaganju, po Poslovniku Narodne skupštine, je pet minuta.
Nema potrebe ni pet minuta da govorim. Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se samo zato da bih iskazao svoje zadovoljstvo radom u pripremi i donošenju ovog predloga zakona, o kojem danas raspravljamo. Konačno, čini mi se, da su ova skupština, poslanici svih poslaničkih političkih grupa i predstavnici Ministarstva, koji su radili na izradi zakona, pokazali visok stepen tolerancije i želje za saradnjom. Sve vreme izrade Predloga zakona, od kada je zakon došao u proceduru, postojala je stalna saradnja i komunikacija narodnih poslanika, podnosilaca amandmana, naravno koji su to želeli, i predstavnika Ministarstva. Rezultat toga su 24 amandmana, koje je Odbor prihvatio i predlagač, pa su postali sastavni deo tog Predloga zakona. Interesantno je jedno, da se ovog puta nije gledalo na stranačku pripadnost podnosilaca amandmana i ovog puta smo pokazali da možemo da prihvatimo dobre ideje, dobre želje i razumevanje onih koji ne pripadaju, kako neki ovde tvrde, vladajućoj većini. Desilo se, istina da su pripadnici nekih političkih stranaka na sednici Odbora glasali za amandman ako je podnosilac iz njegove stranke, a za isti takav amandman u istovetnom tekstu glasali protiv ako je podnosilac iz neke druge političke stranke. To se desilo, ali mislim da nije uticalo na konačne odluke i očekujem da će većina u Skupštini, ne samo DOS-ova većina ili kako god da je vi zovete, DOS-manlijska, nego stvarno većina ove skupštine, koja je pokazala ovog puta ogroman stepen tolerancije, da će prihvatiti ovaj zakon i u svojiti ga u Danu za glasanje.
Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednicama odbora žele reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, koji je na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja izdvojio mišljenje, vreme na raspolaganju je do pet minuta. Izvinjavam se narodnom poslaniku Novici Đuraškoviću, izvestilac ima do 10 minuta, ali on je iskoristio i manje od toga.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Milovanoviću, nemam običaj da se obraćam članovima Vlade, jer smatram da ne zaslužuju zbog politike koju vode, ali se Draganu Milovanoviću obraćam samo iz razloga što znam da je njegov udeo u ovom zakonu minoran. Ništa se on nije ovde pitao. Ovde su jednostavno prepisane klauzule, odredbe koje je napisao možda Međunarodni monetarni fond, možda Svetska banka, možda neke druge međunarodne organizacije, a ova naša vlast, naša Vlada mora da izvršava sve naloge i sve diktate koji su krajnje nepovoljni po ovaj narod i državu, a u ovom konkretnom primeru po sve nezaposlene ljude u Srbiji, a njih je negde oko milion. Ministar reče da je ovo izuzetno reformski zakon. Ovaj zakon je reformski u toj meri u kojoj su i svi drugi zakoni, a ja bih danas apostrofirao Zakon o privatizaciji, Zakon o radu i Zakon o zapošljavanju, a to su sasvim sigurno tri zakona koji će imati najpogubnije posledice i dalekosažne posledice po sve ljude ovde u Srbiji. Ova prva dva zakona, Zakon o privatizaciji i Zakon o radu po sve zaposlene, a Zakon o zapošljavanju po sva nezaposlena lica. Ako se samo malo vratimo unazad kada smo ovde govorili protiv Zakona o privatizaciji. Mi sada vidimo koliko je poguban Zakon o privatizaciji. Fabrika "Zdravlja" u Leskovcu, izuzetno značajna i profitabilna prodata je za 3,5 miliona evra, a samo je zaliha roba, znači, lekovi i medicinski materijali, biloza 10 miliona evra. Gde je tu logika? Logika uopšte ne postoji. Brojni su drugi primeri kada je reč o Zakonu o privatizaciji. Kada je reč o Zakonu o radu, gde je predlagač bilo ovo ministarstvo, znamo da su po ovom zakonu radnici postali savremeni robovi. Oni se ništa ne pitaju, otkaz mogu da dobiju u svakom trenutku: zbog tehnoloških promena, tehničkih, organizacionih, zbog rezultata rada, zbog discipline ili nediscipline koju utvrđuje gazda. Znači, ovaj zakon o zapošljavanju spada u red takvih pogubnih zakona koji su doneti u ovoj skupštini. Neće se ovim zakonom, kako to reče ministar na početku, pospešiti zapošljavanje! Kakvo crno zapošljavanje! Danas se u Srbiji niko ne zapošljava - u Srbiji se ne otvaraju nova radna mesta, izuzev možda u nekim državnim organima, javnim službama gde se zapošljavaju prijatelji, rođaci DOS-a, njihovi aktivisti. Ovo drugo je stalno otpuštanje, a to se popularno kaže restrukturiranje i kada god čujete taj izraz, kada čujete socijalni program, odmah znajte da je to veliko otpuštanje. Tako je danas u Srbiji. Stajna tačka ovog zakona, krucijalna tačka, odnosno krucijalni član je član 93. i čak i u tom članu imamo nekoliko ovih tačaka. Mislim da je najpogubnija ova 5) tačka gde se kaže da je svaki ponuđeni posao i odgovarajući posao posle devet meseci. Po ovom članu posao je samo posao u stepenu stručne spreme i zanimanju od tri meseca tajanja, šest meseci u zanimanju, a sve iza toga je svaki ponuđeni posao odgovarajući. Tako ćemo imati prilike da lekari moraju da idu na javne radove, da se prihvataju određenih poslova. Prema tome, ovo je skroz bez ikakvog smisla i ono što je najgore u celoj ovoj priči, pored toga što će veliki broj ljudi ostati bez novčanih naknada, najgore rešenje je što će po ovom zakonu veliki broj ljudi ostati bez zdravstvenog osiguranja, znači, ostaće bez zdravstvene knjižice, a to je najpogubnija stvar. Danas u svakoj bolnici desetak dana lečenja za bezazlene stvari košta 20,30, 50 hiljada, a složenije operacije, kada su u pitanju karcinomi ili na srcu, koštaju nekoliko desetina hiljada evra. (Predsedavajuća:Pet minuta.) Ko će to moći da plati? Nastaviću kasnije, ali u svakom slučaju, ovaj zakon je poguban zakon. Mi nećemo glasati za njega. On je pre svega diktat međunarodnih organizacija i on ništa nama ne donosi dobro, štoće i vreme pokazati da smo u pravu.
Da li još neko od narodnih poslanika, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đuro Popović. Vreme na raspolaganju pet minuta.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, u svojstvu člana na poslednjoj sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, a u raspravi o Predlogu zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, iskoristio sam pravo na izuzimanje mišljenja. Naime, čvrsto sam uveren da ovom zakonskom aktu ne treba dati zeleno svetlo u ovom visokom domu. Pri tome treba imati u vidu da je predloženi zakon u pomenutom odboru podržan sa svega jednim glasom više od polovine prisutnih članova Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Svoje mišljenje sam izuzeo zbog mnogo razloga. Novi, u nizu tzv. reformskih zakona, pre svega, predloženim tekstom obrušio se na svoje najneposrednije korisnike, odnosno na sve nezaposlene u Srbiji. Njih je prema zvaničnoj statistici više od 900.000. U pitanju je ogromna brojka i kada se uzmeu obzir tvrdnja daznačajni deo ove populacije čine ljudi koji već rade i to na crno. Aktuelna DOS-ovska vlast i u ovom slučaju nepobitno potvrđuje koliko je izneverila svoja predizborna obećanja. Prethodnicima su nezadovoljni birači opravdano uskratili poverenje, ali su to učinili uz bezrezervno očekivanje da će sa novom političkom garniturom početi srećniji dani i bolji život. Uzalud nade. Današnja vlast se trudi jedino da ne izneveri sebe i sopstvene interese. Treba li očiglednijeg dokaza ovoj tvrdnji nego što je ovaj pred nama predloženi zakonski akt. Baš kao Zakonom o radu, Zakonom o privatizaciji i Zakonom o penzijskom i invalidskom osiguranju i drugim tobože reformskim zakonima, i sada predloženim zakonom, očito se nastoji da se vlast ne samo očuva, već da ojača svoje pozicije. Svim zainteresovanim se nude na prvi pogled mnogo savremenija, i navodno uz provereni zapadno - evropski recept, ustrojena rešenja, umesto ranijeg socijalističkog, a sa ciljem angažovanja i samih "nezaposlenih", radi sopstvenog zapošljavanja i suzbijanja opstanka sive ekonomije. Još bi sve trebalo da bude manji atak na budžet, pored ostalog i postojanjem agencije za zapošljavanje uz odgovarajuću Nacionalnu službu. Pri svemu rečenom, predlagač zakona kao da stavlja pod tepih ono što će biti pogubnoza interese stalno rastujuće armije nezaposlenih u Srbiji. Njima se bez sumnje nude rigidnazakonska rešenja. Zar nije restriktivno ako je nad glavama nezaposlenih pretnja da će biti prepušteni sami sebi, odnosno gubljenju statusa i dosadašnjeg prava nezaposlenih. Još više brine sutrašnjica dolazećeg naraštaja, pogotovo mladih intelektualaca, koji u sopstvenj zemlji neće moći sa izvesnošću da računaju na radno angažovanje u domenu svog zanimanja. Uzgred bih napomenuo, mada nije beznačajno, kakvim nam materijalima, video zapisima, nadležno ministarstvo populariše ovaj svoj poduhvat. Za trenutak bi se prosto zavarali da mi tobože živimo u bogatoj i mnogo čemu berićetnoj zemlji. Smeli zakonopisci gube iz vida da i onih 500 inspektora, bar još toliko raznih činovnika (blago nama i nezaposlenima), aveliki broj zaposlenih i slabo plaćenih u ovoj našoj zemlji. Iz svih navedenih razloga Stranka srpskog jedinstva neće podržati ovaj predlog zakona. Hvala na pažnji.
Da li još neko od poslanika koji su izdvojili mišljenje na Odboru želi reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo po redosledu, član 89. Poslovnika, na reč predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa. Javili su se narodni poslanik Dragan Marković, predsednik poslaničke grupe Stranka srpskog jedinstva, pa narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpska radikalna stranka. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da napraivmo pauzu, pošto ministar Milovanović nije ovde, a ovo je veoma važan zakon i mislim da nema smisla ne znam kome mi da govorimo i ko će odgovoriti na naša postavljena pitanja. Molim vas da napravite pauzu i zamolite ministra da uđe u salu. To je moj zahtev. Evo ga u holu, pije kafu, ne mora da mu gledaju u šolju, kada popije kafu neka dođe. U šolji ne može da vidi ništa. Videće veoma brzo da će ostati bez ove funkcije. Da li prihvatate, gospođo predsedavajuća, moj predlog?
Izvolite, nastavite izlaganje.
Ja sam vama postavio pitanje. Ja vas molim da sad ne reklamiram član Poslovnika, ne znam koji je član Poslovnika, ali želim od vas da mi odgovorite. Vidite dame i gospodo narodni poslanici, ne znam ko će mi odgovoriti na moja pitanja koja ću postaviti, ali molim zamenika šefa poslaničkog kluba, gospodina Sinišu, da ga dovede. Zahvaljujem. Ja ću sačekati pa makar mi ovo ušlo u vreme koje mi pripada. Vidite, vi kažete da Siniša služi samo da skraćuje vreme u sali, nekada je on i kooperativan. Gospodine ministre, nisam hteo da počnem svoje izlaganje dok vi ne budete prisutni, jer vi imate najveća iskustva. Vi ste bili nekada sindikalni borac za radnička prava, a sada ste borac za prava Vlade Srbije.Mislim da treba da čujete ono što ću vas pitati. Smatram da ovim zakonom koji ste vi predložili, gledate da oduzmete prava onima koji imaju novčanu nadoknadu, jer nekoliko članova u ovomzakonu daju mi za pravo da mogu da sumnjam u tako nešto. Vidite, vi predlažete ovaj zakon, to je isto kao kada su u Saveznoj skupštini prvo isporučivali srpski narod Haškom tribunalu bez zakona, pa su onda doneli zakon iisporučili Srbe sa zakonom. Isti je slučaj i sa ljudima koji su bez posla, da li sa zakonom ili bez zakona, posla nema, gospodine ministre! Trenutno u Srbiji ne radi milion ljudi. Štrajkovi su u većem broju gradova, traže radnici ono što ste im obećali: vi ste nekada rekli da ćete dovesti milion radnika iz inostranstva, da će milion ljudi faliti u Srbiji kada vi budete razvili proizvodnju i kada budete došli na vlast. Nažalost, to nije baš tako i ono što je najveća šteta za radnike jeste to da će ovih dana i do kraja godine bez posla ostati još 500 hiljada ljudi. Mnogo je manja plata, gospodine ministre, u maju mesecu nego decembra prošle godine, a šta to znači? To znači da nema proizvodnje, da je opala proizvodnja, da će još veći broj ljudi ostati bez psola, a Zakon o radu daje poslodavcu ovlašćenje da može svake godine da otpusti 10% radnika. Mi iz Stranke srpskog jedinstva smatramo da će ovaj zakon naneti veliku štetu radnicima, ja ću samo navesti dva primera, koliko je trenutno u dva okruga ljudi bez posla. Prvo ću navesti primer u Šumadijskom okrugu: 34.322 lica trenutno je bez posla, od toga 19.695 žena. Vidite, oni koji su ostali bez posla primili su neku određenu nadoknadu prošle godine, te pare su potrošili, u proseku im treba od 15 do 20 godina do penzije - od čega će ti ljudi da žive? Dalje, želeo bih da vi izađete za ovu govornicu i da kažete koliko je to novih preduzeća u Srbiji napravljeno od kada ste vi formirani, od kada ste došli na vlast, koliko je novih radnih mesta u Srbiji otvoreno, a meni koliko je poznato kao privredniku, nisam čuo da se ijedno novo preduzeće otvorilo, osim ove trafike koje vi nazivate nacionalnim štedionicama, koje su opljačkale srpski narod i uzele marku po 30 dinara, a tržišna vrednost marke tada je u otkupu bila 50 dinara. Znači, ovo je slučaj u Kragujevcu. U Pomoravskom okrugu 27.023 lica je bez posla, od toga 14.794 su žene. Očekuje se da u "Fabrici kablova" posao izgubi još dve hiljade ljudi, a da vas podsetim, da je broj ljudi bez posla od kada ste vi došli na vlast je pet hiljada i nešto za dve godine. Samo u "Fabrici cementa" u Popovcu posao je izgubilo 1.600 ljudi, gospodine ministre, jer su ti radnici prevareni - data je malo veća cifra u startu i ti ljudi su sada izgubili posao za sva vremena. Trenutno, opštini je bilo prividno dobro zbog prodate "Fabrike". Ali ta "Fabrika" je prodata po onoj ceni koju bi za dve godine od proizvodnje cementara mogla da zaradi - te pare. Taj koji je kupio tu "Fabriku", a vi kao ministar morali ste da podignete svoj glas, za devet meseci u 2002. godini, prijavio je milijardu i 400 miliona gubitka. Poslednjih 10 godina, "Cementara" nije imala nikakve gubitke, i zašto mi to onda prodajemo, ta naša nacionalna bogatstva kao što je "Cementara", i šta mi imamo od toga? Pazite, tamo u Zakonu o privatizaciji stoji da ne mogu da se prodaju delovi fabrika ili preduzeća narednih pet godina. To je bio slučaj u "Cementari", prodat je deo pogona u "Fabrici cementa" tako da je veoma teško u Srbiji. Ono što ja želim da kažem, to je da ste vi obećali ljudima koji su bili na ulici - šetali i onima na buvljim pijacama, da ćete ih vratiti u pogone gde su radili, a vi ne da ih niste vratili u pogone, već ste im narezali određene takse, zakupnine, raznorazne kase i ti ljudi sada ne mogu da žive od svog rada. Oni su bili sa vama na ulici jer ste im vi obećali da ćete ih vratiti u fabrike. Za ovaj zakona, gospodine ministre, prvo ste morali da stvorite određeni ambijent. A šta to znači? To znači da se poveća proizvodnja u postojećim fabrikama, da se naprave nova preduzeća od međunarodnih kredita, ali ne od ovih ponuđenih kredita koji su veoma nepovoljni i niko ne može biti kreditno sposoban da otvori neko malo i srednje preduzeće, jer nema nekretnine, odnosno intabulaciju koju treba da uloži, velike su garancije, tako da nijedan pojedinac koji izgubi posao i dobije u proseku od pet do petnaest hiljada evra, zavisi kako u kom preduzeću, ne može da postane privatni preduzetnik. Ono što je u ovom zakonu čudno, gospodine ministre, u članu 91. se kaže - nezaposleni je dužan svakog dana da bude jedan sat na određenoj adresi koju prijavi. Pazite, onaj ko se ... (Dragan Milovanović, ministar za rad i zapošljavanje, sa mesta: Prihvaćen je amandman, tako da to više ne stoji.) ... to više ne stoji, a taj amandman je imala Stranka srpskog jedinstva, onda da kažete da je na predlog SSJ Vlada Republike Srbije prihvatila amandman i ta obaveza se skida. Vidite, trebalo bi da skinete i član 93. Član 93. kaže - nezaposleni se briše iz evidencije ako obavlja rad bez zaključenog ugovora o privremenom i povremenim poslovima. I to se briše? Dobro, i to je zahvaljujući SSJ, drago mi je što je Vlada imala razumevanja, ali je i pokazatelj da SSJ ima ljude koji su veoma uspešni privrednici i program SSJ govori da se zalažemo za bolje sutra naših radnika u Srbiji. Sada vas pitam, gospodine ministre, da li ste u tom istom članu skinuli i onu obavezu, da: "Posle devet meseci na evidenciji nezaposlenih, odgovarajuće zaposlenje je svako ponuđeno zaposlenje". To niste skinuli? E, vidite, to je najveća šteta, u tom istom članu da ste skinuli i ovaj stav, onda bismo mi iz SSJ rekli da vi vodite računa o radnicima u Srbiji koji su ostali bez posla. Vidite, ovo ponuđeno rešenje ne motiviše mlade ljude da upišu određene fakultete u nekom narednom periodu i to ove fakultete za koje ste vi uveli ogromne školarine, jer šta će ti mladi ljudi sutra da rade. Dalje, ovim članom zakona vi ćete naterati da lekari u bolnicama, pazite, vidite ša je problem: u 90% slučajeva kao što je to nekada bilo, ukoliko niste član vladajuće partije, ne možete bigi šef odeljenja, ne možete biti u bolnici gde ste nekada radili sa istim statusom, nego vam daju torbiče i onda vas šalju, idete u neko selo itd, tako da će pojedini lekari morati da nose malter sutra ... (Dragan Milovanović, ministar za rad i zapošljavanje, sa mesta: Znači, u selu ne treba da bude lekara?) Treba, ali ne to da bude kaznena mera, nego da ide u krug: jedne nedelje da ide jedan lekar opšte prakse, druge nedelje drugi itd. Nateraćete ekonomiste da rade nešto što im nije profesija i mislim da ovaj član zakona, odnosno ovaj stav ne treba da prihvatite. Ovaj stav je veoma štetan za ljude u Srbiji, jer imamo veliki broj intelektualaca koji se vode na evidenciji nezaposlenih. Ne možemo mi te ljude da teramo da rade fizičke poslove. Kaže ministar - što, šta im fali? Pa niste to govorili, gospodine ministre, kada ste bili na čelu kolone i kada ste bili predsednik sindikata, nemojte tako da dobacujete - što, šta im fali! Fali im to za šta su se ljudi školovali, ministar je to rekao. Dalje, gospodine ministre Milovanoviću, bivši lideru jednog sindikata, ne znam koliko članova ima taj sindikat, ali taj sindikat treba da se solidariše sa najvećim i najjačim sindikatom koji je bio pre par dana na ulicama Beograda, sa onima koji su tražili svoja prava, a ni vi, ni gospodin Čanak iz Nezavisnog sindikata, niste izveli vaše radnike na ulicu, a morali ste! Jer svi imate istu obavezu - da se borite za radnička prava i da tražite od poslodavca i od Vlade Srbije da malo bolje gleda na radnike koji su ostali bez posla i na radnike koji će izgubiti posao do kraja godine.
Da li koristite sledećih 10 minuta?
Evo, završavam, član 115. - prava na novčanu naknadu. To je najveći problem - samo devet meseci ako osiguranik ima staž od 15 do 20 godina, pa sam uzeo taj prosek, jer najveći broj ljudi koji su ostali bez posla, imaju baš ovoliko godina radnog staža. Posle devet meseci oni ostaju bez novčane nadoknade! Pazite: ostali su bez novčane nadoknade, a u članu 125. se kaže daposle devet meseci nemaju više ni penzijsko i invalidsko osiguranje! Pa to je gospodine ministre šteta i sramota. Šta će ti ljudi, ako se neko ne daj bože razboli. Trideset posto običnih radnika je imalo otežana radna mesta u preduzećima gde su radili. To su polubolesni ljudi i sutradan će ostati bez penzija, bez socijalnog i bez novčane nadoknade. Mislim da ste se ovde ogrešili, ovim članom zakona, i Stranka srpskog jedinstva smatra da je ovaj zakon štetan. Vi možete ovaj zakon da izglasate sa kupljenim izdajnicima, poslanicima koje ste kupili za pare, davali automobile itd, ali to nije legitimna vlada. Kratkog je daha, i to nije volja baš tih ljudi koji su bili onda na ulicama a i danas. Zahvaljujući običnim ljudima, radnicima, vi ste došli na vlast. Oni su vas izveli i doveli, a vi sada sa nekim kupljenim izdajnicima, kao što su u ovim vašim redovima sada, ovaj što igra igrice...
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću se povodom ovog zakona u načelnoj raspravi osvrnuti više na ekonomsku politiku Vlade i ukupan ekonomski i socijalni ambijent u kome donosimo ovaj zakon, a o pojedinim rešenjima ćemo govoriti kroz amandmane, jer smo podneli veliki broj amandmana i ne bih da se u tom smislu ponavljam. Htela bih samo da podsetim da smo mi Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti dobili 11. februara 2003. godine, sa predlogom da se razmatrapo hitnom postupku. Razlozi su tada za hitan postupak bili - da bi se ovaj zakon odmah po svom donošenju odrazio na efekte i obezbedio novo zapošljavanje u 2003. godini, pa bih htela da se osvrnem na to i da kažem, bez obzira na to što su razlozi za hitan postupak očigledno izostali, jer pet meseci nakon toga tek raspravljamo o tom zakonu, da nijedan zakon ne može ili bar ne ovaj zakon, da dovede do povećanja broja zaposlenih. Ukupna ekonomska politika, socijalna, monetarna mogla bi da dovede do povećanja zaposlenih i eventualno povećanja standarda stanovništva. Nedonošenje zakona po hitnom postupku prouzrokovalo bi ozbiljne posledice u oblasti nezaposlenosti i zapošljavanja kao i rad u službama nadležnim za poslove zapošljavanja. Razlozi za hitan postupak nisu postojali ni tada, ne postoje ni danas, tako da u julu mesecu, pred godišnje odmore, u jeku štrajkova, raspravljamo o zakonu o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Trebalo bi da kažemo da od ukupno radno sposobnog stanovništva 40% je nezaposlenih. Ta činjenica je sama po sebi alarmantna i govori o tome kakvo je stanje u našoj državi po pitanju nezaposlenosti. Napravljena je oštra podela po principu jednima "raj" a drugima "pakao". "Raj" je onima koji broje 8-10% u Srbiji, za koje može da se kaže da su bogati, a "pakao" za sve ostale. Inače, ekonomska politika u poslednje dve godine sprovodi se na takav način da se katastrofalno odražava na socijalnu politiku i dovodi do povećanja nezaposlenosti i socijalnog previranja. Ne trebaju nam drugi dokazi, nego desetine štrajkova koji su se u poslednjih nekoliko meseci dešavali i koji se još uvek dešavaju, evo, na ulicama imamo rudare koji štrajkuju. Napor Vlade da statistikom, tom posebnom metodom koja nije nauka, ali jeste metoda koja može da dokaže nemoguće, dokazuje se kako je trend realnih troškova života takav da se sve bolje živi. Iako je to besmisleno i netačno, a za to je poslužila, pre svega, redukovana potrošačka korpa. Znate već šta u tu potrošačku korpu ulazi. Juče sam to kao izveštaj negde gledala: 17.000 je potrebno za četvoročlanu porodicu, a tu nije uračunata struja i ostale komunalije, pa sada ko može da preživi neka preživi od takve potrošačke korpe. Međutim, na osnovu te potrošačke korpe iskazuju se realni iznosi zarada i isplate iz sfere socijalnih primanja. Dakle, u zavisnosti od toga koliko vredi potrošačka korpa zavise i socijalna primanja i zarade. Kriza se iz meseca u mesec povećava. Broj nezaposlenih raste i ovo alhemijsko održavanje egzistencije daleko ispod minimuma, samo je puka statistika a ne realnost. Činjenica je da državni budžet i socijalni fondovi okupiraju kod nas dve trećine nacionalnog dohotka. Ekonomska politika proizvela je visoke socijalne razlike sa širokim društvenim implikacijama. Iz nje su proizašle i socijalne tenzije sa brojnim štrajkovima i javnog ispoljavanja nezadovoljstva, a samim tim i do porasta političkih tenzija. To jedno bez drugog jednostavno ne ide. Rast stope nezaposlenosti, neopravdani otkazi, niske zarade, simbolični iznosi socijalne pomoći, problemi sa redovnim i regularnim isplatama penzija i drugo pokazuju potpuno odsustvo socijalne politike. Socijalnog dijaloga, barem u onom naučnom ili knjiškom smislu, gotovo da u Srbiji nema. Nema onog istinskog kolektivnog pregovaranja. To kolektivno pregovaranje, između ostalog, imalo bi i funkciju regulisanja tržišta rada. Tako barem biva u normalno razvijenim zemljama, koje nemaju ovakve socijalne tenzije, tako da u praksi dominira forma državno-birokratske farse u ovoj oblasti, i ovaj zakon je jedan od dokaza za tu tezu. Uz brojne druge negativne tendencije, na veoma lak način u jednom trenutku ministar Milovanović postiže dogovor sa, kako je on onda rekao, predstavnicima tri najveće centrale i Unijom poslodavaca Srbije o sudbini onih koji primaju minimalnu zaradu, a broj tih koji primaju minimalnu zaradu je sredinom januara ove godine bio negde oko 36.000. To je podatak iz Ministarstva. U uslovima sprovođenja postojećeg Zakona o radu, a ne treba tu zaboraviti ni Zakon o privatizaciji koji ima i te kako negativne implikacije i na ovu oblast, sindikati su pretvoreni ili gotovo potpuno proterani sa ekonomsko-socijalnog i radno-pravne scene u ovim preduzećima, koja su privatizovana ili koja su počela da se privatizuju. Ovo što se dešava sa "Elektroprivredom" i privatizacija pojedinih delova "Elektroprivrede" ide ka tome da potpuno uništimo sindikate, jer se to pokazalo kao vrlo uspešno. Onda nećemo ni imati onog trećeg partnera, imaćemo samo poslodavca, imaćemo državu. Vrlo često država je i poslodavac i nećemo imati radnika koji će uopšte biti u mogućnosti da se na bilo koji način organizuje i suprotstavi Vladi ili poslodavcu. Ekonomska politika u ovoj oblasti pretrpela je potpuni krah sa brojnim i nenadoknadivim posledicama po brojne slojeve osiromašenih i socijalno ugroženih građana. Država je ostala i gluva i slepa za sudbinu mnogih porodica, odnosno mnogih građana, pogotovo onih koji su ostali bez posla u postupku privatizacije, ovako kako se ona vrši. Zarade koje rastu ali samo nominalno, cene koje rastu, ali realno, čvrst kurs dinara - doprineli su ubrzanom osiromašenju i samo vladina statistika može da pokaže drugačije, ali ako se okrenemo oko sebe vidimo da brojke mogu da slažu a da je stvarnost samo jedna i ona je lako vidljiva. Legalnost pranja novca u poslednje dve godine postaje jedan od najvažnijih poslova; pojave kao što su mito, korupcija, i drugi nelegalni poslovi, stvorili su neki novi sloj bogatih ljudi i uglavnom su ti ljudi bogati samo zahvaljujući ovim nelegalnim poslovima. Treba da podsetimo i na neke brojke, 1,2 miliona radnika u 2001. godini, radi u nelikvidnim preduzećima; 450.000 ljudi neredovno prima plate više meseci u 2001. godini, i u istoj godini 500.000 radnika radi u firmama za koje je predložen stečaj; a u 2002. godini još 289.892 radnika radi u firmama za koje je predložen stečaj. Šta nam to govori? Govori nam o onome čega smo se najviše plašili, na šta smo upozoravali kada smo govorili o Zakonu o privatizaciji - dovode se preduzeća u stečaj da bi se oslobodili viška zaposlenih zbog budućeg vlasnika, tj. poslodavca i onda se ide u privatizaciju. Zbog toga je ovoliko povećanje broja radnika koji radi u firmama za koje je predložen stečaj. Preduzeća koja redovno isplaćuju platu u kontinuitetu, od godinu dana, u ovom trenutku pala su na 4,4%. Ovo je ukupna cifra ne samo privrede nego i vanprivrede. Ako bismo posebno izrazili privredu nisam našla taj podatak ali to bi verovatno bilo katastrofalno. Zapanjujuća je i stopa uvećanja nezaposlenosti i moglo bi se reći da je ova vlast postigla nemoguće, odnosno pretvorila je Srbiju u stanje nemogućnosti zapošljavanja radnosposobnog stanovništva. U oktobru 2002. godine bilo je nezaposleno 885.742 radnika, to je statistički podatak. Od tada pa naovamo svakog meseca ostane bez posla 20.000 radnika, tako da je lako izračunati koliko se ova cifra uvećala i već prešla cifru od milion nezaposlenih radnika. Po našem mišljenju problemi zapošljavanja su zaista alarmantni. U ovom zakonu imamo koncepciju oktroisanog tržišta rada u kome se inaugurišu državni i paradržavni oblici posredovanja i posrednika prilikom zapošljavanja. A, praksa i nauka pokazuju upravo suprotno, da državu treba što više udaljiti od tržišta rada. To smo učili još 70. i neke godine. Daleko smo bili od nekog liberalnog kapitalizma, ali je bilo država koje su to već tada sprovodile pa sad možemo da se prisetimo toga. Treba, takođe, da se otvoreno kaže i šta su uzroci sivog tržišta. To su pre svega nerazvijenost i inertnost tržišta rada koji se neće popraviti ovim zakonom, ono će i dalje ostati takvo, i rigidna regulativa radnih odnosa, odnosno niske plate i ogromni doprinosi. Doprinosi nikada nisu bili niski. U jednom trenutku smo, negde u vreme pred rat, sišli ispod onih 100%, mislim na 96%. A sada? Otkako je ekspert Đelić to uzeo pod svoje, najveće opterećenje za poslodavce i zaposlene jesu ti porezi i doprinosi. I, takođe, tu je i činjenica da ne znamo šta je formalno a šta neformalno tržište rada; a trebalo bi da to potpuno razdvojimo i u vezi je, naravno, sa sivim tržištem. Formalno tržište rada je sve ono što bi ovaj zakon regulisao i trebalo da reguliše. A neformalno tržište rada to je ono što su se ljudi snalazili, tako što rade ko kako zna i ume, bez obzira kakve diplome imaju, kakve je struke: npr. ode na pijac, zakupi tezgu ili uzme kutiju, stavi na trotoar i na taj način pokušava da zaradi za hleb. Ukupan broj radnoangažovanih u vreme sankcija bio je veći nego što je danas. I tek je negde 1998, 1999. godine počelo da se značajno pokazuju negativne posledice nezaposlenosti. Ali, treba da se setimo da smo dve godine pre toga, onda u kontinuitetu, imali ogroman broj izbeglica, negde oko 600.000 - 520.000 je dobilo status izbeglice i po nekim međunarodnim pravilima. To su ljudi koji su pobegli ispred ustaškog i muslimanskog noža, koji su došli ovde i koje smo nekako morali da zbrinjavamo i naravno da su uticali na povećanje broja nezaposlenosti. Ali, šta je danas? Nikako da vidimo šta je politika ove vlade. Kako da se to prevaziđe i kako da obezbedimo ono što je po Ustavu svakome dostupno na podjednak način i što mora da mu se obezbedi, a to je pravo na rad. Ne pravo na traženje posla. Svaki nezaposleni zna kako će da traži posao; da li će da ide na tržište rada da pita ili da gleda oglase ili će da ide od firme do firme i da se preporučuje ili će da traži rođake, ili će da se učlanjuje u neke političke partije. Svako traži na najbolji mogući način put da do posla dođe, a mnogi u tome i ne biraju sredstva. Najveće oscilacije nezaposlenih dešavaju se tek 2001. i 2002. godine. To je posledica politike koju ova vlada vodi i mi sada imamo ogromnu stopu što vidne a što prikrivene nezaposlenosti. A prikrivenu nezaposlenost imamo u onim firmama koje praktično ne isplaćuju plate, u kojima se radnici vode da rade, a ono što je osnovno da za svoj rad dobiju nadoknadu, to ne dobijaju. Koliko je takvih radnika ne znam ali ministar bi morao da zna, samo znam da je ogroman broj tih firmi koje nisu u stanju da isplate plate svojim radnicima. Potrebno je naravno, već, radno agažovanje kroz privatni sektor i to je ministar u svom ekspozeo i naveo kao najveći resurs, gde bismo mogli nezaposlene da zaposlimo. Međutim, kada govorimo o privatnom sektoru dolazimo do pitanja privatizacije, jer je u 2000. godini 16,3% bilo zaposleno u privatnom sektoru a sada je taj procenat prepolovljen. Šta to znači? To znači da i privatnici više nisu u stanju da apsorbuju radnu snagu, odnosno da redukuju radnu snagu jer nemaju mogućnosti da razvijaju proizvodnju, da zapošljavaju nove radnike a svaki zaposleni - za njega je ogroman teret, zbog visokih poreza i doprinosa, i zbog odredbi Zakona o radu, gde mora da ima tačno određenu visinu osnovice na koju se obračunava porez i doprinos u zavisnosti od stručne spreme. Umesto da u tom privatnom sektoru očekujemo povećanje broja zaposlenosti, u stvari, mi imamo smanjenje, jer u Vladi Srbije, očigledno, jedno ministarstvo sa drugim ministarstvom ne razgovara, ne postoji prava vizija o ekonomskoj politici, ili je možda razlog u tome što jedni konsultuju Nemce, drugi Fince, treći Amerikance, a oni, hvala Bogu, svako ima neke svoje interese. Naša ministarstva i naši ministri samo sprovode tu politiku. Vlada Srbije nema viziju ekonomske politike u okviru koje se posmatra i politika zapošljavanja i prava iz radnog odnosa. To smo mogli već da vidimo i sada da zaokružimo sa ovim zakonom, zajedno sa Zakonom o radu i Zakonom o privatizaciji. Očigledno, svima je jasno šta će se dalje događati. Možda nekog malog zatišja i bude u julu i avgustu, ali socijalne tenzije i socijalni nemiri koji se najavljuju za jesen, trebalo bi da postanu predmet interesovanja Vlade Srbije, pogotovo ministra za rad i resornih ministara, zbog firmi koje štrajkuju, da nam se ne bi desila ulica. Verujte, to nikome ne ide u prilog, najmanje ide u prilog državi, ukoliko želimo da sačuvamo državu - jer neko tamo sa strane jedva čeka neko krvoproliće u zemlji, ne bi li nam uveo protektorat. Iz tih razloga i zbog toga što ovo ništa ne znači i ne ide u korist nezaposlenima ni na kakav način, SRS i poslanici SRS neće glasati za ovaj zakon.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, pa Srđan Petrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS i narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička narodna stranka.
Bez obzira što je ministar tu kao predstavnik Vlade, sala je poluprazna i nemam inspiraciju da govorim, pa da proverimo kvorum, predsedavajuća, u skladu sa članom 82, jer mislim da ću reći nešto što je poučno.
Molim narodnog poslanika da zauzme svoju poslaničku klupu. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS istakao je zahtev za utvrđivanje kvoruma potrebnog za rad Narodne skupštine. Molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Molim službu Narodne skupštine da mi dostavi listing ovog utvrđenog kvoruma i da mi dostavi spisak narodnih poslanika koji su na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, zakazujem sednicu Administrativnog odbora, sa drugom tačkom dnevnog reda, o izricanju mera, na osnovu člana 217. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji podrazumeva prava, dužnosti i obaveze narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Milovanoviću, kao predlagač ovog zakona, Ministarstvo u razloge za donošenje ovog zakona ponovo ističe i stalno se poziva na tranziciju društva i ekonomije, na savremene principe civilnog društva, na demokratiju i tržišnu ekonomiju i da su to upravo glavni razlozi za donošenje jednog ovakvog zakona koji nazivaju reformskim. Sasvim je jasno da je ovaj zakon pisan po diktatu onih sa strane i jasno je da je ta politika diktata ovu zemlju u ove tri godine DOS-ovske vlasti dovela do toga .... (Aleksandar Radosavljević, sa mesta: DOS-manlijske.) ... DOS-manlijske, može i tako, dovela do toga da se fabrike rasprodaju, da na tržištu rada ili nezaposlenih ima negde oko milion ljudi, da se država raspada i sve je to rezultat jedne takve politike, politike koja se prihvata sa strane, a koja ništa ne donosi dobro ovom narodu. Zakon o zapošljavanju, kao i malopre što sam rekao, neće doprineti nekom bržem zapošljavanju ljudi. Naprotiv, veliki broj ljudi koji danas uživa novčanu naknadu, mislim da ih je ispod 100.000 biće prepolovljen, a veliki broj onih koji su nezaposlena lica ostaće bez ovih elementarnih prava koja sada uživaju po izmeljenom Zakonu o zapošljavanju. Cinično zvuči da će se ovim zakonom osigurati veća mobilnost nezaposlenih da traže posao. Gde će radnici "Fabrike kablova" posle restrukturiranja naći posao? Gde će naći posao "rudari Bora" i "Majdanpeka"? Nigde! A sa druge strane i ono malo prava koja su do sada ostvarivali putem ovog zakona, ta prava će izgubiti. Šta je novina u ovom zakonu, na šta se ministar poziva i o čemu je govorio na Odboru? Ja bih istakao samo nekoliko tih bitnih odredbi: formiranje raznih poslovnih centara, klubova za traženje poslova, raznih agencija. To je jedno čisto zamajavanje i nikakvih rezultata neće biti, niti sa klubovima, niti sa poslovnim centrima, niti sa agencijama! To je jedan uzaludan posao, i kao što sam malopre rekao, jedino zaposlenje mogu naći preko tih klubova, odnosno u tim klubovima i poslovnim centrima, agencijama, samo aktivisti sadašnje vlasti, DOS-ove vlasti. (Aleksandar Radosavljević, sa mesta: DOS-manlijske. Nemoj da te ispravljam.) DOS-manlijske vlasti. Ovde se, u ovom zakonu uvodi novi institut, institut javnih radova. Naravno, predlagač misli da će ovo biti na veliku korist svih onih koji su bez posla, a mi mislimo da je ovo samo kazna za one koji su bez posla i koji će tek ostati bez posla. Uostalom, sami kriterijumi su nakaradni u smislu prednosti onih lica koja će imati prednost prilikom organizovanja javnih radova. Ko ima prednost? Lica koja čekaju duže od dve godine na posao, lica koja primaju novčane naknade, lica koja su starija od 50 godina i lica koja su u stanju socijalne potrebe. Neko ko ima preko 50 godina, ostao bez posla, depresivan do kraja, a sada javni rad, kopanje neke kanalizacije. Doduše, ministar kaže da će prednost imati uređivanje fasada. Zamislite sada jednog diplomiranog inženjera iz "Lole", iz "Goše" da se pojavi, možda jeovima u Beogradu lakše, ali na primer u Palanci, Velikoj Plani, u ovim manjim gradovima da uređuje fasadu diplomirani inženjer, magistar, možda i doktor nauka - ali to je ta politika koja ne vodi računa o elementarnim stvarima. Kada je reč o organima Nacionalne službe, ističe se da su to upravni odbor, nadzorni odbor - ali ko će biti u sastavu tih organa? Reprezentativni sindikati, reprezentativna udruženja. Koji su to sindikati? Mika Smiljanić, čovek koji je bio 1996. godine na listi sadašnjeg DOS-a, a onda Koalicije "Zajedno"; Branislav Čanak koji je dobro dotiran sa strane svih ovih godina. I sada će oni da budu predstavnici sindikata. Sve je u funkciji vlasti. Kada govorimo o ovim udruženjima poslodavaca, možda se misli na Bogoljuba Karića. On je sada čuveni industrijalac, predsednik udruženja ili Željko Mitrović, možda će on biti predsednik udruženja estradnih umetnika, pa i on da se nađe. Ti ljudi će se naći ovde i sada oni misle ili se brinu za sudbinu milion nezaposlenih lica, koja nemaju, takoreći, ovim zakonom nikakva prava. U članu 91. govori se o obavezama nezaposlenih lica. Svi ovi članovi su restrektivni - svi članovi i odredbe pružaju manje mogućnosti i manje prava u odnosu na prava koja su imali po "našem" zakonu, kada je na vlasti bila Socijalistička partija Srbije. Primera radi: nezaposleni je dužan da se lično javi Nacionalnoj službi jednom u tri meseca, a bilo je četiri meseca, znači povoljnije; nezaposleni koji ostvaruje naknadu dužan je da se javi lično Nacionalnoj službi svakih 30 dana, a kod nas je bilo 60 dana; posebno su sporni stavovi da svako nezaposleno lice mora da bude jedan sat na određenom mestu. To je u direktnoj koliziji sa onim zahtevom da aktivno traži posao. Kako će on aktivno da traži posao, a da sedi kod kuće i da čeka kada će ga pozvati neko iz Nacionalne službe? Kada govorimo o brisanju sa evidencije (član 23.), što je ključna odredba u ovom zakonu, ovde se kaže ako ga predstavnik Nacionalne službe tri puta ne nađe na određenoj adresi. Ko će verovati predstavniku Nacionalne službe? Može da kaže da ga je tražio, nije ga našao, a onda sledi brisanje sa evidencije i brisanje ovih elementarnih prava. Naravno, posebno su teške odredbe vezane za odgovarajući posao. Svaki ponuđeni posao posle devet meseci je odgovarajući posao. Stvarno ćemo imati situaciju posle isteka roka od tri meseca - onih šest meseci odgovarajuće zaposlenje je ponuđeni posao u zanimanju, i to je restriktivna odredba, ali ne u tolikoj meri. Doktor će biti prinuđen da bude medicinska sestra ili pravnik da bude ćata, diplomirani ekonomista knjigovođa, ali u uslovima kada nema posla i to je donekle prihvatljivo. Ovo je najgora odredba! Mnogi ljudi neće prihvatiti ove odredbe i na taj način će izgubiti elementarna prava o kojima sam isto govorio, znači: zdravstvena zaštita, zdravstveno osiguranje, novčana naknada i jasno je da će tako biti. Sva ova prava su restriktivna i u drugim odredbama. Kada je reč o pravu na novčanu naknadu i osnovici za utvrđivanje novčane naknade - sada obavezno osigurana lica imaju pravo na novčanu naknadu ako su bila osigurana najmanje 12 meseci, a ranije je bilo 9 meseci. Znači, u naše vreme, vrlo brzo se sticalo to pravo. Osnovica je prosečna zarada u poslednjih šest meseci, a u naše vreme je bilo u poslednjem, u prethodnom mesecu. Visina novčane naknade sada je 60%, a bila je 70% i plus 2% za svaku godinu osiguranja i trajanja prava na novčanu naknadu. To je restriktivno, sve je restriktivno u ovom zakonu, sve je rigidno i sve je ovo za nas apsolutno neprihvatljivo!! Nekada je bolje kada se zakonski konstatuju prava, pa makar ako i ne budu izvršavana u datom trenutku, nego kada se ukinu i kada ih više uopšte nema. Ovo je politika sa strane, ministar će posle to da kaže: politika Međunarodnog monetarnog fonda, Svetske banke, oni su nama odredili koja je visina novčane naknade, koliko će da traje novčana naknada, sve je to u njihovoj funkciji. Ministar kaže da su bile silne pohvale od Svetske banke, MMF-a. I kada je reč o Argentini i svim drugim zemljama bilo je slično, a na kraju su sve te zemlje doživele krah. Znači, naša sudbina je takva.
Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS, pa narodni poslanik Vladimir Garčević. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Narodni poslanik Živko Selaković.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, Zakon o zapošljavnju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti je loš zakon i ono što je još gore u loše vreme. Neosporno je da na našem tržištu rada, odnosno celom problemu nezaposlenosti treba pristupiti sistemski i neke stvari promeniti, ali način i vreme koje je za to izabrala Vlada Srbije i nadležno Ministarstvo sigurno ne dovodi do rešenja. Postavlja se nekoliko važnih pitanja. Pravo, zašto naročito sada donositi zakon? Ministar je rekao da su u zakon ugrađene direktive Evropske unije, Međunarodne organizacije rada. Postavlja se pitanje da lisu te direktive bile ugrađene i u prethodni zakon. Verovatno jesu. Kakve su promene u odnosu na postojeći zakon? Koliko te promene dotiču onoga ko najviše očekuje od donošenja novog zakona, i onoga koji ima iluzije da će svoj status u društvu poboljšati? Ne dotiču ga ni malo ili samo u tome što mu pogoršavaju položaj. Najvažnije su sigurno one promene koje idu u pravcu restriktivnosti i ukidanja postojećeg prava. Zašto sada doneti zakon? Postojeća konjunktura u svetskoj privredi i u našoj privredi, tranziciona recesija, problemi koje smo nasledili iz prethodnog perioda, problemi koji su nastali u poslednje dve godine sadašnjevlasti, govore dovoljno o tome da sada nije vreme za donošenje ovog zakona koji će da reguliše pitanje ponude i potražnje radne snage. Vreme za donošenje zakona koji će da uvede red na tržište rada i koji će, ono što je često ministar spominjao i ostali koji su govorili o zakonu, da uvede određenu disciplinu nezaposlenih koji nemaju cilj i kojima jedini cilj nije traženje radnog mesta - vreme za donošenje takvogzakona je vreme uzlazne konjukture, odnosno privrednog rasta, kada su nezaposleni većinom oni ljudi koji ne žele da nađu posao. Da li je današnje vreme kada se približavamo milionitom nezaposlenom vreme kada će se donositi restriktivan zakon? Sigurno da nije. Demokratska stranka Srbije je stranka koja u svom programu ima deo socijalne odgovornosti, mada mi nismo stranka koja stavlja socijalnu odgovornost na prvo mesto, ali u današnje vreme socijalna odgovornost i odgovornost za nezaposlene je i nacionalna odgovornost, jer nezaposleni i budući nezaposleni su veliki deo našeg društva. To postaje dominantan deo našeg narod. Grozno je kada vidimo kakva je struktura našeg društva: kada vidimo koliko imamo nezaposlenih, koliko imamo ljudi koji treba da postanu nezaposleni, socijalno izdržavanih lica, penzionera i ostalih, onda vidimo da odgovornost za nezaposlene i ostale kategorije društva nije samo socijalna odgovornost za koju se zalažu, bar tako kažu stranke levica i iz DOS-a i iz opozicije, nego i nacionalna odgovornost. Postavlja sei pitanje - zašto je zakon stavljen na dnevni red tokom februara meseca, pa je posle povučen, a imamo ga sada, početkom jula meseca? Da budem sarkastičan, verovatno smo čekali da cifra nezaposlenih dođe do milion, pa da onda rešavamo to pitanje ili je možda milion nezaposlenih bolje rešenjeza donošenjezakona. Kome je potreban zakon? Nezaposlenima sa ovakvim rešenjima sigurno nije. Oni gube neka postojeća prava koja imaju u domenu naknade za slučaj nezaposlenosti. Sa druge strane njihov položaj se i poboljšava? Radnicima ovaj zakon može samo da donese dodatnu frustraciju na njihov ionako loš položaj. Jer iz struktura našeg radnog kontingenta vidi se da je tu veliki deo fiktivno zaposlenih ljudi koji će sutra ostati bez posla. Poslodavcima, stranim investitorima, ljudima koji treba da budu motor razvoja privrede, šta oni imaju od ovogzakona? Nemaju nikakvu stimulaciju za investiranje, osim, ako oni ne budu bili prinuđeni na investiranje zato što će imati veliki pritisak nezaposlenih koji traže posao, pa će svoju poslovnu logiku izokrenuti, i pod pritiskom nezaposlenih krenuti u investiranje. Dolazimo do onoga kome je potreban zakon. Potreban je Vladi. Vlada ima budžetsku rupu, imala je i ranije, ona je evidentna, i ono što je hitno, to je smanjiti budžetska davanja po ovom osnovu i to je jedina svrha donošenja ovog zakona u ovo vreme. Mi ubrazano idemo ka južnoamerikanizaciji, a to je ono što sigurno nije dobro. Sigurno da socijalizam i nasleđe socijalizma nije nešto što možemo da stavimo u rang nečega što je društveno poželjno, ali sutuacija nacionalne i socijalne odgovornosti je takođe nešto što je još gore od toga. Da vidimo gde se mi sada nalazimo: broj lica koja traže zaposlenje je dostigao preko 950.000 i iz meseca u mesec se povećava; broj lica koja su zaposlena krajem marta 2003. godine bio je 1.796.000, a početkom godine je bio preko 1.800.000. Znači, trend je smanjenje brojazaposlenih. Konjunktura po pitanju drugih privrednih indikatora, troškova života, zarada, takođe, ne ide u prilog. Zarade su se povećale po mišljenju ministra trgovine, što opet demantuje zvanična statistika, a i sve analize na tržištu. Takođe, iz onog kontingenta firmi koje rade, imamo veliki broj ljudi koji nisu primili platu ili je isplaćeno pola primanja za mesec april. To su neke stvari zbog kojih je donošenje ovog zakona aktuelno. Šta smo imali kao tendenciju u 2002. godini? Smanjenje registrovane zaposlenosti, ubrzani rast otvorene nezaposlenosti - visoko prikrivena nezaposlenost, raskorak u odnosima ponude i tražnje za radnom snagom, visoka nezaposlenost u sferi sive ekonomije, veliki broj zaposlenih u nelikvidnim preduzećima! Zaposlenost kod nas gledano, po pitnju strukture, takođe nije dobra i pokazuje veliku neracionalnost. Ovaj zakon sigurno tu neracionalnost ne može da popravi. On je vezan za formu zapošljavanja, za naknade, nije vezan za strukturna pitanja koja i nisu u domenu Ministarstva, a tu leži problem. Velika je neracionalnost u odnosu na zahteve tržišta rada i poslodavaca, u privrednom sektoru je npr. zaposleno 5%, u sekundarnom 47,5%, u tercijalnom 47,5%. U periodu od prošle godine bilo je 463.461 slobodnih radnih mesta, što je za 14,3% manje nego 2001. godine. Tu mora da se naglasi problem statistike i evidencije slobodnih radnih mesta, jer kod zapošljavanja imamo oglašavanje slobodnih radnih mesta, radna mesta koja su već popunjena, ali na određeno vreme. Ta cifra je i nešto manja. Tu dolazimo i do onog pitanja koje je često pominjano - koliko je tih slobodnih radnih mesta prihvaćeno? Glavni argumentVladi i ministru bio je da su potrebne promene na tržištu rada, zakonsko oblikovanje tih promena, veliki broj odbijenih i ponuđenih slobodnidh radnih mesta. To je tačno, ali kada se uzme u obzir to kakva je mogućnost da se ta radna mesta popune, vidi se da su razlozi nerealizovanih potreba i pored velikog broja nezaposlenih brojni. Oni su, pre svega, određeni strukturnom neusklađenošću između ponude i tražnje za radnicima na tržištu rada, neusklađenim obrazovnim sistemom, nedovoljnoj mobilnosti radne snage - teritorijalnoj i profesionalnoj, lošim uslovima rada i niskim zaradama u velikom broju preduzeća. Znači, to su stvari koje su vezane za veliki broj ministarstava, za strategiju Vlade, a nikako nisu vezane za ono što se reguliše ovim zakonom. Zato Demokratska stranka Srbije smatra da je rešavanje problema nezaposlenosti, pre svega, u odgovornijoj politici Vlade, ne samo u socijalnom, nego i u ekonomsko-socijalnom dijalogu koji će usmeriti i napraviti strategiju za rast naše privrede.
Da li koristite sledećih 10 minuta?
Završavam, rast privrede je jedino rešenje za ovaj problem, a nikakva forma zakona koja ide na restriktivnost i smanjivanje stečenih prava. I to je ono što nas sigurno udaljava od razvijenog sveta.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, poslanička grupa Socijalističa narodna stranka, posle njega narodni poslanik Živko Selaković, zamenik predsednika poslanička grupa Srbija.
Kao prvo zamerio bih predsedništvu Skupštine što se pod ovakvim uslovima radi ovde u Skupštini, u julu mesecu, u vanrednom zasedanju, a zakoni koji se nude ne daju adekvatno ono što treba radnicima i građanima Srbije. Prema tome, mnogo stvari i zamerki treba uputiti, ako uzmemo u obzir da veliki broj građana traži zdravstvenu pomoć na ulici. Što se tiče ovog zakona, moram se vratiti unazad, sve ono što je nuđeno kao reformsko od strane Vlade Srbije, da će unaprediti i razrešiti pitanje zaposlenosti, pitanje socijalne ugroženosti, pitanje perspektive građana, trebalo je da bude sadržano u zakonima koje smo već doneli, a to su: Zakon o radu, Zakon o privatizaciji, Zakon o socijalnoj zaštiti itd. Šta smo dobili ovim zakonima koje smo doneli? Zakon o radu nije razrešio nijedno pitanje, samo je pogoršao. Zakon o privatizaciji - moj grad, grad u kome živim, sada je mrtav grad. Otkupljuju preduzeća oni koji ne bi trebalo i koji ne zaslužuju da otkupe. Neki su uz pomoć Agencije za privatizaciju, kancelarija za Vojvodinu, poništavali konkurse i otkupili šta i kako su hteli itd. Kupljeno je hiljadu hektara plodne zemlje, sa svim mašinama, za 800 hiljada maraka. Mislim da privatizacija kakva se dešava u mom gradu i kako će se nastaviti dalje nije dobra, treba je zaustaviti i videti kuda to vodi. Svakako ne vodi na dobrobit građana Srbije, a ni na dobrobit mojih sugrađana. Kaže - uveli smo biznis plan, za svaki se moralo platiti. Ministre, berza rada, kaže - idemo u samozapošljavanje: a vi dobro znate koliko meseci treba da čeka ako neko pozajmi novce za samozapošljavanje da bi se od berze rada mogla realizovati sredstva. Čeka se iz Beograda, kao što se čekalo i ranije, centrala odlučuje, a koliko znam primanja nisu stigla, za one koji su na berzi rada, možda sada ovih dana, a pre neki dan kada sam se raspitivao nije bilo prispelo ni za decembar mesec. Ja sam rekao, ogradio sam se, gde nisam pitao ovih dana. Ali šta to znači? To znači umanjena su prava na zaštitu na berzi rada, kasnimo sa tim pravima. I ako smo prodali fabrike, i gde su te pare? Znam da je budžet prazan i lično ne vidim izlazak iz ovoga. Veliki broj ljudi će ostati bez prava na rad, bez prava na socijalnu zaštitu, a nema razvojne komponente u Srbiji. Kakve razvojne komponente? Fabrika "Ventilej" u mestu gde živim, ventile je prodavala i "Mercedesu" i "Pežou", najsavremenije ventile. A šta je sada? Kupio ju je onaj koji je dugovao. Sa druge strane, rekli smo - razrešili smo one kriminalce, pa smo ih ubili; dajte da mi nađemo odakle pare ovima koji kupuju, nije li to bilo pranje novca, a verovatno kod velikog broja "da". Šta nudi ovaj zakon? Ovaj zakon nudi, jednostavno, muk građana Srbije, nudi da ono što se danas nalazi svuda po ulicama, da toga sutra bude još više. A šta će oni koji imaju 50 godina starosti, i postavljam pitanje - šta će se desiti kada posle devet meseci čekanja morate prihvatiti posao, na primer, da se čiste ulice?! Da li je to što se nudi rešenje, ministre? Ja bih vama poželeo da siđete sa vlasti: da budete vođa sindikalnog pokreta, da vi dobijete to radno mesto. Znam da čovek mora ako treba da prehrani porodicu, da prihvati i to što se nudi, a da li je to dobro ako se mi školujemo deset, dvanaest ili šesnaest godina - mislim da nije. Nije dobro sve što ponudi Zapad. Moramo videti šta mi u Srbiji možemo da uradimo. Ja razumem sve to što je evropsko, kretanja evropska, ali šta je Gašo uveo u ovom zakonu o obrazovanju; posle osnovne škole on zaustavlja, da se deca ne mogu školovati dalje. Vi uvodite ovo. Šta nudite kao rešenje za zaposlenje ljudi? Bilo bi dobro da vidimo šta je ovde istina. Savez samostalnih sindikata kaže da do kraja nije učestvovao u ovom sporazumu. Molim, za laži ima da se odgovara - onaj ko je potpisao. Ali imate ovde rudare, da li ste otišli kod njih, da li ste razgovarali. A zar mi niste rekli - nećemo prodati rudnike za bilo šta, nećemo vas na ulici ostaviti. Da vam kažem sada nešto ministre: ja kao građanin uvek ću stati uz radnike, to sam radio i kada je bila vlast kojoj sam pripadao i sada ću stati uz radnike jer naša dužnost jeste da zaštitimo one koji nemaju hleba Još nešto ću vam reći. Trgovina je opala, jedino ne znam u Beogradu. Prođu, kažu po prodavnicama, ne ulazi se danima, a moraju platiti poreze i sve ono što treba državi. Prema tome, normalno je sve ono što je dobro da se podrži. Najavljuje se poskupljenje hleba do 40 dinara; molim vas, pšenica je gde nema državnih rezervi sedam dinara, dve tone, ne može seljak da opstane i zašto ne proglasimo elementarnu nepogodu. Zašto ne pomognemo seljaku. Nije kiša pala, kiša neće pasti, kiša će da padne kada ja budem na vlasti, onda će ona da padne.
Reč ima narodni poslanik Živko Selaković, zamenik predsednika, poslanička grupa Srbija.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji u suštini uvodi i stvara novi ambijent u sferi rada, traženja zaposlenja, definiše nove programe i mere u traženju i pronalaženju zaposlenja. Predlog ovog zakona takođe definiše i predviđa i mere uvođenja reda u ovu jako složenu i osetljivu oblast, koja ima veoma širok opštedruštveni značaj. Za Seljačku stranku Srbije ovaj zakon je veoma bitan ako se ima u vidu da ljudi sa sela članovi seljačkih domaćinstava, u poslednje vreme sve više se obraćaju zavodima za zapošljavanje, tražeći nekakvu sigurniju socijalnu zaštitu. Stoga mi smatramo da ovaj zakon ima i svojih dobrih strana a i nekih manjih propusta, naravno kao i svaki drugi zakon koji se nađe pred narodnim poslanicima, jer svakako ništa ne može biti do savršenstva. U mom komentaru na predloženi tekst zakona prvo bih se osvrnuo na neka predložena rešenja koja mogu imati eventualno, i određenih negativnih posledica. Neke odredbe zakona ne idu u prilog mlađim osobama, onima koji se nalaze na evidenciji nezaposlenih ili koji su ostali bez posla pod okolnostima za koje nisu odgovorni i na koje nisu mogli da utiču. Po mom mišljenju te loše posledice moguproisteći brisanjem iz evidencije i slično, kako je predviđeno u članu 93. Predloga zakona. Nasuprot ovome ovaj član uvodi i određeni red u odnose na relaciji Nacionalna služba - nezaposlena osoba, ali u isto vreme, na neki način, sputava profesionalnu orijentaciju i želju nezaposlenog da radi u struci za koju se obrazovao i utrošio brojne godine školovanja. Nije dobro da se posle devet meseci nezaposlenom bez obzira na obrazovnu i stručnu kvalifikaciju može ponuditi bilo koje zaposlenje. Ova odredba ukoliko bi se sprovela u praksi mogla bi prouzrokovati i eventualne posledice. Navešću samo dva primera: Prvo, može voditi destimulisanju i razočarenju nezaposlenih u slučaju da im se kao konačani posao ponudi neki neadekvatan u odnosu na onaj za koji su se školovali. Drugo, može podstaći prestanak interesovanja zaposlenih za određene poslove i samim tim stimulisati rad "na crno" jer, npr. posao u sferi rada "na crno" može da se izabere, dok se u slučaju nuđenja neadekvatnog posla po principu uzmi ili ostavi, preko Nacionalne službe za zapošljavanje posao u krajnjoj instanci i ne može birati. U početku mog komentara pomenuo sam da ovaj predlog zakona ima i svoju svetliju stranu pa ću se u nastavku izlaganja osvrnuti i na to. Ključne novine koje Predlog zakona donosi vezane su za reorganizaciju postojećeg Zavoda za tržište rada; stvara novi ambijent i stimuliše traženje radnog mesta od strane nezaposlenih, kao i uvođenje reda u sferu socijalne zaštite nezaposlenih. Zakon predviđa formiranje Nacionalne službe za zapošljavanje sa svojim organima (upravni odbor, nadzorni odbor i direktor), ali u isto vreme predviđa i mogućnost formiranja agencija za zapošljavanje, koje mogu biti osnovane od strane fizičkih i pravnih lica. Ovim rešenjem sfera traženja i pronalaženja zaposlenja znatno se liberalizuje. Država, takođe, prestaje da bude jedini i isključivi monopolist u traženju posla i stvara se društveni ambijent u kome važi pravilo bolje i efikasnije organizacije i konkurencije. Za nezaposlene je veoma značajno da postoji veći broj adresa kojima se obraćaju i javljaju radi pronalaženja zaposlenja i radnog mesta. Naravno, zakonom je zaštićena zakonitost i celishodnost postojanja i rada agencija za zapošljavanje pa možemo očekivati da će promene, koje se predviđaju i predlažu, voditi stvaranju boljeg ambijenta i da će stimulisati poslodavce i nezaposlene. Vlada Republike Srbije ovim predlogom zakona nije sa sebe skinula odgovornost za stanje u sferi zapošljavanja i to je jako dobro i jako pozitivno. U tom cilju je predviđeno osnivanje saveta za zapošljavanje, koji će se baviti programima aktivne politike zapošljavanja i predlagati neophodne mere. Dobro je što će u savetu za zapošljavanje zajedno sedeti predstavnici Vlade, sindikata, udruženja poslodavaca i eksperti jer će taj savet kompetentno i odgovorno odlučivati. Zakon sadrži i odredbe koje se mogu nazvati standardnim odredbama jer su dobro poznate našim pravnicima i našoj društvenoj praksi. Tu pre svega mislim na klasična rešenja koja se tiču evidencije nezaposlenih, osiguranja za slučaj nezaposlenosti i prava na novčanu naknadu. Zakon precizno tretira i visine novčanih naknada za nezaposlene,kao i najviše i minimalne iznose. Za Seljačku stranku Srbije i poslaničku grupu Srbija, iz razloga koji sam malopre naveo, posebno je u tom smislu bitan član 125. Predloga zakona koji predviđa da korisnik novčane naknade ima pravo na zdravstveno, penzijsko i invalidsko osiguranje za vreme ostvarivanja prava na novčanu naknadu. Dobro je i to što se predviđa pravo na zdravstveno osiguranje za članove porodice korisnika novčane naknade. Zakonom je jasno precizirano kako se ostvaruje i neophodni stručni nadzor nad radom Nacionalne službe i agencije. Bitno je da država putem resornog Ministarstva ostvaruje neposredan uvid u rad službi, nalaže mere za otklanjanje uočenih nedostataka i anomalija. Uz sve nabrojane pozitivne predloge ovog zakona, kao i na neke stavljene primedbe, smatram da je ovaj zakon, gledajući u celini, dobar, prihvatljiv, da omogućava reforme u ovoj sferi tržišta rada i da će efekti njegove primene biti pozitivni i korisni po društvo. I na kraju, da konstatujem, Seljačka stranka Srbije u sklopu poslaničke grupe Srbija podržaće ovaj predlog zakona i glasaće za njegovo usvajanje.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika, zamenika predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po prijavama za reč, a po redosledu narodnih poslanika - načelni pretres zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Adam Urošević;posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i etničkih zajednica, razmatrajući predloženi zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, odbor za socijalna pitanja Stranke srpskog jedinstva smatra da su razlozi za donošenje ovog zakona i želje predlagača zakona u osnovi prihvatljivi. Međutim, predložena rešenja, i pored napomene predlagača da su usklađena sa najvišim evropskim standardima, i njihova realizacija nisu prihvatljivi, jer nisu primereni našim uslovima. Graniči se sa političkim licemerstvom želja predlagača ovog zakona za regulisanje ove oblasti u uslovima veoma sužene potrebe tržišta rada, zbog stagnacije i pada privredne proizvodnje, što ima za posledicu da se egzistencija naših građana i njihovih porodica zasniva na novčanoj naknadi. U situaciji, kada se većina građana Srbije nalazi u stanju socijalne potrebe, u situaciji uzornosti investicija države u obrazovanje i nauku, jedni mladi i obrazovani ljudi odlaze iz zemlje, umesto da njihovo znanje, sposobnost i energija budu osnova produktivnosti privrednog rasta. Donošenje ovakvog zakona je kompleksno i treba da bude uslovljeno izmenama mnogih drugih zakona, pre svega, Zakona o obrazovanju i planiranju kadrova. Umesto pravične privatizacije, a ne rasprodaje privrednih i prirodnih resursa, formiranja malih i srednjih preduzeća koja bi stvorila mogućnost novog zapošljavanja i novih radnih mesta, nudi nam se restriktivni zakon koji ograničava prava građana koji traže zaposlenje i prava onih koji su, ne svojom krivicom, ostali bez zaposlenja. U razlozima za donošenje ovog zakona predlagač zakona, između ostalog, ističe: stvaranje zakonskog osnova za podsticanje slobodno izabranog produktivnog zapošljavanja, afirmaciju mera aktivne politike zapošljavanja i aktiviranja tražioca zaposlenja. Lepo formulisano ali se postavlja pitanje: da li, navodno, "podsticanje slobodno izabranog produktivnog zapošljavanja" proizilazi iz odredbi člana 93. ovog zakona koji kao odgovarajućem zaposlenje smatra svako ponuđeno zaposlenje, nezavisno od kvalifikacije nezaposlenog, stepena stručne spreme i zanimanja, ili iz odredbi Predloga zakona kojima se uređuje zapošljavanje u okviru javnih radova?! Za nezaposlena lica sa višim ili visokim obrazovanjem formulacija ovog člana mogla bi da glasi kao parafrazirana srpska izreka - traži posao a moli boga da mu ga ne ponudi Nacionalna služba ili Agencija za zapošljavanje. Jer, čemu uloženi intelektualni trud, finansijsko iscrpljivanje roditelja, s obzirom na enormno visoke školarine i investicija države u obrazovanje i nauku, kada mu je ponuđeno kao odgovarajuće zaposlenje za dva ili tri stepena ispod njegovog obrazovnog nivoa. Indikativno je da su Predlogom zakona precizno definisane obaveze nezaposlenog kao aktivnost tražioca zaposlenja. Svaka od utvrđenih obaveza nezaposlenih - redovno javljanje Nacionalnoj službi, podnesci prijavljenim potrebama samostalnog traženja zaposlenja, i drugo u slučaju neizvršavanja, povlači rigorozne sankcije tj. brisanje sa evidencije nezaposlenih, što znači gubitak određenih prava. Brisanje sa evidencije predviđeno je i u slučaju kada nezaposleni Nacionalnoj službi ne dostavi dokaz o aktivnom traženju zaposlenja - dokaz o aktivnom traženju zaposlenja i odgovarajuća isprava kojom se potvrđuje dan, čas i mesto obavljenog razgovora radi zapošljavanja kod određenog poslodavca. Tu ispravu je dužan da izda poslodavac sa kojim je nezaposleni obavio razgovor. Međutim, predlagač zakona je namerno ili nenamerno propustio da sankcioniše neizvršavanje utvrđene obaveze za poslodavca i on ne snosi nikakve negativne posledice za razliku od nezaposlenog koji se briše sa evidencije. Sporan je i predlog u članu 91. stav 3. po kome je nezaposleni dužan da svakog radnog dana u utvrđeno vreme bude jedan sat na određenoj adresi. A ukoliko tri puta u periodu od šest meseci ne bude dostupan briše se sa evidencije lica koja traže zaposlenje. Predlog zakona takođe sadrži i rešenja kojima se umanjuju prava nezaposlenih lica u odnosu na važeće zakonske odredbe. Smanjuje se iznos novčanih naknada, skraćuje period isplate novčane naknade itd. Ostale primedbe na predloženi zakon poslanici Stranke srpskog jedinstva konkretizovaće kroz brojne amandmane koje smo podneli sa željom da ovaj zakon poboljšamo i upodobimo uslovima u kojima žive građani Srbije. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega Golub Rajić.
Pored onih uobičajenih primedbi koje se javljaju kao stereotipi kada je u pitanju Vlada Republike Srbije i njeni predlozi zakona i za ovaj zakon tj. Predlog zakona treba navesti da, mada po suštini, treba da reši dve oblasti: prva je zapošljavanje, a druga jedan vid socijalne zaštite putem obaveznog osiguranja za slučaj nezaposlenosti, ovaj zakon te oblasti reguliše ali samo da bi se postigao jedan cilj. U sferi zapošljavanja cilj je da se po stupanju na snagu u nekom vrlo kratkom roku, vremenskom periodu, smanji broj nezaposlenih, odnosno fiktivno iskaže da nema toliko nezaposlenih i za to postoje ove odredbe koje nam se vraćaju još iz vremena Marije Todorović - aktivna politika zapošljavanja! Ni u vreme socijalističkog samoupravnog društva to ništa nije značilo, a danas apsolutno ništa ne znači. To je obična floskula za koju ne verujem ni da predlagač zna šta je etimološko značenje tih reči i kako to u praksi treba da izgleda. No, drugi cilj koji se postiže odredbama o obaveznom osiguranju za slučaj nezaposlenosti, i konkretno odredba o doprinosima, postiže se to da mi napokon saznajemo da je ovaj zakon u mnogim odredbamadirektno suprotan odredbi člana 40. Ustava Republike Srbije, a dosmanlijskoj većini moram da kažem da ste zaboravili i kada ste donosili Ustavnu povelju i Povelju o manjinskim pravima to da regulišete. I u toj Povelji o manjinskim i ljudskim pravima postoji samo jedan član koji govori o pravu na rad ali nema nikakvih drugih garancija kako da se to zajemčeno pravo ostvari. Moram da ukažem na jedan primer iz koga ćete videti kolika je besmislenost ovakvih rešenja koja se nude. Uzmimo za primer čoveka koji je obavezno osiguran po osnovu radnog odnosa i on i njegov poslodavac uplaćuju obavezne doprinose 30 godina; on ostane bez posla, ne svojom krivicom, i seli se u kategoriju nezaposlenih koja prima naknadu po Predlogu zakona dve godine, a čujem da je podnet neki amandman da to otprilike ide na tri godine. E, i to je vremenski ograničeno. Međutim Ustav kaže da se obaveznim osiguranjem za slučaj nezaposlenosti obezbeđuje socijalna sigurnost tog čoveka i on ne kaže u kom vremenskom periodu. I ovde nam opet država poručuje kao kod onog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju - mi vas obavezujemo da se obavezno osigurate da biste bili solidarni, da bi država ispunjavala preko paradržavnih organa svoju neku socijalnu funkciju, i to je taj problem, što čitav sistem obaveznog osiguranja za slučaj nastupanja osiguranog slučaja - gubitka posla, mi nemamo te garancije. Verovatno će trećina poslanika iz ove Narodne skupštine da doživi da se ta odredba ovog zakona na njih primeni i onda će osetiti duboku nepravdu koju nosi ovaj zakon. Nepravdu! Ta nepravda pogađa one koji su na ulicama i one koji kažu - sada me nije pogodilo valjda će da me promaši, a ne znaju jadnici da će već za dva tri meseca i oni ostati bez posla. Vlada će nam na bazi ovog zakona reći za nekoliko meseci - pa nema milion nezaposlenih, ima samo 600.000. Ali, Vlada je zaboravila da će odredbama o obaveznom javljanju toj Nacionalnoj službi, čudi me da Građanski savez nije podneo amandman pošto ta reč para uši, praktično naterati nezaposlene da se svakodnevno javljaju toj službi i da traže zaposlenje, a služba kaže - nema. I eto opet problema. Ne želim da ulazim u one privredne, ekonomske, monetarne i druge razloge izazvane pre svega destrukcijom koju sprovodi ova vlada, ali izražavam stav Srpske radikalne stranke za nešto što je u suprotnosti sa Ustavom, za nešto što ne pruža ni minimum ljudskih prava, za nešto što samo treba da pokrije Vladu da milion nije milion nego 350.000. SRS neće da digne ruku za to, neće da digne ruku ni zbog toga što ovaj zakon, mimo Ustava, diskriminiše ljude naročito u članu 98. Čovek koji je osiguran, obavezno osiguran, za slučaj nezaposlenosti mora da ostvari pravo na naknadu nezavisno od toga koji je razlog zbog koga je ostao bez posla, jer ukoliko se uvodi diskriminatorski osnov da je disciplinski odgovarao onda se postavlja pitanje "pa zašto se obavezno osigurava". I pošto u Narodnoj skupštini ima mnogo ljudi koji su predstavnici lokalne vlasti računajte da će posle donošenja ovog zakona, bar na tri meseca, mnogi ljudi sa zavoda morati da se jave centrima za socijalni rad da bi ostvarili makar neka prava, ako ništa drugo, onda makar trudnice pravo na zdravstvenu zaštitu.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, posle njega narodni poslanik Slobodan Adžić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije, posle dugog čekanja, je Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji je predložila Vlada Republike Srbije. Dakle, još jedan reformski zakon koji građanima Srbije neće doneti ništa dobro. Ti reformski modeli neminovno vode ka sve većoj finansijskoj i svakoj drugoj podređenosti i zavisnosti naše privrede i zemlje od favorizovanih stranih korporacija i finansijskih institucija, sa svim posledicama dužničkog potčinjavanja. Rasprodaja domaćih preduzeća, kao i ukupna ekonomska politika vladajuće koalicije, ima nesagledive posledice koje se ogledaju u armiji nezaposlenih, od 900 hiljada do milion, padu proizvodnje, socijalnom raslojavanju, porastu bede i opšteg siromaštva. U obrazloženju za donošenje ovog zakona se kaže da bi on trebalo da stvori uslove za produktivno zapošljavanje, veću profesionalnu i geografsku pokretljivost, da afirmiše aktivnu politiku zapošljavanja, ali i da uspostavi ekonomski realan i socijalno prihvatljiv sistem osiguranja za slučaj nezaposlenosti i da su u njega ugrađena rešenja Evropske unije, a i korišćena iskustva onih u tranziciji. Bez obzira na to, Predlog zakona većinom svojih odredbi ne obezbeđuje brže zapošljavanje nezaposlenih lica, već svojim rešenjima dovodi u nepovoljniji položaj nezaposlena lica u odnosu na važeća zakonska rešenja: uvođenje i skidanje sa evidencije; smanjenje osnovice, visine i dužine primanja novčane naknade; sankcija prema nezaposlenom koji je zbog socijalne ugroženosti primoran da radi bez ugovora o radu, usmeravanje finansijskih sredstava za rad institucija i službi za zapošljavanje, ali ne u funkciji većeg i bržeg zapošljavanja nezaposlenih lica i drugo. Dok su Zakon o radu i Zakon o privatizaciji stotine hiljada ljudi ostavili bez posla, ovaj zakon će nezaposlenima doneti nove restriktivne obaveze. Za socijaliste je neshvatljivo da se može smanjiti broj nezaposlenih bez bržeg privrednog razvoja, bez novih investicija, a toga danas nema i o tome se ne govori. Razvoj proizvodnje mora biti zasnovan na osmišljenom upravljanju prirodnim, materijalnim i ljudskim resursima, kojima Srbija raspolaže, i obezbeđenjem finansijskih stimulacija za konsolidaciju i razvoj domaćih preduzeća, a ne rasprodaju; obezbediti veću stopu privrednog rasta i povećati nivo zapošljavanja, pre svega, mladih i visokostručnih kadrova. Kako se danas radi i kako se ovim zakonom predlaže, ne vodi se briga ni o zaposlenima, a ni o nezaposlenima, kojih će vrlo brzo biti preko milion. Uradiće se jedna čistka i pitanje je kako to mogu podržavati sindikati. Da li je stvarno došlo do dijaloga između socijalnih partnera, Vlade, sindikata i poslodavaca ili su saglasnost dale samo sindikalne vođe? Poslanici SPS su, kao i uvek, protiv masovnih otpuštanja radnika, zalažu se za zapošljavanje novih radnika i sa četrdesetak amandmana ćemo pokušati da ovaj predlog zakona popravimo, ako je to uopšte moguće. Nacionalna služba mora imati obavezu utvrđivanja nezaposlenog i mora ga upućivati na slobodna radna mesta, jer on ne može znati gde ona postoje, pošto više nema oglasa ili konkursa, a nezaposlenim se mora smatrati i samofinansirajući student, koji možda sam sebe školuje. Ustav Republike Srbije i drugi zakoni garantuju načelo slobodnog izbora i jednake dostupnosti radnog mesta u postupku zapošljavanja i nema potrebe u zakonu to posebno nabrajati i izdvajati kao pojedinačne slučajeve. Da bi nezaposlena lica ostvarila pravo na zapošljavanje, moraju se prijaviti i evidentirati u službama. Dokaz da je ovaj zakon restriktivan jeste i to što u razvijenom svetu privremena nezaposlenost prerasta u trajnu, ako nezaposleno lice čeka na zaposlenje duže od tri godine, a ovde je predloženo dve, što treba promeniti. Član 20, koji reguliše naknadu štete zbog neopravdanog odustajanja od zapošljavanja, treba brisati, jer će njegova primena koristiti advokatima, a ne poslodavcima ili nezaposlenim licima. Takođe, u članu 25. odobravanje sredstva za pokrivanje troškova prijava i prevoza nezaposlenima koji ostvaruju pravo na materijalno obezbeđenje, a još pre, treba onima koji to pravo ne uživaju, jer su u još težoj materijalnoj situaciji. Nepotrebno je da se u okviru Nacionalne službe organizuju poslovni centri za pružanje pomoći pri samozapošljavanju, kao i klubovi za traženje posla, jer je to zamajavanje nezaposlenih, uvećanje i onako ogromne administracije. Ako se nezaposleno lice šalje na zasnivanje radnog odnosa van mesta prebivališta, moraju mu se priznati napravljeni troškovi. Kao ranije radne akcije, zakon predviđa javne radove. Možda je to dobro, ali je na akcijama učestvovala mlada generacija, dok se ovde kao učesnici predviđaju stariji od 50 godina, što je stvarno neprihvatljivo. Za člana upravnog odbora Nacionalne službe, mora se naći mesto i za predstavnike privredne komore, kao asocijacije privrednika i najveće baze za zapošljavanje. Predsednike i članove upravnog i nadzornog odbora treba imenovati na četiri godine i to treba predvideti zakonom, a ne aktima Nacionalne službe. Kao i sve druge zakone koje predlažete i ovim se predviđa agencija, što ne treba prihvatiti, jer se njenim formiranjem ne može pospešiti zapošljavanje, sem nekoliko ljudi. Postavlja se pitanje šta će raditi Nacionalna služba? Članom 93. prava nezaposlenih se redukuju i to sada kada je veliki broj nezaposlenih, a biće ih još i više, i izgubiće najelementarnija prava koja su im do sada pripadala preko Zavoda za tržište rada. Takođe su nepovoljniji od važećih i uslovi za sticanje prava na novčanu naknadu, kao i osnovica za utvrđivanje visine novčane naknade, visina i trajanje, dok su kaznene odrebe više puta povećane. Ukoliko se usvoji ovaj predlog zakona, smanjiće se broj nezaposlenih na evidenciji tržišta rada, ali ne zbog dobijanja posla i otvaranja novih radnih mesta, već zato što su represivnim merama skinuti sa evidencije.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, na sednici Odbora za rad, socijalna i boračka pitanja, u svojstvu člana, glasao sam protiv Predloga zakona o zapošljavanju i koristim priliku da o razlozima obavestim i ovu Skupštinu. U obrazloženju predlagač zakona navodi da se ovim zakonom stvaraju uslovi za brže zapošljavanje i zadovoljavanje potreba poslodavca za novim radnim mestima skraćivanjem administrativne procedure. Takođe, se navodi da će u oblasti osiguranja za slučaj nezaposlenosti doći do izmena kako bi se uspostavio ekonomski realan i socijalno adekvatan sistem osiguranja. Pažljivo analizirajući članove predloženog zakona, može se videti da nema nekih značajnijih novina koje idu na povećanje statusa, pre svega nezaposlenih, ali zato ima niz odredaba koje su restriktivne, koje umanjuju prava, kako nezaposlenih tako i zaposlenih u slučaju da ostanu bez posla. Neću posebno navoditi restriktivne odredbe, ali možete i sami pogledati, kao i sve članove koji definišu rizike osiguranja za slučaj nezaposlenosti i sami ćete zaključitio kakvoj se restriktivnosti radi. Ako se ima u vidu ukupan ambijent u našem društvu: stanje u privredi, nefunkcionisanje pravne države, stalni trend pada broja zaposlenih (u prošloj godini 4,8%), zatim nedostatak domaćih i inostranih investicija, jasno se može zaključiti da Predlog zakona u mnogim svojim odredbama nije realan i zato neće moći da se u potpunosti primenjuje. Dakle, iako je u nekim svojim delovima konceptualno solidno zamišljen u ovakvim uslovima uglavnom će biti neprimenjen. Ako bi bio striktno sproveden, donosio bi više štete nego koristi. Da je zakon nepovoljan po nezaposlene uzeću nekoliko ključnih odredbi: Prvo, onaj najvažniji član 93. u poglavlju "Brisanje iz evidencije" nezaposlenih. Ovaj član predviđa da Nacionalna služba za zapošljavanje može nezaposleno lice brisati iz evidencije, ako odbije odgovarajuće zaposlenje, što nije sporno. Stavom 4. istog člana odgovarajuće zaposlenje je i zaposlenje u istom stepenu stručne spreme i zanimanja nezaposlenog u prva tri meseca boravka na spisku nezaposlenih lica, što takođe može biti u izvesnim slučajevima prihvatljivo. Stavom 5. kaže se da po isteku roka od tri meseca, odgovarajuće zaposlenje je ponuđeno zaposlenje u zanimanju, uzimajući u obzir stečeno radno iskustvo i situaciju na tržištu rada. Smatram da je ovaj stav nejasan i daje Nacionalnoj službi za zapošljavanje široka ovlašćenja u tumačenju i primeni. U stavu 6. kaže se da posle devet meseci boravka na evidenciji nezaposlenih, odgovarajuće zaposlenje je svako ponuđeno zaposlenje. Ovo rešenje je po meni neprihvatljivo, jer, nezaposlene, a naročito one kvalifikovanije, dovodi u nepovoljan položaj, pa i ponižavajući prilikom traženja posla. Primena člana 93. imaće sledeće posledice - broj lica koja se vode na evidenciji nezaposlenih biće formalno, statistički, smanjen, jer je logično da jedan broj lica kome se ponudi neodgovarajuće zaposlenje, dakle ponižavajuće u smislu kvalifikacije, adekvatnosti stručne spreme, kao i visine zarade, biće skinut sa evidencije. Ovde se odmah postavlja pitanje da li će time problem biti rešen. Suštinski gledano neće. Država će se hvaliti kako je prema statistici broj nezaposlenih lica smanjen. Međutim, broj nezaposlenih lica time neće biti smanjen, ostaće isti, a sudeći prema trendu pada broja zaposlenih i veći. Zakon o zdravstvenom osiguranju u red lica sa obaveznim zdravstvenim osiguranjem svrstava i nezaposlene. Prilikom utvrđivanja statusa osiguranika kod Fonda zdravstvenog osiguranja nezaposleni je dužan da priloži potvrdu Nacionalne službe za zapošljavanje da se nalazi na evidenciji nezaposlenih. Dake, onog trenutka kada služba za zapošljavanje skine sa evidencije, u postupku primene člana 93. Predloga zakona i to pre svega stava 6. nezaposleno lice ostaje bez zdravstvenog osiguranja. Ne baš u tom trenutku, ali mora da produži status zdravstvenog osiguranika. Kako takvih neće biti malo, možemo zamisliti kakve će posledice imati primena ovog zakona. Druga primedba odnosi se na član 4. stav 1. koji definiše nezaposleno lice. Ovaj član snižava starosnu granicu od 18 godina, koja je postojala po starom zakonu, na 15 godina. Dakle, maloletna lica koja ne pohađaju školu biće po ovom zakonu u obavezi da se prijave na evidenciju nezaposlenih, kako bi imala zdravstveno osiguranje. Time se stvara mogućnost da se i na njih primenjuje član 93. a posledice primene tog člana su iste kao i na punoletna lica. Smatram da je odredba koja sadrži stav da se snizi starosna granica nezaposlenog lica na 15 godina starosti, u ovom zakonu, nehumana i da je treba promeniti. Treća moja primedba odnosi se na položaj Nacionalne službe za zapošljavanje prema Vladi Srbije. U ovom zakonu Nacionalna služba za zapošljavanje je koncipirana, tako da vrši dve funkcije; jedna je klasična funkcija javne službe, u ovom slučaju Ministarstva za rad i zapošljavanje, a sa druge strane, vršiće funkciju osiguravajućeg fonda za slučaj nezaposlenosti. Član 62. Predloga zakona predviđa da će Nacionalnom službom upravljati upravni odbor od 15 članova, od kojih će Vlada Srbije slobodno odrediti devet i na taj način indirektno upravljati i fondom, a ne samo službom za zapošljavanje. Ovakvim rešenjem onemogućeno je da odlučujuću reč u upravljanju sredstvima fonda imaju oni koji ta sredstva izdvajaju, a to su zaposleni. Član 68. stav 2. Ustava Republike Srbije kaže se da fondovima socijalnog osiguranja upravljaju oni koji izdvajaju ta sredstva u fondu. U januarumesecu predsedništvo Samostalnog sindikata u apelu, koji je uputilo poslanicima, ističe da tekst zakona većinom svojih odredbi, ne obezbeđuje brže zapošljavanje, već nizom rešenja dovodi u nepovoljan položaj nezaposlena lica u odnosu na važeća zakonska rešenja: skidanje sa evidencije, odnosno brisanje sa evidencije nezaposlenih; smanjenje osnovice za naknadu, kao i visine i dužine primanja; sankcije prema nezaposlenom koji zbog socijalne ugroženosti bude primoran da radi bez ugovora o radu; usmeravanje finansijskih sredstava za rad institucija i službi za zapošljavanje itd. Zbog svih razloga koji su navedeni u prethodnom izlaganju, smatram da ovaj zakon treba povući iz skupštinske procedure i bitno ga popraviti, bez obzira što je jednom povlačen, uz prethodno uspostavljen socijalni dijalog sa onima na koje se ovaj zakon prvenstveno odnosi. Inače, poslanička grupa DSS neće podržati ovaj zakon, ni u načelu, a ni u celini, a to je razlog što nismo ulagali amandmane na ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre i saradnici u Ministarstvu, posle dugog čekanja i dužeg vremena, pred Narodnom skupštinom se našao konačno Predlog zakona o zapošljavanju. Armija nezaposlenih u Republici Srbiji dugo i željno je očekivala ovaj zakon, dugo i željno očekuje da se ovaj zakon usvoji i od njega mnogo očekuje. Na njihovu žalost moram da ih obavestim da ne očekuju mnogo kada bude usvojen ovaj zakon, jer neće doći do velikog broja zapošljavanja u Republici Srbiji. Na žalost, doći će do većeg broja ljudi koji će ostati bez posla,ljudi koji će se preseliti na tržište ili kako mi to svi volimo da kažemo, na Zavod za zapošljavanje. Stranka Srpskog jedinstva, kao što je rečeno, neće i ne može podržati Predlog zakona o zapošljavanju, koji je pred nama. Pokušali smo sa tridesetak amandmana da popravimo predloženi tekst zakona. Na našu žalost usvojena su samo tri - četiri amandmana, ali ne mogu a da ne istaknem sa ovog mesta da je interesantna stvar da Vlada Republike Srbije, nadležno Ministarstvo, usvaja neke amandmane koji su u istovetnom tekstukao i amandmani Stranke srpskog jedinstva, počev od velikog slova, zareza, tačke itd. To su amandmani koje su dali neki drugi poslanici, iz nekih drugih poslaničkih grupa, a ako pogledamo kada su predati možemo osnovano da sumnjamo da su od strane tih ljudi prepisani amandmani Stranke srpskog jedinstva, a ja imam pouzdane informacije da su upravo iz Vlade Republike Srbije, odnosno iz Ministarstva za rad i zapošljavanje, pisani amandmani na određene članove zakona, a potpisivali su ih neki poslanici. No, stvarnost je takva kakva je i moramo da idemo dalje. Žao mi je što sa ovog mesta niko do sada nije dotakao jednu temu koja je vrlo interesantna i koja bi trebalo da zauzme dobar deo interesovanja Ministarstva za rad i zapošljavanje, a to je planiranje kadrova u Republici Srbiji. Mi u ovom trenutku, nažalost, a takva je situacija unazad nekoliko godina, nemamo planiranje kadrova - da znamo šta je to potrebno Republici Srbiji za narednih pet, deset ili 15 godina, koji su to profili zanimanja; koje su to škole i fakulteti koji treba da nam spreme kadrove koji neće izaći iz škola i fakulteta i preseliti se na tržište rada, nego će posle veoma kratkog perioda naći zaposlenje u nekoj firmi ili državnoj ustanovi, i da sa sigurnošću mogu da očekuju da će se zaposliti. Ovako, pošto nemamo nacionalni program planiranja kadrova... a da vas podsetim, pošto sam dugo godina u ovoj oblasti bio dok sam radio u Fabrici kablova, da je nekada bilo kakvo-takvo planiranje kadrova svih privrednih subjekata u Republici Srbiji, pa se koliko-toliko moglo znati šta to Republici Srbiji treba za jedan naredni, kraći ili duži, vremenski period. Mislim da Ministarstvo za rad i zapošljavanje Vlade Republike Srbije mora u narednom periodu dati oblasti zapošljavanjajedan značaj, jedan prioritet, jer samo tako ćemo moći da školujemo ljude za posao i da tako školujemo ljude, a ne za tržište rada, odnosno za Zavod za zapošljavanje. Onda nam ne bi ni trebao član 93. koga su mnogi ovde prepričavali, da neko ko ne može da se zaposli u svojoj struci, da posle 3, 6, ili 9 meseci mora da prihvati svako zaposlenje koje mu se ponudi, pa ispada da su roditelji i oni koji su se školovali za određeno zanimanje, džabe trošili roditeljski novac i svoje vreme školujući se za neko zanimanje, u kome, nažalost, nikad neće moći da rade ili će moći da rade posle dužeg vremenskog perioda provedenog na drugim poslovima, a mislim da to nije svrha ovog zakona. Dakle, ponovo podvlačim, mislim da bez pravogprograma planiranja kadrova ne možemo da dođemo do stvarnog zapošljavanja. Ja imam neke podatke, odgovorni ljudi iz Ministarstva sigurno znaju, da se iz godine u godinu povećava broj nezaposlenih lica i to onih koji prvi put traže zaposlenje. Nekada, u neko vreme smo imali takvu situaciju da su ljudi koji čekaju posao mogli sa sigurnošću da kažu kada mogu da očekuju da dođu do posla. Bile su neke tzv. rang-liste koje su se pravile na ovakav ili onakav način. Ipak su ljudi u određenom zanimanju znali, u nekim gradovima, kada mogu da očekuju da će doći do posla. Danas, nažalost, bez obzira na obavezu da se traži zaposlenje onih lica koja su evidentirana, često se dešava da dođe čovek, zasnuje radni odnos formalno, pa se tek posle prijavi na tržište rada, odnosno pošalje ga poslodavac da se prijavi, da popuni tzv. obrasce E1, E2, M1 stari, M1 novi, itd. Dakle, pretežno mladi ljudi koji prvi put traže zaposlenje, danas ne mogu nikako sa sigurnošću da kažu, da obećaju sebi i nekom drugom da će doći do radnog mesta, za godinu-dve, ili pet, da znaju, pošto oni prate te rang-liste, kada će doći do posla. Neću mnogo govoriti o članu 91. i članu 93, neki amandmani iz Stranke srpskog jedinstva su tu usvojeni, o tome je mnogo pričano, pričaćemo i kada bude rasprava u pojedinostima, da ne oduzimam vreme, a mislim i da mi vreme ističe, pa ne bih voleo da me predsedavajuća opomene. Samo bih završio sa sledećom konstatacijom, a to je da svi govorimo o zaštiti nezaposlenih. O kojoj to zaštiti, dame i gospodo iz Ministarstva, mi govorimo, kada mislim da nezaposlena lica i lica koja ostaju bez posla, pa sticajem okolnosti ulaze u krug nezaposlenih lica, danas nemaju skoro nikakvu zaštitu. Od koga ćemo ovim zakonom i kako da ih štitimo, kada kažem da poslodavci, bez obzira da li su to u državnim ili u privatnim firmama, mogu da zaposle koga hoće, a vi to najbolje znate gospodo iz Ministarstva, kako se to danas u praksi u Srbiji radi. Bez obzira koja je politička opcija bila na vlasti, ona uglavnom zapošljava ljude koji njima odgovaraju, iz svoje političke opcije, a ne one ljude koji stvarno zaslužuju da se nađu u radnom odnosu. Prema tome, iz ovih i mnogih drugih razloga o kojima će biti govora, bar kad je u pitanju poslanički klub Stranke srpskog jedinstva, mi iz poslaničkog kluba SSJne možemo dapodržimo ovakav Predlog zakona o zapošljavanju.
Ovim je utrošeno vreme koje je bilo na raspolaganju poslaničke grupe Stranka srpskog jedinstva, osam minuta, tako da sledeći prijavljeni govornik iz te poslaničke grupe nema vreme na raspsolaganju. Ovim završavamo rad u prepodnevnom delu... Da li vam je dovoljno pet minuta? Izvolite, narodna poslanica Vjerica Radeta smatra da je dovoljno pet minuta u okviru vremena na raspolaganju njene poslaničke grupe i ima reč. Posle nje narodni poslanik Miomir Ilić.
Dame i gospodo, ovo je jedan mnogo loš Predlog zakona, toliko loš da ni amandmanima nije moguće da se uredi. Iako je ministar u svom uvodnom čitanju pročitao da ovaj predlog zakona prati savremene trendove u oblasti zapošljavanja i da stvara uslove za veće i brže zapošljavnje, ja bih rekla - ministre, nisu vam dobro napisali, niti ovde ima savremenih trendova, niti ovde ima uslova ni za veće ni za manje, ni uopšte za zapošljavanje, ovde samo ima uslova da se svaki dan sve više trenutno zaposlanih ili onih koji su već dobili otkaze, zahvaljujući katastrofalnoj politici DOS-ovske vlade, nađe bez ikakve državne zaštite. Ja bih volela, ministre, da mi kažete za koga ste vi predvideli ovakav zakon, da li za svoje dojučerašnje kolege iz IMT-a, za čija ste se sindikalna prava borili sve dok niste postali ministar, a kad ste postali ministar, oni su dobili u velikom broju otkaze, a i IMT je pretvoren u skladište uglja, koji se takođe prodaje preko sindikata; ili je možda ovo namenjeno radnicima zemunskog "Zmaja", koji više nemaju šta da rade zato što je Vlada opet lošim potezima uvezla neke kombajne koji su, kažu, širi od prosečne njive u Srbiji. Možda je ovo namenjeno i radnicima "Grmeča" koji su u firmi, koja je u vreme lošegbivšeg režima bila "gigant hemijske proizvodnje" u Srbiji, a danas su tamo zaposleni u toku ove godine primili samo dva puta po 6.000 dinara. I sada ih obilaze kao neku bogatu udavaču: šaljete im svaki dan neke potencijalne kupce, ali čekate da ih svedete na što manju cenu i onda će oko 1.000 radnika dobiti otkaz, ali šta ih briga, čekaju ih javni radovi. Šta briga inženjera tehnologije, moći će da uzme bušilicu da kopa asfalt, šta briga onog što ima već 50 godina života, koji je život potrošio i zdravlje narušio u dosadašnjem radu, vi obećavate javne radove i to za posebne kategorije. Neću mnogo komentarisati pojedinačno ove članove jer smo mi iz Srpske radikalne stranke uložili popriličan broj amandmana, ali spomenuću bar neke karakteristične. Već u članu 1. predviđate osnivanje agencije za zapošljavanje - gde bi vi neki zakon bez agencije, to ne bi bilo zamislivo od strane ove vlade; predviđate Nacionalnu službu za zapošljavanje, tu nemam nikakvih negativnih primedbi. Svejedno je da li se to zove Zavod za tržište rada ili Fond za zapošljavnje, bitno je da omogućava posao, bitno je da zapošljava. Čak ću da vas pohvalim. Ovo je valjda prvi zakon i prvi potez Vlade gde postoji nešto nacionalno, sa predznakom nacionalno, pa makar to bila i Nacionalna služba za zapošljavanje. Spomenuću kao karakterističan član 23. stav 2. gde kažete: "Nacionalna služba može, ako postoji sumnja u zdravstvenu sposobnost, da uputi nezaposlenog na ispitivanje zdravstvene sposobnosti". Čudo neviđeno! Službenik na šalteru će da procenjuje da li je onaj koji je došao da traži posao zdrav ili nije. Pa i ministri su imali obavezu da idu na lekarski pregled, pa to nije urađeno... nisu prošli, nisam imala informaciju, hvala. Sledeći član koji bih u ovom kratkom vremenu spomenula to su u stvari članovi 23, 31, 33, 51, 55, nemam vremena za sve pojedinačno. Svaki je gori od goreg, svaki je katastrofalan kao i ceo ovaj zakon nema nijednog jedinog pozitivnog rešenja, ministre, za nezaposlene, još manje za armiju, onih koji svakodnevno štrajkuju. Pitanje je dana kada će se pridružiti ovima koji su već nezaposleni. Samo jedna primedba, gospodine ministre, primetila sam, dok su govorile moje kolege da ste se poprilično cinično smejali, a nije lepo da to radite narodnim poslanicima, pogotovo bi trebalo da budete svesni da je vaše ministrovanje dovelo do tragičnih posledica i ničeg smešnog u tome nema.
Ovim završavamo rad za prepodnevni deo sednice. Pre nego što odredim pauzu, jedno obaveštenje: nastavak 53. sednice Odbora za pravosuđe i upravu održaće se 2. jula 2003. godine u 14,45 časova, u sali jedan u prizemlju, i ovim završavamo rad u prepodnevnom delu. Nastavljamo u 15,00 časova, raspravom u načelu, prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Miomir Ilić, posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum i nastavljamo načelnu raspravu prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragiša Đoković.
Poštovani narodni poslanici iako ministra nema, nije u ovom slučaju ni bitno, njega ne interesuje ovakav zakonski projekat. Ovim zakonskim Predlogom, kako je u obrazloženju predlagač dao, smatra se da će se stvoriti uslovi za brže zapošljavanje i zadovoljavanje potreba poslodavaca za novim zapošljavanjem, kao i skraćivanje i pojednostavljivanje administrativne procedure novim obavezama službe za zapošljavanje. Da li je to baš tako, o tome govore brojni amandmani Socijalističke partije i drugih opozicionih partija iz kojih se vidi da očigledno zakonsko rešenje ga ne obezbeđuje. Da ponovim ovaj deo što se tiče toga, ovaj uvodni deo, to piše u obrazloženju, on nije ni važan, ali vezano sa opštim načelnim stavom, a to je da brojni amandmani Socijalističke partije i drugih opozicionih partija govore da ovaj zakonski Predlog iako je bio dugo u proceduri nije dorečen, da ima mnogih nedostataka i da ne rešava pitanje zapošljavanja nezaposlenih lica. Iz tog razloga i stav Socijalističke partije jeste da ne glasa za ovakav zakonski predlog, već predlože da se ovaj zakon povuče. U svom kratkom izlaganju osvrnuću se na neke od najznačajnijih primedbi na koje bih ukazao u vezi sa Predlogom. Umesto dosadašnjeg Zavoda za zapošljavanje formira se Nacionalna služba za zapošljavanje, koja je nosilac poslova zapošljavanja. U članu 2. Predloga zakona od nabrojanih poslova zapošljavanja nedostaje onaj koji je najglavniji. Ministre, nedostaje onaj najglavniji posao u osnovnim odredbama zakona u nabrojanih osam tačaka u članu 2. - nema osnovni posao, kojim treba da se bavi ova služba, a to je evidencija nezaposlenih lica. Ona ne može ni da stoji u osnovnim odredbama iz jednog praktičnog razloga. Milion nezaposlenih lica mogu da stanu uzdužnom transferzalom od Subotice do makedonske granice, uzdužno ili poprečno po liniji od Drine do Timoka. To je negde oko milion ljudi, ali ukoliko se ovako nastavi imaće tu jedna dijagonala u primeru severoistok - jugozapad. Znači, od rumunske granice pa do Crne Gore. Evidencije u oblasti zapošljavanja naročito propisane zakonom, podzakonskim aktima, opštim aktima Nacionalne službe, uvode red u pravni saobraćaj u vezi sa zapošljavanjem jer su osnov za postupanje odgovarajućih organa i za ostvarivanje prava nezaposlenih i drugih lica. Otuda je neophodno da se baš u osnovnim odredbama zakona ugrade i poslovi evidencije nezaposlenih lica. Ostvarivanje prava nezaposlenih lica, kao sastavni i neodvojivi deo odrednice pojma "posla" i "zapošljavanja" mora da bude sadržan u osnovnim odredbama zakona, jer nezaposleno lice stiče određena prava danom prijavljivanja na evidenciju koja ostvaruje do kraja radnog veka. U poglavlju "Donošenje i sporovođenje programa i mera aktivne politike zapošljavanja", Predlogom zakona predviđeno je da Vlade Republike Srbije na predlog Ministarstva za poslove rada i zapošljavanja, donosi program zapošljavanja. Mišljenja sam da predlog treba da potekne od Nacionalne službe za zapošljavanje. Ministarstvo nadležno za poslove rada i zapošljavanja ima ulogu da se kao organ uprave izvršne vlasti, stara o celini odnosa u oblasti rada i zapošljavanja, odnosno o sprovođenju politike koju utvrdi Narodna skupština Republike Srbije i Vlada Republike Srbije. Nacionalna služba je svakodnevno i po broju subjekata, poslodavaca i nezaposlenih lica, više u kontaktu sa njima i u vršenju svojih funkcija i ovlašćenja joj je dostupan veći broj podataka koji su neophodni za sačinjavanje osnove za izradu programa i mera aktivne politike zapošljavanja. Pored toga linijsko-teritorijalna organizovanost Nacionalne službe podrazumeva i kadrovsku opremljenost i osposobljenost, što je pretpostavka za kvalitetan i kvalifikovan pristup u izradi programa. Nesporno je da je za izradu programa potrebno usmeravanje od strane Vlade, želje i sugestije, zahtevi i potrebe drugih ministarstava, udruženja i asocijacija poslodavaca i preduzeća, kao i, normalno, stav i mišljenje Socijalno-ekonomskog saveta i Ministarstva. Sa tog stanovišta čini se realnijim da Nacionalna služba bude nosilac predloga za donošenje programa i mera aktivne politike zapošljavanja. Ministarstvo za rad i zapošljavanje ostvarujući svoju ulogu bi između ostalog vršilo inspekcijsku kontrolu i nadzor nad zakonitošću rada i sprovođenju propisa od strane poslodavca i Nacionalne službe, sprovođenjem programa o utrošku sredstava za pojedine programe i programe u celini sa jedne strane, a sa druge strane bi ostvarivalo uslove za realizaciju programa, bilo da programe sprovodi služba agencije ili agencija. Što se tiče poglavlja "Nosioci zapošljavanja", gde je bitno formiranje agencije, mogu da kažem da se zakonom uređuju odnosi tako da Nacionalna služba kao javna služba u ime države vrši poslove zapošljavanja na osnovu i u skladu sa zakonom. Međutim, institut agencija je logična kompatibilna institucija za funkcionisanje tržišta u celini, a na tržištu rada istvoremeno kao konkurentni subjekt Nacionalnoj službi, ali kao subjekat koji dopunjuje ili popunjava prostor koji postoji ili može nastati u vršenju poslova zapošljavanja od strane Nacionalne službe. U vezi sa posredovanjem pri zapošljavanju u inostranstvu, agencija obavlja te poslove samostalno ali ne neposredno i direktno sa poslodavcem u stranim zemljama već uz učešće Nacionalne službe. Osnovni motiv za predložene izmene jeste da agencija, bilo vladina ili agencija koju osnivaju drugi subjekti, ne može slobodno da posreduje pri zapošljavanju nezaposlenih lica u inostranstvu. Polazište za ovakav stav je da je ljudski resurs državni tj. države i društva u osnovi neobnovljiv i da država treba i mora da ima uvid i uticaj na demografska kretanja stanovništva, radno aktivnog kontinuiteta stanovništva a naročito kada je u pitanju odliv radne snage i naročito kada je u pitanju stručni korpus radno aktivnog kontinuiteta stanovništva. To svakako ne podrazumeva ograničavanje pokretljivosti radne snage ka svim tržištima sveta ali podrazumeva uticaj države i njenu ulogu u kretanju radne snage za koju je ona zainteresovana a sa druge strane onemogućilo bi se mešetarenje, stihijnost, špekulisanje, trgovina belim robljem i slično. I na kraju, ono što je najvažnije to su "javni radovi". Odredbe o javnim radovima, što podrazumeva: da ide organizovanje, finansiranje, zapošljavanje na njima, treba da budu sastavni deo drugih propisa, zakona i podzakonskih akata, ali ni u kom slučaju zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Kompleks pitanja o javnim radovima ima širi i veći značaj od materije zapošljavanja ili je bar kompleksnije. Zbog toga ova materija treba da se uredi drugim propisima. Pri tome treba imati u vidu da, ukoliko se ta materija ne uredi drugim propisima, nego ostanu predložena rešenja, da postoji mogućnost voluntarizma - da se na nivo lokalne samouprave kao interes za javnim radovima proglasi potreba za određenim poslovima u oblasti komunalija, uređenja zemljišta, čišćenje deponija, odnosno komercijalni i nekomercijalni poslovi koji inače obavljaju javna i druga specijalizovana preduzeća. Na kraju, moram da vam kažem što se tiče javnih radova, da ih u opštini Požarevac da ih neće biti, jer je dopunskim izborima, u nedelju, odbornička grupa SPS - JUL dobila dva mandata i time apsolutno većinu, tako da nezaposleni inženjeri i lekari neće biti angažovani na javnim radovima, jer vlast u Požarevcu drži SPS. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, sledeći je Bratislav Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre i prateća svito, kada radite neki posao obično računate na to šta ćete time dobiti. Ja se pitam kada donosimo ovaj i ovakav zakon šta dobijamo?! Mislim da se pojedinačno ne pitamo nego se pitam šta dobija Srbija i šta dobijaju građani i narod ove zemlje? Za mene i Demokratsku stranku Srbije nije jasno i nije vidljivo šta će se postići ovim zakonom, ovakvim konceptom, gde recimo pojedincima nudite odgovarajući posao a odgovarajući posao posle devet meseci je svaki posao. Ukoliko ga ne prihvati, ukoliko odbije ponuđeni posao tj. koji je svaki posao, biće brisan sa evidencije nezaposlenih. Na ovakav način, odredbama ovog Predloga zakona o zapošljavanju i zaštiti za slučaj nezaposlenosti, dobićemo smanjenje broja nezaposlenih ali samo fiktivno, zato što će ljudi na ovakav način, restriktivnim odredbama, biti brisani sa evidencije nezaposlenih a u stvari broj se neće povećavati. Da vas samo podsetim na činjenicu da od 2000. godine, znači za dve i po godine ove nove vlasti, broj zaposlenih, nažalost, opada a i broj ljudi koji su stvarno zaposleni i nemaju posla se uvećava! To je ono što je opominjuće i što nam nikako ne ide u prilog. Čak, sada je i podatak o dva zaposlena naspram jednog nezaposlenog, još drastičniji tako da nemate ni pun izinos od dva zaposlena naspram jednog nezaposlenog. Kad donosite neki zakon i neki program koji radite treba da butede svesni u kom ambijentu se ostvaruje takav zakon. Da li je ovaj ministar, ovo ministarstvo i ova vlada, da li su oni stvorili ambijent gde ćemo mi razmišljati o zapošljavanju, o višku zaposlenih a ne o nezaposlenima. Nažalost, za ove dve godine sa svim reformama i postupcima privatizacije, i ostalog, nama i dalje ostaje da nemamo, tj. ne vidimo zaposlenost, i ne vidimo, što bi se reklo, svetlo na kraju tunela, da će biti te zaposlenosti. Tako se ta zaposlenost neće postići ni javnim radovima. Da li će to ponovo biti kao za vreme pokojnog Josipa Broza, kad su bili kolhozi, pa zajednički rad, ili ćemo ponovo imati omladinske radne akcije, omladinske brigade. Evo, gospodin Panajotivić se seća tih vremena: bilo je lepo, njemu je to smešno, pa ćemo ponovo angažovati "Gorane", pa će naši "Gorani" da pošumljavaju goleti itd. i to će biti naši javni radovi. Znate šta, sintagma javnih radova je bila imanentna jednom prethodnom režimu koji je to pričao za vreme sankcija da će javnim radovima uposliti celo društvo, da će time doprineti itd. Tim doprinosom, tom pričom, taj prethodnik koji je to pričao nije se proslavio a nećemo ni mi sada, kažem namerno mi koji sada pričamo o javnim radovima i donosimo zakone o javnim radovima, nećemo mnogo toga ostvariti. Verujte da nećemo! Možemo narodu pričati priču ali ti i takvi javni radovi nam neće doprineti boljitku i neće doprineti punoj zaposlenosti. Zatim, imate tako restriktivne odredbe možemo da karikiramo, recimo, da čovek ne može da ode nigde, da mora da je vezan u kući da bi se zaposlio, pa zatim da dokaže da aktivno traži posao. Molim vas, dokazivanje aktivnog traženja posla! Aktivna politika zapošljavanja?! Pa valjda je i do sada bila aktivna a ne pasivna; ali možda imamo problem pa ne možemo nikako da smenimo direktora Republičkog zavoda za tržište rada, pa se ne zna da li čovek kupuje privatne firme, da li radi kod Dragana Tomića u SIMP-u ili se SIM market odvaja, da li je i dalje direktor, da li je podneo ostavku, pa ga Upravni odbor nije razrešio itd! Zato ćemo formirati Nacionalnu službu zapošljavanja. Ne znam zašto ne bi bile i agencije jer je jako u modi i jako popularno da budu agencije. Pa neka imamo i nacionalnu agenciju za zapošljavanje i privatne agencije za zapošljavanje koje mogu da formiraju pravna i fizička lica. I zašto ne agencije za zapošljavanje? Jer kada u ovoj državi mogu da imaju agencije za poslovnu pratnju, neka postoji i agencija za zapošljavanje. Ali, mislim da na ovakav način, sa takvom organizacijom Republičkog zavoda za tržište rada i takvom dosadašnjom politikom neće se daleko stići. Što mi kao vlast ili kao Skupština, ili kao Vlada i ostali, ne možemo da raščistimo sa takvima to jeste naša krivica i naša slabost, ali nemojmo se nadati da ćemo samo pukim papirologijama, promenom na papiru, itd. doprineti tome. Treba jasno i glasno da kažemo da Republički zavod za tržište rada nije dobro radio i da zbog toga neko treba da podnese konsekvence. Da jednostavno to promenimo, i ako se može ikako, da krene to zapošljavanje, mada iskreno ne verujem ni ja - kažem vam da je previše ovde stvari koje čisto restriktivno deluju i restriktivno će biti. Nažalost, kažem još jednom, nećemo mnogo doprineti kvalitetu života ovog naroda i sa ovim verujte mi Srbija neće biti na dobrom putu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bratislav Đurić, sledeći je Srboljub Živanović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada govorimo o Predlogu zakona koji je danas na dnevnom redu i o tome da li je on dobar ili loš treba da napravimo paralelu sa zakonom koji je sada na snazi, sa zakonom koji uređuje tu oblast ili koji je uređivao oblast u prethodnom periodu i videti koliko je uredio tu oblast i da li ga je trebalo menjati. Treba videti koliko je taj zakon, koji je do sada bio na snazi, uredio tu oblast i da li ga je trebalo, menjati. Naravno da ga je trebalo menjati i naravno da ćemo ga promeniti!! Ovaj predlog zakona je sasvim dobra i sasvim pristojna osnova koja treba da uredi ovu oblast. Trenutno stanje na biroima za zapošljavanje, pre svega, u evidenciji onih lica koja se vode na biroima za zapošljavanje, je veoma čudno i mnogi ljudi barataju raznim brojkama. Sve su one moguće i nemoguće. Ovde se kaže i mnogo njih pre mene je govorilo o tome da se na biroima za zapošljavanje, u evidenciji nezaposlenih, vodi oko 880-900 hiljada građana koji su, navodno, nezaposleni. Nekoliko primera koji su urađeni u proteklih godinu ili dve su pokazali sasvim drugo stanje. Pokazali su da se tek dve trećine ili jedna polovina od tog broja smatra stvarno nezaposlenima, stvarno onima koji žele da rade, stvarno onima koji žele posao. Ostali su koristili mogućnost prethodnog zakona, tako da su mogli da ostvaruju određene beneficije, a da nisu imali nikakve odgovornosti prema traženju posla. Neke moje kolege su u prethodnim nastupima govorile o tome da se ovim novim zakonom nezaposlenima oduzimaju stečena prava. Šta je sa obavezama? Koje obaveze ima nezaposleno lice, šta je njegov jedini i prioritetni zadatak? Pa, da nađe posao, da nađe posao, da ga traži lično i da ga u njegovo ime traži agencija. Znači, nema on prečeg posla nego da nađe posao. Ovde se govorilo o tome da treba urediti Zakon o zapošljavanju tako da, na neki način, ljudi koji nemaju posla i nemaju namere da ga traže, da imaju neke beneficije, da mogu to da koriste unedogled i jednostavno da žive od nerada. To nije moguće. To nije moguće ni u jednom normalnom društvu. Zato smatram da je Predlog zakona sasvim korektan. Naravno da ima mesta popravci u određenim članovima. Shodno tome, ja sam u ime Laburističke partije Srbije podneo jedan broj amandmana. Vlada Republike Srbije je najveći broj tih amandmana prihvatila. Smatram da ovaj zakon, ukoliko se u potpunosti primenjuje, ima velike mogućnosti i velike šanse da ovu oblast, ako ne potpuno, a ono uredi na mnogo bolji način nego što je to bilo do sada. Na kraju, kritičari ovog zakona mogu da budu samo oni koji žele da nerad stave ispred rada, samo oni koji žele da na neradu žive i da na neradu ostvaruju dobitak, a to nije moguće.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, posle njega narodni poslanik Živanko Radovančev.
Dame i gospodo narodni poslanici, strašno sam razočaran sa kakvom ozbiljnošću raspravljate o onima koji teško sastavljaju kraj sa krajem nemajući ni novca i posla. Vi danas imate platu koju niste zaradili, imate dnevnice koje niste zaradili, vozite se u službenom autu, imate sve privilegije i vi i vaša porodica, a to je znak da vi radikalizujete društveni poredak koga napadate - to je komunizam. Ne znate kako radnici danas žive. Mnogi su na ivici životne egzistencije u nemogućnosti da obezbede sebi i porodici ono najosnovnije, a to je hrana i odeća. Mnogi se švercuju autobusima, trolejbusima i tramvajima, jer nemaju novca da plate. Danas polovina građana Srbije živi na poček. Ne znam da li znate šta znači poček. To je upisivanje u knjige dužnika, pa kada prikupe novac mogu da plate dug. Svuda je prisutna beda i nemaština. Mi smo ponosit narod, nećemo da priznamo da su mnogi danas na ivici bede, ali nije daleko dan kada će morati to da priznaju, a na ulicama ovog lepog grada sve je više onih sa ispruženom rukom i sagnutom glavom. Javio sam se da diskutujem o ovom predlogu zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, jer 20 godina sam u privredi i to u hemijskoj industriji koja je prva došla na udar vezano za Zakon o privatizaciji, a i zbog teških uslova rada i zbog velikog broja invalida i pod udar ovakvog zakona. Vaša predizborna obećanja su, u stvari, produkt toga da je danas milion nezaposlenih hoda Srbijom. Mi srpski radikali tada smo upozoravali građane Srbije šta će im se desiti ako na vlast dođu dosmanlije, da će to biti najveće pogubljenje za njih, jer još tada smo isticali da su dosmanlije najveći grobari uništenja privrede i ekonomije u Srbiji. Donacije od 6,5 milijardi dolara, koje ste obećavali u predizbornoj kampanji za revitalizaciju i pokretanje privrede i vraćanje radnika sa privremenih odmora, je puka formalnost i laž.Donacije niste dobili ili ste ih dobili pa podelili između vas, a o revitalizaciji ni reči i o vraćanju radnika na posao ni reči, jer ste im fabrike prodali, a od perioda kada ste došli na vlast, usled nepokretanja pogona, mnogi su i propali. Govorite da je ovo reformski zakon koji u sebi sadrži trend poboljšanja zapsolenih, a ne nezaposlenih. Ja vas pitam gde da ih zaposlite kada nijedna privredna grana - kapacitet ne radi! Privatan sektor zapošljava samo na crno i to u ograničenom broju. Rekoste da je ovaj zakon zasnovan na najvišim standardima regulisane iz ove oblasti radnog zapošljavanja sadržanih u konvencijama. To što ste napisali, to je lepo čuti i lepo pročitati i samo je lepo slovo na papiru, a nema nikakvog uticaja na poboljšanje životnog standarda radnika u Srbiji. I to sve ističete da je sa ciljem harmonizacije i približavanja evropskim radnim standardima i načinima politike zapošljavanja koji su sadržani u ugovorima o Evropskoj uniji. I to je opet krucijalan zakon s kojim želite da se približite Evropi i evropskim standardima. Šta je danas prisutno u Srbiji: štrajkovi, tamo gde se navodno radi; prodaja fabrika po sumnjivim kriterijumima; otpuštanje radnika; inflacija; povećanje cena - električne energije,povećaćete ovih dana i cenu hleba; obustava ili štrajk seljaka zbog niskih otkupnih cena, jer je njihova proizvodnja pogođena elementarnim nepogodama o kojima ni vi, niVlada, ni Ministarstvo za poljoprivredu nije raspravljalo. Kraj vremena se bliži.
Reč ima narodni poslanik Živanko Radovančev, posle njega narodni poslanik Petar Madžarević.
Poštovano predsedništvo, ministre, kolege narodni poslanici, tržište rada je godinama predstavljalo jednu od najuspešnijih institucija u društvenom sistemu Srbije. Bio je to sistem u razvoju, čiji su se najbolji rezultati očekivali u toku 2002. i 2003. godine. Međutim, njegov razvoj prekinut je dolaskom DOS-a na vlast. Ustvari, od njega nije ostalo ništa, sem dokumenata o desetogodišnjoj uspešnosti i priznanja svih relevantnih ljudi, privrednika, institucija, o velikom doprinosu sistema zapošljavanja u očuvanju stabilnosti privrede, preduzetništva i socijalnog mira u Republici, u jednom od najtežih perioda u svojoj istoriji. Sistem je zaustavljen tako što je dolaskom DOS-a smenjeno svo rukovodstvo ili skoro svo, inače provereni stručnjaci sa zavidnim stažom i uspesima u oblasti zapošljavanja. Na njihova mesta su postavljeni ljudi po kriterijumima pripadnosti DOS-u. Da bi nove vlasti dokazale uspešnost u rešavanju problema u oblasti zapošljavanja pristupilo se reformi sistema zapošljavanja, pre svega donošenjem novog Zakona o zapošljavanju. Predlagač zakona ističe da je zakon zasnovan na najvišim međunarodnim standardima rada, sadržanim u konvencijama i preporukama MOR-a. To ističe, ali zaboravlja da je prethodni Zakon bio zasnovan na istim konvencijama i da su u njega bili ugrađeni odgovarajući standardi sadržani u zakonima o zapošljavanju evropskih zemalja. Zaboravili su, jer i dalje negiraju da je bilo šta dobro u prethodnom sistemu i da istorija u svim oblastima, pa tako i u oblasti zapošljavanja, počinje od DOS-a. U tom nastojanju preterano ističu svoju odanost demokratiji i svetskim standardima, tako da to često deluje čak neukusno i smešno. Na primer u članu 9. navođenje "načela nepristrasnosti";u članu 10. "načela besplatnosti"; zatim, u članu 30."savetovanje poslodavca i lica koje traži zaposlenje o zakonu i drugim aktima"; u članu 8. "načela slobodnog izbora zanimanja, jednake dostupnosti i postupanja u zapošljavanju", itd. Partijska ostrašćenost i neshvatljivo izražena želja da se sve omalovaži iz prethodnog vremena, pre DOS-a, dovodi do toga da se ne preza ni od velikih izjava, koje je već sada moguće demantovati - a šta će biti tek za godinu ili dve?! Tako govoreći o razlozima donošenja novog zakona kažu: "Tranzicija društva i ekonomije i prihvatanje savremenih principa civilnog društva, demokratije i tržišne ekonomije, kao i potreba za stvaranjem novog, savremenog zakonskog osnova za podsticanje slobodno izabranog produktivnog zapošljavanja, povećanje profesionalne ali i geografske pokretljivosti na tržištu rada, afirmacija mera aktivne politike zapošljavanja i aktiviranja tražioca zapošljavanja, kao i uspostavljanje ekonomski realno i socijalno adekvatnog sistema osiguranja za slučaj nezaposlenosti uslovili su donošenje ovog zakona". To znači da do dolaska DOS-a Srbija nije bila u društvenoj i ekonomskoj tranziciji, da nije prihvatala principe civilnog društva, demokratije i tržišne ekonomije. Po nama nije trebalo donositi novi zakon da bi se stvorio osnov za podsticanje slobodno izabranog produktivnog zapošljavanja, jer je prethodni Zakon to dobro odredio.Tadašnje tržište rada na tom planu zabeležilo je u protekloj deciniji vrlo velike rezultate. Trebalo je samo prelistati desetogodišnje izveštaje o radu tržišta rada. Zakon je trebalo doneti, kažu predlagači, da bi se afirmisale mere aktivne politike zapošljavanja i aktiviranje tražioca zaposlenja. Za afiramciju aktivne politike zapošljavanja nije trebalo donositi novi zakon, jer je stari to dobro obradio, a tržište rada sa svojim službama imalo je velike rezultate u rešavanju tzv. tehnoloških viškova, novom zapošljavnju, samozapošljavanju, pripremi zapošljavanja putem obrazovnih procesa za nove tehnologije, nove poslove, radne zadatke i nova radna mesta. Izgleda da je zakon trebalo doneti za nešto što stvarno nije postojalo, za aktiviranje tražioca zapošljavanja. Ovim načinom, kažu predlagači, promenjena je uloga nezaposlenog lica, iz pasivne u aktivnu, nizom prava i obaveza koje treba da podstiču inicijativu nezaposlenog za traženje posla. Tom nezaposlenom mnogo treba da pomogne i novoformirani klub za traženje posla u kome će nezaposleni sticati znanje, sposobnosti i veštine u traženju posla. Ipak se nešto pogrešilo. Naime, zanemarilo se da je na evidenciji nezaposlenih oko 40% nekvalifikovanih radnika sa ili bez osnovne škole i oko 25% kvalifikovanih radnika sa dosta oskudnim znanjem i pripremljenošću za bavljenje osnovnim zanimanjem. Tu je oko 20% srednjoškolaca tzv. radnika IV stepena stručnosti, koji su zbog promašaja u reformi obrazovanja takođe oskudnog znanja i struke. Znači, zakon će po tom osnovu biti praktično primenjivan za nešto preko 10% nezaposlenih, čak i mnogo manje, jer će ga koristiti uglavnom nezaposleni VI i VII stepena stručnosti, uglavnom iz suficitarnih zanimanja. Za ogroman broj nezaposlenih ovaj član zakona biće diskriminatoran, jer će preko njega pretiti opasnost od brisanja sa evidencije. Zašto? Zato što je nezaposleni kvalifikovani radnik sa možda skromnim znanjem i spremnošću da obija pragove raznih preduzeća tražeći posao, čak i sa znanjem koji su ga za skupe pare poreznika obučili u klubu za traženje posla, ipak, nesposoban za tako nešto ili zbog toga što nije dostavio pismeni dokaz Nacionalnoj službi o aktivnom traženju posla. Najviše će ih biti brisano sa evidencije nezaposlenih, jer u periodu od šest meseci tri puta ih službenici Nacionalne službe neće naći na određenoj adresi u vremenu utvrđenom sporazumom ili dogovorom. Kada je ovo u pitanju malo je reći da je ovaj član 93. nekorektan i da je u funkciji brisanja nezaposlenih sa evidencije, i na taj način ubiranja poena od strane Vlade i Ministarstva za smanjenje broja lica sa evidencije nezaposlenih. Ovaj član mogao je predložiti samo neko iz kabineta, neko ko ne poznaje siromaštvo sa kojim se radništvo suočilo ili je suočeno, i jedan volšeban način snalaženja nezaposlenih lica da prežive sa porodicom i sa minimalnim sredstvima. Zar tom nezaposlenom radniku ima neko pravo da traži da svakog dana u određeno vreme bude kod kuće i da očekuje mogući poziv iz Nacionalne službe. Ili, recimo, koje je to demokratsko načelo i evropski standard koji nezaposlenog briše sa evidencije, jer je obavljao rad bez zaključenog ugovora o radu ili ugovora o privremenim i povremenim poslovima. Gospodo, gladna usta porodice ne navode na razmišljanje i na posledice onoga na koga bi se te posledice mogle odnositi. Ima u ovom zakonu i drugih nelogičnosti. Tako, recimo, predlagač kaže da se zakon zasniva na principu slobodnog izbora kandidata od strane poslodavaca, ali predviđa i odgovarajuće sankcije u vezi toga, pa tako zakon u članu 20. kaže da,poslodavac koji pregovora bez namere da zaključi ugovor o radu ili bez opravdanih razloga odustane od zaključivanja ugovora o radu i svojim ponašanjem kod lica koje traži zaposlenje, prouzrokuje određenu materijalnu štetu, odgovara za prouzrokovanu štetu itd. Pitamo se ko će to odlučivati, odnosno utvrditi da je poslodavac pregovarao bez namere da zaključi ugovor o radu ili kako će se dokazati da je bez opravdanih razloga odustao od zaposlenja. Isto se to odnosi i na lice koje traži zaposlenje. Ko će to moći da utvrdi da li je to lice pregovaralo sa poslodavcem bez namere da zaključi ugovor ili ko će to da ocenjuje da li su opravdani razlozi odustajanja od zaključivanja ugovora. Mnogo je takvih nelogičnosti u predloženom zakonu. On povremeno podseća na neki policijski zakon, gde se više govori o istragama, kontrolama, proverava, kažnjavanjima, čitavoj paleti sankcija, a tim pre što predlagač kaže da se ovim zakonom pojednostavljuje administrativna procedura i smanjuje administrativni aparat. Ako je to tako, ko će onda obavljati sve ove nove kontrole, provere, istrage itd. Predloženi zakon orijentisan je, kako možemo videti, da se manji deo sredstava usmerava ka aktivnoj politici zapošljavanja. Vidi se iz više članova, a pre svega iz člana 31. gde Vlada preko Ministarstava veći deo posla prebacuje na autonomije i lokalne samouprave. Koliko je to dobro, videće se uspeh u aktivnoj politici zapošljavanja? I stvaranje uslova za produktivno zapošljavanje zavisiće sada isključivo od privredne i ekonomske razvijenosti pojedinih regiona, njihove opremljenosti, stručnosti i kvaliteta lokalnih službi. U stvari izgleda da je smisao stvaranja republičkih, pokrajinskih i lokalnih saveta za zapošljavanje u politizovanju ove društvene oblasti. Preko tih institucija partijski moćnici postaće još moćniji, potpuno će konotrolisati život i rad u regionu, a i koristiće ne baš mala sredstva za zapošljavanje i u druge svrhe. Mnogo je primedbi na ovaj zakon, što je i dosadašnja rasprava pokazala. Ja bih na osnovu svega iznetog, i na osnovu jednog letimičnog pregleda i kritičkog osvrta na predloženi zakon, predložio da se zakon povuče iz procedure. Na kraju, hteo bih građanima Srbije da poručim, a pogotovu nezaposlenim građanima, da se usvajanjem ovog zakona neće povećati njihova šansa za zapošljavanjem.
Dame i gospodo narodni poslanici, naša država se već dve i po godine nalazi u tranziciji. Tranzicija je prelaz iz socijalističkog u kapitalistički model privrednih odnosa, i kao što je bio u drugim zemljama, tako je i kod nas izuzetno bolan prelazni period; naravno, imajući u vidu i naše zakašnjenje pri ulasku u tranziciju, on neće biti lak, mi smo toga svesni i ne želimo da na tome ubiramo jeftine političke poene. Vlada je u prethodnom periodu predložila, a Republička skupština je izglasala čitav niz zakona čiji je cilj da nas pomaknu u ovom procesu prelaska u kapitalistički model sa jedne strane, a sa druge strane da koliko-toliko podstaknu investicionu aktivnost. Da bi ovaj period što kraće trajao, da bi bio što snošljiviji za ogroman broj građana, potrebno je bilo stvoriti određeni društveni konsenzus oko modela i brzine promena. Takav pristup su imale zemlje koje su uspešno prošle ili još uvek prolaze kroz tranziciju. Kod nas, nažalost, ovo nije urađeno. Pre svega, osnovni akt diskontinuiteta sa prethodnim sistemom - ustav, još uvek nije donet, a sudeći prema najavama izVlade, to će se desiti tek u četvrtoj godini ove vlasti i pored obećanja datih u predizbornoj kampanji decembra 2000. godine. Vremena za gubljenje nemamo, pa tim više čudi ova indolentnost vladajuće većine i njeno stavljanje interesa opstanka na vlasti iznad interesa države i građana. U ovom kontekstu valja posmatrati nedopustivo kašnjenje programa aktivne politike zapošljavanja i neaktivnost Ministarstva za rad i Vlade. Ne mogu se oteti utisku da je osnovni cilj Vlade da po svaku cenu, što pre, privatizuje preduzeća uSrbiji, ne vodeći računa šta će biti sa armijom nezaposlenih koji se nužno javljaju kao negativan efekat, pri čemu sve ostaje na deklarativnom opredeljenju, bez suštinskog podsticanja privredne aktivnosti i otvaranja novih radnih mesta. Da bi se investiciona aktivnost kao nužan preduslov ekonomskog rasta razmahala, potrebno je ispuniti neke prethodne uslove, među kojima je svakako najvažnija pravna sigurnost, iskorenjivanje korupcije, potpun i neselektivan obračun sa organizovanim kriminalom, jednom rečju potrebna je pravna država u kojoj se pravila znaju unapred i niko nije izuzet od zakona. Potrebno je poštovanje osnovnih institucija tržišne ekonomije, kao što je privatna svojina i ugovor. Sam zakon je tehnički loše urađen jer zadire delom u ustavnu materiju, i to kod načela nepristrasnosti, slobodnog izbora zanimanja, jednake dostupnosti u zapošljavanju, što nije bilo neophodno. Oblast javnih radova svakako zaslužuje poseban zakon, a ne uzgredno pominjanje pojedinih oblasti u kojim se mogu obavljati, kao i ko će ih organizovati i vršiti. Članom 93. predviđeno je da posle devet meseci provedenih na evidenciji nezaposlenih svako zanimanje koje se ponudi nezaposlenom on mora da prihvati ili će biti brisan iz evidencije. Ovo je za nezaposlene neprihvatljiv stav, jer prava je retkost da neko dobije posao u svojoj struci posle devet meseci boravka na evidenciji nezaposlenih. Kod sebe imam, inače, časopis "Poslovi", koji izdaje Republički zavod za tržište rada, izlazi jednom nedeljno i u njemu se oglašavaju svi poslovi na teritoriji Republike Srbije. U ovom broju izašlo je pod ovim naslovom negde oko 500 oglasa; međutim, za preduzeća koja nisu budžetske ustanove ili budžetske institucije, ne finansiraju se iz budžeta, ukupno je oglašena potreba za 175 radnih mesta za celu Srbiju, za milion nezaposlenih. Kako možemo očekivati da će u takvim uslovima ljudi u roku od devet meseci naći posao u svojoj struci. Od ovih 175, uzgred da kažem, traži se 30 radnika građevinske struke, odnosno zidara. Ne možete vi nekoga ko je završio fakultet slatida bude zidar, jer čovek nije obučen za tako nešto. Upadljiv je nedostatak zakonskog regulisanja subvencija samozapošljavanja, koje je ostavljeno ministarstvu, odnosno ministru na volju. Ovim se ovaj potencijalno najdinamičniji način zapošljavanja prepušta ministrovoj milosti i nemilosti, umesto da bude regulisan zakonom, kako bi se izbegle eventualne zloupotrebe. Sredstva koja izdvajaju poslodavci i zaposleni za slučaj nezaposlenosti Vlada stavlja pod svoju kontrolu, predviđajući u upravnom odboru ispodpolovičnu zastupljenost predstavnika poslodavaca i zaposlenih. Na kraju, sredstva će u najvećoj meri kontrolisati samo ministar, koji će odlučivati kome i pod kojim uslovima će biti odobrena sredstva za samozapošljavanje. Nadzorni odbor takođe bira Vlada. Time je taj krug netransparentnosti zatvoren. Socijalni dijalog povodom ovog zakona, iako je bilo dovoljno vremena, takođe je izostao. Ministarstvo za rad ovim zakonom želi, pre svega, da stvori privid veće zaposlenosti koje u stvarnosti nema, polazeći od pretpostavke da su nezaposleni u većini neradnici i špekulanti koji se na evidenciji nezaposlenih nalaze jer žele da imaju zdravstveno osiguranje, bez stvarne namere da nađu posao u svojoj struci. Naravno da je ova pretpostavka pogrešna, da je prava stvarnost gotovo milion nezaposlenih i oko 600.000 viška zaposlenih. Preveliki je to izazov za bilo koju vlast. Gde je izlaz iz svega ovoga? Treba ga tražiti u stvaranju uslova za ozbiljne strane investicije, uz istovremeno podsticanje malih i srednjih preduzeća za otvaranje novih radnih mesta, kao i podsticanje samozapošljavanja kroz kreditiranje ili bespovratnu pomoć. Dakle, treba stvoriti uslove ipodsticaje za razvoj preduzetničkog duha. Time se vraćamo na početak ove priče. Tek koliko-toliko stabilno demokratsko društvo može odgovoriti ovim nesumnjivo velikim izazovima. Put do njega je poznat: smenjivost vlasti i jačanje institucija pravne države. Drugog puta nemamo i potrebno je da što pre na njega zakoračimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, posle njega narodni poslanik Rade Bajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek sam fasciniran kada ministar Dragan Milovanović treba u ime Vlade da predstavlja pojedini zakon, pre svega što smatram da je ministar Dragan Milovanović jedna kompleksna ličnost, i to trostruka ličnost. Kod njega je stalno sukob interesa. Pre svega, on predstavlja sindikalca, čovek je godinama bio lider sindikata. On tu ima određene interese u tom pogledu, ali je istovremeno i predsednik Laburističke partije. Doduše, ta partija nikad nije učestvovala na izborima i nema nikakvo glasačko telo, ali ima poslanike u Narodnoj skupštini. Samim tim ministar ima potrebu da se svojim ponašanjem dodvori biračima. Ali u svemu tome najbitnija je ona treća ličnost, a to je ličnost ministra, jer on ima, kao ministar, određene beneficije i očigledno mu ta funkcija najbolje leži. Ja bih čak zamerio mojoj uvaženoj koleginici Vjerici Radeti koja je malopre rekla da ministar sa podsmehom sluša narodne poslanike. Uvažena gospođa Vjerica Radeta je pre tri meseca postala poslanik u ovom mandatu, pa ne zna da se ministar po potrebi se i bije sa poslanicima opozicije, tako da sam ja zahvalan ministru na ovakvom današnjem ponašanju. Bio sam iznenađen da je ulica Kralja Milana ili Srpskih vladara danas postala pešačka zona. Ako Narodna skupština prihvati predloženi zakon o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti, cela Srbija će postati jedna velika pešačka zona. Radnici koji protestuju, deo nezaposlenih, građani koji rade, ali ne primaju redovno plate ili su zarade nedovoljne za egzistenicju, sigurno će izaći na ulice i pretvoriti celu Srbiju u veliku pešačku zonu. Ministar kaže da socijalni partneri, to su relevantni sindikati, podržavaju zakon. Onda se postavlja pitanje zašto samostalni sindikat štrajkuje. Vlada konstantno zahteva da se predlozi zakona donose po hitnom postupku. Da su, kojom nesrećom, predloženi zakoni o železnici i energetici ušli u skupštinsku proceduru posle ovakvog zakona još 7.000 ljudi bi ostalo bez posla, a već 40% građana koji treba da rade, ne mogu da ostvare svoje radno pravo. Da li je predloženi zakon dobar ako ima 114 amandmana? Predsednik odbora za rad, boračka i socijalna pitanja je naglasio da je prihvatio amandmane, bez obzira da li ih je podnela opozicija ili pozicija i hvali se time, samim tim pokazuje da je uvek bilo selekcije. Uvidom u podnete amandmane uverićete se da je samo jedan amandman opozicije prihvaćen. Prihvaćeni su uglavnom amandmani gospodina Bratislava Đurića, koji je potpredsednik ministrove stranke, pa ako je kojim slučajem još neki poslanik opozicije tu, onda je to navodno kao amandman opozicije, što nije tačno. Ministar potencira "novine" u predloženom zakonu, a to su agencije za zapošljavanje. Zato javno postavljam pitanje ministru - da li je ministar već registrovao kao svoje vlasništvo neku takvu agenciju ili je samo pripremio papire za takvu agenciju; da posle ovog zakona on može da vrši selekciju, ko može da dobije posao, a ko ne! Novi zakon o zapošljavanju treba da stvori uslove za geografsku pokretljivost, migracije zbog posla. Očigledno se ne vodi računa o jugu Srbije: samo iz Crne Trave ima 70.000 ljudi koji žive u Srbiji, a u Crnoj Travi ima nepunih 2.700 stanovnika, upravo zbog ovakvog ponašanja Vlade, tako da očigledno jug Srbije neće biti zadovoljan ovakvim zakonom, budite sigurni. Najveća primedba sa moje strane u pogledu ovog predloga zakona jeste gubitak prava na zdravstveno osiguranje i smanjenje prava korisnicima novčanih nadoknada koji su na tržištu rada. Veliki broj građana ostaće bez zdravstvenog osiguranja, a ja ću vam dati samo par primera: U slučaju operacije kuka, ugradnja veštačkog kuka i to najjeftinijeg je 90.000 dinara, a srednji iznos je 150.000 dinara. Operacije na srcu su otprilike oko 5.000 do 6.000 maraka. A ko će to da plati? Verujem da ni ministar ne zna. Novčane naknade koje primaju radnici koji su bez posla zbog stečaja ili kao tehnološki višak po ovom predlogu zakona biće manje, a primaće se kraće. Šta je sa Fabrikom "Zdravlje"? Od 2.050 radnika 1.000 radnika je izgubilo posao, iako po ugovoru tri godine ne sme niko da izgubi posao. Na to pitanje treba da odgovori ministar. Zakon vas obavezuje da građani aktivno traže posao! Kao da su oni do sada sedeli skršetnih ruku, kao da im Vlada obezbeđuje veliku nadoknadu zbog nezaposlenosti od koje se može pristojno živeti. Radnici traže konstantno posao, ali posla nema! Uništena su velika preduzeća, ali ono što me iznenađuje jeste to da DOS uništava malu privredu, odnosno kičmu srpske privrede, "male preduzetnike". Umesto da "mali preduzetnici" kao vlasnici upošljavaju nezaposlene, oni su zbog ovih vaših velikih zakona prinuđeni da daju otkaze svojim uposlenim ljudima. Ako je to ideja Vlade, onda u ostvarenju ovih ideja dobro napredujete. Na samom kraju, nezaposlenima se nudi prema ovom zakonu odgovarajući posao, u prva tri meseca posao za koji se školovao, a u narednih šest meseci svaki u toj struci, a posle devet meseci svaki koji se ponudi. Ja sam završio Medicinski fakultet, ako ne mogu da radim kao lekar u svojoj struci, a ja nisam završio medicinsku školu, nego gimnaziju, to je pitanje na koje treba vi da odgovorite, ali zbog kompleksa niže vrednosti koji ministar ima, a to je, da je rođen 1955. godine, a da je i dan-danas student; pre dve i po godine kada je trebalo da postane ministar, rečeno je da završava studije, pre tri meseca kada je ponovo postavljen za ministra, opet završava studije, a ja kao generacija 1965. godine, pre 13 godina sam završio Medicinski fakultet, i sada zbog toga pokušava da sve intelektualce svede na to da mogu da rade poslove koje bi on možda morao da radi. Pitam ja njega, kada za par meseci više ne bude ministar u postojećoj Vladi, šta će kao student da radi? Na to pitanje on treba da odgovori.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, posle njega narodni poslanik Slađan Mijailović.
Poštovano predsedništvo, gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je danas Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti i nije ništa neobično da se ovakav zakon donese, ali samo kada bi pogledali naslov. I nije ništa neobično da je on potreban u nekim optimalnim uslovima kada privreda radi, znači, u optimalnim uslovima nezaposlenosti, odnosno procenta nezaposlenosti koji prati svaku privredu. Kao da živimo pod staklenim zvonom i da ne znamo šta se oko nas dešava, a svi živite u nekoj radničkoj sredini, opkoljeni ste sa ljudima koji nemaju posao, tumaraju po ulicama ili praktično rade neke poslove i ne primaju mesecima i mesecima platu. Ne može se dobar zakon ni napraviti kada je napravljen na temeljima odrednice dva zakona koji su zaista naneli ogromnu štetu ovoj zemlji i radničkoj klasi, a to je Zakon o radu i Zakon o privatizaicji. Podsetite se samo člana 101. zakona gde kaže kada poslodavac može dati otkaz radniku. Može kada on to hoće i kada želi: ako ne ispunjava radnu obavezu; ili ako nema sposobnosti i znanja, on to može proceniti slobodnom voljom kada nema sposobnosti i znanja ili ako je prekršio radnu disciplinu, dovoljno je da, ako neko naiđe, ne kaže mu - dobar dan i prekršio je radnu disciplinu - neadekvatno uđe obučen u preduzeće, inače, sada je to postalo moda da se propisuju načini ponašanja u preduzeću, i on dobija otkaz. Tu je i privatizacija. Privatizovano je sve što se moglo privatizovati u bescenje, a hiljade, desetine i stotine hiljada radnika je ostalo bez posla i što je najgore, ostali su bez posla radnici u preduzećima koja su izuzetno dobro radila. Imali su dobre plate, pa se, recimo, preduzeće koje je zapošljavalo dve i nešto hiljada radnika svodi na 500 ili 600 radnika; a ta je fabrika bila stecište, odnosno generator razvoja i kulturnog i privrednog i zdravstvenog i sportskog i sada umesto 2.000 svelo se sve na 500 ili 600 uz, kažu, dobre otpremnine. Šta će otvoriti tih 1.500 koji su dobili te dobre otpremnine? Mogu otvoriti neku radnju, neko malo preduzeće da zaposle samo svoje ukućane. Jer ovih 1.500 zapošljava sredina, odnosno ima 8.000 radno-sposobnih ljudi, a gde onih 1.500 mogu otvoriti toliko profitabilnih preduzeća da mogu zaposliti te nezaposlene i da profitabilno rade. Naravno, ne mogu, a sa druge strane ona preduzeća u kojima su fiktivno "kao" zaposleni, uopšte ne rade ili ne primaju platu mesecima i mesecima. Evo, u mojoj sredini, u Novom Sadu ne radi nijedan metalski kompleks: ne radi "Pobeda", "Kabel", "Jugodent", "Jugoalat", ne radi, jednostavno, "Centar Slavija", "Zvezda", fiktivno se radnici vode, ne primaju plate, ne mesecima, neki i godinama. Oni se vode kao zaposleni, a danas smo čuli cifru milion (nezapslenih), idemo prema toj cifri, i umesto da ovaj zakon ne bude restriktivan u odnosu na prethodni, on je još restriktivniji. Šta se može zaključiti - da ima dva osnovna cilja. Prvo, da smanji nezaposlenost, a sa druge strane da budžet koji se strašno teško puni, s obzirom na njegovu glomaznost i s obzirom na to da se ne mogu isplatiti, odnosno ispuniti obaveze prema korisnicima budžeta, da se smanji makar za određeni deo, a to je izdvajanje po osnovu socijalne sigurnosti nezaposlenih. Šta se uradilo? Smanjena je osnovica za utvrđivanje visine novčane naknade, nije potrebno uzimati prosek u zadnjih šest meseci pre gubljenja posla, već jedan mesec, praktično, znači, taj prosek je manji nego kada bi se uzeo zadnji mesec. Sa druge strane, smanjuje se period za koji se daje ta nadoknada, odnosno socijalna sigurnost. Sa treće strane, smanjuje se procenat davanja. Kod nas, ranije u dosadašnjemZakonu novčana naknada je bila u visini od70% osnovice a sada je 60%, sa tendencijom da posle tri meseca bude 50%. Prema tome, svejedno koja je pozicija ugrađena restriktivna je u odnosu na prethodni zadatak ili u odnosu na ovih milion nezaposlenih radnka. Umesto da ste doneli zakon koji bi zaustavio taj trend nezaposlenosti, ministar praktično donosi zakon da rastereti državu, da pređe briga eventualno na poslodavce, a u najgorem slučaju na ove koji i danas nemaju posla. S obzirom na vremenski tesnac, ja želim da i moji drugari iz Socijalističke partije pričaju, nemoguće je dotaknuti se svega, samo u glavnim crtama smo se dotakli ovoga. Smatramo da ovaj zakon ne treba prihvatiti uopšte, što je rekao moj kolega Živanko Radovančev, treba ga povući a ne raspravljati o njemu, jer on je katastrofalan u ovim današnjim uslovima ako se donese.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijajlović. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Lazar Marjanski, posle njega narodni poslanik Nebojša Jović.
Ja ću da branim ministra. Nema nikakvih problema. Ovaj zakon, što kažete da ide na ruku nezaposlenima, niste tu u pravu. Ne ide na ruku nezaposlenima! Pročitali ste da će biti uslova za nova zapošljavanja znači radite na ekonomskom i socijalnom planu. Ne vidim nijednu kategoriju, nijedan uslov, nijedno ostvarenje kako može da bude ekonomski i socijalni razvoj kada se primeni ovaj zakon. Slažem se da je usklađen sa evropskom konvencijom i najvećim standardom Evropske unije. Ne kažem da nije. Primenjivost tog zakona, ovde na našoj teritoriji, veoma je teška. Jako mnogo ima nezaposlenih, jako mnogo firmi koje su u teškim uslovima. Agrar nam je na nogama. U agraru mnogo ljudi ostaje nezaposleno. Sigurno je jasan zakon na kome je baziran ovaj zakon. Negde se omanulo. Negde ima velikih propusta. To je sigurno. Da nije tako, drugačije bi to bilo. Nemojte gledati samo da li radi fabrika lekova. Mi znamo da radi i da ima najveći prihod itd. Gledajte gde radi poljoprivreda i ostale kategorije i ostale grane poljoprivrede. Slažem se da služba za zapošljavanje treba da bude moderan i brz servis. Verovatno postoji to. Kod nas to ne može da bude. Taj zakon bi mogao da se primenjuje kada bi drugi zakoni bili kako treba, i kada bi se primenili ovde, da nam je krenula privreda, sigurno ne možete reći da naša privreda radi. Ministar Pitić kaže da mi nemamo privredu. Ne radi nam privreda. Ili stoji ili je usporena, nešto joj nedostaje. Čuli smo podatak da je gospodin guverenr, koji nije guverner Narodne banke Srbije, nismo ni imenovali Narodnu banku Srbije, niti imamo guvernera, da je negde u Engleskoj oročio pare, dve milijarde i dvesta miliona. Šta će onda ova skupština? Ministre, vi ste na vlasti. Vi ste ministar, vi odgovarate. Odakle nama Narodna banka Srbije? Kad ne znate vi, ko treba da zna? Đelić priča jedno, Dinkić drugo, a privreda je u kolapsu. To je činjenica. Izjavili ste da lekari mogu da budu zidari! Babić kaže da ste to figurativno rekli. Slažem se ja Babiću, ali slušajte me ne mogu da dozvolim da inžinjeri čiste ulice. Ja sam inženjer, i ne mogu da čistim ulicu. Ovaj zakon morate, ako ste ministar, da povučete, da doradite, jer ima dosta nedostataka. Trebalo je da odete da vidite rudare koji štrajkuju. Jedna parola kaže - Babiću, 7.800 radnika je proterano sa posla. Traže ostavku Kori Udovički. Ja se potpuno slažem da Kori Udovički mora da da ostavku iz više razloga. Mora da podnese ostavku iz moralnih razloga; mi radikali podneli smo predlog za njenu smenu, i ako ne da ovde u Skupštini, daće noćas ili sutra ujutru u kabinetu i na ulici. To i vas ministre čeka. Vi ste vođa jednog sindikata. Ovaj gospodin koji je bio vođa drugog sindikata kaže - ko je protiv zakona, taj je protiv rada. Ja sigurno nisam protiv rada i dosta radim. Taj ko je to rekao, taj nikada nije zasukao rukave. Taj nikada nije zaradio ovo što sam ja zaradio. Zato predlažem da povučete ovaj zakon i verovatno, kada bude glasanje da ćete ga vi izglasati. Ima nekih liberala koji nisu učestvovali na izborima! U ovoj skupštini treba da sede samo poslanici koji su učestvovali na izborima, a onaj ko ima stranku neka ide na izbore pa neka osvoji.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, posle njega narodni poslanik Dušan Ilić, nije u sali, a ako ne bude onda je posle njega narodni poslanik Sreten Mitrović.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti je još jedan zakon kojim se pokušava da se izvedu radikalne promene u oblasti radnog zakonodavstva. Prvi korak u tom pravcu u Srbiji je učinjen usvajanjem Zakona o radu, Zakona koji ne štiti zaposlenog. Ovaj predlog zakona je protiv nezaposlenog lica, tako da radikalne promene teku u negativnom smislu i ne mogu da se složim sa konstatacijom da se ovim zakonom stvaraju uslovi za brže zapošljavanje, podsticanje zapošljavanja i zadovoljavanja potreba poslodavca za novim zapošljavanjem, za skraćivanjem i pojednostavljivanjem administrativne procedure. Nezaposlena lica, prema Predlogu zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti smatraju se osobe od 15 do 65 godina života, ukoliko traže posao i spremne da odmah rade, i nalaze se u evidenciji nezaposlenih. Odredbom člana 5. stava 1. Predloga zakona predviđeno je da se nezaposlenim, u smislu ovog zakona, ne smatra redovan učenik, student više škole, penzionisano lice i zemljoradnik koji obavlja zemljoradničku delatnost i obavezno osiguran po osnovu katastarskog prihoda. Nije sporno da navedena lica, uključujući zemljoradnike koji obavljaju zemljoradničku delatnost, ne treba smatrati nezaposlenim kako je predloženo. Međutim, članovi zemljoradničkog domaćinstva, koji su školovanjem stekli određeno zanimanje od III do VIII stepena stručne spreme i nisu se zaposlili ili su bili zaposleni, pa su ostali bez posla, prema citiranom stavu 1. člana 5. ne smatraju se nezaposlenim, pošto su osigurani kao članovi zemljoradničkog domaćinstva po osnovu katastarskog prihoda. Ocenjujem da je ovakav pristup prema ovoj kategoriji nezaposlenih u Srbiji, nekoliko stotina hiljada lica, potpuno neshvatljiv i necelishodan, imajući u vidu činjenicu da je u njihovo školovanje, pored ličnih sredstava porodice uložena velika društvena sredstva. Srbija nije tako bogata da se odriče stručnih radnika, samo zato što potiču, odnosno što su članovi zemljoradničkog domaćinstva. Osigurani su po osnovu katastarskog prihoda, ne svojom voljom, već zbog toga što je sistemski zakon tako uređen i to treba promeniti. Nezaposleni koji duže čeka zaposlenje u smislu ovog zakona je lice koje se vodi na evidenciji duže od dve godine. Predloženo rešenje je restriktivnije, nego što je to u slučaju u mnogo razvijenijim zemljama. U razvijenom svetu smatra se daprivremena nezaposlenost preraste u trajnu kada nezaposleno lice čeka duže od tri godine. Poslodavac koji zasnuje radni odnos nezaposlenom, koji duže čeka na zaposlenje suficitarnog zanimanja i za čijim zanimanjem ne postoji ili postoji mala potreba zapošljenja na neodređeno vreme sa punim radnim vremenom može da ostvari subvenciju. Smatram da ovakva formulacija nije dobra, i zato tvrdim da treba da ima pravo na subvenciju, a ne može da ostvari subvenciju. Odredbom člana 91. stava 3. i 4. Predloga zakona predviđeno je da je nezaposleni dužan da svakog radnog dana u vreme utvrđeno sporazumom iz člana 14. stav 3. ovog zakona zaključenog sa Nacionalnom službom, odnosno u vreme evidentirano kod Nacionalne službe, u skladu sa dogovorom, (stav 4.) bude jedan sat na određenoj adresi koju prijavi Nacionalnoj službi. Ovako preambiciozno formulisanje ove odredbe rezultat je prevelike želje da se nezaposleni učini odgovornim za svoje zaposlenje; jer za to vreme dok su nezaposleni da im onemogući bilo kakvu aktivnost. Međutim, polazeći od stanja nezaposlenosti u Srbiji na kraju 2002. godine, 904.494 lica nezaposleno; a od toga 480.352 lica čeka na zaposlenje preko dve godine, a 80.000 lica ostvaruje pravo na novčanu naknadu. Predloženo zakonsko rešenje je nerealno i neprimenljivo u praksi. Naime, prema članu 14. Predloga zakona Nacionalna služba je dužna da, u roku od šest meseci od stupanja na snagu ovog zakona, zaključi sporazum o uslovima, postupku i merama za njihovo zapošljavanje sa preko 500.000 nezaposlenih, koji se vode na evidenciji nezaposlenih duže od dve godine i oko 80.000 do 100.000 korisnika novčane naknade; i takođe utvrđeno sporazumom svakog radnog dana nezaposleni treba da ostvari kontakt sa određenom službom u cilju njegovog zapošljavanja. Tome treba dodati preostala nezaposlena lica do 904.000 koja po dogovoru sa službom takođe svakog radnog dana treba da kontaktiraju po istom osnovu. Postavlja se pitanje da li predlagač zakona ima predstavu kakva bi to Nacionalna služba bila koja bi mogla da pravilno i suštinski primeni sve odredbe i ostvari očekivane efekte? Odredbom člana 93. stav 3. i 6. Predloga zakona predviđa da se nezaposleni briše sa evidencije ako obavlja rad bez zaključenog ugovora o radu ili ugovora o privremenom i povremenom obavljanju poslova (stav 3.), odnosno da je posle devet meseci na evidenciji nezaposlenih, odgovarajuće zaposlenje svako ponuđeno zaposlenje (stav 6.) . Neprihvatljivo je i potpuno neshvatljivo da se nezaposleni koji je prinuđen da prihvati svaku mogućnost da radi, makar i privremeno i povremeno, bez ugovora i plaćenih doprinosa, kako bi obezbedio minimum egzistencije za sebe i svoju porodicu, kažnjava tako što se briše sa evidencije. Posledice takvog rada treba i može da snosi samo poslodavac koji odlučuje o tome da li će nezaposlenog da zaposli ili samo radno angažuje, da li će zaključiti ugovor, odnosno isplatiti mu zaradu. Pored toga, rešenje predviđeno u stavu 6. člana 93. potpuno je neprihvatljivo i suprotno Konvenciji broj 168 MORA koja predviđa da se primenom politike zapošljavanja obezbeđuju određene garancije, između ostalog, da će postojati slobodan izbor zaposlenja, bez diskriminacije i da će svaki radnik imati mogućnost za dobijanje posla koji mu odgovara za korišćenje na tom poslu svojih kvalifikacija i talenata. Zbog kratkoće vremena zahvaljujem se na pažnji.
Izlaganjem narodnog poslanika Nebojše Jovića utrošeno je vreme na raspolaganju poslaničke grupe SPS, te je poslednji prijavljeni govornik narodni poslanik Dušan Ilić i izvinjenje zbog previda i tvrdnje da niste u sali. Izvolite.
Poštovane kolege, gospodine ministre, nažalost par stotina metara od ove zgrade ljudi štrajkuju. Štrajkuju prvenstveno zbog toga što Elektroprivredu Srbije treba podeliti, u stvari Ministarstvo ima ideju da podeli Elektroprivredu Srbije na više organizacionih jedinica i zaposleni su, prosto rečeno, u strahu da će ostati bez posla. To je glavni razlog zbog koga ti ljudi štrajkuju. I ono što je potvrda naše kritike koju upućuje DSS, to je da se u ovom zakonu prvenstveno obrađuje i pažnja usredsređuje na "voljnu nezaposlenost". A kao što vidimo u ovom periodu tranzicije a pogotovo kada govorimo o vremenu koje je pred nama, a to znači period rekonstrukcije velikih društvenih sistema, upašćemo u probleme koji se uglavnom odnose na "nevoljnu nezaposlenost". Zbog toga je veoma štetno što se na jedan ovako veoma restriktivan način sankcionišu ljudi a njih je skoro oko milion u zemlji Srbiji koji ostaju bez posla. Nažalost po podacima Saveznog zavoda za statistiku u oktobru prošle godine u jednoj porodici bilo je zaposleno 0,86 osoba. To je podatak koji je zaista alarmantan i tolika nezaposlenost zaista strahovito opterećuje naše društvo. Međutim, stimulativne mere koje su neophodne srpskoj privredi a i našem društvu ovim zakonom nisu regulisane. Stimulacije za zapošljavanje i samozapošljavanje veoma su male i to iz jednog prostog razloga tj. nema investicija. Neće ni biti investicija dok ne bude bilo sveopšteg ambijenta pogodnog za investiranje u našu državu. Pokušava se kroz jedan simboličan način, uvođenjem javnih radova, rešiti taj problem. Međutim, mislim da je Ministarstvo koristilo jedan rogobatan naziv s obzirom da je veoma površno uređena ta oblast i ja pretpostavljam da je Ministarstvo mislilo na neke sezonske radove. Znači, radove koje bi organizovala lokalna samouprava. Sigurno da kroz svega nekoliko članova u ovom zakonu ne može se urediti jedna tako značajna oblast kao što su javni radovi, a pogotovo ne možemo očekivati javne radove "nju dilovskog" tipa, s obzirom da investicija velikih u ovoj zemlji nema i da su budžeti prazni. Ozbiljni javni radovi "nju dilovskog tipa" prvenstveno se sprovode onda kada su budžeti puni. Ali, i tada se postavlja pitanje na koji način će biti izvršena selekcija radnika i na koji način će nadležni organi naterati koncesionara, npr. na nekom putu koji gradi da zaposli određeni profil i određene ljude? To su ukratko one najoštrije zamerke na ovaj zakon. Moje kolege su mnogo više govorile o tome pre mene ali ona najosnovnija i najveća zamerka je to što jednostavno ovako restriktivan zakon ne možemo donositi u ovako lošem privrednom ambijentu, u trenutku kada investicije u ovu zemlju ne dolaze i u vreme kada su budžeti prazni. To je osnovna zamerka i bilo bi dobro da zbog toga ovaj zakon sačeka neko drugo vreme. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Da, izvolite, reč ima narodni poslanik Srđan Petrović, zamenik poslaničke grupe DSS pa narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, govorili smo mi iz DSS-a zašto nije vreme za donošenje ovog zakona i zašto ova problematika sada nije najvažnija nego treba da se rešava u neko drugo vreme. Kada smo već došli do toga da imamo zakon na dnevnom redu, u ovih 10 minuta ću da pokušam da govorim o samom zakonu s obzirom na to da smo kao poslanička grupa odlučili da ovaj zakon ne vredi popravljati amandmanima. Ukazaću na osnovne slabosti samog teksta zakona po našem mišljenju: Prvo, u osnovnim odredbama i onome što daje praktično oblast delovanja zakona daje se jedno obrazloženje na kraju, odnosno Vlada je obrazložila da se po ustavnom osnovu garantuje sloboda rada, slobodan izbor zanimanja i zaposlenja i učešća u upravljanju. Već ovo kao ustavni osnov dovoljno govori da ovaj zakon nije u skladu sa Ustavom. Drugo je pitanje da li je i ova ustavna odredba koja je očito anahrona, u skladu sa vremenom u kome živimo, ali to opet pokazuje da i po tom osnovu nije vreme za donošenje jednog ovakvog zakona. Još jednom ću pročitati - sloboda rada, toga nema, bilo je možda nekada pre 20 godina; slobodan izbor zanimanja - toga nije bilo a po ovome ga neće biti još i više; učešće u upravljanju - zamislite, učešće u upravljanju, i Vladu nije sramota da to navodi kao ustavni osnov za donošenje ovog zakona. Takođe, u članu 8. je čitav jedan pasus prepisan iz Ustava, kao što je to bio član 13. Zakona o radu, koji smo usvojili decembra 2001. godine. Potpuno nepotrebno je prepisivanje rešenja iz Ustava, koja samim tim ne moraju da se navode u zakonu. U članu 4. kod definicije nezaposlenog, nova kategorija: nezaposlenim se smatra i ona osoba koja traži zaposlenje posredstvom Nacionalne službe, odnosno agencije za zapošljavanje ili se neposredno obraća poslodavcu radi zaposlenja. Potpuno neprimenjivo. To mogu samo oni koji žele da rade na crno, da se zaposle negde na moru, da prodaju sladoled ili tako nešto. Da li može jedna ozbiljna vlada ovakvu odredbu da stavi i da tako definiše lica koja su u stvarnom životnom problemu i da ih na takav način tretira? Takođe, u istom članu 4. kaže se: "Poslodavac je dužan da nezaposlenom sa kojim je obavio razgovor o zaposlenju, na osnovu prijavljene potrebe o zapošljavanju ili na inicijativu nezaposlenog koji aktivno traži zaposlenje, izda odgovarajuću ispravu kojom će potvrditi dan, čas i mesto obavljenog razgovora o zapošljavanju". Kada sam govorio da, pored nezaposlenih, pored radnika, i poslodavci neće mnogo dobiti ovim zakonom, upravo sam mislio na ovaj stav zakona. Pazite, molim vas: poslodavac je dužan da izdaje potvrdu o obavljenom razgovoru osobi koja je kod njega došla, zakucala na vrata i pitala ga da li u njegovoj firmi, preduzeću ima posla. Potpuno suludo, potpuno smešno. - Poslovi zapošljavanja. Ovo su sad već ozbiljnije stvari. Sporazum između Nacionalne službe i nezaposlenog, pa definicija čekanja, gde se govori o tome da nezaposleni koji duže čeka ili nezaposleni koji ostvaruje pravo na novčanu naknadu i Nacionalna služba zaključuju sporazum o uslovima, postupku i merama za njegovo zaposlenje. Sporazum se zaključuje u skladu sa ovim zakonom itd. i definiše da je lice koje duže čeka na zaposlenje u stvari lice koje je nezaposleno duže od dve godine. Po evidenciji Zavoda za tržište rada, na evidenciji nezaposlenih su lica koja na posao čekaju duže od dve godine - 491.490 lica. Da li je ovaj zakon sprovodiv? Kako će Nacionalna služba za zapošljavanje da ispiše u nekom normalnom vremenu i da ponudi nezaposlenima 491.000 ugovora? Potpuno neprimenjivo. - Ponuda izbora lica od strane Nacionalne službe. "Ako na evidenciji Nacionalne službe postoji nezaposleni i zaposleni koji traži promenu zaposlenja, a koji podjednako ispunjavaju uslove koje je odredio poslodavac za zasnivanje radnog odnosa, Nacionalna služba će poslodavcu ponuditi izbor nezaposlenog". Šta ako je neko zaposlen van struke po ranije ponuđenom poslu preko strane Nacionalne agencije? Šta ako je neko prihvatio posao u nižem stepenu stručne spreme, a kasnije dolazi ponuda za posao u njegovom stepenu stručne spreme, a Nacionalna agencija taj posao nudi onome ko je imao više strpljenja, normalno i više materijalnih sredstava, pa čekao taj posao? Potpuno nepravedno!! Onda, odredbe vezane za donošenje i sprovođenje programa i mera aktivne politike zapošljavanja. To je jedno kratko poglavlje koje i nije trebalo da stoji u zakonu, ali se tiče strategije i politike Vlade, pre svega nadležnog Ministarstva. Ti popularni programi i mere APZ (aktivne politike zapošljavanja), za njih je iz budžeta izdvojeno pet milijardi dinara. Iz doprinosa se za sprovođenje tog programa izdvaja 6,9 milijardi dinara, a od toga 85% novca ide za naknade nezaposlenih, za ono pravo koje imaju na osnovu osiguranja. Ta cifra od 6,9 milijardi dinara, koju će prihodovati Zavod za zapošljavanje, odnosno u budućnosti Nacionalna agencija, čini mi se da je bila prenaduvana i u vreme donošenja budžeta i finansijskih planova agencija za obavezno osiguranje, a sada se pogotovo vidi da ta cifra nije realna. Iz toga može da se zaključi da će sva sredstva ići, praktično, za naknade. Znači, sredstava za aktivnu politiku zapošljavanja, praktično nema. Da se ne poredimo samo sa razvijenim zemljama, to neki put nije umesno. Možemo da se poredimo sa zemljama u tranziciji, gde zemlje u tranziciji iz našeg okruženja izdvajaju za zapošljavanje od 2%, pa čak do 5% bruto nacionalnog dohotka, dok je kod nas izdvajanje za zapošljavanje na jadnom nivou od 0,7% nacionalnog dohotka. Kada se vide te cifre, one najbolje pokazuju situaciju. Sve ovo što je ministar predvideo u članu 31. to je samo spisak lepih želja, zamazivanje očiju i to je neostvarivo. Nacionalna agencija, kao nosilac zapošljavanja, novo pravno lice - Nacionalna služba za zapošljavanje, zamenik zavoda za tržište rada. Kakva je bila potreba za uvođenjem Nacionalne službe za zapošljavanje? Promena imena, ne mnogo toga više. Ako smo možda hteli neku ozbiljniju reformu, trebalo je deo politike osiguranja za slučaj nezaposlenosti, znači, ono što se odnosi na ostvarivanje prava na naknadu posle ostanka bez posla, odvojiti od onog dela koji se tiče aktivne politike zapošljavanja. Ranije je to bilo rešenje, a i ovog puta se u zakonu predviđa da će Nacionalna služba raditi i jedno i drugo. Znači, s jedne strane, će biti tržišna organizacija koja će, u konkurenciji sa privatnicima koji ulaze u posao nalaženja posla i zapošljavanja, biti na tržišnoj utakmici i u samom tom tržišnom okruženju nuditi posao nezaposlenima, a s druge strane, biti jedna parabudžetska ustanova, odnosno jedan klasični zavod za osiguranje, kakav je i penzioni fond, kakav je i Zavod za zdravstveno osiguranje. To su dve stvari koje su do sada funkcionisale u praksi, ali ako hoćemo stvarnu tržišnu reformu, to tako nije moguće uraditi. Iz tog razloga, ne vidim kakva je bila svrha promene naziva Zavoda za tržište rada u Nacionalnu službu za zapošljavanje. Što se tiče konkurencije i tržišta između agencija za zapošljavanje, uvedeni su i privatnici. Međutim, njima je onemogućen rad, jer sve dozvole idu preko Ministarstava. Nije se vodilo računa o potrebama lokalne samouprave da se te agencije registruju i na nižim nivoima vlasti. Sve ide preko Ministarstva: dozvole za rad daje Ministarstvo, ispiti se polažu u Ministarstvu. Postavlja se pitanje kome je to u interesu? Takva birokratizacija je možda bila samo u vreme državnog, a ne čak ni društvenog vlasništva, u vreme nekog, možda i staljinističkog sistema. Znači, pored ovih razloga koje je DSS navela zašto neće glasati za zakon, a to su razlozi koji se tiču nedostatka programa Vlade i Ministarstva za zapošljavanje, i mnogi razlozi i članovi zakona govore o tome da ni taj koncept koji je Vlada želela nije dobro primenjen i nije sproveden kroz zakonske norme. To su dodatni razlozi zbog kojih DSS ne može da podrži ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice poslanici, SPS smatra da Predlog zakona o kome danas raspravljamo nije dobar zakon, da je reč o jednom lošem zakonu, o jednom po sadržaju restriktivnom zakonu, koji će po posledicama biti poguban po nezaposlena lica. Ovaj zakon će, ako bude usvojen i primenjen, izazvati brojne negativne posledice po jednu ogromnu armiju ljudi koja će ostati bez posla, a posle toga će izazvati i brojne negativne posledice po stanje u društvu. Predlog zakona o kome danas raspravljamo sadrži različita organizaciona rešenja koja objektivno nisu bila potrebna. On ima odredbe koje su par edžcellence demagoške, ima odredbe koje su neprecizne, koje su voluntarističke, koje daju osnovu za različita tumačenja po pravilu na štetu nezaposlenih. Ovaj zakon se zove Predlog zakona o pravima nezaposlenih lica i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, a jedina veza sa zapošljavanjem postoji u naslovu ovog zakona. Zakon bi suštinski trebalo da se zove "zakon o smanjenju prava nezaposlenih lica". Reformski zakon svakako nije, ne štiti prava nezaposlenih, naprotiv, ali to će se videti kasnije kada budemo prokomentarisali sadržaj. Mislim da je ovo jedan od retkih zakona o kojem smo raspravljali u protekle dve i po godine, a da je od strane predlagača bilo izrečeno toliko hvalospeva. Doduše, ministar Đelić je kada je bio Zakon o ekstraprofitu pričao o tom zakonu kao o svetskom čudu, a sada posle godinu dana vidimo ne samo da nije dao očekivane efekte, nego je bio krajnje politički i jednostrano orijentisan. Sudbina ovog zakona će sigurno biti negativna. Šta zaposleni misle o sličnim, tzv. reformskim zakonima vidi se ovih dana na ulicama, a kada se sazna kakvo smanjenje prava ovaj zakon nosi nezaposlenim licima možemo i predvideti reakciju ljudi koji će ovih dana ostati bez posla. Zašto kažem ovih dana ostati bez posla? Mislim da kontekst primene ovog zakona moramo sagledati i u okviru stanja u privredi Srbije, a stanje u privredi Srbije je jako teško. Naime, politika Vlade Republike Srbije u protekle dve i po godine u oblasti privrede praktično ne postoji. Postoji jedno stihijno delovanje zakona tržišta, a posledice toga su katastrofalne i ogledaju se na svakom polju. Postoji konstantan pad proizvodnje i to već više meseci, a sada već možemo reći i dve godine. Taj pad proizvodnje je naravno statistički vrlo dokaziv i ne treba uzimati sve one podatke koji se koriste od strane različitih institucija, koje se bave ovom problematikom. Pad industrijske proizvodnje će dovesti do daljeg pada i onako redukovane stope rasta u zemlji. Objektivno, ono malo ljudi što radi i prima skromne lične dohotke, njihova kupovna moć je jako slaba. Životni standard pada i ne vidi se uopšte da će stanje u privredi zemlje biti dobro. Od obećanih donacija nema ništa, privatizacija ne ide na način na koji je to bilo obećano. Spoljnotrgovinski deficit je sve veći i veći, a iznos sve manji i manji! Znači, sve ono što je bilo zacrtano kao neka stopa ekonomskog rasta, kao uslov razvoja društva nije dalo očekivane rezultate. Zašto je ovo bitno? Ovaj zakon će biti primenjen na jednu ogromnu armiju nezaposlenih lica. Prema zvanično objavljenim podacima u Srbiji je krajem maja radilo 1.759.837 ljudi, a nezaposlenih je već bilo oko milion. Najtragičnije po našu zemlju je to što se broj zaposlenih i nezaposlenih skoro izjednačuje. Ministar Milosavljević je juče dao jednu izjavu da u odnosu na broj ljudi koji rade 84% je primilo lični dohodak za mesec maj, 16% nije, a tih 16% je 282.000 ljudi koji nisu primili lični dohodak za maj. Kada se uzme ovaj milion nezaposlenih i očekivani broj ljudi koji će ostati bez posla, a prema različitim procenama čak ljudi iz Ministarstva, kreće se od 400.000 do 700.000, videćemo, pošto je u pitanju jedna ogromna armija ljudi i sada dolazimo do primene ovog zakona, i šta će biti jedna praktična posledica ovog zakona. Ovaj zakon će praktično dovesti do toga da će se fiktivno smanjiti broj lica na tržištu rada, ali ne zbog povećanog zapošljavanja, već zbog jednog prostog skidanja sa evidencije nezaposlenih. Pri tome veliki broj nezaposlenih lica ostaće bez novčane nadoknade kao jedinog izvora prihoda u porodici. Promene Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koje su usledile od 2000. godine, pa naovamo, permanentno donose smanjivanje prava nezaposlenih lica. Moram podsetiti da su prve promene zakona izvršene 2001. godine i tada su ukinuta mnoga prava nezaposlenih lica, kako za visinu naknade tako i za dužinu vremena za koje se ta naknada isplaćuje. Sadašnjim Predlogom zakona ova tendencija se nastavlja. Pri tome se vodi restriktivna evidencija nezaposlenih tako da se obezbeđuje stalno smanjenje broja lica koja se vode na evidenciji, a koja ostvaruju određena prava i predviđaju se sve manje i manje naknade za sve kraće vreme. U uslovima kada naša privreda slabo radi, a pomenuo sam dosta elemenata: kada se smanjuju proizvodnja i promet, kada se vrši vlasnička transformacija preduzeća koja sa sobom nosi stalno iskazivanje viškova zaposlenih, kada se u firmama uvode stečajevi i po tom osnovu povećava broj nezaposlenih lica, evidencija lica koja traže zaposlenje i po tom osnovu očekuju socijalnu zaštitu je sve osetljivije pitanje. Ovaj zakon vidi da će to biti sve bolnije pitanje i po nezaposlene i po društvo, a odgovora nema. Rigoroznijim uslovima u vođenju evidencije ostvaruje se cilj ovog zakona da se broj registrovanih lica smanji i tako prikrije stvarno stanje u oblasti zaposlenosti, a time država oslobodi obaveza bez obzira na položaj ljudi koji su bez posla i njihovih porodica. Uz to, navodno, u cilju ukidanja sive ekonomije, zaposleni se na ponižavajući način dovode u pasivnu situaciju da se na njima svakodnevno vrši kontrola da li nešto rade dodatno ili pasivno sede kod kuće kraj telefona u očekivanju poziva Nacionalne službe za zpošljavanje. Na taj način im se onemogućava da suštinski prežive. Pri tome je važno uočiti da stope izdvajanja svih zaposlenih i države u Fond za zapošljavanje nije smanjivan, niti je sada prisutan takav predlog. To suštinski znači da svim zaposlenim svakog meseca i dalje se uzima određeni procenat za slučaj materijalnog obezbeđenja kod nezaposlenosti, ali kada bi došli u takvu situaciju trajanje obezbeđenja bilo bi kratko i sa malom osnovicom u odnosu na prosečnu zaradu. U ovakvim uslovima, koji postoje, nameće se utisak da država smanjuje prava, smanjuje naknadu i dužinu zaštite, a pri tome stvara bolje ekonomske uslove za rad i za zapošljavanje. Znači, nije cilj zaštita građana za vreme privremene nezaposlenosti, nego da se prisilno administratiranjem brzo skinu sa evidencije bez obzira na njihovu sudbinu. Jedini mogući izlaz je prisiljavanje svih, a naročito nezaposlenih preko 50 godina, bez obzira na znanje, iskustvo i stručnu spremu, na javne radove koje će država, teritorijalna autonomija ili lokalna samouprava raspisati. Razlika koja se jasno uočava u koncepciji predloženog teksta zakona i prethodnog Zakona je u organizaciji i u uređenosti poslova u vezi sa traženjem posla. U starom Zakonu poslove vezane za zapošljavanje radila je državna služba kao dobro organizovana i uređena mreža tržišta rada, povezana čvrsto sa Vladom, pri čemu Vlada, vodeći ukupnu ekonomsku i socijalnu politiku, utvrđuje stepen doprinosa za zaposlene i poslodvace. U sadašnjem Predlogu zakona u prvom delu, i to oko 100 članova, preterano se raščlanjuje i na nov način predstavlja posao dajući ga Nacionalnoj službi, ali i privatnim agencijama za zapošljavanje. Uvođenje privatizacije u ovaj osetljiv posao i u ovo vreme tranzicije, koje doživljavamo, može dovesti do pristrasnosti prijavljivanja za traženje posla na obe strane, do poskupljenja obavljanja samih uslova, čime ostaje manje sredstava za naknadu. Pošto je isteklo vreme i ovo sam govorio kao šef poslaničke grupe i u ime poslaničke grupe, predložili smo jedan veliki broj amandmana i kroz te amandmane pokazaćemo svu pogubnost i loša rešenja ovog zakona. Kada smo već kod amandmana moram u ime poslaničke grupe SPS da kažem jednu stvar, koja je bila predmet zabune na matičnom Odboru i koju je pomenuo kolega koji je danas u ime Odbora govorio. Naime, poslanici Socijalističke partije Srbije su u novembru mesecu prošle godine i u februaru, a i sada podneli određen broj amandmana. Nažalost, videli smo pre neki dan da su naše bivše kolege, isključeni članovi Socijalističke partije Srbije, potpisali te naše amandmane kao svoje. To je jedna sramota, profesionalna i lična. Malo je što su nam ukradeni mandati, nego nam se sada kradu i amandmani. Ja moram... (Predsedavajuća: 11 minuta. Molim narodne poslanike bez komentara. Vas molim da poštujete vreme.) ... to da kažem jer smo imali jednu situaciju... moglo bi se i razumeti da dvojica od tih poslanika, koji su u međuvremenu prešli u tu fantomsku poslaničku grupu, da oni potpišu te amandmane jer su bili poslanici i u februaru, mi imamo dokaze, ali za ostale stvarno je sramota i pokazuje nivo morala koji postoji kod tih ljudi.
Da li se još neko od šefova... pravo na repliku, izvestilac nadležnog Odbora, narodni poslanik Novica Đurašković.
Predsednik poslaničke grupe SPS me je spomenuo i citirao ne baš onako kako sam ja rekao. Radi se o sledećem: dva člana odbora SPS su reagovala kada sam ja prvo onako kako mi je služba uradila pregled amandmana pročitao amandman Narodnih socijalista. Oni su bili uvređeni zašto prvo spominjem narodne, a ne druge socijaliste i ja sam takav pregled imao. Nije mi bilo jasno jedno, nije mi ni sada jasno, kako predlagač amandmana može da glasa protiv amandmana, a to se dešavalo na Odboru. Potpuno isti amandman koji je potpisao Branislav Ivković i grupa narodnih poslanika, Narodnih socijalista i članovi Odbora iz SPS glasaju "protiv" tog amandmana. Ja pročitam sledeći amandman koji je potpuno isti od velikog slova, tačke, zapete, itd. i onda glasaju "za". Gospodo izSocijalističke partije Srbije odlučite se za šta ste. Da li ste za narod, da li ste za amandman, ili niste za amandman? Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička narodna stranka.
Ja ne znam šta podrazumeva, ja bih voleo da pročitamo i tekst obrazloženja i kompleno, pa ćemo videti šta je šta. Ja počinjem sa članom 14. amandmane, ovde se počinje sa članom 5. Prema tome, ako neko misli da mogu da se ne podudaraju stvari, onda on to greši. Zato ću ja predložiti da pročitamo i amandman i obrazloženje amandmana i da vidimo u čemu se obrazloženje amandmana slaže sa poslaničkom grupom SPS. Moje je pravo da razmišljam i da predlažem ono što mislim da je potrebno. Amandmane sam ja radio, ne drugi, prema tome, pročitaćemo i tekst i to. O krađi, druže Obradoviću, malo se zaustavi. Ako imaš šta protiv, ima na druge načine da se razreši. Ja ne želim moje kolege socijaliste, sa kojima nastojim da korektno sarađujem... danas nisi tako govorio kada je moj stav bio identičan vašem stavu, nego si aplaudirao, a ja ne mogu promeniti svoj socijalistički stav, da odem u desnicu, on je tu i prisutan je. Prema tome, bilo bi i danas dobro da si ustao pa da kažeš - znate, ja ne podržavam ni ove stavove jer oni nisu kako treba, pa ću ja pročitati obrazloženje svakog amandmana redom. Vi možete pričati koliko hoćete, ja neću napadati moje bivše kolege i sada su oni moje kolege poslanici. Ti i ja možemo da pričamo priče o bilo čemu i bilo kada, jer moja je duša čista, a neka se ostali pogledaju.
Narodni poslanik Žarko Obradović nema prava na repliku, izlaganje narodnog poslanika Vladimira Garčevića je bilo replika na vaše izlaganje. Narodni poslaničke Žarko Obradoviću, u svom izlaganju u drugom javljanju, po završetku načelne rasprave izazvali ste repliku na koju je odgovor tražio narodni poslanik Novica Đurašković i narodni poslanik Vladimir Garčević. Prema tome, nemate pravo na repliku. Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana gospođo Čomić, uvažene kolege poslanici, na osnovu člana 137. predlažem da rasprava u pojedinostima traje najviše do tri minuta i molim Skupštinu da se o tome izjasni. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 81, protiv 11, uzdržanih nema, nije glasalo 54, od ukupno 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da rasprava u pojedinostima o amandmanima traje najviše do tri minuta. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Bratislav Đurić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Toma Bušetić, Joca Arsić, Đura Lazić, Hranislav Perić, Milan Janković i Golub Rajić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se u ime podnosilaca amandmana neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Pošto je bila rasprava malopre da li su prepisani amandmani, mislim da je Vlada malo neobavešten: Bane ga je tu prevario kao obično, ali dobro. U članu 4. stav 2. tačka 3) iza reči "poslom"dodaje sezapeta i reči "po uputu Nacionalne službe". Ovaj član se sastoji od više tačaka koje će biti smetnja da se ovaj član primeni u praksi. Nezaposleni treba aktivno da traže posao i to se u svim tačkama ponavlja pa je pitanje kako ćemo to aktivno traženje posla tumačiti u praksi. Biće tu dosta problema, čak se na kraju (stav 4) kaže da će gazde preduzeća ili direktori primati radnike; da im izdaju potvrde kada su razgovarali sa njima itd, s obzirom na to da imamo mnogo nezaposlenih radnika, pitanje je da li će neko da dozvoli da svaki dan prima 100 radnika i da poslodavac izdaje potvrde da su oni razgovarali sa njim. Mislim da je ovo moglo da se reši na neki bolji način, da mogu radnici da prate, da konkurišu ili da se javljaju; ima i Nacionalna služba da traži za njih posao itd. Po ovom članu koliko je komplikovano, ispada da svakom nezaposlenom treba nabaviti kompjuter da može da se snalazi i da vidi gde su slobodna mesta itd. Oni to sigurno ne mogu da učine, ali možda je moglo Ministarstvo. Kako Zakonom o radu nije utvrđena obaveza poslodavca da raspisuje javni oglas ili konkurs za upražnjeno radno mesto, nezaposleni ne može znati gde ima slobodnih radnih mesta, da bi se javio, zato je neophodno da Nacionalna služba ima obavezu upućivanja nezaposlenog. Mi smo to predložili u tački 3. da se promeni i mislim da u tom delu služba treba više da radi, inače zaposleni će biti nemoćni da reše ovaj problem. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, ovlašćeni predstavnik poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ste shvatili suštinu amandmana koji je podneo narodni poslanik Hranislav Perić, a ja ću još malo detaljnije vezano za član 4, jer mislim da je sporan takoreći u celini, tako da je ovaj naš amandman mogao da bude i širi. Jednostavno, na samom početku se govori o nezaposlenom licu, pa se kaže da je to lice od 15 do 65 godina, bez obzira što je slična odredba bila u važećem Zakonu. Predlog da je nezaposleni lice od 15 godina, ovo je trebalo svakako eliminisati. Jer šta je to 15 godina - to su deca. Dali su deca sa 15 godina sposobna da rade neki ozbiljniji posao? Kada govorimo o aktivnom traženju posla, kaže se da se javlja Nacionalnoj službi; sadašnja rešenja za nezaposlena lica su jednom u tri meseca, rešenja koja su bila u prethodnom ili važećem Zakonu, to je svaka četiri meseca za nezaposlena lica, a kada je reč o korisnicima novčanih naknada, isto imamo restrikciju, svakih 30 dana, a ranije je bilo svakih 60 dana ili na dva meseca. Dalje, u tački 2) aktivno traženje posla podrazumeva i prihvatanje svakog ponuđenog posla, dosta smo govorili o ovoj temi, o članu 93. Jer šta znači to da je odgovarajući posao svaki ponuđeni posao; to je na neki način ključni član u ovom zakonu i taj član će svakako dovesti do toga da veliki broj ljudi, jednostavno, ne pristane na ponuđeni posao i veliki broj ljudi će zbog tog nepristanka ostati, ne samo bez novčanih naknada, nego će ostati, a to treba da nam objasnite, i bez zdravstvenog osiguranja što je veoma važno danas u Srbiji kada je ekonomska situacija veoma teška. Naravno, institut oglasa je ukinut prethodnim Zakonom, odnosno Zakonom o radu i kolega je govorio o tome da Nacionalna služba mora da ima određeni zadatak, a šta se ovde kaže? Biće objava oglasa na oglasnoj tabli. Kako će nezaposleno lice svakog dana ići u zavod za zapošljavanje, odnosno u Nacionalnu službu i da vidi da li ima objavljeni oglas, a istovremeno znamo da treba da bude kod kuće na određenoj adresi ili sa druge strane, da će se sve to objavljivati na "internet" adresi, a to znači da svako nezaposleno lice treba da kupi kompjuter i da vidi gde ima slobodnih radnih mesta. Naravno, veoma je diskutabilno i ovo vezano za dokaz, da poslodavac daje dokaz zaposlenom licu da je aktivno tražilo posao! Ko će kome dati danas potvrdu, jer situacija je veoma teška, baš briga onog trgovca koji je sada ostao, posao mu je prepolovljen, neko je došao da potraži posao - pa daj mi potvrdu i nema ništa od toga, tako da je ceo ovaj član veoma nekorektan.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Radojko Petrić, Miomir Ilić, Joca Arsić, Golub Rajić i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Molimovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SPS da u toku rasprave u pojedinostima dostavi za svaki amandman ko je u ime podnosilaca učesnik u raspravi. (Toma Bušetić, sa mesta: Javiće se oni sami.) Molim vas da dostavite ko je učesnik, jer je to obaveza poslovnička i molim vas da ne dobacujete, ja vas pozivam na Poslovnik koji ste obavezni da znate. Da li se u ime podnosilaca neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, u ime SPS-a zajedno sa malopre pročitanih pet poslanika podneo sam amandman na član 5. Predloga ovog zakona. U ovom članu se govori da pojedine kategorije građana nemaju status nezaposlenih lica iako su nezaposleni. To se, između ostalog, odnosi na redovne učenike, studente viših škola i studente osnovnih studija. Mi smo podneli amandman da se izvrši dopuna ovog člana u smislu da se ne smatra nezaposlenim licem samo redovan student više škole i osnovnih studija, odnosno da se nezaposlenim smatra lice koje je vanredni student, a nije u radnom odnosu. Vlada je predložila da se ovaj amandman ne prihvati sa objašnjenjem da nema razlike između studenata i da su svi obavezni da redovno pohađaju nastavu, da prate vežbe i drugo. Pogledajmo u praksi da li je baš tako. Koliko se mladih ljudi upisuje na više škole i fakultete iz razloga što ne mogu da dobiju posao sa srednjom stručnom spremom - koliki je broj tih mladih ljudi koji živi u malim mestima gde nema viših škola i fakulteta, koji kod kuće uče i izlaze na ispite, znači, ipak spremaju iako ne prate redovno nastavu i ne prisustvuju vežbama. To treba, naprotiv, podsticati a ne ometati, jer kao da se zaboravlja koliko je siromašnih domaćinstava koja nemaju sredstva da plaćaju deci smeštaj i ishranu van svog domaćinstva. Imajmo u vidu da se ovo odnosi na jako veliki broj domaćinstava i to kako u gradu, tako posebno na selu gde je izuzetno izražen broj takvih domaćinstava, pogotovu kada su uvedene enormne školarine i kada su povećani drugi troškovi. Nemojmo ovu kategoriju mladih ljudi dovoditi još u poziciju da nemaju status nezaposlenih lica. I za njih i za zemlju je bolje da što pre dobiju posao, da kroz vanredna učenja stiču nova saznanja, makar i ne završili započete studije, ali da im omogućimo da pokušaju i da im u tom vremenu teče status nezaposlenih lica. Zar nije bolje i to, nego ih destimulisati da ne uče, čekajući kod kuće zaposlenje do koga je sve teže doći. Kako se razvija ekonomska situaicja u zemlji, zaposlenje će se u narednim godinama sve teže nalaziti! Zbog svega navedenog, oprvdano je prihvatiti amandman, ali ako ima potrebe da se izvrši usklađivanje u samoj formulaciji amandmana, možda je to i potrebno, to je moguće učiniti preko nadležnog Odbora i izvršiti prilagođavanje u smislu definisanja da se odnosi na studente koji se ne finansiraju iz budžeta, već "koji plaćaju sami školarinu". Zaista bi to bilo humano i potrebno je da se amandman prihvati i da ga usvojimo. Zahvaljujem.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se podnosilac amandmana javlja za reč? (Ne.) Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) - Predlog za izmenu naslova iznad člana 8. Narodni poslanik Bratislav Đurić podneo je amandman kojim je predložio izmenu naslova iznad člana 8. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman. Predlog za izmenu naslova iznad člana 8. Narodni poslanici Borislav Pelević, Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Jelena Maslovara-Ralević i Ana Tasić zajedno su podneli amandman kojim su predložili izmenu naslova iznad člana 8. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Niko se ne javlja za reč. Na član8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić, Zoran Anđelković, Hranislav Perić i Dragan Todorović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovajamandman. Ovalšćeni predstavnik predlagača amandmana, narodni poslanik Miomir Ilić.
Predložili smo izmenu, odnosno brisanje člana 8. stava 1. i to u sledećem tekstu - "U primeni ovog zakona, drugih propisa i akata Nacionalne službe i agencije, obezbeđuje se, licu koje traži zaposlenje, jednaka dostupnost poslovima zapošljavanja i jednakost u postupku zapošljavanja". Načelo slobodnog izbora zanimanja i jednake dostupnosti u postupku u zapošljavanju, garantovano je, pre svega, Ustavom Republike Srbije i drugim zakonima, te nije potrebno u ovom zakonu nabrajati i izdvajati pojedinačne slučajeve kojima se ovo pravo garantuje. Napominjem da je ovde u tekstu stava 1. ovog člana napisan jedan čitav roman. Zakoni nisu roman. Ovo se piše u ustavu, a oni koji ne slušaju neka čitaju nešto drugo, a zakone kada donose neka donose takve zakone koje će narod da prihvati. Ovaj vaš zakon nije prihvatljiv za narod i on će kao takav da otpadne isto onako kako ćete i vi sa ove scene da odete.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Pelević, Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Jelena Maslovara-Ralević i Ana Tasić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovajamandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
U članu 8. stoji: "U primeni ovog zakona, drugih propisa i akata Nacionalne službe i agencije, obezbeđuje se licu koje traži zaposlenje jednaka dostupnost poslovima zapošljavanja i jednakost u postupku zapošljavanja". Ja sam mojim amandmanom predložila da stav 1. bude ovde završen. Ovo ostalo što je nabrojano u nastavku stava 1. ovog člana potpuno je nepotrebno i samo deklarativno nabrajanje nekih jednakosti, odnosno jednakosti koje su zagarantovane Ustavom, a većinu od ovde nabrojanih vi ste pokazali u praksi, ne primenjujete, odnosno radite suprotno od toga. Ovde ste rekli "jednakost", između ostalog, bez obzira na porodičnu odgovornost. Ovo je zaista smešno. Ko je taj ko će utvrđivati nečiju porodičnu odgovornost? Da li je to neko ko je zaposlen u toj Nacionalnoj službi, tim vašim agencijama koje ste predvideli. Dalje, kažete - bez obzira na članstvo u sindikatu, udruženju ili političkoj organizaciji. Ovo je nešto što ste na delu pokazali da se toga ne pridržavate i da su vam upravo to razlozi da delite otkaze i to radite već dve i po godine. Ovih dana su aktuelni otkazi koje delite ljudima, funkcionerima sindikata, koji ovih dana štrajkuju vezano za ovu aferu u EPS-u koja počinje polako da se odmotava. Predviđate dato neće biti razlog. Što se tiče jednakosti, kada su u pitanju pripadnici udruženja ili političkih organizacija, mi u Srpskoj radikalnoj stranci zaista imamo primera, ne bih stigla sve da vam nabrojim, koliko je ljudi dobilo otkaze samo zato što su pripadnici i aktivisti Srpske radikalne stranke. Imamo živ primer, suprugu gosodina Dragana Ljubojevića, koja je dobila otkaz u Ministarstvu vera; suprug Gordane Pop-Lazić, moja rođena sestra je kaže dobila u ZIP-u. Obrazloženje koje je moja sestra dobila jeste da njeno radikalsko prisustvo iritira novo DOS-ovsko rukovodstvo Opštine Zemun. Što se tiče ovog drugog stava gde garantujete jednakost u postupku zapošljavanja žena i muškaraca, ovo je zaista degutantno, ovo pravo je predviđeno i zagarantovano Ustavom i valjda je već prošlo vreme feminističkih pokreta i nekakvih ženskih mreža. Mislim da je ovo zaista, kao žena govorim, krajnje nepotrebno, uostalom dođite u Srpsku radikalnu stranku da vidite na koji način se uvažavaju žene i da nema uopšte potrebe da se ovako nešto predviđa. Treći stav sam takođe predložila za brisanje kaže - posebna zaštita određenih kategorija lica (invalidi, maloletna lica, starija lica), nije u suprotnosti sa načelom iz stava 1. ovog člana. Prvo, ove kategorije su regulisane drugim odgovarajućim zakonima, a ovaj pojam starija lica, u ovom kontekstu, gospodine ministre ako slučajno slušate, zaista nema...
Upozoravam vas narodna poslanice, četiri minuta. Ovde smo svi jednaki u pravima i molim vas da svi zajedno uživamo svoja prava. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član13. amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovajamandman. Da li podnosilac želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član14. amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovajamandman. Niko ne želi reč? Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran Nikolić i Vladimir Garčević. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovajamandman. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, kao ovlašćeni predstavnik. Na osnovu člana 137. Poslovnika Narodne skupštine, vas isto molim da sekretaru Skupštine dostavite ko je ovlašćeni predstavnik, podnosilac grupe podnosilaca amandmana.
Imajući u vidu da veliki broj nezaposlenih čeka na zaposlenje duže, možda je prosek, negde, oko pet godina, smatrao sam da se ovaj predlog od dve godine zameni sa predlogom od četiri godine, jer situacija na tržištu rada je takva sada. Jeste da se pravi zakon za neka drugačija vremena, ali smatrao sam da ljudi koji imaju iznad četiri godine čekanja da treba sada da imaju prioritet pri zapošljavanju, a da se onda vremenom smanjuje ta distanca, jer ima onih koji čekaju 10, 12 i 15 godina, a veliki broj je onih koji čekaju posao u svojoj struci. Vođen time ja sam predložio da se one dve godine zamene sa četiri godine. Motiv je bio da oni koji čekaju duže na berzi rada budu sada u prioritetu pri zaključivanju ugovora, imajući u vidu stvarno stanje na tržištu rada. Vlada Srbije to nije prihvatila. Prema tome, to je bio motiv, nikakav drugi razlog, nego jednostavno realno stanje koje je na tržištu rada.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Radojko Petrić, Miomir Ilić, Joca Arsić, Golub Rajić i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti koji će nezaposlenima u Srbiji doneti puno problema, sa kolegama narodnim poslanicima iz SPS-a na član 14. sam podneo amandman u kome sam predložio da se u stavu 3. reči "dve godine" zamene rečima "tri godine". Članom 14. uvodi se jedna nova zakonska obaveza da Nacionalna služba i nezaposleni koji duže čeka na zaposlenje kao i nezaposleni koji ostvaruje pravo na novčanu naknadu zaključuju sporazum o uslovima, postupku i merama za zaposlenje, a nezaposleni koji duže čeka na zaposlenje je lice koje se vodi na evidenciji nezaposlenih duže od dve godine. Tačno je da se zaključivanjem sporazuma povećava odgovornost i obaveza službe da preduzme sve raspoložive mere i sve aktivnosti za nalaženje posla nezaposlenom, a nezaposleni preuzima obavezu da dodatnim obrazovanjem i drugim merama uveća šansu za svoje zaposlenje, ali se u razvijenom svetu smatra da privremena nezaposlenost prerasta u trajnu kada nezaposleno lice čeka na zaposlenje duže od tri godine. Zakonom ponuđeno rešenje je puno restriktivnije nego što je to slučaj u mnogo razvijenijim ekonomijama. I ako se već u obrazloženju kaže da su u odredbe ovog zakona ugrađena rešenja zemalja iz Evropske unije i zemalja u tranziciji, zašto nije i ovoda se nezaposlenom koji duže čeka na zaposlenje smatra lice koje se vodi na evidenciji nezaposlenih duže od dve godine. Predlažem vam da u Danu za glasanje prihvatite ovaj amandman i ovo donekle ispravimo, mada Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nije prihvatio ovaj amandman kao ni Vlada Republike Srbije. Obrazloženje Vlade je prividno i samo naizgled ponuđeno rešenje po nezaposlene izgleda povoljnije. Praksa će pokazati da je ono restriktivno kao i ovaj zakon u celini. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ministar je na Odboru obećao da će biti direktan TV prenos pa sam se ja spremio i računao malo da se afirmišem ali ne vredi. Ne vredi, male su šanse. A, gospođu Čomić, koju lično veoma cenim podsećam malopre je rekla jednaki uslovi za sve, jednako poštovanje Poslovnika, a malopre kada je bila u pitanju poslanička grupa DSS-a pročitala je jedno sedam osam imena ali ih nije upozorila na poštovanje Poslovnika. Kada je reč o ovom članu kolega Golub Rajić je izneo naše argumente a ja bih još samo nešto dodao. Smatram da je ovaj član na neki način besmislen. U ovom članu se govori o sporazumu između Nacionalne službe i nezaposlenih lica. Sporazum će se praviti sa nezaposlenim licima koja duže čekaju od dve godine. Tih licaje u Srbiji negde oko 50%, možete da me ispravite, ali ako pravimo neku analogiju sa mojim okrugom u Pomoravlju 55% nezaposlenih upravo su oni koji čekaju duže od dve godine i ako se ima u vidu da se sporazumi zaključuju i sa licima koja primaju novčanu naknadu, a njih je negde oko 60.000, to je cirka 600.000 sporazuma koje treba da potpiše Nacionalna služba. Pa, umesto da se Nacionalna služba bavi nekim krucijalnim pitanjima koja su veoma značajna, znači posredovanjem, iznalaženjem poslova - šta će da radi Nacionalna služba? Samo 600.000 sporazuma da potpiše?! Šta će da rade ti ljudi u Nacionalnoj službi? Mislim da je ovo jedno zamajavanje i da je sve ovo izlišno. S druge strane ovaj naš predlog vezano za nezaposlena lica koja duže čekaju, da su to lica koja čekaju dve godine, mi smo predložili da to bude "tri godine", mislim da ima puno opravdanja jer jednostavno šta ta lica čeka posle dve godine. Čekaju ih javni radovi? Mislite li da je to nagrada? Mi mislimo da je to kazna. I, još jedna stvar, ako se toliko pozivate na različite međunarodne konvencije, na neka rešenja u savremenom svetu, u Evropi i u svetu i u ovim razvijenim zemljama ova rešenja koja mi nudimo su preovlađujuća. Uglavnom su to takva rešenja. Prema tome, računam da ćete bar ovo prihvatiti. Ako niste na Odboru možda je bolje na Skupštini.
Narodni poslaniče dugujem vam objašnjenje s obzirom na to da ste dali primedbu o nejednakim uslovima. DSS nije podnela nijedan amandman na ovaj zakon te nisam mogla ni da čitam nijedno ime narodnih poslanika pripadnika te poslaničke grupe. Iz samo vama znanih razloga napravili ste lapsus misleći na poslaničku grupu Stranke srpskog jedinstva. Razlog zašto nisu u toku sednice obavešteni je u tome što u sali nije prisutan ni ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ni zamenik predsednika a ni predsednik, što nije slučaj sa vašom poslaničkom grupom ili sa poslaničkom grupom Narodnih socijalista. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. Amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Predlagač ne želi reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača i Odbor za rad i boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Izvolite, reč ima Veroljub Arsić, podnosilac amandmana.
Dobro, to da predlagač nije prihvatio ne znam jer još uvek nemamo mišljenje Vlade što samo pokazuje kakav odnos ima i ministar i Vlada prema ovoj skupštini. A što se tiče amandmana ja sam tražio da se jedan deo teksta u članu 17. briše. Taj deo teksta se tiče objavljivanja potrebe za radnim mestom, jer je predlagač zakona predvideo da se u sredstvima javnog informisanja to objavi samo ako to poslodavac zahteva. SRS ne deli to mišljenje. Svi nezaposleni treba da budu jednako tretirani na teritoriji čitave Republike Srbije. O tome koliko predlagač ovog zakona vodi računa o ovoj problematici možemo da pogledamo u samom članu 17. gde ima jedan zanimljiv detalj - da će potreba za radnim mestom da se oglasi na internet adresi Nacionalne službe. Pa, gospodine ministre, molim vas za malo pažnje! Gospodine ministre! Ne kapira ministar, pa dobro. Gospodine ministre samo sam hteo da vam kažem da ako je vaš kolega Đelić oslobodio od poreza na promet računare i računarsku opremu to ne znači da su svi sad pojurili u prodavnice i to kupili. Računar je danas luksuz i za zaposlene. Jedan dobar računar koji može da služi i za internet košta od tridesetak hiljada pa naviše. Izračunajte koliko je to prosečnih ličnih dohodaka a kamoli tek za nezaposlene. I mislite ako to objavite na nekakvoj internet adresi da ste time završili posao?! Dalje, predlagač zakona kaže da poslodavac snosi troškove objavljivanja. Pa, znate šta, ako sada pogledamo u ovoj situaciji da smo mi u nekakvoj privatizaciji i da će poslodavci biti privatnici budite ubeđeni i sigurni da ako privatnik nešto ne mora da plati neće ni da plati. Tako da je i taj deo apsurdan. Jedino što može da natera nekoga da objavi nešto u sredstvima javnog informisanja jeste zakon.Mislim da je u interesu i ove vlade i nezaposlenih da se potrebe za radnim mestom oglašavaju u sredstvima javnog informisanja. Kad je već reč o ovim računarima, čudi me, pošto su sva odeljenja Nacionalne službe već hardverski opremljena, čudi me da to ne može da bude opremljeno, pa da čak i ono radno mesto koje bude bilo, na primer, u Vranju, da za to zna vaša Nacionalna služba ovde u Beogradu, pa da zainteresovane uputi na to. To me i ne čudi, jer ova vlada ne može čak da napravi ni jedinstveni birački spisak, a kako ste počeli da vladate, vrlo mala će razlika biti između broja birača i nezaposlenih u Srbiji.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković i drugi. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička narodna stranka.
Ako želimo da dostupnost informacija o zapošljavanju bude za sve nezaposlene, smatramo da nije dovoljno da Nacionalna služba objavi samo na oglasnoj tabli i na internetu. Internet, koji se danas sve više koristi, možemo prihvatiti u neka buduća vremena, kada građani Srbije budu imali priliku da koriste više savremenu tehniku. Međutim, smatramo da je neophodno svako objavljivanje, bilo da je to časopis ili nedeljnik berze rada ili neko drugo sredstvo informisanja, i da treba omogućiti dostupnost informacija, da dođe do svakog radnika, da ne bude situacija da onaj koji je naišao u berzu rada tog dana dobije posao, a ostali radnici, pitanje je da li će se susresti. Jeste, kaže se da treba imati aktivnu ulogu u traženju posla. Ali aktivna uloga u traženju posla podrazumeva se i za onog koji nije u centru i nije u gradu;treba putovati oko 20 i 30 kilometara, treba platiti kartu i ići od mesta do mesta tražeći posao. Mislim da je tu trebalo naći rešenje, pored interneta, pored oglasne table; da li je to, kao što i sada ima jedan informator berze rada, da bi mogao biti besplatno dostupan nezaposlenima koji bi mogli pratiti sva slobodna mesta na berzi rada, a time ravnopravno učestvovati u nalaženju posla. Zbog toga je ovaj amandman podnesen na taj deo, jer smatramo da to treba uraditi tako. No, Ministarstvo smatra da je dovoljan internet! Bilo bi dobro da smo ispitali koliko građana Srbije danas koristi internet i koliko je u mogućnosti da dođe do tog dela na internetu.
Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslaniciBorislav Pelević i drugi. Niko se ne javlja za reč. Ovim završavamo rad za danas. Sednicu nastavljamo sutra u deset časova, raspravom o amandmanu na član 20, koji su, u istovetnom tekstu, podneli zajedno narodni poslanici Branislav Ivković i drugi, Miomir Ilić i drugi; i narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad Narodne skupštine. Molim Službu Narodne skupštine da mi dostavi listing sa upravo utvrđenog kvoruma narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Šandor Pal, Petar Mišić, Aleksandar Vatović, Jelena Maslovara-Ralević, Ratimir Svirčević; pre podne Dragan Milentijević; zakasniće Miloš Lučić, Željko Tomić i Sreten Mitrović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAPOŠLjAVANjU I OSIGURANjU ZA SLUČAJ NEZAPOSLENOSTI (u pojedinostima) Na član20. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici: zajedno Branislav Ivković i drugi; zajedno Miomir Ilić i drugi; i Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se od podnosilaca amandmana neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, predstavnik podnosilaca amandmana grupe narodnih poslanika.