Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, posle dugih iščekivanja, taktiziranja, lobiranja, pritisaka i trgovine ipak se na dnevnom redu Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije našao Predlog za razrešenje predsednika Narodne skupštine gospođe Nataše Mićić, koji je podnela grupa od 54 narodna poslanika Srpske radikalne stranke, Socijalističke partije Srbije i Socijalističke narodne stranke. Gospođa Mićić je kao potpredsednik Narodne skupštine na funkciju predsednika izabrana 6. decembra 2001. godine i to glasovima poslanika DOS-a, a ostalo je zapamćeno da je glasala i sama za sebe. Poslovnikom o radu Narodne skupštine je propisano da predsednik mora da vrši poslove predviđene Ustavom, da predsedava sednicama, da se stara o primeni Poslovnika, o radu radnih tela Skupštine i da vrši sve druge poslove predviđene zakonom i skupštinskim poslovnikom. U predlogu za razrešenje koji je podnet ukazano je da je Nataša Mićić na najgrublji mogući način svesno kršila Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije, počev od zakazivanja sednica, održavanja reda na sednicama i obezbeđenja ravnopravnosti narodnih poslanika, najčešće primenjujući duple aršine, ne omogućavajući narodnim poslanicima da se izbore da predstavljaju građane koji su ih izabrali. Činjenica je da je politički sistem pod trogodišnjom vladavinom DOS-a gotovo uništen. Stalnim kršenjem Ustava i zakona, rušenjem institucija, potčinjavanjem pravosuđa i medija potrebama izvršne vlasti i paralizom rada Narodne skupštine društvo tone sve dublje u krizu. Praktično je ukinuta funkcija predsednika Srbije. Ustavni sud se po potrebi pretvorio u poslušnika aktuelne vlasti. Pravosuđe je u službi Vlade koja ostvaruje partijske interese članica DOS-a, koje već tri godine stvaraju lažnu sliku o svom radu u skupštinama, o demokratskom odlučivanju, ali i o višestranačkom sistemu u Srbiji. Mada su sve češći i sve žešći politički sukobi dosadašnjih saveznika. Predsednik Narodne skupštine, gospođa Mićić, je dužna da se stara o primeni Poslovnika, što znači da mora biti nepristrasna, objektivna i pravedna, što ovde nije slučaj i onaj jedan neustavan Poslovnik zlonamerno primenjuje i po svom "diskrecionom pravu" prekida, ograničava, kažnjava i izbacuje poslanike iz sale. Umesto da Narodna skupština bude institucija u zakonodavnoj vlasti u kojoj će da se sučeljavaju politički pogledi, predstavljaju građani, usvajaju i donose zakoni i vrši kontrola izvršne vlasti preko narodnih poslanika, koji slobodno i bez straha za posledice mogu da iznose mišljenja i glasaju baš zahvaljujući gospođi Nataši Mićić, danas Narodna skupština Republike Srbije kao najviši organ zakonodavne vlasti ne postoji. Ona se pretvorila u pukog poslušnika Vlade Republike Srbije i interesa DOS-a, što je juče potvrdio primejer Živković. Poslovnik se stalno menja. Poslanicima je onemogućeno da govore i podnose amandmane. Kradu se poslanički mandati i glasovi. Uveden je sistem daljinskog glasanja. Sednice su bez kvoruma, iako je smanjen na jednu trećinu od ukupnog broja poslanika, zloupotrebljavaju se identifikacione kartice. Nataša Mićić podržava učestale falsifikate glasanja, a time učestvuje i u falsifikovanju političke volje naroda. Samo falsifikatima se može održati izborna volja iz decembra 2000. godine, što se danas promenilo i DOS i njegova vlada više nemaju podršku u Parlamentu a verovatno i u narodu. I, pored toga što je Poslovnikom predviđeno da se predsednik stara za primenu Poslovnika, gospođa Mićić je više puta u javnosti istakla da izveštaj o prisutnosti poslanika dobija od službe koja evidentira poslanike koji se prijavljuju ispred sale, kao i od službe nadležne za izdavanje listinga. Istovremeno dodaje da ona gleda u monitor i dobijeni izveštaj, ali ne odgovara na pitanje, ko je odgovoran za rad te službe, kao i to ko je odgovoran za autentičnost glasanja, odnosno za to da li se prisustvo i glasanje poslanika u sali podudara sa računarskim izvodom, odnosno listingom. Predsednik Narodne skupštine Nataša Mićić je očigledno uzurpirala svoja ovlašćenja i zloupotrebila svoj položaj, naređujući sekretaru da se bez njenog odobrenja parlamentarnim poslaničkim grupama ne može izdati računarski izvod ili listing o glasanju, a neparlamentarne stranke su do njega došle. Znači, ono što se dogodilo u Skupštini 22. jula 2003. godine, prilikom glasanja za guvernera Kori Udovički, a i zapisnik sa te sednice nismo ovde usvojili, ima elemente obeležja krivičnih dela, zloupotrebe službenog položaja, nesavesnog rada u službi, falsifikovanja, kao i prikrivanja krivičnog dela. Skoro ista ili slična situacija je bila i prilikom glasanja u načelu i glasanja u celini o Zakonu o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, ili zakona o lustraciji,koji je predložila njena stranka, a gde se uvidom u računarski izvod vidi da su zloupotrebljene poslaničke kartice za glasanje, zbog čega ishod glasanja o ovom zakonu ne može biti punovažan, odnosno validan. Gospođa Mićić je vrlo često, a pogotovo od 18. marta 2003. godine, kada je protivustavno uvedeno vanredno stanje, neprekidno kršila Poslovnik prilikom zakazivanja sednica Narodne skupštine. Sazive i predloge zakona dobijali smo u kancelarijama poslaničkih grupa, nemajući vremena da materijale pročitamo i na vreme predložimo amandmane, a da ne govorim o tome da su tačke i rasprave o njima objedinjavane, a diskusija i vreme trajanja skraćivani. Zato su nam zakoni dosta loši, nepotpuni, kontradiktorni i vrlo često neprimenjivi. Otkako je gospođa Mićić predsednik, suprotno Poslovniku, Vlada kao predlagač najčešće nema predstavnika kada se vodi pretres na sednicama Parlamenta, a takođe, Vlada, bez obzira,što postoji obaveza, ne dostavlja svoje mišljenje i stavove povodom predloga određenih akata koji su na dnevnom redu. Kao vršilac dužnosti predsednika Republike Srbije, Nataša Mićić, predsednik Skupštine, donela je odluku o uvođenju vanrednog stanja u Srbiji, suprotno odredbama Ustava Republike Srbije i zakona kojim se uređuje vanredno stanje. Tom neustavnom i nezakonitom odlukom su ukinuti i direktni TV prenosi sednica Narodne skuppštine Republike Srbije. Gospođa Mićić je upravo omogućila da se vanredno stanje nad Narodnom skupštinom produži i posle ukidanja vanrednog stanja u državi. Kao vršilac dužnosti predsednika Republike Srbije, u ovih desetak meseci, sama sebi je upućivala pisma i državničke prepiske da bi teško odlučila da raspiše predsedničke izbore. Građani Srbije, a pogotovo oni koji su ranije, a i danas prate direktan TV prenos, imali su prilike da vide kako je sednicama predsedavala gospođa Mićić, jedinstveni su u oceni da Srbija nije nikada imala ovako lošeg predsednika, a to se može zaključiti i po njenom obraćanju Parlamentu, gde sama smatra da je trebalo da bude gora. Nataša Mićić je izgleda dobar primer kako ne sme da se radi i kako ne sme da se vrši funkcija predsednika Narodne skupštine. Na kraju, bez obzira na vizuelni izgled gospođe Mićić ili "prve dame Srbije", slikanja za medije i upoređivanja sa filmskim divama, a što je nesporno, žao mi je što ovde nije prisutna, zbog neobjektivnosti, pristrasnosti, osvetoljubivosti i zloupotrebom ovlašćenja, pošto postaje zlo za parlamentarizam u Srbiji, mora biti razrešena sa ove izuzetno važne funkcije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslanička grupa DSS, povreda Poslovnika.
Imam predlog po Poslovniku znači: da se, dok ne dođe predsednica, osporena predsednica Skupštine, prekine ova rasprava, jer je potpuno besmisleno da mi o njenom poverenju raspravljamo kada ona nije tu. Na taj način ona dodatno omalovažava ovu skupštinu i još više, podnosioce inicijative i nas koji smo za njeno razrešenje - čak i da udostoji prisustva i da čuje sve naše primedbe. Kome mi onda ovo sve pričamo? Skupština ne postoji nje radi i njenog mesta predsednika i njenog predsednikovanja radi. Imam predlog po Poslovniku, znači da mi zastanemo sa raspravom dok se ne omogući da Nataša Mićić ovde dođe i da ona bude tu i da možemo, što se kaže, "tet-a-tet", licem u lice, da jedni drugima iznesemo primedbe na rad i primedbe na način na koji je ona omalovažavala Skupštinu i kršila Poslovnik, isto kao što sada radi time što nas nije udostojila da bude ovde. Ne znam da li postoji neki preči posao u državi za predsednika Skupštine, nego da prisustvuje sednici na kojoj se raspravlja o razrešenju predsednika Skupštine. Imam taj predlog, znači, po Poslovniku, da zastanemo dok se ne obezbedi prisustvo Nataše Mićić na ovoj sednici.
Narodni poslaniče Dejane Mihajlov, pre nego što odlučimo o stavljanju na glasanje na dnevni red, sa kratkim uvodom - da čovek dok ne izgovori reči dotle je on vlasnik reči, ali kada izgovori onda reči vladaju njime. Ono što ste predložili Narodnoj skupštini, ima dve reči koje treba da stavim na glasanje. Jedno je da se prekine rasprava, a drugo je da se zastane sa raspravom. Jedino što mogu da uradim, a što vi niste predložili, je nešto sasvim drugo. Moliću vas da... [[Dejan Mihajlov, sa mesta: Da date pauzu dok ne dođe Nataša Mićić.]] Narodni poslaniče Dejane Mihajlov, ovo što sada činite je, po definiciji, kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Sa dobacivanjem iz klupe, uz svest da ste napravili nedopustivu grešku kao predsednik poslaničkog kluba, da tražite prekid rasprave. Obaveza predsedavajućeg za ono što ste izrekli za govornicom je da to stavi na glasanje i to bi značilo potpuni prekid rasprave o poverenju predsednice Narodne skupštine Nataše Mićić. Ono što nije bila vaša ideja... Pretpostavljam da se ova rasprava prekine. (Dejan Mihajlov, sa mesta: Mogu li da preciziram svoj predlog?) Naravno, narodni poslanik Dejan Mihajlov, preciziranje predloga koji nije uspeo da obrazloži u prvom obraćanju.
Dobro, u jednom dobrom maniru razrednog starešine, objasnili ste poslanicima kako se i šta radi, to je jako dobro, ali to primenite u svojoj stranci i porodici, ali nemojte u Skupštini...
Narodni poslaniče, vaš zahtev da se poštuje Poslovnik Narodne skupštine podrazumeva podršku svih narodnih poslanika. Moja obaveza je da stojite iza sopstvenog zahteva kada se obraćate Narodnoj skupštini i da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
U pravu postoji, pravo razlikuje termin prekid i obustavu. Prekid postupka znači da se sa raspravom zastane dok se ne obezbede uslovi da se ta rasprava nastavi. Obustava postupka znači da se prekine i da se sa tom raspravom ne nastavi. Znači, mi smo tražili da na neki način prekinemo sednicu dok ne dođe Nataša Mićić, a da li je to pauza, da li je to neki drugi način, ali jednostavno da prekinemo sa omalovažavanjem Skupštine i narodnih poslanika, time što neće udostojiti predstavnike građana. Nataša Mićić da sedi u ovoj skupštini i da čuje naše primedbe. Ne znam da li ima nešto elementarnije od toga. Mislim da je to i u vašoj... uostalom, ako već govorimo o poštovanju Poslovnika, vaša je nadležnost da omogućite ovoj skupštini da radi legalno i da raspravlja legalno. To je nešto što je najosnovnije. Predlažem da date pauzu dok se ne omogući poslanicima da u jednoj raspravi, licem u lice sa Natašom Mićić, raspravljaju o njenom razrešenju i iznose primedbe, tako da bi ona mogla na te primedbe i da odgovori. Znači, predlažem da date pauzu do dolaska Nataše Mićić u ovu salu.
Član 94. stav prvi, Poslovnika Narodne skupštine kaže: "Predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine kada utvrdi nedostatak kvoruma na sednici Narodne skupštine, dok se kvorum ne obezbedi: "drugi stav: "Predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje"; treći stav - "Predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima, ako to Narodna skupština zaključi; i četvrti stav - "Predsednik Narodne skupštine obavestiće narodne poslanike o nastavku sednice." Dakle, želeo je predsednik poslaničke grupe DSS da se pozove na član 94. stav 3. i da traži da Narodna skupština zaključi da li ima uslova za rad ako ima kvorum a na sednici nije prisutna predsednica Narodne skupštine, Nataša Mićić. Ja vas molim da se izjasnite o prekidu sednice Narodne skupštine. [[Glasovi iz sale: Ne prekid, nego pauza.]] Poštovani narodni poslanici, ova rasprava se vodi zbog stava poslaničke grupe SRS, SPS i SNS da je predsednica Narodne skupštine, kao predsedavajuća, kršila Poslovnik. Ja sam vam pročitala u kojim slučajevima, po Poslovniku može Skupština da odluči o prekidu sednice Narodne skupštine. Ako želimo da utvrdio da vršenje Poslovnika Narodne skupštine nije dobro, onda toga treba da se i držimo. Predsedavajući nema nikakvog razloga da daje pauzu na sednici na kojoj ima kvorum, gde postoje predlagači i nema poslovničke odredbe po kojoj mogu da glasam o pauzi. Narodna skupština Republike Srbije može da glasa o prekidu. Narodni poslanici Željko Tomić i Dejan Mihajlov krše odredbe Poslovnika Narodne skupštine, dobacujući. Imate načina da se obratite Skupštini i da date predlog po Poslovniku, ako hoćemo poštovanje i samo poštovanje. Dakle, da li odustajete od predloga za prekid sednice? Želite reč po Poslovniku. Izvolite.
Samo da ne počnete od razredne starešine, odnosno da se ponašate kao upravnica zatvora. Bilo bi još gore kada biste prešli u tu fazu...
Narodni poslaniče, činjenica da smo do sada utvrdili da je moja obaveza da poznajem Poslovnik Narodne skupštine, nešto što ispunjavam, a da je vaša obaveza da poznajete Poslovnik Narodne skupštine, nešto što ne ispunjavate, ne daje vam pravo da izričete bilo kakve kvalifikacije i uvrede za govornicom Narodne skupštine. Ja vas upozoravam da ako želite da formulišete predlog, da ga formulišete shodno Poslovniku Narodne skupštine.
Mi tražimo da date pauzu i zahtevamo da date pauzu dok Nataša Mićić ne dođe u salu, da omogućite narodnim poslanicima koji imaju primedbe na rad Nataše Mićić, da te primedbe iznesu u njenom prisustvu, da ne bude da ona nije čula, da ne bude da nismo džentlmeni zato što govorimo o dami koja nije prisutna. Znači, da omogućite da se u ovoj skupštini vodi jedna rasprava kakva priliči raspravi o razrešenju predsednika parlamenta, da omogućite da vodimo jednu džentlmensku raspravu i na taj način zaštitite integritet same predsednika Skupštine o čijem se razrešenju ovde raspravlja, i integritet samog Skupštine kojom u ovom trenutku predsedavate.
Za sada narodni poslanik Dejan Mihajlov i ja vodimo džentlemnsku raspravu i ponašamo se po Poslovniku. Vaša molba za pauzom je primljena k znanju, nema razloga za pauzu. Skupština ima uslova za rad i nastavlja rad po dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Njegova Svetost patrijarh Srpski gospodin Pavle je samo pre nekoliko godina rekao da nijedna stolica nije važnija od sudbine naroda. U utorak 14. oktobra smo videli da je stolica gospođe Mićić važnija od svih nas. Tri lifta nisu bila dovoljna da je dovezu do sale za sednicu. Devet sati, ona se nije odazvala sopstvenom pozivu na sednicu. Ja mislim da to nije zabeleženo u parlamentarnoj praksi Srbije. Nije bilo većine. Nema više ni falsifikovane većine, a nije bilo većine kada je gospođa birana za predsednika ove skupštine, pa je javno glasala za sebe. Tada sam razumeo zašto je protiv veronauke u osnovnim školama, ali sam shvatio da je i protiv građanskog vaspitanja. U danima koji su iza nas, poslanički klub DSS očekivao je da će gospođa Mićić biti ohrabrena višestrukim kršenjem Ustava i zakona i podneti ostavku. Ali njoj se i dalje sedi na ovoj fotelji, i dalje bi da predsedava, da daje i oduzima reč. Najdrastičnije gaženje Ustava izvršila je zavođenjem ratnog stanja u Srbiji 12. marta, koje je nazvano vanrednim stanjem! Najdrastičniju povredu Ustava je izvršila zavođenjem ratnog stanja! Nazvano je vanrednim stanjem i kršenjem Zakona o merama za slučaj vanrednog stanja od 28. marta 1991. godine. Dakle, nije poštovala ni onaj Ustav koji je proglašen 28. septembra 1990. godine, čijem proglašenju je prisustvovao preteča njene stranke, Ante Marković, i prelomio pogaču sa gospodinom Miloševićem. Budući da je iz užičkog kraja, siguran sam kakvu simboliku ima lomljene pogače. Imam utisak da neki dobaciju, pa ako biste bili ljubazni da im skrenete pažnju. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da, s obzirom na to da se rasprava vodi o tome da li se primenjuje i poštuje Poslovnika Narodne skupštine, da onda sedeći u poslaničkim klupama poštujete te iste odredbe i da sa uvažavanjem i u tišini saslušamo govornika do kraja njegovog izlaganja.) Ustavom Srbije je predviđeno da se vanredno stanje može zavesti samo na delu teritorije, a zavedeno je na celoj teritoriji. Panika je očigledno dovela do toga. Iz razgovora sa funkcionerima državne bezbednosti saznali smo da su funkcioneri države tog dana tražili veliki broj blindiranih vozila, pa su imali muke da im objasne da u Srbiji nema toliko blindiranih vozila koliko njihovog straha. Zavedene su mere iz južnoameričkih vojnih diktatura! Da li ste bili svesni toga? Molim vas, prekršen je Zakon o merama za slučaj vanrednog stanja, otišlo se korak dalje, "uvedene su mere iz ratnog stanja," dopušteno je da policija može da hapsi "bez sudske odluke" i "da zadržava". Dopušteno je da može "da vrši prisluškivanje" i "kontrolu nadzora bez sudske odluke". To su metodi fašističke policije i to morate da znate. Kakve to veze ima sa Poveljom o ljudskim pravima, koja je usvojena? Koje vrednosti vi branite? Do koje Evrope vi treba da nas vodite? Nemojte tako da dobacujete mogli biste da me uplašite. Zavedena je "cenzura štampe" da se ne bi pisalo o vanrednom stanju. Na kraju, ovde su u Skupštini samo pročitane mere "zlokobne naredbe" o vanrednom stanju, a Skupština ih nije potvrdila. Ja mislim da to što je gospođa Mićić uradila može da se prevede na jezik Krivičnog zakona i da će, ako bude pravde, odgovarati. Gospodin Zoran Živković, predsednik Vlade, 22. aprila je rekao da država ni jednog trenutka nije bila ugrožena. Zašto je onda zavedeno vanredno stanje? Njegovu izjavu prenela je domaća i strana štampa. Ponavljam, izjavio je da država ni jednog trenutka nije bila ugrožena, a da se mere samo uvode da bi se obezbedili mehanizmi da policijski i istražni organi bolje obave svoj posao istrage oko ubistva predsednika Vlade. Dakle, jedan stav ima predsednik države, odnosno vršilac dužnosti i predsednik ove skupštine, a drugi predsednik Vlade. Koje se onda vrednosti brane? Znate, kada se osumnjičenom zabrani da ima pravo na advokata onda to znači da on postaje objekt postupka i da se sudski postupak pretvara u postupak u kome se on dovodi u situaciju da sarađuje sa sudom na sopstvenoj osudi i da se otvaraju mogućnosti za montiranje procesa. Prema tome, nemojte dobacivati ako ne znate ništa o tome. Hoću da kažem da među vama ima nekih koji čitaju samo restoranski jelovnik ove skupštine.
Narodni poslaniče, uz ponovljenu činjenicu da rasprava o poverenju podrazumeva potpuno široku argumentaciju, molim vas da i svoje izlaganje usmerite sa temom, a pogotovo da ne ulazite u dijalog sa narodnim poslanicima koji su isto upozoreni da ne dobacuju.
Hoću da kažem da oni svojim dobacivanjem narušavaju vaš autoritet.
Narodni poslaniče, zbog brige o mom autoritetu ja vam iskreno zahvaljujem, ali vas uveravam da nemate nikakav razlog za zabrinutost.
Ja sam džentlmen. Juče je gospođa Mićić rekla da u ovom parlamentu sedi crveno-crna koalicija. Znači, ima stranaka koje po svom programu i imenu imaju crvenu boju za simbol, ali izgleda da sede i fašisti. Zašto gospođa Mićić predsedava Parlamentu u kome sede fašisti? To je jedini predsednik parlamenta u Evropi koji predsedava skupštinom za koju tvrdi da u njoj sede fašisti. Sa druge strane predsednik njene stranke kaže da više biznismena kontroliše poslanike nego neke stranke. Nije li to razlog da se raspišu odmah izbori? Zašto predsedava Skupštinom kada njen predsednik kaže da više biznismena kontroliše poslanike? Pored toga gospođa Mićić već duže vremena upoređuje poslanike sa sobom. Ako je neko sličan, blizak po stavovima onda je prihvatljiv, a ako nije onda je sumnjiv. Zamera ljudima zbog političkih stavova. Koliko je meni poznato sve stranke koje su u ovom parlamentu registrovane su u Ministarstvu pravde i nijednu nije zabranio Ustavni sud. Ako sedi crna koalicija ovde zašto nije podnela zahtev da se zabrani neka stranka? Licemerno je tvrditi da sede fašisti, a ne podnositi zahtev da se zabrani neka stranka i zato mislim da ona treba da podnese ostavku, da pođe od toga da su problemi ovog društva iznad odnosa političkih snaga i da je ostavka moralni čin.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospođo Čomić, ako ste legalista ja vas molim da prekinete ovu sednicu. Član 94. stav 3. kaže da onaj o kome se raspravlja treba da bude ovde. Međutim, pošto Nataša Mićić ne želi da sluša diskusiju o njoj, a ima još jedan prijavljeni govornik iz Stranke srpskog jedinstva, neće govoriti ukoliko gospođa Nataša Mićić ne dođe u salu, ali predlažem sutra policiji, koja će biti na mitingu, da izvrši državni udar, da uđe u sve institucije, jer zato što je toliki broj generala na spisku za Hag najveću odgovornost ima Vlada Republike Srbije i pojedinci iz Vlade, jer su oni izmišljali masovne grobnice po Beogradu, hladnjače i oni su najveći krivci. Oni nemaju većinu. U ovoj zemlji vlada troje ljudi. Ne može ovom zemljom da vlada troje ljudi, ne postoji narodna volja više u ovom parlamentu. DOS nema većinu. Gospodo policajci, ja vas molim, uđite u sve institucije sutra, izvršite državni udar, pozovite vojsku i spasite Srbiju.
Narodni poslaniče, od svih sloboda govora koje se mogu čuti za nekom govornicom, ovo je najslobodnija i najraznovrsnija sloboda govora i obaveštenje građankama i građanima Srbije - narodni poslanik ne može biti pozvan na odgovornost, a očigledno ni odgovoran za ono što izgovori za govornicom Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, ovlašćeni predlagač.
Poštovane kolege, vrlo kratko. Ja bih vas zamolila, iako sam ubeđena da ste apsolutno u pravu na insistiranju da predsednik Skupštine bude u sali kada razgovaramo o razlozima za njeno razrešenje, tim pre što je zaista neizvesno hoće li gospođa Mićić biti razrešena ili neće, pa su sve one primedbe koje poslanici upućuju dobronamerne. Svako može da se koriguje, svako može da shvati da je grešio i da ubuduće, ukoliko bude obavljao taj posao, to radi na način koji je u skladu sa Ustavom, zakonom i Poslovnikom. Takođe, trenutno predsedavajući mora da zna da može da inicira podnošenje predloga za svoje razrešenje, jer kako smo birali predsednika birali smo i potpredsednike i ne vidimo neku bitnu razliku između potpredsednika koji vodi sednicu i predsednika Narodne skupštine, sem u gestikulaciji. Prema tome, malo tolerancije zaista je neophodno. Sama činjenica da nas gospođa Mićić nije udostojila da dođe na sednicu govori u prilog opravdanosti zahteva za njeno razrešenje. Dakle, iz dana u dan argumenti su sve jači. Doduše, nisam čula da je predsedavajući na početku sednice navela da je gospođa Mićić opravdala, kao narodni poslanik, svoje odsustvo sa današnje sednice. Možemo da pretpostavimo da će i danas, kao i juče, gospođa Mićić doći u pratnji nekog od članova Vlade ili eventualno predsednika Vlade, što će dodatno da nam dokaže ono što smo tvrdili da je ona isključivo u funkciji Vlade i da samim tim Parlament stavlja u podređen položaj u odnosu na Vladu, umesto da bude obrnuto, onako kako je Ustavom i predviđeno. Mi smo, dame i gospodo, juče skoro pola sata slušali predsednika Vlade koji je ovde imao svoj oproštajni govor. Ne znam po kom osnovu. Tačka dnevnog reda nije neki predlog zakona koji je inicirala Vlada, narodni poslanik ili grupa narodnih poslanika, pa da je Vlada za to zainteresovana. Ova tačka dnevnog reda isključivo se tiče Parlamenta, isključivo se tičenaših odnosa i nema tu šta Vlada da se meša. Šta će nama predsednik Vlade da govori o tome da li nama narodnim poslanicima odgovara predsednik Narodne skupštine ili ne odgovara. Mi možemo koga hoćemo da postavimo za predsednika Narodne skupštine ako imamo većinu, kao što možemo da razrešimo svakoga za ovim stolom, ako imamo većinu, nešto drugo je bilo u pitanju. Bila je akcija hapšenja gospodina Mladića u Košutnjaku oko pet sati i verovatno je gospodin Živković očekivao da će čuti povoljne rezultate i da će imati priliku da za ovom govornicom kaže - uhapsili smo generala Mladića. Na svu sreću, nije, a mi smo mu dobacivaliiz klupe pitanje - a, ko će to da hapsi generala Lazarevića i kako će to sada da uhapsi generala Lukića.
Narodni poslanik Bojan Pajtić, kao predsednik Poslaničke grupe ili po Poslovniku? Po Poslovniku, izvolite.
Pozivam se na odredbu Poslovnika kojom se reguliše red na sednici Narodne skupštine i obaveza poštovanja dostojanstva Narodne skupštine. Za ovom govornicom izgovorene su neke reči koje spadaju u kvalifikaciju najtežih krivičnih dela u svakom zakonodavstvu. Mi kao narodni poslanici moramo biti svesni svoje obaveze, kako za pravni sistem, tako za stanje u javnosti. Učinjeno je i krivično delo uznemiravanja javnosti, učinjeno je krivično delo pozivanja na rušenje ustavnog poretka i nezavisno od toga kolika su naša neslaganja, nedopustivo je da se koristi skupštinska govornica za izazivanje građanskog rata u Srbiji. Otvoreni poziv šefa jedne poslaničke grupe na državni udar, taj koji je učinjen neposredno pre toga i pred medijima, a kasnije u direktnom prenosu sa skupštinske govornice jeste poziv na građanski rat i liči na istu onu situaciju koju smo imali, kada su crvene beretke blokirale auto-put kod Beograda i kada su neki političari isto tako podržavali eksplicitno ili implicitno takvu pobunu. Rezultat toga bio je ubistvo premijera 12. marta ove godine. Tražim da Administrativni odbor na osnovu Poslovnika nađe načina da sankcioniše ovo ponašanje. Mi kao poslanici imamo imunitet, ali nemamo pravo da rušimo, ne samo institucije sistema, nego sopstvenu državu u kojoj se nalazimo. Pozivanje na nasilje, pozivanje na građanski rat obavezuje sve nas poslanike i opozicije i pozicije da poštujemo, pre svega ono što su osnovna ustavna načela u svakoj državi, a to je poštovanje reda i mira, neuznemiravanje javnosti i nenarušavanje ustavnog poretka. U tom skladu, molim predsedavajuću da Administrativnom odboru prepusti opredeljivanje daljih disciplinskih mera.
Narodni poslanik Dragan Marković, replika na izlaganje narodnog poslanika Bojana Pajtića koji se po Poslovniku obratio Narodnoj skupštini.
Dame i gospodo, očigledno da je gospodin Pajtić u velikom strahu za sva dela koja je radio DOS, ali ovo što sam ja izrekao za ovom govornicom, to nije poziv na građanski rat. Ovo što sam ja rekao za ovom govornicom je mnogo blaže nego što ste 5. oktobra zapalili Skupštinu koju nije ni Hitler srušio, zapalili Televiziju itd. Kako ni sada vi ne želite da raspišete izbore, a nemate većinu u ovom parlamentu, pokazalo se, ne možete vi da se bijete u grudi kako imate podršku, kako je narodna volja tako htela. Narodnu volju vi nemate, nemate 126, pokazalo se na poslednjem glasanju kada je Vlada Republike Srbije podnela veći broj tačaka dnevnog reda, te tačke su odbijene od strane poslanika koji misle dobro ovoj Srbiji. Kako da se spasi rasprodaja dobrostojećih preduzeća i kriminal u Srbiji koji vršite vi i vaša Vlada - prodajete samo dobrostojeće fabrike, prodali ste dve fabrike duvana koje imaju tržište u Srbiji, prodali ste Amerikancu koji će odrediti da cena cigareta bude isto kao "Marlboro" u Nemačkoj, Austriji, Švajcarskoj itd. Kako da zaustavimo da ljudi više ne gube posao u Srbiji, kada vi ne poštujete ništa. Zakon primenjujete samo kada vam treba, a kada vam ne treba zakon, onda ste primenjivali većinu do pre jedno 15 dana, a danas većinu nemate. Kako da zaustavimo da u Hag idu samo Srbi, oni koji su morali da brana srpski narod, a sa druge strane Čeku uhapšen juče, a noćas ga pustili gospodine Pajtiću, a vi tražite da svi oni koji su imali neku komandnu ulogu, da odu u Hag. Da li je neko gospodine Pajtiću, kada su šiptari napali Srbe na Kosovu i Metohiji, da li je neko do policajaca smeo da ne brani te Srbe? Gospodine Pajtiću, izmislili ste više masovnih grobnica u Beogradu, nego što ima pravoslavnih groblja na teritoriji opštine Beograd. To je sramota, gospodine Pajtiću. Šta je vaša Vlada uradila da pomogne narodu u Srbiji? Ovde, gospodine Pajtiću, krali ste glasove, dokazano je da ste ukrali, da je gospođa Neda Arnerić bila u Turskoj na moru, da nije bila prisutna, gospodin Rafailović je rekao - nisam bio tu! U ovoj državi nešto mora da profunkcioniše, nešto mora da vas zaustavi da više ne kradete i ne pljačkate srpski narod!! Shvatite, ovo ne govorim kao političar, govorim kao porodičan čovek i kao privatni preduzetnik koji trenutno ima 100ljudi koji su zaposleni u preduzeću. Narod Srbije to misli. Pa, kako to da general Lazarević bude neko ko će da ode u Hag, kako to da general Lukić bude neko ko će da ode u Hag? Pa, vi upotrebite ljude samo za jednokratnu upotrebu i posle ih šutnete. Da li je to vaša obaveza - 79 miliona dolara koje ste uzeli u izbornoj kampanji, a to je rekla Madlen Olbrajt u onom filmu "B92", pa sada odrađujete, morate Srbe da isporučujete Haškom tribunalu. Gde su te pare gospodine Pajtiću....
Nrodni poslaniče.... (Predsedavajuća i narodni poslanik za govornicom u isto vreme pričaju.)
.... gde su 79 miliona dolara, kome ste dali? Narodu Srbije?...
Tri minuta i 30 sekundi....
.... nego ste kupili svi automobile, bili ste slepci, niste imali, farmerke jedne, samo ste imali, a danas imate svi dva, tri automobila....
.... narodni poslaniče.....
.... kuće, stanove, sram vas bilo....
.... upozoreni ste.....
.... jedino policija može mirnim putem da ....
.... izričem vam prvu opomenu zbog nepoštovanja Narodne skupštine Republike Srbije, prekoračili ste vreme....
.... i još jednom, ja molim građane Srbije - nikada ne pozivam na rat i na krvoproliće, mirnim putem policija da uđe i (mikrofon je isključen)...
Narodni poslaniče, opomenu ste dobili zbog kršenja odredaba Poslovnika u obraćanju tokom replike. Za prethodno obraćanje Narodnoj skupštini, teško da može da se izrekne opomena, ali Poslovnik Narodne skupštine ne može da predvidi da će neko od narodnih poslanika izaći za govornicu i slobodu govora tumačiti tako da može da zove na državni udar. Jedina mera koja bi bila primerena je mera iz člana 104. stav 2. o udaljenju sa sednice Narodne skupštine. Molim Administrativni odbor da se izjasni o toj meri. Narodni poslanici koji smatraju da je sloboda govora pozivati na državni udar, pozivati snage policije i vojske da upadaju u institucije države, dakle, ti narodni poslanici koji smatraju da je to sloboda govora, da nije kršenje Poslovnika Narodne skupštine i da nije elementarno kršenje principa zdravog razuma u politici, nisu poslanici kojima će biti dozvoljeno da se pozivaju na odredbe Poslovnika ove Narodne skupštine, jer, ili ih niste pročitali ili ih niste razumeli ili ih nikada nećete razumeti. Molim Administrativni odbor da zakaže sednicu. Predsednik poslaničke grupe, narodni poslanik Bojan Pajtić.
Kao šef poslaničke grupe. Poštovane dame i gospodo, narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da svi kao odgovorni predstavnici građana, malo razmislimo o onome na koji način se ponašamo i koje poruke šaljemo sa ove govornice. Nesporno je potpuno pravo svakog narodnog poslanika da kritikuje, da oštro kritikuje, da bespogovorno kritikuje, da nikada ili da ponekad ta kritika nije u potpunosti u skladu sa stvarnim stanjem stvari, ali pozivanje na nasilje i destrukcija u parlamentu ne može biti nešto što se može tolerisati. Sličnu destrukciju imali smo i pre nekoliko dana, kada su u ovom parlamentu odbijeni predlozi zakona koji se tiču sudbine desetine hiljada naših građana: zakon o železnici, koji je preduslov za situiranje više hiljada radnika železnice; zakon o energetici, koji je preduslov za prestruktuisanje NIS-a i EPS-a, kao sistema koji zapošljavaju desetine hiljada građana; zakon o ekologiji, koji je izuzetno značajan za Pančevo, za Novi Sad, za sve one gradove koji su ekološki ugroženi; zakon o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, za koji je neko netačno i zlonamerno rekao da je predlagao novi namet u korist RTS-a. Upravo suprotno, on je samo preusmeravao sredstva koja su kroz porez na prihod usmeravana do sada u republički budžet, ali ga je preusmeravao u RTS. Ako neko misli da nas jezikom agresije i jezikom mržnje može uplašiti, taj se grdno prevario. U ovoj Skupštini i na ovoj i na onoj strani sede poslanici koji su bili hapšeni, koji su bili proganjani, koji su bili izbacivani sa posla, koji nisu ulazili u političke stranke radi situiranja, nego su ulazili u političke stranke upravo da bi bili izbacivani, upravo da bi bili hapšeni i upravo da bi do kraja ostali ljudi od punog moralnog, ličnog i profesionalnog integriteta. Ako neko tvrdi da je poziv na rušenje ustavnog poretka i na građanski rat od koristi nečijoj porodici, taj je to verovatno tvrdio i 1999. godine, kada smo bili bombardovani, kada sam ja imao suprugu u drugom stanju, kada su mnoge moje kolege poslanici imali malu decu, sakrivali se sa malom decom od bombardovanja. To su ljudi koji su izazvali ono što je bila najveća pošast za srpski narod - bombardovanje Srbije na kraju DžDž veka. Mi ne mislimo da je to u interesu naših porodica, ne mislimo da je nasilje u interesu bilo koga, ne pribegavamo nasilju. Ono što je predsednica Skupštine izrekla kao meru kojom se uvelo vanredno stanje posle 12. marta, a što joj se često prigovara kao primedba na njen rad, bila je jedina moguća reakcija u situaciji u kojoj se u jednoj evropskoj zemlji ubije premijer. Ne postoji nijedna evropska zemlja koja bi postupila na drugačiji način. Pre toga imate razne zavere, razne novinske članke, razne proteste specijalnih jedinica i paravojnih formacija. Imate one koji su, udruženi u zločinačkoj nameri da sruše ovaj režim, pokušavali ne samo da dođu glave premijeru, nego i mnogim drugim funkcionerima današnjeg režima. Jedini način i jedini odgovor koji je bio u skladu sa Ustavom u tom trenutku, jeste bio zavođenje vanrednog stanja. Imamo u ovoj Skupštini jednu bizarnu koaliciju koja je rušila zakone, koja je rušila zapisnike na koje nije imala primedbe, na jedan jeste imala i legitimno je da glasa protiv njih, ali glasala je protiv zapisnika koji su sadržali glasanje o carinskom zakonu, Zakonu o osiguranju za slučaj nezaposlenosti, Zakonu o pomoći pri zapošljavanju radnika, o zakonima o kojima su sami glasali. To je destrukcija Parlamenta i ta destrukcija ne mora biti samo poziv na brutalno nasilje. Ta destrukcija jeste rušenje svega onoga što je u interesu građana Srbije i što je u interesu desetine hiljada građana zaposlenih u RTS-u, u Televiziji Novi Sad, u EPS-u, u NIS-u, u železnici. To je nešto što je u potpunoj koincidenciji sa pozivima na brutalno nasilje. Šta je greh Nataše Mićić i zbog čega se traži izglasavanje nepoverenja Nataši Mićić? Greh Nataše Mićić, prvi i najveći, jeste što je ova Skupština osam puta bila produktivnija nego Skupština u prethodnom sazivu, što je osam puta više dana radila nego u prethodnom sazivu i što je osam puta više zakona donela nego što je u prethodnom sazivu doneo republički parlament. To je nešto što izaziva i gnev, i bes i potpuno razumljivu frustraciju neuspšenih narodnih poslanika i neuspešnih političkih stranaka koji su ili u prethodnom sazivu bili nesposobni da rade i više ili oni koji su bili nesposobni u potpunosti da preuzmu odgovornost za ono što smo se pred građanima Srbije kao koalicija obavezali. Tri puta u prethodnog mandata, to je samo radi ilustracije onima koji porede Natašu Mićić i porede Dragana Tomića kao predsednika Skupštine, tri puta je tražena rasprava o razrešenju predsednika Skupštine Dragana Tomića i nikada nije stavljeno na dnevni red. Prvi put je predloženo 1995. od strane 66 narodnih poslanika, drugi put 1997. od 30 narodnih poslanika i treći put 2000. godine od 45 narodnih poslanika.Nataša Mićić pokazala je svoj lični, svoj profesionalni integritet time što je tu tačku dnevnog reda po hitnom postupku stavila na dnevni red i time što je insistirala da se o tome raspravlja i da se, na kraju, Narodna skupština o tome izjasni. Ono što je civilizacijski problem jeste teškoća nas Balkanaca da gledamo ženu na mestu bilo kog visokog političkog funkcionera u zemlji. Pogledajte i uporedite broj žena i broj muškaraca na visokim političkim funkcijama i videćete koliko je dramatična disproporcija. Tih malo žena koje ima, one nam jako smetaju. Jako nam smeta što Nataša Mićić izrekne neku meru opomene, a po Ustavu i po Poslovniku je dužna da se stara o redu i da se stara o održavanju dostojanstva ove Narodne skupštine. Greška bi bila Nataše Mićić da je bila pasivna i da je dozvoljavala da se u ovoj Skupštini psuje, pljuje, poliva vodom, tuče, sve ono što smo imali prilike da vidimo u prethodnih dve i po godine. Kako drugačije da postupi jedna dama, nego da pokuša da uvede neki elementarni red i da pokuša da od Narodne skupštine napravi instituciju koja bi koliko-toliko ličila na moderne evropske parlamente. Ono što je pozicija Nataše Mićić, po Ustavu, jeste pozicija vršioca dužnosti predsednika Republike. To je potpuno nesporno. Ono što mi možemo da kažemo i što možemo da procenimo jeste da je Nataša Mićić postupila minimalno u skladu sa ovlašćenjima koja Ustav nalaže. Nije preduzimala ništa što bi predstavljalo, na osnovu Ustava, bilo kakvu problematičnu situaciju. Što se tiče onih koji su imali prilike da odu u inostranstvo, tu podrazumevam i poslanike opozicije koji su u Savetu Evrope i u nekim drugim međunarodnim institucijama mogli da vide da Nataša Mićić uživa neuporedivo veće uvažavanje u inostranstvu nego u nekim poslaničkim klupama opozicionih poslanika u ovoj Narodnoj skupštini. Primedbe oko ukidanja TV prenosa, takođe su stavljene na dušu Nataši Mićić, iako smo mi u ovoj Skupštini doneli Zakon o radiodifuziji, kojim smo garantovali nezavisnost RTS-u, kao javnom servisu. Nije neobično da oni koji misle da Nataša Mićić može da naredi i treba da naređuje RTS-u, nakon toga, takođe glasaju za skidanje sa dnevnog reda izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji, koje upravo obezbeđuju nezavisnost javnog servisa i nezavisnost RTS-a i suvereno pravo Upravnog odbora RTS-a da procenjuje šta je u skladu sa njihovom programskom koncepcijom i šta je u skladu sa ekonomskim interesom RTS-a. Potpuno je razumljivo da takvi ljudi, ljudi koji imaju do te mere totalitarno viđenje državne televizije kao mašine koja mora po svaku cenu da sledi naređenja i komande ljudi iz državnog vrha, da takvi ljudi glasaju za skidanje tog zakona i da ne onemoguće na svaki način i za ubuduće nezavisnost RTS-a, verovatno se nadajući nekoj vlasti posle narednih parlamentarnih izbora i nastojeći da se obezbedi pozicija RTS-a samo kao kutije koja neposredno reklamira aktuelne državne funkcionere. Težak je zadatak zatekla Nataša Mićić u ovom parlamentu, kada je došla u njega 2000. i kada je preuzela funkciju predsednika ovog parlamenta. Praktično, zatekli smo samo zgradu. Nismo zatekli instituciju, zatekli smo zgradu u kojoj se čak jedne godine samo tri dana držala sednica Skupštine. Zatekli smo samo ljušturu u kojoj nije bilo nikakve suštine. Naravno da je bilo teško od takve ljušture napraviti instituciju koja bi bila ravna evropskim parlamentima. Trebaće još dugo vremena, da se ne zavaravamo, sa nama onakvima kakvi smo, govorim o svima nama. Mislim da nismo dovoljno, ni vlast, ni opozicija, preduzeli mera da od ovog parlamenta napravimo pravi parlament. Bizarno je i nerazumljivo i potpuno ne prihvatljivo u svakoj modernoj državi da, recimo, opozicija smatra da je njeno jedino i isključivo da "ima prava", a jedino da poslanici pozicije imaju "obaveze", kao da poslanici opozicije ne primaju plate, kao da poslanici opozicije nemaju ista ta primanja u finansijskom smislu, kao da nemaju sve privilegije kao što imaju poslanici pozicije. Pa, kakva je razlika između poslanika pozicije i kakva je razlika između poslanika opozicije? Razgovarao sam sa nekim parlamentarcima iz OEBS-a. Zaprepašćeni su činjenicom da kod nas opozicija nije uopšte ulazila na početak sednice, jer je naša obaveza da dajemo kvorum parlamentu. Šta to znači - da opozicioni poslanici nisu podizali naknade, da nisu podizali dnevnice? Kakve ima veze koja aktuelna većina u kom trenutku podržava izvršnu vlast, ako su svi poslanici po Ustavu i prema Poslovniku isti?
Da li želite da koristite i sledećih 10 minuta?
Koristiću i sledećih 10 minuta. Da li to znači da ako pobedite na izborima, da oni koji su pobedili na izborima treba da budu kažnjeni za to što su pobedili na izborima, a neko ko je izgubio na izborima ima sve privilegije i nema nikakve obaveze, i to je potpuno apsurdan i potpuno besmislen rezon. Dakle, teze koje smo imali u ovom parlamentu, da može da se opstruiše rad Skupštine, da može da se napada do besvesti predsednik Skupštine, da može da se poziva na građanski rat, gde je potpuno dozvoljeno polivati se i tući se u parlamentu na ime navodne odbrane demokratije, na ime navodne odbrane Poslovnika, jeste nešto što nije viđeno ni u englsekom, ni u nemačkom, ni u holandskom, ni u kom god hoćete parlamentu u Evropi, a bogami nije viđeno ni u svetu. Pozicija opozicije koja smatra da ne treba da daje kvorum i za glasanje takođe, jeste ništa drugo nego urušavanje institucije parlamenta. Šta to znači? Ako kažemo da svi radimo u interesu građana Srbije, da li su tih 150 zakona koje je donela ova skupština samo pozicioni zakoni, da li su ti zakoni koje je ova Narodna skupština podržavala samo zakoni u interesu onih građana koji su glasali za nas ili su zakoni u interesu svih građana ove Srbije? Svako ima pravo da podnese amandman. Mnogi amandmani opozicije su ovde bili prihvatani. Oni amandmani opozicije koji nisu bili prihvatani, najčešće nisu bili za prihvatanje. Vrlo često su ti amandmani bili posprdnog karaktera. Takve amandmane nismo prihvatali. Žao nam je jer nismo u mogućnosti da prihvatimo sve, ali najmanje je za sve to mogla biti odgovorna predsednica Narodne skupštine. Predsednica Narodne skupštine, da se pozovem na ono što smo često čuli za ovom govornicom, nije prva među jednakima. Apsolutno nije prva među jednakima, ni njena poslovnička pozicija, ni njena ustavna pozicija. Ustav vrlo jasno kaže da u slučaju da predsednik Republike ne može da obavlja tu dužnost, predsednik Skupštine vrši dužnost predsednika Republike, apsolutno ne znači jednakost predsednika Skupštine i jednakost drugih narodnih poslanika. Predsednik Skupštine jeste neko ko zastupa, ko predstavlja Skupštinu, jeste neko ko je obavezan da čuva dostojanstvo Skupštine, da održava mir i red u Skupštini i da pokuša u skladu sa svojim nadležnostima da od Skupštine napravi respektabilnu investiciju. Teško stanje koje smo zatekli u ovom parlamentu nije samo posledica lošeg Poslovnika, posledica onoga što smo imali na strani opozicionih stranaka kao stalnu destrukciju parlamentarnog procesa, nego jeste posledica i ponašanje onih koji su zajedno sa nama 2000. godine izašli na izbore - ali su vrlo brzo zaboravili da izlazak na izbore i ulazak u neku vlast podrazumeva i apsolutnu odgovornost za stanje u parlamentu, u vladi, u vojsci, na nivou savezne države, na lokalnom, republičkom i na saveznom nivou ida vlast ne može biti privilegija, nego je pre svega vlast jedna velika obaveza. Što se tiče ove rasprave i zbog čega ova rasprava. Ova rasprava, videli smo po dosadašnjem toku, vrlo je često bila, pre svega, usmerena na predizbornu kampanju jedne političke stranke, što je potpuno legitimno. Mi smo znali da će ova rasprava do kraja izgledati ovako, da će opozicione stranke da se napadaju uzajamno, da će biti različitih poziva na različite buntove. To je u potpunosti legitimno. Nismo mislili da će biti čitanja stenograma, ali i to se dešavalo. U svakom slučaju sve je to legitimno, parlamentarno, demokratsko ponašanje i ono što smo videli od predstavnika stranke koji je predlagač ove tačke dnevnog reda jeste u tom smislu nešto što predstavlja korak napred i ja se nadam da ćemo mi kao parlament u tom smislu i ubuduće da se ponašamo i da ćemo se međusobno i uzajamno uvažavati, razmenjivati argumente i potpuno legitimno kritikovati jedni druge. Naravno, kritikovaćemo i mi opozicione poslanike. Vrlo često tu ima neprincipijelnog ponašanja, ali moramo da uzmemo u obzir odgovornost koju svi imamo kao narodni poslanici, pre svega pred građanima Srbije, odgovornost da sa ove govornice zaista ne možemo pozivati na mržnju. Zaista je neprihvatljivo da pozivamo na nasilje, da govorimo jezikom revanšizma. Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS.
Javila sam se za repliku.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, replika i pravo na repliku po istom osnovu.
Gospodine Pajtiću, da raščistimo ono što vi pričate inače ovih dana u medijima - da se ova rasprava vodi na inicijativu gospođe Nataše Mićić, to nije tačno. Rasprava o razrešenju predsednika Narodne skupštine vodi se na inicijativu grupe poslanika, i to poslaničke grupe SRS i jednog dela poslanika SPS-a i SNS-a. Ne radi se gospodine Pajtiću ni o kakvoj bizarnoj koaliciji i nije u pitanju ovde nikakva koalicija, u pitanju je isto mišljenje i da smo toga dana kada smo podnosili ovaj predlog konsultovali većinu poslanika u ovoj Narodnoj skupštini, verujte da su nas pitali u hodniku zašto smo podneli zahtev, zašto nismo doneli da potpišu. Rekli ste da ovaj predlog znači frustraciju nesposobnih narodnih poslanika. Gospodine Pajtiću, frustraciju nesposobnih narodnih poslanika juče je na svom primeru ovde javnosti Srbije i narodnim poslanicima pokazala upravo predsednik Narodne skupštine gospođa Nataša Mićić.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Predlog po Poslovniku, ili kršenje Poslovnika? Replika. Osnov za repliku, pominjanje u izlaganju narodnog poslanika Bojana Pajtića.
Samo nekoliko stvari gospodine Pajtiću: Prvo, vi ste nedelju dana govorili o tome da zahtev poslanika u ovoj skupštini da se stavi na dnevni red poverenje Nataši Mićić neće doći na dnevni red zato što to poslanička većina neće dozvoliti svojim glasanjem. Vi ste to nedelju dana govorili. Kada niste to obezbedili, onda je ovde preglasano i Nataša Mićić je prihvatila, jer je videla da će doći na dnevni red. To nije sporno. Nije sporno. Ovo govorim zato što ste rekli da je tri puta pokrenuto pitanje poverenja Draganu Tomiću, pa nije došlo na dnevni red. Imali smo stabilnu poslaničku većinu. U tome je razlika između nas i vas. Bila je stabilna poslanička većina koja je obezbeđivala da se glasanjem stavi nešto na dnevni red. Prema tome, to je jedna stvar. Drugo, kada je reč o Poslovniku starom i novom, i to je doprinos demokratije. Tada taj Poslovnik, u to vreme, u to vreme nedemokratsko, kako vi kažete, svaki poslanik u ovoj skupštini Srbije imao je pravo da govori do 10 minuta. Sada svaki poslanik može da govori do jednog minuta. To je razvoj demokratije i demokratskih odnosa o kojima vi ovde danas govorite. Treće, nije, i gospođi Radeti - nije deo poslaničke grupe, nego cela poslanička grupa SPS-a, uključujući i one poslanike koji pripadaju SPS-u, a bez kojih smo mi ostali zahvaljujući Nataši Mićić, zbog čega i tražimo smenu Nataše Mićić, jer samo zahvaljujući njenoj inertnosti SPS je ostala bez tih sedam poslanika, jer tada nije bila odluka Ustavnog suda, nego samo njeno prolongiranje da ne dođe to na dnevni red, da se ne vrate ti poslanički mandati. Shodno zakonu, kada se izgubi status člana partije ostaje se bez mandata. To je pre odluka Ustavnog suda, ne govorim posle odluke, posle odluke je nešto drugo. Mi uvažavamo odluku Ustavnog suda, tako da se i oko toga ne slažemo. Na kraju, oko RTS-a. Tačno je da u zakonu piše da treba da se formira javni servis, ali nije formiran javni servis. Nije profunkcionisala naplata kako ste vi rekli da treba da se plaća gledanje televizije. Nije napravljen upravni odbor, nije napravljeno to preduzeće, nije ništa od toga profunkcionisalo, funkcioniše i dalje RTS koja se finansira iz budžeta, bez odluke ove skupštine da se finansira iz budžeta. I dok se finansira iz budžeta, ona je obavezna da poštuje odluke onoga ko ga finansira, a finansira ova skupština. Da li je stavila u budžet ili će to verovanto kada bude ovde rebalans budžeta, to je drugo pitanje, ali sasvim je izvesno da svakog meseca oni iz budžeta dobijaju pare i još uvek su RTS, nisu radiodifuzno preduzeće. Molim da budemo tu potpuno pošteni i da pošteno saopštimo javnosti, a ne da govorimo nešto šta treba da bude i šta piše u zakonu koji se ne sprovodi. Skupština radi onoliko koliko je efikasna. Može da radi i 170 dana i da ništa ne postigne, i može da radi 17 dana, a da usvoji mnoge zakone. Vi ste dve godine bojkotovali ovaj parlament kao Demokratska stranka, redovno ste primali plate i dnevnice i niko vam to nije zamerao. Sada vam ja ne zameram, vaša odluka je tada bila takva i vi ste tako odlučili...
Tri minuta i 30 sekundi.
Izvinjavam se, još jednu rečenicu na kraju - ne može se ovo shvatiti kao odnos prema ženama, gospođicama, gospođama, kako hoćete. Predsednik Skupštine treba da bude poput gospođe Čomić, tolerantan, fin, korektan, pa i kada vas kazni, da vam je drago, a ne da histeriše sa govornice ove skupštine.
Narodni poslaniče, imam jedno tolerantno upozorenje da ne prekoračujete vreme koje vam je na raspolaganju po Poslovniku. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, kao ovlašćeni predlagač.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno, mi ovde ukrštamo argumente, a ima onih, doduše, malo je takvih, koji brane gospođu Mićić i smatraju da ona i dalje može da vodi ovu skupštinu. Ima nas, koji smo u većem broju, a to se videlo iz rasprave, to ćemo na kraju rasprave morati da sažmemo i u jednoj završnoj reči da podvučemo crtu i da vidimo do čega smo u raspravi došli, ali nije lepo da se imputira ovde opoziciji nešto što ne stoji. Juče je gospodin predsednik Vlade, a i danas šef poslaničkog kulba DOS-a izrekao jednu neistinu. Zbog toga moram, kao predlagač, da reagujem, a ide na dušu opoziciji koja je navodno destruktivna, koja usporava reforme, donošenje zakona, koja ništa ne radi, nego samo prima platu. Ko god je gledao TV prenose dok ih je bilo, a evo i sada ih ima, ne znam na koji volšeban način je to predsednik Skupštine obezbedila, moglo je da se vidi ko u ovom parlamentu radi, a ko čita novine, žvaće žvake, jede bombone i gricka pogačice. Nema poslanika u ovoj skupštini koji su više radili od poslaničke grupe SRS. Naše pravo, kao narodnih poslanika koji su ostali u opoziciji, jeste da pokušamo na svaki način da ispravimo ono što Vlada predlaže, a za šta mi smatramo da je na štetu građana i da glasamo protiv toga. Mi nikada ne bismo ovako uredili i doneli Zakon o telekomunikacijama, kao što ste vi uradili, nikada onakav Zakon o radu, nikada onakav Zakon o privatizaciji, nikad, ne daj bože, zakon o lustraciji, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku i Krivičnog zakona itd. Takođe se govori ovde o velikom doprinosu doskoro poslaničke većine DOS-a i, navodno, Vlade, a to je juče isto predsednik Vlade rekao. Eto, dozvolili smo vam raspravu o tome. Molim vas, vi ste zaboravili izgleda 13 godina parlamentarizma ovde. Da li se vi sećate kako je pao Šainović 1993. godine. Tomislav Nikolić je danima i danima svoj ekspoze imao u Skupštini, dok na kraju Slobodan Milošević nije shvatio da je Vlada otišla dođavola, preklopio knjigu i raspisao vanredne parlamentarne izbore. Imao čovek sluha za demokratiju mnogo više nego što to vi danas imate. Vi nećete da shvatite da je ova vlada već pala, da nema podršku Parlamenta, da ne može da donosi više te vaše reformske zakone, koje vi tako nazivate, a da vam nema druge nego da raspisujete parlamentarne izbore. Vi ste zaboravili koliko ste amandmana podneli 1994. godine na Zakon o lokalnoj samoupravi, dve hiljade i nešto i normalno da je povučen zakon iz procedure. To je bilo vaše poslaničko pravo, opoziciono, niko vam nije to osporavao. Ostalo je to zabeleženo kao parlamentarna istorija. Molim vas, vas je ovde bilo 176. Vi ste apsolutno mogli da radite, a da se niko od nas iz opozicije ne pojavi u parlamentu. Pustite vi to - primate platu. Ovde svi vi primate plate, i oni koji rade negde drugde primaju razliku u plati, a i nisu to neke plate. Zašto ne kažete ljudima da je to 24.000, zašto ne kažete, zašto ne kažete da je paušal 8.000 i da su to naše plate?! Radimo od jutra do sutra, radimo ovde u Parlamentu, naterate nas da radimo i subotom i nedeljom do ponoći da bismo predali amandmane na predloge zakona koje nam kasno dostavite. Ovi ljudi, koji žive u unutrašnjosti i vaši i ovi iz opozicije, dve stotine dana su sigurno bili van svojih porodica i van svojih kuća, mada mnogi rade na nekim veoma odgovornim radnim mestima. Ima tu lekara, koji moraju da ostave svoje pacijente i da dođu ovde da rade. Zbog čega? Zbog toga što vi niste u stanju da predložite zakon koji je prihvatljiv. Kada vas upozorimo na vreme na to, niste spremni da se korigujete. Silina, mnogo vas je, mogli ste da donosite u početku kakve god hoćete zakone. Onda ste videli da vas više nema toliko, onda ste oborili i kvorum za rad, onda ste smanjili broj poslanika koji je neophodan da sedi ovde da bi se raspravljalo o predlozima zakona. Kukate na opoziciju što neće da vam dođe u Parlament. Ne moramo da dođemo da slušamo to. Vama naši glasovi ne trebaju da biste vi te zakone izglasali. Mi smo danas zainteresovani da sedimo ovde, jer hoćemo da prođe naš predlog, jer mislimo da smo mi u pravu. Vaš je, naravno, interes da sedite ovde i da ne date da naš predlog prođe. To je sasvim normalno. Zato, nemojte molim vas vi da govorite o tome da smo mi ti koji smo destruktivni, da su retrogradni. Ako je vama retrogradnost sinonim za radikalno, onda nešto tu fali u vašem obrazovanju. Molim vas, parlament je nešto što mora da se čuva u demokratskom društvu kao zenica oka. Ako mi svi nismo kadri to da učinimo, onda nama pomoći apsolutno nema. Svako može da nam dođe iz belog sveta i da nam kaže šta god hoće, a mi možemo samo da se saginjemo, da klečimo,da se klanjamo i da radimo i ono što se od nas ne traži. Mislim da to nije interes ovog naroda, nije interes ove države. Ova rasprava nije upućena na adresu Nataše Mićić kao Nataše Mićić, diplomiranog pravnika iz Užica. Ona nas kao takva uopšte ne iteresuje. A da je tu robot koji obavlja taj posao, mi bismo morali da se osvrnemo na program tog robota i da tražimo da se on sredi, jer ne može tako da funkcioniše. Dakle, mi instituciju predsednika skupštine i predsednika i samog parlamenta moramo da sačuvamo. Zbog toga smo samo tražili ovu raspravu, jer mislimo da je to u interesu jednog demokratskog društva, koje gradimo godinama i kome težimo,koje uvek može da se usavršava i za koje smo zaduženi da usavršavamo. Inače, nema razloga da ovde sedimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, replika na izlaganje narodne poslanice Gordane Pop-Lazić.
Poštovana potpredsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Pop-Lazić, kada sam govorio o bizarnoj koaliciji, nisam mislio na SRS, nego na one koji su se pridružili toj inicijativi. Dakle, koalicija SRS, SPS i DSS u toku proteklih nekoliko dana ne bi bila toliko neuobičajena da se nije pridružio i G17 plus, recimo, koji je do pre nekoliko meseci bio sa nama u koaliciji, bio u vlasti na različitim nivoima, u saveznoj vladi, u Narodnoj banci, u Republičkoj vladi do pre mesec i po-dva dana. To je ono što nas čudi. Dakle, to čini koaliciju bizarnom. Inače, koalicija radikala, DSS i SPS bi se podrazumevala i programski. Nisam mislio na vas. U tom smislu se izvinjavam, ako ste tako protumačili moje izlaganje. Dakle, pre svega se to odnosi na G17 plus, koji se pridružio toj grupaciji. Što se tiče poslanika, broja poslanika koji podržavaju gospođu Mićić. Upravo predlaganje poslanika, kada smo predlagali poslanike koji će izlagati, vodili smo se logikom da ne želimo da se nijednog trenutka pomisli da mi želimo da odugovlačimo ovu raspravu. Mogli smo predložiti 60-70 narodnih poslanika, da se iskoristi svo ono vreme, a to bi bilo preko pet sati kojih DOS u toj raspravi ima. Mislim da je potpuno legitimno i slažem se sa vama da je legitimno da u toku rasprave razmenjujemo argumente, ali mislim da ne bi bilo legitimno da odugovlačimo raspravu u tom pravcu. Mi to ni na koji način ne želimo da činimo. Želimo vrlo brzo da se pokaže da li ono što predsednica ovog parlamenta, ima ili nema podršku među poslanicima. Što se tiče rada u Parlamentu, tu se ne slažem, rad u odborima je dominantni deo parlamentarnog rada. Tu vaša stranka ne učestvuje. Nije isključivi rad debata u Skupštini. Debata u Skupštini je u političko-promotivnom smislu jedino interesantna, ali sam rad na zakonu dešava se na nivou predlagača, nakon toga na nivou odbora i posle toga, pre svega prilikom glasanja o amandmanima i zakonu. Dakle, sama rasprava uglavnom služi za promociju određenog zakona ili za promociju političke stranke koja je protiv tog zakona i najmanje je to parlamenterani rad. Vi nažalost, ne učestvujete ni u jednom odboru, to bi bio značajan doprinos i to bi zaista bio rad u Narodnoj skupštini. Što se tiče stavljanja na dnevni red - svi smo bili svedoci da je predsednica Skupštine sama tražila da se ovo stavi na dnevni red, za razliku od Dragana Tomića. Dragan Tomić nije nikada ni stavio na dnevni red to. I to nije pitanje većine ili manjine, nego elementarnih manira i elementarnog, civilizovanog ponašanja, da kada postoji predlog nekih poslanika, pri tom ste sigurni u svoju parlamentarnu većinu, onda od elementarne kulture zavisi da li ćete staviti to na dnevni red ili nećete. Nema sankcija ako se ne stavi na dnevni red, ali Nataša Mićić je kao prvu tačku stavila svoje razrešenje i to radi javnosti treba da se zna. Nije se glasalo o tim tačkama. Dakle, povučeni su predlozi i za skidanje tih tačaka sa dnevnog reda na zahtev predsednice, skinut je zahtev da se raspravlja o njenom poverenju i unutar koalicije postoji raspoloženje nekih stranaka da se raspravlja o tom poverenju i to je puna istina. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Ne bismo smeli sa time da špekulišemo. Što se tiče rasprave pred ovim parlamentom i ponašanja Nataše Mićić prilikom disciplinovanja nekih poslanika, obezbeđivanja reda, moram da naglasim da je ovo zapravo prvi put i prva potpuno civilizovana rasprava, osim nekih poziva na građanski rat, koju smo imali u ovom parlamentu. Do sada se gospođa Mićić suočavala sa polivanjima, sa tučama u Parlamentu, sa psovanjima, sa uvredama, sa nazivanjem životinjskim epitetom i svi to vrlo dobro znamo. To je bio nivo koji je bio apsolutno ispod svakog nivoa i mislim da je ono što je Nataša Mićić primenjivala, da bi ispunila svoju ustavnu i poslovničku obavezu, bio minimum minimumata. Hvala.
Jedno obaveštenje koje sam dužna, po članu 84. stav 2. Poslovnika, a zbog informacija iznetih u izlaganjima narodnog poslanika Bojana Pajtića i narodne poslanice Gordane Pop-Lazić, radi se o broju poslanika koji imaju izlaganja, po Poslovniku Narodne skupštine. Građanke i građani Srbije koji gledaju verovatno neće razumeti, ali mi ćemo brzo objasniti o čemu se radi. Dakle, po Poslovniku redosled poslanika u načelnoj raspravi utvrđuje se na osnovu lista koje predaju poslaničke grupe i obaveza je da idu od najmanje ka najvećoj, ali da redosled bude jedan poslanik - za, jedan poslanik - protiv, dokle god takvih poslanika ima, koji su "za" ili "protiv". Poslanička grupa DSS predala je svoju listu i zaokružila da je protiv razrešenja predsednice Narodne skupštine, Nataše Mićić. To je stvar o kojoj, sekretar Narodne skupštine i ja, moramo da vodimo računa kao o dokumentu koji je predat. Pretpostavili smo da su oni protiv predsednice Skupštine, ali spisak mora da se napravi kako su se poslaničke grupe izjasnile da su "za" ili "protiv" razrešenja. To je razlog zašto u ovom prvom delu imate, na mestu na kojem govori po redosledu poslanik poslančke grupe DSS, trebalo je da govori poslanik koji je protiv razrešenja predsednice Narodne skupštine Nataše Mićić, ali ja nemam ovlašćenja da to uradim, ako postoji zvaničan papir u dokumentaciji gde su oni zaokružili protiv. To je objašnjenje oboma koji spominjete redosled. U vašem izlaganju je, ne javljate se poslanici koji branite i protiv ste razrešenja, ne javljate se u raspravi, ovo je po Poslovniku. Narodni poslanik Đura Popović. Narodni poslanik Sredoje Mihajlov, osnov za repliku, spominjanje G17 plus.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, jeste da sam ja bio tri meseca nezavisan, što ste vi zaboravili, a sada vas podsećam. Pomenuto je G17 plus da je u koaliciji. G17 plus je upravo osudila način izbora guvernera, jer znate i sami kako je to izgledalo. Smatram da je tu povređen i Poslovnik. Ja sam tada glasao za izbor guvernera jer sam smatrao da treba da bude izabran guverner i sada to smatram i veliku uvredu je upravo ova skupština nanela guverneru time što smo je na takav način izabrali. Mislim da je i tu pogrešila gospođa predsednik zato što nije ponovila izbore. Upravo zbog tog skandala, koji se desio tog dana, ja nisam znao za tu čitavu rašomonijadu. Kada sam saznao, video sam da se to nikada nije nazvalo pravim imenom. Gospodo, znate šta se desilo, između ostalog, da vas podsetim, kada pominjete tu koaliciju. Gledajte kako je to izgledalo: oni koji su rekli da su videli ono što su videli, gospodin Rafailović koji je rekao da nije bio tu, ti su ispali loši momci, a dobri momci i one koje ste pohvalili, to su oni koji su bacali kartice, koji su glasali za druge koji nisu bili tu i to je ono što ja želim da skrenem narodu Srbije i biračima, da se vidi ko je osuđen kao loš u toj čitavoj raboti. Nismo mi ni sa kim u koaliciji, nego smo hteli da uvedemo reda,baš zbog toga da ne bude uneređena ova skupština, nego da bude reda u njoj, reagovali smo na to jer nam se nije svidelo. Smatramo da je to nešto što ne može da bude u liku ove skupštine. Gospodo, samo da vas podsetim. Vi se ne pitate nimalo, nikome ne radi savest, da se zapitamo - zašto nema među nama gospođe Arnerić? Zar ne zaslužuje da joj se izvinemo, da joj kažemo da nismo svi bili za to ... (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da omoguće govorniku da završi izlaganje.) Jedanaest godina sam poslanik, a osam godina sam bio opozicioni i da nije bilo ovakvih kao što je Sredoja, ne bi vas puno bilo u ovoj sali, ali nikada nisam od SPS-a doživeo ovo što sam doživeo od vas sada. Verujte, uvek su mi dozvolili da kažem i iznenađuje me da vi ovako reagujete. Ali opet da se vratimo na gospođu Nedu Arnerić i da se zapitamo zašto nije tu, zašto joj se nismo izvinili i šta je razlog što se ona osamila. Svima nam je mirna savest, kaže gospođa Mićić, ona mirno spava. Ja ne bih na njenom mestu mirno spavao, i želeo bih da ovde ima nekog reda i čojstva kako smo zamislili i to je razlog, a ne nikakve koalicije, nego to je ono što ne možemo da prihvatimo.
Reč ima narodni poslanik Đuro Popović. (Nije prisutan.) Posle njega narodni poslanik Sima Radulović, pa posle njega Goran Cvetanović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, podnosilac predloga za razrešenje predsednice Narodne skupštine u obrazloženju tog predloga navodi pravne razloge za to razrešenje. Ti pravni razlozi se sastoje, po mišljenju podnosioca predloga, u tome da je predsednica Skupštine, predsedavajuća ovim parlamentom, kršila propise i to počev od Poslovnika, zakona, pa sve do Ustava. Ti pravni razlozi se mogu pobiti, ali ja se ovom prilikom neću baviti time, jer to veoma uspešno radi šef poslaničke grupe Građanskog saveza Srbije, Mirko Rosić, iako on nije pravnik. Dakle, razlozi za razrešenje i traženje razrešenja predsednice Skupštine su u nečemu drugom. Razlozi nisu pravne prirode, niti motivisani time da se zaštiti pravni poredak, već su razlozi čisto političke prirode, što je apsolutno pravo, kako podnosioca predloga ...
Narodni poslaniče, izvinite na trenutak. Ja molim narodne poslanike koji već odbijaju da poštuju elementarne odredbe, koje se zovu sedenje u klupi, da svoje eventualne rasprave vode izvan ove sale, ekspertske ili bilo kakve druge rasprave.
Dakle, to je potpuno legitimno pravo podnosioca predloga, da čisto motivisano političkim razlozima traži razrešenje predsednice Parlamenta, jer i sam taj čin u svetlu ovoga što sam malopre rekao, da pravnih razloga nema, sam taj čin u sebi nosi određenu politiku. Naravno da sve to ima veze sa predsedničkim izborima koji su već raspisani i sa parlamentarnim koje mnogi u ovoj sali priželjkuju. Dakle, razlozi su politički, pa da onda krenemo od toga ko sve u ovom parlamentu traži razrešenje predsednice Skupštine. Naravno, tu su prvo poslanici podnosioca predloga i oni koji su se svojim potpisima direktno pridružili tom predlogu, kao i oni koji tokom ove rasprave ukazuju da uživaju taj isti status. Ovlašćeni predstavnik podnosioca predloga u svom prvom istupanju za ovom govornicom, obrazlažući predlog, istakla je da predsednica Skupštine potiče iz jedne minorne stranke, naravno misleći na Građanski savez Srbije. Različiti su gospodo aršini za merenje veličine stranaka, ali o tome ćemo kasnije. Međutim, činjenica je da dobar deo napada na predsednicu Skupštine potiče upravo iz te činjenice i motivisan je tom činjenicom da je gospođa Nataša Mićić visoki funkcioner Građanskog saveza Srbije. Kada je u pitanju podnosilac predlagača, nominalni podnosilac predlagača, takav stav je sasvim normalan, pa dozvolićete i očekivan, jer u ovom parlamentu nema dveju suprotstavljenijih opcija od one političke opcije koju zastupa predlagač ovog predloga i one koju zastupa Građanski savez Srbije. Rekoh i naravno, meni je milo zbog toga što u ovoj raspravi najzad možemo da sučelimo te argumente. Čime se to meri gospodo veličina jedne stranke? Da li politikom koju ta stranka vodi? Da malo i o tome popričamo. Predlagač ovog zakona je u ne tako davnoj političkoj i parlamentarnoj istoriji ove zemlje bio poznat po tome što je uglavnom u saradnji sa onima koji su na vlasti zastupao neke njihove ekstremne stavove ili radikalne, ako vam se više sviđa. Sada par primera za to što govorim: počev od pretnji raketiranjem Rima, čini mi se Beča i ostalih evropskih prestonica. To je bio jedan ekstrem sa veoma strašnim posledicama. Da se podsetimo samo dovođenja Dolgorukova, pretedenta na srpski presto iz direktne loze Nemanjića. Međutim, Dolgorukov je veoma brzo uvideo da smo mi plitkodžepi, pa je napustio svoju pretendentu. To su ovako neki detalji koji govore o ekstremima. Međutim, svaka stranka ima pravo da izabere svoju politiku, da šokira biračko telo, pa i time možda na neki način profitira. Sve bi to možda bilo i smešno da nije opasno i žalosno. Neću da kažem da ste vi kreirali tu politiku. Vi ste tu politiku samo pratili, drugi su je kreirali, ali da vidimo šta je finale te politike. Finale te politike bio je 24. mart 1999. godine, a rezultati su nažalost još uvek vidljivi. To je o veličini politike i veličini stranke predlagača. Građanski savez Srbije - da vidimo sada koliko smo mi veliki. Građanski savez Srbije veliki je onoliko koliko je velika građanska ideja u Srbiji. Pitanje je koliko je ta ideja mogla da bude velika strašne 1991, 1992. i 1993. godine, kada su ovom zemljom odjekivali samo bojni pokliči inspirisani isključivo ideologijom krvi i tla. Međutim, vremena se gospodo menjaju. Sada ti bojni pokliči u Evropi zvuče kao dosadno kreštanje, a nesporno je valjda da većina građana Srbije želi upravo u tu Evropu. Gospodo, o velikim i malim strankama baviću se malo kasnije, nego da vidimo o izborima. Prvo izbori 2000. godine. Mi smo zajedno sa još nekima u ovom parlamentu ostvarili pobedu i tada smo obećali i rekli da nismo hteli samo puku promenu vlasti nego hoćemo da menjamo Srbiju, hoćemo sveobuhvatne reforme, ali, gospodo, ispostavilo se da još uvek jedan dobar deo Srbije nije za reforme. Neki odavde, bez obzira šta pričaju i koje argumente iznose, koji su se pridružili onima koji su uvek bili nekom drugom pridruženi, ali rekoh da se vremena menjaju i sada se njima pridružuju neki, rezonovali su ovako - kako ćemo mi doći sami na vlast ako još uvek dobar deo građana Srbije nije za reforme. Onda da kažemo - mi ćemo malo da sprovodimo reforme, ali ovaj deo građana se ljuti, neće ni malo reformi. Šta ćemo da radimo? Da malo tolerišemo opstrukciju u Parlamentu, da do besvesti opstruiramo donošenje zakona, da ih amandmanima, koji u potpunosti menjaju ceo zakon, obesmišljavamo, pa ćemo time tom delu građana Srbije pokazati da mi nismo ti koji vas ljute, mi nismo ti koji vam nešto rade, mi u stvari ne radimo ništa, a imamo i vožda. Ajmo, ajde sada svi na izbore, sa te pozicije. Građanski savez po cenu i da nikada više ne bude parlamentarna stranka sa takvih pozicija neće ići u izbore. A sada da se vratim na velike, tj. enormne i male, minorne stranke. U ovom parlamentu, čini mi se, da postoji konsenzus da je lokalna samouprava jedan od najvažnijih segmenata našeg društva, a uostalom to nas i praksa Evrope, kojoj težimo, uči. Ta lokalna samouprava treba dalje i da jača. U mom Nišu enormno velika stranka u tri lokalne skupštine, Skupštine grada Niša, Skupštine opštine Niš i Skupštine opštine Niška Banja nema, slovima, ni brojkom, nijednog odbornika, a minorni Građanski savez ima 19. Ni jednog jedinog, profesore Vujinoviću, ni jednog jedinog. Dakle, ne postoji ono mnogo koje nije malo, a ne postoji bogami ni ono malo koje nije mnogo, a predsednica Skupštine je upravo dokaz za ovu tvrdnju.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica, replika na izlaganje prethodnog govornika na osnovu pominjanja stranke.
Dame i gospodo, politika SRS uvek je bila miroljubiva politika i pre svega patriotska politika. Da li smo pozivali na raketiranje Rima, moguće da je to i tačno, ali dame i gospodo, nikada nismo pozivali neprijatelje srpskog naroda da bombarduju Srbiju, a to je činio Građanski savez Srbije. Građanski savez Srbije i Goran Svilanović na čelu Građanskog saveza Srbije bili su na čelu onih snaga koje su želele da se 99. godine desi ono što se desilo u Srbiji. Oni su bili ti koji su pokazivali i objašnjavali šta u Srbiji, treba da se bobmarduje. Goran Svilanović, predsednik jedne zaista minorne stranke je i dostigao ono što je dostigao, i ostali članovi stranke, ima ih više na funkcijama, nego što je članova stranke, upravo zato što su to zaslužili kod svojih zapadnih mentora, kod onih koji su Srbiju bombardovali i kod onih koji Srbiji ne žele dobro. Ekstremnost Gorana Svilanovića i ekstremnost Građasnkog saveza Srbije je sigurno veća od bilo koje stranke u Srbiji i oni su pokazali svoj odnos prema Srbiji i prema svom narodu, tako što su bili prvi koji su nudili srpske glave Haškom tribunalu. Goran Svilanović je spreman da, posle generala za koje su sada podignute optužnice, da Hagu ponudi i hiljade mladića koji su se borili zato što su patriote i zato što su bili ubeđeni da treba da se bore na Kosovu u interesu srspkog naroda. Svi ti policajci i svi ti vojnici biće izručeni od strane Gorana Svilanovića, ukoliko naravno, još neko vreme ostane na vlasti. Goran Svilanović je zajedno sa Zoranom Đinđićom, Nebojšom Čovićem lično napisao optužnicu protiv prof. dr Vojislava Šešelja i molio Karlu Del Ponte da Vojislava Šešelja odvede u Hag da bi on ovde mogao da vršlja onako kako očigledno i još uvek radi. On je taj koji je organizovao hapšenje generala Šljivančanina, on je taj koji obećava Karli Del Ponte generala Ratka Mladića, samo još da nađe načina da otkrije gde je general Mladić; sigurno, hvala Bogu nema šanse da to otkrije i nema šanse da ispuni još tu svoju životnu želju.
Predsednik poslaničke grupe GSS, narodni poslanik Mirko Rosić, replika.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, dužan sam da vas obavestim nešto što je vama već verovatno poznato. Saradnja sa Hagom je obaveza koju je preuzeo još gospodin Milošević u Dejtonu, onda kada ste ga vi podržavali, a inače principi GSS-a da uvek insistiramo na jačanju institucija, da uvek težimo za istinom, bili su i jesu lajt motiv GSS-a. I onda kada smo bili u manjini i sada kada učestvujemo u vlasti i sada je verovatno naša odgovornost tim veća. Ja moram da vam kažem da je gospodin Goran Svilanović koga ovde prozivate za sve i svašta, između ostalog, i za te gluposti koje spadaju u domen dobrog političkog vica, bio mobilisan i odazvao se toj mobilizaciji zato što je legalista. Moram da vam kažem da sam i ja bio mobilisan i da sam, takođe, pre svega kao lekar, želeo da pomognem onim mladim ljudima koje ste vi bezrazložno slali u rat. Veličini GSS-a upravo jeste u tome, u tome što poštujemo institucije i u tome što težimo istini. Istinu će građani Srbije prepoznati sasvim sigurno, hteli vi to ili ne i prepoznali su je i na prethodnim izborima i prepoznaće je i na ovim izborima. Lažni patriotizam, lažno zalaganje za interese građana Srbije vi ste već pokazali. To se zalaganje završilo bombardovanjem, destrukcijom, način na koji ste tada objašnjavali vaše kvazipatriotske ideale mamine i tatine, način na koji ste tada pokazivali je bio zaista krajnje degutantan. One viljuške i kašike koje ste vi hteli da koristitet u druge svrhe, GSS koristi kao pribor za jelo, a one stare i zarđale gledamo u muzeju. Vi ste već u muzeju istorije.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, posle njega narodna poslanica Milka Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću samo par sekundi pre nego što krene, pošto vidim da je veći broj poslanika išao van teme. Malopre me je gospodin Sima Radulović inspirisao, pošto je sve vreme govorio u negativnom kontekstu o predstavnicima SRS, da on zaista pripada maloj partiji opasnih namera - GSS-u. On je čovek koji je bio kumrovački đak i koji je nosio cveće na grob Titu i sa 18. godina se učlanio u Savez komunista, pa je posle toga prešao u SPO, a onda došao u ovu malu partiju opasnih namera - GSS. I, upravo njegovi najbliži saradnici u Nišu, gospođa Mirjana Babulović je naredila prebijanje glumaca u Narodnom pozorištu u Nišu, gde je čak jedan glumac Mimi doživeo infarkt miokadra, tako da o vašim namerama mi na Jugu već dovoljno znamo. Gospođa Nataša Mićić je dužna da se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine a, nažalost, upravo je ona na najgrublji mogući način svesno kršila Poslovnik: počev od načina vođenja sednica, održavanja reda na sednicama kao i obezbeđivanja ravnopravnosti narodnih poslanika. Nataša Mićić je sve vreme primenjivala duple aršine, zloupotrebljavala svoje diskreciono pravo često prekidala i ograničavala rad narodnih poslanika. Nataša Mićić je mnogo puta održavala sednice bez kvoruma, podržavala učestale falsifikate glasanja, naročito kada politička trgovina nije bila uspešna. Više puta je kršen Poslovnik zbog načina zakazivanja sednica Narodne skupštine, nije vodila računa o hronološkom redu dostavljenih predloga akata, dozvoljavala je da rasprava u pojedinostima bude u toku bez stava i mišljenja Vlade o amandmanima narodnih poslanika, a još češće joj je bila praksa da Vlada na svoje predloge akata podnosi amandmane i pre otvaranja rasprave. Suvišno je ocenjivati njenu odluku o uvođenju vanrednog stanja u Srbiji suprotno odredbama Ustava Republike Srbije i zakona kojim se uređuje vanredno stanje. Najzaslužnija je za prestanak direktnih televizijskih prenosa sednica Narodne skupštine, verovatno kada su poslanici DOS-a bili često u pravnoj zabludi, a ta zabluda nije za TV kamere. Nažalost Nataša Mićić je obe funkcije koje je obavljala, obavljala brutalnim kršenjem propisa, zloupotrebom ovlašćenja bez ikakvog pokrića o propisimaa sve u suprotnosti sa Ustavom, zakonom i Poslovnikom. U okviru prava predstavljanja građana narodni poslanik je ovlašćen da iznosi, zastupa i brani svoje političke stavove za koje smatra da imaju uticaja na rad i sadržinu zakonskih projekata koji donosi Narodna skupština. Ustavom Republike Srbije mora da predstavlja garanciju punog poštovanja političkog, moralnog i telesnog integriteta narodnih poslanika. Na sednici Narodne skupštine održanoj 22. maja 2002. godine gospođa Nataša Mićić, u svojstvu predsednika Narodne skupštine, naredila je pripadnicima Službe obezbeđenja Narodne skupštine da intervenišu i da se primenom sile prema narodnim poslanicima uspostave neko stanje i red, kako je to samo ona zamislila da treba da izgleda. Prilikom te brutalne intervencije u sali Narodne skupštine, odnosno na mestu i u vreme kada je, po Ustavu Republike Srbije, isključena bilo kakva mogućnost primena svake pa i najbezazlenije sile, a naročito sile od strane ovlašćenihlica, došlo je do povređivanja narodnih poslanika. Tog dana ja sam zadobio lake telesne povrede koje su opisane sledećim konstatacijama: nagnječenje - krvni podliv leve butine i to: četiri krvna podliva veličine 2h2 cm, nagnječenje obe natkolenice, oguljotine kože, stanje posle operacije desne butine koja je bila samo nekoliko nedelja pre tog incidenta, nagnječenje desne polovine lica i nagnječenje glave. Sve povrede su potkrepljene medicinskom dokumentacijom tj. postoje medicinski nalazi i određene zdravstvene evidencije. Iako se radi o lakim telesnim povredama, treba da se ima u vidu da one potiču od službenih lica koja su osposobljena za primenu fizičke prinude, a ja sam pružio samo pasivni otpor. Kao Ustavom i zakonom zaštićeno lice, nisam mogao niti smeo, kao predstavnik građana, da prihvatim akt samovolje i zloupotrebe Nataše Mićić. Očigledno je nalog Nataše Mićić za intervenciju pripadnika obezbeđenja prema mnogim narodnim poslanicima bio namerna zloupotreba ovlašćenja. Očigledno je da je samo po njenom nalogu Služba obezbeđenja narodnim poslanicima pričinjavala nematerijalnu štetu u vidu fizičkog bola, kao i straha i psihičkog bola. Nataša Mićić je lično narodnim poslanicima na taj način nanela povredu ugleda, časti, slobode i prava ličnosti i to ne samo izdavanjem nemogućih naredbi na osnovu zloupotrebe ovlašćenja, već upućivanjem reči i dovođenjem narodnih poslanika u situaciji da narodni poslanici moraju sami da štite intigritet svojih ličnosti. Ja sam, kao i neki drugi poslanici Srpske radikalne stranke, smatrao da će protek određenog vremena da utiče na Natašu Mićić da svoj rad, ponašanje i shvatanje politike promeni u krajnje pozitivnom smislu. Očigledno su nade poslanika Srpske radikalne stranke bile pogrešne i da su samo tužbe protiv gospođe Nataše Mićić preostale kao jedino sredstvo, iako smo svesni činjenice da te tužbe mogu biti i samo pokušaj kojim možemo mi, narodni poslanici, da štitimo integritet ličnosti narodnih poslanika. Još gora stvar, se desila 18.6.2001. godinekoja je mogla da ima i te kako mnogo pogubnije konsekvence po zdravlje narodnog poslanika gospodina Stevu Kesejića iz Sombora. Čovek koji je godište moga oca, a ima sina mojih godina, tako da ga zaista doživljavam, u pravom smislu reči, kao oca, čovek koji se već duže vreme leči od infarkta miokarda, dijabetesa, kardiomiopatije, hronične srčane insuficijencije. Tog dana je, zahvaljujući Nataši Mićić, imao jak bol u grudima i ostao je bez svesti, ovde u Narodnoj skupštini. Dijagnoze koje su postavile kolege u bolnici tog dana, posle intervencije pripadnika Službe obezbeđenja su sledeće: angina pektoris, stenokardija, hipertenzija arterialis, donji pritisak je bio 115 milimetara živinog stuba. Gospođo Nataša Mićić, nije smešno.! Imao je na EKG-u stelevaciju u AVL i V1. Znate, imate tri osnove na osnovu kojih se definiše dijagnoza infarkta miokarda. Ova elevacija upravo ukazuje na takve promene koje su vrlo ozbiljne i inkompatibilne sa životom. Contusio capitis retroaurikularis dedž. U uglu mandibule tumerfakt bolan na dodir veličine 4 puta 3 cm. Lokalno nagnječenje i bolna osetljivost desno potiljačno iza uha, u predelu muskulusa sternokleudomasteudeus (bočni pregibač vrata), imao je jake hematome. Dg:Contusiones brachi i bill et cubiti bill, povrede obe nadlaktice, oba lakta, izazvanih stezanjem i potezanjem od strane pripadnika MUP-a, otok, trakasto crvenilo, koji su bili vidljivi i sa prednje i spoljne strane nadlaktice i u predelu lakta. Na kraju, Dg: fractura radii loco typico L.dedž, (odnosno prelom desnog zgloba šake), gospodin Steva Kesejić je tri nedelje nosio gips. A o eskorijacijama po čitavom telu, da i ne govorim. Ne samo što je završio u bolnici i posle morao duže vreme da bude na rehabilitaciji, nego su posledice bile mnogo veće i u porodici. Na RTS-u je bilo objavljeno da je gospodin Stevan Kesejić van životne opasnosti. Upravo taj prenos je gledala i njegova majka, žena koja ima 81 godinu i završila je istog tog dana u bolnici zbog ishemije mozga. Shvatite koliko je to bilo ozbiljno, ne samo po zdravlje gospodina Steve Kesejića, koji, da nisu bili lekari poslanici iz različitih stranaka tu da mu pruže pomoć, verovatno bi se, nažalost, siguran sam i gospođe Nataše Mićić, a i našu, moglo završiti mnogo ozbiljnije. Hvala Bogu, to se ipak završilo na najbolji mogući način, ali ipak su ostale posledice koje se i dandanas osećaju. Upravo iz tog razloga većina građana Srbije je jedinstvena u oceni da Srbija nikada nije imala ovako lošeg predsednika Narodne skupštine. U ovom sazivu Narodne skupštine, uz neke opravdane i kao takve prepoznatljive i opštepoznate izuzetke, ima daleko odgovornijih ljudi od gospođe Nataše Mićić, koja je nekim čudnim, sklopom okolnosti na nivou elementarnih nepogoda, istovremeno predsednik Narodne skupštine i vršilac dužnosti predsednika Republike Srbije. Njena mržnja, bahatost, cinizam i druge loše karakteristike koje prikazuju njen moralni sklop, su opštepoznati i iz tog razloga ne smemo dozvoliti da gospođa Nataša Mićić ostane na ovoj funkciji koju je do sada vršila.
Narodni poslanik Sima Radulović, replika. Osnov za repliku je direktno pominjanje u izlaganju prethodnog govornika.
Nisam se prepoznao, nego sam pomenut. Sada, da razjasnimo. Prvo, nikada, to gospodin Stamenković, koji verovatno instruira Cvetanoviću, odlično zna da nikada nisam bio na grobu druga Tita, niti nosio cveće. Mada, šta se posle njega dešavalo, prosto mi dođe da odem i da kažem - izvini. Ali, kao što nisam nosio cveće, nisam nosio ni glogov kolac, a nisam nosio ni štafetu. Kumrovački đak nisam imao potrebe da budem, jer sam bio, što takođe gospodin Stamenković zna, odličan đak u gimnaziji i vrlodobar student pravnog fakulteta, tako da mi to nije bilo potrebno. Na kraju, kao što se ne stidim što sam u 18 godina bio primljen u Savez komunista Srbije, ne stidim se što sam bio i član SPO-a u vreme kada je to bilo, verujte mi, mnogo, veoma opasno i strašno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Osnov za repliku - pominjanje po imenu. Posle njega, pravo na repliku, narodni poslanik Tomislav Kitanović, direktno pominjanje stranke.
Dame i gospodo, ne shvatam zašto je Sima Radulović mene prozvao, ja ništa nisam govorio o njemu, ali mogu da se složim sa njim. Tačno je da je pisao molbu da bude primljen u Savez komunista, ne u 18, u 17 godina, ali se čekalo par meseci da pokaže svoje kvalitete da bi bio primljen u tu partiju. Sada je on član Komisije za lustraciju. Zamislite, čovek koji je pripadao partiji koja je zabranjivala rad bilo koje druge političke partije, koji je sprečavao ljude da se partijski udružuju, to je po ideologiji Saveza komunista, po definiciji je to Savez komunista, sada je čovek koji treba da raspravlja o odgovornostima za kršenje ljudskih prava. Što se tiče štafete - niko nije njega optužio da je nosio štafetu. To je štafetu nosio gospodin Pavlović iz Demokratske stranke. Na kraju, ništa loše nije rečeno, nije on prebio glumca Mimija u Narodnom pozorištu. To je gospođa Mirjana Barbulović, potpredsednik Skupštine grada Niša, član i funkcioner Građanskog saveza Srbije. Gospodine Simo, niste vi prebili Mimija, prebila ga je Mirjana Barbulović.
Narodni poslanik Sima Radulović nema pravo na repliku, jer je ovo bila replika na izlaganje. Narodni poslanik Tomislav Kitanović, pravo na repliku, direktno pominjanje u nastupu narodnog poslanika Sime Radulovića.
Nije problem što je dosta bivših članova i pristalica Srpskog pokreta obnove u ovom parlamentu, kao što nije možda veliki problem što je puno stranaka koje imaju ishodište iz SPO-a i koje su se oslanjale na SPO u borbi za promenu režima, takođe, u ovom parlamentu. Problem je po meni više u tome što ništa od programa za koji se Srpski pokret obnove zalagao zadnjih 10, 12, 13 godina, nije prisutno u ovom parlamentu. Ja se nadam da će posle narednih izbora koji će biti vrlo brzo, taj program, ta opredeljenja SPO-a biti mnogo prisutnija u Skupštini Srbije, čime će biti mnogo bolja situacija i u Skupštini Srbije i u samoj Srbiji.
Pošto nemamo više replika, vraćamo se na raspravu po redosledu prijavljenih govornika. Narodna poslanica Milka Marinković nije prisutna. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega narodna poslanica Anita Beretić. Moje izvinjenje, sa strane piše potpredsednik poslaničke grupe je zamolio da se izmeni redosled narodnih poslanika, ali nisam pričitala rukopis nego tekst. Dakle, narodni poslanik Marko Ćulibrk, a posle njega narodna poslanica Anita Beretić.
Poštovani narodni poslanici, kao prvo želeo bih da prokomentarišem način vođenja ove rasprave. Ako želimo istinsku demokratiju i parlamentarizam o svim, pa i najtežim pitanjima, treba da govorimo bez teških reči, bez jakih emocija i hladne glave. Mi, narodni poslanici na probleme ne treba da gledamo samo lično i strogo partijski, nego iz perspektive istorijske prošlosti i perspektive budućnosti, uvažavajući najšire strategijske interese naroda. O tome, nažalost, ovde vrlo se malo vodi računa. Nažalost ova sednica odražava način našeg rada od izbora 2000. godine. To pre svega, svodi se na ponižavanje institucija. Institucije se ne poštuju, nego se namerno obezvređuju: prvo, dve godine nije bio izabran Ustavni sud, a sada kada je izabran, njegove se odluke ne poštuju i sa Ustavnim sudom se vodi polemika, što je nedozvoljivo da poslanici Narodne skupštine ne poštuju odluke Ustavnog suda. Takođe, već godinu dana se nalazimo u stanju v.d. predsednika Srbije, što je takođe protivustavno i nije dozvoljeno. To je ponižavanje još jedne institucije predsednika Republike Srbije. Mi u Parlamentu nismo uspeli da državu zameni partiokratija. U društvu po svaku cenu treba poštovati i Ustav i zakon i druge propise, a članska karta nijedne političke stranke ne sme imati nikakve vrednosti i prednosti u odnosu na rešavanje problema, prava i dužnosti. Nažalost u ovom periodu uloga Skupštine je čisto dekorativna. Ona je bez ikakve samostalnosti. Jednostavno se izglasavaju prethodno donete odluke neformalnih i neizabranih tela, kao što su Predsedništvo DOS-a i kolegijum Vlade. Tamo se donose strateške odluke. Zbog netolerancije u Skupštini prema drugim mišljenjima nije moguće iskorenjivanje liderskog sindroma putem rasprave u Skupštini, te se put ka autokratiji otvara. Javnost se guši zarobljavanjem medija, opštom represijom i konačno pretvaranje demokratskih institucija u izvršioce autokratske volje. Ne izgrađuje se autoritet institucija, već se njihovom primitivnom zloupotrebom dalje ruši i obezvređuje, kako bi se lakše, bez ikakvog otpora i odgovornosti, postavili novi neformalni moćni centri u kojima se koncentriše partijsko-politička oligarhijska vlast. Otuda konstatacija da društvenom i političkom scenom ne dominiraju skupštinske rasprave, već utrkivanje u proizvodnji političko-skandaloznih afera i pretvaranje ideoloških i političkih rivala u državne neprijatelje i izdajnike. Društvo nije reformisano u ovom periodu, niti postoji kod dosadašnje većine jasna vizija tih reformi. Društvo, nažalost, ima simptome teške bolesti i potrebna nam je ozbiljna terapija. Ne kao ovi naši eksperti po sistemu daj da probamo pa šta bude, već terapija na osnovu precizno utvrđene dijagnoze. Najbolji lek za to su novi izbori na svim nivoima, pa i na nivou Skupštine, i zato ćemo mi glasati za opoziv predsednice Skupštine.
Reč ima narodna poslanica Anita Beretić, a posle nje narodni poslanik Stevan Kesejić.
Poštovano predsedništvo, poštovana i uvažena predsednice Skupštine, dame i gospodo, prijatelji i kolege narodni poslanici, verujem da pored mene ima dovoljan broj i veliki broj narodnih poslanika koji smatraju da će ovom raspravom koja traje već nekoliko dana i raspravom koja nas čeka i koja će trajati još ko zna koliko dana, dakle, da tom raspravom činimo nešto što smo se mi poslanici DOS-a reforme Srbije zalagali da upravo ne bude. Kada smo došli nakon pobede na izborima 2000. u ovu instituciju, u najviši dom demokratske Srbije, smatrala sam da će upravo ovaj dom biti glavni simbol i pozornica, ali u onom pozitivnom smsilu, nove politike u Srbiji, nove kulture u Srbiji, novog načina ophođenja. Međutim, kratko je trajala ta moja naivnost i nažalost istovremeno suočena sam bila svakodnevno sa onim protiv čega smo se, mnogi moji prijatelji i kolege ovde i prisutni danas, borili tolike godine. Nažalost vrlo brzo skupštinska govornica je vrlo često ličila na onu sjajnu karikaturu kodeksa, ako je moja asocijacija dovoljno jasna, da se ovde radilo sve ono osim govora ili da je govor poistovećen sa onim što na ovome mestu nije za poređenje. Ako je išta zasluga gospođe Nataša Mićić kao predsednice Narodne skuštine u ovom periodu, jesta da je to njena doslednost i njena odlučnost i hrabrost da se sa tom i takvom situacijom u Narodnoj skupštini suoči, da se takvoj situaciji suprotstavi, i to naravno i Ustavom i zakonom i Poslovnikom dozvoljenim metodama. Te metode jesu propisane, jesu dozvoljene, to je bila u krajnjoj liniji njena obaveza koje se ona striktno držala, ali je za to trebalo i hrabrosti. Dakle, mogli smo a imali smo period pre njenog predsednikovanja, mnogo puta je mogla da zažmuri, da u ime demokratije dozvoljava ovde da se širi govor mržnje po svim osnovama što se desilo od prvog dana konstituisanja ovog saziva Narodne skupštine, ali nije. Ja sam joj lično i kao žena i kao narodna poslanica na tome zahvalna. Ja se divim i sposobnosti i hrabrosti žene da se uhvati u koštac, svesna rizika kao što smo svi mi svesni ovde, bar mi koji smo ostali na tom opredeljenju, da po bilo koju cenu, a verujte uz sve uvažavanje i razumevanje i malopređašnjih lekarskih nalaza. Mislim, ako bismo i te argumente sučeljavali, mnogi bi naši lekarski nalazi naših najbližih, koje bi prikupili za poslednjih 10 godina mogli da konkurišu, kažem, ipak uz sve uvažavanje ovim nalazima malopre ovde. To nije argument, kao što smatram da nije preteran argument nije bio ni samo predstavljanje malopređašnje medicinske dokumentacije. Ono što je do sada, uprkos vremenu koje smo već potrošili i koje ćemo još potrošiti, izneto, a nazvano istovremeno kao argumentom, mada ja, slušala sam veliki deo rasprave, a mislim najveći deo rasprave sam odslušala, mislim da među argumentima nisam prepoznala ništa što bismo mogli nazvati osnovanim argumentom. Dakle, osnove za traženje razrešenja gospođe Nataše Mićić jesu nepoštovanje Poslovnika, a što po meni uopšte ne stoji. Moje ubeđenje i moje poznavanje, skromno poznavanje, nisam pravnik, tog dokumenta, ne da ga nije poštovala, nego ga se zaista striktno držala. Odmah zatim sledi, a u vezi sa samim Poslovnikom, jesu brojne izrečene kazne narodnim poslanicima, koje je izrekla, potpuno u skladu sa Poslovnikom, ali mislim da ni tu nije suština zamerke predlagača, jer su se odmah, direktno, tom linijom, Poslovnik, pa kazna, pa zatim idu pare. Moguće je da je neke mnogo zabolelo, jer po meni, nekako, ne broji se novcem ta borba za demokratiju i nije valjda suština u tome koliko je para uzeto zato što je važećim Poslovnikom zasluženo izrečena određena kazna. Ono što najmanje, verujte mi, mogu da razumem i što uopšte ne mogu da prihvatim jeste da joj se spočitava zavođenje vanrednog stanja. Mnogo puta, ne samo u ovoj raspravi, ovih dana, nego mnogo puta do sada mnogi od vas pozivaju nas, hajde da kažem, definitivno se radi o dva shvatanja, o dve filozofije, o dve politike koje se još uvek nude Srbiji i za koju verujem da Srbija neće imati dilemu koja je prava. Dakle, mnogi od vas, osim što su nam brojne epitete tipa "izdajice", "nedovoljnom količinom patriote" itd, prozivali i na hrišćanstvo. Spadam u vernike, možda ne tako konzervativnog tipa kao što je možda klasičan vernik u pitanju, ali ne mogu ni na tom nivou da razumem da se samo nekoliko meseci, kao prvo, nakon smrti i nakon ubistva čoveka sa tim poigrava. Čak i sada, kada za vreme ovih reči puštate muziku sa mobilnih telefona, a naravno namerno. Mene to ne provocira. Mene to dira kao čoveka. Šta je to što je mera odgovornosti i opet hrabrosti gospođe Nataše Mićić, a što je trebalo da uradi ili da ne uradi po toj teoriji u trenutku kada je ubijen prvi demokratski premijer u Srbiji?! Na njena pleća pala je ogromna odgovornost za ovu državu. Ona je to iznela. Naša stranka, moja Demokratska stranka pretrpela je nenadoknadiv gubitak u tom trenutku, ali verujte, ni nakon te cene koju smo platili kao stranka i čiju ćemo posledicu sigurno uvek osećati, a onu ljudsku žalost zauvek, moja Demokratska stranka, kolege poslanici iz Demokratske stranke, kolege poslanici koji su ostali dosledni politici sa kojom smo ovde ušli, neće napustiti ideju sa kojom su ušli i neće tragati za 126 poslanika u Skupštini, nego će tragati za većinskom voljom u Srbiji da se ta politika ostvari, oživi, ojača. Verujem da građani Srbije znaju da imaju dve strane ovih dana, imaju dva lica Srbije. Imaju ono što smo zajedno svi počeli 2000. godine, dobar deo uradili 5. oktobra, ali očigledno nismo završili 5. oktobra. Mi ćemo ostati dosledni u tome i neće se skloniti Nataša Mićić, kao jedan od važnih simbola te i takve nove, prave, ljudske, demokratske politike koju nudimo. Dakle, upravo je ona jedan od tih simbola. Neće se voziti, kako neko reče juče ovde, "maricom" na suđenje. Vozila se ona "maricom" sigurno više puta u svom životu, kao i mnogi od nas. I dalje će, nadam se, raditi svoj posao, ne zato što imamo 126 poslanika, nego zato što imamo milione građana koji veruju u novu i bolju Srbiju. Kao što opet reče neko juče, kako nam Nataša Mićić ne smeta ovakva kakva je, a ja kažem, naravno da ne, nego nam smeta Nataša Mićić i ljudi i žene poput Nataše Mićić. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, posle njega narodni poslanik Igor Soldatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je uzalud izašla predsednica, dosadašnja predsednica Narodne skupštine. Uopšte nisam imao nameru da govorim o Nataši Mićić, nego isključivo ću govoriti o predsedniku Narodne skupštine koja je do sada obavljala svoje dužnosti mimo zakona, mimo Ustava i protiv Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, govoriću o predsedniku Skupštine, a ne o Nataši Mićić. Nataša Mićić me kao ličnost uopšte ne interesuje, a čak štaviše, plašim se pri samoj pomisli da ću opet da se sretnem nekada, tamo gde smo zajedno odsedali, kada je upravo zloupotrebila to naše poznanstvo i tu privatnost, pa da je to prenela u Narodnu skupštinu. Zbog toga, danas govorim o tome da je predsednik Narodne skupštine dozvolio da se u Narodnoj skupštini vrši krađa, krađa na taj način što su narodni poslanici većine glasali tuđim karticama, naočigled predsednika Narodne skupštine, iako su u isto vreme poslanici SRS na to ukazivali. Sada, izlazeći, predsednik poslaničke grupe DOS, ostatka DOS-a, je na najočigledniji način to činio, vadeći iz džepa tuđe kartice, ubacivao u poslaničke jedinice, a u isto vreme je Zoran Krasić te iste kartice vadio, bacao na pod, a da se nije reagovalo na takav jedan postupak, na jedan rigidan pokušaj krađe koji tog puta nije uspeo, jer kvoruma i pored svega nije bilo. Dakle, i pored te krađe. Nakon tog dana, desilo se onošto je sada predmet rasprave, a to je da li je neko glasao ovde, a nije bio prisutan, da li je neko bio na letovanju, pa taksijem stigao na glasanje ili nije. Dakle, govorim o tome da je predsednik Narodne skupštine svojim nečinjenjem učinio neviđenu krađu u Skupštini, ali da je zbog toga najodgovorniji što se to dogodilo. Takođe, predsednik Narodne skupštine je primenjivao dvostruke aršine prilikom primene Poslovnika, koji je, kakav je takav je, nakaradan, sigurno, ali će biti verovatno primenjen i kada ova dosovska većina, koja sada to već nije, bude osetila na svojim leđima upravo te demokratske principe koji danas važe. Ona je bila neprincipijelna po pitanju zamenika predsednika Srpske radikalne stranke i tada šefa poslaničke grupe, Tomislava Nikolića, sticajem okolnosti, za ovom govornicom sam se nalazio ja kada se dogodio jedan incident zbog kojeg je Tomislav Nikolić odstranjen iz Skupštine, zahvaljujući upravo svom diskrecionom pravu, a ne očiglednosti koja se mogla videti iz govora koji sam kao reporter, sa ovog mesta prenosio prilikom samog događanja, što postoji u stenogramu da sam rekao da je grupa pijanih poslanika iz DOS-a napala poslanika, odnosno zamenika poslaničke grupe Tomislava Nikolića, na njegovom radnom mestu, u njegovoj klupi. I umesto da predsednik Narodne skupštine, tada predsedavajuća, koja je predmet ove rasprave, odmah prekine tu sednicu i donese adekvatne mere, ona se odlučuje da posle dužeg vremena, na osnovu iskaza pojedinih poslanika kojima je bilo u interesu da se ovde danas ne nalazi i već više vremena, pa verujemo i do kraja vašeg mandata, predsednik poslaničke grupe, odnosno šef poslaničke grupe, Tomislav Nikolić, kazni na jedan veoma rigidan i sraman način, a da Administrativni odbor donese takvu odluku kakva nije zapamćena u istoriji srpskog parlamentarizma. Zbog toga, predsednik Narodne skupštine, koristeći svoja diskreciona prava omalovažava narodne poslanike, ponižava ih dote mere da se često pojedini narodni poslani zgražavaju pri pozivu koji je poslat od strane predsednika Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom, jer smo sigurni da dnevni red koji je u sazivu sigurno neće biti takav, odnosno da će biti prekrojen voljom većine i da se neće prihvatiti predloženi dnevni red koji je uglavnom od većeg interesa za građane Srbije, a koji predlože opozicioni poslanici. Ne samo to, nego je zavladao i strah kod pojedinih poslanika. Ja moram da vam kažem da je mene lično i moju porodicu strah kada krenem u Narodnu skupštinu, dok god u ovoj Narodnoj skupštini sedi aktuelni predsednik Narodne skupštine, jer smatram, ja i moja porodica i jedan veliki broj narodnih poslanika, što će pokazati ovo glasanje, da predsendik Narodne skupštine verovatno u sebi ima neku dvojnu ličnost, jer dvostruki aršini koje ona primenjuje i mere koje primenjuje predsednik Narodne skupštine mogu se poistovetiti sa najvećim agresorima u 21. veku. Ovo je, naravno, za vas smešno, ali kršenje ljudskih prava i sloboda je očigledno u ovoj Narodnoj skupštini. Onaj ko je predložio Zakon o kršenju ljudskih prava, o lustraciji, sam čini to što predviđa da se tim zakonom sprečava. Evo, na primer, pre neki dan predsednik Narodne skupštine je podelio nas narodne poslanike ovako: rekao je da se na jednoj strani nalaze poslanici koji podržavaju Vladu Republike Srbije i na drugoj strani antilustraciona većina. Šta to znači? Šta znači antilustraciona većina za predsednika Narodne skupštine? Znači, deli poslanike na naše i njene. Da li može predsednik Narodne skupštine da se ponaša, kada predsedava Narodnom skupštinom, da već unapred određuje koje će predloge, odnosno koje će poslanike gledati kao maćeha, a koje kao majka. Vi ste ovde rekli i ja se naravno slažem, zato što Ustav tako govori, da je predsednik Narodne skupštine ne prvi među jednakima, ali da je najodgovorniji za ovu Narodnu skupštinu. Ali ona se tako ne ponaša. Ona je, u stvari stvorila ambijent, da se od ove narodne skupštine pravi vašar, da se pravi cirkus i da se narodni poslanici iz DOS-ovske većine ponašaju kako žele, a da pri tome nijednog trenutka, nijednog narodnog poslanika ili barem izuzetno neke jeste, ali je to morala, jer je druge kaznila daleko teže, kao što je Tomislava Nikolića sa 90 dana, dok je, recimo, poslanika iz DOS-ovske većine kaznila sa opomenom, koji je napravio takav prekršaj da bi mogao po članu 101. i 102. Poslovnika da bude udaljen istog trenutka, jer je ometao drugog narodnog poslanika na radnom mestu, psujući ga neprimerenim rečima koje nisu za javnost i za ovu govornicu. Naravno, taj narodni poslanik koji je patosiran morao je da bude kažnjen sa najblažom kaznom, jer ne može niko srpskom radikalu psovati majku, niti ga vređati na drugi način, niti ga ugrožavati na njegovom radnom mestu. I to ste se uverili i uverićete se i dalje da poslanici Srpske radikalne stranke ostanu do kraja principijelni, da su veće demokrate od vas iz prostog razloga što ove argumente koje iznosimo se zasnivaju na činjenicama, na stenogramima koje imamo, koje ne želimo da čitamo. Ali radi ilustracije moram da vam kažem da ovim parlamentom ne vlada Narodna skupština i poslanici Narodne skupštine, takođe zahvaljujući predseniku Narodne skupštine, iz razloga što ovom skupštinom vlada Vlada Republike Srbije ili bolje rečeno pojedini ministri i potpredsednici Vlade, pre svega Čeda Jovanović, sada novi premijer Zoran Živković, Vladan Batić, Dušan Mihajlović i ostali, koji dobijaju reč i onda kada po Poslovniku to nije moguće. Dogodila se upravo juče takva stvar. Po kojoj osnovi, dakle, ovde je prekršen Poslovnik i od strane potpredsednika Narodne skupštine, gospođe Gordane Čomić. Po kojoj osnovi je juče dobio reč, kada nije na dnevnom redu, potpredsednik Vlade Čedomir Jovanović, koji nije govorio ni o temi, a nije govorio ni u ime poslaničke grupe GSS koja je imala pravo da govori o predlogu za razrešenje dužnosti predsednika Narodne skupštine koja je iz tih redova. Dakle, smatramo da ovim parlamentom više ne vladaju poslanici koji su izabrani voljom građana 2000. godine, nego vlada anarhija, vlada bezakonje i iz tih razloga je neophodno da se raspišu izbori na svim nivoima, a takođe, svi vi koji ste zainteresovani, možete da dođete sutra na miting u Vršac u 15,00 časova, da čujete ono što ja nisam uspeo da kažem za ovom govornicom. Hvala.
Ovim je iscrpljeno vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke i bez obzira što je narodni poslanik, kao govornik, nema poslaničko pravo da govori o kršenju Poslovnika. Moja je obaveza da dajem potrebna obaveštenja. Dakle, po članu 89. Poslovnika: "Predsednik Vlade i članovi Vlade dobijaju reč kada je zatraže i na njih se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja." To je jedini razlog zašto svaki član Vlade i svaki potpredsednik Vlade, koji uđe u ovu skupštinu, na svakoj tački dnevnog reda mora mu biti omogućeno da govori po članu 89. Poslovnika. Molim Službu Skupštine da uđe u salu za sednice i pogleda da li poslaničke kartice imaju svoje vlasnike u posleničkim klupama. Reč ima narodni poslanik Igor Soldatović, posle njega narodni poslanik Branko Ružić.
Poštovane kolege, moram da priznam da me je moj prethodnik iznenadio i da je on u stvari jedan od retkih poslanika koji je govorio o onome što je tema danas na dnevnom redu, odnosno rad Nataše Mićić kao predsednika Republičke skupštine. Samo u odnosu na ono što je on rekao ja bih voleo da postavim svima vama pitanje i javnosti koja ovo posmatra. Ko je nadležan da utvrdi kada je povređen Ustav? Znači, u raspravama koje smo do sada imali mislim da je 300 do 400 puta ponovljeno da je Nataša Mićić povredila Ustav ovom prilikom, da je Nataša Mićić povredila Ustav onom prilikom, da je odgovorna za stvari koje uopšte nisu u njenoj nadležnosti i ja bih voleo da ubuduće kada neko od vas govori jasno stavi do znanja da je to njegov lični stav, jer bi mogli na taj način građane Srbije da dovedete u zabludu. Zatim, ko je nadležan da utvrdi kada je povređen Poslovnik? Da li postoje određeni organi u Skupštini ili sama Skupština, koji su za to nadležni? Svaki put kada neko od vas kaže da je Poslovnik povređen, to je u stvari njegov lični stav i na taj način dovodite građane Srbije takokđe u zabludu. O Nataši Mićić govorite kao o osobi koja je odgovorna za građenje auto-puteva, za sporazume koji su sklapani sa drugim državama, o ženi koja je odgovorna za to da li su određene škole otvorene, nisu otvorene, da li fabrike rade ili ne rade. Moram da vam kažem da to takođe nije njena nadležnost. Njena nadležnost vrlo jasno i vrlo precizno je definisana Ustavom i zakonima. Ona je nadležna da vodi Skupštinu, da predstavlja i zastupa Skupštinu. Moj lični utisak jeste da je Nataša Mićić u prethodnom periodu to dosta dobro radila, jer pitanje koje sam ja sebi postavljao sve ovo vreme jeste kako bih se ja ponašao da sam na njenom mestu. Koju to ocenu treba predsednik Skupštine da poslaniku da koji je drugom poslaniku udario šamar? Šta treba predsednica Narodne skupštine ili predsednik Narodne skupštine da uradi sa poslanikom koji je pozvao policiju da izvrši državni udar? Šta treba predsednica Narodne skupštine da uradi kada neka druga poslanica dođe kod nje i polije je vodom? Kakve reakcije bi u tom slučaju bile primerene? Na koji način bi bilo koji normalan čovek u takvoj situaciji mogao da reaguje? Mislim da bi građani Srbije u takvoj situaciji te ljude izbacili iz Narodne skupštine i zabranili im da se bave politikom i mislim da je strpljenje, koje je Nataša Mićić imala sa nekima od nas u prethodnom periodu, bilo za svaku pohvalu. O njoj lično mogu da kažem da je ona jedna izuzetno hrabra žena zato što je stajala pred svima nama i pred javnošću Srbije i preuzimala odgovornost za sve one ružne stvari koje su neki od nas radili u prethodnom periodu. Da li rasprava o Nataši Mićić jeste u stvari rasprava o Nataši Mićić ili o nečemu drugom? Ja sam mislio da je o nečemu drugom, međutim, evo, kolega koji je govorio pre mene otvorio je i tu temu. Ali ono što jeste istina jeste da je veliki broj vas govorio o nekim drugim stvarima, odnosno govorio o Nataši Mićić kao o simbolu, a sam predlagač ove rasprave je rekao vrlo eksplicitno da mi ne razgovaramo o Nataši Mićić zbog Nataše Mićić, zbog svega onoga što je ona radila ili nije radila, nego zbog toga što je ona predstavnik vlasti, odnosno predstavnik poslaničke većine. Da li neko misli da neko treba da bude smenjen zbog toga što je predstavnik poslaničke većine ili zbog toga kako je radio? Koji su to argumenti koje vi navodite u prilog njenog razrešenja? To što ne misli isto kao vi ili to što krši Poslovnik i krši odredbe zakona i Ustava, kojih treba da se pridržava? Ja sam stekao utisak da je to što ona ne misli kao vi i ne sprovodi ono što je vaša politika. Nataša Mićić je izabrana na izborima koji su održani 2000. godine, zajedno sa mnom i sa još 174 poslanika na listi DOS-a. Tada kada smo ušli u ovu salu imali smo jasno definisanu politiku koju smo prethodnih godina sprovodili. To je politika evropske Srbije, politika Srbije koja je u dobrim odnosima sa svojim susedima, politika Srbije u kojoj penzioneri primaju penzije, u kojoj bolesni imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, politika Srbije u kojoj radnici mogu da rade i imaju gde da rade i politika Srbija u kojoj mladi imaju perspektivu. Setite se kako je Srbija izgledala 2000. godine i kako je izgledala u godinama pre toga i pogledajte kako Srbija izgleda danas. Mogu da kažem da je Srbija daleko od onoga što ja želim da ona bude i mogu da kažem da ima mnogo stvari koje se ni meni ne dopadaju i živim u ovoj zemlji, u stvarnom svetu, sa stvarnim ljudima koji imaju stvarne probleme. Znam kako živi moja generacija, znam kako žive moji baba i deda, znam kolike su penzije, ali danas stojim ovde pred vama i kažem vam da je ovo što smo mi radili prethodne tri godine dobro i da bi bilo najbolje za Srbiju da ova politika, ovakva kakva je danas, nastavi da se sprovodi u godinama koje dolaze. Mislim da je rasprava, koju danas imamo, sa mog stanovišta, čisto gubljenje vremena, jer zbog ove rasprave koja je pokrenuta na način na koji je pokrenuta odlaže se donošenje zaista bitnih zakona. Ako znate o čemu se radi porez na dodatu vrednost bi rešio neke od problema koje imamo trenutno, kao što su problemi zdravstvenih radnika, kojima trebaju veće plate, kao što su problemi sive ekonomije, ali na određeni način došli smo do toga da ne raspravljamo o tome nego raspravljamo o tome da li je Nataša Mićić dobro radila ili nije, a u stvari oni koji su pokrenuli tu inicijativu uopšte nisu za to zainteresovani. To ih ne zanima. Zanima ih da efekti onoga što smo se trudili da uradimo i što se trudimo da uradimo danas budu što manji. Kada smo ušli ovde bilo nas je 176, a onda 136 i danas da li nas ima 120 ili 130 videćemo kada bude bilo glasanje. Jedan poslanik je postavio pitanje da li smo se mi zamislili zbog čega poslanici DSS-a, Srpske radikalne stranke, SPS-a, Stranke srpskog jedinstva imaju isti stav. Zbog čega svi ti poslanici imaju isti stav? Da li oni taj stav imaju zbog toga što svi oni misle isto ili oni imaju taj stav zbog toga što nas mrze, zbog toga što mrze ono što radimo, ono što ćemo raditi i ono što smo radili. Šta je zajedničko izjavi koju je dao kolega poslanik da treba izvršiti državni udar i poziv za zakonitost? Šta je zajedničko u te dve izjave? Šta je zajedničko gospodinu Vojislavu Koštunici i Slobodanu Miloševiću? Neka građani Srbije razmisle šta je zajedničko tim ljudima. Da li oni imaju istu viziju Srbije? Da li je Srbija, koju oni žele sutra, ista? Da li je to Srbija u kojoj penzioneri imaju penzije, bolesni zdravstvenu zaštitu, a mladi šansu? Da li oni isto žele? Jedino što je svim tim ljudima zajedničko jeste želja da se smeni ova vlada, koja je pre tri godine počela Srbiju da izvodi na pravi put i danas, bez obzira na sve greške i na sve propuste, bez obzira na nesavršenosti, i dan-danas to radi i dok god u ovoj sali ima poslanika Demokratske stranke i dok god ima većine ona će tako raditi i boriće se za Srbiju koja je prethodnih 13 godina uništavana. Ja tvrdim da jedina zajednička stvar između poslanika opozicije i onih koji su napustili DOS jeste mržnja prema Vladi koja vodi Srbiju u bolje sutra. Kako god vama to izgledalo to je jedina istina. Moje pitanje za vas jeste koja će politika sutra biti vaša i na koji način ćete vi sutra voditi Srbiju? Da li će to biti Srbija koja će razgovarati sa svetom ili će biti Srbija koja će se svađati sa svetom? Da li će to biti Srbija liberalnog kapitalizma ili će to biti Srbija komunizma? Da li će to biti Srbija koja će ukinuti penzije ili će to biti Srbija koja će smanjiti poreze? Šta ćete vi od svega toga, gospodo, uraditi i na koji način ćete se dogovoriti, koju alternativu vi nudite građanima Srbije? Kakva Srbija treba da bude, ako ne treba da bude ovakva? Kojim putem treba Srbija da ide, ako ne ovim? Ako budete dali odgovore na ta pitanja, građani Srbije će vas podržati, ali odgovore na ta pitanja ne možete da date, zato što takav odgovor ne postoji. Još jedna velika razlika između nas i vas - vi mrzite, mi verujemo. Naša ideja je "pozitivna", vaša ideja je "negativna". Nikada u istoriji negativne ideje nisu stvarale dobro i ako vaša ideja pobedi, to neće biti dobro za Srbiju, zato što vi u to što govorite, ne verujete. Hvala.
Pravo na repliku, narodna poslanica Nataša Jovanović, osnov prepoznavanja po događaju u kojem je učestvovala, a pomenuta u izlaganju prethodnog govornika, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospodine Soldatoviću, između dva nepoložena, verovatno ispita, a kao nesvršeni student na Pravnom fakultetu niste morali danas da dotrčite ovde u salu Narodne skupštine, jer vas nije bilo tri godine koliko traje ovaj saziv i kada ste dolazili, ispod klupe ste bezuspešno podvlačili knjige ispita koji vam predstoje na fakultetu koji studirate, verovatno 10 godina, rekla bih po godinama koliko ih imate! Što se tiče vašeg angažmana - vi da pričate o privrednoj, ekonomskoj situaciji u Srbiji? Gospodine Soldatoviću, vaše prvo radno mesto je u Narodnoj skupštini Republike Srbije! Vi ste tipičan primer kakvu vlast imamo, kakva je Demokratska stranka u celini i kakvi su joj kadrovi. Vi, nesvršeni student Pravnog fakulteta, bez i jednog dana radnog staža, poslati ste u Vladičin Han, u društveno preduzeće "Sloga", fabrika koja proizvodi nameštaj više od 50 godina, da budete na čelu Upravnog odbora u fabrici u kojoj je protivzakonito Vlada Republike Srbije uvela privremene mere! U proteklih šest meseci, gospodine Soldatoviću, vi ste kao predsednik tog Upravnog odbora sa direktorom koji je iz Demokratske stranke opljačkali radnike društvenog preduzeća "Sloga"; nestalo je preko 100 milona dinara i vi dolazite za govornicu i pričate o sveukupnoj privrednoj situaciji u našoj zemlji! Sa druge strane, gospodine Soldatoviću, vi ne možete uopšte da govorite o nečemu što je predmet rasprave ovde, a da budete nepristrasni i da ocenjujete stanje svesti gospođe Nataše Mićić, a naročito tog spornog 22. maja kada sam je, nažalost, samo poprskala vodom, jer toliko je vode bilo i samo su mi zbog toga građani zamerili što je nije bilo više, iz prostog razloga, što će to da utvrde nadležni državni organi. Dakle, postoji proces, Prvo opštinsko tužilaštvo u Beogradu je pokrenulo postupak protiv mene kao da sam najveći terorista u zemlji i kao da sam povredila čast i ugled ne znam kakve osobe, a ne ovakvog predsednika Skupštine, koji uzgred budi rečeno, uz ostavljanje "identifikacone kartice" kako ona to kaže, nije više u sali, vi ne možete uopšte da govorite o nečemu što će ići u prilog Nataši Mićić ili možda možete, ali da potvrdite sve ono što je izrekla i gospođa Gordana Pop-Lazić i poslanici koji traže njenu smenu. Da ne bismo imali takav parlament i da ne biste ušli kao što ste rekli među 176 poslanika 2000. godine, vi ćete morati gospodine Soldatoviću, još malo više da radite u vašoj Demokratskoj stranci, pa onda da vidite da li ćete uopšte da pređete cenzus, pa koliko ćete da imate poslanika, ali sudeći po onome koliko ste vi zaslužni za Demokratsku stranku i šta ste radili u protekle tri godine kao poslanik ovde, ja ne verujem da ćete se naći u šačici onih iz Demokratske stranke koji će verovatno biti ovde u sazivu Skuštine. Još da vam kažem pre gospođe Čomić, iako će ona reći - to nije vaše pravo, nemate pravo na repliku, jer ste ga vi izazvali.
Tri minuta, narodna poslanica Vjerica Radeta, pravo na repliku po pominjanju stranke ili kao ovlašćeni predstavnik? Pravo na repliku.
Mlađani kolega Soldatović reče da ovde raspravljamo o poverenju, odnosno o razrešenju Nataše Mićić, predsednika Narodne skupštine, kaže - na inicijativu koja je pokrenuta na način na koji je pokrenuta. Inicijativa, odnosno predlog za razrešenje predsednika Narodne skupštine, gospodine Soldatoviću je potpuno legalna i legitimna, podnesena na osnovu člana 30. Poslovnika o radu Narodne skupštine. U svom nadahnutom govoru, kolega Soldatović spominje mržnju, kao karakternu crtu onih koji su za razrešenje Nataše Mićić. Mržnju prema političkim protivnicima od samog početka pokazivali su predstavnici DOS-a, pre svega, predstavnici Demokratske stranke. Mržnju ste, gospodo, pokazali i iskazali na primeru SRS kada ste bez ikakvog zakonskog osnova uspeli da izdejstvujete da se SRS iseli iz svojih stranačkih prostorija u zgradi Magistrata na Trgu pobede u Zemunu. Mi smo zarad srpske javnosti, vi to svi dobro znate, iako nećete da kažete, želim da kažem da smo mi tu zgradu zakupili na rok od 30 godina, da smo zakup platili unapred u skladu sa ugovorom i da sud koji je presudio da treba da se iselimo iz tih prostorija nije ocenio da ima bilo kakvih problema vezano za taj ugovor i vezano za plaćanje zakupa, nego su, bože moj procenili da je ta zgrada, s obzirom na to da je pod zaštitom Zavoda za zaštitu spomenika kulture, predviđena isključivo za kulturne namene. Pri tom su zaboravili da je pre toga u toj zgradi bila i "Beobanka", da je bio i Četvrti opštinski sud, da je poslednjih 10 godina bila golubarnik gde nije moglo da se uđe od paučine, od mrtvih golubova i šta sve tamo nismo zatekli. Sada gospoda iz Okružnog suda, koji su dobili nalog da potvrde tu presudu, procenili su da valjda SRS nije kulturna, a SRS u svojim prostorijama štampa novine, štampa knjige, štampa naučni časopis i čak ako su u pitanju kulturna dobra i u tom pogledu ispunjavamo uslove i ne postoji čak ni taj razlog da se iselimo iz tih prostorija, i očigledno je da je u pitanju mržnja, da je u pitanju politički obračun, da je u pitanju pokušaj da se parališe rad SRS što nemate šanse, pa makar radili i sa livade ili ispod šatora.
Narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS, replika, pa narodni poslanik Zoran Anđelković, isto replika.
Evo ovako, gospodine Soldatoviću, nemojte sve da merite po vama - DSS ne mrzi, niti je ikoga mrzela. Vi ako mrzite i ako je to osnov za vaše političko delovanje i ako se na taj način ponašate na političkoj sceni, što se vidi iz ovih rasprava, mi nikoga ne mrzimo. Mi hoćemo samo da Srbiji bude bolje i mi koji smo nekada bili vaši partneri i ne samo mi, nego i G17 i "Nova Srbija" i Narodni pokret "Otpor" i "Sindikat nezavisnosti" i SPO, tražimo vašu ostavku, tražimo razrešenje Nataše Mićić i izglasaćemo nepoverenje Vladi Republike Srbije. I to nije jedna stranka, nije neko ko se oteo, već je to vapaj naroda i ne možete vi nekoga optuživati za ono što vi sami radite. Vi kao pripadnici socijalističke internacionale nemate pravo da govorite o liberalnom kapitalizmu - zašto ste onda u socijalističkoj internacionali? Da ste hteli da idete u neko udruženje ili Udruženje stranaka evropske orijentacije koje se zalaže za liberalni kapitalizam ili nešto, vi biste ušli u udruženje u kome su Liberali Srbije - Udruženje liberalnih stranaka ili Udruženje narodnih partija Evrope ili Europe people party, u kojoj je članica DSS i G-17, a to je Udruženje narodnih stranaka Evrope, u kome su stranke koje pripadaju desnom centru i koje se zalažu za istinsku privatizaciju, za privatnu imovinu i zalažu se za jednu socijalnu državu, državu u kojoj će se znati ko šta radi. Vi ste liberalni kapitalizam zamenili "burazerskom privatizacijom", "burazerskim odnosima", "kumovskim vezama", prodajom šećerane za "tri evra", "mafijaškim asfaltiranjem puteva po Srbiji," zamenili ste "davanjem kredita iz Fonda za razvoj Srbije rodbini ministara ili tastovima ministara".To je kako vi vidite liberalni kapitalizam. Vaše viđenje liberalnog kapitalizma "ko šta uspe da otme i očerupa Srbiju". Mi tako ne vidimo liberalni kapitalizam. Za vas liberalizam znači čerupanje Srbije i čerupanje onoga što smo mi od Srbije nasledili. Zato vaš liberalni kapitalizam ovu Srbiju puno košta. Zato i DSS, G-17, "Nova Srbija", Narodni pokret "Otpor", SPO i "Sindikat nezavisnosti" traže vanredne parlamentarne izbore. Ovo traže svi koji misle dobro Srbiji. Vi steu manjini i podrška koju vi imate u Srbiji se broji jednocifrenim brojem. Zato, što pre na vanredne parlamentarne izbore, da zaustavimo "vaš liberalni kapitalizam", odnosno čerupanje Srbije i stavljanje toga u privatne džepove.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, replika na izlaganje narodnog poslanika Igora Soldatovića, na osnovu pominjanja stranke.
Prvo, gospodine Soldatoviću, ja vas sve volim. Socijalisti ne znaju da mrze, nego samo da vole, tako da zaboravite to. Mi smo pravi levičari i samo znamo da volimo. Mi smo za socijalnu pravdu, za ljubav, za solidarnost i tu je stvar potpuno jasna. Vi ste zaboravili nešto što se događa ovde u parlamentu poslednja dva dana, a to je da se diže tenzija i pokušaj sukobaParlamentu, upravo od nekih poslanika vlasti, a pre svega od gospođe Nataše Mićić. Podsećam vas šta je juče rekla - stidim se poslanika. Rekla je da se stidi poslanika! Navela je "crveno-crnu" koaliciju. Valjda je mislila na socijaliste i radikale. Ovde njih ima, ni manje ni više, 71, sa onih sedam, naravno. 71 poslanik, po 16.500 birača za svako poslaničko mesto, je ni manje ni više, 16.500 da bi politička partija dobila jedno poslaničko mesto u Republičkom parlamentu, na 27.000 birača, 16.500 treba da glasa da dobije. To je više od milion birača u Srbiji. Ona se stidi milion birača u Srbiji. Zar to nije govor mržnje? O čemu mi pričamo? Koga ona mrzi? Nas, poslanike, ne, ona mrzi građane koji su glasali za nas. To je milion birača. Molim i nadam se da ćete vi zatražiti od gospođe Nataše Mićić da se izvini građanima Srbije, meni ne treba, poslanicima ne treba, ali građanima Srbije koji su glasali za nas, da se izvini da se stidi njih. Njih ne treba da se stidi. Mi se ponosimo i tim biračima i onim biračima koji su glasali za vas. Svim građanima Srbije se mi ponosimo, jer su to naši građani Srbije, bez obzira za koju političku opciju glasali. To je ono što treba da krasi ovaj parlament i sve poslanike, od predsednika Parlamenta do poslednjeg poslanika ovde i onda neće biti priče o mržnji u Parlamentu, a onda ni u Srbiji.
Ako smo završili krug replika, da se vratimo zašto smo uopšte na ovoj sednici i temi dnevnog reda - Predlog za razrešenje predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić. Reč ima narodni poslanik Branko Ružić,posle njega narodni poslanik Petar Cvetković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pre svega, moram da se osvrnem na jučerašnje i današnje ostrašćene govore, pre svega demagoške govore poslanika iz vladajuće koalicije, koji zaista ne vode ničemu. Ta polarizacija poslanika na ovakve i onakve, na one koji mrze i, valjda, koji vole ili veruju, jednostavno, jednom prosečnom biraču u Srbiji neće pomoći da se odluči da glasa za one koji takvu priču ovde propagiraju. Srbiji nije potrebna mržnja, Srbiji su potrebni vanredni parlamentarni izbori. Što se tiče same tačke dnevnog reda, moram da kažem da je teško govoriti kada gospođa Mićić nije prisutna u sali, ali motivaciju ne gubimo, s obzirom na to da smatramo da argumentaciju posedujemo. Ono što želim da ukažem, to je da zamolim poslanike vladajuće koalicije da nas nesvrstavaju u neke predizborne koalicije, s obzriom na to da je SPS odavno donela odluku da će na izbore ići samostalno. Na taj način bi mogli samo da podignu rejting drugim strankama sa kojima nas stavljaju u isti koš. Naravno, juče i danas čuli smo ovde lamentiranje nad činjenicom da se radi o jednoj dami. Čuli smo čak jedan novi termin - da postoji i "srpski muški šovinizam". Čuli smo da su vizuelni efektni nekih fotografija dame u pitanju, možda osnovni kriterijum i osnovna vrhovna vrednost da bi ostala na ovom mestu. Smatram da to može biti interesantno za neke tabloide i neku žutu štampu, ali ono što je poslaničkoj grupi SPS važno i što je interesantno, to su razlozi zbog kojih ćemo glasati za izglasavanje nepoverenja, odnosno za smenu gospođe Mićić sa mesta predsednika Skupštine Republike Srbije i, svojstveno tome, sa mesta v.d. predsednika Republike. Takva slabašna argumentacija, a uz to i imajući u vidu da je dotična dama u dva navrata juče pokušavala da nešto građanima ispriča, ali na način koji nije bio adekvatan, s obzirom na to da je pominjala polarizaciju na neku "crveno-crnu" koaliciju, a takođe je pominjala da se stidi nas. Mi nećemo reći da se stidimo nje, ali njoj bi najbolje bilo da zbog takvih izjava ostavi jedan pečat u istoriji srpskog parlamentarizma i da sama podnese ostavku, s obzriom na to da smo do onog trenutka dokle aktuelni premijer nije stigao na sednicu, razmišljalio tome da li se ovde radi konkretno samo o gospođi Mićić ili se radi o jednoj široj problematici i jednoj sistemskoj akciji i politici koja se vodi i koja urušava i institucije i državu, a pre svega interese građana Srbije. Naravno, sve te sumnje razvezao je premijer, gospodin Živković, koji je rekao da je upravo gospođa Mićić eksponent Vlade Republike Srbije, koliko smo uspeli da pročitamo između redova, da je ona marioneta te Vlade i da u Skupštini sprovodi politiku koja treba da vodi jednom perfidnom ukidanju demokratije u Srbiji. Ovde su nam kao neke negativne karakteristike govorili o tome da smo mi urušavali institucije. To jednostavno nije tačno, jer ja ne vidim nijednu instituciju u državi Srbiji da funkcioniše i da postoji. Sve institucije sistema su urušene upravo takvom politikom, koja je sistemska, koja je politika ove vlade, kako smo juče čuli, i takva politika ne može da vodi boljitku ni Srbije ni svih građana Srbije. Ja ne želim lično da napadam gospođu Mićić, jer smatram da ona to nije zaslužila. Takođe, oni koji su je branili ovde juče, smatram da su birani verovatno po slučajnom uzorku, pa nisu izabrani pravi branioci lika i dela gospođe Mićić, s obzirom na to da smo od jednog čuli da ona nije dovoljno inteligentna, ali je lepa, a od drugih smo čuli da je na meti "srpskih muških šovinista". Ja mislim da je žena u Srbiji, a i u svetu, odavno prošla taj proces emancipacije i da to samo govori o onima koji su govorili na taj način. Možda se oni zalažu za neki matrijarhat, kada je to jednostavno istorija i to u Srbiji više nikada neće postojati, niti igde u svetu. Kažem da ne želim lično da napadam gospođu Mićić, ali jednostavno sve ono što je ona činila od onog 6. decembra kada je sama na javnom glasanju pred kamerama, pred svim građanima Srbije glasala za svoje izborno mesto predsednika Parlamenta, pa do dana današnjeg, ne uliva nadu ni građanima, ni nama poslanicima da ona taj posao ume da vrši na način koji je primeren jednom predsedniku parlamenta. Predsednik parlamenta je pre svega predsednik svih poslanika u parlamentu na čijem je čelu. Predsednik parlamenta ne može da deli poslanike na ovakve i onakve. Predsednik parlamenta mora da čini sve što je zapisano u odredbama Poslovnika, Ustava i zakona, ne sme da prikriva krađu u parlamentu, mora da snosi konsekvence za prikrivanje krađe u parlamentu. Krađa u Parlamentu je ovde dokazana, to svi građani u Srbiji znaju. Ono što je ova sistemska politika Vlade učinila i napravila jedan "kopernikanski obrt" prošle nedelje i kupila vreme, nekih mesec ili dva dana, da bi možda podigli sebi rejting, jer nisu imali dobru aritmetiku i kalkulaciju pri zakazivanju sednice, pa na nju nisu ni došli, jednostavno govori o njihovoj nemoći. Ovakvi ostrašćeni govori poslanika vladajuće koalicije govore o njihovoj nervozi i govore o tome da je izvršena totalna delegitimizacija ovog palamenta i to ne sada, već pre sigurno godinu i po i više dana i govori o tome da su Srbiji i građanima Srbije, pre svega potrebni vanredni parlamentarni izbori, ne da bi neka stranka pa bila to i SPS došla na vlast, ne da bi se mrzeli ili voleli, jer moramo da znamo da u politici nema ni ljubavi, ni mržnje,postoje samo večni interesi, artikulisanje programa stranke koju zastupate. Izbori su potrebni iz prostog razloga što je Srbiji potrebna politička stabilnost, a nakon te političke stabilnosti potrebno je da ostvarimo i ekonomsku stabilnost, s obzirom na to da je ekonomija i privreda pod Vladom i vlašću ove vlade, do te mere devastirana, da jednostavno oni koji se budu uhvatili u koštac sa tom problematikom imaće velikih problema. Samo pitanje poverenja Nataše Mićić naravno da je usko povezano i sa pitanjem poverenja Vladi Republike Srbije. Ono što bi bilo junaštvo i gospođe Mićić, ali i same Vlade i njene personifikacije u liku gospodina Živkovića, to je da podnesu ostavke ili da na predlog Vlad gospođa Mićić, s obzirom na to da je u tom statusu v.d. predsednika Republike, na predlog Vlade raspusti Skupštinu i raspiše vanredne parlamentarne izbore. Možda bi ono malo kredibiliteta koje imate kod građana Srbije na taj način sačuvali. Ukoliko to ne učinite, naravno ovaj neumitan proces vašeg pada će vas dovesti do situacije da ćete možda biti neka minorna politička stranka. I u narodu se govori, moram to da pomenem, kada pričamo o gospođi Mićić, s obzirom na to da ona vrši dve funkcije: ona je i predsednik parlamenta i v.d. predsednika Srbije. Postoji jedan vic da je Slobodan Milošević pokazao kakav predsednik Srbije treba da bude, da gospodin Milan Milutinović nije pokazao kakav predsednik Srbije treba da bude, a da je gospođa Mićić pokazala da Srbiji možda uopšte ne treba predsednik. S obzirom na to da smo mi ozbiljna politička stranka i da smatramo da je Srbiji potreban predsednik, ali pre svega izabran na neposrednim izborima, a ne nekim delegatskim principom kao u komunizmu, smatramo da sve ovo zajedno mora da dovede do raspisivanja vanrednih parlamenatarnih izbora. Zaista, da se ne bi stideli gospođe Mićić i ona nas, ja je pozivam da učini taj korak i da s obzirom na to da joj je čista savest kako kaže i mirna, neka podnese ostavku i neka ubrza taj proces demokratizacije Srbije koji je zaista zaustavljen u ove prethodne dve godine. Zahvaljujem.
Najavljen po redosledu narodni poslanik Petar Cvetković, ali on ponovo ima zakazan Administrativni odbor, što je bio razlog da nije govorio i kada je po redosledu prvi put bio prijavljen, pa molim sledećeg po redu, a to je narodni poslanik Borivoje Drakulović, posle njega narodni poslanik Milan Stanimirović.
Kolege poslanici, ja neću biti dug. Zaista postoje iscrpne diskusije u kojima je mnogo rečeno, a zapravo nije dovoljno rečeno, jer da je rečeno ono što je istina, a istina je da je dolaskom Nataše Mićić na mesto predsednika Skupštine nastupila elementarna nepogoda za Srbiju, a samim tim to znači i da zbog ove DOS-ovske vlasti bojim se da će nastupiti kataklizma, a da ne bi došlo do kataklizme probudite se vi DOS-ovci ili demokrate kako se nazivate, raspišite izbore, spasite Srbiju i spasite vašu čast i obraz.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a posle njega narodni poslanik Milan Stanković.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, pre nepune tri godine bio sam dvostruko ponosan na građane Srbije koji su nakon decenijskog sunovrata odlučili da zaustave propadanje iskazavši na septembarskim i decembarskim izborima bezrezervnu podršku Demokratskoj opoziciji Srbije, a i čast i ponos što sam i sam kao poslanik pripadao dvotrećinskoj većini od 176 poslanika koji su dobili mandat da izmene dotadašnju Srbiju. Smatrao sam da nismo dobili mandat da vladamo, već smo dobili mandat za promene. Znao sam da će već nakon prvih reformskih poteza i nameravanih korenitih reformi i promena biti teško održati tako visok nivo podrške, ali i takođe, uveren da uz jedinstvo svih demokratskih snaga i istinu kao najjače oružje možemo napraviti diskontinuitet sa Srbijom koja je na pragu 21. veka, svoje nacionalne interese branila metodama i rečnikom 19. veka sa svim poznatim rezultatima. Nažalost, već posle par meseci bio sam demantovan, jer sam uočio da deo pobedničke koalicije želi da kapitalizuje narodno poverenje i da visoki rejting svog stranačkog lidera, koji je izgradila kompletna koalicija DOS, iskoristi u ličnom i stranačkom interesu. Odjednom, uprkos dvotrećinskoj većini, postalo je jako teško donositi zakone u ovoj skupštini, i to zakone kojitreba da promene Srbiju i donošenje novog ustava, pokazalo se u perspektivi kao sve teži zadatak. Ilustracije radi, sećam se teškoća koje smo imali prilikom donošenja jednog od reformskih zakona sa obezbeđivanjem kvoruma. Kada je tadašnji predsednik Skupštine dobacio poslanicima, kako je nezabeleženo u parlamentarnoj praksi da vladajuća većina...
Narodni poslaniče, izvinite što vas prekidam. Imaćete priliku da dobijete reč ispočetka, jer je elektronskim sistemom za glasanje uočeno da je u sali prisutno 78, odnosno 77 poslanika. Molim da utvrdimo da li imamo kvorum za rad, a vas molim, poslaniče, da sednete i da utvrdimo da li imamo kvorum za rad, uz lično čuđenje da oni koji su predlagači za ovu tačku dnevnog reda ne žele da rade, ali dobro. Molim da utvrdimo da li postoji kvorum za rad. Izvolite. Potpuno je neuobičajeno, naravno, da se prekida govornik, ali slučaj je bio da je govornik u nastupu spomenuo kvorum i to je bio razlog. Razlog da poslanici većine sede je poštovanje Poslovnika. Moja je obaveza da proveravam kvorum i da kvoruma bude za rad. S obzirom na to da je uobičajeno vreme pauze blizu, određujem pauzu i u 15,00 časova ćemo nastaviti rad u popodnevnom delu. Zaista molim poslanike da u 15,00 časova budu u sali i da dokažu da kada govore o poštovanju Poslovnika, da to i rade. Naravno, poslanici SRS su ušli u salu i učestvuju u kvorumu. Prosto, to očekujem od svih poslanika u ovoj skupštini na početku popodnevnog dela sednice. Hvala vam. [[Posle pauze - 16,05]] Nastavljamo rad popodnevnog dela sednice. Moje lično izvinjenje za zakašnjenje, inače počinjemo u 15,30 časova. Radilo se o mojoj obavezi da prisustvujem otvaranju "Internet provere" za biračke spiskove. To je razlog i izvinjavam se Narodnoj skupštini za dvadesetak minuta zakašnjenja, pošto uobičajeno počinjemo u 15,30 časova. Molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum potreban za rad. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, koji je prekinut u svom izlaganju, jer je uočeno da ne postoji kvorum potreban za rad. Posle njega reč ima narodni poslanik Joca Arsić. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, evo mene, kao španska serija, malo pre ručka, malo posle ručka, u nastavcima. Što kažu stari Latini - repetitio est mater studiorum, znači ponovićemo neke stvari za sve one koji, naravno, nisu čuli to pre ručka. Dakle, kao što sam rekao, pre nepune tri godine bio sam dvostruko ponosan: ponosan na građane Srbije koji su nakon decenijskog sunovrata odlučili da zaustave propadanje u ovoj državi, iskazavši na septembarskim i decembarskim izborima bezrezervnu podršku DOS-u; i čast i ponos što i sam, kao poslanik, pripadam dvotrećinskoj većini od 176 poslanika koji su dobili mandat da izmene dotadašnju Srbiju. Smatrao sam da nismo dobili mandat da vladamo, već smo dobili mandat za promene. Znao sam da će već nakon prvih reformskih poteza i nameravanih, korenitih promena, biti teško održati tako visok nivo podrške. Takođe, uveren da uz jedinstvo svih demokratskih snaga u zemlji i istinu, kao najjače oružje, možemo napraviti diskontinuitet sa Srbijom koja je na pragu 21. veka svoje nacionalne interese branila metodama i rečnikom 19. veka, sa svim poznatim rezultatima. Nažalost, već posle par meseci, bio sam demantovan, jer sam uočio da deo pobedničke koalicije želi da kapitalizuje narodno poverenje i da visoki rejting svog stranačkog lidera, koji je izgradila kompletna koalicija DOS-a, iskoristi u stranačkom i ličnom interesu. (Iz sale: Tema.) Da, ovo je tema, gospodo. Odjednom, uprkos dvotrećinskoj većini, postalo je jako teško donositi zakone koji bi trebalo da promene Srbiju. Donošenje novog ustava pokazalo se u perspektivi kao sve teži zadatak, uprkos onih 176 poslanika sa početka ove priče. Ilustracije radi, sećam se teškoća koje smo imali, a mislim prilikom donošenja jednog od reformskih zakona, mislim da je bio Zakon o radu, sa obezbeđivanjem kvoruma, kada je tadašnji predsednik Skupštine dobacio poslanicima kako je nezabeleženo u parlamentarnoj praksi da vladajuća većina izlazi iz Skupštine, kako bi oborila kvorum za odlučivanje, a na šta sam odgovorio, kako je nezabeleženo u parlamentarnoj praksi da neko bude izabran od vladajuće većine za predsednika parlamenta, istovremeno predstavlja vlast, ali i opoziciju većini koja ga je izabrala. Mi nismo imali nijedan razlog da pristanemo na ovakvo ponašanje, jer smo bili svesni da smo se za svoje mandate izborili u decenijskoj borbi sa Miloševićevim režimom. Dok su se nekima mandati očigledno dogodili, pa su se sa neviđenom lakoćom, neodgovorno poigrali sa njima i sa izbornom voljom građana. Mnogo se ovih dana postavlja pitanje gde je koji poslanik DOS-a bio i kako je glasao prilikom donošenja reformskih zakona. Mi postavljamo pitanje građanima Srbije gde je pedesetak poslanika koji su zajedno sa nama dobili mandat, ne da vladamo, već da promenimo Srbiju! Gde su i čiji su danas naši i vaši nekadašnji poslanici? Odgovor je jasan. Evo ih u koaliciji sa onima kojima je Srbija i njeni građani dvotrećinski rekla - ne, krajem 2000. godine. Sva pravdanja i razlozi pred ovom činjenicom postaju besmisleni i odgovarajući na njih, dopisujući jednu narodnu poslovicu, rekao bih, "u laži su kratke noge, ali veliki podočnjaci". Danas govorimo o poverenju predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije Nataši Mićić. Pre svega, zbog toga što je neko izneverio narodnu volju iskazanu na septembarskim i decembarskim izborima 2000. godine. Bilo bi smešno, a da nije tužno, čuti tvrdnje sa ove govornice da se tekovine 5. oktobra čuvaju rušeći demokratsku Vladu Srbije i predsednicu Parlamenta, u saradnji sa SSJ, SRS i SPS, kao i poslanicima koji su pod sumnjivim okolnostima promenili svoje političko mišljenje, ako su ga ikada uopšte i imali. Tako smo mi optuživani da smo trgovali, a oni, kako tvrde, dobili većinu. Pozivam građane da porazmisle pred sledeće izbore, ma kada oni bili, o poslanicima koji se ponašaju kao fudbaleri, koji posle potpisa basnoslovnog ugovora tvrde kako su baš od detinjstva navijali za taj klub, svim srcem, a to je već četvrti, peti klub za koga su upravo od detinjstva navijali. Neki klubovi, za koje su upravo potpisali ugovore, u njihovom političkom detinjstvu nisu ni postojali. U pamćenju građana Srbije, još je sveže sećanje na reči nekadašnjeg člana Predsedništva SFRJ Vasila Tupurkovskog o neprincipijelnoj koaliciji koja je nakon toga srušila Jugoslaviju. Ubeđen sam da građani Srbije na sledećim izborima neće dozvoliti jednoj neprincipijelnoj koaliciji da vrati Srbiju unazad ili da je razgradi. Mnogi su sa mukom prihvatili i izbor Nataše Mićić za predsednicu Parlamenta. Teško im se navići na Srbiju i njen Parlament koji ne liči na Dragana Tomića, Zorana Aranđelovića, Aleksandra Bakočevića, Slobodana Unkovića, pa i prethodnika na mestu Nataše Mićić. Promena je za neke bila i suviše naglai suviše očigledna. Tražili ste izbore i dobićete ih, ukoliko Vlada i predsednica Parlamenta ne dobiju većinu. Pitaćemo građane Srbije da li žele da se vrate na staro ili im je ova nova slika i ovo novo lice Srbije draže. Nasmejana, vedra, inteligentna, lepa, razborita, odgovorna, okrenuta ka opštem dobru, takva je vlast potrebna Srbiji. Neki kojima je neobaveštenost, neodlučnost, nespremnost za prihvatanje odgovornosti posao zaštitni znak, po mnogo čemu, pokazali su se neodlučni, a jedino su odlučni u rušenju Vlade i predsednice Parlamenta. Ovoj Srbiji je dosta onih koji su odlučni u rušenju. Srbiji su potrebni oni koji su odlučni da grade i da stvaraju. U javnosti se olako prešlo i preko jednog skandaloznog predloga, neposredno po jednoj tragičnoj pogibiji premijera Srbije dr Zorana Đinđića. Taj predlog o koncentracionoj vladi, dat je sa lakoćom, bez elementarne svesti o njenim posledicama. Umesto lustracije kao duhovnog očišćenja ovog naroda vi ste i ovim predlogom kao i 6. oktobra ponudili amnestiju. Ima li većeg ruganja dvotrećinskoj izbornoj volji građana iskazanoj krajem 2000. godine? Ima li većeg nepoštovanja prema milion građana Srbije koji su izašli na ulice Beograda i gradova širom Srbije da odbrane izbornu pobedu 5. oktobra 2000. godine? Ima li ružnijeg šamara koji je mogao biti udaren stotinama hiljada građana koji su u nemom mimohodu odavali počast dr Zoranu Đinđiću, arhitekti nove moderne Srbije? Ulazak u Vladu ponuđen je onima koji su se sa lakoćom poigravali i trošili dva veka srpske istorije. Sa katastrofalnim posledicama po narod i po državu, onima koji su najavljivali "krvavo proleće" i "29. maj" ne parlamentarnim strankama i kome sve ne, jer suviše je ružno da bi bilo slučajno. Ocenu ovakvog vašeg ponašanja daće već na sledećim izborima reke normalnih, pristojnih i mirnih ljudi koji žele život u normalnoj Srbiji i budućnost za svoju decu, kao i 15. marta ove godine, mirno će došetati ovoga puta do glasačkih kutija i reći šta misle o ovakvim vašim predlozima i vašoj politici. Sa ove govornice danas je pomenuta i nekakva priča o Socijalističkoj internacionali i članstvu Demokratske stranke u Socijalističkoj internacionali i kako je to nespojivo sa liberalnim kapitalizmom. Ta tvrdnja je dobila veliki aplauz. Nemojte držati u zabludi svog šefa poslaničke grupe. Molim vas, u kom sistemu žive socijaldemokratske partije u Nemačkoj, Španiji, Belgiji i drugim evropskim državama, u kom to oni sistemu žive, pa su članovi Socijalističke internacionale. U obrazlaganju razloga za smenu Nataše Mićić pominjane su, draga gospodo, i kazne izrečene poslanicima po Poslovniku koji je usvojen velikom većinom. Poslovnik ne bi bio restriktivan da ponašanje poslanika često nije bilo suviše destruktivno. Novčane kazne su izuzetno blage u odnosu na osiono i bahato ponašanje neprimereno ovako visokom domu. Takvo ponašanje nekih političkih činilaca nije bilo sankcionisano u protekloj deceniji Poslovnikom, ali su kazne za takvo ponašanje ipak izricane. Nažalost ne onima koji su ih svojim političkim ponašanjem zaslužili. Političari su radili u protekloj deceniji nedopustive stvari, a za njihovo ponašanje kažnjavan je narod bombardovanjem, sankcijama, izolacijom, siromaštvom, bedom, gubitkom teritorija. Složićete se da je po građane Srbije ova poslovnička varijanta kažnjavanja sigurno i povoljnija i jeftinija. U pravu su oni koji su tvrdili da se ovde ne radi o suđenju Nataši Mićić, nego o politici koju reprezentuje. Jeste, gospođa Mićić je reprezent moderne evropske i demokratske Srbije. Nasuprot politici koja je rezultirala najvećom nacionalnom katastrofom u protekla dva veka sa nezabeleženim u ekonomskoj nauci sunovratom bruto nacionalnog proizvoda sa 29 milijardi dolara na svega 10 milijardi, u periodu od svega jedne decenije. Odbijamo da o našem poverenju govore oni koji su izneverili narodnu volju iskazanu na poslednjim izborima. O našem poverenju ne mogu govoriti oni koji su lični i stranački interes stavili iznad interesa Srbije, odmah nakon pobede na izborima. Da smo vas pitali draga gospodo mi nikada ne bismo ni bili vlast. Pitali smo onda građane Srbije, pitaćemo ih i danas i ubuduće i samo njihova volja za nas će biti vrhovni zakon. Kada bi nataši Mićić iskazali nepoverenje, iskazali bi nepoverenje u sopstvene političke stavove i program, i zato je ovo i odbrana demokratije u Srbiji i izborne volje. Iskazujemo poverenje Nataši Mićić, jer je i ona oličenje politike koja se rukovodi političkim principima razboritosti, odgovornosti i strasti za opšte dobro. Iskazujemo poverenje Nataši Mićić jer je i ona reprezent drugačije, druge Srbije i zato je trn u oku, iskazujemo poverenje Nataši Mićić jer je i ona oličenje državne i nacionalne ozbiljnosti, ekonomske kompetentnosti i evropske orijentacije naše koalicije. Iskazujemo poverenje Nataši Mićić, jer i ona predstavlja politiku priključenja Evropi, usvajanja evropskih standarda i revitalizacije najbolje tradicije. Iskazujemo poverenje Nataši Mićić jer je i ona simbol politike koja se brine o problemima građana a ne problemima funkcionera i političkih stranaka, svesni da nas potomci neće pamtiti ko je šta o kome rekao, nego ko je šta uradio za narod i za državu. Ne pristajemo na smenu Nataše Mićić kao što nismo pristali na promene dozirane na kašičicu. Ne pristajemo da se pola stvari izmeni, a pola da ostane po starom. Ne pristajemo na udruživanje narodnjačko-populističkih elemenata sa elementima zapadne ekonomije, jer ne može, gospodo, standard Zapada a politika Istoka. Ne može građanska država pod imperativom nacionalne homogenizacije, ne može redizajniranje nečega što se ne može redizajnirati, ne može legitimisanje Miloševićevizma bez Miloševića, ne može jeftina demagogija i populizam koji građane Srbije na kraju izuzetno skupo koštaju, ne može oštar rečnik prema Međunarodnoj zajednici na kome se mi uvek kao država posečemo. Narod, građani Srbije jednom su ovakvoj politici rekli "ne". Opet će, jer će znati da izaberu između onih koji rade i onih koji mudruju, onih koji vuku napred i onih koji vuku nazad. Mi imamo viziju, kompetentne ljude i elementarno poštenje prema građanima koji su dali mandat za promene. Svi koji žele modernu, demokratsku Srbiju, dobro su došli. Iza toga ću završiti rečima pokojnog premijera Zorana Đinđića kojima ću završavati svaki svoj politički govor do kraja sledećih izbora. Ako imaš viziju, vodi, ako hoćeš da pratiš, prati, a ako nećeš ni jedno ni drugo, skloni se da ne smetaš.
Poštovani narodni poslanici, na osnovu člana 84. stav 2. obaveštenje zbog teškog kršenja Poslovnika Narodne skupštine od strane narodnog poslanika Dragana Markovića u govoru za govornicom Narodne skupštine, a nakon pribavljenog mišljenja Administrativnog odbora, izričem na osnovu člana 104. stav 2. meru udaljenja sa sednice. Narodni poslanici, mera udaljenja sa sednice je najteža moguća mera koja se može izreći narodnom poslaniku. Mera udaljenja sa sednice podrazumeva obraćanje ljudima koji su za poslanika Dragana Markovića glasali. Ako već niste pročitali ili niste razumeli Poslovnik Narodne skupštine, onda vas opominjem, svekoji sa poslednjih pet redova sa moje leve strane, neprimereno reagujete, da je to nedopustivo i da iskazuje nepoštovanje Narodne skupštine. Dakle, izričem meru udaljenja na osnovu člana 104. stav 2. a po članu 108. stav 3. Poslovnika: "Mera udaljenja sa sednice iz člana 104. stav 2. ovog poslovnika primenjuje se za narednih 90 dana zasedanja od dana udaljenja". Način na koji narodni poslanik Dragan Šormaz, narodni poslanik Dragiša Đoković dobacuju iz klupa, delegitimišu vaše pravo da ikada za ovu govornicu u trenutku dok se izriče ovako teška mera udaljenja govorite o obavezi da svi poštujemo Poslovnik i da poštujemo pravila parlamentarizma. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, replika,pa narodni poslanik Dragiša Đoković.
Gospođo Čomić, moje je pravo da govorim za ovom govornicom i to šta ću da govorim i kako ću da govorim dato mi je na izborima u decembru mesecu 2000.godine. Vi ste poslednja osoba koja će o tome odlučivati, šta ću ja reći za ovom govornicom i šta neću reći. Prema tome, nemojte da se ponašate kao neka učiteljica, nisam ja vaš đačić ovde u školi.
Narodni poslaniče dobili ste pravo na repliku bez obzira što predsedavajući ima pravo da izriče upozorenje narodnim poslanicima koji ne poštuju Poslovnik Narodne skupštine, a da oni pri tom nemaju pravo na repliku, a ja sam prva osoba koja će voditi računa da ono što govorite za govornicom Narodne skupštine bude u skladu sa Poslovnikom. Narodni poslanik Dragiša Đoković. Izvolite, u ime tolerancije, replika.
Evo, doći će jednom trenutak da ćemo raspravljati o kršenju Poslovnika od strane sada predsedavajuće, pa će i o tome biti reči, pa ćemo i onda slušati jake patriotske govore, nabijene nabojem, slušati priče političkih komesara koji mi mnogo liče na drugove Krcuna, Rankovića i ostale, slušati priče onih koji danas isporučuju one koji su branili Kosovo, koji trguju i nagađaju se na tajnim sastancima sa Karlom del Ponte i zbog toga danas ovde izriču torturu nad Skupštinom, koji mi ukidaju pravo govora. Pravo govora gospođe Čomić proističe iz onih 2,5 miliona, koje je jedna lista osvojila 24. septembra 2000. godine, a ne 5. oktobra. Ne zaboravite da je druga lista dobila 500.000 listova manje. To pravo ko može da govori za ovom govornicom, a ko ne može, ne možete silom i terorom oduzimati, galamom, pozicijom na kojoj se nalazite. Međutim, kada ste tako jaki, tako hrabri, tako sposobni, pa ste se našli, moram to da ponovim, dok je Kosovo tako ugroženo, dok se i oko toga pogađate i preganjate, to jeste Kosovo, to nije prodaja "Karneksa" Kanarskim ostrvima, to nije prodaja "šećerana za tri evra", to nije"gašenje šećerane u Zrenjaninu" koja prvi put nije potpaljena, to nije asfaltiranje puteva i zaduživanje. Hvalite se ovde da ste zadužili Srbiju sa 13 milijardi dolara. Deca nerođena će tovraćati, Srbi upadoše u dužničko ropstvo. Ako ste tako sigurni ne oduzimajte poslanicima reč, ne pretite poslanicima, raspišite parlamentarne izbore, odgovor ćete dobiti od Srbije.
Narodni poslaniče, predsedavajući nema ništa sa pravom govora, ali ima sa sadržinom govora. Dakle, pravo koje dobijete na izborima treba u sadržini za govornicom da bude u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, posle njega narodni poslanik Zoran Mićović.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, poštovana gospođo Čomić, posle ovako burnih replika i rasprave teško je skoncentrisati se na ono što je najvažnije i najbitnije. Neka gospoda za ovom govornicom su izrekla da se traže argumenti za ono o čemu danas razgovaramo, da se ne vodi politička rasprava. Upravo u odbrani gospođe Mićić iznošeni su uglavnom politički govori, a nije bilo govora o argumentima i prekršajima Poslovnika. Ono što ja imam da zamerim, a mogu da kažem da nema ničega ličnog, nikad nisam bio ni kažnjen ni opomenut, nisam za to dao povoda, mislim da je to glavni razlog, a ne ono drugo. Ono što ja zameram i za šta imam argumente, to je na ono upozoravanje koje sam činio sa ove govornice, da će biti kršen i zakon i Poslovnik, ostali su gluvi i skupštinska većina i predsednica Skupštine. Radi se o sledećem. Kod izbora guvernera Kori Udovički prekršen je Zakon koji je nešto pre toga usvojen.Član 28. tog Zakona predvideo je da neko ko je poslanik, ministar, ko obavlja drugu javnu funkciju, ne može biti kandidat za guvernera Narodne banke. To jasno piše u članu 28. Zakona o izboru guvernera Narodnebanke i o Narodnoj banci Srbije. Na toj istoj sednici, posle glasanja i posle problematičnog kvoruma, da je bio problematičan nisu samo bila naša upozorenja i traženja listinga, na to da li je tog dana bilo 126 vidi se iz zapisnika i stenograma. Ovde se jasno gospodin Rafailović izjasnio pred ovom skupštinom da on tog dana nije bio i nije glasao. Znači, bilo je 125! Molim vas, to je činjenica na koju ste ostali svi gluvi. Legitimno nije izabran guverner, pored toga što imamo primedbi i za Nedu i za dva naša poslanika itd. On je jedan ključni koji je ovde za govornicom to rekao. Svi ostali se prave gluvi na tu činjenicu. To je jasno kršenje Poslovnika i zbog toga nije usvojen zapisnik sa te sednice, jer zapisnik ne odgovara činjeničnom stanju. Druga stvar,na toj istoj sednici, posle izbora guvernera Kori Udovički, predsednik Narodne skupštine, gospođa Nataša Mićić nam saopštava da je gospođa Kori Udovički podnela ostavku i da je ona primila ostavku od gospođe Kori Udovički, o čemu je obaveštena Vlada i obaveštena Skupština. Taj dopis je morao da stigne pre i po zakonu i po proceduri i po Poslovniku, ostavka gospođe Kori Udovički je morala da se saopšti Skupštini pre izbora i glasanja. Međutim,učinjena je proceduralna greška i povređen Poslovnik i povređen Zakon. Ja mislim da sve to stoji u ovom stenogramu sa sednice od 22. jula 2003. godine. Nemate bolji argument za zloupotrebu i Zakona i Poslovnika i svega onoga što se dešavalo tog dana u Skupštini Srbije. Ja ne bih da govorim o nekim proizvoljnim stvarima, ja sam izneo ono što stoji kao činjenica i kao dokument, o čemu postoji i zapisnik i o čemu postoji i stenogram. Druga stvar, ovde smo mi optuženi da ne želimo da sarađujemo, da ne želimo da prihvatamo da se raspravlja o nekim stvarima koje su hitne za Srbiju, da vršimo destrukciju u ovom parlamentu. Ja vas molim da ubuduće obavestite premijera Zorana Živkovića o činjeničnom i pravom stanju. On je ovde sve nas optužio da mi nećemo da stavimo na dnevni red zakon o zaštiti živtne sredine, zakon o energetici, da nećemo da stavimo zakon o železnici. Podsećam vas da je Zakon o sistemu zaštite životne sredine ušao u proceduru 20.05.2002. godine, da je Zakon o energetici ušao u proceduru 2.06.2003. godine, da je Zakon o železnici ušao u proceduru u ovu skupštinu 20.03.2002. godine, da je na julskoj vanrednog sednici bio osma tačka dnevnog reda, da ste ga vi povukli. Zakon o železnici ste vi povukli, jer nije stiglo da se raspravlja i nije bio završen dnevni red, vi ste povukli to sa sednice i ne možemo mi da snosimo odgovornost za to. Aktom Vlade Republike Srbije od 10. oktobra 2003. godine povučeni su Zakon o železnici, Zakon o agenciji za strana ulaganja, Predlog zakona o sistemu zaštite životne sredine i Predlog zakona o energetici, na zahtev predsednice skupštine jer je od dana podnošenja isteklo više od 60 dana, ali nije tada u oktobru. Ako se sećate šta sam vam rekao, da su zakoni u proceduri od februara 2002. godine, od marta 2002. godine, od juna 2003. godine, 60 dana je mnogo kraći rok. U roku od 60 dana, po članu 134. Poslovnika, dužna je Vlada da povuče ako se ne stave na dnevni red ove skupštine. Ko treba da vodi računa o tome? Ko treba da vrati blagovremeno zakone? Ko treba to da radi? Normalno ne opozicija, normalno ne stranke u opoziciji, nego one stranke koje imaju vlast i koje mogu da vode. Takođe je premijer rekao da mi nismo hteli da prihvatimo da se na dnevni red uvrste tačke kao što su: Predlog zakona o agenciji za razvoj infrastrukture lokalne samouprave, Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o porezu na fond zarada, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Za Zakon o agenciji i formiranju agencije za razvoj infrastrukture lokalne samouprave rečeno je da stoji 20 miliona evra i da te pare ne mogu da budu u funkciji zato što nema ovog zakona. Gospodo, taj zakon se nalazi u tački dnevnog reda pod rednim brojem šest ovog zasedanja; Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o porezu na fond zarada, koji je podnela Vlada Republike Srbije je jedanaesta tačka dnevnog reda; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama je četrnaesta tačka dnevnog reda, koji je usvojila ova skupština. Predlog koji je dala predsednica Skupštine za ovaj saziv je sadržao samo deset tačaka. Ovaj predlog dnevnog reda ima 16 tačaka i uvršćeno je šest novih tačaka. Premijer nije pomenuo u svom izlaganju, evo ga stenogram i mogu da vam pročitam stenogram, da citiram sve, nije pomenuo, pomenuo je samo ova tri zakona da nisu na dnevnom redu zato što mi nismo hteli da ih izglasamo. Ne znam da li je razumeo ili nije, ali je trebalo da bude obavešten. Nemojte da ga dovodite u zabludu, nema smisla da premijera dovodite u zabludu ne rekavši mu šta je sve usvojeno i šta je na dnevnom redu. To su neki od argumenata koji su dovoljni da se u postupanju u ovoj skupštini želi da prebaci lopta na drugoga, da se okrivi onaj ko za to nije kriv, a da se namerno izbegnu činjenice i fakta zbog čega se u ovoj skupštini radi na ovaj način i na ovakav način donose odluke. Ja razumem da skupštinska većina može da donese odluku da je danas petak, ali nije, danas je još uvek četvrtak. Mnogo puta smo doveli u zabludu skupštinskom većinom predsednicu Skupštine, tako što ste joj vi pružili, gospodo, i gospođe, podršku koja joj je omogućila da se oseća suverenom da može da donosi odluke kakve ona hoće, jer za to ima od vas pokriće i vi ste najodgovorniji zato što je gospođa Nataša Mićić činila ove greške o kojima sam ja govorio.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, drugo javljanje. Posle nje reč ima narodni poslanik Petar Cvetković. Dva puta je bio na redu i dva puta je bio sastanak Administrativnog odbora. Kada poslanica završi svoje izlaganje onda vi imate reč.
Jedan narodni poslanik danas je ovde rekao da narodni poslanici paušalno iznose činjenice da je gospođa Nataša Mićić u vršenju predsedničke funkcije predsednika Parlamenta kršila Ustav. Ja ću sada, poštovane kolege, da vas ubedim u suprotno. Gospođa Nataša Mićić iako diplomirani pravnik dozvolila je sebi da od 22. maja 2002. godine predsedava nelegalnom i nelegitimnom Narodnom skupštinom. Od tog dana u ovoj Narodnoj skupštini pored narodnih poslanika u radu učestvuju i izglasavaju zakone nesavesni građani, grupa nesavesnih građana među kojima je i jedan univerzitetski profesor, Stevan Lilić, koji ima pravosnažnu sudsku presudu da je plagijator, a sada je u pravnoj zabludi podneo ostavku na funkciju narodnog poslanika, a i dalje tu funkciju, zahvaljujući Nataši Mićić, obavlja. Postoji odluka Ustavnog suda, koju Nataša Mićić očigledno nema nameru da sprovede, a po toj odluci Ustavnog suda bila je u obavezi da omogući da se vrate narodni poslanicima ukradeni mandati. Na ovaj način gospođa Nataša Mićić je učestvovala u izbornoj krađi i prekrajanju izborne volje građana. Još jedan primer izborne krađe, koji je ovde sprovela Nataša Mićić, jeste potpuno nezakonito isključivanje iz rada Narodne skupštine gospodina Tomislava Nikolića, prema njenom tumačenju na neodređeno vreme, odnosno do kraja ovog mandata. Jasno je da je gospođa Mićić po nalogu politbiroa DOS-a tom odlukom imala nameru da obezglavi poslaničku grupu Srpske radikalne stranke. Hvala Bogu, ni ona, niti bilo ko u tome neće uspeti. Gospodin Tomislav Nikolić je sa nama, iako nije u ovoj sali, kao što je i gospodin prof.dr Vojislav Šešelj sa nama, iako je po odluci politbiroa DOS-a trenutno u Hagu. Član 87. Ustava Republike Srbije i to stav 5. Ustava kaže: "U slučaju prestanka mandata predsednika Republike pre isteka vremena na koje je biran, izbori za novog predsednika Republike moraju se održati u roku od 60 dana od dana prestanka mandata predsednika Republike". U stavu 6. kaže se: "Ako je predsednik Republike iz bilo kog razloga privremeno sprečen da vrši svoju funkciju, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine". Gospođa Nataša Mićić se ogrešila o oba ova stava člana 87. Ustava. Ona je uzurpirala funkciju predsednika Srbije i godinu dana obavlja tu funkciju potpuno protivustavno i potpuno protivzakonito. Takođe je samoproklamovala funkciju "vršilac dužnosti predsednika države", a očigledno je da Ustav ne predviđa takvu funkciju. Obavljajući funkciju predsednika Srbije gospođa Nataša Mićić je i dalje kršila Ustav i dalje činila krivična dela zbog kojih će sigurno jednog dana, kada u Srbiji pravosuđe bude zaista nezavisno, odgovarati u skladu sa propisima koji su doneti u ovoj skupštini, u ovom ili u nekom ranijem mandatu. Kao predsednik Republike gospođa Nataša Mićić je neustavno i nezakonito uvela vanredno stanje u Srbiji. Posledica tog vanrednog stanja, između ostalog, bila je ta da je 12.000 građana protivpravno bilo lišeno slobode. Svaki od tih 12.000 građana imaju potpuno legitimno pravo da od države Srbije traže naknadu nematerijalne štete zbog bespravnog lišavanja slobode. Da li će, ako neko bude tražio tu naknadu, tim građanima Srbije isplatiti gospođa Nataša Mićić, jer su njenom zaslugom došli u tu situaciju? Kada je gospođa Nataša Mićić, kako ona kaže "odlučila da donese odluku da raspiše predsedničke izbore" u sredstvima informisanja je objavila da je razgovarala sa svim relevantnim subjektima, vezano za rok, odnosno datum raspisivanja izbora. Ja se pitam koji su to relevantni subjekti, sa kim je to gospođa Nataša Mićić razgovarala - da li sa Montgomerijem, da li sa Sorošem, znam da nije razgovarala sa SRS, a trebalo bi da zna da je predsedniku Skupštine jedini relevantan subjekat za razgovor, za dogovor samo narodni poslanici i ova Narodna skupština. Gospođa Nataša Mićić na funkciji predsednika Srbije je primila u zvaničnu posetu Džordža Soroša i razgovarala sa njim, on joj je jasno izneo svoj stav o Kosovu, rekao je da je njegov stav samostalno Kosovo i gospođa Nataša Mićić je i posle toga sa njim razgovarala, slikala se sa njim i smeškala mu se pred TV kamerama. Ja znam da je to lični stav Nataše Mićić i njen lični stav me ne interesuje, ali kao predsednik Parlamenta i predsednik Srbije, to nikako nije smela sebi da dozvli i to joj srpski radikali sigurno nikada neće oprostiti. Ovde se dosta pričalo o postojanju ili nepostojanju kvoruma prilikom odlučivanja u ovoj Narodnoj skupštini. Notorna je činjenica da je ova Narodna skupština više od pola svog vremena radila bez kvoruma i dok se raspravljalo, a kada je u pitanju odlučivanje, to je zaista posebna priča. Svi smo svedoci na koji način se ovde utvrđivao kvorum. Na predlog predstavnika neke poslaničke grupe da se utvrdi kvorum, gospođa Nataša Mićić je gledala kao i svi mi što smo gledali kako kolege poslanici ubacuju identifikacine kartice, umesto kolega koji nisu tu, nikada nije reagovala, čak se zlurado smeškala kada bi joj se skrenula pažnja da to pogleda i uglavnom komentarisala - pa i vi ne činite kvorum kada nama treba i vi ne dolazite da glasate. Da li je to odgovor predsednika Parlamenta? Kada je ovde usvajan Zakon o lustraciji, dame i gospodo u ovoj sali je bio 91 narodni poslanik, ostatak su bile poslaničke kartice. Kada je donet Zakon o finansiranju političkih stranaka, u ovoj sali je bio 81 narodni poslanik, ostalo su bile identifikacione kartice. Sve to i sve ono što ste danas i juče čuli u toku rasprave je sigurno dovoljan razlog narodnim poslanicima da se izjasne u prilog našeg predloga za razrešenje Nataše Mićić sa funkcije predsednika Narodne skupštine. Nadam se da je zaista većini jasno, a to su i pokazali za ovom govornicom da Nataša Mićić nije dostojna ove funkcije. Verujtemi, čak sam ubeđena da će i ona sama glasati za ovaj predlog, kao što je sama glasala da bude predsednik Parlamenta. Još jedanput pozivam kolege, narodne poslanike, da seizjašnjavanjem u Danu za glasanje izjasne za naš predlog i da shvatimo svi skupa da je ova odluka opredeljenje između Srbije i DOS-a. Onaj ko je za Srbiju glasaće za razrešenje Nataše Mićić, jer ovaj predlog jeste podnet u ime Srbije da bismo utvrdili koja je alternativa prevashodna u ovoj Narodnoj skupštini i pozivam vas da se glasanjem izjasnite za DOS ili za Srbiju.
Narodni poslanik Petar Petrović, zamenik predsednika poslaničke grupe SSJ, povreda Poslovnika je razlog za javljanje, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, predsedavajući današnjeg zasedanja Narodne skupštine, pre otprilike 15 minuta drastično ste povredili član 104. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, a istovremeno i član 89. stav 1. alineja tri istog Poslovnika. Naime, izrekli ste meru udaljenja sa Skupštine Republike Srbije gospodinu Markoviću, a da nemate nijednog pravnog razloga za to. Sa druge strane, ja kao član Administrativnog odbora koji je zasedao u pauzi zasedanja ove skupštine, izdvojio sam svoje mišljenje prilikom odlučivanja Administrativnog odbora po vašem zahtevu da dam mišljenje da li je povređen Poslovnik ili ne i prema ovome što sam citirao član 89. stav 1. alineja 3. imao sam pravo da obrazložim zašto sam izdvojio svoje mišljenje i ja i druge kolege poslanici koji su takođe izdvojili svoje mišljenje. Nažalost, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, još jednom je u Republici Srbiji politika pobedila pravo. Svi oni koji se kunu za pravnu državu, za legitimnost, za legalitet i još jednom su pokazali koliko su u praksi stvarno za pravnu državu, još jednom politika pobeđuje pravo. Član 77. Ustava Republike Srbije, još uvek važećeg, primenjujete ga iako je to iz nekih davnih vremena, ali ga gospodo primenjujete kada vam odgovara - u članu 77. važećeg Ustava Republike Srbije u stavu 2. piše:narodni poslanik ne može biti pozvan na odgovornost, kažnjen itd. za izraženo mišljenje i glasanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Baš bih voleo da mi obrazložite na osnovu čega ste to mogli da izreknete meru udaljenja sa sednice gospodinu Markoviću. Znam ja da su u strahu velike oči, približava se glasanje, svaki glas je važan. Uzmite stenografske beleške, vidite svi šta smo pričali unazad šest meseci, možda ćete naći neku reč i neku rečenicu koja može da se podvede pod neki član Poslovnika, pa da nas udaljite. Ali, znajte preostalih 10 poslanika SSJ-a biće ovde na glasanju i glasaće za razrešenje gospođe Nataše Mićić i glasaće za pad najgore Vlade u istoriji državnosti Republike Srbije.
Narodni poslanik je izrekao povredu Poslovnika po kome je izrečena mera udaljenja. Mera udaljenja je izrečena narodnom poslaniku bez prethodno izrečenih mera, u slučaju fizičkog napada, odnosno drugog sličnog postupka kojim se ugrožava ili fizički ili moralni integritet učesnika sednice u zgradi Narodne skupštine. Pozivanje na državni udar, pozivanje policiji i snagama bezbednosti da upadaju u institucije da izvrše državni udar, moguće je da se od strane dela poslanika mogu shvatiti kao duhovitost ili kao rečenice koje ne misli on to ozbiljno, nego je zabavno na govornici da se izrekne. Ja to ne mogu tako da tumačim i to je izrečeno, i rekoh već jednom onda te reči vladaju njime i mera udaljenja sa sednice je izrečena zbog dela koji je uradio narodni poslanik. Rekla sam da je to najteža mera koja može da se izrekne u Skupštini i jeste i nije jednostavno izrečena, nego uz pribavljeno mišljenje Administrativnog odbora. Vi nemate pravo na izdvojeno mišljenje, na nešto što je mišljenje, to je akt koji sam dobila od Administrativnog odbora. Ja ću zakazati, bez obzira da li to tražite ili ne, sednicu Administrativnog odbora, gde molim da se raspravi da li ste imali pravo da govorite 10 minuta, jer kao član Administrativnog odbora niste imali tu priliku, jer ja nisam imala osnov da vam dam reč. Ako citirate Ustav, onda ga citirajte tačno. Član 77. stav 2. kaže: "Narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu odgovornost". Pogledajte stenogram, ja sam rekla: "Narodni poslanik, zbog izrečenog za govornicom, ne može biti pozvan na krivičnu odgovornost", ali sam upozorila da ne može ni da kaže za govornicom to što je rekao, "ne može biti pritvoren ili kažnjen za izraženo mišljenje ili davanje glasa u Narodnoj skupštini". Ako želimo da citiramo, onda citirajmo tačno. Imate drugu povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, bila je obaveza predsednika Administrativnog odbora da mi odmah kaže da nemam pravo na izdvojeno mišljenje, a on je doslovce rekao: "Unosimo u zapisnik izdvojeno mišljenje vas i još nekoliko poslanika koji su bili prisutni na Administrativnom odboru". Sa druge strane, kad kažete da ja dobro ne citiram Ustav, dozvolite da citiram vas, šta ste rekli, prema stenografskim beleškama, gde kažete: "Narodni poslaniče, od svih sloboda govora koje se mogu čuti za nekom govornicom, ovo je najslobodnija i najraznovrsnija sloboda govora i obaveštenje građankama i građanima Srbije - narodni poslanik ne može biti pozvan na odgovornost, a očigledno ni odgovoran za ono što izgovori za govornicom Narodne skupštine". Gospođo Čomić, to ste vi rekli. To su zabeležile gospođice ili gospođe, a ne ja. Ja sam samo citirao to što ste vi rekli. Da li ja dobro tumačim Ustav ili ne, pokazaće praksa. Kažem, nažalost, diplomirani sam pravnik sa 25 godina radnog iskustva, diplomu sam stekao na Beogradskom univerzitetu i mnogo mi je žao što u današnje vreme čujem neke stvari u koje ni moj sin od 17 godina ne može da poveruje, kao što je, na primer, pre par meseci bilo, da se profesor Pravnog fakulteta, sa 20 i kusur godina radnog staža, nađe u pravnoj zabludi. Baš bih voleo da mipravna teorija pokaže kako se to profesori Građanskog prava na Pravnom fakultetu nađu u pravnoj zabludi kada podnose ili povlače ostavke. Toliko o pravu i o onom tumačenju Ustava i drugih zakonskih odredbi.
Narodni poslaniče, već sam zakazala sednicu Administrativnog odbora na kojoj će biti razmatrana vaša primedba, jer želim da bude jasno i da Administrativni odbor da objašnjenje. Inače, vaša primedba se odnosi na početak pretresa zakona, ali Administrativni odbor će, u svakom slučaju, to razmatrati. Da bude potpuno jasno, narodni poslanik Dragan Marković nije pozvan ni na kakvu odgovoronost, on je kažnjen zbog kršenja odredaba Poslovnika Narodne skupštine. O odgovornosti se brinu druge institucije i mi se u njihov posao ne mešamo, mi radimo svoj posao. Kršenje Poslovnika, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospođo Čomić, vi se ceo dan zaklinjete u striktnu primenu Poslovnika, a ja sam sada u prilici da vas demantujem. Danas sam pokušala da se javim, odnosno javila sam se povodom povrede Poslovnika, ali ste vi čuli da moje kolege komentarišu "identifikacione kartice gde nema prisutnih poslanika", pa ste me vi onda preduhitrili i zatražili da skupštinska Služba pokupi te kartice. Vi svojim ponašanjem očigledno štitite neodgovorne poslanike DOS-a, one koji nisu u sali, koji su ostavili svoje kartice. Molim vas da postupite u skladu sa članom 117. Poslovnika o radu Narodne skupštine, pogledajte treći red.
Potpuno ste u pravu. Molim Službu Skupštine i molim sve predsednike poslaničkih grupa, pošto je vama jednostavnije da uočite kada koji poslanik ustane iz poslaničke klupe, a ostavi karticu, da intervenišete, jer je dosta teško da vodim sednicu i da vodim računa o tome da svi imaju svoja zadovoljena prava i obaveze i da pratim gde su kartice. To ne piše u Poslovniku, to je molba za saradnju predsednicima poslaničkih grupa. Dakle, molim Službu da pokupi poslaničke kartice iz svih poslaničkih klupa gde ne sede poslanici. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Zoran Anđelković, pa narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Dame i gospodo, u pauzi ove sednice je zasedao Administrativni odbor. Na Administrativnom odboru, po zahtevu predsedavajućeg, potpredsednika ove skupštine, gospođe Čomić, raspravljano je o tome da li ima elemenata za udaljavanje sa ove sednice gospodina Dragana Markovića. Na moje pitanje da li to znači da Odlukom Administrativnog odbora da ima uslove za udaljavanje sa sednice Dragana Markovića, da predsednik Skupštine treba da odredi samo vreme udaljavanja, Boško Ristić je zaključio da to nije tako, da ne može predsedavajući ili predsednik Skupštine da odredi dužinu kazne, već samo meru udaljavanja, a da Administrativni odbor, ukoliko predsednik ili predsedavajući Skupštine odredi meru udaljavanja, treba da odredi dužinu kazne. Ne tvrdim da je predsedavajući povredio Poslovnik, ali je onda Boško Ristić nas doveo u zabludu. Ovde su poslanici koji su bili na Adminstrativnom odboru. Jedna od te dve stvari je nemoguća. Ili je Administrativni odbor povredio Poslovnik ili je predsedavajući povredio Poslovnik. Bilo bi dobro da dobijemo izveštaj Administrativnog odbora, da Boško Ristić, kao predsednik Odbora, saopšti šta smo zaključili i da li sam ja dobro preneo stav Administrativnog odbora, pa da na osnovu toga budemo sigurni da li ova Odluka može da bude punovažna onog trenutka kad je predsedavajući saopšti ili ne.
Odluka je punovažna i vidite da su moguće situacije da se bude doveden u pravnu zabludu. Odluka o udaljenju je izrečena po Poslovniku, član 104. stav 2, a odluka kojom sam kazala koliko je po članu 108. stav 3. "Mera udaljenja sa sednice iz člana 104. stav 2. ovog poslovnika primenjuje se za narednih 90 dana zasedanja od dana udaljenja." Prethodna dva stava istog člana 108. kažu, prvi: "Mere opomene i oduzimanja reči primenjuju se za sednicu na kojoj su izrečene"; a drugi stav: "Mera udaljenja sa sednice primenjuje se za narednih 20 dana zasedanja (rada) Narodne skupštine, od dana udaljenja, odnosno na sednicu na kojoj je izrečena ova mera, ako sednica traje duže od 20 dana zasedanja (rada) Narodne skupštine". Pošto sam rekla da je mera udaljenja izrečena na osnovu člana 104. stav 2, onda se primenjuje 3. stav člana 108. Inače, Poslovnik Narodne skupštine mora se poštovati, naravno i na radnim telima i na već zakazanoj sednici Administrativnog odbora, raspravljaće se i o tome da li ste dovedeni u pravnu zabludu činjenjem predsednika Administrativnog odbora ili ne. To je elementarno pravo i obaveza je predsedavajućeg da se to utvrdi. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, povreda Poslovnika.
Ne ulazeći u ono što je Dragan Marković-Palma rekao, što je svakako za osudu i što je krivično delo, samo po sebi i da nije poslanik, za šta bi morao da odgovara, jer pozivanje na nasilno rušenje ustavnog poretka, državnog uređenja jeste nešto što je kažnjivo. Niko nema pravo da nađe opravdanje za tako nešto, naročito ako to učini poslanik koji bi trebalo taj isti državni poredak da štiti, a da se za izbore bori na drugi način, kao što i radimo u ovoj skupštini svih ovih dana, a to je raspravom o razrešenju predsednika Skupštine i raspravom o poverenju Vladi. Mi ćemo upravo to i raditi. Uz tu jednu ogradu, hoću samo da kažem sledeće: ova mera je potpuno retroaktivno izrečena, da predsednica Skupštine meru izriče na samoj sednici i nigde ne stoji da je Administrativni odbor taj, do sada nije bio slučaj, koji predlaže da se određene mere izreknu i da je on taj koji utvrđuje da je učinjena povreda Poslovnika. To je sada prvi put tako učinjeno. Imamo sada jednu retroaktivnost. Pitanje je dokle ta retroaktivnost može da seže, s obzirom na to da to nije regulisano i da mi sada možemo negde od januara 2001. godine da izvadimo sve povrede kojih je bilo, da zatrpamo Administrativni odbor i da tražimo da se za sve njih izriče mera udaljenja. Znači, predsednik Skupštine na samoj sednici, pod punom svojom odgovornošću, jer ima to diskreciono pravo, bez ikakvih konsultacija sa Administrativnim odborom, izriče meru udaljenja sa sednice. To je nešto što je činjenica i tu je učinjena povreda Poslovnika o kojoj bih želeo da se Administrativni odbor izjasni. Druga stvar, ako se već Administrativni odbor izjašnjavao o tome i ako su poslanici izdvojili mišljenje, treba im dopustiti, a sami ste rekli da je ovo važna stvar i da je ova odluka jako teško doneta, onda je trebalo poslanicima koji su izdvojili mišljenje da dozvolite, jednostavno da to izdvojeno mišljenje, razloge zašto su izdvojili mišljenje, da iznesu pred ovom skupštinom. Došli smo u jednu situaciju da manjina koja se predstavlja većinom, svoju manjinu temelji tako što će da izbaci poslanike iz Skupštine. Izbacili ste Tomu Nikolića, izbačen je Dragan Marković - Palma i mislite od vaše manjine da napravite većinu, s obzirom na to da se sve lomi na jedan ili dva glasa, pa na taj način hoćete da pokušate da kupite većinu u ovoj skupštini i da sačuvate vlast. Vi na ovaj način...
Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Upozoravam narodnu poslanicu Milku Marinković, narodnog poslanika Milana Milosavljevića da ne dobacuje iz klupe, kao i narodnog poslanika Dragana Ljubojevića. Molim vas da počnemo da izgledamo onako kako govorite dok ste za govornicom na sednici. Ne može jedno da se kaže za govornicom, a u klupi da se ponaša drugačije.
Tako da ova povreda Poslovnika koju ste načinili, a koja ima za cilj da se na taj način kupi većina za izglasavanje poverenja Nataši Mićić i Vladi Srbije je ništa drugo nego pokušaj da se poništi volja građana, pokušaj da isključite iz parlamentarnog života u Srbiji šest miliona građana, šest miliona birača koji ne stoje iza vas. Na taj način vi idete i radite samo protiv sebe. Tražim da se Administrativni odbor izjasni o ovoj povredi Poslovnika, s obzirom na to da je na ovaj način najgrublje ugroženo pravo opozicije i ovo je nasilje nad opozicijom da postavi pitanje poverenja Vladi. Ako vi nastavite da nas izbacujete, vi možete sve nas da izbacite i da vladate doveka, s obzirom na to da neće imati ko da postavlja pitanje poverenja Vladi i ovoj skupštini. Razloge, svakako, možete da nađete. Prekoračio sam jedan minut vreme koje ste mi dali, zato što su mi dobacivali, ali vi možete da kažete, to je dovoljno da budem udaljen sa sednice, s obzirom na to da ne poštujem Narodnu skupštinu ili nešto slično. Tako da je ovo jedno nasilje koje će rezultirati samo da vaše poverenje i vašu ostavku zatražimo na nekim drugim mestima, jer nas terate da radimo mimo institucija.
Tri minuta i 30 sekundi, a sat pokazuje četiri minuta i 20 sekundi, jer ste bili prekidani. To je jedini razlog zašto imate pravo da govorite tri minuta. Dakle, računam vreme koje se troši na to kada vas po Poslovniku prekida i dobacuje predsedavajući. Nije bilo povrede Poslovnika. Kazna je izrečena na sednici. Nije tačno da je ovo prvi put da je Administrativni odbor konsultovan oko mere udaljenja sa sednice. Ovo je drugi put. Pisalo u Poslovniku ili ne, da tako teška mera ne treba da bude ostavljena na volju predsedavajućoj ili predsedavajućem, to će biti praksa, jer o tome treba da se razgovara, da li treba ili ne treba udaljiti. Svaki narodni poslanik ne treba da krši Poslovnik Narodne skupštine, a pogotovo ne na tako težak način kao narodni poslanik Dragan Marković, pa nema razloga da bude kažnjen, a pogotovo ne tako teškom merom. O vašem zahtevu će se razgovarati na Administrativnom odboru, ali moj odgovor je da ni u jednom od izrečenog za govornicom nije bilo kršenja Poslovnika. Predlagač? (Ne.) Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javio za reč ili repliku? Narodni poslanik Petar Cvetković. Narodni poslanik Petar Cvetković je bio po redosledu još pre podne, zakazana je jedna, pa druga sednica Administrativnog odbora. Sada je zamenio mesto sa narodnim poslanikom Zoranom Mićovićem, ali smo imali još jedan krug replika. Izvinite, gospodine Cvetkoviću, zaista. Imate 52 minuta.
Molim vas, gospođo Čomić, omogućite da počnem. S obzirom na to da sam član Administrativnog odbora, koji je izdvojio mišljenje, počeću sa Administrativnim odborom. Slobodno mogu reći da je sastav, odnosno ovaj Administrativni odbor koji je danas zasedao, a o Odluci i mišljenju kasnije, potpuno nelegalan. Zašto? Ne odgovara sastavu Skupštine, odnosno broju poslanika po poslaničkim grupama u ovoj skupštini, a što je predviđeno i Poslovnikom. Podsetiću - prošle godine jula meseca, DSS je imala tri člana Administrativnog odbora, pored mene i gospodina Jočića i gospodina Budišina. Nakon oduzimanja mandata poslanicima DSS, grupi od 20 i nekoliko, druga lica su ubačena u Administrativni odbor. Nakon odluke Ustavnog suda i vraćanja mandata, nije ispoštovana odredba Poslovnika da odbori, a u ovom slučaju Administrativni odbor, odgovaraju sastavu Skupštine, odnosno brojnosti poslaničkih grupa. Zašto ovo ističem? Zbog toga što se Administrativni odbor, a ovde slobodno prozivam, nema gospodina Boška Ristića, na čelu sa gospodinom Boškom Ristićem, pretvorio u jedan organ za zaštitu lika i dela, a u ovom slučaju jednog ili drugog funkcionera predsednika Skupštine ili predsednika poslanike grupe DOS-a. Zbog toga je i bilo takvih odluka, gde je u ogromnom slučaju, odnosno uvek kada je pravna situacija bila sporna, jednostavnim dizanjem ruku, a gde ima desetak od 15, a 11 je članova Administrativnog odbora iz grupe ostatka DOS-a, odnosno iz te poslaničke grupe, jednostavno nadglasavanjem su odluke donete. Te odluke nisu bile ni u kakvoj vezi sa Poslovnikom ili zakonom ili zakonitošću, te su odluke bukvalno bile teror većine nad manjinom. Tako u Administrativnom odboru, tako i u ovoj skupštini, u ovom parlamentu. Odlukom o izbacivanju, odnosno udaljenju iz Parlamenta gospodina Markovića, postiže se utoliko da je jedan poslanik koji predstavlja određeni broj žitelja, određeni broj birača u Srbiji, onemogućen da izrazi njihovo mišljenje. Da li je to 20 ili 25 hiljada, cilj je i želja da se umanji broj poslanika koji bi glasali za nepoverenje, odnosno za smenu predsednika Skupštine i za smenu Vlade. Tako se može nastaviti, kao što reče i Dejan Mihajlov, predsednik naše poslaničke grupe, može se nastaviti i dalje sve do one potrebne većine. O ovome ću i kasnije govoriti o sastavu Parlamenta, ali sa ovim ću završiti da ne bih zaradio opomenu. Završiću zbog čega sam izdvojio svoje mišljenje, čitanjem odredbe Poslovnika. Odredba Poslovnika je potpuno jasna. Nije potrebno biti pravnik, nije potrebno biti pravni ekspert iz DOS-a. Ona jasno govori za sebe i nedopustivo je da se retroaktivno primenjuje pravo, kažu diskreciono pravo predsedavajućeg, odnosno predsednika Skupštine. Tu se ne možemo složiti, jer diskreciono pravo je nešto drugo, a ovde stoji obaveza po Poslovniku da se izrekne mera ukoliko dođe do određene pravne situacije, odnosno narušavanja reda i mira, ili, greška, reda i mira, svejedno može i tako, narušavanje reda ili omalovažavanje bilo kog govornika ili Skupštine. Poslovnik, odnosno član 104. stav 2. - zahtevano od strane predsedavajućeg, odnosno zamenika predsednika Skupštine gospođe Čomić, tumačenje, to je odredba Poslovnika, jer je očigledno bila namera za primenom odredbe stava 2. člana 104. na gospodina Markovića, bez obzira što je nakon prvog i drugog izlaganja gospodina Markovića, dobio upozorenje a zatim opomenu. Gospodin Marković je kažnjen po članu 102. stav 1. i to je alineja 2, 4. i 6. ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze. Ako je nekome palo na pamet, gospodine Pajtiću prozvani ste, gospodinu Pajtiću je palo na pamet da može zbog toga što je izneo svoje mišljenje, došla ideja, biću precizniji gospodinu Pajtiću da može zbog toga, bez obzira što je već izrečena opomena po članu 104. isključiti gospodina Markovića iz budućeg glasanja. Član 104. stav 2. glasi: "Mera udaljenja sa sednice može se izreći narodnom poslaniku i bez prethodno izrečenih mera, u slučaju fizičkog napada", podvlačim "u slučaju fizičkog napada, odnosno drugog sličnog postupka", drugog sličnog postupka fizičkom napadu, "kojim se ugrožava fizički ili moralni integritet učesnika sednice, u zgradi Narodne skupštine." Neću dalje oko toga, totalno je jasno da u ovom slučaju zbog mišljenja iznetog za ovom govornicom ne može biti kažnjavanja. Doduše, gospođa Čomić je malopre rekla da je kažnjen gospodin Marković. U Ustavu stoji da ne može biti kažnje, ali ovo udaljenje sa sednice, da možda ne smatrate nagradom. Ja objektivno vidim da je to kazna, i to ne samo poslanik, kažnjava se 20 ili 25 hiljada građana Srbije koji su jednom od poslanika dali mandat, odnosno mogućnost da zastupa stavove i mišljenja tih građana. U svakom slučaju ovo je kazna i u Ustavu stoji da poslaniku za ono što je izrekao za ovom govornicom ne može uslediti kazna. Zbog toga sam ja izdvojio svoje mišljenje, međtuim bilo je malo vajde oko toga, jer većina ostatka DOS-a jednostavno je digla ruke. Digla je ruke i izglasala drugačije, ali ovo je neophodno reći, kako zbog poslanika koji nisu upoznati sa postupkom i rezultatom glasanja na Administrativnom odboru, tako i zbog građana Srbije koji će ovo u potpunosti i na pravi način razumeti, nadam se bez ikakvog osporavanja što ovde ima u ovoj skupštini, odnosno na ovoj sednici. Mi smo, dame i gospodo, ovih dana, naročito sinoć i danas, čuli razne govore, razne političke govore. Bilo je revolucionarnih govora sa određenom dozom histerije. Mnogo više je bilo tih govora nego govora suštinskih zbog čega treba promeniti predsednika Skupštine Srbije. Te revolucionarne govore, te revolucionarne ideje ja mogu razumeti i mogu se lako protumačiti jer tu je Marks, tu su političke škole između ostalih i Kumorovac. Mnogo je teže razumeti to da je jednu u demokratiji veoma običnu pojavu, svakodnevnu pojavu, promene jednog funkcionera, promene predsednika Skupštine, ili promene cele Vlade, neću podsećati na Italiju i protekle godine, da se od toga stvara "biti il ne biti" položaj za celu državu, da se jedan pojedinac, jedno fizičko lice izjednačava sa čitavom državom i ne samo državom, nego sa demokratijom. Da se smena, odnosno promena jednog lica stavlja u prioritet aktivnosti političkog delovanja. Zašto je došlo do toga? Upravo zbog toga što je zahvaljujući, između ostalog i predsedniku Skupštine ovde, a mnogo više onim drugim o čijem poverenju ćemo tek razgovarati u drugoj, trećoj tački ovog dnevnog reda, zbog toga što je upravo zbog njihovog ponašanja došlo do rasturanja svih institucija, ovde govorim o Parlamentu Srbije, prevashodno, do dovođenja svih političkih aktivnosti, svih ispravnih demokratskih stavova, do apsurda. Do apsurda smo i danas doveli rad Administrativnog odbora, predviđeni Poslovnik i mere koje su utvrđene tim Poslovnikom. Na taj način je osnovna nit odgovornosti nosioca tih javnih funkcija i zbog toga to je jedan i bitan razlog zbog čega treba promeniti predsednika Narodne skupštine. Mi smo danas naročito oni koji su pokušavali svojim, podvlačim, revolucionarnim govorima, visokim političkim idejama i mitingašenjem u ovoj sali, ukazivali su da nemamo konkretne primedbe na neustavni protivzakoniti ili protivposlovnički rad gospođe predsednika Skupštine. To su rekli i preživeli. Imamo konkretne primedbe, imamo toliko primedbi kada bi bilo moguće da barem nekoliko dana kada bih imao sve materijale, ali neke imam u glavi, a neke pred sobom. Krenućemo da li od toga da li je legitiman ovaj parlament i koliko ima poslanika ovaj parlament, ili od toga kako je gospođa predsednik Skupštine primenjivala Ustav. Nemamo drugi Ustav. Oni su kada im ne odgovara govorili da je to Miloševićev ustav, kada im odgovara pozivali se na taj Ustav, a rezultat je da je jedini cilj bio da svoju vlast i privilegije produže što dalje, izbegnu ono što je neizbežno, izbegnu prevremene parlamentarne izbore. Evo jedan primer, evo, ovo je zapisnik sa sednice Narodne skupštine održane 10. decembra 2001. godine sa početkom u 10,45 časova, a sednici predsedava Nataša Mićić, predsednik Narodne skupštine. Krenuo je dnevni red i u jednom trenutku kod glasanja gospođa Mićić kaže: "Gospodine Nikoliću, tačno je da je Ustavom predviđeno da Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika. Članom 82. Poslovnika o radu Narodne skupštine kaže se da kvorum za rad Narodne skupštine postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno više od polovine ukupnog broja narodnih poslanika." U redu je, tumačenje je potpuno u skladu sa Ustavom, i Ustav to kaže, i sa Poslovnikom, međutim ide dalje "obaveštavam vas da je ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini 248." Vidite sada je promenjen Ustav bez postupka za promenu Ustava. Ovo ne bih rekao da je tumačenje, jer 250 ne može da se tumači u 248. Ovo je promena, verovatno reformski ustav. Kaže, nastavljam - 248 poslanika u Narodnoj skupštini, pošto su oduzeta dva mandata, tako da je kvorum za rad 125 narodnih poslanika. Bravo! I nikom ništa. Dobar predsednik, poštuje Ustav. Kooperativan sa Vladom. E tu smo. Sinoć, premijer, gospodin Živković, ustade u odbranu Vlade, a uzgred i reče da je gospođa Nataša Mićić predsednik Skupštine veoma kooperativna i da je sprvodila zajedničku politiku, otprilike tako, moguće da nije tim rečima, ali je tako rekao. Parafrazirao sam, bio sam slobodan. E, vidite, ako je to tako, a ja nemam razloga da ne verujem gospodinu Živkoviću... pa to je osnovni razlog zašto treba da bude smenjena. Svim početnicima, a naročito profesorima Pravnog fakulteta, doduše, nekada padaju u pravne zablude, svim početnicima je jasno da je osnova demokratija podela vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu. Je li tako? I vi se slažete gospodine Novakoviću. E, pa ako je tako, onda nikako ne sme izvršna vlast da dominira zakonodavnom vlašću, jer sva tri stuba vlasti moraju, to znate, ali da vas podsetim, znate za druge, ali ne u vašem ponašanju. Znači, ako je to razumljivo, onda je nerazumljivo da jedna od tih vlasti, izvršna, kontroliše, upravlja, reguliše, govori kako će da radi zakonodavna vlast koja bira tu izvršnu vlast i po Ustavu treba da vrši njenu kontrolu. I da je sve u redu, da nije gospođa Mićić napisala novi reformski ustav, kao što sam rekao, ovo je bio dovoljan razlog da dođe do smene. To je dovoljan razlog, jer pored onoga što su sudsku vlast, upravo ova skupština preko predloga zakona, izmena i predloga zakona koje je predlagala ta vlada, sudsku vlast potpuno stavila pod kontrolu izvršne vlasti, time je i ovaj parlament, odnosno zakonodavnu vlast stavila pod kontrolu. Čuo sam dobacivanje. Jeste, to je bio predlog zakona Demokratske stranke Srbije, iz domena pravosuđa, to ste dobro zapamtili, međutim, nakon toga, zaboravili ste da je bilo četiri predloga izmena i dopuna gde su bili predlagači Vlada ili vi, kao predstavnici DOS-a, i jedan dobar Zakon, čujem dobacivanje, bukvalno unakazili, izvinjavam se zbog rečnika. Stoga to više nije taj Zakon, nego to je Zakon kojim se omogućuje direktni uticaj i kontrola sudske vlasti. O tužiocima nećemo, kako vršite kontrolu nad njima, jer to nije tema dnevnog reda. Rizikujem opomenu. Toliko o tome koju podršku uživa od strane Vlade i od strane gospodina Premijera. Toliko o tome i tu nema logike osim vama poznate logike da jednu običnu promenu spikera, na Zapadu kažu spikera, predsednik Skupštine jeste imao ovlašćenja po Poslovniku ili po zakonu i Ustavu, ali to nisu bitna ovlašćenja, toliko da bi mogao da promeni, da propadne ova revolucionarna ideja koju sprovode, "reformsko-revolucionarna ideja". Promena spikera, odnosno šefa, odnosno predsednika parlamenta u svim demokratijama jeste jedna normalna i svakodnevna stvar. Vi hoćete da pod firmom demokratije sprovodite jednu čistu autoritarnu vlast i zbog toga pominjete izbore, pretite izborima, a izbora nema. Sada čujem, ako bude izglasano nepoverenje, hoće, videćete, međutim, i tada ćete naći rešenje da produžite svoju vlast, nažalost i agoniju Srbije. Kada rekoh da je predsednik parlamenta taj koji i po Poslovniku i Ustavu i zakonu, i to znate i složićete se samnom, da je predsednik parlamenta taj koji treba jednako da postupa prema svim poslanicima, složićete se, o tome ću malo kasnije, ali ovde mogu da vas pitam oko toga - koji je pripadnik vladajuće većine DOS-a, sada vladajuće manjine, pripadnik poslaničkog kluba DOS bio kažnjen zbog dobacivanja koja su vrlo često bila i vrlo neukusna. Doći ćemo i do tog konkretnog slučaja, a toga je bilo i večeras. Mogli ste i meni, gospođo predsedavajuća, da izreknete upozorenje, jer sam polemisao sa ovima što dobacuju. Ali nemoguće je izbeći polemisanje kada pokušavaju na svaki način da dobacuju i izbacuju iz konteksta govornika. Ja bih zamolio čašu vode, ako može. Govorim o sastavu ove Narodne skupštine. Ja bih voleo da vidim tog koji će izdiktirati sastav Narodne skupštine, jer definitivno sada izgleda, utvrdili smo da ponovo ima 250 poslanika. Setite se, bilo je 248 i 308, sada ponovo ima 250, ali koja su ta lica, koji su poslanici u ovoj skupštini, to se teško može utvrditi. Zbog čega je ova skupština i sastav ove skupštine nelegitiman? U tom delu moram vas podsetiti na 2002. godinu i odluke koje su usledile oduzimanjem mandata određenom broju poslanika, gde je i gospođa predsednik imala ne malo zasluge i uticaja, ako ništa drugo, po rečima gospodina Živkovića, bila je kooperativna. Na Administrativnom odboru je 11. juna 2002. godine podnet zahtev za oduzimanje mandata 22 poslanika zbog isključenja iz političke koalicije i zbog ostavke na poslaničku dužnost 14 poslanika, pri čemu je odlučio da ne uvaži ostavku jednog poslanika, mada on nije povukao ostavku. Setite se toga, nije bilo davno, doneo je odluku kojom je na sebe uzeo ulogu tvorca poslaničkog mandata. Ostalim poslanicima, njima 13 ostavke su uvažene, a mandat je zbog isključenja iz koalicije oduzet 22 poslanika. To su poslanici DSS-a. Sutradan, 12. juna 2002. godine predsednica Narodne skupštine je pročitala konstataciju da je mandat prstao 35 poslanika, ali nije utvrdila ono što je u svemu bila njena nadležnost, datum kada je poslanicima prestao mandat. Posledica je ta da je ostao nepoznat datum kada je 35 poslanika prestao mandat, time i od kada, od kog dana je sastav Skupštine izmenjen. Nakon toga sledi da je Republička izborna komisija dodelila mandate 35 novih poslanika, takođe 12. juna 2002. godine, a istog dana Administrativni odbor verifikovao mandate. Ni Republička izborna komisija, ni Administrativni odbor nisu utvrdili datum kada je novih 35 poslanika steklo mandate. Sada više nije poznat ni datum prestanka mandata starim, ni datum početka mandata novim poslanicima. Dvadesetjedan poslanik kome je 11. juna 2002. godine oduzet mandat zbog isključenja iz koalicije podneo je Saveznom ustavnom sudu ustavnu žalbu. Savezni ustavni sud je poništio akt Administrativnog odbora, ali da ne dužim, Administrativni odbor je saznao za odluku, koja pravno i nije postojala, jer nije objavljena, pa je pre stupanja na snagu te odluke stavio van snage svoj akt od 11. juna. Tim aktom, podsećam, utvrđen je prestanak mandata 22 poslanika zbog isključenja iz koalicije. Gospodine, tema je postupanje predsednika Skupštine prilikom oduzimanja i vraćanja mandata i utvrđivanja broja poslanika u ovoj skupštini. Ovakvo vraćanje, oduzimanje mandata, stvorilo je stanje, sećate se prošle godine, da niko živi nije znao, a novine su se sprdale sa tim, koliko poslanika ima u ovoj skupštini, koji je broj poslanika. Poslanici Demokratske stranke Srbije nisu pozivani za jedan određen broj zasedanja, pozivani su neki drugi, rezervni poslanici. Setite se kada su počeli poslanici Demokratske stranke Srbije da budu pozivani oni drugi su bili negde u rezervi. Sve je to po Ustavu, što biste vi rekli. Poziv za skupštinsko zasedanje od 5. novembra 2002. godine privremeno je rešio sve probleme. Predsednik Narodne skupštine nije pozvao na zasedanje nijednog poslanika koji je stekao mandat zamenjivanjem 35 poslanika, već je pozvao sve poslanike kojima je mandat bio prestao zbog isključenja iz koalicije, nezavisno od toga da li su jednom ili dva puta isključeni, i 13 poslanika kojima je mandat prestao zbog ostavke. Rešavanje problema viška poslanika ne pozivanjem na zasedanje presedan je u našoj parlamentarnoj praksi. Presedan je to što je mandat 35 poslanika prestao nepozivanjem na skupštinsko zasedanje. Složićete se da ovo svakako ne ulazi u moguće ustavne i zakonske razloge za prestanak mandata, niti je bilo kojim zakonom ili Ustavom predviđeno. Potpuno je nejasno koji je to zakon ili moralno načelo dalo predsedniku Narodne skupštine pravo da oživi prestale mandate 13 poslanika, koji su podneli ostavke. Koji je osnov tog ponovnog sticanja mandata? Koji je razlog prestanka mandata poslanika koji su ih zamenili? Nema osnova. Prema tome, Narodna skupština je sve od juna, pa do 5. novembra 2002. godine radila u sastavu koji je bio protivzakonit. Da li mislite da je to moja zasluga? Sastav je izmenjen 5. novembra 2002.godine i donekle se stanje upristojilo, ali podsetiću i to će nakon ovoga biti i dalje tema, imamo novu odluku Ustavnog suda i zahtev sedmorice poslanika, potpuno legalan i legitiman zahtev, za vraćanje mandata. Bićete ljubazni gospodine da prestanete sa dobacivanjem, a ja bih zamolio zamenika predsednika gospođu Čomić da ipak ove iz Demokratske stranke upozori da budu tolerantni. Ja ne dobacujem, a spreman sam da dobijem kaznu za svako dobacivanje. Da li su ovo jedini razlozi? Ne! Ima još mnogo više razloga! Da krenemo od nečeg bližeg, jer vidim da ste ovo od prošle godine zaboravili. Od 14. oktobra 2003. godine, kao što neko reče, gospođa predsednik Skupštine nije ispoštovala svoj poziv, pa se nije odazvala na svoj poziv. Zakazala je sednicu Skupštine u 10,00 časova i nakon devetočasovnog čekanja gospođa zamenik predsednika je rekla da zbog isteka vremena, a ona je ovlašćena da to saopšti, sednica neće biti održana, već će biti održana dva dana kasnije, odnosno 16. oktobra. Da li mislite da to ponašanje tog dana, 14. oktobra, nije bio i nije dovoljan razlog za to da neko drugi bude predsednik ovog parlamenta. Sam taj razlog od devetočasovnog čekanja zbog navodnih konsultacija je dovoljan sam po sebi da dođe do smene predsednika Skupštine i dovoljan je da svima onima koji pokušavaju da na bilo koje načine, a naročito ovim revolucionarnim govorima, spreče, ili izbacivanjem poslanika, spreče izglasavanje nepoverenja. Ono na šta želim da ukažem, tom prilikom je bilo prigovora predsednika poslaničkih klubova na povrede poslovnika koje su načinjene 16. oktobra kada je konačno sednica počela. Bilo je primedbi na povredu Poslovnika i neću vas zamarati odredbama tih članova Poslovnika, ali je vladajuća većina normalno ocenila preko Administrativnog odbora koji, kao što rekoh, ima veliku većinu, ocenila da nije bilo povrede Poslovnika. Ništa se nije desilo, celog dana sedeli poslanici devet sati u Skupštini i niko ih nije obaveštavao, iako je bilo po Poslovniku mogućnosti i da se odloži sednica i da sednicu vodi neko drugo lice, ovlašćeni potpredsednik i mogao je predsednik Skupštine da ovlasti nekog od potpredsednika da održi sednicu!! Jednostavno, na sve argumente Administrativni odbor na svojoj sednici se izjasnio da nije bilo povrede i sve je u redu, sve je po pravilu, dovoljno je da imaju većinu u tom Odboru. Tom prilikom na Odboru je bilo izjašnjenje o zahtevu predsednika Narodne skupštine da li neusvajanje zapisnika proizvodi neku pravnu posledicu. Pozivanje na neusvajanje većeg broja zapisnika je bilo prividno i problematično. Osnovni je problem neusvajanje zapisnika kod izbora guvernera Narodne banke i Saveta. Tu je ponovo došlo do zastupanja jednog potpuno pravno neodrživog i protivustavnog stava i tako je taj Administrativni odbor jednostavno izglasao zaključak, koji ste verovatno saznali. Ne znam da li smo oko toga mi poslanici obavešteni, da neusvajanje zapisnika ne proizvodi nikakvu posledicu. Znači, sva ona ukazivanja da nije bilo kvoruma za odlučivanjeprilikom izbora guvernera, izjašnjenja narodnih poslanika za ovom govornicom, gospodina Rafailovića da nije bio tu, a da je njegova kartica upotrbljena - ne važi! Jednostavno, to je prošlo, ne mora da bude ni zapisnika, to je objavljeno u "Službenom glasniku", bez obzira što objavljivanje jednog pojedinačnog akta, odnosno pojedinačne konkretne odluke, objavljivanje u "Službenom glasniku" ne proizvodi baš to pravno dejstvo, jer danom glasanja, danom eventualnog izbora stupa na snagu ta odluka, a ne objavljivanjem. Objavljivanje u "Službenom glasniku" proizvodi posledice jedino kod usvajanja zakona i drugih opštih odluka. Da li to znači da ubuduće ova skupština neće morati da usvoji niti jedan zapisnik i da nema nikavih pravnih posledica? Ne bih rekao! Neusvajanje zapisnika sa sednice na kojoj je gospođa Kori Udovički izabrana za guvernera Narodne banke upravo je dokaz i pokušaj da se dokaže onima koji ne žele da čuju za činjenice, niti da primenjuju pravo, da nije bilo kvoruma i da odluka nije mogla biti doneta, odnosno da nije doneta. Kada smo kod protivustavnog i suprotnog Poslovniku ponašanja gospođe predsednika Skupštine, podsetiću da je DSS preko ovlašćenog predlagača, gospodina Dejana Mihajlova dala predlog za dopunu dnevnog reda sa tri odluke, pre predloga odluke o stavljanju van snage konstatacija Narodne skupštine o prestanku mandata narodnih poslanika, donetih na osnovu člana 88. stav 1. tačka 1. Zakona o izboru narodnih poslanika. Drugi predlog odluke o stavljanju van snage odluke o izboru guvernera Narodne banke Srbije, i treći predlog odluke o stavljanju van snage odluke o izboru predsednika i članova Saveta Narodne banke Srbije. Predsedndik Skupštine na ovaj predlog DSS-a, razumeli ste zbog čega je usledio ovakav predlog, jer kod vraćanja mandata očigledno je bilo to da se ne želi izvršiti odluka Vrhovnog suda, odnosno pravni stavovi Ustavnog suda - donete su odluke, na primer, Odluka administrativnog odbora da će Administrativni odbor pokrenuti postupak vraćanja mandata za sedam poslanika koji su to zahtevali. Zatim je išlo od Administrativnog prema ovome, prema onome, a onda je na jednoj sednici Administrativni odbor zaključio da ne treba on da vrši tu ništa, nikakve poslove, jer evo trojica ranijih bivših poslanika su zahtevali preko Ustavnog suda izvršenje odluke Ustavnog suda, a s obzirom na pravne stavove Ustavnog suda gde je nesumnjivo da odluku treba da izvrši Narodna skupština Republike Srbije, odnosno ovaj parlament, DSS je podnela predlog odluke, čime bi bilo rešeno i izvršena odluka Ustavnog suda i definitivno ovaj parlament bio u sastavu prema izborima 2000. godine. Znači, u tom trenutku, bez obzira na to koja su to lica bila i da li to odgovara Vladi ili vladajućoj manjini ili većini, sastav Parlamenta bi bio potpuno legalan i legitiman i ne bi se dovodile u sumnju njegove odluke. Ne, to se nije htelo ispoštovati ni odluka Ustavnog suda, bez obzira što je u momentu donošenja odgovarala Vladi i ostatku DOS-a. Onda se to od svog donošenja pa do današnjeg dana upravo po njihovom shvatanju pretvorilo u nešto drugo, u nešto što im ne odgovara, jer će, pretpostavljaju tih sedam poslanika glasati protiv tih njihovih predloga, odnosno glasati za smenu predsednika Parlamenta i Vlade Republike Srbije, pa jednostavno izbegavaju i odbijaju da izvrše Odluku Vrhovnog suda. Na ovakav predlog DSS-a, gospođa predsednik Narodne skupštine je dala obaveštenje gospodinu Dejanu Mihajlovu, ističem ovde stoji - gospodin Dejan Mihajlov, to je obaveštenje, iznad stoji Republika Srbija, Narodna skupština, broj, datum 13. oktobar. Ako je ovo pravni akt koji se donosi u Narodnoj skupštini, trebalo je da usledi pozivanje na odredbu propisa Ustava, Poslovnika, svejedno. Mislim da je trebalo da se pozove na odredbu člana 133. Poslovnika, ukoliko je smatrala da taj predlog treba dopuniti u skladu sa Poslovnikom. Međutim, nema toga, pa stoga je ovo neko obaveštenje ili poluprivatni dopis, ne mogu drugačije ovo da shvatim, gde stoji - povodom vaših predloga od 10. oktobra 2003. godine ukazujem vam da se o vašim predlozima odluka od 1-3 Narodna skupština neće izjašnjavati iz sledećih razloga: 1) Predlog odluke o stavljanju van snage konstatacija Narodne skupštine o prestanku mandata, preskačem, neće se staviti jer prema članu 69. Poslovnika Narodne skupštine, stav 2. alineja 1. pitanje mandata je u nadležnosti Administrativnog odbora Narodne skupštine, a konstatacija Narodne skupštine su posledice određenih akata tog Odbora i ne mogu se stavljati van snage. Član 69. reguliše nadležnost Administrativnog odbora i tu je opravdano bilo ukazivanje povrede Poslovnika gospodina Dejana Mihajlova, povrede Poslovnika po odredbi članova 86. i 79. i da ne bih oko toga ukazivao na pravne činjenice, ja ću svesti zaključak da su primedbe na povredu Poslovnika bile osnovane, ali podsetiću vas, one koji ne znaju, a naročito građane Srbije koje je bilo obrazloženje Administrativnog odbora da nema povrede Poslovnika. Po Poslovniku, predsednik Skupštine je u obavezi da predlog zakona, odnosno odluke ukoliko ne odgovara, nema sve elemente predviđene i utvrđene Poslovnikom, u ostavljenom po Poslovniku u roku, vrati predlagaču na dopunu. U tom smislu da je gospođa Mićić smatrala, mogla je da se pozove na tu odredbu i vrati, ali gospođa Mićić, verovatno po ovlašćenju Administrativnog odbora, jer takav je stav zauzet na Administrativnom odboru je pristupila tumačenju Ustava i zakona, pa je procenila da ovakve predloge odluka ima pravo da ne stavi na dnevni red, jer nisu u skladu sa Ustavom, odnosno zakonom. Time je direktno povređen Poslovnik, jer po Poslovniku nema tu mogućnost, a najmanje da predsednik Narodne skupštine bude ovlašćen da donosi ili tumači Ustav. Konkretno, moram ukazati na još nešto što je ovde sa jedne ili druge strane različito tumačeno, to je zloupotreba kartica. Evo konkretnog primera kada je na sednici 25. juna 2003. godine došlo do toga da je prilikom glasanja zloupotrebljena identifikaciona kartica, tako ovde stoji, koja pripada predsedniku Narodne skupštine Nataši Mićić, koja je glasala, po stenogramu, a nije bila prisutna ovde. Tumačenje je bilo danjena kartica mora uvek stajati za pultom. Međutim, tumačenje je proizvoljno, jer vidite da sad nije tu kartica, i dalje funkcioniše elektronski sistem. Kartica predsednika je sada u prvom redu. Znači, ona je glasala, a nije bila prisutna tu, odnosno držala kvorum. Na takvu konstataciju, koja je potpuno jasna, mišljenje Administrativnog odbora je bilo da nije bilo povrede Poslovnika. Ovakvih povreda je bilo znatno više. Mislim da je ovoliko sa moje strane dovoljno i ja se zahvaljujem.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo, imam dva predloga, vezano za član 81. Poslovnika o radu Narodne skupštine: Prvi predlog da današnji rad nastavimo do okončanja rasprave, s obzirom na to da je ostalo još malo vremena za diskusiju. Drugi predlog je da se poštuje član 81. odnosno radna nedelja Skupštine, da radimo utorkom, sredom i četvrtkom, da ne skraćujemo radne dane. Ovo iz razloga što poslanička grupa SRS želi da se ova rasprava, kao i rasprava o poverenju Vladi što pre završi, da se završi glasanje, da znamo na čemu smo i da možemo dalje normalno da radimo, a da poslanici DOS-a prestanu sa komentarima da mi koji smo dali ove predloge insistiramo i odugovlačimo rad Skupštine.
Što se tiče predloga kojim bi se izjasnili o produženju današnjeg radnog vremena, na elektronskom sistemu je 115, ali ćemo proveriti kvorum i staviti na glasanje. Što se tiče vašeg drugog predloga, tu kucate na otvorena vrata. Skupština će biti u utorak u 10,00, pa će biti, tako da nema razloga da se posebno izjašnjavamo. Molim da utvrdimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad, ali nemamo kvorum za odlučivanje, tako da ne možemo staviti na glasanje. I pre isteka radnog vremena, mada nije uobičajeno, sednicu ćemo nastaviti u utorak 28. oktobra u 10,00 časova. To se podrazumeva. Narodni poslanik Dragan Maršićanin dobacivanjem iz klupe pita zašto ne u ponedeljak. Zato što u Poslovniku piše da Skupština radi utorkom, sredom i četvrtkom i zato što je Skupština odbacila predlog poslanika da bude drugačije. Izričem vam upozorenje za dobacivanje iz klupe, bez obzira koliko maštovito bilo. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, po Poslovniku.
Samo sam hteo da ponovim svoj predlog...
Narodni poslaniče, izvinjavam se, trenutno nemamo kvorum ni za rad, po elektronskom sistemu za glasanje, ali mi se čini da bi moralo da bude 84 poslanika, te molim prisutne poslanike da ubace kartice. Zahvaljujem. Izvolite, poslaniče i još jedanput izvinite.
Voleo bih da i ova prazna sala pokaže ko koči reformske zakone, s obzirom na to da ovo zasedanje bojkotuju upravo oni koji se zalažu da ova skupština što više i što brže radi. Ako neko bude pitao zašto ne radi Skupština, zašto će reformski zakoni da dođu kasnije na dnevni red - pa neka građani vide čije su klupe prazne. Prazne su klupe DOS-a. Hteo sam da predložim jednu stvar - da ova skupština radi i ponedeljkom i petkom i da na taj način ubrzamo rad ove skupštine. Ako već imamo toliko posla, dajte da mi damo svoj doprinos, a ne da klupe DOS-a, kada u trenutku nemaju manjinu, čak i sa otimačinom mandata i sa izbacivanjem i udaljavanjem sa sednice, da opstruiraju rad ove skupštine i da nedozvoljavaju da se donose odluke, u cilju efikasnijeg rada ove Skupštine. Ako ste mislili da ćemo mi da sedimo i da slušamo Natašu Mićić poslednjih 10 minuta, ljuto se varate. Mi ćemo da izađemo, tako da nećemo njoj pružiti priliku da govori pred ovom skupštinom.
Narodni poslanici koji napuštaju salu u toku zasedanja moraju da se odluče da li hoće poštovanje Poslovnika i Narodne skupštine ili neće. Molim sve prisutne narodne poslanike da rade po radnom vremenu, do 18,00 časova i prisutne da ubace svoje kartice. SRS ima neodložan sastanak, te zato mora da napusti salu, a poslanička grupa DSS napušta salu jer ne želi da radi. Molim narodne poslanike da utvrdimo da li postoji kvorum, pošto se ovo sve dešava samo kao obaveštenje sa prisutnim narodnim poslanicima, ali se dešava i u direktnom prenosu, te vas molim da, postupajući po odredbama Poslovnika, prisutni narodni poslanici ubace svoje kartice u identifikacione jedinice, da formalno utvrdimo postoji li kvorum za rad i ako ne, da radno vreme Skupštine za danas završimo i nastavimo u utorak 28. oktobra. Molim narodne poslanike da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Uz zahvalnost prisutnim narodnim poslanicima za prisustvo pri kraju radnog vremena, završavamo rad za danas. Sednicu nastavljano u utorak 28. oktobra. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 121 narodni poslanik. Radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad Narodne skupštine i nastavljamo rad. Obaveštavam Narodnu skupštinu o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Marijan Rističević, Petar Mišić, Dragan Kovačević; narodni poslanik Predrag Stojanović, zakasniće na prepodnevni deo sednice. Obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA RAZREŠENjE PREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE NATAŠE MIĆIĆ (nastavak) Popodnevni deo sednice, u četvrtak prošle nedelje, završen je u 17 časova i 50 minuta zbog nedostatka kvoruma. Pre toga reč su tražili, kao repliku, narodni poslanik Bojan Pajtić, replika na izglaganje narodnog poslanika Petra Cvetkovića. Osnov za repliku je pominjanje poslaničke grupe i političke stranke. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić.