Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sednici sprečen da prisustvuje narodni poslanik Miladin Ševarlić. Nastavljamo zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačka od 20. do 36. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su sednici pozvani da prisustvuju svi članovi Vlade sa saradnicima. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović kao ovlašćeni. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo set zakona koji su suštinski fiskalna istorija Republike Srbije. To nam pokazuje nekoliko stvari. Prva stvar je da je godinama bilo nebitno podneti završni račun, pa smo tako doživeli da dobijemo u 2019. godini završni račun na primer za 2002. godinu, 2003 godinu, itd. itd. To je bila jedna jako loša praksa da država sama ne polaže račune o tome kako je realizovala ono što je budžetirano na početku godine. Kao što svaki entitet poslovni u ovoj zemlji polaže račune za ono što je radio na kraju godine kroz obavezna dokumenta, tako je država kao najsuperiorniji entitet, koji postoji, treba svake godine da detaljno položi račune o tome kako je trošila novac, kako investirala novac, šta se dešavalo sa državnom imovinom i uopšte da pokaže da li je radila sa pažnjom dobrog domaćina, koliko god je to moguće, preneti prakse iz privrednog života u prakse kada je reč o upravljanju jednom državom. Neki od ovih podataka je jednostavno pojeo najveći majstor koji se zove vreme. Kada je reč o vremenu, od vremena ne možete pobeći, oni koji su recimo pravili te budžete u prvim godinama ovog veka, mnogi od njih sada prave budžete na nekim mestima koja nisu dostupna ljudskom razumu, jer nisu više među nama, mnogi uživaju zaslužene penzije, a mnogi od tih ljudi su i zaboravili metodologije po kojima je budžet pravljen u to vreme. Stoga, verovatno i s naše strane postoji određena skepsa, da kada prođe toliko vremena, suštinski dobar deo informacione osnove je izgubljen kao i znanja o tome kakvi su tačno bili propisi pre 15,16 pa čak i pre sedam ili osam godina. Takođe, i kada bismo videli stvari koje su loše, za mnoge jako loše stvari, nastupila je zastara i za mnoge stvari vi ne možete ispravljati bilo šta što je bilo loše, a još manje bi imalo smisla time se baviti. Jednostavno, neke stvari su desile i tu ispravki više nema. Letimičan prolaz kroz ove završe dokumente nam govori još o nekim stvarima koje su bitne u životu i u postojanju svake zemlje, a to su stvari koje se tiču istorije fiskalne ekonomije jedne zemlje. To su stvari gde možete videti kako su se neke politike prelamale na budžete, mada većinu tih stvari biste mogli videti da da naporedo analizirate budžete. Ovde biste mogli naporedo pratiti kako su budžeti ispunjavani i videti mnoge delove naše ekonomske istorije, najiskrenije da govorim. Dakle, suštinski za većinu od ovih završnih računa sam čin usvajanja biće čin povratka jednog legalizma u Srbiji, a to je ako država ima obavezu da nešto uradi nije zgoreg da država to i radi iz prostog razloga - ako država izbegava da uradi ono što jeste njena obaveza, teško je verovati da će građani biti neverovatno motivisani da rade neke stvari bez puke pretnje silom. S druge strane, svi znamo da puka pretnja silom ne može biti dobar motivator, nego da je dobar motivator upravo ugledanje na one koji bi trebali postaviti primere kako se treba ponašati. Država koja godinama nije polagala račune je država koja je davala signal građanima da ni oni ne moraju baš svaki put poštovati zakon, položiti račune i raditi slične stvari. Stoga je donošenje završnih računa pred Dom Narodne skupštine i njihovo sigurno usvajanje koje će se desiti, jer ja nisam dobio nijednu indiciju da neće biti tako, govori o tome da smo sa jednom lošom praksom završili. Zašto toga nije bilo ranije možemo dugo raspravljati, ali u Srbiji imamo jedan problem da kada god je nešto u pitanju mi obožavamo da raspravljamo o tome šta je bilo ranije, ali ne na način da izvučemo baš neke preterano jake pouke, nego na način da u stvari probamo oblikovati neke procese u sadašnjosti tako što ćemo pokazati da su ovi ili oni izuzetno loši u svakom pogledu ili izuzetno dobri u svakom pogledu. Ono što treba biti nauka kada je reč o posmatranju završih računa budžeta Republike Srbije za sve ove godine je da naučimo gde smo grešili, a grešaka je bilo, da naučimo gde smo pravili dobre odluke, a dobrih odluka je bilo. Jedna od najvećih zabluda koja postoji u Srbiji je govoriti da su bile apsolutno loše i apsolutno dobre godine, s tim što je naravno analizom kako budžeta, tako i završih računa i naravno rebalansa budžeta, koji su bili sastavni delovi svih budžeta u nekim periodima, moguće je videti šta nikako više ne bi trebalo da radimo, a koje dobre praksi bi trebalo ponavljati. To je, kako da kažem, odlika jednog društva koje želi biti zrelo i koje želi na osnovu grešaka i dobrih poteza iz prošlosti praviti bolje budžetske projekcije u današnjosti i biti u stanju da planira duže od dve ili tri godine unapred, što nam nažalost izvršenja ovih budžeta pokazuju da vrlo često nije bio slučaj i da smo imali nekada zaista velikih promašaja, ali nekada i velikih i hrabrih poteza, ponavljam, u svim godinama ovih budžetskih zakona. Jednostavno, nije baš da smo imali, kako da kažem, mirnu vodu u poslednjih 17 godina, u stvari 16 koje su pokrivene ovim izveštajima. Ono što bi zrelo društvo uradili i o čemu bih ja malo više govorio, neću iskoristiti celih 20 minuta, jer da uđete u detalje to je posao koji je prevelik i neće doneti neka, kako da kažem, znanja koja nisu poznata, a da biste analizirali tu veliku zbirku o izvršenju budžeta treba vam, kako da kažem, i mnogo analitičkog materijala i troškovi obrade tih podataka u suštini u velikom neće doneti tolike koristi. Suština je da Srbija treba kada posmatramo ove budžete, odnosno dokumenta koja govore o izvršenju da bude zemlja koja je u stanju da gleda u budućnost, zemlja koja može na osnovu prošlosti da gleda u budućnosti i da ima jasnu viziju gde želi biti za pet, za 10, za 15 godina. Ako smo sada u Skupštini doneli dokumenta koja nam govore o prethodnih 15 godina, bilo bi dobro da naše društvo i ovaj dom i izvršna vlast je u stanju da gleda malo dalje u budućnost i da o tome se vode žestoke rasprave argumentima, umesto stalnog vraćanja u prošlost iako, kažem u prošlosti možemo poentirati i loše stvari i dobre stvari. Jednostavno, to je ono što bi možda mogla biti osnovna pouka ovih dokumenata i to ću ponoviti svaki put, a to je u kakvoj mi zemlji želimo živeti za pet, 10 i 15 godina, jer smo sada uveli horizont od 15 godina unazad u ovoj Skupštini. Opet ću ponoviti – nema ništa loše u tome, loše što se godinama nisu podnosili izveštaji ovog tipa. To je pitanje gde želimo videti u svakom segmentu zemlju, a možemo baš na osnovu podataka izvršenja budžeta videti gde smo, je pogrešno videli u pojedinim godinama i videti, pogotovu ako posmatramo šta se dešava u našem okruženju, gde bismo mogli biti i koliko bi ova zemlja mogla biti bolja nego što je bila i mogla biti u godinama koje su bile iza nas. Da li će naši prioriteti Srbije za 10, 15 godina biti prioriteti zemlje koja se zasniva na znanju informacionim tehnologijama, modernim načinima postavljanja finansijskog tržišta, fleksibilnom tržištu rada gde znanje dominira, maloj i efikasnoj državi koja je u stanju da isprati tokove koji postoje u svetskoj ekonomiji i uopšte u svetskim tokovima. Zemlja koja je u stanju da se nadmeće na svetskom, evropskom i regionalnom tržištu i koja nema problema da prihvati sve ishode takve borbe. Dakle, neću dužiti, pogotovu trošiti 20 minuta, mada je trošiti izraz koji je jedan pežurativan prizvuk pa bih ga možda povukao, u svakom slučaju. Dakle, poenta cele ove rasprave je da u budućnosti trebamo mnogo detaljnije da raspravljamo o budžetima odnosno izveštajima budžeta za prošlu godinu, da ta rasprava treba biti u razumnom roku i da iz toga, iz te rasprave imamo analitičke materijale kada budemo odlučivali o budžetu, npr. za 2021. godinu, da nam izvršenje budžeta 2019. godine bude jedan dobar dodatni materijal za kvalitetnu raspravu. Takođe, kao pouka broj dva, opet ću ponoviti – država ne treba da bude ta koja će kršiti svoje sopstvene obaveze i koja će to raditi iz godine u godinu. Jako je to loša pouka, jako je to loša stvar i takve stvari treba da postanu prošlost Srbije. Konačno, kao pouka broj tri, koju bismo mi iznele je to da Srbija mora biti zemlja koja će biti definitivno okrenuta budućnosti a da prošlost kao takvu mi ispraviti ne možemo, ali ako smo iole pametni iz prošlosti možemo nešto naučiti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su naša dela, ali sabrana nedela kako to koleginica Jevtović za žuto preduzeće. Savez lopuža, prevaranata i mutibarića koji danas ovde nije prisutan. Godine 1990. su bile godine kada naša zemlja bila pod vojnim i ekonomskim pritiscima. Ono je rezultiralo privrednim i tehnološkim zaostajanjem, ali od 2000. godine više nije bilo opravdanja. Divlja predatorska privatizacija je uklonila mnoga preduzeća koja su uz malo pameti mogla da opstanu. Dug od 17 milijardi koji su oni napravili nije bio toliki problem koliko nedostatak izvora za vraćanje duga. Kada su se zaduživali trebali su da vode računa da kao poljoprivrednici kada se zaduže pa kupe traktor, pa onda taj traktor učestvuje u vraćanju duga. Oni to nisu radili. Oni su industrijske prstene oko gradova zamenili trgovinskim lancima. Finansijsko tržište je potpuno prodato stranim bankama za koje garantuje domaća država. Kada si prepustio finansije i trgovinu ti si na određen način eksploatisan. To je zatečeno stanje 2012. godine gde su oni za strani pozajmljeni novac kupovali stranu robu. Dug je rastao, pri tome nije napravljen izvoz za vraćanje duga, da se ima iz čega vraćati taj dug. Zaduživanje je bilo po stopi od 6-7%. Dakle, to su bile kamate koje su nekoliko puta veće nego one po kojima se danas država zadužuje. To je imalo svoje limite. Nisu se oni zadužili samo 17,7 milijardi. Svi zaboravljate donatorsku podršku koja je trebala da pomogne posle 2000. godine zemlji da se brže oporavi. Ta donatorska podrška je iznosila preko 4,5 milijarde evra. To su potrošili. Takođe, svi zaboravljaju da su prihodi od privatizacije na razne načine bili 6,7 milijardi, a ta privatizacaija je bila grabizacija. Postoje međunarodne organizacije koje tvrde da je iz tih privatizacija izneto iz zemlje preko 50 milijardi dolara. Dakle, 6,7 milijardi uknjiženo, samo 6,7. Svaki sedmi evro je uknjižen od privatizacije u zemlji. Potrošili su i tih 6,7 milijardi. Tu računam i „Mobtel“. Oprošteno je i Pariskom i Londonskom klubu oko pet milijardi. Sve ukupno, van onih 17,7 milijardi, još toliko su potrošili od donatorske podrške, prihoda od privatizacije i opraštanja Pariskog i Londonskog kluba, za koliko se dug bio smanjio, ali su oni ubrzo novim zaduživanjem to popunili. Znači, da nisu potrošili samo tih 17 milijardi, već su potrošili 34 milijarde. Za tih 34 milijarde ne znam da li su napravili nekoliko kilometara autoputa. Nisu dovođeni ni investitori, zemlja je i dalje tehnološki i privredno zaostajala i za najmanje razvijenim zemljama u Evropi, ne u EU. Da nije bilo promena 2012. godine, odgovorno tvrdim da država Srbija više ne bi postojala. Verovatno bi se otvaralo pitanje internacionalizacije Vojvodine, verovatno bi Kosovo već uveliko bilo nezavisno, jer žuto preduzeće, savez prevaranata, mutibarića i varajića bi do sada sigurno realizovalo ono što su Albanci na Kosovu priželjkivali. Ni politički, ni ekonomski oni nisu dali nikakav rezultat. Posle 2012. godine, od 2013. godine ova država počinje da vrši reforme, pre svega fiskalne i finansijske, a kasnije i ekonomske, počinje intenzivno dovođenje investitora. Mi više posle žutog preduzeća nismo mogli da se zadužujemo i da za tuđi novac kupujemo tuđu robu. Oni su živeli od zaduženog, a ne od zarađenog. Došlo je vreme da se novac mora zarađivati, ne samo da bi se kupovala roba koja se uvozi, već da se tim izvozom pokrije ne samo uvoz i potrošnja, nego da se proizvodnjom pokriju i dugovi, odnosno da se vraćaju dugovi iz njihovog vremena, koji su pravljeni, a da za taj dug ništa od privrednih aktivnosti nije dizano. Znači, moramo da živimo od zarađenog i da vraćamo dugove koje su oni pravili u vremenu kada se živelo od zaduženog. Vi gospodine Arsiću svakako znate da ti njihovi krediti koji su povlačili sa 6-7% kamate, zbog niskog rejtinga zemlje su rezultirali kamatnim stopama u poslednjih sedam godina, koje su se kretale od milijarde do 1,1 milijarde evra. Oni kažu da se ova vlast zadužila sedam, osam milijardi, ali neće da kažu da smo platili samo dugova, odnosno samo kamata na njihove dugove, da smo platili u prethodnom periodu od sedam godina, sedam milijardi. Kada saberete njihov dug i saberete kamatu koju smo platili u poslednjih sedam godina, vi dobijete tačno onoliko koliko danas iznosi javni dug države. U međuvremenu, napravljeno je 320 kilometara auto-puta, zaposleno je oko 300 ili preko 300 hiljada ljudi i većinom u proizvodnji. Naš BDP ne raste sada iz trgovine stranom robom, pa to ima svoje limite. Naš BDP raste i od prihoda od turizma koji je sad preko jednu i po milijardu evra. Naš društveni proizvod raste iz proizvodnje, naša pokrivenost uvozom i izvozom je prešla 70'%, u njihovo vreme to je bilo manje od 50%. Znači, na svaka dva evra uvoza, bio je svega jedan evro izvoza. Sada je to sasvim drugačije i otuda je stečena i stabilnost kursa, zato što nema, povećanom proizvodnjom i izvozom, nema nestašice deviza. Devizni prilivi zadovoljavaju devizne odlive. Prihodi od dijaspore su takođe značajni i zato nam devizne rezerve rastu, zlatne rezerve takođe rastu, rezerve u zlatu, a pri tome kurs miruje. To je veliki uspeh ove vlasti i to treba stalno naglašavati. Dakle, ekonomske uspehe na ekonomskom planu, bivši režim pokušava da devalvira praveći afere za aferom navodne, da bi pokušali da podriju vlast. Ja sam još ranije govorio da oni koji su nas devedesetih godina spolja ugrožavali i oni koji su nas od 2000. godine iznutra potkradali, da će se udružiti i da će ovi koji su nas iznutra potkradali, pokušati da realizuju ciljeve da pomognu realizaciju ciljeva NATO pakta, da ono što NATO pakt nije uspeo 1999. i 2000. godine, da sada potpomognu da se ti ciljevi realizuju, posebno ciljevi Albanaca na KiM. Otuda ja upozoravam građane da te njihove razne Marinike, te njihove razne Aleksiće, dokazanog prevaranta koji je uzeo iz Nacionalne službe za zapošljavanje za svoju nevladinu organizaciju 55 miliona dinara ili 600 hiljada evra, ne slušaju i da ih uzmu sa rezervom sve informacije koje oni pružaju javnosti, jer njihov cilj je obaranje, ne samo vlasti u Republici Srbiji, već krajnji cilj je obaranje države Srbije, priznanje KiM koje nisu dovršili. Ne pozivaju se zalud Albanci na mišljenje Međunarodnog suda pravde, koje su obezbedili preko Vuka Jeremića, u zamenu da 2008. godine SAD utiču na Albance na proglašavanje nezavisnosti pre nego što Tadić bude izabran, a kasnije su i sve demokrate vraćale te usluge, i kako su oni govorili, neće prelaziti te crvene linije koje su zadale SAD. Međunarodna klima se promenila, ne skroz, ali sada se daleko povoljnije gleda na rukovodstvo i na državu Srbiju. Dakle, povoljnije su okolnosti i sve manje podrške Albanci imaju spolja, ali zato ovi iznutra pokušavaju po svaku cenu da podupru Tačija, Haradinaja, Kurtija, meni je svejedno kako se ovi navodni državnici iz NATO baze Kosova, iz naše južne pokrajine, kako se prezivaju. Dame i gospodo, ekonomski uspesi Srbije će nastaviti svoj trend. Bruto domaći proizvod će da raste, 4% kada poraste BDP, naši građani treba da znaju da u takvoj situaciji mi godišnje zaradimo 1,8 milijardi više nego prethodne godine, a u 2018. i 2010. godini kumulativno, zbirno zaradismo 3,5 milijardi više nego prethodnih godina, što znači da toliko možemo više da potrošimo. Ali, pri tome, podižući infrastrukturu, dovodeći nove investitore, ohrabrujući domaće investitore, domaći kapital, da se podiže upošljavanje stanovništva koje je palo ispod 10%, da se podigne produktivnost i da se delimično prođe na visoko produktivnije grane. Ja se zalažem, pre svega, za poljoprivredu i da se napravi dodatna vrednost na poljoprivrednu proizvodnju, da to ne bude samo biljna proizvodnja i izvoz koji iznosi 800 miliona evra izvozom biljnih proizvoda. Ja se zalažem za proizvodnju mesa, mleka, jaja i preradu, što veću fazu prerade, domaće prerade u Srbiji, da na takav način uvećamo BDP iz poljoprivrede i prehrambene industrije. Ako bi biljnu proizvodnju, samo u svoje stočarstvo uložili, umesto 800 miliona evra izvoza, mi bi imali nekoliko milijardi više. Zato što, ukoliko jedan hektar biljne proizvodnje imate, možete da zaradite hiljadu, do 1.500 evra. Ukoliko imate stočarstvo koje će da potroši tu biljnu proizvodnju, onda ćete zaraditi 3.000 evra po hektaru. Na 3.500 hektara sami izračunajte koliko je to. Ukoliko to preradite, umesto 800 miliona izvoza biljne proizvodnje, dobićete pet ili šest milijardi. Uskoro će, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani, ekonomska moć jedne zemlje biti merena količinom hrane koju jedna zemlja proizvodi ili može da proizvede i količinom pijaće vode. Mi tu priliku ne smemo da propustimo i zato u narednom periodu treba koristiti sve potencijale, a da kažem da nam je Svetska banka dala ovih dana 50 miliona evra da kreditiramo dodatnu vrednost iz poljoprivredne proizvodnje, tako što će deo kredita biti nepovratan, da naši poljoprivrednici mogu poljoprivredu da dignu na višu fazu i da tako napravimo dodatni bruto domaći proizvod iz poljoprivrede, a kada zaradimo taj novac, on će na ovaj ili onaj način doći do nas i do naših građana u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od ovlašćenih predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, dajem reč narodnom poslaniku Muameru Zukorliću. Izvolite.
Dame i gospodo, pitanje završnog računa, njegove analize i ozbiljnog pristupa prema završnom računu i njegovom značaju je veoma bitno za budući razvoj i za pravilan odnos prema budžetu i na koncu nešto što je neophodno za punu odgovornost i nas ovde kao zakonodavnog tela, ali isto tako i nadležnih organa koji su zaduženi za realizaciju naših odluka, odnosno za realizaciju budžeta. Uloga Narodne skupštine, pored svoje predstavničke uloge, svoje zakonodavne uloge, Narodna skupština ili neposredno ili posredno, kroz svoje nadležne odbore, ima i svoju nadzornu ulogu. Ova se uloga veoma često zaboravlja i zapostavlja i smatram da je potrebno da je značajnije afirmiramo u našem praktičnom ponašanju. U tom pogledu, jako mi je drago da smo dobili završne račune na uvid, iako su podaci veoma brojniji, nije jednostavno pristupiti detaljnoj analizi, ali ja ću se ponovo osvrnuti na temu kojom se ovih dana i proteklih sedmica i meseci temeljito bavim kroz poziciju predsednika Odbora za obrazovanje, a to je pitanje trošenja budžetskih sredstava u obrazovanju. Dakle, iako se radi o jednom veoma širokom spektru, pogotovo od dečijih vrtića, preko osnovnog, srednjeg do visokog obrazovanja, potrebno je značajnije nametnuti analizu, odnosno kontrolu trošenja celokupnih sredstava, ali tamo gde postoji značajno siva zona, jeste visoko obrazovanje i to iz razloga pogrešnog shvatanja i tumačenja autonomnosti univerziteta, koja jeste garantirana, ali se ona pre svega odnosi na obrazovni i naučni aspekt, kao i na samostalnost univerziteta u donošenju svojih odluka organizacionih, koje imaju implikaciju na naučno-obrazovno polje. Međutim, kada je u pitanju finansijsko polje, odnosno trošenje sredstava koja su dobijena iz budžeta, od strane osnivača, dakle Vlade, koja je izvršilac odluka i zakona Narodne skupštine, dakle tu se prosto ne sme dopustiti da se odgovorni ljudi u visokom obrazovanju, u trošenju budžetskih sredstava kriju iza autonomnosti, već je od velikog značaja da imamo povratnu informaciju, kao što sada imamo, ali se na ovome ne bi smelo zaustaviti. Potrebno je upotrebiti sve druge mehanizme, uključujući i druge organe finansijskog nadzora i detaljnije razmotriti način trošenja sredstava na Univerzitetu. U tom pogledu je neophodno što pre pristupiti donošenju Zakona o finansiranju univerziteta u kome bi se detaljnije propisala odgovornost nadležnih na univerzitetu. Dolaze nam razne informacije sa terena, sa raznih univerziteta gde postoje određene zloupotrebe. Recimo, permanentno dobijamo informacije sa državnog univerziteta u Novom Pazaru, da postoje brojne finansijske zloupotrebe i zato je neophodno pristupiti proveri takvih informacija i utvrditi odgovornosti po tom pitanju. Imamo jedan slučaj koji je svima dobro poznat. Dakle pre nekoliko godina je izgrađena iz budžetskih sredstava, podignuta je zgrada za potrebe studentskog doma u Novom Pazaru, a do dana današnjeg znamo da ni jedan student nije ušao u tu zgradu, da ta zgrada nikada nije privedena nameni. Za šta se ona koristi ne znam, ali nije moguće promeniti namenu i prevariti javnost, prevariti nadležne organe i jednu zgradu koja je namenski građena za potrebe studenata, odnosno studentskog doma, koristiti za neke druge partikularne interese ili uprave univerziteta ili drugih zaposlenih ili ne znam za koje druge svrhe. Ta zgrada nije sama po sebi problem, problem je zapravo činjenica da je moguće u jednoj državi, u jednom uređenom sistemu u 21. Veku prosto tako krupne zloupotrebe graditi, a to je moguće samo ukoliko prepustite određenom upravnom sistemu u slučaju određenih univerziteta da se prosto tako samovoljno ponašaju. Neophodno je ponavljam, takozvana samostalna i dodatna sredstva koja univerziteti imaju takođe ispitati, jer su tu u pitanju ogromne zloupotrebe, ogroman kriminal, koga nije moguće tako prepustiti, jer se time zapravo vrše uticaji koji su nezakoniti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša. To je najlepši grad u Srbiji. Inače sam izabran sa liste SNS Aleksandar Vučić, inače predstavljam u Skupštini Srbije USS čiji sam i predsednik. Ja sam kao i do sada uvek podržavao predloge zakona sa akcentom i onim stvarima koje sam govorio, a govorio sam uvek iz delokruga malih sredina, jugoistoka Srbije, nerazvijenih područja poljoprivrede. Mislim da je to dobro da se čuje glas ljudi koji žive u područjima sa težim uslovima života, koji dolaze iz seoskih područja, koji dolaze iz naših sela. Mislim da je dobro da sada u Skupštini, što govorimo sada o ovim završnim računima budžeta Republike Srbije koji su rađeni od 2002. godine, pa do 2018. godine. Mislim da su sve to elementi za puno stvari, gde se vide parametri kako je rađeno u periodu od 2000. godine, pa do 2012. godine. Posle toga drugačije jer se vidi rast i razvoj naše zemlje Srbije. Svedoci smo da posle 2000. godine veliki broj firmi koje su bile veoma jake, moćne firme u područjima koje su nekada bila razvijena područja, jedno takvo jeste Svrljig odakle ja dolazim. Svrljig je nekada bio razvijeno područje, ali posle 2000. godine kada su došli oni stručnjaci, ljudi oslobodioci koji su nas oslobodili od profita, od biznisa, oslobodili sve naše ljude od radnih mesta, 2000. godine, pa na ovamo imali smo velikih problema konkretno. Prve privatizacije koje su rađene u mojoj opštini odakle ja dolazim, a takve slične privatizacije i u okolnim opštinama i na jugoistoku i u Nišu to su bile katastrofalne privatizacije gde su bile sve na štetu radnika, na štetu lokalnih zajednica, na štetu države Srbije. To je bio samo interes, uskogrudi pojedinaca koji su u to vreme bili u vrhu vlasti, kako republičke tako i pokrajinske vlasti. Jedan od ljudi koji su privatizovali jednu firmu, to je bila prva privatizacija u Svrljigu. Privatizovana je firma „Krzno-Svrljig“, koja je imala u to vreme preko 5.000 bundi, onih kvalitetnih bundi u samom svom vlasništvu. U to vreme, ti stručnjaci koji su bili u vreme DOS-a, koji su oslobodili sve nas od tih dobrih stvari, oni su privatizovali tu firmu, kupili su je, a u novom sistemu privatizacije bili su savezni poslanici koji su bili iz neke druge političke stranke koja je u to vreme bila u DOS-u. To je bio pokazatelj, prva privatizacija koja je uništila, koja je propala. Posle toga su bile i elektronska i „Maja“ i tekstili. Veći broj tih privatizacija je urađeno na štetu naših ljudi, naših radnika, na štetu države Srbije, a u interesu pojedinaca. Mislim da je to bila katastrofalna situacija. U to vreme sam bio predsednik sindikata, pokušavao sam da nekim svojim angažovanjem te stvari zaustavimo, ali nije se moglo uraditi. Svi ovi izveštaji koje sada ovde imamo, o kojima sada govorimo o završnim budžetima od 2002. godine pa na ovamo, vide se parametri kako je to rađeno kada se prodavalo jedno, drugo, treće. To je bilo mnogo lepo da se troši novac građana Republike Srbije, a posle toga došlo se u situaciju da su deficiti bili katastrofalni, da je budžet same Republike Srbije bio u veoma lošem stanju, ali to nema veze i 2003, 2004, 2005, 2006. godine privatizacije su nastavljene. Rađene su privatizacije iz stečaja gde su se bogatili stečajni upravnici, gde je sve to bilo na štetu naših radnika. To vreme od 2000. godine pa na ovamo, bile su i uništavane su zadruge, zadružna imovina, poljoprivredna gazdinstva. Sve se to reflektuje kroz završne budžete Republike Srbije gde se vidi kako je to bilo veoma loše. Otpuštanje radnika, nezaposlenost. A što se tiče poljoprivrede? Poljoprivreda je u tom periodu imala još snage da se bori, imala još snage da radi, ali korak po korak i to je polako počelo da se gasi. Nemamo više ljudi mladih koji žele da se bave poljoprivredom. Loš primer kada su zadruge uništene, to vreme 2000. godine, pa na ovamo. Prema tome, sve su to bili elementi za završni račun gde je bio budžet Republike Srbije u deficitu, gde je bilo alarmantno stanje. Do 2012. godine dobijali smo ono što je loše. Sada, posle toga, polako ali sigurno neke stvari se menjaju kroz uštede koje radi Vlada Republike Srbije. Tadašnji premijer Vlade od 2014. godine, gospodine Vučić, sadašnji predsednik države Srbije uštedama, polako ali sigurno stabilizujemo budžet Republike Srbije gde se to vidi kroz ove završne račune. Jedna od stvari koja je za mene, koja je vrlo bitna, jeste, da u narednom periodu pošto imamo mogućnosti da kroz ove završne budžete vidimo kako se radi, da nastavimo takvim tempom da radimo, s tim što je vrlo bitno da se stavi akcenat, da se više ulaže u područja koja su nerazvijena, brdsko-planinska područja u opštini koja su demografski ugrožene, da se tu ulaže, da se tu izdvaja više sredstava za novorođenu decu, za nezaposlene porodilje, za bračnu zajednicu, da se tamo ostavljaju ambulante, zdravstvene ambulante u našim selima, da se tamo stimuliše upošljavanjem ljudi kroz programe koji treba da stimulišu posebno opštine koje su nerazvijene i devastirane, da se tu oslobađaju poslodavci koji otvaraju radna mesta, da se tamo tim radnicima stimuliše veća zarada kroz oslobađanje od obaveznog poreza zarade za radnike i na teret poslodavca i teret radnika. Jedna od stvari koja je jako bitna jeste obezbeđivanje više sredstava za projekte kao što su zadruge, za poljoprivredna gazdinstva, da tamo mladi ljudi kroz program zadrugarstva imaju mogućnost da rade, da upošljavaju, da se oslobađaju određeni vidovi, upošljavaju se ljudi koji su stručni, a sa druge strane da im se da mogućnost da makar godinu dana tim ljudima se obezbedi plata kroz budžet Republike Srbije. Da li kroz program zadrugarstva ili kroz program Ministarstva poljoprivrede. Subvencije za poljoprivredu moraju da budu, što se tiče tih malih sredina, nerazvijenih područja, znatno veće i da se tamo da mogućnost ako neko želi da formira neko gazdinstvo, da mu se obezbede sredstva, da ta sredstva budu na određeni period ili bespovratna sredstva ili kroz neke konkretne kvalitetne prilike. Mislim da je potrebno ulaganje u takve sredine, i mislim da je to ono što je potrebno za razvoj jugoistoka Srbije i razvoj nerazvijenih područja. Još jednom, ja ću kao narodni poslanik i predsednik Ujedinjene seljačke stranke, podržati i glasati za ove završne budžete od 2002. godine do 2018. godine. Još jednom se pokazalo da je vlast do 2012. godine bila štetočinska, bila loša i na teret svih nas koji mi sada sve to vraćamo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Listajući sve ove završne račune naišao sam na jednu stavku koja me je podsetila na jedan zaista važan projekat koga danas nemamo, to je Kancelarija za razvoj nedovoljno razvijenih područja, koja je bila izuzetno važan mehanizam, izuzetno bitan mehanizam za sva ona područja koja nisu bila dovoljno razvijena. Međutim, razumem i razlog zbog koga je ona tada ukinuta. Nažalost, to je bilo u vreme kada je u Vladi Srbije bio gospodin Ugljanin i on je raspolagao sredstvima te Kancelarije i zato smo imali jako puno zloupotreba tih budžetskih sredstava, razni izveštaji su tada tih godina nagoveštavali da se tim budžetima raspolagalo na način da su sredstva za poljoprivredni razvoj iz tog budžeta dobijali članovi aktivisti i članovi porodice, gospodina Ugljanina za otvaranje poljoprivrednih gazdinstava u centru Novoga Pazara, u glavnim ulicama Novog Pazara i tako dalje, a da ne govorim pristrasnim stranačkim podelama svih poljoprivrednih alatki koje su bile na raspolaganju tom organu tj. Kancelariji. Nažalost, ono što je trebalo biti podeljeno običnim poljoprivrednicima, što je trebalo pospešiti, konkretno, razvoj poljoprivrede u tim krajevima, nije završilo tamo gde je bilo namenjeno, već je završilo isključivo kod stranačkih aktivista. Sada, kada pogledamo sve ove cifre koje su bile na raspolaganju toj Kancelariji godinama nije nam jasno kako je to sve moglo da se događa, kako nikada niko iz izvršnih organa i Agencija za borbu protiv korupcije i svi ostali, nikada nije postavio pitanje zašto ta sredstva idu tamo gde ne trebaju ići, zašto se na taj način ugrožavaju i oni koji su vredni, koji su pomoću tih sredstava mogli da pospeše privredu cele države, ali i regiona Sandžak i ostala nerazvijena područja, već je dozvoljeno da se manipuliše većinom tih sredstava i da ona u stvari idu onima kojima ne bi smeli ili nema potrebe da idu. Da ne govorim o famoznim nekakvim zadrugama kojima su išla ta sredstva, koja danas ne postoje, koja su bila samo informirana kako bi se izvukao taj novac. To jeste bio dobar razlog da se tada zaustavi postojanje ili upravljanje tom Kancelarijom od strane onoga ko je to zloupotrebljavao za lične i stranačke partikularne interese. Međutim, zaista je bitno i važno postojanje jedne ovakve kancelarije, mislim da bi dobro bilo u narednoj Vladi porazmisliti da se iznova pokrene ova kancelarija, ali da se na najbolji mogući način raspolaže onim sredstvima koja budu dodeljena i da ona namenski idu onim porodicama, onim privrednim gazdinstvima, onim poljoprivrednim zadrugama koje će moći i biti spremne da to ulože u privredni, poljoprivredni razvoj, da osiguraju da privreda i poljoprivreda nerazvijenih područja bude bolja, bude kvalitetnija i na taj način da se ostvari jedan vid projekata za održivi razvoj ruralnih područja, jer su ogromne stavke u budžetu za tu Kancelariju, za te projekte. Međutim, ono što danas imamo na terenu ne govori apsolutno u prilog da je to deljeno tamo gde treba, tamo gde je bilo namenjeno i onim kategorijama stanovništva koje su preko potrebne takve pomoći. To je još jedan od pokazatelja kako ne treba onima koji nisu sposobni davati takvu vrstu amaneta i da je vrlo opasno kada se trguje sa onim što jesu državni resursi, na način zadovoljenje određenih političkih kompromisa. Hvala.
Hvala, doktore Fehratoviću. Reč ima Miljan Damnjanović. Izvolite.
Zaista je ovo još jedan od pokazatelja da Skupština bez radikala ne valja i ne može. Eto, od 2016. godine, kada smo se vratili u parlament, pod pritiskom SRS, dobro je što je vladajuća većina shvatila da je vreme došlo da se poštuju zakoni i da se, koliko-toliko ona ne pravdaju i prema ovom Domu i prema zakonima i prema građanima Srbije ispravi, jer Zakon o budžetskom sistemu nalaže da se završni račun budžeta sačinjava svake godine za prethodnu godinu i ta odredba mora da se poštuje bez obzira ko je na vlasti i koliko ima poslanika u skupštinskim klupama. Oni moraju da se dostavljaju na vreme i redovno. Ono što je meni i poslanicima SRS bolo oči, jeste ovaj prvi deo izdvajanje za kamate. Samo za rashode za kamate u Republičkom budžetu za 2020. godinu planirana su sredstva od 111,4 milijarde dinara ili 942 miliona evra, što čini 8,57% ukupnih budžetskih rashoda za iduću godinu. O kolikim sredstvima se u konkretnom broju radi, najbolje pokazuje podatak da je za Ministarstvo odbrane planirano 91,3 milijarde dinara, što je niže od izdvajanja za kamate za 18%, ako znamo da u MUP ima skoro 49.000 zaposlenih i da je njihov planirani budžet za iduću godinu 90,8 milijardi dinara, jasno je koliki su izdaci za kamate u tako viskom iznosu. Ono što možemo da zaključimo jeste da nije SNS defakto kriva za ogromna zaduženja, jer ova zaduženja su nas sledili ko god da je došao na vlast 2012. godine do danas, zadužene od strane najvećih štetočina koje je Srbija videla i srpski parlament, a to su dosmanlije u različitim oblicima koji su bili od 2000. pa do 2012. godine, ali ste vi ipak krivi što onog trenutka kada ste došli na vlast niste informisali Skupštinu, ovaj Dom, o svim onim fabrikama koje su za vreme dosmanlija na protivzakonit način ugašene, onaj broj fabrika i preduzeća koji su prodati u bescenje, kao i primer, koji znamo, za tri šećerane koje su prodate za čitavih devet evra i kako su i za šta trošeni ogromni krediti, a iz njih su i pokrivani deficiti za nedostajuće prihode budžeta. Za kamate od 2007. godine, zaključno sa 2020. usmereno je čak 10,1 milijarda evra. Tu treba napraviti paralelu. Ako uzmemo da je za rashode, za bruto zarade svih zaposlenih u 2020. godini, izdvaja se 2,7 milijarde evra, što znači za neto zarade oko 1,5% a za kamate u idućoj godini 942 miliona evra. Prema tome, dolazimo da kamate gutaju 63% neto zarada svih zaposlenih. Onda se dolazi problem o kojem govorimo, da štetočinska antinarodna vlast, koja je bila od 2000. do 2012. godine, dolazi do činjenice koliko su nas zadužili do grla, pa iako imamo razvoj od 2015, drastičan razvoj, te dugove ne možemo da servisiramo na vreme, ne možemo da ih u celosti otplatimo i onda možemo samo da konstatujemo, kako se vidi i iz dosmanlijske vladavine, iz budžeta za 2015. godinu, kada je za kamate dato bezmalo milijardu i 83 miliona evra, a za ukupne bruto zarade nešto manje od dve milijarde evra. Prema tome, tada je za kamate otišla polovina od bruto zarada, a 72% neto zarada svih zaposlenih u Republici Srbiji. Ono što je dalje interesantno jeste deo izdvajanja za nedostajuća sredstva za isplatu punih penzija. U republičkom budžetu za iduću godinu planirana su nedostajuća sredstva za isplatu penzija od 111,4 milijarde dinara ili 1,33 milijarde evra, što čini 11,8% budžetskih ukupnih rashoda. O kolikom izdvajanju se radi najbolje pokazuje budžet za 2012. godinu, kada je za rashode po tom osnovu planirano 273,4 milijarde dinara ili 2,57 milijardi evra sa učešćem u tadašnjim ukupnim rashodima budžeta od 26,46%. Te godine za bruto zarade svih zaposlenih iz republičkog budžeta je usmereno samo 249,3 milijarde dinara, što je manje nego za kamate od 8,8%. Za ovih 14 godina za nedostajuća sredstva za isplatu punih penzija izdvojeno je 26,6 milijardi evra. Ako pogledamo kakvo je izdvajanje za kapitalna ulaganja iz republičkog budžeta, u proteklih 13 godina i za narednu 2020. godinu, kapitalni izdaci za investiciona ulaganja iz republičkog budžeta kretali su se od 11,87% iz 2007. godine, da bi to palo na 4,14% budžeta u 2012. godini, da bi opet u budžetu za narednu godinu kapitalna ulaganja narasla na 14,90% iznosa republičkog budžeta. Za ovih 14 godina kapitalni izdaci za investiciona ulaganja iz republičkog budžeta iznosili su devet milijardi i 220 miliona evra, od čega ulaganja u zadnje tri godine, plus planirana ulaganja u narednoj godini čini pet milijardi i 62 miliona evra, a ulaganja onih 10 prethodnih godina samo četiri milijarde i 158 miliona evra. Dakle, po godini su ova prosečna ulaganja u ove četiri godine tri puta veća i još jednom se postavlja pitanje kako je to moguće da je toliko narastao i tolika su izdvajanja ako znamo i ako vidimo iz ovih podataka kako su nas i gde dosmanlije dovele. Ono što u ovim završnim računima definitivno nedostaje jeste, i da bi ovo bilo pravo mesto da se odgovori na sva važna javna pitanja, deo koji govori, pored ostalih, i o tome što nije dovoljno razjašnjeno po kom osnovu je država plaćala kazne i penale, iako je taj iznos veliki i rastući, svake godine sve više, pogotovo u 2020. godini, ali ono što je posebno interesantno jeste deo koji govori o korisnicima subvencija za strane investitore koji nisu poznati. Podsetiću ovde sve u parlamentu, ovo je bitno zbog građana Srbije, zamenik predsednika SRS i narodni poslanik Aleksandar Šešelj je pre više meseci postavio ovde u ovom domu poslaničko pitanje predsedniku Vlade, kako je po Poslovniku i dozvoljeno. Ali, po Poslovniku ono što narod ne zna, ministar nema obveza da odgovori, ili predsednik Vlade, i odgovor nije stigao od predsednika Vlade, što je vrlo bitno da se zna. Pitanje je bilo upravo usmereno za korisnike subvencija za strane investitore. Koliko je tačno investitora stiglo u Srbiju, stranih investitora, od 2012. godine? Koliko ste tačno izdvajali sredstava za radna mesta? Koliko je tih fabrika, preduzeća, kompanija, onog momenta kada su zagarantovana sredstva od četiri godine potrošena od strane Vlade, data kroz subvencije tim preduzećima, ugašena, otišla iz Srbije? Da li je taj broj merljiv, nemerljiv, tačan? Koliko je tačan u odnosu na broj preduzeća koji je stigao? Pored toga što nije dobio odgovor od predsednika Vlade na konkretna pitanja, onda dodatno bode oči i uzimamo za sumnju to da u ovom završnom računu nemate detaljan opis kojim preduzećima koliko ste izdvojili, koliko ste dali, koliko je to po radnom mestu? Da li je to pet, sedam, osam, deset, dvanaest, petnaest hiljada? Šta su donela ta ulaganja? Koji su efekti tih ulaganja, koliko se državi vratilo? Prosto, jedan opis, o čemu bi onda trebali da diskutujemo. Ovako, vi ste to nakaradno samo stavili – toliko i toliko sredstava je izdvojeno, to ide za to i ćao, doviđenja. Završni račun i delovi završnog računa služe upravo da vidimo i nemate šta da krijete, da vidimo šta je to i gde je išao novac poreskih obveznika Republike Srbije. Kako se ne bi dešavale takve stvari i da vas optužujemo za nesavesno vođenje ekonomske politike, na veliku žalost i nas poslanika SRS, ali i građana na Kosovu i Metohiji, pored velikih zalaganja države Srbije da poboljša ekonomski život Srba na Kosovu i Metohiji, lokalni moćnici, moćnici SNS, to tamo maksimalno koriste. Daću vam dva primera. Prvi je Voćarska zadruga „Ice –Fruit Koretište“, osnovana 21. avgusta 2018. godine. Ova zadruga je dobila novčanu situaciju od strane Kancelarije za Kosovo i Metohiju, za izgradnju i opremanje destilerije u iznosu od 26 miliona dinara. Članovi ove zadruge, slučajno ili ne, su srodnici predsednika opštinskog veća Srđana Mitrovića. Goran Cvetković, direktor zadruge, pored toga što je brat od tetke Srđanu Mitroviću, ujedno je i član opštinskog veća. Velibor Tasić je brat od strica Srđanu Mitroviću. Danijela Marković je rođena sestra supruge predsednika opštinskog veća. Nebojša Đokić, tast predsednika opštinskog veća, koji je pored ovog dobio i projekat poljoprivredne mehanizacije u vrednosti od dva miliona dinara. Drugi primer Voćarske zadruge „Organic-Fruits Zebince“, osnovana takođe 21. avgusta 2018. godine, istog dana, istog meseca i iste godine kao i Voćarska zadruga „Ice –Fruit Koretište“. Ova voćarska zadruga je dobila od Kancelarije za Kosovo i Metohiju projekte u dva navrata u vrednosti od 14 miliona i 27 miliona dinara za hladnjaču i destileriju. Članovi zadruge su: Aleksandar Stojanović, direktor zadruge je bratanac supruge predsednika opštine Novo Brdo Svetislava Ivanovića. Vesna Ivanović je supruga predsednika opštine Novo Brdo Svetislava Ivanovića. Dejan Vulić je radnik zaposlen u opštini Novo Brdo. Član zadruge je njegova supruga Zorica Vulić, koja je zaposlena u zdravstvenom sistemu tzv. države Kosovo. Da, gospodo, u sistemu zdravstva tzv. države Kosovo, one kojima vi šaljete subvencije i dotirate novac. Novčanu stimulaciju za nabavku i gradnju mašina, kao i za adaptaciju objekta za pakovanje lešnika i ostalog koštunjavog voća, dobila je i Snežana Trajković iz sela Donje Budrige. Njen suprug Stanko Trajković je član veća i radnik u Opštini Parteš. Vidite, da se ne bi dešavale ovakve stvari, potrebno je da poštujete, prvo vi u Skupštini kolege narodne poslanike. Ovo ne možete čuti, možete čuti ovde iz razloga što vaš kadar Milovan Drecun ne pada mu na pamet da zakazuje sednice Odbora za Kosovo i Metohiju, to građani Kosova i Metohije treba znaju. Sednice Odbora za Kosovo i Metohiju se ne održavaju. Ovakve stvari pokušavaju na jedan način da se sakriju, ali što se kaže – u laži su kratke noge i brzo izađe na površinu. Ovo sigurno ne ide u prilog nikome, ni građanima srpske nacionalnosti i svih nealbanske nacionalnosti koji poštuju Ustav Republike Srbije, žive na Kosovu i Metohiji, jer upravo ovakve stvari koje se dešavaju dodatno destimulišu srpski narod da ostane na svojim ognjištima. Hvala.
Hvala, gospodine Damjanoviću. Reč ima Goran Kovačević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani ministre, Izveštaj o završnom računu od 2002. godine svakako jeste, pre svega, u velikom delu politička odluka, a u jednom delu i ekonomska odluka. Ne postoji danas nijedan parlament a sigurno nikada nije ni postojao u Evropi, u svetu, u istoriji Srbije ne postoji takva odluka gde raspravljamo o završnim računima u prethodnih 15-20 godina. Verovatno da ne postoji nijedan poslanik, ne samo ja, u istoriji Srbije, verovatno ne postoji ni jedan poslanik u istoriji sveta koji je trebao da shvati šta se dešavalo u finansijama jedne države pre 15-20 godina. U državi koja se nije zvala Srbija, u državi u kojoj nisu važili ovi ekonomski zakoni, gde su bili neki ministri kojih se ne sećate, da pitam građane Srbije da li se sećaju 21. avgusta 2002. godine šta su uradili? Kako mi možemo da znamo šta se radilo u Ministarstvu spoljnih poslova i kako mi možemo relevantno da glasamo o završnim računima? I ovo je samo u stvari kraj, tačka jednog lošeg ekonomskog vremena, kraj, gde mi u Skupštini moramo da shvatimo i da kažemo da zbog interesa Srbije, njenog uvažavanja u svetu, moramo da imamo završne račune, jer kako da govorite o ekonomskim parametrima ako imate inflaciju, onda u stvari nemate makroekonomsku politiku, nemate monetarnu. Ako nemate fiskalnu politiku, gospodine ministre, onda imate nezaposlenost, onda imate nedostatak rasta društvenog proizvoda, onda imate privatizaciju. Ako imate deficit budžeta, a imali ste ga na nivou Republike Srbije i opšte države, u stvari nemate ekonomsku politiku. Ako raspravljamo o završnim računima od 2002. godine onda možemo da kažemo da smo formalno imali ekonomsku politiku, suštinski je nismo imali. Imali smo pljačku društvene imovine i prenošenje u privatnu imovinu. U stvari, krali su nam ekonomsku budućnost. Krali su nam, u stvari, budućnost i mi danas kada budemo glasali o ovim odlukama, u stvari možemo da kažemo da prihvatamo zaključke, ali istorija Srbije je rekla svoje i ocenila taj period. Ocenila ga je kao period sa inflacijom, ekonomskim nedostacima, milionima problema i formalno moju generaciju, ove članove ovog parlamenta, što bi rekli u Šumadiji „zapalo nas“ da glasamo za ove izveštaje, da glasamo za izveštaje, da glasamo za neke ljude da kažemo da su profesori sa fakulteta koji su nekada bili ministri, guverneri narodnih banaka, koji su bili ključni nosioci ekonomske politike zajedno sa tajkunima u suštini učinili Srbiju da izgleda ovako kako je nekad izgledala i to je prošlost. To je prošlost i ja mogu da govorim od 2014. godine do danas i da kažem da Srbija danas drugačije izgleda, a do 2014. izgledala je zbog završnih računa, zbog takvog vođenja politike. Kada govorimo o završnim računima, onda su oni u stvari prošlost, a treba da govorimo o budućnosti. Budućnost je suština. Kada govorimo o završnim računima, hteo bih da pitam, pre svega, ne govorimo samo o Izveštaju Ministarstva finansija, nego govorimo o završnim računima na primer Beogradskog univerziteta, imam potrebu zato što su sopstveni prihodi takođe deo završnih računa da pitam rektorku Beogradskog univerziteta, kao i druge rektore gde završavaju sopstvena sredstva fakulteta i univerziteta u Srbiji? To je pitanje koje je svakako značajno, nije samo budžet Ministarstvo finansija, Odbor za budžetska i Skupština, već i drugi direktni i indirektni korisnici budžeta. Država Srbija ove godine daje 300 miliona za finansiranje visokog obrazovanja. Sopstveni prihodi Univerziteta iznose još 110 miliona evra. Gospođo rektorka, gde završavaju sredstva od 110 miliona evra? To vas pitam ja iz Odbora za budžet, to vas pita Skupština, to vas pita završni račun Srbije za 2014, 2015, 2016, 2020. godinu. To vas pitaju vaše kolege sa vaših fakulteta koji kažu da neki profesori imaju 90 hiljada, a drugi 500 hiljada i da niko ne zna ko koliko ima. Svi koji pitaju u stvari ne govore odakle potiču ta sredstva. Državna revizorska institucija, gospođo rektorka, kaže da 95% sopstvenih prihoda potiču od školarina. Pet posto zaradite vi na fakultetima, funkcionišući na tržištu, prodajući svoje znanje, svoju pamet, izdavajući prostor. Znači, samo 5%, 95% u obliku vanbudžetskih prihoda, odnosno parafiskalnih prihoda uplate građani za školarinu koji se školuju kod vas. Od tih 95% koja su namenjena za unapređenje nastave, gospođo rektorka i drugi rektori, u suštini 47 do 90% završi u plate zaposlenih na fakultetima. Obraćam se onima koji plaćaju školarinu, onima koji uzimaju kredite, koji daju visoke školarine na državnim fakultetima, vaš novac ne završava za unapređenje nastave. Četrdeset i sedam do 90% tog novca odlazi na plate iako država Srbija da 300 miliona, isplati svaku platu zaposlenih na fakultetu. Dakle, oni koji plaćaju školarine trebali bi da znaju da rektorka kaže i podnese izveštaj o trošenju sopstvenih prihoda, videli bi oni kako se troše i znali bi da kada date 100 hiljada jedne godine za školarinu svog deteta, u stvari da nemate taj način funkcionisanja i taj način prebacivanja novca, mogli bi ste da date 10 hiljada, odnosno 50 hiljada i vaše dete bi se školovalo na isti način, po istim kriterijumima. To je završni račun Republike Srbije od 2002. do 2019. godine. To je budućnost Srbije. Ako hoćemo nove, mlade, obrazovane generacije, ako hoćemo da Srbija izgleda drugačije, onda moramo da znamo koliko nas košta školarina i da pitamo zašto neko mora da plaća školarinu, a da taj novac ne znamo kako, potpuno netransparentno, završava kao dodatak plati, pa onda imate profesore, kako kažu profesori sa Beogradskog univerziteta, koji imaju 90 a drugi 500 hiljada. Ako neko kaže da ne mora da odgovori i ako neko kaže da nije pozvan da kaže Odboru za budžet javnosti Srbije gde završava novac, u redu, ali akademska čestitost podrazumeva da imate korektan odnos ne prema meni kao narodnom poslaniku, nego prema vašem studentu, kome umesto 10 hiljada za školarinu u toku godine uzmete 100 hiljada, 90 hiljada podelite za svoje plate, iako vam Srbija, Odbor za budžet, Skupština Srbije već isplati sve te plate. Završni računi nisu samo Skupština. Nisu samo Odbor za budžet. Završni računi su Srbija. Ima mnogo stvari koje treba da promenimo. Gospodine ministre, ministar koji se bavi obrazovanjem i ministar finansija suštinski treba u narednom vremenskom periodu da reši problem ovog kostura koji nam viri, zato što tu nije odgovornost za rektorku koja ne mora, već odgovornost prema građanima Srbije, a mi njih predstavljamo za njihovo funkcionisanje i školovanje njihove dece. Mi iz SNS prošli smo kritike, prošli smo nerazumevanja 2014. godine. Prošli smo šatore ovde kada su donosili Zakon o radu. Pošli smo brojne izazove. Danas kada pogledate kako izgleda Srbija u stvari mi znamo da smo napravili rezultat. Mi jesmo odsanjali svoj politički san i od Srbije napravili zemlju koja ima rejting BB+, kao nikada u istoriji. Zadužujemo se po kamatnoj stopi od 0,34%. To je premija za rizik. To je posledica, pre svega, političke odluke i ekonomske snage Aleksandra Vučića da Srbiju reformiše i od 2004. godine napravi drugačijom zemljom. Mi smo svoj san iz SNS u ekonomskom smislu odsanjali. Oni koji se dave u frustracijama svojih ekonomskih odluka i propalim političkim procesima svakako treba da ostanu tu gde jesu. Budućnost Srbije jeste ono što potiče iz prošlosti i od 2014. godine, na našu sreću i sreću Srbije, Srbija izgleda ekonomski drugačije.
Hvala, gospodine Kovačeviću. Pravo na repliku prof. dr Vojislav Šešelj. Izvolite. (Aleksandar Martinović: Kako? Po kom osnovu?) Gospodine Martinoviću, pretpostavljam da je pomenuo SRS.
Nemoj da izazivaš incidente na sednici, Martinoviću. Nema potrebe. Lepo je bilo slušati naprednjačkog poslanika Kovačevića i njegovu kritiku dosmanlijskog režima, vrlo lepo, čak čovek da mu ništa ne zameri. Međutim, imamo tu i neki drugi problem koji on ne pominje, a on je u ravni ponašanja dosmanlijske vlasti. Poslanik Kovačević je svojevremeno ukrao odbornički mandat SRS u Kragujevcu i učestvovao u dovođenju na funkciju gradonačelnika Radomira Nikolića i tada je Kragujevac počeo da odumire. Kriminalna afera jedna drugu sustiže, a ništa se ne preduzima. Sada ste izglasali juče, i vi ste glasali, kako sam dobio informaciju, budžet od 10 milijardi dinara, a do sada je punjenje bilo 6 milijardi za Kragujevac. Vi ste skoro udvostručili godišnji budžet za Kragujevac. Kada su pitali tog nesposobnjakovića s titulom gradonačelnika, kako će to da dopuni, rekao je prodavaće zemlju. Jeste prodavaće, ako u Bajčetini bude prodavao, tamo je zemlja najskuplja, najvrednija, najplodnija, možda će moći četiri milijarde da se izganjaju. Ali, na području opštine Kragujevac, nema gde ta zemlja da se proda, niti da se proda u roku od godinu dana, a i „Fiat“ je u krizi. Prema tome, ono što je vaša odgovornost, to je stanje u Kragujevcu, a glavni krivac za to stanje je gradonačelnik Kragujevca. Izabrali ste ga na to mesto samo zato što je sin Tomislava Nikolića, inače mu ne biste dali ni stado ovaca da čuva. Jel istina, Kovačeviću? Nemoj, Mirčiću, ozbiljna je situacija. Dakle, treba malo počistiti ispred svog praga, pa krenuti. A, ovo što ste napadali dosmanlije, sve se slažem.
Hvala, profesore Šešelj. Pravo na repliku ima Goran Kovačević.
Uvaženi poslaniče, svakako da svi mi imamo svoju političku prošlost, od nje ne možemo da pobegnemo. Neko može da ocenjuje da je loša. Verovatno svako od nas koji se bavi politikom misli da je u pravom trenutku, u tom trenutku povlačio prave poteze. Nije ništa sporno, vi imate vaše mišljenje o mom političkom delovanju, ja imam svoje i tu nema razloga da polemišemo. Budžet grada Kragujevca jeste 10 milijardi. I jeste kao retko kada u istoriji tog grada toliko veliki. Možda od 2008. godine prvi budžet koji je veliki. On je posledica jedne ključne stvari. Grad Kragujevac u ovom trenutku ima industrijsku zonu koja ima oko 80 ha. Stiglo je pismo o namerama četvrte kompanije za investicije u svetu koja hoće da kupi 30 ha i da ih plati, da ne otvaram temu koliki iznos novca. To je pravni osnov, pismo o namerama, a ona je posledica dovođenja fabrike, jedne od najvećih u poslednjih 10 godina. Ta kompanija je već došla. Hoće da širi svoju delatnost na 30 ha. Prostor se nalazi na ulazu u Kragujevac, pored krsta. To je pravni osnov za ovakav budžet. U pravu ste, ako ne bude prodaje, realno budžet grada Kragujevca iznosi 5 milijardi i 400 sopstvenih prihoda. Ako prodajemo nešto, onda raste za 100 miliona, 200 miliona. U ovom trenutku se nalazi na 6 milijardi i 700. Svakako, Kragujevac nije u idealnoj ekonomskoj situaciji, nije ni danas, nije nikada ni bio, ali pokušavamo da ga rešimo. Moja odgovornost za grad Kragujevac svakako jeste značajna. Ja sam tamo odbornik 16 godina. Ja sam predsednik Odbora za budžet, ali svakako, i ako činimo greške, na izborima koji dolaze za nekoliko dana, nekoliko meseci, građani Kragujevca će reći šta smo uradili i da li smo grešili.
Hvala. Po Poslovniku, Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, povredili ste Poslovnik po stavu 104. davanje replike. Niste imali pravo bez pominjanja niti poslaničke grupe, niti imena ličnog, da date reč gospodinu Šešelju. S druge strane, povređen je i član 106. jer tačka dnevnog reda i tema o kojoj se razgovaralo uopšte nije deo rasprave u kojoj ste vi dali reč. Prema tome, molimo vas da zaista uzmete Poslovnik, da radite isključivo po njemu, da se ne plašite ovde pojedinih političkih predstavnika, pa zbog tog straha im dajete reč bez ikakvog razloga, jer to dovodi do toga da pravo na repliku imamo svi onda po tom osnovu. Ako uzmete taj princip, onda neka važi za sve. To je molba i kritika na vaš račun. Hvala.
Hvala. (Vojislav Šešelj: Replika.) Profesore, nemate pravo na repliku kad je povreda Poslovnika u pitanju. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Moguće je i stojim iza toga da liberalnije tumačim Poslovnik. Zato sam i dao prof. dr Vojislavu Šešelju reč. Ne vidim problem u tome. Čovek nikoga nije uvredio, ništa loše nije rekao, izrazio svoj politički stav. I tako ću i dalje da tumačim. Ne želim da napravim od Narodne skupštine… Po Poslovniku, Vojislav Šešelj. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, morao sam da reagujem, jer ja ovde nikog ne zastrašujem, pogotovo ne vas, jer korektno vodite sednicu. Nikad se nije desilo da sam ja fizički napao nekog narodnog poslanika. Jel se desilo? A u svakom trenutku sam u stanju da uzvratim napad svim sredstvima, ali prvi nikog nisam. Jel istina? Zašto bi se mene neko plašio ovde? Može da se plaši samo mojih argumenata koji prosto melju kao parni valjak pred sobom valjaju. Ali, ja ovde nikoga ne ugrožavam ničim.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni o mojoj povredi Poslovnika? (Vojislav Šešelj: Ne.) Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem. Imajući u vidu da danas raspravljamo o nečemu što je, kako moj uvaženi kolega Goran Kovačević reče, nonsens, jedna vrsta nonsensa, da raspravljamo o budžetima od pre 16 godina. Zašto? Zbog toga što je do ovakve katastrofalne situacije dovela vlast od perioda 2002. godine, koja očigledno građanima nije položila račune za ono što je uradila. Istine radi, ovi budžeti od 2002. godine pa sve negde do 2012. odnosno 2014. godine daju pravu sliku ili ogledalo svake vlasti iz tog vremenskog perioda. Pa upravo onako kako je to u diskusijama, kada je ova tačka dnevnog reda u pitanju, rečeno, to ogledalo, ta slika jeste jako, jako ružna i jako, jako loša. Pre svega, radi se o nečemu što kada se posmatra sa ove distance, deluje kao kataklizmično stanje u privredi Republike Srbije, u privredi tadašnje zajedničke države, koja se zvala u jedno vreme Jugoslavija, posle toga Srbija i Crna Gora itd. Šta je ono što je bila slika i ogledalo tog vremenskog perioda? Pa, recimo da je bilo prekomerno zaduživanje. Čuli smo juče podatak od uvažene koleginice Tomić Aleksandre da su otplaćivane kamate od 1,5 milijardu evra na godišnjem nivou, da su se sredstva od enormnog kreditnog zaduživanja bukvalno prikazivala na jedan krajnje protivpravan način, da se na taj način stvarao prostor za nova zaduživanja i da su ta kontinuirana zaduživanja 2014. godine dovela državu bukvalno u stanje bankrotstva. Iz tog stanja bankrotstva se od 2014. godine država revitalizuje, Srbija se revitalizuje, uspostavlja se finansijska konsolidacija, finansijska disciplina i, naravno, to ima za posledicu nešto što je krajnje pozitivno, a to je privredni rast, to je sprečavanje bilo kakvih inflatornih kretanja, to je investicioni preporod i sve ono što je u interesu boljeg života građana Republike Srbije. Čuli smo juče u komentarima da su sredstva od prodaje subjekata privatizacije evidentirana na jedan potpuno nezakonit način, čak na zalihama. Sve to je moralo da bude u izveštajnim periodima za svaku godinu od 2002. godine pa do danas. Postavlja se pitanje - zašto nije i ko je odgovoran za to? Pitanje odgovornosti nije sporno, ali je pitanje ko je poneo i podneo posledice zbog toga? Očigledno da oni koji su to trebali da podnesu nisu. Ja ću zbog toga ukazati na činjenice koje na nedvosmislen način ukazuju na eklatantne primere najgrubljeg kršenja zakona. Privatizacija u Srbiji je u različitim vidovima počela još od 1989. godine i procesom privatizacije i restrukturiranja privrede bilo je obuhvaćeno preko milion zaposlenih lica. Ali, umesto ekonomskog razvoja, što je osnovni cilj privatizacije i restrukturiranja, došlo je do posledica koje ni jedna jedina država ne želi, jer je to karcinom koji metastazira i ubija državu, a to je korupcija, to su gruba kršenja prava zaposlenih, to su sve anomalije koje dovode i do sistemske korupcije, kao i svega onoga što, na kraju krajeva, dovodi i do krajnjeg epiloga, a to je - potpune destabilizacije sistema. Od 2002. godine pa do 2010, a možda i 2011. godine, u postupcima privatizacije prodato je preko 2.400 preduzeća. Uglavnom se radilo o namernom obezvređivanju imovine preduzeća od strane novih kupaca. Kontrola privatizacionog procesa nije ni postojala. Ja moram da skrenem pažnju na frapantnu činjenicu, a to je da je broj raskinutih privatizacija preko 400. Prema nekim statističkim podacima, kaže se da je 636 privatizacionih procesa završeno neuspešno, preko 200 hiljada zaposlenih je bilo u onim subjektima privatizacije gde je došlo do raskida ugovora o prodaji imovine tih privrednih subjekata, odnosno subjekata privatizacije. Evo, uvaženi kolega Vujić postavlja pitanje - ko je odgovarao? Nažalost, bila koja vrsta odgovornosti, ni krivična, ni građanska, nije pokrenuta protiv lica koja su generatori ovih stravičnih problema. U celokupnom ovom procesu privatizacije, zbog građana Srbije, da čuju još jedan frapantan podatak, a to je da je 65% privrednih subjekata ugašeno. Svega 35% privrednih subjekata iz postupaka privatizacije danas posluje. Šta znači 65% ugašeno? Zbog toga što su zbog neuspešnih postupaka privatizacije odlazili uglavnom u stečaj. Neki procenat je sigurno obuhvaćen i likvidacijom, ali je sve posledica jedne kriminalne procedure, odnosno privatizacionog procesa koji se sprovodio upravo tako, na kriminalan način. Ono što je još više frapirajuće jeste da je 75% zaposlenih ostalo bez posla. Sada, ako uzmete u obzir broj od milion zaposlenih koji su bili obuhvaćeni privatizacijom, kriminalnom privatizacijom, 750 hiljada ljudi je ostalo bez posla. Pa, koja to država danas u Evropi može da podnese, a kamoli Srbija, koja se podizala iz pepela? Od 2014. godine pa naovamo iz jednog takvog bukvalno lošeg stanja, Srbija počinje da se diže, Srbija počinje da konsoliduje stanje, kako u ekonomiji, privredi, finansijama, društvenom sektoru, itd. Uspostavlja se jedna vrsta stabilnosti na svim mogućim poljima života građana i građani Srbije konačno vide da je pravni poredak postigao ono, odnosno da je pravni poredak dostigao onaj nivo koji mora da ima, a to je da pravna država deluje i da pravnu državu građani osećaju. I ono što je jako važno i na taj način ću i završiti ovu svoju diskusiju povodom svega onoga o čemu smo ova dva dana raspravljali, jeste činjenica da Srbija više nikada neće dozvoliti ovakvu vrstu anomalije, da se mi vraćamo 16 godina unazad i da raspravljamo o nečemu što je trebalo da bude predmet rasprave 2002, 2003, 2004, 2005, pa nadalje. To se više nikada neće desiti, niti sme da se desi. Jer mi nemamo, na kraju krajeva, ni mogućnost da izvršimo adekvatnu analizu raznih kriminalnih delovanja i svega onoga što je dovelo Srbiju do čega je dovelo, sa posledicama na koje sam ja danas ukazao. I opet, ono što je uvaženi kolega Vujić postavio kao logično pitanje, a ko je odgovarao za to i gde se bilo ko pojavio u postupku, zbog čega je morao pretrpeti odgovarajuću sankciju? Jer, ovde prezumpcija nevinosti ne postoji. Ovo je već urađeno. Ovde je delo izvršeno, ali za to delo koje je izvršeno učinilac nije snosio bilo kakve konsekvence. Što se tiče budžeta koji smo usvojili za 2020. godinu, poslanička grupa SPS, a uveren sam i naši koalicioni partneri iz JS, imaju jedno jedinstveno uverenje, a to je uverenje da će jedini arbitar koji će moći da oceni valjanost budžeta koji smo usvojili za 2020. godinu biti građani Republike Srbije i da će jedino građani Republike Srbije dati konačnu reč da li je taj budžet realizovan, u kojoj je meri realizovan, a da će u svakom slučaju za sve ono što podrazumeva odgovornost, kako individualnu, tako i kolektivnu, biti odgovornost pred građanima Republike Srbije. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala, kolega Jovanoviću. Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno imamo priliku da popričamo malo dugoročnije o javnim finansijama Republike Srbije. Meni je jako žao što predstavnika bivšeg režima ovde nama da pred građanima Srbije brane svoje lidere, političke stavove i to kako su trošili novac građana Republike Srbije. Da stvar bude gora, čak i u ovim svim tabelama koje smo dobili i koje su dostupne javno svima, mogu da kažem da je situacija za vreme njihove vlasti mnogo gora nego što se to iz ovih tabela i vidi. Obično se ovde iskazuje nominalni iznos javnog duga i koliko on učestvuje u bruto društvenom proizvodu, ali mogu da kažem da je mnogo više novca zloupotrebljeno i potrošeno nego što to iz svih ovih tabela može da se vidi. Ja ću da navedem samo jedan primer, da je učešće javnog duga u BDP-u 2009. godine bilo 30,9%, a da je već 2010. godine bilo 39,5%, što znači da je za preko 8,5% javni dug skočio. Neko bi rekao – pa dobro, možda je i moralo tako. Međutim, ja moram da kažem da je i 2009. godine „Gasprom njeft“ uplatio u budžet Republike Srbije 400 i nešto miliona evra i da pored značajnog priliva u budžet Republike Srbije iz privatizacije naše naftne industrije imamo rast duga u odnosu na BDP od skoro 10%, što samo pokazuje da i u onim godinama gde se oni prikazuju kao uspešni u suštini njihova uspešnost se ogleda u tome da su rasprodavali društvenu imovinu koja je bila predmet privatizacije i umesto da ta sredstva budu upotrebljena za javne radove, razvoj infrastrukture, stvaranje ekonomskih preduslova za razvoj Srbije trošena su javnoj potrošnji radi sticanja jeftinih političkih poena ili su netragom nestajala. Jedan od uvaženih kolega reče – zašto SNS 2012. i 2013. godine nije izašla sa podacima kako je sprovođena privatizacija na teritoriji Republike Srbije? Mogu da kažem – sa kojim podacima da izađemo? Ako vam je početna cena predmeta privatizacije, subjekta, zovite kako god hoćete, 20% od knjigovodstvene vrednosti predmeta ili subjekta privatizacije, a knjigovodstvene vrednost je često i po 20 puta manja od tržišne vrednosti, kakvi su to uslovi i kakva je to početna cena? To je, znači, početna cena koja je otprilike 40 puta manja nego što bi realno trebalo da bude. Tako je rasprodavana privreda Republike Srbije, pravljena da bude jeftina i da ta ista imovina, kasnije i vlasništvo privatnih lica, bude rasprodavana kao imovina za gradnju stambenih zgrada, poslovnog prostora. Vidite šta je ovde ostalo od „IKL-a“, da ne nabrajam dalje za razne druge finansijske transakcije, ili da stvar bude još gora, za prikazivanje lažne vrednosti imovine da bi se dobijali kredite kod banaka koje su u državnom vlasništvu. Imali smo afere vezano za banke, kao što je afera „Agrobanke“. Sve se ovo kasnije odražavalo na budžet i o tome hoće da pričam i da pričam o tome kako je došlo do narastanja javnog duga koje je 2014. godine moralo da se zaustavi nepopularnim, teškim merama štednje ili, kako to neki vole da kažu koji nešto misle da će tad biti inteligentni ovde u Skupštini, merama fiskalne konsolidacije. Osim ovog primera, koji je najvidljiviji kada je u pitanju kako smo raspolagali državnim sredstvima u periodu 2008, 2009, 2010, 2011. i 2012. godine, vezano za privatizaciju NIS-a, može da se vidi da javni dug u tom periodu raste i u nominalnom i u procentnom iznosu. Godine 2010. je 39,5%, godine 2011. je 42,8% i oni kažu, negde u trenutku kada su izgubili vlast, oko 49% 2012. godine. Kada im kažemo da stanje javnog duga do 2015. godine kada je bio na svom vrhuncu i 2016. godine jeste posledica njihove neodgovorne politike, oni nas napadaju kako smo mi zadužili građane Republike Srbije. To ovako izgleda, poštovani građani Republike Srbije. Republika Srbija je samo u 2012. godini, znači, za kredite sa kojima Aleksandar Vučić i SNS nemaju nikakve odgovornosti, samo za kamate je isplaćeno 93 milijarde i 700 miliona iliti oko 800 miliona evra iliti 2,8% BDP-a. Sad pazite, taj iznos od 93 milijarde i 700 miliona dinara oprihodovan je ne iz realnih prihoda koje budžet ima, već podizanjem novih kredita. Tako da smo još u toj 2012. godini imali dokapitalizaciju banaka u iznosu od 17 milijardi dinara, što je povećalo javni dug Republike Srbije za još 110 milijardi dinara ili negde oko 3,5% BDP-a. Znači, ni jedan jedini potez još Vlada, u kojoj su učestvovala SNS, Aleksandar Vučić, nisu mogli da urade. Budžet je u trenutku preuzimanja vlasti bio zadužen za još 3,5 procenta poena BDP-a. Zašto kažem i ovo - kada je u pitanju dokapitalizacija banaka. Dokapitalizacija banaka je vezana za dve banke, „Agrobanka“ i „Razvojna banka Vojvodine“ koje su plasirale kredite koji su bili nenaplativi i samim tim su povedeni određeni stečajni postupci u vezi toga. Šteta, osim ovih 17 milijardi dinara, je i ona koja je morala da se isplati iz Agencije za osiguranje depozita. To su te agencije, zle, koje nam ne trebaju, jel tako, a opet ta sredstva koja je isplaćivala Agencija za osiguranje depozita su sredstva koja su prikupljena likvidacijom i stečajem društvenih banaka koje su zatvorene ili im je oduzet rad 2003. godine. Ta sredstva su morala biti opredeljena za otplatu duga Londonskom i Pariskom klubu i otplatu stare devizne štednje. Tako da smo morali budžet da bismo isplaćivali te stare obaveze ponovo da zadužujemo i pravimo određen deficit. U 2013. godini, pazite, nijedan jedini dinar još glavnice nije otplaćen jer nemate prihode, redovne prihode koje ima budžet da možete da otplaćujete glavnice. Samo na ime kamate otplaćuje se 89 milijardi dinara ili ti opet 2,8%. Zašto je sada malo veća kamata, odnosno kamatni iznos? Zato što moramo da otplatimo i onih 93 milijarde zaduženje iz 2012. godine. Samo po osnovu kamata na kredite do 2012. godine i kredite koji su podizani da se otplati samo kamata na te kredite do 2012. godine vi 2014. godine imate 110 milijardi otplate kamata ili nešto preko 3% BDP. Kada država dođe u situaciju da samo za kamate mora da podiže nove kredite, ili mora da rasprodaje svoju imovinu ili da štampa novac ili da sprovodi mere štednje. Sada, kada napadaju Aleksandra Vučića za te mere štednje, moram da ih podsetim, mere štednje su započete u novembru mesecu 2014. godine i tačna je izreka da je smanjenje penzija ono poslednje što bi uradili, da bi stabilizovali državu. Ali, nijedan od kolega poslanika neće da kaže koji napadaju te mere, šta je bilo 2014. godine. Jel je Aleksandar Vučić kriv za poplave koje su imale štete oko milijardu dinara, prizvao kišu? (Vojislav Šešelj: Milijardu dinara ili milijardu evra?) Oko milijardu evra, izvinjavam se, oko milijardu evra. Da ne pričam da je privreda Republike Srbije u većem delu bila nesposobna za bilo kakvu proizvodnu aktivnost sledeća tri meseca, da je elektroprivredi bilo potrebno skoro godinu dana da pokrene svoje proizvodne kapacitete. Sad kažete da je nekome nešto otimano. Šta su u suštini mere fiskalne konsolidacije? Mere fiskalne konsolidacije nisu same po sebi dovoljne, i nisu same po sebi cilj. Mere fiskalne konsolidacije, Vlada koja je predvodila i Aleksandar Vučić, sprovodile da bi dali vremena privredi da započne svoje aktivnosti, poveća obim investicija, poveća obim proizvodnje i na taj način stvore uslove da se krediti koje imamo sa kojima u najvećoj meri nemamo nikakve veze konačno otplaćuju. To je bio cilj mera fiskalne konsolidacije. Pri tom je trebalo naći onu meru ili sredinu, da kad sprovodite fiskalnu konsolidaciju i onaj zdravi deo privrede ne uvedete u recesiju, kroz smanjenje domaće potrošnje. Mislim da smo i tu pronašli određenu, pokazalo se vremenom, uspešnu sredinu, koliko možemo da smanjimo javnu potrošnju da pri tom ne ugrozimo privredu. Onda se ovde pojavljuje, kako to neke kolege poslanici kažu, zli monetarni fond, koji nama određuje šta ćemo mi da radimo. Mogu da vam kažem da Republika Srbija ni u jednom trenutku nije izgubila svoju fiskalnu nezavisnost i samostalnost. Nama su mere, odnosno prisustvo MMF nama je trebalo, ne da nam oni govore šta da radimo, nije nam bilo potrebno ni tih njihovih 1,5 milijardi evra, koje su uplaćene na poseban račun kod Narodne banke, kao sredstva iz predostrožnosti, nijedan jedini cent nije upotrebljen. Nama je trebao MMF da kao relevantna međunarodna finansijska institucija ocenjuje rezultate, politike koje vodi Vlada Republike Srbije, u vezi stabilizacije javnih finansija. Zašto? Najviše nam je trebalo zbog bivšeg režima, jer će na sve moguće načine da prikažu kako je to sve neuspešno i na taj način da one rezultate koji su vidljivi i opipljivi pokušaju da ospore i potencijalne investitore, bilo domaće ili strane oteraju iz Republike Srbije. Tako da, kada često kritikujete taj MMF, morate da imate u obziru i to. Ovi su 2012. godine pozvali MMF u Republiku Srbiju, Fiskalni savet je ćutao, nije se ni oglašavao, kada su pogledali naše javne finansije i kada su im rekli da ne mogu da daju pozitivne ocene, Boris Tadić, Dragan Đilas, Šutanovac i svi ostali su odgovorili – ne trebate nam vi sa vašim rezultatima, a ako se sazna za naše rezultate, biće loše na izborima 2012. godine. Tako je to izgledalo do 2012. godine i koje sve posledice ima Republika Srbija zbog vođenja jedne neodgovorne politike, kažem nisu u pitanju samo milijarde evra kojim su nas zaduživali, nego su u pitanju i milijarde evra koje su sticale prodajom društvenog kapitala, koje su potrošili, niko ne zna na koji način, sa kojim efektima i sa kojim ciljem. Još jedna stvar se ovde pojavljuje, a to je da je 2013. godine garantovani dug Republike Srbije, a pre svega za izmirivanje obaveza „Srbijagasa“, „Galenike“, da ne nabrajam dalje, sa 928 miliona dospeo na 2 milijarde i 800 miliona evra. Sada, kako to da danas kada cena gasa skoro uopšte nije ni promenjena, čak je nešto i jeftinija nego do 2012. godine, kako to da je sada poslovanje „Srbijagasa“ bolje i povoljnije i beleži smanjenje duga, nego što je to bilo do 2012. godine? Zato što su se dosmanlije opet setili jedne pokvarene stvari. „Srbijagas“ je isporučivao gas toplanama širom Republike Srbije, toplane su isporučivale neku toplotu građanima Republike Srbije, koji su opet tu neku toplotu isplaćivali, odnosno plaćali toplanama, a nijedan jedini dinar nije bio usmeren da dugove prema „Srbijagasu“, koji je bio takođe ucenjen, da ako obustavi isporuku gasa tim toplanama, da će građane Republike Srbije ili tog grada ili te opštine ili te teritorije da ostavi bez grejanja. Tako se gomilao i dug lokalnih samouprava prema „Srbijagasu“, a opet je Republika Srbija morala te obaveze „Srbijagasa“ da pokriva iz tog perioda. Krali su na svim nivoima, na republičkom, na pokrajinskom, na lokalnom. Krali su i na još jednom nivou, ne mogu da kažem da je to nivo vlasti, to su preduzeća u restrukturiranju. Znate, to su ona preduzeća koja su ovi opljačkali kad su ih privatizovali njihovi prijatelji, pa su ih vratili državi, raskinuli privatizacioni ugovor, ali su vratili ta preduzeća pod teretom, odnosno hipotekama poslovnih banaka i da ne nabrajam dalje. Pošto su ta preduzeća bila u restrukturiranju, subvencionisana su bila do 2012. godine od države, bez ikakvog plana i programa. Znate šta je bio kao rezultat? Radnici nisu ni dolazili na posao, primali su najčešće minimalnu zaradu, ali su zato direktori preduzeća u restrukturiranju primali plate koje su naučna fantastika u Republici Srbiji, po pet, šest, sedam, pa i deset hiljada evra i imali su jedan hobi. Nekoliko puta godišnje su se sastajali i takmičili su se ko će da kupi do sledećeg sastanka bolji automobil iz sredstava budžeta Republike Srbije. Sada možete da zamislite da su imali vozni park bolji nego Vlada Republike Srbije, ali i bolji vozni park su imali, mislim čak i od Vlade Savezne Republike Nemačke. Takve smo direktore imali koje su dosmanlije ovde dovodile i onda dolazimo do tog čuvenog UPPR, unapred pripremljenog plana reorganizacije, pa je opet Republika Srbija, da ti nesretni ljudi ne bi izgubili posao, makar i za tu minimalnu platu, dok se ne vidi kako ćemo i šta ćemo sa njima, morala da garantuje, čak i da dokapitalizuje ili otkupljuje dugove preduzeća u restrukturiranju. Kad neko spominje stečaj, to je jako lako, ali kada trebate na stotine radnika da ostavite bez posla, a nebrigom i krivicom države njihovo preduzeće dovedemo u takvu situaciju, stečaj nije baš najpametnije i najpoštenije rešenje. Takvu smo situaciju u Republici Srbiji imali do 2012. godine. Tako se Republika Srbija vodila, tako se zaduživala i zato smo imali rast javnog duga koji je u jednom trenutku iznosio čak 70% u odnosu na BDP. Od 2015. godine Republika Srbija više se ne zadužuje za pokrivanje tekuće potrošnje, zato što su mere koje je sprovodio Aleksandar Vučić, dale rezultate da tekuću potrošnju možemo da finansiramo iz tekućih prihoda i da iz tih tekućih prihoda povećamo plate zaposlenima u javnom sektoru, pre svega mislim na policiju, na Vojsku, na sistem zdravstvene zaštite, na sistem prosvetne zaštite, na kraju i državnu upravu, pa i oni rade pošteno, u najvećem broju slučajeva posao za Republiku Srbiju, ali možemo da povećamo i penzije, s tim da ne moramo da prodajemo imovinu, s tim da ne moramo da podižemo nove kredite da bismo to radili. Danas podižemo kredite samo da bismo ili otplatili stare ili finansirali izgradnju infrastrukture koja opet treba u nekom periodu da poboljša ekonomsku klimu na teritoriji Republike Srbije i na taj način uveća zaposlenost među građanima Republike Srbije i da poveća životni standard građanima Republike Srbije. Nije baš bilo po zakonu i po Ustavu da se završni računi 2004. ne raspravljaju za 2003. godinu, 2005. za 2004. godinu, ali… (Narodni poslanik Vojislav Šešelj, dobacuje s mesta.) … nekome je dosadno. (Vojislav Šešelj: Nije dosadno, nego monotono.) … monotono, pa to je isto. (Vojislav Šešelj: Nije isto.) Nije, pa dobro. Ali, moram da kažem da je tek 2015. godine traženo od DRI da započne reviziju završnih računa Republike Srbije za budžete iz tih godina, da je nedavno to završeno i sada imamo sve završne račune koji nedostaju, ali jedna stvar u celoj toj priči je jako dobra. Tačno se vidi razlika kakav je bio bivši režim, kakve smo javne finansije imali do 2012. godine a kakve imamo danas. To kako je vođena Republika Srbija do 2012. godine škola je svakoj poštenoj sadašnjoj i budućoj vlasti, kako ne treba voditi državu i opomena za građane da njima više nikad ne daju poverenju da vode državu.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima gospodin Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dakle, postavlja se pitanje sada – kako jedan saziv Narodne skupštine može da raspravlja o završnim računima od pre 15 godina i na osnovu čega smo sad došli do tih završnih računa? Dakle, obaveza je svake vlade da podnese završni račun za prethodnu godinu, tako da jednostavno znate gde je novac potrošen. Mi smo na to uvek upozoravali, svaki put, u svakoj raspravi o budžetu, poslanici SRS su govorili o tome. Vi ste to potpuno ignorisali. Promenilo se tek kada je Nacionalni konvent za saradnju Srbije i EU, izneo primedbe na rad Skupštine Srbije. Tada ste prestali i da sazivate po hitnom postupku, prestali da spajate razno-razne tačke dnevnog reda, naravno isto tako jedno upozorenje koje je stiglo od tih nevladinih organizacija jeste bilo da treba budžet ranije da bude usvojen, to ste isto ostvarili ove godine, dakle pre 1. decembra, a onda isto tako i za završni račun. Dakle, besmisleno je raspravljati o završnim računima od pre 10 i više godina, pogotovo kada su oni pravljeni po nekim projekcijama na osnovu određenih mesečnih izveštaja, što će reći da su potpuno nepouzdani. Ali, ono što vidimo u svakom budžetu, ne baš od 2003. godine, ali od 2006. godine jeste jedan ogroman iznos sredstava koji se odvaja za subvencije. Subvencije je u Srbiju uveo Mlađan Dinkić još 2006. godine. On je neprekidno bio u vlasti kao naprednjački ministar finansija 2014. godine je tek prestao da bude u Vladi. Dakle, plaćanje po radnom mestu stranim investitorima 10, 15 i više hiljada evra po radnom mestu iz budžeta Srbije, a oni posle taj novac koriste da isplaćuju plate u Srbiji. Dakle, iz budžeta se uplaćuju plate u stranim kompanijama. Na osnovu tih 10 ili 15 ili više hiljada evra nekoliko godina može radnik da prima platu od 250 evra. Šta se još posle toga dešava? Dešava se to da kada istekne taj period subvencionisanja, tj. kada se te subvencije potroše, strani investitor odmah dolazi na pregovore u Vladu da se taj program obnovi. To smo imali godinama sa „Fijatom“. Koliko je državno vlasništvo u „Fijatu“? Manje od 5%. Koliko se svake godine uplaćuje novca iz budžeta za „Fijat“? Uvek su postavljeni ucenjivački prema Srbiji, ukoliko vi nećete to da platite, odosmo mi, doviđenja, evo vam ovi radnici, pa ovih pet hiljada radnika vi im nađite posao negde. Otprilike su takve poruke rukovodstva „Fijata“ upućene Vladi Republike Srbije. Dakle, svake godine od 2006. blizu milijardu evra država Srbija daje za te subvencije. Da li postoji u Srbiji opravdanost tih ulaganja? Da li mi znamo na osnovu neke studije, na osnovu neke analize, šta smo mi to konkretno dobili tim programom subvencija? Pogotovo što imamo slučajeve da kada neki strani investitor dođe ovde, zaposli 200 ljudi, mi mu damo 15 hiljada evra po radnom mestu, a posle već godinu dana njegova proizvodnja je manja i on ima manje od 200 ljudi zaposlenih. Gde je garancija da će ljudi koji su zaposleni u tim stranim kompanijama, koje se subvencionišu iz budžeta po 15 hiljada evra po radnom mestu, biti tu zaposleni? Pogotovo uz ovaj Zakon o radu, gde može otprilike poslodavac da se radnika oslobodi za tren oka. Ali, nema veze, to je politika koja vama donosi rezultate, tj. donosi vam to da vas MMF i Svetska banka pohvale. Nije tačno ono što smo malopre čuli, da Vlada Republike Srbije samostalno donosi te odluke, a da su tu MMF i Svetska banka samo kao savetnici. Dakle, to je jedna apsolutna laž. Od 2000. godine za sve finansije u Srbiji, za privredu Srbije se apsolutno pita MMF i Svetska banka, a to nam pokazuje i to da su njegovi eksponenti, eksponenti MMF više puta bili angažovani u Vladi Republike Srbije od 5. oktobra do dan danas, i Miroljub Labus, i Vlahović, i Đelić, i Dušan Vujović, i Lazar Krstić, i Mlađan Dinkić. Dakle, i demokrate i naprednjaci, svi su se koristili istom politikom, a to je bilo zadovoljiti sve zahteve MMF kojeg apsolutno ne zanima život građana Srbije ukoliko se Srbija na vreme servisira svoja dugovanja. Usmereno je samo na to da se što pre dugovi plate, a kolika će biti cena struje, kolika će biti plata u Srbiji, penzije itd, to je za MMF nevažno, a vi ste isto to prihvatili pa su i vaši eksperti Lazar Krstić, Saša Radulović, Mlađan Dinkić i Dušan Vujović bili jednostavno ispred MMF u Vladi Republike Srbije i kontrolisali finansije i kontrolisali interese MMF. To se ništa ne krije. Dakle, šta mi dobijamo s tim što dajemo subvencije strancima? Mi prvo dobijamo diskriminaciju u odnosu na domaće privrednike, pošto koliko god zakon bio jedan opšti akt u realnosti stranci dobijaju taj novac, a ne domaći privrednici i domaći privrednici jednostavno ne mogu na taj način da budu konkurentni u našoj zemlji, zbog stranaca. Šta je strancu interes ovde? Njemu je interes ovde da on dođe, pokupi 15 hiljada evra po radnom mestu, dobije zemljište besplatno, dobije sve dozvole besplatno i po ubrzanoj proceduri i Vlada Srbije plaća plate tim radnicima, a oni su tu formalno zaposleni na platu od 240 ili 250 evra. I uvek su ucenjeni - izvoli, izvini, ako nećeš da radiš, ne moraš da radiš, ovde više ne radiš. Tvoja prava apsolutno niko ne poštuje, dakle prava radnika u Srbiji. Mi smo imali više puta izjave gospodina Vučića, u posetama nekim određenim zemljama je govorio da privlači kompanije iz tih zemalja da dođu ovde zato što mi imamo najbolje uslove i nađite mi tu zemlju koja ima bolje uslove, mi ćemo te da pobedimo i popravićemo naše uslove, mi imamo bolje uslove od tih zemalja o kojima vi govorite. Šta je takmičenje u svemu tome? Takmičenje je između Srbije, Makedonije, Albanije, Moldavije, Mađarske, ko će više dati po radnom mestu da bi privukao investitore. Šta mi s time dobijamo? Mi dobijamo to da ogroman novac trošimo dovodeći strance, a nemamo nikakav dugoročni rezultat od toga. Gde nam je isplativost od toga? Gde je Makedoniji? Gde je Moldaviji? Pa, da je to dobro, taj sistem, sistem subvencionisanja, valjda bi te zapadne države, koje to podržavaju u Srbiji, to primenjivale u svojim zemljama, ne bi nama reklamirali nešto što oni sami ne rade. Taj Dušan Vujović, bivši naprednjački ministar finansija, vaš kolega bivši, gospodine Đorđeviću, sada je kao ekspert Svetske banke angažovan na sređivanju stanja u Ukrajini, dakle sada je prešao da se bavi tom zemljom, on je rekao da sa ovim našim modelom subvencionisanja, davanja velikih subvencija stranim investicijama i ekonomiji koja se na tome bazira, mi možemo da dostignemo standard najrazvijenijih zemalja EU za 250 godina, i to u koliko oni budu tapkali u mestu. Dakle, to je ono što govori bivši naprednjački ministar finansija. Nema razloga da mu ne verujemo, jer je ova većina za njega i glasala. Dakle, to je valjda nešto što treba da nas osvesti, što treba da nam pokaže da u stvari možda ovo i nije najbolji način za uspeh, ali mi se zadovoljavamo podatkom da uz naš rast od 4%, koji u odnosu na BDP iznosi 1,6 milijardi evra, je veći od nemačkog rasta BDP-a od 1%, koji iznosi blizu 50 milijardi evra. To je nama dovoljan podatak. Mi onda kažemo, gospođa Brnabić i gospodin Vučić i Siniša Mali kažu - Srbija ima najveći rast u Evropi, Srbija ima veći rast od nemačkog. Pa, da li je to moguće? Ono što mi možemo samo da ponudimo na tom tržištu za zapadne zemlje, jeste jeftina radna snaga i mi to čak ni ne krijemo. Vlada SNS 2014. godine je platila reklamiranje, snimila reklamu koja se emitovala nekoliko meseci na CNN, u kojoj se reklamira Srbija, pozivaju strani investitori da dođu u Srbiju, jer je Srbija zemlja visoko obrazovane, a jeftine radne snage. Dakle, to je Vlada Republike Srbije platila da se reklamira na CNN. Šta mi onda više pričamo? Mi, umesto da promenimo ovaj program subvencija, da smanjimo finansiranje nevladinih organizacija, pogotovo onih koje posle toga deluju protiv Srbije, koje organizuju „Mirditu“ u sred Beograda, dakle promociju kosovske kulture, to se sve finansira iz budžeta Srbije, naprednjaci to podržavaju, tamo je bio prisutan i bivši ministar Tasovac, naprednjački ministar, a sadašnji gradski odbornik, da prekinemo finansiranje žena u crnom, da prekinemo finansiranje kuća ljudskih prava, da prekinemo finansiranje Fonda za otvoreno društvo građanskih inicijativa Helsinškog odbora, Jukoma i svih ostalih, mi smo tada mislili 2014. godine da treba da uzmemo novac od penzionera i da smanjimo plate. Uprkos obećanjima Aleksandra Vučića iz 2014. godine da u penzionere niko ne sme da dira, da se neće smanjivati penzije, da on to garantuje i da je bolje da se uzima sa naše grbače, misleći na neke političare verovatno u Srbiji, nego da se dira u penzionere, kroz tri meseca penzije su bile smanjene i taj novac još uvek nije vraćen i ne zna se šta će sa tim biti. Dakle, mi pravimo uštede na zaposlenima i na penzionerima umesto na subvencijama, na finansiranju nevladinih organizacija i na smanjivanju administracije. Uprkos predizbornim obećanjima SNS najveći deo toga nije ispunila, pre svega smanjivanje birokratije, osnivanje kancelarije za brze odgovore koja je trebala da zameni mnogo birokratije u Srbiji i ubrza razne postupke. To je ostalo mrtvo slovo na papiru, iako je SNS na vlasti punih sedam godina. Zašto mi danas govorimo uopšte o završnom računu? Ne zato što postoji osećaj odgovornosti i što je to normalno u Srbiji da se to radi, nego zato što su u Srbiji bili prisutni nekoliko meseci bivši i trenutni evroparlamentarci koji vode glavnu reč u Srbiji i čiji su zahtevi uvek maksimalno ispunjeni. Mi smo govorili da treba da se promeni Poslovnik, da treba da se drugačije radi u Narodnoj skupštini i ništa to niste uradili dok nisu stigli zahtevi iz inostranstva. Tako su došli diktati iz inostranstva da imamo ovde sad i završni račun i budžet ranije i razdvojeni dnevni red i sve ostalo. Nije za pohvalu da se hvalite kako donosite sad završne račune, to treba da bude normalna stvar. To treba da bude stvar koja je redovna svake godine, a ne sada zato što ste vi nešto za to zaslužni. Hvala.
Hvala, gospodine Šešelj. Pravo na repliku, gospodin Veroljub Arsić. Izvolite. (Vojislav Šešelj: Pa, ti si stručnjak postao.)
Jesam stručnjak, kad neko kaže prvo pet hiljada evra po radnom mestu, pa onda deset hiljada evra po radnom mestu, pa sa svakom sledećom diskusijom to se povećava za po neku hiljadu evra, a sad smo došli do 15 hiljada evra. (Vojislav Šešelj: Deset je bilo sigurno.) A deset je bilo sigurno? Dobro. Evo ovako, samo jedan čisto kao uzorak. Kada govorite o iznosima u evrima itd, morate da znate da su, recimo, subvencije privredi u 2014. godini iznosile 16 milijardi i 812 miliona. Hajde sada uzmite pa te vaše iznose koje vi obećavate stranim investitorima, mi im nismo obećali, vidite koliko je to radnih mesta, a nisu to jedine subvencije u privredi. Evo, samo u toku ove godine subvencionisana je domaća privreda za preko 10 milijardi dinara, a od toga su tri milijarde dinara bila bespovratna sredstva domaćoj privredi. I treba da znate, 37 hiljada domaćih preduzeća se otvorilo u toku 2018. godine. Znači, nemojte tako da predstavljate Vladu Republike Srbije, da mi radimo za strance. Ne, mi radimo za građane Republike Srbije. Ja bih voleo da pronađete model, osim što kritikujete, pronađite model kako da uvećavate broj zaposlenih u Republici Srbiji, a da to ne bude bez subvencija toj istoj privredi, bez obzira da li je to domaća ili strana. Samo mi pronađite model i ja prihvatam.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima Aleksandar Šešelj, dva minuta. Izvolite.
Odlično, ukoliko ste vi došli do tog podatka, najbolje bi bilo da nam izložite sada i kome i koliko ste dali novca. Dakle, vi znate samo za ukupnu cifru, kome i koliko ste dali novca i da li je zaista toliko zaposlenih u Srbiji? Pustite te statistike da svako ko radi sat vremena mesečno je u stvari zaposlen. Jesu ti svi ljudi zaposleni o kojima vi pričate o zapošljavanju itd, ali u Finskoj, u Švedskoj, u Nemačkoj, u Francuskoj itd. Koja se to zemlja razvila po diktatu MMF? Nije ni jedna. Evo, pogledajte, i Moldavija i Makedonija i Albanija i sve te zemlje. Pogledajte šta je MMF radio u Latinskoj Americi. Gde se to neka zemlja razvila uz pomoć MMF? Vi svi, dame i gospodo, znate da je kapital mogao da nastane samo krađom, otimačinom, prevarom i krvavom eksploatacijom radne snage i tako je svaki kapital na svetu nastao. Dakle, na krajnje nepošten način. Lako je posle kada se završi prvobitna akumulacija, pa da kapital sam sebe oplođuje, tad ulazi u finansijski sektor, banke ga mogu i bez proizvodnje oploditi. Ali, kako se vi ponašate? Vi se ponašate kao da su ti investitori iz inostranstva najpošteniji, kao da su oni na pošten način došli do kapitala. Nisu i neće ga ni ovde oploditi na pošten način, nego će nam dušu isisati. Sa druge strane, spremate zakon da iz zemlje isterate i ovo nešto bogati ljudi što ima. Pod dosmanlijskom vlašću je bila opšta otimačina, sve se opljačkalo, malo šta je ostalo. Slažem se da su prepuni bankovni sefovi i računi u tim poreskim rajevima, na tim egzotičnim ostrvima, ali vi ne možete ni jednom od tih tajkuna da dokažete kriminal. Evo, niste mogli ni Miškoviću, ali se sve završilo. Tresla se gora, rodio se miš. Šta treba uraditi? Ne možete vi sad ljudima otimati zato što su bogati, nego im morate konkretno dokazati gde su, kada i kako ukrali. Ja bih uveo da sprovedemo veliku akciju legalizacije novca državljana Srbije, pa da odredimo jednu banku gde je 100% državni kapital, to je „Poštanska štedionica“, milim da ona jedina ima 100% državni i da se kaže, ko uplati bilo koji iznos novca u „Poštanskoj štedionici“ neće se ispitivati poreklo, ali mu se odbija taksa od 5% od ukupne vrednosti novca i slobodan je ostatkom da raspolaže. Time smo ih sve, taksom od 5%, bar nešto naplatili u korist države, a onda ih motivisali da ovde ulažu, da se osećaju sigurnim, drugačije ne može, a strancima možete, oni će sve više izvoljevati, koliko im više ponudite, oni će još više tražiti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Pravo na repliku. Izvolite.
Prvo, Miroslav Mišković je osuđen za utaju poreza i to pravosnažnom odlukom suda, tako da što se nas tiče, tu smo stavili tačku. Druga stvar, 13 milijardi i 524 miliona dinara su subvencije, ili da prevedemo nešto malo preko 105 ili 110 miliona evra, a ovde se priča o nekim milijardama, evra, dolara, čime god. Znači, prvo toga nema. Druga stvar, taj model koji je uvaženi kolega Šešelj predložio, možda je i mogao da uspe u Ruskoj Federaciji, jer ona ima načina da i oni koji to ne prihvate da ih na određeni način stigne i kazni gde god da se nalaze u svetu. To ovde nije slučaj. I još jedna stvar. Predugo su se ovi ovde sa lopovlukom i pljačkom bogatili. Oni su zaboravili da bilo šta na pošten način rade, nastavili bi isto i sa porezom od 5% ekstra profita, mada mislim da je to beše uveo Vladan Batić, Zakon o porezu na ekstra profit, znamo i ko je jedini platio, platio je Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić su platili jedini taj porez i Dragan Todorović. Znači, onaj ko se bavio kriminalom, ko se bavio špekulacijama neće nikada da radi na pošten način. Što se tiče zapadnih ili stranih investitora, imamo mi ne samo zapadne, imamo i investitore iz Kine, pre svega, imamo investitore iz Rusije, imamo investitore iz Zapadne Evrope, pa ja ne mogu da im … njihov ekonomske interese. Pa, on postoji. Niko od nas ne voli, pa će da ulaže u Srbiju. Svi hoće da ostvare svoje ekonomske interese. Naš ekonomski interes je da na određeni način privučemo tog investitora koji će da zaposli, ne marsovca, nego našeg građanina koji će da radi za neku platu i od te plate da izdržava porodicu. Možda pre četiri, pet godina, prosečna plata u Republici Srbiji od 500 evra je bila nezamisliva, danas je realnost. Pre sedam, osam ili deset godina, inflacija 1%, 2,5% na godišnjem nivou, bile su naučna fantastika, danas realnost. Pre sedam, osam ili deset godina stabilan kurs nacionalne valute je bila naučna fantastika, danas je relanost. Pa, na taj način možete da stvorite uslove da i oni, koji, eto, hoće malo više nama da daju, a malo manje da zarade i oni dođu u Srbiju, a dokle god imate inflaciju, dokle god gubite nacionalnu valutu, tada će vam dolaziti lopovi i kriminalci u državu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Kaže Arsić da su ovi toliko krali, ovi naši domaći tajkuni da su zaboravili šta znači pošten rad. Nije tačno. Oni vape da to što su na neki način stekli, nepošten, polupošten, ili pošten, ili ovako, ili onako, ulože. Imamo slučaj Šarića, koga još držite u zatvoru i ne možete da ga osudite i nećete moći, jer ako se on nekada negde bavio kriminalom, nije u Srbiji, u Srbiji nikada nije učestvovao u trgovini drogom, koliko sam ja obavešten iz pouzdanih izvora, nikad se nije bavio nikakvim kriminalom, odnekud je dolazio do velikih količina novca, donosio u Srbiju i ovde pošteno ulagao, a vi ga gonite zato što pere. Čije pare pere? Šta nas briga čije pare pere. (Veroljub Arsić: Svoje.) Pa, svoje. Ali ih nije ovde stekao, niti je ovde ukrao, niti je ovde opljačkao. Šta nas onda briga šta je on tamo negde radio, neka ga tamo gone, a vi ste ovde na "izvolite" nekim stranim službama, agencijama, ambasadama i tako dalje, a sad će doći vreme da mu vraćate sve ono što mu je Tadić opljačkao. Sećate se televizijskih snimaka kada su mu iznosili fotelje, televizore iz kuća, skidali lustere i sve ostalo? Sve će to morati da mu se nadoknadi, jer mu nije dokazano nijedno krivično delo. Nemojte tako! Pametno. Ljudi po prirodi nisu ni dobri ni zli, i svako može doći u iskušenje da negde nešto ščepa ako mu se nađe pri ruci. Retki su fanatici koji nikad neće ništa da ščepaju, poput mene na primer. Retki su, ima ih još. Ima ih možda jedan, dva i u vašim redovima, znate, nisu ovde u sali. Šalio sam se, nemojte sad da krene naopako ova polemika. Dakle, osnovno je da se taj novac vrati u Srbiju i da se ovde ulaže, da se ovde obrće. Zašto je važno slomiti kičmu ovoj uvozničkoj mafiji? Da bi one tri milijarde doznaka svake godine samo preko banaka i pošta naših radnika iz inostranstva nastavilo ovde da se obrće, a ne odmah da nam stranom nogom to isisaju i odnesu gde je poteklo.
Hvala, profesore Šešelj. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Pravo na repliku. Kolega Arsiću, izvolite. (Vojislav Šešelj: Misli dobro šta ćeš govoriti.)
Da vidimo. Sprečavanje pranja novca, slučaj Šarić. Neka se sa time bave pravosudni organi. (Vojislav Šešelj: Bave se oni sto godina.) Do pravosnažnosti presude koja bi možda, kažem bez ikakvog uticaja na pravosudne organe, bila oslobađajuća, mi moramo da se držimo međunarodnih propisa koji su vezani za sprečavanje pranja para, a još nešto, koliko god novca da je u pitanju, šverc droge je po meni nešto nezamislivo da bih mogao… (Vojislav Šešelj: Gde je to dokazano?) Čim ima mnogo novca… Neću ja sad time da se bavim, neka se bave sudovi. Ako dokažu da je od šverca droge, ne može to tako baš kao što smo zamislili. (Vojislav Šešelj: Nije imao dokaza.) Ako dokaže, neću dalje. Postupak je u toku. Ali, samo da vam kažem, kada se ne bi pridržavali i donosili zakone koji bi sprečavali pranje para, znate šta bi se desilo sa Srbijom? Izgubili bi SWIFT. Dakle, SWIFT je model po kome vi možete da vršite plaćanje sa inostranstvom. Ako bi izgubili naš međunarodni kod sa inostranstvom, a već je bilo pokušaja, baš zbog ovoga što Aleksandar Vučić radi po pitanju da sačuva Kosovo i Metohiju, bilo je pokušaja da Srbija bude proglašena nesigurnom zemljom. Setite se da smo pre godinu i po, dve dana, čak i pali na toj lestvici sigurnih zemalja za ulaganje, pa sada odnosimo zakone da bismo ponovo vratili to mesto. Znači, ne možemo se bavimo pranjem para. To mogu neke druge države. Mogu neke druge, čak i zapadne. Toliko su moćne da im niko ne može ništa. Ja neću da ih spominjem, ali vam kažem da oni primaju novac. Na izjavu da novac nije stečen nezakonitom trgovinom oružja, droge, belim robljem i da neće biti korišćen u finansiranje terorizma, samo tu izjavu potpišu zapadne zemlje i novac su deponovali. Što ga ne vrate, sad već opran novac, u Republiku Srbiju? Neće, navikli su tako. Navikli su da, uz relativno skroman rad, špekulacijama… Pa, mi pričamo… Zamislite kako to izgleda samo deviznim transakcijama, da je nacionalna valuta gubila vrednost 10%, 12%? Kada neko kaže -znam, to nije mnogo, a u igri velikih brojeva, to su bile milijarde evra. Milijarde evra nema u dva minuta i ja to ne mogu da objasnim, ali jedan mangup je... (Vojislav Šešelj: Sada ću ja tebi u minut i po.) Evo, hajde.
Hvala, kolega Arsiću. Pravo na repliku, prof. dr Vojislav Šešelj.
Ja sam namerno pošao od Šarićevog slučaja, jer je Šarić ulagao u nekretnine i u proizvodnju. Jel tako? Otvarao je pogone. Jel tako? Je li podizao na sve strane? Je li darovao i sportske klubove i u dobrotvorne svrhe davao, itd? Vi ga sumnjičite da je trgovao drogom, a nema dokaza? Ljudi, bre, Zoran Đinđić je trgovao drogom. Dao je nalog da se 700 kilograma heroina proda iz Komercijalne banke iz trezora. To je bar dokazano. Ima izjava Legijina da je to Đinđić dao nalog. Nemojte, bre, da budete takvi čistunci. Ovde ćemo zatvarati oči među ovim kriminalcima koji su dokazani, a ovde ćemo sumnjičiti, a nemamo dokaze. Drugo, šta vi podležete tim stranim pritiscima? Vas su Amerikanci naterali da i mene stavite na spisak terorista. Ne mogu da otvorim devizni račun skoro u ni jednoj banci. Ne mogu da otvorim jer sam na spisku terorista. Kada pogledam američku crnu listu, tamo me vode da sam optužen pred Haškim tribunalom. Znači, niko ih nije obavestio ni da je proces završen, ni da sam odležao to na šta su me osudili, ništa drugo i vi se povodite za tim? Probajte malo drugačije. Pazite, ne mogu nam takve sankcije sad zavesti kao u vreme Miloševića, pa da mi ne možemo nikom niša da platimo. Kad kupujemo robu koja je neophodna, plaćamo, ako država uvozi. Ako uvoze privatnici, oni ne podležu tim ograničenjima, a to možemo da uradimo, jer se to samo odnosi na naše državljane. Državljanin Srbije može da legalizuje novac koji dosad nije bio u opticaju, koji je držao negde tamo, ko zna gde i daje mu se ta mogućnost, uz taksu od 5%. To može da se sprovede, samo treba dobra volja, a vi se oštrite da oduzimate. Koliko će moći doći na udar tih ljudi kojima će oduzeti 10, 15, 20, pa ćete se vi umoriti i lipsati? Šta ćete sa tim? Videćete da to nije način. Oduzima se onome kome se dokaže krivično delo i da je novac stečen kroz vršenje krivičnog dela. Ostalo ne dirajte. Vi morate dokazati da je neko kriv, a ne on sam da dokazuje nevinost.
Hvala, prof. Šešelj.
Samo još jednu rečenicu. Pozivate se na ovaj detektor laži. Nijedan čovek koji drži do svog dostojanstva neće pristati da ide na detektor laži. Šta on dokazuje? Ništa. Neće da ide ni jedan čovek od dostojanstva. Što bi išao? Policija mora da dokaže da je on kriv, a ne on da dokazuje da je ispravan. To je ispravno postavljanje stvari.
Hvala. Narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Evo, ovako, kolega Šešelj. Prvo, što se tiče slučaja Šarić, nije za vreme vlasti SNS raspisana međunarodna poternica za Šarićem, to odmah da raščistimo. Raspisana je za vreme bivšeg režima. Šarić se dugo godina krio i predao se kada su SNS i Aleksandar Vučić preuzeli odgovornost za Republiku Srbiju. Predao se sam, valjda verujući u pravosudni sistem koji ima u Srbiji, da će mu biti suđeno u skladu sa zakonima ove države. Neću da se mešam u sudske presude. Kada bude bilo presuđeno, šta bude tužilac dokazao, šta ne bude dokazao, sud će da meri. Nećemo ni vi, ni ja to da merimo, bar ne bi trebalo. Ostajem vam dužan za ove druge. Jedan mangup koji se zove Miroslav Mišković je godinama kompletnu aktivu čitave privrede Srbije usisavao u svoju kompaniju. Ako mu isporučite robu, bez obzira da li ste uvoznik, da li ste izvoznik, da li ste domaći proizvođač, ako mu isporučite robu, budite sigurni da vam neće biti plaćena bar godinu dana. Šta je radio sa tim novcem, jer se evidentno roba prodavala? Trgovao je na finansijskom tržištu. Kako? Tako što je imao svoje ćerke firme po inostranstvu. Između ostalih, imao je i u Bugarskoj, imao je na Kipru, imao je i na Malti. Ne znam ni ja sve gde je imao firme. Ćerka firma isporučuje profakturu za uvoz robe i usluga, primera radi, sto miliona evra. To završava kod poslovne banke. Srpsko tržište devizama i dan danas je plitko. Pedeset miliona napravi haos, a zamislite 2008, 2009. i 2010. godine? Dakle, dođe do naglog skoka evra, s tim da on kupuje evro po onom kursu kada je predao zahtev. Iznosi novac iz zemlje, tzv. poreske rajeve. Menjali su Zakon o deviznom poslovanju da ne mora nikad da uveze robu i uslugu ovde u Srbiji, a onda postepeno u manjim iznosima vraća privredi, koja je zadužena u evrima, pa i kada mu uplati neku crkavicu, tih sto dinara nije više sto evra, nego 80, da bi se on i dalje bogatio na špekulacijama, razlikama u ceni, kreditnim poslovima i poslovima osiguranja. Tako je stekao bogatstvo. Tako ga stiče 25 godina. Takav neće nikad da se promeni.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima prof. dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Mišković je bio čedo socijalističkog režima. Mi smo, kada smo bili u Vladi Srbije, čak imali jedan sukob sa njim, jer je ministar trgovine Zoran Krasić pokušao neke stvari da istera na čistinu oko nekih njegovih skladišta. (Veroljub Arsić: Cigare.) Oko nekih skladišta, razne robe je tamo bilo, luksuzne. Uglavnom skupe robe. To nije uspeo do kraja da završi, jer su se socijalisti pomamili i Mirka Marjanovića umalo šećer da ubije, ali on se u punoj meri razmahao pod dosmanlijskim režimom i sve što je postigao, uglavnom je postigao podmićujući državne funkcionere, i Tadića i mnoge druge, uključujući i vašeg prvog predsednika Tomislava Nikolića. Uključujući i njega. Kada ste uhapsili Miškovića, on je pokušao da interveniše da se Mišković pusti. Vučić mu nije popustio. Ja sam posle zezao Vučića da ga je uhapsio zato što njemu ništa nije dao, a stvarno mu ništa nije dao. Davao je Tomislavu Nikoliću velike pare, milionske iznose. Sad kad ste uhapsili Miroslava Miškovića morali ste da hapsite redom državne funkcionere koje je on korumpirao. Niste nijednog uhapsili, nego njegovog sina i vi sad dokazujete da je on kriminalac, a on ništa od toga što mu pripisujete nije mogao da uradi bez državne pomoći, a niko od državnih funkcionera nije stradao zbog toga. E, to je suština. Čim ste ga uhapsili ja sam izašao sa idejom da mu se ponudi nagodba - da samo kaže kome je od državnih funkcionera davao novac i za šta i da se on oslobodi, a da se ovi kazne. Jer, mnogo je veća opasnost od državnih funkcionera koji su korumpirani, nego od biznismena i tajkuna koji ih korumpiraju. E, to niste uradili. Sad se mučite. Jeste on osuđen, ali to su sitnice za ono što ste vi mi mislili da ga možete osuditi. Tresla se gora, rodio se miš. Ne može. A da ste zaorali duboko, onda bi u zatvoru bio i Tadić i pre njega Labus i Mlađan Dinkić i onaj Božidar Đelić i Aleksandar Vlahović i mnogi drugi. To niste smeli da zaorete, a oni su ostali nekažnjeni. Pa, što ne gonite Miroljuba Labusa i Dinkića za onoliko državno zlato koje su ukrali?
Hvala, prof. Šešelj. Pravo na repliku ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Gospodine Šešelj, sve što su oni radili uglavnom je bilo kada su u pitanju krivica, već je bilo pred relativnim rokom zastarelosti. (Vojislav Šešelj: Još nije apsolutni, rok je 20 godina.) Ako nisu pokrenuli na vreme, relativan rok je važeći, vi to znate isto tako dobro kao i ja. Mišković je osuđen za ono što jeste bio osumnjičen, a to je utaja poreza. Znate i sami da su mnogo veći kriminalci od Miškovića padali baš na utaji poreza, jer tu su nekako naj, toliko vole da kradu da im je malo što su ukrali pet miliona ili 50 miliona evra, pa na to treba da plate porez od 500.000. Ne, oni će gledati da plate 5.000. Takvi su, takva im je narav, tako su naučeni, megalomani. Sećam se ja tog istog Miškovića kad je on pretio Mirku Cvetkoviću da će da zatvori svoje kompanije ako bude morao da plati porez na dodatu vrednost. To je bilo 2008. godine. Ali se sećam i kad je Narodna skupština donosila ovde zakone koji su amnestirali sve njih za sva krivična dela koja su pravili. Znači bilo je krivično delo iznošenje deviza i falsifikovanje dokumentacije i pravljenje fiktivnih ugovora, mi menjamo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju i kažemo – možete da radite šta hoćete zato što je to pravilo Svetske trgovinske organizacije. (Vojislav Šešelj: Evo, još nije kasno da osudite Mlađana Dinkića što je upao sa automatskim puškama.) Ali ja još uvek ne dobijam jedan odgovor. Osim tog modela, oni koji su navikli da špekulišu, da kradu, znači, sami ste spomenuli u jednom trenutku da Srbija mora da izvozi. Da li će da izvozi na istok, na zapad, bilo gde, u bilo koji deo sveta, recite mi, od tih mangupa, ko je od njih sposoban da započne ozbiljan posao koji može ozbiljno da doprinese oporavku Republike Srbije i poveća izvoz Republike Srbije? Evo, ja vam tvrdim – ni jedan.
Hvala, kolega Arsiću. (Vojislav Šešelj: Replika.) Profesore Šešelj, ja bih da završimo ovaj krug replika, ako mogu da vas zamolim, jer smo se vratili u početak dvehiljaditih. (Vojislav Šešelj: Vrlo kratko, Arsić je jednom počeo sa mnom. Konstruktivna je rasprava.) I meni je sasvim u redu da slušam, odlična je rasprava. (Vojislav Šešelj: Minut jedan.) Hajde još jednom vi, on eventualno, i da se završi. Izvolite. Ne mogu u nedogled profesore, razumite me, ne mogu u nedogled da dajem replike. (Vojislav Šešelj: Nije ovo u nedogled. Umorim se ja brzo.) Ne sumnjam ja u vas. Izvolite.
Pazite, u vreme kad su činjena najveća krivična dela, apsolutni rok zastarelosti je bio 20 godina. Za upad sa automatskim puškama u Narodnu banku Jugoslavije 2000. godine, apsolutni rok zastarelosti je 20 godina, ističe u oktobru sledeće godine. Ako do tada ne uhapsite i ne procesuirate Mlađana Dinkića, više ga niko ne može procesuirati. Apsolutni rok zastarelosti za pljačku zlata iz Narodne banke koju su izvršili Dinkić i Labus je takođe 20 godina, jer je time ugrožena ekonomska moć zemlje. To je teško krivično delo. Ako ih ne budete procesuirali do oktobra meseca i to im je zastarelo i mnoga druga krivična dela. Ove otmice dece, otmice Miškovića, Baje Plavog, otmice sina Lepe Brene i Bobe Živojinovića. Tu je isto rok zastarelosti 20 godina i niko se ne goni. Eno, Čedo pokrao žito iz deviznih rezervi, na firmu njegove žene je uzeo tamo iz deviznih rezervi ogromnu količinu pšenice u Subotici i prodao i niko ga ne goni. Sada vam se pripitomio i sada je vaš, samo kaže – izvolite. (Veroljub Arsić: Ko?) Čeda Jovanović. Ko? Znaš i ti to Arsiću, nemoj, ti to znaš bolje od mene, nisi ti vesla sisao baš. Dakle, sve to može da se istera, ali treba dobra volja. Zašto je nemate? Obećavali ste. (Aleksandar Martinović: Koji ekonomski model? Rekli ste da ćete da nam objasnite.) Evo vam ekonomski model, svi ekonomski finansijski stručnjaci kad je izašao ovaj projekat budžeta u javnu raspravu, rekli su da je najslabija tačka što nema projektovanog investiranja domaćih firmi. (Aleksandar Martinović: Ko je to rekao?) To je u javnosti bilo, u novinama, publicistici, čitaj nešto. (Aleksandar Martinović: To je rekao ovaj Ćulibrk.) Ko? (Aleksandar Martinović: Ovaj Milan Ćulibrk.) Nemoj, bre. Više autora. Nemoj tako da budeš zao. (Aleksandar Martinović: Nisam zao.) Čekaj, on se u neke ekonomske stvari razume. Ja znam da on u političkom smislu zaslužuje svaku kritiku, ali ako nešto zna iz ekonomije, onda zna, a Ćulibrk nešto zna. Ja sam se uverio da zna jer sam čitao i neke njegove tekstove. Vidite sada, koji su to domaći investitori? Nema drugih osim ovih tajkuna koji su se jagmili i ščepali sve što su mogli. Drugih nema, ostali su ojađeni, sitni poljoprivrednici, sitne zanatlije, ugostitelji itd, oni ne mogu mnogo investirati, ali bi ih trebalo postepeno oslobađati, smanjivati im poreze kako bi se sve više…
Hvala.
Ali, ovi koji su to i kapom i šakom otimali i sklanjali, njih sada treba uključiti da ulažu ovde u Srbiji na taj način što ćemo im oporezovati 5% sve to i onda ih pustiti da rade.
Hvala, profesore Šešelj. Minut je dugo trajao.
Jel i Arsić završio?
Evo ga Arsić. Izvolite.
Nisam baš siguran. Evo, taj model koji predviđa da kriminalci budu ti koji bi vodili srpsku privredu može da uspe, a jedan od razloga jeste ne da oni ne bi platili 5%, ne bi platili ni jedan jedini posto. Takvi su kao ljudi. Takvi su. Naći će oni druge načine, druge države, druge slabe sisteme preko kojih će da kradu. To su kriminalci. Kažite mi, koja je njihova delatnost? Sve trange-frange. Pogledajte, „Delta kompanija“ pretežno se bavila trgovinom i izgradnjom tržnih centara koji su opet služili za njene maloprodajne objekte i privatizacijom i prodajom nekretnina. Da li je on radio nešto ozbiljno, pokrenuo neku ozbiljnu industrijsku proizvodnju? Evo Kostić šta je radio. Kupio tri šećerane za po tri evra, stavio ih pod hipoteku… (Vojislav Šešelj: Za po jedan evro.) Evo, za po jedan evro, stavio ih pod hipoteku, pod hipotekom ih vratio državi, raskinuo ugovor o privatizaciji, da li je tako? Onda, tim novcem koji je povukao od kredita špekulisao sa šećerom između zemalja, šta znam latinske Amerike i EU, ukinuo nam prelevmane. Mislite da će takav da radi ozbiljno, pošteno? Ja sumnjam. Evo samo jedan koga ja znam da je legalizovao svoje poslovanje, to je Peconi. Za ove ostale, imali su priliku, imaju još uvek, ali verujte oni hoće samo da otimaju, uništavaju svega čega se dohvate samo da bi što više novca imali. (Vojislav Šešelj: Replika.)
Hvala. Ja bih zatvorio krug replika. Izvolite i završavamo krug replika.
Moram Veroljuba Arsića da podsetim da su svi kapitalisti po definiciji nemoralni, lopovi, otimači, pljačkaši i krvavi izrabljivači radne snage. U principu su svi takvi, pa da tražimo izuzetke. Kakav je bio Rokfeler, takav je bio, tako je stekao bogatstvo. A, posle kada su popunili sva svoja skladišta, kada su popunili novcem, e onda su počeli da glume humanitarce. Onda odvoje malo, pa daju za humanitarnu pomoć, za Crveni krst, za ovo, za ono. Tako se svi ponašaju. Pazite, svaki čovek kome je jedini smisao života sticanje novca ima tu moralnu falinku. Nekada su se u našem društvu cenili ljudi koji čitaju knjige. U Klub književnika su dolazili samo intelektualci, ambasadori, profesori itd. A, onda 90-ih godina dođoše oni sa lancima, sa kajlama i počeše glavnu reč da vode. Ne znam kako je sada, ja nisam odavno bio. Nisam ja čovek kafane. Imam još toliko životnih planova, što se tiče pisanja, da nemam vremena za kafanu. Nije bitno. Treba čovek koji voli to da sebi ponekad da oduška. Dakle, nemojte od njih očekivati da budu pošteni i humani. A, ovi strani su mnogo gori od naših, imajte to u vidu, jer i kada dođu ovde i ulažu ovi iz zapadnoevropskih zemalja, mrze nas, retko nas ko zavoli. Mrze nas i gledaju što više, dušu da nam uzmu, a ove domaće bar znamo i znamo im slabe tačke. I ako će ulagati i zarađivati i stvarati profit i isplaćivati radnike, dobro je došao, ako neće to da radi, brzo će propasti. Ali, vaš je problem što ima mnogo onih kojima ni sada ne naplaćujete poreze. Evo, novine neki dan objaviše poreske dužnike od po desetak miliona evra. Na naslovnoj strani nekih novina je bilo, neki dan. Dajte malo i njih pritisnite, da se vidi da niko nije lišen obaveze da plaća porez. Ja za tri pištolja godišnje 60.000 dinara, a oni po deset miliona duguju.
Zatvaramo krug replika. Hvala, profesore Šešelj. Hvala Veroljubu Arsiću. Idemo dalje. Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, zanimljiva je bila ova iscrpna rasprava do sada. Žao mi je samo što neki poslanici, uglavnom bivših stranaka, stranaka bivšeg režima nisu tu, jer su oni bili akteri ove atmosfere o kojoj su malopre govorili i gospodin Arsić i gospodin Šešelj. Uzgred budi rečeno, danas je 352. dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao za koji uredno primaju platu i na taj način pokazuju svoj odnos prema temi o kojoj govorimo, prema funkciji koju obavljaju, prema Narodnoj skupštini, ali i prema građanima Srbije. A, odnos prema temi o kojoj govorimo danas, dakle, prema Predlogu zakona o završnim računima od 2002. do 2018. godine, su najbolje pokazali upravo u godinama dok su vršili vlast u Srbiji, a to su godine ekonomskog propadanja Srbije, pljačkaških privatizacija, privrednog propadanja Srbije, zatvaranja fabrika, zatvaranja preduzeća, otpuštanja stotine hiljada radnika i urušavanja institucija sistema. Naravno da ih danas nema ovde u Narodnoj skupštini, da bi izbegli preuzimanje odgovornosti za pogubnu politiku koju su vodili. Jer, lakše je, predsedavajući, proglasiti bojkot i doći povremeno u Narodnu skupštinu, tek tako da bi ponekada održali konferenciju za štampu u holu Narodne skupštine. U toj politici zamena teza, politici manipulisanja činjenicama, politici izbegavanja odgovora prednjači glavni Đilasov jurišnik, onaj Boško Obradović. On je predsednik onog lažnog patriotskog pokreta Dveri, mada mu je u poslednje vreme glavna konkurencija Marinika sa neutvrđenim prezimenom. Onda njih dvoje u nedogled drže konferencije za štampu ovde u holu Narodne skupštine, ponavljaju iste, već odavno prepričane priče, istrošene priče, reciklirane tekstove iz onog časopisa „Tabloid“ o navodnim aferama vlasti u Srbiji. Nema veze što je to već bezbroj puta demantovano i nema veze što je i Agencija za borbu protiv korupcije pre nekoliko dana jasno demantovala i jasno rekla da su u pitanju neistine. Dakle, evo, Agencija za borbu protiv korupcije kaže – Stefanović nije u sukobu interesa, saopštila je Agencija za borbu protiv korupcije. Agencija je utvrdila da Branko Stefanović od osnivanja Privrednog društva GIN d.o.o. Beograd nije vlasnik, ni zakonski zastupnik, niti je po bilo kom osnovu bio zaposlen ili angažovan u Privrednom društvu GIN. Ustanovljeno je i da Branko Stefanović nije bio ni osiguranik Privrednog društva GIN. Nema veze što je i sam Milovan Brkić u više navrata, onaj Milovan Brkić iz „Tabloida“ u više navrata priznao da predstavnici tog dela opozicije koriste upravo njegove tekstove u ovoj brutalnoj kampanji koja se vodi i protiv Nebojše Stefanovića i protiv ostalih funkcionera MUP i protiv Aleksandra Vučića, koji im je svakodnevna meta i protiv svih ostalih iz SNS. Oni nastavljaju da vrte u krug iste priče, iste konstrukcije, nadajući se da će sto puta ponovljena laž postati istina. Nedostatak politike, nedostatak programa, nedostatak ideja pokušavaju da nadomeste izmišljanjem raznih afera, fabrikovanjem raznih afera, upravo da bi prikrili svoje afere i upravo da bi prikrili svoju povezanost sa ljudima koji su osuđeni za kriminal, između ostalog, za dilovanje droge. Predsedavajući, za sam kraj, s obzirom da imamo, evo, original presuda je u pitanju, s obzirom da imamo non-stop poviku zašto ne hapsimo, zašto nisu osuđeni kriminalci itd, evo, ispred mene je original presuda Višeg suda u Šapcu, kojom je Nebojša Zelenović osuđen za nenamensko trošenje novca građana Šapca pet miliona dinara, dakle, osuđen 15. novembra 2019. godine, preinačuje se presuda Osnovnog suda u Šapcu, izvinjavam se što čitam, ali tako je, dakle, protiv okrivljenog Nebojše Zelenovića, gradonačelnika Šapca i jednog od lidera ovog Saveza za Srbiju o kome sam pričao. Dakle, nije da institucije ne rade svoj posao, nije da sudovi ne rade svoj posao, nije da nema osuđujućih presuda. Evo, upravo je Nebojša Zelenović osuđen konkretno na osnovu krivične prijave koju je podnela DRI zbog pronevere, odnosno zbog nenamenskog trošenja novca građana Šapca u iznosu od pet miliona dinara. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Miletić Mihajlović. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Gospodine ministre, koleginice i kolege, čuli smo dosta toga danas, dosta toga iz istorije i dosta toga dobrog. Kada smo prvi put otvorili pitanje završnih računa iz prethodnog perioda na Odboru za finansije, i ja sam samog sebe pitao zašto i zbog čega treba raspravljati i zašto usvojiti ove zakonske predloge? Posle rasprave i dugog razmišljanja, shvatio sam razlog. Vlasti i vladajuće garniture se menjaju. Ali, ostaje jedna jedina, večna Srbija. I upravo zbog te Srbije i zbog državnog kontinuiteta moramo raditi i razmišljati i o onome šta je bilo u prethodnom periodu, moramo usvojiti i nešto za šta ništa nismo krivi. Kad pogledam sa ove vremenske distance, i dobro je zašto je to pitanje otvoreno. Pre svega, mi smo to pitanje otvorili na Odboru za finansije, zajedno sa DRI i tada došli do određenih zaključaka i videli da od 2008. godine, od datuma kada je DRI formirana i počela da obavlja svoju dužnost i da vrši reviziju završnih računa Republike Srbije svake godine, došlo je do značajnih promena. Onaj period od 2002. godine do 2008. godine, to je nešto bilo sivo, tamno i baš crno. I sva ona priča tog prethodnog režima o javnom dugu, o visini javnog duga, o BDP je ovim razmatranjem demistifikovana i otvorena. Videlo se šta su radili, odnosno šta nisu učinili i kako su to loše činili. Mislim da upravo ova današnja rasprava treba da dovede do toga da najzad završimo sa jednim ružnim periodom u svojoj istoriji i da nastavimo da radimo. Donošenjem i stavljanjem na dnevni red ovih zakona upravo to i radimo, da razmišljamo o budućnosti. Jer, oni šta nisu uradili, ili su uradili, a više nisu uradili, videli su i građani u prethodnom periodu i mi smo dosta toga demistifikovali od 2012. godine. Mnogo mi je draže da za razliku od njih, mi u ova poslednja četiri dana odradimo dosta dobre četiri stvari: u nedelju smo počeli radove na Moravskom koridoru, juče je poleteo prvi avion iz Lađevaca, odnosno iz Kraljeva, danas smo završili jedan veliki i bitan deo auto-puta "Miloš Veliki". To govori o nama. Govori o tome o čemu razmišljamo, čemu stremimo i šta želimo. Nažalost, oni su u nekom prethodnom periodu, kada su odradili nekih 10-12 km auto-puta, sa svim svojim mandatima od 2000. do 2012. godine, kada su uvideli da mi nastavljamo da radimo, da nastavljamo da gradimo, pokušali preko nekog stoletnog hrasta da zaustave napredak i razvoj Republike Srbije i da zaustave izgradnju auto-puta "Miloš Veliki". Nisu uspeli. Kao što su bili jalovi u prethodnom periodu, ostali su jalovi i sada. Pošto znam da imamo još mnogo novih tema u današnjem zasedanju, a ima i dosta kolega koji će govoriti iza mene, ovde bih završio. Hvala vam.
Hvala, kolega Bojaniću. Reč ima Nataša Jovanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama su predlozi zakona o završnim računima budžeta, počev od 2002. godine pa sve do 2018. godine. Ovo pokazuje da je nama stalo do transparentnosti i da javnost može da vidi kako se kretala ekonomija nekad i sad, u šta se nekad ulagalo a kako se sada raspoređuje novac, jer nema šta da se krije. Te 2002. godine prestali smo da živimo u Saveznoj Republici Jugoslaviji i počeli da živimo u Državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Ta država više ne postoji od 2006. godine i od tada živimo u Republici Srbiji. Nismo se s mesta makli, a promenili smo mnogo toga. Više ne znamo ni ko su bili predsednici Vlade, ni ko su bili ministri. Iz Predloga budžeta može se jasno videti koliko je Srbija napredovala od 2012. godine, od kada je SNS na vlasti. Nije nam bilo lako. Ne sme se zaboraviti da nam je prethodna vlast ostavila veliki teret dugova. Sedam milijardi evra je iznos koji plaćamo samo za njihove kamate, koje su bile enormno velike. Morali smo da radimo i gradimo i ujedno vraćamo njihove dugove koji nisu unapredili zemlju i život građana, ali su zato mnogi politički prethodnici postali milioneri. Sada, posle sedam godina, kada su se zalihe istopile, i to onih koji nisu naučili vredno da rade nego samo da kradu svoju zemlju i svoje građane da bi se opet vratili na vlast i pokrenuli točak krađe ponovo. To nećemo da dozvolimo. Milijarde su otišle raznim kriminalnim radnjama, u džepove onih koji su bili na vlasti do 2012. godine. To se ne sme zaboraviti i već jednom moramo da stavimo tačku na prošlost i da se okrenemo sadašnjosti i budućnosti. Sadašnja situacija je sledeća. Budžet je ponovo u suficitu, petu godinu zaredom i nastavljamo u istom trendu. Poboljšan je kreditni rejting i javni dug je pao na 51% BDP. Budžet za 2020. godinu je potpuno uravnotežen, jer ga karakteriše socijalni aspekt, koji je vezan za povećanje životnog standarda. Rekordna su izdvajanja za kapitalne investicije, koje treba da podstaknu rast BDP. Priznanja stižu iz relevantnih svetskih institucija koje prate pomno napredak Srbije. Beleži se konstantan rast na "Duing biznis listi" i zbog povećanog kreditnog rejtinga dolazi do pada kamatnih stopa. To je povezano sa većom stabilnošću zemlje, a inflacija je ispod 2%. Dinar je stabilan. Sve to pokazuje da je zemlja sigurna za njene investitore. Ovaj budžet je uzlazni, kao i tempo kojim ova Vlada ide i to je obaveza prema građanima Srbije, koji su zaslužili bolji život. Za ovo vreme, urađeno je sledeće - sprečeno je bankrotstvo Srbije, dovedene velike direktne investicije i poboljšan privredni ambijent. Mnogi krediti su reprogramirani, po višestruko povoljnijim kamatnim stopama. Napravili smo najviše kilometara puteva, obnovili i izgradili škole, bolnice. Izgrađeni su klinički centri, kupljeni aparati za bolju dijagnostiku bolesti. Izgradili smo tehnološke parkove. Sačuvali smo ono što je najvažnije - mir i stabilnost u zemlji. Srbija se za sedam godina potpuno transformisala, iz ekonomije koju karakteriše stagnacija rasta i visoka stopa nezaposlenosti, u rastuću ekonomiju, sa niskom inflacijom, opadajućim javnim dugom i oporavkom tržišta rada. Svi reformski procesi u fiskalnoj i monetarnoj politici podižu atraktivnost naše privrede za strane investitore. Sve je to donelo rezultate na koje možemo sa pravom da budemo ponosni. Privredna aktivnost tokom cele godine beleži intenzivni rast, sa jakom investicionom aktivnošću i većom ličnom potrošnjom domaćinstava. Zahvaljujući povoljnim kretanjima u realnom sektoru, paralelno sa privrednim rastom dolazi i do smanjenja nezaposlenosti. Svi zajedno se trebamo truditi da napredak koji kreira vrh države bude što brži i veći, a pojedinačni slučajevi koji bacaju senku na ogroman uspeh države kazniti i to će sigurno učiniti građani na predstojećim izborima sledeće godine. za konsolidaciju javnih finansija i uspostavljanje ekonomske stabilnosti je zaslužna odgovorna politika koju vode predsednik i Vlada Republike Srbije. Iz svega iznetog se može zaključiti da se Srbija nalazi na zdravom putu daljeg privrednog rasta i razvoja. Ovo je dokaz da se uz trud, rad, marljivost i energiju može postaviti temelj normalne i pristojne evropske države. Uspeh je evidentan i nesporan, Srbija sve uspešnija na ekonomskom planu, vraća joj se ugled i ima sve više prijatelja u svetu. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Jovanović. Reč ima Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, ponekad mi je stvarno žao kada moramo da prekinemo replike, krug replika, jeste zabavno i ima šta da se nauči odatle. Danas po prvi put posle 17 godina raspravljamo o završnim računima budžeta. Prvi put posle 17 godina država polaže račun građanima. Konačno govorimo o tome ko je i kako trošio novac iz državne kase sve od 2002. do 2018. godine. Ovih zadnjih petnaestak dana dok sam čitao i proučavao ove završne račune, onoliko, koliko je bilo u mojoj moći, malo sam surfovao internetom čisto da se podsetim kakvi su uslovi bili u to vreme, kakvi su komentari bili od strane stručnjaka i onih direktnih učesnika trošenja novca iz budžeta, zašto završi račun nije mogao da se nađe na plenarnim sednicama Skupštine Republike Srbije. Kada sam video da je sva snaga trošena tada na usvajanje budžeta i rebalansa budžeta, bilo je potpuno jasno da oni, ne da nisu hteli, oni nisu imali šanse tada da skupe kvorum i da reše bilo kakav završni budžet. Tada je bilo mnogo stručnjaka koji su znali itekako dobro kako se troši novac iz budžeta, ali niko nije, uglavnom niko nije znao da da objašnjenje zašto. Sada prvi put posle 17 godina imamo priliku da kroz jedan potpuno transparentan način, kroz jedan proces u Skupštini, kroz debatu na plenarnoj sednici Skupštini Republike Srbije čitavu javnost upoznamo kako je budžetski plan ostvaren svake od ovih pomenutih godina. Znači, za 17 godina imamo 17 završnih računa. Ja nisam finansijski stručnjak, ovde u Skupštini ima i finansijskih stručnjaka, ali me strašno interesuje koliki su bili planirani prihodi i rashodi, koliko je zaista prihodovano i trošeno, odakle je prihodovano i na šta je trošeno, koliki su bili manjkovi u državnoj kasi, a bilo ih je, ko je sve subvencionisan i sa koliko para, koliko nas je koštalo zaduživanje države, na šta je utrošen svaki javni dinar u poslednjih 17 godina? Ovim sadašnjim odgovornim postupkom, kada imamo ovih 17 završnih računa, prekidamo lošu praksu koja traje skoro dve decenije, da javnost niko ne upoznaje gde je trošen novac iz budžeta i da za to, zamislite, niko ne odgovara. Još od 2001. godine ove teme nije bilo na dnevnom redu i pored toga što je prema Zakonu o budžetskom sistemu Vlada Srbije, svaka od prethodnih Vlada Srbije, svih ovih godina unazad bila dužna da do 15. jula tekuće godine Skupštini dostavi završni račun za prethodnu godinu. Do sada niko nije odgovarao za to što državni računi Srbije nisu usvajani od 2002. godine uprkos zakonskoj obavezi. Zamislite preduzeće, zamislite jednu firmu koja radi godinu dana, ima prihode i rashode, troši, kupuje, proizvodi, prodaje, dobija novac, troši novac, itd. i onda dođe kraj godine i oni ne urade završi račun. Zavuku ruku u neki, šta ja znam, državni džep i izvade novu količinu novca i tako teraju sledeću godinu. Ovo je bilo samo slikovito zbog nekih koji će tako bolje shvatiti. Ipak, moramo napomenuti, ali tek počev od 2009. godine, reviziju završnih računa budžeta redovno je radila DRI, na šta ih je obavezivao i obavezuje i dalje Zakon o državnoj revizorskoj instituciji. Dakle, reviziju završnih računa budžeta Republike Srbije od 2009. godine radila je DRI, tako da je na internet stranicama DRI objavljeno do sada 10 ovakvih izveštaja. Finansijski stručnjaci se slažu u činjenici da je učinjen značajan korak ka unapređenju sistema upravljanja javnim finansijama, ali i da je svih ovih godina propuštena prilika, koja se ne može nadoknaditi, da se prikažu neke važne informacije o izvršenju budžeta, pa i da se ustanovi odgovornost za nepravilnosti i nezakonitosti. Od danas kada Srbija konačno ulazi u period održivosti javnih finansija rasprava o završnim računima treba da bude, ne samo dobra praksa, već i obaveza ove i svakih budućih vlada. Srbija koju predvodi predsednik Aleksandar Vučić i SNS jeste i mora biti drugačija i daleko odgovornija od svih onih prethodnih vlasti i svih onih političara koji bi najviše želeli da narod zaboravi kako je bilo dok su oni bili na vlasti. Danas kada su državne kase opet pune ti žuti političari okupljeni oko tajkuna Dragana Đilasa bi da se ponovo vrate na vlast, i to, ako je moguće, bez izbora. Šta će im izbori, oni žele da izazovu sukobe, da izazovu nerede i da u nekoj vanrednoj situaciji njih ponovo neko vrati na vlast. Boško Obradović bi bio zadovoljan, ne punim mandatom, ali sa punim kapacitetom da može makar još jedno godinu dana da zauzme neku fotelju. Dakle, preko ulice, jer, eto, danas naknadno naknadno su pametniji i danas konačno bolje od svih ostalih oni znaju kako treba da se troši novac iz sada punih državnih kasa. Evo, juče je Dragan Đilas ili možda prekjuče, grešim, na Tviteru objavio šta bi on u, ne znam, pet, šest, sedam, osam tačaka šta bi on sve sada uradio i kako bi se potrošio novac iz državnih kasa. Sad se setio. Neće moći, narod ne zaboravlja. Hvala na pažnji.
Hvala kolega Đokiću. Reč ima Marko Parezanović. Nije prisutan. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite gospođo Žarić Kovačević.
Hvala vam predsedavajući, gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas su na dnevnom redu predlozi zakona o završnim računima budžeta od 2002. do 2018. godine. Ja ću pokušati da napravim neku kratku rekapitulaciju. Naravno, želim da krenemo od 2012. godine kada je SNS preuzela vlast u Republici Srbiji. Mi smo zatekli jedan budžet koji je bio potpuno uništen, potpuno devastiran, potpuno opustošen. Zatekli smo situaciju u kojoj nije bilo, da ne kažem, ni malo, ali nije bilo mnogo nade da će se naš finansijski sistem oporaviti. Zatekli smo situaciju u kojoj su fabrike bile zatvarane, radna mesta ugašena, uglavnom ugašena, mnogo radnih mesta, a naši zaposleni i naši penzioneri nisu bili sasvim načisto sa tim da li će uopšte moći da prime plate i penzije. Danas je naravno situacija drugačija. Zbog čega? Zbog toga što je 2014. godine Vlada Republike Srbije na čelu sa Aleksandrom Vučićem, koji je tada bio predsednik Vlade, bila rešena da preduzme određene mere koje, svi smo bili svesni toga, nisu bile mnogo popularne u narodu, ali određene mere, teške mere fiskalne konsolidacije koje su dale rezultate i pored toga što mnogi nisu verovali u tom trenutku da će te mere uopšte dati rezultate. Aleksandru Vučiću se tada prebacivalo uglavnom sa svih strana da su to teške mere na koje naši građani neće dobro reagovati u smislu eventualnog opadanja njegovog rejtinga ili rejtinga SNS, ali to je samo dokazalo da je on sposoban i da je želeo da stavi interese države Srbije ispred interesa stranke i ispred naravno svojih ličnih interesa. Danas imamo ne samo mogućnost da redovno isplaćujemo plate i penzije, već imamo mogućnost da govorimo i o povećanju plata i penzija. Pre jedno mesec dana, možda i dva meseca mi smo ovde u Narodnoj skupštini raspravljali o rebalansu budžeta i to o pozitivnom rebalansu budžeta. Zašto o pozitivnom? Zato što smo tada konstatovali da imamo višak para u državnoj kasi i to otprilike u iznosu od 46 milijardi dinara. To se sada raspoređuje prema prioritetima koje je naravno odredila Vlada Republike Srbije. Ti prioriteti zapravo pokazuju, odnosno iskazuju potrebe građana Republike Srbije i ja ću samo navesti jedan od njih, kao što je primer povećanje plata u javnom sektoru u rasponu od 8% do 15% prema različitim kategorijama koje pokazuju koji su prioriteti u smislu potreba građana Republike Srbije. Posle rebalansa, tog pozitivnog rebalansa mi smo usvajali budžet za 2020. godinu. Tada smo mogli da čujemo kritike da je taj budžet predizborni. Međutim, taj budžet nije predizborni. Mi se vrlo dobro sećamo predizbornih budžeta kada je DS povećavala plate i penzije bez ikakvog osnova, bez ikakvih realnih osnova samo da bi ljudi za njih glasali. Dakle, ovaj naš budžet nije predizborni budžet, utvrdili smo i da je budžet razvojni, da će raditi i na razvoju svih oblasti u Republici Srbiji, od obrazovanja preko zdravstva, preko privrede, ekonomije, da će stvarati situacije za otvaranje novih investicija, za privlačenje još više stranih investicija i da će, zapravo, raditi na poboljšavanju životnog standarda naših građana. Za razvijanje svih ovih oblasti pre svega, je potrebna finansijska stabilnost koju sada Republika Srbija ima. Želim da se osvrnem i na ovaj deo opozicije koji kritikuje i ovaj budžet i pozitivan rebalans budžeta, ovaj deo opozicije koji nas nije ni danas udostojio da dođe u salu, to su oni poslanici koji su prišli SZS. Znate, oni ruše trgove, mi gradimo. Oni ruše i čupaju saobraćajne znakove, mi to popravljamo. Oni pokušavaju da upadnu u institucije, mi u tim institucijama radimo. Neka to svima njima služi na čast, takvo njihovo ponašanje, a mi koji smo predstavnici SNS ćemo imati sa čime da izađemo pred građane Srbije kad bude došlo vreme da se ide na izbore. Ono svakodnevno plasiraju laži, koje su naravno, usmerene na Aleksandra Vučića, koji im je trn u oku, samo zbog svih njegovih i ličnih uspeha i stranačkih uspeha i uspeha na državnom planu. Dakle, usmeravaju laži protiv Aleksandra Vučića, protiv ministara u Vladi. Prvo su se okomili na Nebojšu Stefanovića, onda na Sinišu Malog i na sve ostale ministre u Vladi, jer zapravo, na taj način žele da oslabe Vladu Srbije. Vlada Srbije, kao što vidimo, nastavlja sa svojim radom i nastavlja da niže pozitivne rezultate koji su samo benefiti za građane Republike Srbije. Osim fizički, osim što upadaju u institucije, evo, poslednji primer je Boško Obradović, koji je upotrebio zastavu Republike Srbije da lupa na prozore i na vrata ove Skupštine, čiji je poslanik, i ja sa ovog mesta želim da kažem da treba da ga bude sramota, jer je sutradan, sasvim nonšalantno, ušetao u hol Narodne skupštine gde je držao pres. Dakle, osim tim nekim fizičkim napadima na institucije oni pozivaju na linč, silovanje nasilje, na progon, i predsednice parlamenta i predsednice Vlade, samo zbog toga što su svesni činjenice da ne smeju da izađu na izbore, jer nemaju nikakvu podršku naroda. Pa, gospodo iz SZS, izađite na izbore da legitimno učestvujete na njima i budite svesni da ćete biti poraženi od SNS. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Sada reč ima Violeta Đurđević Lutovac. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o setu predloga zakona kada su u pitanju završni računi počev od 2002. do 2018. godine, i ja smatram da je jako važno da se čuje glas u Narodnoj skupštini o ovoj temi. Pre svega, to je jedini način da građani Republike Srbije budu upoznati sa tim kako se planiralo sa jedne strane, a kako se trošilo u budžetu za godine pomenute. Jako je važna tema svakako, jer nam pokazuje kako se poslovalo od 2002. godine do 2018. godine, kako su bili planirani budžeti. Prema odredbama važećeg Zakona o budžetskom sistemu, po isteku godine za koju je budžet donet, svakako se sastavlja završni račun i treba biti predstavljen Narodnoj skupštini kako bi Narodna skupština, svakako, donela zaključke da li se poslovalo sa deficitom u budžet, ili sa druge strane sa suficitom, odnosno, kako su ukupno ostvareni prihodi i primanja, odnosno odnos rashoda i izdataka. Kada govorimo o budžetskom deficitu i kada se osvrnemo na jedan period od 2008. do 2012. godine, to je jedna reč koja opisuje poslovanje tog žutog preduzeća u periodu od 2008. do 2012. godine. Dve hiljade osme godine je predstaljen deficit u budžetu od 40,5 milijardi dinara. Već naredne godine je dva puta veći deficit u budžetu, a svake naredne godine deficit je sve veći i veći. Na kraju, 2012. godine četiri puta je bio veći nego 2008. godine i iznosi je 196,4 milijarde dinara. Ovako je zemlju vodilo „žuto preduzeće“. Od 2013. godine, znači nakon ukupno pet godina rasta deficita, mi smo prikazali budžet Republike Srbije beleži zapravo te 2013. godine pad deficita. Danas, zahvaljujući odgovornoj politici SNS, na čelu sa predsednikom republike naravno, situacija je potpuno drugačija, pa tako treću godinu za redom, počev od 2017. godine, budžet beleži suficit. U 2017. tj. na kraju 2017. godine suficit u budžetu je iznosio 35,5 milijardi dinara, a na kraju 2018. godine je suficit 46,6 milijardi, što nam je dalo zdravih osnova da odradimo i rebalans budžeta i time planiramo i sredstva za povećanje plata i za povećanje penzija i to na jednoj stabilnoj, održivoj fiskalnoj osnovi. Ovo je rezultat domaćinskog poslovanja i odgovornosti politike SNS, kao i odgovornosti celokupne Vlade Republike Srbije. Sami možemo da zaključimo da su od 2002. godine apsolutno bili nedostupni izveštaji završnog računa budžeta i da su bili sakriveni. Za razliku od danas, o njima se javno govori u Narodnoj skupštini i apsolutno su transparentni i svi podaci su pristupačni. Danas je SNS pre svega omogućila poštovanje propisa u oblasti budžetskog kalendara i transparentnost informacija o potrošnji planiranih sredstava. Sada je odličan trenutak da podsetimo građane Republike Srbije da je za vreme Dragana Đilasa i „žutog preduzeća“ budžet bio u deficitu. Dakle, dragi građani, budžet u deficitu, a njihovi džepovi u sigurnom suficitu. Od 2004. do 2013. godine se beleži promet Đilasovih firmi od preko 700 miliona evra. U njegovo vreme Srbija beleži minus 3,1% rasta BDP. Za vreme politike Aleksandra Vučića BDP beleži rast od plus 4,3%, stotine hiljada novozaposlenih ljudi, nove fabrike i nove investicije, povećanje plate i penzije, a takođe smanjena stopa nezaposlenosti. Zahvaljujući jednoj odgovornoj politici, mi imamo suficit u budžetu i imamo stabilne finansije države i naravno, povećanje plata, što je jako važno za građane Republike Srbije. Danas je Srbija jedna moderna i u svakom smislu izgrađena zemlja i stabilna zemlja i građani Republike Srbije svakako daju podršku onima koji se trude da nešto poprave, da nešto rade, da izgrade novi put, da modernizuju železnice, da povećaju plate i penzije, da sagrade nove bolnice, nove kliničke centre, da nabave savremenu medicinsku opremu. Za razliku od njih, imamo sa druge strane politiku koja je politika mržnje, politika rušenja, paljenja, lomljavine stakla, da se blokira rad, da se bojkotuje rad Narodne skupštine. Tako da sam sigurna da će građani ovog puta izabrati program moderne Srbije, bolje Srbije i Srbije za kvalitetniji život građana. Hvala.
Hvala. Sada reč ima Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, završni računi budžeta Republike Srbije za 2002. do 2018. godine predstavljaju pre svega značajan korak za odgovornu politiku javnih finansija. Kada smo kod javnih finansija, ja ću se osvrnuti na izjavu Siniše Malog. Naime, ministar finansija Srbije, Siniša Mali je rekao, odgovarajući na pismo koje mu je uputio gospodin Dragan Đilas, da je dotični neznalica. Zašto? Zato što je Dragan Đilas objašnjavao i kritikovao ekonomsku politiku Vlade Republike Srbije. Đilas je rekao da se Srbija zadužila za dodatnih milijardu evra i dodao je da je to pronašao na sajtu Ministarstva finansija, rekao je gospodin Mali i demantovao. Naravno da je demantovao, a kako ? Dodatnih milijardu evra je obveznica koja su smo reemitovali kako bismo vratili vaše stare skupe kredite. Ja o tome non-stop pričam. Uzimali su kredite po 7,25, osam, devet, deset, jedanaest procenata. Zato smo mi zaduženi i zato smo došli do cifre od 26,6 milijardi evra. I ne samo za to. Prijavili su dug 14 milijardi, pa onda nešto manje, a zaboravili su dug grada, 1,2 milijarde, zaboravili su dug javnih preduzeća. Katastrofa. Samo lažu, lažu, lažu. Inače, ova kamata o kojoj priča gospodin Đilas je bila 7,25%, a naša je 1,6% i tako smo mi uštedeli 4,4 milijarde dinara, rekao je Mali i to je istina. Zarad gledalaca. Grad Beograd bio je zadužen 1,2 milijarde, to je nama ostavio naš trenutni predsednik Saveza za Srbiju, ja bih rekla saveza za sebe, jer u nekretninama samo ima 25 miliona evra, ali o tome ću jednom drugom prilikom. Sada ću reći kakav je bio kurs dinara i kako to teče od 2009. godine, 1.08.2009. godine srednji kurs dinara za jedan evro bio je 93,28, 1.08.2010. godine srednji kurs dinara za jedan evro bio je 105,11, 1.08.2011. godine srednji kurs dinara za jedan evro bio je 102,63, 1.08.2012. godine srednji kurs dinara za jedan evro bio je 117,51, 30.06.2015. godine srednji kurs dinara za jedan evro bio je 120,60. Inflacija za 2012. godinu iznosila je 12,2%, a za 2014. godinu 1,8. Inflacija inače ide od 1,5 do 2%. Zašto to govorim? Zato što od kako nema inflacije, dolaze investitori. Samo u prošloj godini smo imali javnih investicija za 220 milijardi dinara. Projektovano za sledeću godinu, 260 milijardi dinara. E, tako radi odgovorna vlast. Što se budžeta tiče, našeg budžeta za 2019. godinu, iako nije tema, moram da kažem šta smo radili, u kratkim crtama. Vlada je uspešno sprovela fiskalnu konsolidaciju, stabilizaciju javnih finansija, smanjila javni dug, naravno, poboljšala privredni ambijent, obezbedila visoku stopu privrednog rasta, smanjila nezaposlenost sa 27% 2012. godine na danas istorijski minimum 9,5%. Kada budemo otvorili industrijski park u Borči, još 10.000 ljudi ćemo zaposliti, tako se radi. Što se tiče ovih završnih rezultata, odnosno završnih računa budžeta, idemo redom. Po isteku godine za koju je budžet donet sastavlja se završni račun budžeta Republike Srbije koji Narodna skupština za svaku budžetsku godinu utvrđuje ukupno ostvarene prihode, primanja, rashode, izdatke, finansijski rezultat budžeta Republike Srbije i račun finansiranja. Oni to, gospodo, nisu radili. Mi to sada po prvi put radimo i tako treba da bude svake godine. Zakon o budžetskom sistemu prvi put je izglasan 2002. godine, zatim 2009. godine, ali ono što se ne sme prenapregnuti ne sme da se izostavi je da smo mi u 2003. godini, prestala je da postoji nažalost Savezna Republika Jugoslavija, potpisan je Sporazum o formiranju Državne zajednice Srbija i Crna Gora i tek 2006. godine Narodna skupština Republike Srbije donosi Odluku o proglašenju Ustava Republike Srbije. Šta je važno kada govorim o ovim izveštajima? Od 2002. do 2018. godine, poreski prihodi imaju najveće učešće u svim godinama posmatranog perioda, od ostalih prihoda i primanja beleži se povećanje učešća primanja od zaduživanja u ukupnim prihodima i primanjima od 2008. godine 6,3%, da bi najviši procenat primanja od zaduživanja dostigla 2013. godina 42,1%. Primanja od privatizacionih primanja su imala veće učešće u ukupnim prihodima i primanjima 2002. godine 6,4%, 2003. godine 11,3%, 2005. godine 6,4% i najveće učešće 2006. godine 19%. Od 2009. godine do 2015. godine, usled posledica svetske ekonomske krize i smanjenja privredne aktivnosti dolazi do naglog rasta javnog duga. Kako bi se pokrio manjak u državnoj kasi, Republika Srbija počev od 2009. godine počinje intenzivno da emituje državne hartije od vrednosti na domaćem tržištu kako bi evro obveznice na međunarodnom finansijskom tržištu. Javni dug centralnog nivoa vlasti izražen u evrima na kraju 2009. godine iznosio je 9,8 milijardi evra, 2012. godine 20,1 milijardu evra i onda se ja vraćam na ono svoje. Nisu prikazali dugove javnih preduzeća, nisu pokazali dug grada Beograda 1,2 milijarde. Samo nam ostaje gospodin Đilas zaradio 200 miliona evra i stavio sebi u džep. Most je koštao 400 miliona evra, a košta duplo veći, duplo širi u Parizu 150 miliona evra. Sramota jedna. Tako se radilo, tako se više neće raditi. Samo još par rečenica o izveštaju o primljenim donacijama. To je inače sastavni deo završnih računa i EU je najveći donator u Srbiji, jedan od najvažnijih partnera Srbije u podršci, razvoju i tekućim reformama kao kandidat za članstvo u EU, a Republika Srbija od 2014. godine dobila akreditaciju za samostalno korišćenje instrumenata pristupne pomoći EU IPA fondove, čiji je cilj jačanje demokratskih institucija, vladavine prava i sloboda, rodna ravnopravnost, reforma državne uprave, sprovođenje ekonomskih reformi, razvoj civilnog društva i unapređenje regionalne i prekogranične saradnje. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala, gospođo Malušić. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se nalaze izveštaji o budžetima od 2002. do 2018. godine. Naravno da je dobro što se izveštaji nalaze pred nama, iako je za ovo vreme došlo i do promene državnog i političkog uređenja, ali je dobro sa aspekta da građanima pošaljemo jasnu poruku da izveštaji budžeta od 2002. do 2012. godine su nerealni, da su to izveštaji budžeta koji nisu bili zasnovani na zdravim i realnim ekonomskim osnovama, da su to izveštaji budžeta žutog tajkunskog preduzeća, koje je izvršilo, za 12 godina vlasti, izvršilo masakr nad privredom, otelo od građana 100 milijardi evra samo iz procesa privatizacije i zemlje. Prema procenama američkog instituta iznelo 51 milijardu dolara, u pljačkaškim privatizacijama 2.400 preduzeća je stradalo. To su ona preduzeća koje su generacije i generacije pre nas stvarale. Već do 2011. godine trećina tih privatizacija bila je raskinuta, trećina preduzeća je tavorila, a 400 hiljada radnika tumaralo je po ulicama, jer na njihova preduzeća stavljeni su katanci i lanci. To je vreme žutog tajkunskog i pljačkaškog preduzeća kada su njihovi ministri i najviši funkcioneri u liku onog Đelića, pokazivali i slali narodu kao neku poruku sa ekonomskog aspekta, potpuno nenormalnu, da je svetska ekonomska kriza šansa za Republiku Srbiju. Svetska ekonomska kriza nije bila šansa za građane Republike Srbije, to je pokazala ta žuta pljačkaška tajkunska vlast, ali svakako jeste bila šansa za žuto tajkunsko preduzeće i za punjenje njihovih privatnih džepova. Žuto tajkunsko preduzeće, ne samo što je u materijalnom smislu potpuno devastiralo i opustošilo Republiku Srbiju i njene građane, ono je na žalost postavilo granicu Republici Srbiji između Srba i Srba na Jarinju, i naravno njihov sadašnji, jedan od predvodnika Saveza za Srbiju, Vuk Jeremić kada je bio ministar inostranih poslova izmestio je najznačajnije nacionalno pitanje Kosova i Metohije iz UN u EU. To su rezultati njihove pogubne i katastrofalne politike, koju su 2012. godinu zemlju Srbiju doveli pred bankrotstvo. Građani su tada na izborima demokratskim putem svoje poverenje dali SNS i od tada kreće oporavak i napredak Republike Srbije u ekonomskom smislu, jer za razliku od njih kojima je u fokusu bio lični i privatni interes, u fokusu SNS, našeg predsednika Aleksandra Vučića i u fokusu ove Vlade, jeste ekonomski napredak zemlje i bolji život svakog građanina Republike Srbije. Da ne zaboravim da kažem, u vreme žutog tajkunskog preduzeća, koji se toliko pozivaju na EU, MMF je 2011. godine pobegao glavom bez obzira, jer oni su dizajući skupocene komercijalne kredite, zadužujući građane Srbije po kamatnim stopama od sedam do osam posto, četiri puta dizali penzije samo da bi zadobili poverenje građana i da bi građani glasali za njih. Te populističke mere nisu im pošle za rukom i građani im nisu dali poverenje ni tada i nadam se da se više nikada neće vratiti na političku scenu, jer oni su brlog jedan običan. Ono što želim da kažem, jeste da od 2014. godine, zahvaljujući reformama koje je započeo tada premijer, a danas predsednik Republike, gospodin Aleksandar Vučić, naša zemlja je sprovela teške i bolne, ali jedino moguće ekonomske reforme, upravo da bi zemlja ekonomski ozdravila. Ekonomija jedne zemlje je temelj i to je takav temelj iz koga proističe i boljitak života svakog građanina Republike Srbije. Zahvaljujući toj odgovornoj ekonomskoj politici, mi smo danas u situaciji da pričamo o razvojnom budžetu, o ulaganju u kapitalne investicije, o povećanju plata, o povećanju penzija, o novom zapošljavanju. Danas je veliki dan za Republiku Srbiju i za sve njene građane. Danas je naš predsednik Aleksandar Vučić otvorio deo autoputa Miloš Veliki, Surčin – Obrenovac. Ukupna dužina tog autoputa je 120 kilometara i građani iz Beograda do Čačka moći će da stignu za sat vremena. To, naravno, ne znači samo skraćenje vremena, to znači bolji kvalitet života tih građana, više radnih mesta, više investicija. Mi gledamo u budućnost i zato politika Aleksandra Vučića nema alternativu. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Jevtović Vukojčić. Sada reč ima dr Milan Ljubić. Izvolite, dr Ljubiću.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, završni račun sadrži sve važne informacije za određenu budžetsku godinu, vidi se kako se trošilo, da li su to bili troškovi razvoja ili su to bili neopravdani troškovi koji su posledica neodgovornog i nestručnog upravljanja javnim finansijama u prethodnom periodu. Hteo bih da podsetim građane Srbije da su budžeti prethodne vlasti, za period od 2012. godine, bili sve osim razvojnih budžeta. Elementi kreirane ekonomske politike bivše vlasti kreirani su na pogrešan način, nisu bili koordinisani, nisu dali rezultate. Budžeti od 2005. do 2007. godine beleže rast, a razlog toga je privatizacija. Nije to bio rast iz privrede, nego rast od prodaje firmi. Jesu li to bili razvojni budžeti? Da li tu neko vidi neku odgovornost u planiranju? Šta se postiglo? Kakvi su efekti na privredu i društvo tim i takvim budžetima od onih koji su vodili državu u tom periodu? Koliko se izdvajalo i šta je izgrađeno kada je reč o kapitalnim investicijama? Najbolji odgovor je šta su ostavili iza sebe. Koliko im je bilo bitno zdravstvo, koliko su ulagali i koliko je novih objekata izgrađeno, koliko opreme i savremenih novih aparata je nabavljeno? Koliko im je bilo važna bezbednost i sigurnost Srbije, svojih građana i kolika su bila ulaganja u vojsku i naoružanje u tom periodu? Da li su ti budžeti bili usmereni ka smanjenju nezaposlenosti? Sve ovo govori o kakvim se budžetima radilo do 2012. godine. Vidi se i neodgovornost trošenja, a sve to zavisno od toga šta je bio prioritet. Tako imamo i godine kada se budžet punio prodajom preduzeća. Gde su ta sredstva od privatizacije trošena? Usmeravana su u potrošnju. Kao posledicu toga imamo 2012. godinu, gde smo bili blizu bankrotstva. Sve to govori o neodgovornom načinu trošenja sredstava. Zato su 2014. godine preduzete mere fiskalne konsolidacije i strukturnih reformi. Tako se uz mere štednje i discipline vodilo računa o tome kako se svaki dinar troši u cilju prevazilaženja fiskalnih izazova. Danas su stvari drugačije. U pogledu javnih finansija mnogo toga je urađeno. Treću godinu za redom od 2017. godine imamo suficit u budžetu. Od 2012. godine beležimo rast u ekonomskom smislu. Pozitivan saldo u državnoj kasi govori o sposobnosti Vlade Republike Srbije i pokazuje da Srbija ulazi u period održivosti javnih finansija i dalje napreduje. Uz jasne parametre rasta, uz odgovornost otvara se višak fiskalnog prostora, uz mogućnost za dalja ulaganja i investicije. Na taj način imamo bolji privredni ambijent, veći razvoj privrede i smanjenje nezaposlenosti na 9,5%. Uz jačanje privrede i rast budžetskih prihoda stvaraju se uslovi za veće zarade i penzije u narednom periodu. Zahvaljujem.
Hvala, dr Ljubiću. Reč ima Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažene kolege i uvaženi predstavnici Vlade, kada govorimo o današnjem dnevnom redu, po meni su dva osnovna utiska u svemu tome, a to je odgovornost i mogućnost da napravite poređenje. Odgovornost pre svega današnjih predstavnika vlasti u Republici Srbiji koji su ove materijale konačno doneli pred ovaj uvaženi dom. Kada je u pitanju poređenje, mogućnost da poredimo sve ono što su načini trošenja novca u prošlosti sa onim kako se to radi danas. Formalno mi danas raspravljamo o završnom računu budžeta od 2002. do 2016. godine. Formalno je tako, ali suštinski ja mislim da raspravljamo o istoriji, jer dobar deo ljudi koji danas sedi u ovoj sali u to vreme kada govorimo o budžetima, pre svega iz tog dalekog perioda 2002. i 2003. godine, je bio ništa do puko dete. Danas govorimo o istoriji, verovatno o najbolnijem delu ekonomske istorije Srbije. To svakako ima i svoje posledice. Činjenica je, takođe, da je metodologija izrade ovih budžeta, svih ovih koji su danas pred nama, bila različita u različitom vremenskom periodu, ali takođe je i činjenica da je u dobrom delu njih, naročito onima do 2012, odnosno 2014. godine, prihod bio od enormno velikih zaduživanja i to po pravilu sa velikim kamatama. Evo, podsetiću vas na kredit Mirka Cvetkovića iz 2011. godine sa 7,25% kamate, kredit uzet kako bi se penzije povećale i kako bi se nekako na izborima 2012. godine, kako tako, ponovo ostalo na vlasti. Drugi deo prihoda je bio onaj deo od privatizacije. Istini za volju, onaj minimalni deo od privatizacije, jer najveći deo od prodaje preduzeća je završavao direktno u džepovima tadašnjih predstavnika vlasti kao kroz enormne provizije koje su dobijali za prodaju tadašnjih državnih preduzeća. Međutim, sve ovo nije prošlo tako sjajno, imalo je neke svoje ozbiljne posledice i mislim da ih stalno treba ponavljati. Ja bih ovo negde poredio sa zločinom. Ako o zločinu stalno ne govorite i stalno ne ponavljate ono što se desilo, realna je opasnost da vam se taj zločin ponovi. Ovo što se desilo nije ništa drugo do ekonomski zločin prema državi Srbiji i njenom narodu. Šta su posledice tog i takvog ekonomskog zločina, podsetiću vas kako nam se ponovo ne bi dešavalo i to ćemo uporno raditi. Upropaštene fabrike, stotine hiljada ljudi na ulicama bez posla, uništen zdravstveni sistem, uništena, a pre svega ponižena vojska i policija, pohapšeni oni koji su u najteža vremena stajali na braniku ove zemlje, javni dug koji je prešao preko 80% BDP, privredni pad, visoka inflacija i mnogo, mnogo drugih negativnih stvari. Pitate se da li je možda nešto dobro bilo u tome svemu iz tog perioda? Naravno da jeste, bila je to pre svega dobrobit za ondašnje nosioce vlasti oličene danas pre svega u nekom novom DOS-u koji nosi ime Savez za Srbiju. Njihova finansijska podloga i te kako je rasla, i te kako je jačala. Svuda na svetu političari, koji u vreme propasti sopstvene države i sopstvenog naroda ozbiljno finansijski ojačaju se zovu jedinstvenim imenom – lopovi. Da ne bi bilo zabune kada ovo kažem, mislim pre svega na današnji DOS, pod imenom Savez za Srbiju i ljude koji ga vode. To su isti ljudi iz onog perioda kada se radila realizacija ovih budžeta, o kojima mi danas govorimo. I nije to ono što je u tome svemu najgore, najgore od svega toga je što ti ljudi danas ponovo pokušavaju da se vrate na vlast i to nasiljem. To je ono što je najgore u svemu tome. Narod ih sigurno neće. Ne postoji drugi način da se vrate na vlast, narod ih danas ne želi. Šta je to što narod želi? Narod želi ono što vidi danas. Želi što se tiče rada, ono što danas radi predsednik države, a što se tiče ličnosti, upravo onoga koji taj posao radi i današnji predsednik države. Čoveka koji je danas označio i službeno negde početak srpske jave, jave koja je proizašla iz srpskog sna o spajanju Beograda, odnosno o spajanju Horgoša sa Čačkom. To je višedecenijski srpski san, gde smo jednom modernom saobraćajnicom uspeli da spojimo sam sever naše države i polako napredujemo ka njenom jugu. E, to je ono što narod hoće i u to sam potpuno siguran. To je ono što građani znaju da cene. Ovo svakako ostaje nešto što će biti primer, verovatno za istorijske udžbenike, primer kako izgleda naopako voditi državu, ali dobro je što se to konačno posle duže vremena našlo pred poslanicima u ovom uvaženom domu. Hvala.
Hvala, kolega Vujadinoviću. Reč ima narodni poslanik Sandra Božić. Izvolite, koleginice Božić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas razgovaramo o izveštajima završnih računa budžeta u periodu od 2002. do 2018. godine iako je to zakonska obaveza, a ne samo budžetska praksa na koju smo i bili obavezni i u prethodnim periodima da u ovom domu raspravljamo. To nije učinjeno i zapravo predstavlja možda najbolju sliku onoga što mi danas, kao SNS u parlamentu radimo i na koji način radimo i koliko transparentno radimo da mi danas razgovaramo o ovim izveštajima završnog računa. Zapravo kada razgovaramo o njima mi razgovaramo o politikama onih koji su narodnom voljom dobili legitimitet da te politike kreiraju i u ovoj jednoj fiskalnoj istoriji pregleda završnih računa, imamo jednu priliku za ozbiljan pregled politike ovog perioda i priliku da predstavimo jasnu sliku politike i rada SNS i u odnosu na sve ono što su završni računi politike vremena od 2002. godine. Naročito bi se osvrnula na politiku onih koji su do 2012. godine vladali Srbijom i koji danas predstavljaju najveću kritiku, jel kao jedna vrsta opozicije. Ja bih rekla da su sve sem opozicije, s obzirom da na jedan legitiman način na koji bi opozicija učestvovala u radu ne učestvuju pa ni ovde u parlamentu. Dakle, imamo priliku da sagledamo politiku SNS danas u odnosu na one koji nasiljem, pretnjama i mržnjom pretenduju da ponovo otimaju institucije od volje naroda i to kako drugačije do onako kako jedino znaju i kako jedino umeju, a to je na ulici uz nasilje i bez izborne volje. A cilj je naravno isti, cilj je svakako da ovaj isti budžet i završnim računima o kojima govorimo danas bude porobljen na isti način. Cilj opet nisu građani Srbije već njihov lični interesi i isključivo samo njihova bolja budućnost. Baš ti isti danas, umesto da ponude neki program građanima, plan, ili bilo kakvu naznaku brige o interesima Srbije, bave se isključivo načinom kako da njihov glasnogovornik Dragan Đilas umnoži svoje milione i dočepa se isprobane trgovine minutama na RTS-u kojim se u svakom slučaju najviše i bavi i ostatak ove reciklirane ekipe, služi tome da zapravo samo on bude zadovoljan, povremeno budu nahranjeni nekim mrvicama sa stola svog gazde i obećanjem da će sutra imati priliku da u lopovluku nadmaše svog učitelja. Pregledom izveštaja koji su danas pred nama imamo priliku i da sagledamo politiku njihovog vremena. Još jednom da se prisetimo pljačkaških privatizacija, vremena u kojem je preko 400 hiljada ljudi ostalo bez posla. Da se podsetimo godina u kojima je neizvesnost isplate penzija postala svakog meseca najveća bojazan i nesigurnost, ne u bolje sutra, nego u bilo kakvo sutra. Razvaljujući vrata Skupštine, okupirajući zgradu RTS-a, uništavajući imovinu građana Beograda, označavajući nepodobne i neposlušne novinare, napadajući nepostojećim aferama iz pera Milovana Brkića, predsednika i njegove saradnike, najbližu rodbinu, pitam se, a pitam i građane Srbije - šta je to njima obećano? Ono jedino što mi možemo da čujemo i što oni ne kriju kao svoj jedini cilj jeste zapravo srušiti predsednika Aleksandra Vučića, a preko svojih medija imali smo priliku i da vidimo na koji način, a objasnili su nam vrlo slikovito kako. Znači, snajperom pa u grudi, a mi imamo priliku, dakle ovde danas ipak da otklonimo i napravimo otklon prema ovoj jednoj ružnoj prošlosti i nadamo se nikada više budućnosti time što ćemo pričati o rezultatima koje smo upravo u budžetu koji smo ove godine usvojili na vreme, koji je označio jednu prekretnicu razvoja Srbije i upravo smo svedoci i sam budžet je zapravo činjenica tome da su sve mere fiskalne konsolidacije i mere štednje koje su primenjene u prethodnim godinama dale rezultate i omogućile investiranje u budućnost Srbije. U Srbiji se gradi u poslednjih pet godina više nego što se gradilo u poslednjih 50 godina, pa tako smo i danas imali priliku da vidimo da je otvoren deo auto-puta Miloš Veliki od Surčina do Obrenovca. To je samo jedan mali deo onoga što je urađeno. Sledeće godine obećano je i stići ćemo sasvim sigurno i do hiljaditog mosta koji smo izgradili. Započeti su radovi na Moravskom koridoru, koji će za četiri godine biti najmoderniji, najširi auto-put u zemlji, koji će spojiti Koridore 10 i 11, odnosno zapadnu i istočnu Srbiju. Ovo je način na koji se upravlja domaćinski novcem građana Srbije koji je isključivo i samo namenjen njihovom poboljšanju uslova života i ovo je put kojim ćemo naše ljude pogotovo mlade ljude zadržati u zemlji, jer putevi znače nove investicije i nova radna mesta. Uskoro ćemo imati priliku da predsednik Republike Srbije, Aleksandra Vučić i predsednica Vlade, Ana Brnabić najavili su nam zapravo nov investicioni ciklus koji će biti predstavljen i biće predstavljeno sve ono što će u naredne četiri godine biti izgrađeno i gde će biti investirano u Srbiji. Podsetiću vas još jednom da je Srbija povećala svoj kreditni rejting koji daje jedan pozitivni izgled i približava nas još jedan stepenik do onih najboljih i najrazvijenijih. Dakle, uravnotežena i mudra politika kako u zemlji, tako i u odnosu prema svim centrima moći daje nam mogućnost da čuvamo naš integritet i interes Republike Srbije i njenih građana i to se u suštini razlikujemo od svih onih koji su u prethodnim vremenima i činili vlast. Naš jedini interes su građani, njihov interes, njihovo standard, naša deca i njihova budućnost. Od te politike Srbija i SNS, predsednik Srbije, Aleksandra Vučić neće nikada odstupiti i ono što je najbitnije neće tim interesom trgovati, a oni koji interesom Srbije trguju sud će sačekati na biralištima. Hvala vam.
Hvala, gospođo Božić. Sada određujem pauzu u trajanju od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 15,10 časova. Hvala vam.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre Đorđeviću, drago mi je da vas vrlo često vidim u ovom visokom Domu, što govori o vašem odnosu prema ovom visokom domu i vašoj posvećenosti poslovima koje izvršavate. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije dobro je što su ovi izveštaji o realizaciji budžet na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije, iako su neki trebali biti davno pre, još 2003. godine. Naši politički protivnici, oličeni u SZS nisu imali sluha. Nisu stavljali to na dnevni red zbog toga da se ne vidi pljačka budžeta Republike Srbije koji su oni tokom niza godina izvršili. Ja ću pokušati sada, na neki način da kažem, jednog visokog funkcionera DOS-a, koji je pljačkao kontinuirano, ne samo budžet Republike Srbije, nego i budžete nekih balkanskih zemalja, a i svetskih zemalja. Reč je o bivšem ministru inostranih poslova, a sada lideru Saveza za Srbiju, Vuku Jeremiću, inače, članu balkanske i međunarodne grupe lopova i prevaranata. Dok je bio ministar inostranih poslova Republike Srbije, gle čuda poslove pribavljanja avionskih karata ekskluzivno je poverio firmi „Aeroklub“ i to naglašavam, uvaženi građani Republike Srbije, bez zaključenog pisanog ugovora i bez sprovođenja postupka javne nabavke. E, zbog toga oni nisu finansijske izveštaje stavljali godinama da se ne bi ovo otkrilo, ova pljačka koju su vršili iz budžeta Republike Srbije. Jeremić je tokom 2011. godine izvršio plaćanje prema firmi „Aeroklub“, u iznosu od 42 miliona 400 hiljada dinara, to u protivvrednosti iznosi negde 360 hiljada evra, na osnovu fakture i gle čuda, bez potpisanog ugovora ikakvog i bez procedure o javnim nabavkama. Tako je pljačkao budžet Srbije. Državna revizorska institucija je kontrolišući budžet Republike Srbije, poštovani građani i uvaženi narodni poslanici, upozorila da je Vuk Jeremić, inače vođa i član balkanske i međunarodne grupe prevaranata i lopova, o realizaciji kada je vršila DRI, upozorila je da je prekršio dva zakona, Zakon o budžetskom sistemu Republike Srbije i Zakon o javnim nabavkama. I nikom ništa. Za vreme pet godina na ime avio karata, „Aeroklubu“ je plaćeno 180 miliona dinara. I gle čuda vlasnik „Aerokluba“ je Ivan Novčić, kaže se blizak rođak Jeremićeve supruge, Nataše, međutim radi se o šuraku njegovom. Samo jedan Jeremićev put u Etiopiju, plaćen je sa 70 hiljada evra, a Jeremić je putovao tri puta, pa možete onda izračunati koliko ta tri puta su ga koštala, znači 70 puta tri, 210 hiljada evra. Za 2010. godinu izvršeno je plaćanje, tom „Aeroklubu“, 33 miliona dinara. Tako su curile pare građana Republike Srbije iz budžeta, a bolje reći iz džepova građana Republike Srbije, preko ovog belosvetskog balkanskog i belosvetskog prevaranta i lopuže Vuka Jeremića. Vuk Jeremić je bio član, kako rekoh i balkanskih mešetara i prevaranata, pre nego što je postao međunarodni prevarant i lopuža. Kako? Pa, upravo balkanskim, zajedno sa Damirom Fazlićem, inače njegovim prijateljem još od školskih dana. Taj njegov prijatelj, Fazlić, dakle prijatelj Vuka Jeremića, gle čuda, on se u 2002. godini, u SAD predstavljao kao Đinđićev nećak, koji je prikupljao pomoć za demokratsku Vladu, u Beogradu. Vidite kontinuitet ovog balkanskog i međunarodnog lopova koji je narušavao budžet Republike Srbije. Fazlić je bio priveden od strane BIA, a na intervenciju američkog ambasadora, pušten je i proteran iz Republike Srbije. Poštovani građani, ja ću dva, tri minuta još da kažem, da vidite kako je ova štetočina pljačkala budžet Republike Srbije, odnosno vas, poštovani građani. Jeremić je sa Fazlićem delio i posebno interesovanje za oblast energetike, što će ga u Njujorku dovesti u kontakt sa moćnim i privatnim kompanijama. E, tu je on došao u kontakt, predsedavajući, Generalnoj skupštini, sa Patrikom Hoom i Tidijanom Gadijem. Ja sam želeo u ovih šest minuta, poštovani građani, da vam prikažem ovog belosvetskog lopova i prevaranta, dakle od naše Srbije, preko Balkana, okruženja i do svetskih razmera, veze sa privatnim energetskim kompanijama iz Hong Konga kapitalizovao je i naplatio od nekoliko miliona evra, koji će se sliti na njegove organizacije dve, za onaj Centar za međunarodnu politiku i održivi razvoj i ovu drugu firmu, preko koje je prebacivao supruzi Nataši svoj lični dobit. Samo od septembra 2013. godine do kraja januara 2017. godine na lični račun Vuka Jeremića, kao i na račun njegove firme, leglo je više od 7,5 miliona dolara. Najznačajnije kompanije iz Hongkonga su mu uplatile 424.271.000 dolara. Među donatorima su i firme iz UAE u ukupnom iznosu 200.000 dolara, a od Monaka je dobio isti toliki iznos, znači 200.000 dolara. Gle čuda, i sa Devičanskih ostrva legla mu je uplata od 600.000 dolara. Od Emirata Katar dobio je sledećih 120.000 dolara, a od ambasade te zemlje u Berlinu na njegov račun leglo je 200.000 dolara. Iz švajcarskih kompanija tokom 2013. i 2014. godine legla mu je uplata od 180.000 evra, a u julu 2015. godine dodatnih 50.000 dolara. Od koga? Od Miloša Reljića, kojeg je Jeremić, poštovani građani i uvaženi narodni poslanici, postavio za člana Upravnog odbora Teniskog saveza Srbije i to mu je verovatno nabacio 50.000 dolara kao zahvalnost što je postao član Teniskog saveza Srbije. Poštovani građani Srbije, vama se obraćam, Vuk Jeremić, zvani, kako reče kolega, član međunarodne bande lopova i prevaranata, je velika štetočina i za državu Srbiju. Ja sam govorio koliko je para pokrao iz budžeta Republike Srbije, ali ne samo štetočina u ekonomskom, nego iz bezbednosnom smislu, što je još teže, jer on stalno narušava celovitost Republike Srbije. Ja ću samo jedan citat da vam dam, da vidite kako je pokušavao, odnosno i učinio narušavanje teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Dovoljno je da se kaže da je 27.07.2010. godine jedan od najvećih datuma za takozvanu državnost Kosova. Toga dana je Priština dobila pravni argument da gurne svoju nezavisnost do kraja. Zato Priština, poštovani građani, slavi Vuka Jeremića. Na taj dan daje mu posebnu zahvalnost, jer ga albansko rukovodstvo smatra tvorcem najvažnijeg papira u rukama takozvanog nezavisnog Kosova. Taj štetočina stalno u inostranstvu blati kako državu Srbiju, tako i predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića. Tako je 17.07.2018. godine, kada je predsednik Vučić imao veoma važan susret sa predsednikom Francuske gospodinom Makronom, optužio državu Srbiju i predsednika, citiram, za širenje stabilokratije na Balkanu. Završen citat. U autorskom tekstu u „Vašington postu“ najbrutalnije je izvređao državu Srbiju i njenog predsednika pred njegov susret sa predsednikom Pensom. To je uradio i pred susret sa ruskim predsednikom. Šta vam to govori? Da se radi o vrlo opasnom čoveku. Ja apelujem na tužilaštvo i imam veliku primedbu na tužilaštvo da pokrene, da vrši istragu, a ne da kaže - niko nije podneo zahtev. Evo, ja sad iniciram. Dovoljno je da iniciram u ovom visokom domu. Dakle, apelujem na tužilaštvo da vidi ima li elemenata krivičnog dela u kontinuiranim radnjama Vuka Jeremića protiv države Srbije od 2000. godine, a posebno od 2008. godine do danas u vezi sa članom 309, 321. Krivičnog zakona Republike Srbije. Na kraju, ne može Vuk Jeremić, zvani Vuk potomak, postići ništa svojim lažima i podmetanjem, ne može ni ugled Srbije u inostranstvu učiniti, jedino momentalno može neko zlo učiniti, a ne može ni predsedniku Republike Aleksandru Vučiću, za razliku od njega. Uvaženi poslanici, građani Republike Srbije, predsednik naše države Aleksandar Vučić je veliki neimar, veliki srpski državnik, veliki srpski reformator, veliki srpski rodoljub i iznad svega veliki srpski patriota. Na koncu, dajem punu podršku Nobelovcu Petru Handkeu, to jest njegovim idejama koje negiraju zločine Srbije, videći Srbiju kao žrtvu NATO pakta. Hvala mu što je negirao genocid u Srebrenici i bio na strani Slobodana Miloševića, kojeg su, nažalost, izdali neki njegovi najbliži saradnici, a članovi su SPS. Napad na Handkea je napad na Srbe uvaženi građani Srbije, ali mene ne čudi Filip David što vodu hajku protiv velikog Handkea, jer Filip David zadnjih 20 godina stalno pljuje po Srbima, državi Srbiji, zajedno sa Natašom Kandić i na predsednika Republike Aleksandra Vučića. Gospodin Filip David, je rekao, citiram, da je Handke moralna nula. Završen citat. Gospodine David, o vašem moralu neću ništa reći, jer ga vi, naprosto, i nemate. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, današnje razmatranje ovih izveštaja o završnim računima budžeta od 2002. do 2019. godine upravo su fiskalna istorija Republike Srbije i zato bi bilo potrebno mnogo više vremena nego što mi imamo u Skupštini, ali ono što možemo konstatovati, to je da smo u prvih deset godina, deset godina budžeta od 2002. do 2012. godine upravo imali pitanje i videli na delu kako se sistemski uništava jedna država. Ti budžeti su sve bili, samo ne razvojni i ti budžeti su bili svakako i odraz stanja u državi u tom periodu kada su i donošeni, kao što je i budžet koji smo usvojili prošli mesec, odraz stanja države Srbije na današnji dan. Kako su zaduživani građani Srbije, kako su zadužene generacije, znali su samo oni koji su 2012. godine preuzeli odgovornost za državu Srbiju, znali su samo oni koji su skoro došli na državu koja je mogla da proglasi stečaj i koja bi verovatno do sada bila u nekom pitanje je kom obliku, jer pravac u kome su išli ovi koji sada ponovo pokušavaju na svaki način, na silu, pretnjama, pretnjom silovanja, vešanja, pretnjama ubistvom da se ponovo vrate na vlast. Ti ljudi koji su upravo od 2002. do 2010. godine odlučivali o budućnosti, toliko su zadužili generacije, da je zaista bio mukotrpan posao vratiti finansijsku stabilnost i vratiti uopšte državu Srbiju u red stabilnih i na mapi pouzdanih država prepoznatljivu državu. Ono što smo svedoci na današnji dan, i ne samo na današnji dan, nego danima, mesecima unazad, to je Srbija koja se gradi, Srbija koja ima budućnost. Upravo slogan – ništa više nije daleko, najbolje oslikava stanje u budžetu za 2020. godinu, ali i u budžetima od 2012. godine, pa do danas. Budžeti kojima su upravljali ovi iz lopovskog preduzeća i kada je bukvalno sve bilo daleko, u njihovo vreme je sve bilo daleko, jer u tom budžetu nije bilo para za nove investicije, nije bilo para iz sredstava za nove puteve, nije bilo sredstava za socijalnu i zdravstvenu zaštitu, nije bilo sredstava ni za školstvo. Nije bilo sredstava ni za koga, osim za mali krug ljudi koji je doktorirao na temu kako izvući pare iz budžeta i te pare staviti u džepove malog broja ljudi, a taj mali broj ljudi je sada u tom savezu koji oni nazivaju Savez za Srbiju, a to je sve samo ne savez za Srbiju. U to vreme sve je bilo daleko, jer nije bilo radnog mesta, pa je daleko bila i fabrika jer nije bila otvorena. Daleko je bio i dom zdravlja, jer su zdravstvene knjižice bile neoverene, daleko su bili i vrtići jer nisu građani imali plate da te vrtiće plate, daleko su bili i auto-putevi, jer auto-puteva nije bilo. Sve što je bilo u vreme Dragana Đilasa, Tadića, kompletnog žutog preduzeća bilo je daleko. U vreme Aleksandra Vučića, u vreme SNS, naravno, sve je postalo blizu i sve je bliže i bliže. Dvadeset i sedam posto nezaposlenosti spalo je na jednocifrenu nezaposlenost na 9,5% i to je podatak koji dovoljno govori sam za sebe koliko je ova Srbija i koliko su budžeti od 2012. godine, pa do ovog, koji je planiran za 2020. godinu bili razvojni i koliko su doprineli da se Srbija konačno stabilizuje i da ljudi ujutru ustanu i da imaju gde da odu i da imaju gde da pošalju decu i da imaju šta da rade i da imaju put da se prevezu do negde i da imaju auto i da imaju mogućnost da bilo gde odu. Ono što je karakteristika budžeta u novijoj istoriji Srbije, to je razvojni budžet, budžet koji dovodi investitore, budžet koji garantuje budućnost ove Srbije. Da ima još uvek, nažalost, i onih koji ne rade kako treba, pokazuje i grad Šabac, pokazuje Nebojša Zelenović, koji je kao lutak u lutkarskom pozorištu Dušana Petrovića i Dragana Đilasa. Iz budžeta 2015. godine potrošio je pet miliona evra, a pričamo o budžetu iz 2015. godine, a evo, na današnji dan se razmatra budžet za 2020. godinu u gradu Šapcu i razmatra ga i predlaže jedini osuđeni gradonačelnik u istoriji Srbije za proneveru budžeta od pet miliona evra. Pravosudni organi jednostavno nisu odradili svoj posao. Čovek koji proneveri pet miliona evra, koji tih pet miliona uzme iz budžeta grada Šapca za 2015. godinu, kriv je, a da je kriv potvrdila je i presuda Višeg suda i to je presuda i Nebojši Zelenoviću, ali i Dušanu Petroviću i Kostadinoviću, predsedniku izvršnog odbora, inače zameniku gradonačelnika i Nemanji Pajiću, predsedniku Skupštine grada Šapca i svima onima koji su toj lopovskoj ekipi trošili, koji i dan danas troše pare građana Šapca. Oni su ti koji asfaltiraju asfaltirane ulice, oni su ti koji su sve ambulante na teritoriji grada Šapca zatvorili, oni su ti koji su uništili i kod kojih skoro da ne postoji niti jedan dom kulture. Sela izgledaju kao napuštena, puteve ne održavaju i oni su ti koji su insistirali na direktnom odlučivanju pre desetak dana na direktnom odlučivanju u gradu Šapcu na mesnoj zajednici gde živi taj osuđeni gradonačelnik. Od 6.200 građana koji su imali pravo glasa, za gradonačelnika i njegov predlog glasalo je 138. Sto trideset i osam glasova od 6.200, e to je podrška koju Dragan Đilas, Dušan Petrović, Nebojša Zelenović i cela ta lopovska ekipa ima u Šapcu. Da budžet može da bude pravi, da može da bude u interesu građana, pokazuje budžet Skupštine Republike Srbije, odnosno Vlade Republike Srbije, koji je ovde usvojen i koji će već u 2020. godini doneti još manju nezaposlenost i doneti nove investicije i nova radna mesta. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima ministar, gospodin Đorđević. Izvolite.
Poštovani poslanici, evo na kraju ove rasprave o završnom računu, ja moram, pošto jesam čitao u ekspozeu sve ono što se tiče završnih računa od 2002. do 2018. godine, imam potrebe da kažem i možda na jedan malo drugačiji način sve ono što je prikazano ovim završnim računima. Naime, ako neko prividno gleda ove završne račune reći će da je, recimo, od 2005. do 2007, 2008. godine bilo dobro u Republici Srbiji i da neki rezultati, neke tabele pokazuju upravo to. Međutim, tu se radi samo o prividnoj stvari i najbolji pokazatelji koliko je dobro u jednom društvu jeste kako i na koji način se kreće inflacija, rast cene na malo, kako se kreće kurs i kako se mi zadužujemo. Činjenica je da tih svih godina od 2004. do 2017. godine kreditni rejting Srbije je bio BB minus. Znači, bio je sa tendencijom pada. Tek 2017. godine do 2019. godine se uspostavlja na neki način kontrola i on postaje BB stabilan, a tek 2019. godine i to pre nepunih možda i mesec dana, on prelazi u plus, znači sa tendencijom da idemo ka pozitivnom. Šta je razlog zašto je tako dobar privid, između ostalog jeste i razlog što u tim godina, kao što znate, imali smo privatizaciju, većinom njih koja je bila zloupotrebljena, neuspela. Nekih 26 privatizacija, gde su na neki način zloupotrebom i dolazili određeni krugovi ljudi do svog bogatstva, a samim tim, pričali smo ovde i danas, od nekog prihoda koji jeste bio veliki, ali se pokazalo da je i sedam puta manji od onoga koliko je trebalo da bude realno prikazan. Zatim, u tim godinama, od 2004. do 2008. godine imamo zaduživanje sa rokom dospeća, emitovanjem obveznica na deset godina i sa kamatnom stopom od sedam do 10%. Dakle, vi sami znate ukoliko se zadužujete po toj kamatnoj stopi, koliko to na dan dospeća iznosi i koliko to zadužuje zemlju, a rok dospeća je bio 10 godina kasnije, dakle neke 2015, 2016, 2017, 2018. pa sad i 2019. godine. Znači, mi ćemo danas da plaćamo sve ono što se neko zaduživao u ono vreme. To što se zaduživao, da je bilo na realnim osnovama, ne bi bio toliko veliki problem, već se zaduživao najčešće zbog likvidnosti javnih preduzeća, zbog isplata penzija, zbog svega onoga što nije imalo realne osnove i što pravi generalno problem državi u trenutku kada treba da se vrati jer ne stvara novu vrednost. Mi smo na ovoj sednici pričali o zaduživanju, ali o zaduživanju Republike Srbije na realnim osnovama, na osnovama gde država može da vrati pod povoljnijim kamatama koje su jedan ili dva posto i pod okolnostima gde upravo to za šta se zadužuje država Srbija jeste da to stvara novu vrednost, nešto iz čega će sama sebe da isplati, što će imati korist naši građani. Zatim, mi moramo danas da vodimo računa i o otplati i prevremenoj otplati. Mi smo uspeli neke kredite i da vratimo pre vremena upravo iz razloga da ne bi plaćali tako veliku kamatu. Takođe, ono što je ovde bilo isto reči, to su kazne i penali o kojima niko nije pričao, a koji jesu sastavni deo neke naše ružne prošlosti iz tih godina, gde su neke loše odluke kao što je bilo usklađivanje penzija ili neke štetne stvari po državu Srbiju, gde smo gubili sporove, došlo je na naplatu ovih godina gde moramo sada to da vratimo. Kako ćemo i na koji način da izađemo iz svega toga jeste, jedna od prvih i mislim najznačajnijih mera, svakako i uvođenje onoga što smo i pričali ovde, to je prosveti i lokalne samouprave u sistem trezora, gde će moći da se kontroliše trošenje novca. Takođe, rekao bih i par stvari koje su vezane za strane direktne investicije i za vanredne prihode. Kada su u pitanju strane direktne investicije, one su 2012. godine recimo bile na nivou od 752,8 miliona evra, a 2018. godinu završili smo sa tri milijarde 187,9 miliona evra. U prvih devet meseci ove godine imamo dve milijarde i 706,9 milijardi evra, što govori o tome da ova zemlja i te kako uliva poverenje investitorima koji žele da dođu i investiraju u Republiku Srbiju. Kada su u pitanju vanredni neporeski prihodi, oni su recimo kada je u pitanju dobit javnih agencija bila 2014. godine milijarda 186 miliona, 2018. godinu smo završili sa dve milijarde 37 miliona. Kada je u pitanju deo dobiti javnih preduzeća i dividende ona je 2014. godine bila devet milijardi 775 miliona, 2018. godinu smo završili sa 27 milijardi i 270 miliona. Kada su u pitanju bili ostali vanredni prihodi, oni su bili na nivou od sedam milijardi i 115 miliona, završili smo 2018. godinu sa 20 milijardi 803 miliona. Znači, prihodi države su se i te kako višestruko uvećali. Ali, pošto je bilo ovde reči i o subvencijama, samo da nema nedoumica, Srbija nikada nije pravila diskriminaciju između stranih i domaćih investitora i između stranih i domaćih onih koji imaju pravo na subvencije, imaju ih pod istim uslovima. Kada su u pitanju subvencije, 2019. godinu je bilo planirano i potrošeno 17,7 milijardi, 2020. godinu je planirano 13,5 milijardi, dakle, manje para za subvencije. Ono što je bitno i što treba da izađe odavde kao jasna poruka jeste da svi oni koji žele da investiraju u Srbiju, kako god se oni zvali, da li su strani ili domaći imaju iste uslove i iste mogućnosti da apliciraju i, ono što je bitno, oni ne dobijaju pare unapred, već po projektu koji predlažu i koji se usvaja tek kada uspeju da urade onako kao što su i rekli, država subvencioniše i reprogramira nešto i daje povraćaj tih para. Srbija ima višestruko veliku korist, jer ta subvencija se isplati time što dolazi strana direktna investicija izgradnjom fabrika i samim zapošljavanjem koje se opet vraća kroz poreze i doprinose. Da ne bi prošao današnji dan, iako možda ovo nema veze sa ovom temom, danas je Međunarodni dan migranata. Juče je trebalo jedna izjava jednog od vođe opozicija, radi se o Bošku Obradoviću, ali ja kad govorim o njemu, onda bih rekao da onaj s kim si takav si, a s obzirom da nije bilo nikakvih bilo kakvih reakcija od strane njegovih kolega Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, rekao bih da oni isto tako misle. Naime, juče je pokrenuta inicijativa od strane tog opozicionog lidera da se promeni stav Srbije prema migrantima. Danas je Međunarodni dan migranata i ja moram da kažem da Republika Srbija se ne slaže sa takvim fašističkim izjavama i sa takvim zalaganjem upravo tog dela opozicije koji kaže da Srbija treba da podigne zidove, a oni koji uspeju da pređu i uđu u Srbiju, da treba da ih okuje žicama i da ih drži u zarobljeništvu, na neki način, i na kraju da ih protera iz naše zemlje. To sve podseća na neka vremena Drugog svetskog rata, na fašističke ideje koje je imao Hitler i koje država Srbija nikada nije sprovodila, čak naprotiv, Republika Srbija i država Srbija je nastala na antifašističkim temeljima. Uvek se borila za slobodu i ovakve ludačke i šizofrene ideje nikada neće proći. Naše ideje jesu, ono što je rekao i predsednik Aleksandar Vučić jeste da smo mi zemlja slobodnih ljudi, da vrlo dobro znamo kako izgleda kada je neko proteran, kada se nalazi bez svog doma i kako znači i koliko znači onome kad se nađe i u takvim prilikama nama kao pomoć i koji nama pruži ruku. Srbija pruža ruku svima, bez obzira na rasu, boju i veru i tako će biti i dalje. To jeste suština i bit i koren našeg naroda i tako će biti ubuduće i to će biti politika Vlade Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 20. do 36. tačke dnevnog reda. Prelazimo na sledeću tačku. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet sati, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o – PREDLOGU ODLUKE O IMENOVANjU ČLANOVA NADZORNOG ODBORA Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Petar Petrović, predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu želi reč? Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, po ovom važećem zakonu, zakonu koji važi već 19 godina, ušao je i u 20. godinu, samo jednom je formiran Nadzorni odbor na početku predizborne kampanje 2000. godine i nikada više. Indolentnost svih ovih režima od 2000. godine na ovamo je prosto neverovatna. Svaki ovaj izborni turnus mogao se proglasiti nelegalnim, nevažećim, protivustavnim, ako nije ispunjena jedna ovako važna zakonska odredba. Evo, ovog puta smo u prilici, dakle, da posle skoro punih 20 godina opet formiramo taj nadzorni odbor. To je dobro, pod uslovom da Nadzorni odbor uradi taj posao kako treba. Prošli put pre 20 godina Nadzorni odbor se susretao sa opstrukcijama dosmanlijske vlasti na svakom koraku. Prosto su ga nipodaštavali, čak nisu često hteli ni da objave njegova saopštenja o uočenim nepravilnostima. Jedan od najvažnijih zadataka Nadzornog odbora je da kontroliše postupanje sredstava javnog obaveštavanja u primeni odredaba ovog zakona, koje se odnose na obezbeđivanje ravnopravnih uslova za predstavljanje podnosilaca izbornih lista i kandidata sa izbornih lista. To stoji u članu 100. izbornog zakona. Šta bi to u praksi značilo? Gde mi imamo najviše problema u predizbornoj kampanji? Kod predstavljanja stranaka u javnim medijima, posebno elektronskim, i to elektronskim medijima sa centralnom frekvencijom, sa nacionalnom frekvencijom. Izgubila se praksa sučeljavanja političkih stranaka. Zapravo, svedena je na minimum. U vreme socijalističkog režima Miloševića, bilo je nekada po 16 tih sučeljavanja stranaka. Zaista su sve stranke mogle da dođu do izražaja i ta sučeljavanja su bila dosta praćena u narodu. Sada je to postalo puka formalnost. Moramo se vratiti na tu staru praksu, sa dovoljnim brojem predstavljanja, u kojima bi se tematski razmatrala osnovna pitanja koja inače potežu sve stranke u kampanji. Zatim, što se tiče predstavljanja političkih stranaka samostalno, na državnoj televiziji smo pred izbore 1990. godine imali po sat i po vremena, tad i nikad više. Onda je to smanjeno na sat, pa na 45 minuta, pa i na 30 minuta. Mislim da smo mi zapravo najdemokratskiju izbornu praksu imali u vreme socijalista. Naravno, i tad je bilo spiskova glasača prikupljenih na lokalnim grobljima i tad je bilo krađe glasova. Bilo je svega onoga što nam se neprekidno ponavlja 30 godina. Ali smo bar ove uslove imali najbolje zadovoljene. Dalje, izveštaji na centralnim dnevnicima polako su pretvarani u puku formalnost. Nekoliko sekundi, desetak, 15, 20, 30 sekundi, a u prvim tim izbornim turnusima, to je bilo minimalno dva minuta po jednom učesniku u predizbornoj kampanji. Dalje, ono što je uzrok osnovne nejednakosti među političkim strankama i neravnopravnosti, na kraju krajeva, je što sve stranke ne raspolažu sa dovoljno glasova na izborima. Neke stranke koje predstavljaju najsiromašnije društvene slojeve zapravo nemaju ni od koga da skupljaju dobrovoljne priloge. Srpska radikalna stranka je jedna od tih stranaka koje se bore za socijalnu pravdu i usmereni smo na zaštitu interesa najugroženijih društvenih slojeva. Oni su toliko ugroženi da zapravo ne možemo ni očekivati nikakvu pomoć u tom smislu sa njihove strane. Stranke koje zastupaju interese krupnog kapitala, raznih investitora, najlakše dolaze do novca i najlakše dolaze do novca inače vladajuće stranke. Vladajućim strankama trude se svi da udovolje, koji to mogu, a opozicionim strankama malo ko, osim ukoliko su to stranke na jaslama zapadnih ambasada, stranih obaveštajnih službi, raznih tzv. nevladinih organizacija, poput Soroša i sličnih. Zato bi tamo gde se te razlike najviše iskazuju trebali da napravimo i najradikalnije rezove. Na primer u sferi emitovanja televizijskih spotova. Vladajuće stranke su u stanju da preplave sve televizije, da zaguše zapravo, a stranke koje imaju malo novca, koje se ne finansiraju iz inostranstva, niti mogu da mnogo dobrovoljnih priloga prikupe, ograničene su na najmanji mogući broj minuta emitovanja. Zato bi trebalo uraditi jednu od sledeće dve stvari. Potpuno ukinuti propagandne spotove, jer propagandni spotovi nisu oblik predstavlja izbornih programa. Oni su pre svega propagandno sredstvo kojim se i neistinama pokušava uticati na javno mnjenje da bi se privukli glasovi. Ništa se ne bi loše desilo ukoliko se potpuno ukinu ti propagandni spotovi predizborne kampanje. Oni su inače zabranjeni u periodima kada se ne održavaju izbori. Oni su po ovom zakonu dozvoljeni samo u vreme predizborne kampanje. Drugo, da svi elektronski mediji sa nacionalnom frekvencijom svim učesnicima na izborima budu obavezni da pruže određenu minutažu besplatno i mimo toga da se spotovi ne mogu emitovati. To bi onda bilo u pravom smislu reči jednakost političkih subjekata u predizbornoj kampanji. Dakle, da rezultati predizborne kampanje, odnosno rezultati na izborima odgovaraju njihovom kvalitetu, a ne činjenici koliko ko ima para, jer obično je obrnuto proporcionalna vrednost stranaka u odnosu na količinu novca kojim oni raspolažu. Dalje, problema imamo i sa predstavljanjem stranaka u dnevnim i nedeljnim novinama. Trebalo bi, po mom mišljenju, tamo zabraniti negativnu kampanju. Kada se stranke pojavljuju u medijima da iznose pozitivne stvari iz svog programa, onako kako ih oni vide. Ako štampani mediji nastave kampanju protiv pojedinih stranaka, mi vidimo kakva će biti situacija. Režim kontroliše najveći broj štampanih medija, ali neke kontroliše i prozapadna opozicija. Opozicione stranke koje su patriotskog karaktera i ne finansiraju se iz inostranstva, poput SRS, nemaju ni jedan štampani medij pod svojom kontrolom. Imamo jedino svoje sopstvene novine, koje delimo besplatno u situaciji kada možemo uopšte da ih štampamo. Ono što treba još uraditi ovde, a predviđeno je članom 100. zakona, je praćenje predizborne aktivnosti i ukazivanje na eventualne nepravilnosti u postupanju političkih stranaka, kandidata i drugih učesnika u izbornom postupku. U skladu s tim, trebalo bi apsolutno zabraniti da jedna stranka prikuplja potpise za drugu stranku. To je veoma učestala praksa. To obično vladajuća stranka, to je bilo i u vreme socijalista. Naša koalicija je mesec dana pred izbore pukla i to je Miloševića politički slomilo, zato što su naši koalicioni partneri nelojalno prema nama, nekorektno forsirali i lažne potpise prikupljali za Radikalnu stranku Srbije npr. Tu je pukla naša koalicija. Umesto da se jedinstveno odupremo prozapadnim partijama, mi smo gubili vreme u sopstvenim sukobima. Znači, to su radili socijalisti, to su radile dosmanlije, to radite i vi naprednjaci. Nađete i na levici i na desnici određen broj stranaka. Vi ste svesni da te stranke ne mogu preći cenzus, retko koja može. Ali, šta postižete time? Te stranke osvoje pola procenta glasova, 1% glasova, to se sve zapravo oduzme od potencijalnih opozicionih glasova, a na kraju kad otpadnu stranke koje nisu osvojile cenzus ovo se deli proporcionalno i najviše pripadne onoj stranci koja ima najveći procenat glasova. Zato, kada god se primeti da neka stranka drugome skuplja potpise, se mora intervenisati energičnim merama i to sprečiti. Dalje, prisutno je otimanje glasova opoziciji na samim biračkim mestima. Onaj ko ima najviše kontrolora na biračkim mestima, ko može da te kontrolore drži na uzici, ko može te kontrolore da dodatno i novčano nagradi taj je već pola posla obavio. Imamo problem i sa ovim strankama koje se veštački stave na listu, u pogledu podele budžetskih sredstava. Ako npr. vladajuća stranka pet veštačkih, marginalnih stranaka sa desnice i pet sa levice stavi na biračku listu, prikupi im potpise, onda te stranke bar u prvoj fazi, na početku izbora, učestvuju u podeli budžetskog novca, uzmu taj novac, lepo ga potroše po kafanama. Bio je neki Sakić iz Kruševca, da li se Sakić zvao, koji je formirao Novu radikalnu stranku, pa postavio tamo svoju majku, ženu, sinove, koga sve nije postavio i lepo dobio deo novca od kampanje i s tim se novcem provesele. Niti ih je interesovala kampanja, niti su nešto postizali. Tako je i u ovome slučaj. Ona stranka koja može da skupi 10.000 potpisa samostalno i plati taksu za te potpise može i da očekuje da pređe cenzus od 5%. One koje ne mogu same da skupe potpise, nego im neko drugi skuplja, one ne mogu. Zato treba i vaš cilj da bude da se te stranke eliminišu, da im se ne omogući, dakle, da učestvuju u podeli budžetskog novca, jer su samo štetočine. Koriste novac na onaj način koji nije primeren. Većina opština, to imamo na svim lokalnim izborima, mnogo kasni sa uplatom novca iz opštinskog budžeta na osnovu prijavljenih lista za izbore. Nekad se desi da taj novac stigne na stranačke račune kada te račune već ugasimo po sili zakona, jer moramo okončati sve predizborne aktivnosti i podneti izveštaje o utrošenom novcu i onom koji je stigao iz budžeta i onom koji je stranka sama uložila. Neke stranke se dovijaju da potkupljuju glasače podelom životnih namirnica. Već je počela podela paketa. To mogu, naravno, vladajuće stranke, i to radite na dva načina. Imate ogroman novac, pa vam se može. Naravno, taj novac dobijate iz budžeta po broju osvojenih poslaničkih mesta, a sa druge strane mnogi biznismeni se prosto jagme, lakše im je da vam pomognu kampanju svojim proizvodima, onim što trguju, nego da vam daju gotov novac. Onda delite ljudima pakete sa brašnom, uljem, šećerom i ostalim stvarima da biste dobili njihove glasove. Neke stranke, poput ove Rasima Ljajića, su delile jednom smederevce, šporete, frižidere, šta je to bilo, u Aranđelovcu i te su se stvari dešavale. Treba zabraniti da se u kampanji narodu deli bilo šta, osim propagandnog materijala – novina, letaka, nalepnica, knjiga itd. Ovo što ćete pokazati vašu humanost i što možete da prikupite životne namirnice, to pokažite van predizborne kampanje, pa delite sirotinji, delite penzionerima, delite onima koji su na socijalnoj pomoći itd. To je onda pozitivno, to je za pohvalu, ali da to delite u predizbornoj kampanji da biste tako pridobili veći broj glasova, nije korektno i nije demokratski. Neke stranke organizuju i lekarske preglede građana, pa dovode ekipef lekara u pojedina sela, nekad ginekološke preglede, nekad ovakve, nekad onakve, nekad dovedu nadrilekare, ali kao da je dozvoljeno sve samo da se ljudi privuku i obrlate. To nije predizborna kampanja. Ja znam, imamo mi u istoriji sličnih primera. Na primer, neke stranke u Kraljevini Srbiji, delile su seljacima pre izbora jedan opanak, na primer desni, a posle izbora, ako pobede u tom selu, i levi, a ako izgube u tom selu, levi opanak nikad nisu delile. Dešavalo se i to. To je naša istorija zabeležila. Ali, moramo to da prekinemo. Moramo da imamo moderan, demokratski i izborni proces. Osnovni problem nakon izbora, kad se konstituiše Narodna skupština, je što stranke koje izlaze u koaliciji teže da formiraju veći broj poslaničkih grupa. To nije korektno, to nije demokratski. Po pravilu, trebalo bi svaka izborna lista da formira svoju poslaničku grupu, jer ta izborna lista je, podrazumeva se, izlazila pod jedinstvenim programom. Ne mogu se sad stranke cepati na četvoro, petoro, da bi se ovde dobili neke privilegije više, kancelarija više, sekretarica više, više onoga, više ovoga. Kad se deli budžetski novac posle izbora, treba da se deli isključivo po broju osvojenih mandata, a ne po tome ko ima poslaničku grupu. Sad dobijaju i poslaničke grupe nešto, jel tako? Dakle, to bi bilo veoma važno, da se zna unapred. Niko vama ne može zabraniti da vi sad pravite koalicije, to je vaša stvar, ali posle izbora da se obavežete da sve te političke stranke koje su u jednoj koaliciji imaju jednu poslaničku grupu i tako da imamo jednostavniju i pregledniju situaciju kad se vode parlamentarne debate. Na primer, ovde imamo instituciju, jednom mesečno se postavljaju pitanja Vladi i počne se od najmanjih političkih stranaka i svaki put one počinju ispočetka, do nas nikad nije došlo. (Aleksandar Martinović: Ni do nas.) A što bi do vas dolazilo, šta vi imate da pitate ministre? (Aleksandar Martinović: Šta nemamo?) Ministra odvedete u kafanu pa ih dobro ispitate. Vi ste vladajuća stranka. To je sredstvo koje omogućava opoziciji da rešeta Vladu. A do nas to nikad nije došlo i mi smo jednog momenta odlučili da više i ne čekamo to. Jednom ste nas zvali, kad su ovi drugi bojkotovali, hajde, dođite, sad ćete vi stići na red, a mi smo rekli - e, nećemo. (Aleksandar Martinović: Nek ispriča Marko anegdotu o Stjepanu Radiću.) Šta kažeš? Marko, jesi ti nešto rekao? Nemoj, bolje ti je, Marko. (Aleksandar Martinović: Anegdota o Stjepanu Radiću.) Marko priča anegdotu o ratu. Pa, dobro, Marko je bio poslanik u hrvatskom Saboru, on zna sve te anegdote. Dakle, to bi bile osnovne stvari o kojima treba voditi računa. To su osnovne negativnosti koje se pojavljuju i koje treba eliminisati. To su osnovni problemi koje treba razrešiti, ako želimo da zaista imamo jednu ozbiljnu političku kampanju. Mora se čuvati, naravno, i moralni integritet ličnosti kandidata, i to predviđa član 100. Zakona. Jednakost kandidata u izlaganju programa mora biti u potpunosti poštovana. Ovaj Nadzorni odbor treba da upozorava na postupke svih stranaka koji nisu saglasni demokratskim principima, a to je upravo mnoštvo ovih postupaka koje sam ja već ovde naveo. Mi bi trebali da postignemo jedan konsenzus, da se ove stvari jednom zauvek eliminišu, da imamo ozbiljnu izbornu kampanju, a onda, kad imamo ozbiljnu izbornu kampanju, onda su i govori ozbiljniji, onda nema zle krvi, nema toliko izliva mržnje i ona je jednostavno i za građane nekako primerenija i građani su više zainteresovani da se odazovu i da učestvuju u izbornoj utakmici. Ako je izborna utakmica seča, ko će kome vrat da polomi, onda, bogami, i građani se ustručavaju. Treba da se isključe te crne limuzine, mahom su crne, džipovi kojim se dovode građani, treba da se isključi fotografisanje glasačkih listića na biračkom mestu, deljenje unapred glasačkih listića sa zaokruženim odgovorom, pa onda očekivanje da taj vrati, onaj što dobije prazan glasački listić na biračkom mestu. Sve mi te finte znamo. Ništa tu za nas nije nepoznato. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Ali, jednom da učinimo napor da to uklonimo.
Zahvaljujem. Da li još neko od predstavnika poslaničke grupe ili predsednika želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, unapred treba da znamo da će posle izbora verovatno vladajuća većina biti optužena za krađu. To je omiljeni običaj u Srbiji, da oni koji izgube izbore obično kažu da su pokradeni. Ja očekujem da Janko Veselinović bude surovo pokraden na izborima i da to, kao što je i navikao već, prikaže. Inače, Janko Veselinović je poznat i kao učesnik izbora u Hrvatskoj. To gospodin Martinović zna. Dakle, on je u vreme dok su vladali ovi žuti žohari, on je birače poreklom iz Hrvatske prevozio autobusima da učestvuju na izborima, posebno lokalnim izborima, u Hrvatskoj. I onda, gle čuda, neposredno pred biračka mesta, u autobus su ulazili njegovi prijatelji iz HDZ i obično se naređivalo Srbima da glasaju za HDZ, da glasaju sami protiv sebe. Dakle, za očekivati je da takva jedna osoba, a ima ih tamo više, on je u odnosu na Boška Ljotića bezazlen slučaj, optuži vladajuću većinu ili onog ko pobedi na izborima. Jer, u izbore svi ulaze sa jedne crte, niko ne ulazi kao vlast. Za očekivati je da Boško Ljotić Žutić optuži one koji su pobedili na izborima da su ga surovo pokrali, te da je on na određen način pobedio na izborima. Posebno je opasno, po meni, pravo koje smo dozvolili, da birač može da pogleda i da izvrši uvid u birački spisak, odnosno da proveri da li je on glasao na tom i tom biračkom mestu. Svako od nas može da slaže. Moguće je… (Vojislav Šešelj: Ode ti Marko.) Neka Marka. Možda je otišao do Sabora. Dakle, svako od nas može da proveri, ali može i da slaže. Dakle, moguće je da određeni broj opozicionih birača ili birača koji su izgubili izbore dobiju zadatak od nosioca izbornih lista i od svojih izbornih štabova da dođu na biračka mesta, pogledaju, izađu napolje i kažu - oni nisu glasali, ali se neko umesto njih potpisao u birački spisak. To će biti jedna velika opasnost i moja je obaveza da na to upozorim, obzirom da na poslednjim dogovorima u okviru Narodne skupštine, da smo mi skrenuli pažnju na ovu mogućnost i ajde da se nadamo da se neće desiti, ali poznajući ove koji imaju veoma nizak rejting u narodu, nije za ne očekivati da se ne posluže i takvom vrstom dezinformacija, odnosno takvom vrstom laži. Mediji su dobri kada lepo pišu o meni. Onda su nezavisni, dobri, pošteni, objektivni. Ako pišu lepo o meni i o mojoj partiji. Ukoliko mediji štampani i elektronski ne pišu i ne izveštavaju lepo o meni, onda su to profašistički kontrolisani, vladini, ne znam čiji mediji, to zavisi iz ugla koji se posmatra. Ako mislim da nije lepo ono što su napisali o meni, onda to nisu nikakvi mediji, onda su to mediji Vučićevi, ne znam čiji, ali ako pišu lepo kao „Danas“, onda su to mediji koji su nezavisni, slobodni i objektivni, iako to nisu. Dakle, „NIN“, za koji smo se već uverili na kojim način je na svojim naslovnim stranicama predstavljao mnoge političare, a posebno predsednika Republike, za njih je objektivan, itd. Mi građane ne možemo naterati da čitaju „Danas“. Nadam se da to Nadzorni odbor neće ni činiti. Ne možemo ih nikako naterati, pušku da upremo u većinu građana, oni će odbiti da čitaju „Danas“, odbiće da čitaju „Vreme“, odbiće da čitaju „Nedeljnik“, mnogi od njih će odbiti da čitaju „Blic“, mnogi od njih će odbiti da čitaju „ NIN“. Dakle, neće ni pod kojim razlogom građani želeti to da čitaju. Opozicija očekuje, odnosno onaj jedan deo opozicije koji bojkotuje Narodnu skupštinu, a ne bojkotuje platu, oni na određeni način očekuju da mi narod prisilimo da to čita, oni očekuju da prisilimo narod da gledaju „N1“ televiziju, „Nova S“ televiziju, ali pošto to narod ne gleda, pošto to narod ne čita, onda su to objektivni mediji, a oni mediji koji se najviše gledaju, po njima, nisu dovoljno objektivni. Verujem da oni misle da mi treba, na kraju i sam narod, da nateramo da glasa za Boška ljotića žutića, za ekipu okupljenu oko njega, ja to zovem za ekipu okupljenu, za koaliciju okupljenu oko velikog Janka Veselinovića, međutim, to nije moguće. Dakle, sve što smo radili u prethodnom periodu će biti uzaludan posao zato što oni koji uopšte nisu razgovarali ni dogovarali kažu da ti dogovori nisu valjano ispoštovani, iako oni u tim dogovorima sami učestvovali nisu. Mi smo bili protiv toga da strani mediji učestvuju u izbornoj kampanji. Vi svakako znate da je moćna Amerika, SAD, koje da Kolumbo nije otkrio, svet bi bio bogatiji za jedan kontinent manje, ta Amerika se na određen način žalila da su Rusi preko interneta i ne znam kako već, uticali na izbornu kampanju SAD. Mi imamo ovde dve strane televizije koje nisu registrovane u Srbiji. Radi se o medijima koji su fiktivno registrovani u Luksemburgu, koji 24 sata emituju program protiv stranaka koje su patriotski raspoložene, da ne kažem protiv vladajućih stranaka, već protiv stranka koje su na određen način patriotski orjentisane prema državi Srbiji. Dvadeset i četiri sata se emituje program protiv tih stranaka i protiv političara koji te stranke vode. Po meni nije dozvoljeno, i ne bi trebali da dozvolimo, da strane televizije učestvuju u izbornoj kampanji, što propagandnim porukama, što emisijama. Na takav način strane države, a recimo „N1“ se hvali da je vezana sa „Si-En-Enom“, dakle, sa američkim medijem, registrovana u Luksemburgu, navodno program emituje iz Slovenije. Dakle, nije dozvoljeno, niti bi bilo koja država dozvolila da im se neke strane države putem elektronskih medija koji su, gle čuda, poređani na kablovici na program jedan i dva, na takav grub način mešaju u izbornu kampanju i time utiču na izbornu volju birača koji treba da učestvuju na izborima i odluče ko će biti vlast. One koji bojkotuju izbore da upozorim – vlast ne bira samo onaj ko glasa, vlast na određen način bira i onaj ko ne glasa. Dakle, onaj ko ne iskoristi svoje biračko pravo, na nagovor ili samostalno, on je na određeni način učestvovao na raspored političkih stranaka, uticao je na cenzus, uticao je i na raspored unutar političkih snaga izbornih lista koje su prešle taj cenzus i zato je moja preporuka građanima da ipak iskoriste svoje pravo, bez obzira na nagovor ovih stranaka. Nije normalno, to stranke onog dela opozicije treba da znaju, da pustimo strani faktor da se preko televizija registrovanih u inostranstvu, na tako grub način mešaju u naše izbore. Međutim, ima crnogorska izreka – sve što guzici godi, obrazu ne smeta. (Vojislav Šešelj: Kako kažu?) Sve što stražnjici godi, obrazu ne smeta. Deo opozicionih stranaka se upravo tako ponaša. Dakle, ukoliko im odgovara da se slikaju 24 sata na te dve televizije, onda nema nikakvih problema, onda su to objektivne, nezavisne, ne znam kakve televizije, na koje treba da se sve druge televizije ugledaju zato što 24 sata imate Bakića, Teodorovića, Georgijeva, CINS, KRIK, više ne znam kako se sve zovu, navodne agencije za obaveštavanje i informacije, bolje reći za dezinformacije. Dakle, radi se o medijima koji imaju na određen način, ja bih se usudio reći, antidržavnu politiku, koje svoje informacije kreiraju kroz razne portale, kroz nevladine organizacije, posebno tipa udruženja. Ja to često zovem antivladine organizacije, od kojih su neke poput CRTE pokušale da kreiraju izborna pravila, odnosno pred ovu izbornu kampanju. Kako CRTA može da bude objektivna kad je njen predstavnik, glavni čovek jurišao na zgradu Predsedništva zajedno sa Đilasom i Jeremićem i ostalim opozicionim prvacima? Dakle, ne radi se o objektivnim nevladinim organizacijama i njihovim predstavnicima, radi se, pre svega, o drugopozicima, dakle, radi se o rezervnom sastavu biračkog tela DS i njihovih satelita. Mislim da, takođe, treba povesti računa, što smo mi tražili, da je zabranjeno kupovati dugove stranke. Naši mediji naravno neće o tome obaveštavati, posebno ovi koji su naklonjeni opoziciji. Krađa glasova je moguća i posle izbora. Dakle, uglavnom se priča o krađi glasova koja će se možda desiti za glas, dva na nekom biračkom mestu, u nekim izborima koji će se desiti ili koji su se ranije dešavali. Niko ne govori o krađama koje se dešavaju posle izbora. Ja vas pitam, koliko puta je glasove pokrala Marinika Tepić? Koliko puta je ta čestita Marinika pokrala glasove? Ukoliko je neko glasao za izbornu listu Čanak, Čeda, Boris Tadić, taj je glasao da ta izborna lista ima odgovarajući broj mandata. Onda neko sa te liste uzme 15 hiljada glasova i pređe kod Jankovića, od Jankovića pređe kod Živkovića, od Živkovića pređe kod Đilasa i počne da šeta 15 hiljada birača koji nikada nisu glasali za stranku koja nije bila ni registrovana pred izbore 2016. godine, to je stranka Dragana Đilasa. Ta gospođa na određen način ukrala, ne samo ona, već poslanici te poslaničke grupe iz njegove stranke, svako od njih je ukrao 15 hiljada glasova posle izbora. Lepo spakovao 15 hiljada glasova, pa ih prošetao od Čanka, Čede i Borisa do Jankovića, od Jankovića do Živkovića, od Živkovića prema Draganu Đilasu. Mi smo predložili da svako ko želi da promeni stranku posle izbora, da mora da overi kod notara 15 hiljada potpisa birača, koji bi navodno glasali za takvu vrstu prelaska i na takav način legitimišu da i dalje imaju, kod te druge stranke, da imaju 15 hiljada glasova. Ta izborna krađa je veoma ozbiljna, s obzirom da ljudi koji imaju novac mogu da kupe na takav način celu Skupštinu. Dakle, neko dođe u nekom odnosu, recimo, 140 prema 110 narodnih poslanika, neko dođe kupi na takav način 20 Marinika, ili ne znam kako se ti poslanici Đilasove, izgleda da ih je sramota da dođu ovde, ne znam ni kako se svi zovu, uzmu glasove lepo posle izbora, ponesu sa sobom, pređu u drugu stranku i promeni se izborna volja birača. Kažu – mi smo lepo upakovali 300 hiljada glasova, to što ste vi glasali, nebitno je, bitno je da su izbori održani, ali ko je pobedio odlučiće novac, mi ćemo da kupimo 20 narodnih poslanika, formiramo Vladu i na takav način prevarimo sve one koji su na izborima glasali. Dakle, tražili smo i da se ne mogu kupovati dugovi stranke. Već imamo u praksi da su Đilas i ekipa na određeni način kupili DS, jer su kupili dugove stranke. Kupovinom dugova stranke oni postaju nedozvoljeni donatori. Dakle, kada imate predizbore, donacije za izbornu kampanju, te donacije su pod kontrolom Agencije za borbu protiv korupcije i ne mogu preći određenu visinu, ali ukoliko vi potrošite više novca namerno i kupite dugove kao pravno ili fizičko lice posle izbora, vi na određeni način postajete nedozvoljeni donator, a pri tome kupujete politički uticaj na tu stranku, kamaćujete, perete pare i sve ono što se dešava za Dragana Đilasa. Mislim da to treba sprečiti, jel to nanosi štetu ne samo izbornoj volji birača već nanosi štetu političkim procesima u zemlji, jer se uvek mogu naći ljudi koji su bogati, koji mogu finansirati kampanju nedozvoljeno i posle izbora kupiti dugove te stranke i pri tome legalizovati tu svoju donaciju na nedozvoljen način. To je sve ono, otprilike, naravno, i stranke nacionalnih manjina. Vi ćete na narednim izborima imati nekoliko desetina izbornih lista, lažnih nacionalnih manjina poput Đorđeta Vukadinovića, Đorđeta Vlaha, gde će ljudi krasti nacionalni identitet nacionalnih manjina ne bi li se prošvercovali kroz izborni prag. To je veoma opasno zato što se na takav način krađom nacionalnog identiteta nacionalnih manjina sprečavaju nacionalne manjine na određen način da realizuju svoj interes na izborima, da budu predstavljeno. Posebno je to opasno kod malobrojnih nacionalnih manjina, gde oni jedva mogu da osvoje mandat ili dva i te malobrojne nacionalne manjine su najčešće registrovane u registru poput, recimo, vlaške nacionalne manjine. Ona ima, čini mi se, naspram broja stanovnika odnosno pripadnika, ima najveći broj političkih stranaka. Imate, ne znam koliko, ruskih stranaka. Dakle, to je veoma opasno i za nacionalnu manjinu koju oni pokušavaju da predstave na lažan način, jer se obično radi o pripadnicima većine, odnosno o pripadnicima srpskog naroda koji na takav način kao Đorđe Vukadinović krađom nacionalnog identiteta pokušavaju da se domognu Skupštine, što je loše za njih a i za nacionalnu manjinu koju lažno predstavljaju. Bilo kako bilo, mi nismo niti delili nacionalne frekvencije, nismo delili nacionalne frekvencije, nismo mi u RTS-u postavljali urednike i direktore, dakle celo upravljačko rukovodstvo u RTS-u, iz vremena žutih, ovi koji bojkotuju pa im blokiraju RTS. Dakle, to je njihovo rukovodstvo sa kojima je Đilas sklapao poslove. Nismo upadali sa dugim cevima u BK. Nismo zabranjivali ni jedne novine. Nismo mi pritvarali Raju Rodića, vlasnika „Kurira“ i „Glasa javnosti“. Dakle, sve su to radili oni koji se danas žale na medijsku sliku i nemojte biti sigurni posle izbora, bez obzira kakvi su uslovi, da neće govoriti kako izbori nisu bili legalni i legitimni. Ja verujem da svi mi koji smo ovde ćemo izaći pod njihovim uslovima na izbore po ko zna koji put. Oni po svojim uslovima neće izaći bez obzira koliko im mi popuštali i popravljali te njihove uslove. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Mihajlović. Izvolite.
Hvala. Dakle, još samo šest dana deli nas od punih 19 godina kako je poslednji put formiran Nadzorni odbor i poslednji put se, otprilike, za jedno šest dana pre 19 godina oglasilo članstvo tog Nadzornog odbora. Formiranje Nadzornog odbora deo je dogovora koji je postignut tokom međustranačkog dijaloga, ne samo sa evroparlamentarcima već i na početku tog samog procesa kada se razgovaralo na Fakultetu političkih nauka. Naime, to je jedna od prvih preporuka koju je ova parlamentarna većina usvojila, a koju je dao civilni sektor. Bez obzira na to što je Nadzorni odbor savetodavnog karaktera, važno je da objasnimo građanima da znaju šta mogu da očekuju od tog tela. Dakle, Nadzorni odbor je savetodavnog karaktera, ali je njegovo uspostavljanje važno upravo zbog onoga što su naglasili i prethodni govornici da bi adekvatno pratili predizborne aktivnosti i nepravilnosti, kontrolisali medije i način na koji informišu građane o izbornoj kampanji. Kontrolišu, dakle, ravnopravne uslove za predstavljanje kandidata i nosilaca lista, štite moralni integritet kandidata i upozoravaju na postupke kojima se ugrožava izborna kampanja. Nadležni odbor nema ovlašćenje da kažnjava i sankcioniše one koji ne poštuju izborna pravila kada su mediji u pitanju, ali zato može da podnese inicijativu za pokretanje postupaka pred državnim organima za učesnike koji pozivaju na nasilje i šire nacionalnu, versku, rasnu, polnu ili bilo koju drugu vrstu diskriminacije. Dakle, kao što rekoh, formiranje Nadzornog odbora, deo je dogovora i jedna od preporuka civilnog sektora koju je parlamentarna većina usvojila još na početku međustranačkih razgovora, zato što smatramo da je važno da se uradi monitoring medija i da se i na taj način utvrdi da li je ravnopravnost učesnika u izbornom procesu bila poštovana. Dozvolite mi sada da, više zbog građana, jer znam da se kolege u parlamentu sećaj tog perioda od pre 19 godina, tačnije tog perioda u kom nismo formirali nadzorni odbor. Treba reći, istini za volju, da je i pre tri godine formiranje Nadzornog odbora tražilo Regulatorno telo za elektronske medije, međutim zainteresovanost da se to telo formira nisu pokazale stranke u parlamentu, naročito stranke opozicije koje su i tada tražile obezbeđivanje fer izbornih uslova, osim jedne, dakle, nije bilo zainteresovanih stranaka da se to telo zaista i formira. Mnogo godina pre toga bilo je zahteva da se Nadzorni odbor formira, ali kao ni pre tri godine nije bilo čak ni trunke spremnosti da se to uradi iako je to obaveza koja proističe iz Zakona o izboru narodnih poslanika. Gospodin Šešelj je to lepo rekao, u članu 100. jasno su predviđene i nadležnosti i svi poslovi kojima se Nadzorni odbor bavi. Samo ću podsetiti da je na primer 2008. godine RIK tražila od Vlade i Skupštine da se formira nadzorni odbor, ali to, kao što svi dobro znamo, nije tada učinjeno. Zahtev je tada zakasnio jer je parlament već bio raspušten. Dve godine pre toga RIK takođe je uoči parlamentarnih izbora novembra 2006. godine i januarskih 2007. godine tražilo od Vlade da preduzme hitne mere na formiranju Nadzornog odbora. Vlada je najavila da će uraditi svoj deo posla, međutim, od toga posla ništa nije bilo. U to vreme je i Transparentnost Srbija tražilo od Skupštine Srbije da se formira Nadzorni odbor. Transparentnost Srbija je jedana od organizacija civilnog društva koja je aktivno učestvovala u međustranačkom dijalogu i na FPN i uz posredovanje evroparlamentaraca. Dakle, u vreme kada je Transparentnost Srbija tražila od Skupštine Srbije da se formira Nadzorni odbor odgovoreno im je tada od tadašnje vladajuće većine da je doneto mnogo propisa i da imamo i Agenciju za borbu protiv korupcije i da imamo RRA, to je nekada bio naziv za REM, sa nadležnostima koje se već bave pitanjima kojima bi se bavio i Nadzorni odbor, pa tako on nije bio ni formiran. Bilo je raznih drugih još kreativnijih objašnjenja zašto nam nije potreban Nadzorni odbor, ali jedno od suvislih, moram priznati, bilo je objašnjenje da Nadzorni odbor ne može da izriče sankcije i da je njegova uloga savetodavna. To sam već maločas objasnila, ali bez obzira na to, formiranje Nadzornog odbora je zakonska kategorija. Dakle, u skladu sa zakonom da se pred svake izbore formira Nadzorni odbor. I, evo, svidelo se to nekome ili ne, posle 19 godina, ova parlamentarna većina formira Nadzorni odbor baš kao što je ova parlamentarna većina 2014. godine usvojila set medijskih zakona, prvi set medijskih zakona od 2000. godine do danas koji je u potpunosti usklađen sa evropskim standardima. Sećamo se da je i 2007. godine misija OEBS-a, još samo jedno malo podsećanje pošto mi imamo često kratko pamćenje, pa nije loše da se prisetimo koliko nismo vodili računa o poštovanju zakona koje smo sami donosili, dakle, misija OEBS-a je 2007. godine, misija koja se bavila posmatranjem izbora zamerila 2007. godine Republičkoj izbornoj komisiji što nije formiran Nadzorni odbor tokom izbora, naravno čiji je zadatak bio i tada, kao što će biti i sutra da prati predizborne aktivnosti stranaka i medija. U prigovoru koji je tada RIK razmotrio navedeno je bilo da su izbori tada u Srbiji uspešno sprovedeni, ali je jedna od ozbiljnih zamerki OEBS-a bila to što te 2007. godine nije formiran Nadzorni odbor. Prethodni govornici su navodili procentualno zastupljenost političkih stranaka i učesnika u izbornom procesu u pojedinim medijima. Mislim da neću oduzimati dragoceno vreme, ako bude bilo potrebe o tome ću govoriti nešto više u daljem toku rasprave, da vidimo na koji način su mediji, odnosno učesnici u izbornom procesu bili zastupljeni na pojedinim televizijskim stanicama te 2006, 2007, 2008. pa i 2012. godine. To bi trebalo da bude samo jedan mali podsetnik na to koliko će biti važno da Nadzorni odbor i nakon narednih izbora napravi jedan takav monitoring. Socijaldemokratska partija Srbije, naravno podržaće formiranje Nadzornog odbora kao i sve druge aktivnosti koje su rezultat dogovora tokom međustranačkog dijaloga sa evroparlamentarcima, a koje za cilj imaju unapređenje izbornog procesa. Za Socijaldemokratsku partiju Srbije ovo je tek početak tog dugotrajnog procesa koji se neće završiti izborima 2020. godine, već ćemo i dalje raditi na tome da građani Srbije imaju najbolje i najnaprednije izborne uslove, kakvi važe u svim razvijenim zemljama Evrope i sveta. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Evo, danas kada privodimo današnju raspravu kraju, odlučujemo o nekim personalnim rešenjima, o kadrovskim rešenjima koja se konkretno vezuju za Nadzorni odbor koji ima funkciju da vrši nadzor nad radom političkih stranaka, medijskih aktivnosti tokom izborne kampanje. To je u suštini jedna vrsta polako ili postepenog zaokruživanja unapređenja izbornog procesa kroz normativni deo. Ovde imamo jedan apsurd. Apsurd da baš upravo kroz to normiranje mi radimo nešto što su trebali drugi da urade značajno ranije, ali kako to nisu uradili ili su jako loše uradili to čini ova skupštinska većina, odnosno opozicija i skupštinska većina u ovom sazivu. Mi smo danas čuli od dela opozicije određene kritike, ne sve, ali određene kritike koje se poistovećuju sa kritikama koje nam šalju predstavnici Evropske unije i jednog dela opozicije, i to opozicije sa ulice. Ali, ovaj deo opozicije koji se nalazi ovde zajedno sa nama ima pravo da kritikuje, jer učestvuje u raspravama i dijalogu ovde sa nama gde je i mesto za dijalog, za razliku od onog drugog dela opozicije koji poruke šalje sa ulica ili ulice i ne želi da učestvuje u dijalogu o nečemu za šta je najviše odgovoran. Zašto je odgovoran? Odgovoran je zbog toga što su upravo oni, ti kritizeri doneli zakone koje mi danas moramo da ispravljamo, koje mi moramo danas da poboljšavamo po kvalitetu i koje mi moramo danas da unapređujemo kako bi izborni proces u Srbiji bio što kvalitetniji. Za razliku od ostalih, bez obzira sa koje se strane kritike upućuju, SPS smatra da je najbolji mehanizam zaštite od manipulacija u izbornom procesu jedan iskren i jasan odnos prema građanima Republike Srbije i borba za zaštitu njihovih interesa. To je sigurno najbolji mehanizam zaštite od svega onoga što smo čuli kao mogućnost da dođe do zloupotreba u izbornom procesu. Šta to znači? To znači da se program stranaka pred građanima mora predstaviti potpuno jasno i transparentno, da se u tom programu prepoznaje sve ono što podrazumeva interes građana, prevashodno, interes za bolji život, za ono što se smatra elementarnom pristojnošću kada je u pitanju ne samo egzistencija već sve potrebe koje se moraju servisirati prema građanima od strane vlasti. Na taj način će građani imati puno pravo da izvrše izbor između destrukcije i nasilja koji mogu i da vide i prepoznaju na ulicama, u medijskim kućama, ispred Narodne skupštine Republike Srbije, na raznim mestima gde se izvode radovi u korist građana i radi boljeg života građana, a sa druge strane imaju izbor u pravcu nečega što podrazumeva rezultate rada, i ne samo rezultate rada, već nastojanje da se ti rezultati rada još više afirmišu, odnosno poboljšaju i da građani u tim rezultatima rada prepoznaju svoju korist i zadovoljenje svojih potreba. Dakle, građanima Republike Srbije je savršeno jasno da u optiranju između ove dve opcije mogu da se opredele šta je za njih bolje, šta je za njih korisnije i na osnovu čega će moći kada izvrše taj izbor bolje da žive. Mi u Socijalističkoj partiji Srbije smo apsolutno sigurni da će taj izbor biti pravi i Socijalistička partija Srbije se uvek borila za to da taj program koji, prevashodno, neguje borbu za socijalnu pravdu, za socijalnu jednakost pred građanima Republike Srbije, za mogućnost da građani Republike Srbije, ne samo danas već i ubuduće svakim danom, sve bolje i bolje žive i da kroz sve ono što ih očekuje u budućnosti mogu da steknu one uslove koji se inače već odavno afirmišu i koji postoje u razvijenim zemljama EU. Zbog toga i jeste naše opredeljenje da se put ka EU nastavi, odnosno da Srbija nastavi taj put i da taj put u budućem vremenu bude što kraći, odnosno da ga što pre prođemo kako bi postali stalna članica zemalja EU i zajedno delili sve pozitivne vrednosti EU. Na samom kraju želim da istaknem jednu činjenicu koja je po stanovištu nas u poslaničkoj grupi Socijalističke partije Srbije nesporna, a to je da danas kada govorimo o rešenjima koja se vezuju za izbor članova Nadzornog odbora, mi smo sigurni da su to dobra rešenja, da se radi o kandidatima koji imaju i lični i stručni i svaki drugi integritet, naravno i autoritet, da će upravo zbog toga što raspolažu sa takvim kapacitetom moći da iznesu teret odgovornosti, za ono što ih očekuje, a to je zadatak nadzornog odbora koji je propisan odlukom o kojoj, takođe, danas raspravljamo S druge strane, ti isti kandidati, koje ćemo podržati, nesumnjivo imaju i obavezu da opravdaju poverenje koje im se ukazuje na taj način što ćemo, siguran sam, kompletna većina u koalicionom kapacitetu vlasti podržati ove kandidate i ukazati im poverenje da posao koji im predstoji mogu što uspešnije da izvrše. Mi ćemo podržati ovaj predlog i poslanička grupa SPS će glasati za sve kandidate koji su predloženi za Nadzorni odbor. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, bukvalno onog dana kada je bivši režim krenuo sa besmislenim optužbama na račun sopstvene države da nema demokratskih uslova, da nema fer uslova zadržavanje izbora po najvišim standardima, bukvalnog onog dana kada su počeli sa sipanjem besomučnih laži kako već godinama, zamislite, ovde tih uslova nema, navodno, njima je rečeno - lažete samo sami sebe. Dakle, vi nesposobnjakovići, vi štetočine, samo sebe lažete i sebi dajete opravdanje unapred zašto na izbore nećete izaći, jer ste svesni da nikakve podrške nemate. Da tu nikakve suštine nema bilo je potpuno jasno iz našeg odgovora koji je pored iznetih napomena glasio – nema tih izbornih uslova po kojima vi možete da pobedite listu koju predvodi Aleksandar Vučić. To je svima jasno, vama samima najjasnije i zbog toga nema tih izbornih uslova koje mi ne možemo da unapredimo i na sve smo zaista spremni, jer nemamo od čega da strahujemo. Jasno nam je da vas čeka samo težak poraz. To je bila prva razmena reči i mišljenja na ovu temu i pogledajte šta se dešavalo od tada do danas, dame i gospodo narodni poslanici. Slušali smo sve i svašta, i o tome kakvi su uslovi vezano za funkcionersku kampanju i za navodne zloupotrebe javnih resursa i za navodno nepostupanje Agencije za borbu protiv korupcije, Saveta regulatornog tela za elektronske medije. O svemu i svačemu smo slušali, pa između ostalog i ovom Nadzornom odboru za koji smo mi rekli nikakav problem nije. Biće uspostavljen, evo, prvi put u poslednjih 20 godina, da vidite da nemamo od čega da strahujemo, da nemamo od čega da se ustručavamo, zbog čega da se snebivamo ni brinemo. Mi ćemo da uradimo to što vi nikada niste hteli, što nikada na pamet padalo nije. Dame i gospodo narodni poslanici, čulo se danas nekoliko puta, ali da ponovim, Nadzorni odbor o kom su pričali pripadnici bivšeg režima, sve pričajući najnotornije moguće gluposti, budalaštine o izbornim uslovima, nikada im na pamet palo nije da formiraju sami. Imali su koliko prilika? Pa, sigurno nekoliko izbornih ciklusa i sve vreme imali su zakon, taj Nadzorni odbor, ali svaki put trudili su se da smisle odgovarajuće opravdanje zašto neće time da se bave, zašto neće da ga formiraju. Neko bi rekao i možda bi bio u pravu da taj Nadzorni odbor možda nije imao prevelike moći i da je bio formiran svaki put, ne bi mogao da kažnjava, pa je pitanje koliko bi mogao da reguliše odnose tokom izborne kampanje, ali ne može niko da kaže da nisu najbedniji mogući licemeri oni koji ga nijednom nisu formirali, a onda su se našli pametni da nekoliko godina unazad počnu na sva usta da viču - ne može da se održi nijedan izborni ciklus bez Nadzornog odbora, a da bude demokratski. Neće da priznaju, kažu, rezultate tih izbora ako budu održani bez Nadzornog odbora, jer to nije u duhu sa odgovarajućim evropskim standardima. Nijedan jedini put, još jednom, taj odbor formirali nisu. Kako su se odnosili prema tom pitanju, dobro je što smo se podsetili danas. Govorile su o tome neke kolege. Između ostalog, nekoliko godina unazad, bilo je to, čini mi se, 2007. godine, na direktan poziv čuvenog sektora nevladinih organizacija, u vreme kada je DS sa svojim kooperantima, sa svojim zavisnim preduzećima činila većinu, nevladine organizacije obrate se njima sa apelom da se formira Nadzorni odbor i ovi im najzvaničnije moguće kažu - nema nikakve potrebe za tim, jer mi sada imamo Agenciju za borbu protiv korupcije, mi sada imamo RRA i oni se vode najvišim mogućim standardima i oni regulišu ta pitanja, taj Nadzorni odbor je potpuno prevaziđena stvar. To bude, kad beše, gospođo Vacić, 2007. ili 2008. godine. Ne prođe mnogo godina od tada i isti ti počnu da se naveliko okupljaju i kažu… Pročitaću vam šta su govorili 2016. godine: „Zahteva se formiranje Nadzornog odbora, u skladu sa zakonom, jer je to garancija za obezbeđivanje uslova za poštene izbore“. Godine 2016. uoči tadašnjih parlamentarnih izbora, a iz par razloga je važno da se na te izbore vratimo i da se podsetimo kako su stvari izgledale tada, formiraju oni nekakvu komisiju svojih stranaka, tako su to tada krstili, za obezbeđivanje uslova za poštene izbore i okupe se – Nova stranka, to je Zoran Živković, Demokratska stranka, Pokret za preokret, to vam je Janko Veselinović, gospodine Rističeviću, Zajedno za Srbiju, to je ovaj Zelenović što je opet proglašen krivim od strane suda za utaju sredstava u vrednosti od pet miliona evra, Dušana Petrović Zelenović, tako je, Demokratska Stranka Srbije, Pokret „Dosta je bilo“, Radulović, ne znam da li još uvek mrda, SDA Sandžaka, Dveri, i oni su bili tamo, Nova srpska politička misao, to je Đorđe Vukadinović. Svi su se oni lepo okupili tada zajedno i na svojim kružocima slali saopštenja poput ovoga. Pogledajte, ovo je članak od 08. februara 2016. godine. Kaže naslov: „Opozicija za izbore traži Nadzorni odbor“. Evo, ovo sad svako može da pronađe od svoje kuće ili sa svog telefona i da vidi da su se svi ovi koje sam pročitao se okupljali tada i pričali – neophodno je da se formira Nadzorni odbor, bez njega nema demokratskih izbor i pride još dodali da pozivaju da se ne koriste državni resursi u predizborne svrhe, pride još dodali da se zalažu za izmene Zakona o finansiranju političkih aktivnosti i na sve to Đorđe Vukadinović u zaključku kaže – vlasti bi odgovaralo da izađu u susret nekom od ovih zahteva, bar nekom, jer tako bi skinula svaku senku sumnje u moguću neregularnost izbora. E, sada, vidite, ovih dana mi ne samo da završismo posao oko nekoliko od ovih stvari. Ne neke, nego sve ove koje sam pomenuo. Usvojismo ovde izmene i dopune različitih zakona kojima su regulisani i odgovarajuće finansiranje političkih aktivnosti i pitanje korišćenja državnih resursa u predizborne svrhe, a danas se bavimo i nadzornim odborom. Pa, valjda po rečima Đorđa Vukadinovića mi smo otklonili sve sumnje u regularnost izbornog procesa. Naravno, svi znaju u ovoj zemlji da reč tih ljudi ne vredi ništa i da ovo danas oni sami ne priznaju da se ikada desilo, da danas oni uopšte ne drže do ovih stvari koje su izgovorili, jer zašto bi držali danas, kada nisu držali do ovih reči ni mesec dna nakon što su ovo kazali? Mesec dana nakon što su ovo kazali bio je javni poziv da se formira Nadzorni odbor. Još tada za taj izborni ciklus, i hvala onima koji su na to podsetili, predsednica Skupštine Maja Gojković kaže – nema nikakvih problema, želite taj Nadzorni odbor, evo, dajte odmah zvanično šta su vaši predlozi. Jedan tekst koji je izašao malo nakon ovog datuma kaže – do tog datuma niko nije dao svoj predlog. Ovi što su to tražili i na sva usta najavljivali da će dostaviti svoje predloge, čak je i DS najavila da će njihov kandidat biti Vesna Pešić za člana ovog Nadzornog odbora, zapamtite ovo ime, vratićemo se i na njega uskoro, nisu predložili nikog. Kažu neki, bio je posle možda jedan odgovor ukupno, možda dva, od kojih je jedan bio gospodin Marković Palma, koji je u odgovoru, prosto, rekao da nije zainteresovan i to je sve. Ali, to je njihov odnos prema onome što su tražili sami. Što nikada nisu našli za shodno da formiraju u svoje vreme.? Pošto tada nisu za to marili, a što bi marili par godina kasnije? Da li je zbog toga izborni ciklus bio nedemokratski? Pa, sudeći po ponašanju tih ljudi, nešto ne bih rekao. Izađoše od ovih pročitanih svi na izbore. Neki su prošli bolje, neki lošije, ali svi izađoše na izbore. Pazite, sada, niko od njih nije imao ni najmanji problem da onog momenta kada je zaključio – aha, eto mene u mandatu, da uzme lepo, prijavi se ovde za poslaničku platu, jer su se gadili izbora bez nadzornog odbora, pričali su da će osetiti tu vrstu gađenja, bogami, prema poslaničkoj plati ne osetiše nikakvo gađenje, kao ni prema mogućnosti da uzimaju novac za naplatu putnih troškova, kao ni prema mogućnosti da brže – bolje uđu u razne skupštinske delegacije, da lepo putuju, kao ni prema mogućnosti da dobiju stan koji se plaća iz budžeta Narodne skupštine, poput Boška Obradovića. Sve su to lepo uzeli i zaboravili na priču o nadzornom odboru i bilo kakvim neregularnostima. Čak i oni koji nisu na tim izborima prošli kako su očekivali, čak i oni su se složili da je tu bilo, pa izgleda, apsolutno sve u najboljem mogućem redu. Borko Stefanović, tada još Borisav Stefanović, toliko je želeo na izbore 2016. godine, da je čovek ime promenio, promenio lične podatke samo da bi na te izbore izašao. (Vojislav Šešelj: I pol promenio.) Šta je još usput promenio ne znam, ali za ovo je utvrđeno da je promenio. Završio je sa 0,94% osvojenih glasova, bio je strašno tužan i deprimiran. Rekao je da se možda više nikad neće podići sa poda kako je težak poraz preživeo, pitanje čak i da li je preživeo, ali njegove reči nakon 2016. godine osvojenih 0,95% glasova, glase ovako – ovi rezultati, misli na rezultate izbora iz 2016. godine, su realnost Srbije. E, danas nam je taj Borko Stefanović, koji je toliko želeo da izađe na te izbore, izašao na njih, ali je toliko želeo da je čak bio spreman i ime da promeni. Drugi čovek u stranci Dragana Đilasa, drugi među najglasnijima koji kažu – nema slobode izbora godinama unazad. Evo, sedam ili osam godina unazad već nema slobodnih izbora. Pa, izgleda da se nešto promenilo. Neko je presaldumio u glavi. On je čovek 2016. godine mislio da su ti izbori ne samo regularni potpuno, nego su i oličenje realnosti Srbije. Danas, kaže 2016. godine ništa valjalo nije. Taj čovek naravno, kao i Dragan Đilas i ostali iz te njegove stranke, ne znam ni kako se to tačno zove, mislim da je kolega Marković to ispravno nazvao strankom „slobode i prade“. Kažu da 2016. godine izbori nisu bili slobodni. Međutim, zbog toga što oni to tako misle ne odriče se niko od ovih poslanika koje su u međuvremenu kupili, ni od plate, ni od putnih troškova, a vala ni od stana koji plaća Skupština. Nešto nisam primetio da je Marinika Tepić iz revolta uzela i pronašla drugi izvor finansiranja. Svi oni i dalje lepo dolaze na blagajnu redovno. (Vojislav Šešelj: Čobanov.) Čobanov, jel tako? Znam da se predstavlja kao Tepić, ne znam kako je stvarno. U svakom slučaju, što važi za nju isto važi i za Boška Obradovića i njegove Dveri i za ove iz DS i za ovog iz nove srpske političke misli ili ovog „preokrenutog“. Ne on u stvari više nije u ovoj Skupštini, da li je tako? Dakle, sve ove što sam pročitao da su zamerali na regularnostima unapred, a zbog nadzornog odbora za sve važi isto. Svi oni su i dalje verni blagajni, i u tom smislu nemaju ništa da kažu kao zamerku na račun regularnosti, ali eto, prosipaju pamet naknadno. I ne bi to bilo toliko tragično da to, dame i gospodo, ne rade i danas. Dakle, danas, 2019. godina, popeše se na glavu i Bogu i narodu pričom o nekih svojih šest zahteva i 42 preporuke koje pošto-poto moraju da budu ispunjene, inače bez toga izbori ne vrede pet para. I, kad uzmete da pogledate šta su ti njihovi zahtevi na strani 4. pod naslovom „Nadzorni odbor“ oni traže, pazite sada, oni traže formiranje Nadzornog odbora, kao van upravnog tela za nadzor i ponašanje itd, prema odredbama Zakona o izboru narodnih poslanika. Dakle, opet traže Nadzorni odbor i opet kažu - bez tog Nadzornog odbora nema demokratije i fer izbora. I šta se dešava? Evo, nas na sednici na kojoj mi odlučujemo o tome ko će biti članovi Nadzornog odbora. Ne samo da smo bili ozbiljni kad smo rekli nikakav problem sa tim nemamo. Nemamo mi čega da se plašimo kad ste vi u pitanjum neradnici jedni. Započećemo proceduru, biće svako u prilici da da predlog, izabraće Narodna skupština te ljude na vreme. Čak smo i rekli, ako vas zanima kada, pre Nove godine, 19. decembar, gospodine Atlagiću, Gospodnje 2019. godine, opet je dan pre Nikoljdana, dakle, dovoljno pre Nove godine. I, kao što vidite sve se dešava baš kao što smo mi rekli, a oni nisu se udostojili čak ni svoj predlog da pošalju. Dakle, ne samo da ih nema ovde, ne samo da jednu jedinu reč neće reći na temu Nadzornog odbora, a bio im je jedan od najvažnijih uslova na papiru barem, nego ni predlog čestiti poslali nisu. Zašto? Pa, to je svima više nego jasno. Još jednom za one koji nisu razumeli, njima njihove vlastite reči ništa ne vrede, to pet para ne vredi. Ako nisu značile u momentu kad ih izgovaraju ili kada ih zapišu, a što bi im značile nešto danas? Od svega ovoga što oni strpaše na ove papire, jedino što je zaista važno, to je on što se, dame i gospodo, nalazi među njihovim zahtevima pod rednim brojem jedan. Dakle, tu je suština stvari, a ovo sve ostalo, pusta dekoracija da bude više strana. Njihov zahtev pod rednim brojem jedan, dakle prioritetni zahtev je da se obaveže predsednik Republike, Aleksandar Vučić, da ne učestvuje u izbornoj kampanji na strani bilo koje izborne liste, da ne učestvuje na izborima. To je među zahtevima. Među preporukama pod rednim brojem jedan, dakle najvažnija od svih preporuka, da vidimo šta je tu. Neverovatno, ista stvar. Predsednik Republike da ne učestvuje ni na koji način u izbornoj kampanji na strani bilo koje izborne liste. Prioritet nad svim prioritetima i među zahtevima i među preporukama i među čemu god hoćete. To je on što njih zanima, a ovo da li će biti Nadzornog odbora ili neće, to je samo jedan dodatni pokazatelj kakvi su licemeri i lažovi u pitanju. Dosađivali nam 2016. godine, ni predlog dali nisu. Dosađuju nam danas opet, ni predlog dali nisu. Naravno da njih ništa od toga ne zanima, a lepo smo im rekli, videćete vi, napravićemo mi taj Nadzorni odbor pa ćemo da kažemo i to ćemo sa pravom da kažemo, da smo prvi koji su to uradili u 20 godina unazad, pa ćemo da vidimo kada ćete sledeći put da se nađete pametni da pričate o tom Nadzornom odboru ponovo. Evo predloga pred narodnim poslanicima. Dostavio… (Vojislav Šešelj: Vidi se da si nekad bio radikal kako pričaš.) Jel se vidi? Nije to slučajno. Dakle, dostavio Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, utvrdio je predlog baš onako kako zakon predviđa. Deset članova nadzornog odbora, od čega pet predlaže Vlada, pet predlažu poslaničke grupe. Da čuju ljudi i da razumeju, od ovih pet što dolaze na predlog narodnih predstavnika u ovoj skupštini imena su redom: Svetislav Goncić, dr Nikola Žutić, Branislav Klansček, Dragan Varagić, Ivana Radovanović. Prvo ime i peto ime dolaze na predlog poslaničkih grupa koje čine parlamentarnu većinu. Dakle, dva od pet predloga, a tri od pet dolaze na predloge različitih opozicionih stranaka. Dakle, SRS, LDP, LSV, SDA, to je drugi predlog i treći predlog je SMS. Da se zna, tri od pet predloga koje dolaze iz Narodne skupštine direktno jesu predlozi opozicionih stranaka. Tek koliko da se vidi koliko ovde ima ili nema demokratije, koliko ima ili nema uvažavanja različitih poslaničkih grupa i različitih politika, odnosno predstavnika tih politika. Koliko ovde ima ili nema za nas razloga da oko bilo čega brinemo. Mi naravno znamo da je izborni proces u ovoj zemlji po najboljim mogućim standardima, da je sto, ako ne i 500 puta bolji nego onaj što je bio kada su ga organizovali kojekakvi Đilasi, Tadići, Jeremići i ovi njihovi prateći „boškići“, ali da možemo da ga napravimo još boljim, što znači preciznijim, konkretnijim, transparentnijim, ako treba i bolje kontrolisanim, pa da sutra možemo da kažemo – vidite, obezbedili smo izborne uslove kakve u ovoj zemlji nikada niko nije hteo da pruži, nikada niko. Kad to budemo govorili sutra, svi znaju u ovoj zemlji, govorićemo sa punim pravom jer će to biti istina. Kako odgovaraju ovi koji su sve ovo lepo tako tražili, a u stvari samo zamajavali što narod Srbije, a pre svega sami sebe, ljuti što je to tako, ljuti što smo pokazali da ih se ne plašimo ni najmanje i da smo spremni da ih do nogu porazimo i na proleće naredne godine? Neće više da čuju ne samo za nas i ne samo za Narodnu skupštinu, sa izuzetkom skupštinske blagajne, naravno, nego neće više da čuju ni za bilo kakav dijalog, pa ni za one posrednike u tom dijalogu koji dolaze iz Evropskog parlamenta. Vesna Pešić, nesuđeni kandidat DS za člana Nadzornog odbora danas kaže, ljuta zbog razvoja događaja: „Nećemo da nam više posreduju“, da prostite, to su njene reči, nisu moje: „govna iz EU“. Tako oni imaju visoko mišljenje. (Vojislav Šešelj: Ko je to rekao?) Vesna Pešić. (Vojislav Šešelj: Odlično je rekla.) Imaju visoko mišljenje o ljudima koji dolaze iz Evropskog parlamenta, tako imaju visoko mišljenje o dijalogu koji se vodi u Narodnoj skupštini, o ovim unapređenjima izbornih uslova ili bilo čemu što se ne tiče direktno njihovog džepa. Dame i gospodo narodni poslanici, i vi građani Srbije koji ovo gledate, da sumiramo, Narodna skupština će se izjasniti o ovim predlozima. Narodna skupština će formirati svoj Nadzorni odbor i ispunićemo time još jedan od uslova koje smo dogovorili mi, dakle politički akteri u ovoj zemlji, u neposrednom dijalogu. Time ćemo obezbediti dodatan dobar razlog da se kaže – ovi su izbori jasniji, čistiji i transparentniji, pa ako hoćete i slobodniji nego ikada ranije. Srpska napredna stranka, koja sprovodi politiku Aleksandra Vučića, zbog te politike, zbog njenih rezultata, zbog uspeha koji su već napravljeni, ali zbog jasnog, preciznog plana da radi dalje, da se nikada ne zadovoljava onim što je postignuto, nego da razmišlja kako da napravi još više i još bolje, nada se da će ponovo zavredeti poverenje građana ove zemlje. A, notorni lažovi, a ogrezli u kriminal i lopovluk, poput Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, ovih njihovih pratećih Boškića, Borkića i ostalih, oni sami najbolje znaju da jedan jedini čestiti glas na izborima dobili ne bi, kao što ga dobiti neće. Tako da je za njih izaći na izbore ili ne izaći jedno te isto. Možda za neke od njih koji će zbog toga i definitivno finansijski propasti nije, ali to su problemi sa kojima će oni morati da žive. Oni su izabrali da im gazda bude Đilas, pa neka razmišljaju o posledicama toga. Mi smo izabrali da nam najvažnija na svetu bude Srbija i sve ono što radimo i što ćemo raditi, biće rukovođeno upravo tim, a narod to zna da ceni. Narod je mnogo pametniji nego što ovi tajkuni misle. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Još jednom pitam da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ako ne, prelazimo po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Nataša Mihailović. Izvolite.
Hvala. Dakle, kao što su kolege već i navele, predloženi članovi Nadzornog odbora verujem da će sa punim kredibilitetom i profesionalnim iskustvom znalački obavljati povereni posao, nema sumnje da će poštovati i ona pravila koja budu sami utvrdili, a koja će se ticati njihovog neposrednog angažovanja u nadziranju političkih učesnika u izbornom procesu i medija koji izveštavaju i koji su naravno dužni da obezbede ravnopravno i ravnomerno prisustvo svih učesnika u izbornom procesu, kako bi političke stranke koje uzmu učešća u izborima mogle na adekvatan i blagovremen način da predstave svoje političke izborne programe. Nadzorni odbor ima 10 članova, da još jednom to ponovimo, od kojih polovinu članova imenuje Narodna skupština na predlog Vlade, a polovinu na predlog poslaničkih grupa. Već smo čuli da tri od pet čine predstavnici stranaka opozicije u parlamentu, one opozicije koja aktivno učestvuje, naravno, u radu Skupštine. Važno je da kažemo da su svi predloženi kandidati istaknuti javni radnici, da nisu članovi organa političkih stranaka i da je u tom smislu apsolutno poštovan zakon, odnosno uslovi pod kojima se biraju i predlažu kandidati za Nadzorni odbor. Ponoviću još jednom da je formiranje Nadzornog odbora deo dogovora međustranačkog dijaloga, još na samom početku dok se razgovaralo na Fakultetu političkih nauka, da je to bila jedna od preporuka civilnog sektora, da je dobro što pred ove predstojeće izbore mi formiramo Nadzorni odbor, da naravno nije dobro što 19 godina to telo nije formirano, uprkos tome što je to zakonska obaveza. Ali ja bih još samo dodala da ohrabruje to što je formiranje Nadzornog odbora samo još jedan rezultat implementacije svega onoga što je dogovoreno tokom međustranačkog dijaloga, ponavljam još jednom, ne samo posredstvom i posredovanjem evroparlamentaraca, već i dogovora koji su stranke postigle tokom razgovora na FPN tokom leta. Ostalo je još nešto da se uradi, jako malo toga, kako bi izborni proces bio unapređen u potpunosti u skladu sa svim preporukama političkih činilaca, odnosno relevantnih političkih stranaka koje su učestvovale u razgovorima, ali i onoga što su bile preporuke civilnog sektora. Do kraja godine mi ćemo imenovati i nedostajuće članove REM-a, i to imenovanjem tri plus dva. Danas je taj rok produžen, 23. ćemo imati kompletnu dokumentaciju onih koji su do roka, odnosno do 12. decembra predali svoje kandidature. Potom, do raspisivanja izbora, REM će doneti i preporuke za javne medijske servise i pravilnik o ponašanju komercijalnih emitera. Usvojili smo izuzetno važne antikorupcijske zakone prošle nedelje, kojima se takođe unapređuju izborni uslovi. Ostaje da se krene i u sprovođenje tih usvojenih zakona. I ovim formiranjem Nadzornog odbora, mi praktično ispunjavamo sve ono što je dogovoreno i što je ova parlamentarna većina preuzela na sebe u smislu odgovornosti, da uradi do raspisivanja izbora, a potom, naravno, i tokom trajanja izborne kampanje. Veliko je zadovoljstvo i ohrabrenje što se pokazalo da ova parlamentarna većina ima odgovornost da se suoči sa problemima, da pruži ruku i pristupi razgovorima koji nisu bili laki i jednostavni, ali smatramo da su razgovori i dijalog jedini način da se postigne kompromis i da se nađu rešenja za sve one probleme koji tište političke partije koje žele da učestvuju u izbornom procesu. Bez svake sumnje, nema dileme da je parlamentarna većina to tokom međustranačkog dijaloga pokazala, ali ne samo i tokom razgovora, već i odgovornim radom u parlamentu, preuzimanjem odgovornosti da se na vreme i u skladu sa dogovorom usvoje sve moguće izmene i dopune zakona, formiraju odbori, imenuju nedostajući članovi Saveta za elektronske medije itd. Nije to mala stvar. Mislim da i građani mogu da budu zadovoljni zbog odgovornosti koju, ponavljam još jednom, neko mora da preduzme i da razgovara i razgovorom i kompromisom proba da dođe do rešenja za neke od problema. Ostaje mi samo još jednom da ponovim da će poslanička grupa SDPS u danu za glasanje, naravno, podržati formiranje Nadzornog odbora i sve njegove kandidate, u veri da će oni zaista profesionalno i kredibilno obavljati taj posao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je danas 3. ili 6. jun 2016. godine, onda bi ova rasprava, kako kolege iz vladajuće koalicije ovde govore, imala smisla. To je bio dan kada je konstituisan ovaj saziv Narodne skupštine i toga dana je trebalo da se konstituiše i Nadzorni odbor za ovaj saziv. I tako je to trebalo svaki saziv Narodne skupštine od 2000. godine, od kad Nadzorni odbor postoji kao obaveza u Zakonu o izboru narodnih poslanika. Čuli smo da se, nažalost, to do sada nije dešavalo, odnosno jedanput smo samo imali Nadzorni odbor i evo sada ćemo za ove izbori imati još jedanput. Sada tu ima dosta problema i oko funkcionisanja Nadzornog odbora, pa pre svega oko Agencije za borbu protiv korupcije i njenih nadležnosti, jer se, na kraju, postavlja pitanje – kakva će biti odgovornost za sve one koji budu kršili član 100. iz Zakona o izboru narodnih poslanika koji reguliše šta sve Nadzorni odbor treba da radi? Što bi se reklo, šta je tu je, dobro je i krajnje je vreme da se formira ovaj Nadzorni odbor. Rekoh, da smo to radili pre četiri godine, onda bismo sigurno govorili o kandidatima, a sada moramo malo više da se posvetimo ovom opštem delu i činjenici pod kojim okolnostima je došlo do formiranja, odnosno će doći do formiranja ovog Nadzornog odbora. Naravno, pre toga želim da istaknem da je kandidat naše poslaničke grupe SRS dr Nikola Žutić i da se radi zaista o čoveku koji može raditi i ovaj i bilo koji drugi ozbiljan posao, kao što je radio u svom radnom veku. On je završio filozofski fakultet, doktor je nauka, objavio je oko 35 monografija, studija, zbirki dokumenata, udžbenik iz istorije za završne razrede gimnazije i oko 150 članaka, priloga, rasprava, veliki broj knjiga. Radio je kao profesor docent za političku istoriju Srba na Pravnom fakultetu Univerziteta „Nikola Tesla“ u Kninu, radio je u Institutu za savremenu istoriju u zvanju naučnog savetnika. Dakle, čovek koji ima i formalno obrazovanje i sve karakteristike, a moralno je apsolutno čovek kome se može poveriti svaka ozbiljna državna funkcija. Mi smo ovde čuli malopre od kolega, pominje se i pominjala se Marinika Čobanu kao neko ko šeta sa mandatom od jedne do druge poslaničke grupe, ja bih dodala i Sandu Rašković Ivić. Nisu one jedine, ali zaista su one valjda one primer nemorala kada je u pitanju Narodna skupština i narodni poslanik koji može, kao pod mišku, da stavi mandat i da ga šeta od jedne do druge stranke. Vi to lepo primećujete, ali mi postavljamo pitanje – zašto nećete da prihvatite naš predlog da se izmeni taj Zakon o izboru narodnih poslanika u tom delu, da se odredba iz Ustava Republike Srbije, koja garantuje da narodni poslanik ima slobodu da mandat stavi na raspolaganje stranci sa čije liste je izabran, vrati ponovo u zakon? Zakon o izboru narodnih poslanika je, podsetićemo, izglasan 2000. godine na predlog SRS. Tada su apsolutno sve parlamentarne stranke glasale za ovaj predlog zakona i bio je to dobar predlog zakona, ali je u međuvremenu pretrpeo nekoliko izmena. Dve su posebno loše i zbog te dve izmene ovaj zakon je poprilično izgubio na svojim demokratskim principima koje je imao od samog početka. Jedna izmena je upravo ta gde je tada DS, preko Ustavnog suda, uspela da završi da mandat pripada poslaniku, što je, naravno, apsolutno suprotno Ustavu Republike Srbije i što može da se ispravi i sada. Ponavljam, samo da se u izmenjeni zakon doda stav iz člana Ustava koji govori o tome da poslanik može da ima slobodu da svoj mandat stavi na raspolaganje političkoj partije sa čije liste je izabran. Druga izmena koja je takođe loša, jeste ta, kada su predložili i usvojili, da se poslanici, nakon izbora, biraju sa liste stranaka koje pređu cenzus i to redosledom na kojem su na toj listi bili pre izbora. To je jako loše. Znate, to je demotivisanje ljudi koji rade kampanju. Vi imate jedan deo ljudi koji su i, logično da većina stranaka svoje stranačko rukovodstvo stavlja na početak izborne liste, jer je upravo rukovodstvo to koje će najbolje predstaviti svaki stranački program, onda ljudi koji možda mnogo dobro rade u kampanji, koji su negde u drugom, trećem delu liste kandidati, oni ne mogu postati narodni poslanici iako njihova stranka procenjuje da su odlično radili, da recimo stranka ima 15% prosek osvojenih glasova, a u jednoj opštini ima 26. Valjda u toj opštini ima određenog uticaja i onoga ko je postigao toliko veći rezultat, bio je vredniji, bio je agilniji u predstavljanju stranačkog programa, ali stranka ne može da ga nagradi da bude narodni poslanik zato što mora da se poštuje unapred neka utvrđena lista. Bilo bi dobro da konačno jednom poslušate poslaničku grupu SRS i da prihvatite ove dve izmene. Od oktobra prošle godine vam to nudimo svaki put kada nam to Poslovnik dozvoljava. Nije dobro što se vi danas hvalite kako ćemo konačno imati Nadzorni odbor, a ovi pre ga nisu imali itd. Niste ga ni vi imali, gospodo, i ne biste ga imali ni sada da vam nije bilo onog Nacionalnog konventa za EU, da vas nisu postrojili, da nisu od vas to tražili razni koji su se ovde švrćkali, ti istrošeni evropski komesari, i vi onda slušate ono što vam oni kažu. Oni su rekli da mora Nadzorni odbor i vi ste prihvatili. Mi nemamo ništa protiv što se bira Nadzorni odbor. Predložili smo svog kandidata, glasaćemo. Kolega, nije ništa smešno, tužno je. Tužno je da vi sami ne znate šta je pisalo u članu 100. Zakona o izboru narodnih poslanika. Kada vam dođe ona Fajon ili, ne znam, onaj Flankenštajn, ko god, i kaže – hajde brže za sto, donosite, usvajajte odluku da formirate Nadzorni odbor, vi se onda setite i prihvatate. To je ono što nije dobro. Nije dobro da ste unutrašnje političke probleme u Srbiji izmestili iz Narodne skupštine. Vidite kako je lepo kada o Nadzornom odboru pričamo ovde. Ovde je mesto da se priča i o Nadzornom odboru, i za neki dan o REM-u, i o Agenciji za borbu protiv korupcije itd, ali ne da se radi po nalogu EU, nego da mi sami, kao narodni poslanici, procenjujemo šta je od interesa za politički život u Srbiji, šta je od interesa za razvoj demokratije u našoj državi, za razvoj parlamentarne demokratije, da ovde otvaramo raspravu i da nakon rasprave odlučujemo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, SNS snažno podržava unapređenje izbornih uslova u Srbiji i u tom smislu podržaćemo Predlog odluke o imenovanju članova Nadzornog odbora. Mogu da kažem i to da je formiranje Nadzornog odbora samo deo ukupnog unapređenja izbornih uslova. Usvojilo smo i pre nekoliko dana izmene više zakona – Zakon o finansiranju političkih aktivnosti, Zakon o javnim preduzećima, Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, i ne samo to, već je kompletno uređen birački spisak, imamo najtransparentniji birački spisak do sada, obuka članova biračkih odbora i u stalnom i u proširenom sastavu, izabraćemo nedostajuće članove Saveta REM-a i sve ostale mere koje su do sada sprovedene ili koje su u procesu realizacije. Zašto sve ovo? Zato što nam je stalo da ovo budu najtransparentniji izbori, odnosno izborni uslovi do sada. Zato što nam je stalo da takvi uslovi budu da niko, ama baš niko ni jednu moguću zamerku, ni jednu realnu zamerku ne bude imao nakon sprovedenih izbora, čak ni ovi koji su sami sebe isključili iz izborne utakmice, iz predstojeće izborne kampanje. Čak ni oni neće imati nikakve realne zamerke. Pri tom, tu ne mislim na ludorije neke, poput toga da se zabrani Aleksandru Vučiću da se bavi politikom, o čemu je pričao kolega Orlić, ili da se zabrani Aleksandru Vučiću da vrši svoju funkciju. Dakle, ne mislim na takvu vrstu zahteva ili ludorije da se pravi neka predizborna Vlada, neka tehnička Vlada, kako su oni to formulisali, prelazna Vlada samo da bi Boško Obradović ili neko od njih bio ministar ili koministar ili, kako su oni to već formulisali ili da se proglašava ratno ili vanredno stanje, pa da se izbori odlažu zato što oni nisu spremni na izbore ili nešto slično. Dakle, pričamo o realnim zahtevima, pričamo o realnim elementima koji će omogućiti da ova izborna kampanja bude najtransparentnija do sada i da izborni uslovi budu potpuno pravični, fer i sve ostalo što je dogovoreno do sada. Mi iz SNS na ovim izborima očekujemo ubedljivu pobedu, očekujemo blistavu pobedu i ne želimo da išta zatamni tu blistavu pobedu koja će se i desiti. Moram još nešto da kažem, predsedavajući, izborne zakone nismo donosili mi. Dakle, nije ova vladajuća većina donosila izborne zakone, već neka druga. Dakle, upravo oni koji danas najviše kukaju na izborne uslove, upravo su oni donosili izborne zakone. Ja sad pitam – kako to da su nekad ti izborni zakoni bili odlični, da su izborni uslovi bili odlični kada su oni sprovodili izbore, a danas kada su oni u opoziciji, danas ništa ne valja? Kako je to moguće, a isti zakoni su u pitanju? Srpska napredna stranka i kada je bila u opoziciji nije kukala, dakle, nismo se žalili na izborne uslove, nego smo jedva čekali da se raspišu izbori da se kandidujemo i da ih pobedimo. Dakle, da pobedimo dosmanlije na tim izborima koje su oni raspisali i to se i desilo, iako je bio medijski mrak, totalni medijski mrak i cenzura. Nismo imali pristup ni jednom jedinom mediju, ni sekunde jedne. Imali smo jedan mali medijski prostor na jednom malom radiju, radiju „Fokus“. To je sve što smo imali, ali nas to nije sprečavalo da se bavimo politikom, da kandidujemo ideju, da kandidujemo program, da idemo među građane, da idemo na teren, da svaki dan na svakom mestu razgovaramo sa građanima. Ponudili smo program, ponudili smo ideje, ponudili smo politiku. Još nešto, predsedavajući, za sam kraj. Nema tih izbornih uslova, nema tih nadzornih odbora, nema tih REM-ova koji će njima doneti izbornu pobedu ako nemaju program, ideju i politiku, a nemaju. Za razliku od njih SNS ima i program i ideju i politiku i to građani umeju da prepoznaju i cene na izborima. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogli smo da vidimo u prethodnih nekoliko godina kako izgledaju izbori u Srbiji i oni koji su pojedinačni, dakle, koji nisu lokalni izbori, koji nisu zajedno u terminu kada je većina lokalnih samouprava. Imali smo priliku da vidimo najskorije kako su izgledali izbori u Medveđi. Medveđa je jedna mala opština u kojoj smo mogli da vidimo taj primer fantomskih izbornih listi, koji posle, ne samo što troše sredstva iz budžeta namenjena za kampanju, nego im je omogućeno mnogo više nego drugim izbornim akterima, čak i one stvari koje nisu bile po zakonu. Tako smo imali priliku da vidimo da izvesna srpska desnica, koja je jedna satelitska stranka SNS je imala pristup korisnika narodne kuhinje i socijalne pomoći iz opštine Medveđa koji su posle toga, dakle, te ljude obilazili, nudili im novac, nudili im raznu pomoć u zamenu za glasanje na izborima. To je bilo dokumentovano. Ti sami ljudi, ti sateliti su se time hvalili na društvenim mrežama i u medijima, to je opšte poznata informacija koja je prošla bez ikakve reakcije nadležnih državnih organa. Nema ni Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, nema ni Zaštitnika građana, ni Ministarstva unutrašnjih poslova. Dakle, apsolutno nije niko na to reagovao. Kandidate te liste činili su članovi SNS. I za registraciju nekih drugih stranaka odvojen je novac, zavetnici, savetnici, kako već, dakle, od stranke registrovale i učestvovale u izbornoj trci posle, sa te neke patriotske strane, kao i ove neke druge, sa ove liberalne, proevropske ili kako već strane političkog spektra kao električni zečevi u izbornoj kampanji. Imali smo priliku i na beogradskim izborima da vidimo više od 20 izbornih listi. Videli smo od Udruženja Grka Beograda, Slovaka Beograda, gondole, raznih romskih organizacija, svega je tu bilo. Dakle, izmišljaju se kandidati da bi posle od tih svih grupa građana, koalicija ili kako već, koje ne pređu cenzus, maksimalan profit imala stranka režima, SNS, u prelivanju mandata po Donteovom sistemu. Imali smo pre godinu dana izbore u četiri opštine, u Kuli, u Doljevcu, u Kladovu i u Lučanima. Samo su u Lučanima bili redovni izbori, SNS se odlučila da raspiše izbore i u ove tri opštine da bismo imali zapanjujuće rezultate. Nigde ni u jednoj demokratiji na svetu ne može da se desi da tri odvojene režimske stranke uzmu više od 90% glasova u nekoj opštini. Takva je situacija bila u Doljevcu, gde je 95% navodno glasalo za SNS, SPS i JS. Slično je bilo u Kladovu, gde je umesto JS bio PUPS. To je trenutna izborna atmosfera u Srbiji koje niko nije bio svestan, dok nije došao diktat iz inostranstva. Verujem da velika većina narodnih poslanika nije ni znala da postoji mogućnost, tj. norma u Zakonu o izboru narodnih poslanika, da Narodna skupština formira nadzorni odbor. To smo samo čuli, tek kada su došli tutori iz inostranstva iz Evropskog parlamenta i objasnili neke stvari predstavnicima vladajuće većine. Od leta, od kada je počela nevladina organizacija pod pokroviteljstvom Džordža Soroša da saziva proevropsku tj. prozapadnu opoziciju i stranke režima, da im drži predavanje i objašnjava šta su izbori, šta je glasanje, šta je brojanje glasova itd. mi smo imali jedno veliko poniženje za Narodnu skupštinu, a to je da su došli bivši poslanici Evropskog parlamenta, isluženi, izraubovani da objašnjavaju narodnim poslanicima, vode glavnu reč u Skupštini Srbije i otprilike deluju kao kontrolno telo za vladajuću većinu i veliku većinu prozapadnih stranaka. To pokazuje da predstavnici vladajuće većine, većina poslaničkih grupa u Skupštini Srbije nije bila svesna tih problema i nije znala da ih reši iako su predstavnici SRS upozoravali godinama, od 2016. godine, da ovaj Saziv treba da donese novi Poslovnik, da se ne mogu sednice sazivati po hitnom postupku, da se ne može spajati više raznorodnih tačaka dnevnog reda za jednu raspravu, a imali smo situaciju do pre godinu dana, tj. prošle godine, kada je bio budžet na dnevnom redu, sa još 76 tačaka dnevnog reda. Zajedno sa budžetom koji treba da bude krovni i najvažniji zakon koji Skupština donosi. Vi ste bili slepi i gluvi na te primedbe koje su bile dobronamerne u cilju unapređenja kvaliteta rada Narodne skupštine, a onda ste se toga setili kada je Nacionalni konvent za EU to prvo rekao, pa ste se ponašali kao velike demokrate, a onda posle toga od nevladinih organizacija, Fonda za otvoreno društvo i ostalih, do bivših evropskih poslanika, do sada isto tako, od tutora iz inostranstva iz Evropskog parlamenta. To pokazuje da vi nemate apsolutno nikakvu samostalnost u donošenju odluka. I ovo sada radite ne zato što mislite da biste sa tim poboljšali ambijent u kojem se održavaju izbori, nego zato što su vam tako rekli. Još jedna stvar. Imali smo 2016. godine priliku da vidimo da je ambasador SAD direktno uticao na izborne rezultate. Oni su, ne samo što je bio u izbornoj komisiji i u predstavništvu nekih opozicionih stranaka, već isključivo pod pritiskom američke ambasade, vi ste dve liste ubacili u Narodnu skupštinu. U pitanju je lista Čeda-Bojić-Čanak i DSS-Dveri. Nisu imali dovoljan broj glasova da bi prešli izborni prag i imali poslaničke grupe, vi ste pod pritiskom iz američke ambasade to uradili. Toliko o demokratiji, izborima, samostalnosti, suverenosti i svemu ostalom. Imali smo priliku, kada govorimo o medijskom predstavljanju, da vidimo da RTS, koja se finansira iz budžeta Srbije, dakle, svi građani je plaćaju, još plaćaju pretplatu uz račun za struju, dakle, jedna neviđena nebuloza i otimanje para, da bi posle toga oni donosili samostalno valjda svoje odluke o izboru direktora, upravnog, nadzornog odbora ili kako već, političke stranke, poslaničke grupe, nemaju uticaj na izbor u Upravnom odboru RTS, niko ne zna po kom principu se ti ljudi biraju, a onda promovišu, naravno, u skladu sa svojom uređivačkom politikom, njih zanima da budu javni servis evropske Srbije i samim tim su oni zauzeli određenu stranu u ovoj našoj političkoj podeli u Srbiji. Još nešto. Niko nije reagovao, ni Ministarstvo kulture, ni Vlada Srbije, ni Skupština Srbije, kada RTS sve učestalije prikazuje mapu Srbije bez teritorije KiM. To je za vas postalo normalna stvar i više se niko ni ne začudi kada to vidi na RTS. Radio-televizija Srbije, u vreme predsedničke kampanje, vreme predviđeno za sve kandidate je bilo u takvoj proporciji da je jedan kandidat imao više vremena, tri i po puta više vremena nego svi ostali kandidati zajedno. U pitanju je, naravno, sadašnji predsednik Srbije. Kako tad niste primetili da nešto ne valja u našim izbornim uslovima? RTS i sada u svojim političkim emisijama, kojih je jako malo, u informativnim emisijama, neguje raznolikost. Može da se tamo pojavi veliki broj raznih političara, i Vulin i Nebojša Stefanović i Vučić i Zorana Mihajlović i ostali, ali slabo ko iz parlamentarne opozicije, ili oni koji su njima podobni. Tako možemo da vidimo da se tamo često pojavljuju stranke koje nisu učestvovale na izborima, stranke koje su u parlamentu zahvaljujući tome što su oteli, tj. ukrali mandate i formirali svoju poslaničku grupu i posle toga RTS to predstavlja u informativnom programu kako neka Stranka moderne Srbije nešto smatra. S kojim legitimitetom je to? Ima i drugih, isto tako, koji nisu učestvovali, apsolutno nemaju nikakav legitimitet, ali za njih je to vreme slobodno i to daje nama iluziju pluralizma na RTS. Ovo zaista ne možemo da posmatramo kao vašu samostalnost, suverenost i brigu za demokratiju u Srbiji, već samo jedno u nizu ispunjavanja diktata iz inostranstva. Vi mislite da ćete zbog toga nekoga da odobrovoljite, da će neko da bude prema vama zahvalan, da će možda da pruža podršku vama za nešto što budete radili a što se tiče naše unutrašnje politike, a najviše od svega se bojite da predstavnici EU ne upute tri sata pre zatvaranja birališta u Srbiji čestitku za pobedu nekom drugom ko nije iz SNS. I zbog toga ste spremni na sve ustupke i zbog toga vam oni i lome kičmu.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, formiranje Nadzornog odbora je jedan od zaključaka međustranačkog dijaloga i tročlane delegacije Evropskog parlamenta u Narodnoj skupštini Republike Srbije, sa ciljem unapređenja predizbornih uslova pred predstojeće parlamentarne, pokrajinske i lokalne izbore. To je drugi takav odbor u višestranačkoj Srbiji koji će sprovoditi opšti nadzor nad postupcima političkih stranaka, kandidata i sredstava javnog informisanja u toku izbornih aktivnosti. Kao što ste mogli da čujete u dosadašnjoj raspravi, ovaj Nadzorni odbor treba da ima 10 članova. Polovinu od tih 10 članova predlaže Vlada Republike Srbije, imenuje Skupština na predlog Vlade, a polovinu na predlog poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije iz redova istaknutih javnih radnika, pod uslovom da oni nisu članovi organa političkih stranaka. Veoma je važno istaći da SNS i ovom raspravom u Narodnoj skupštini Republike Srbije pokazuje da je spremna na unapređenje ambijenta predstojećih izbora. Sve što su tražili, iz dosadašnjih rundi razgovora predstavnici opozicije, biće realizovano. To potvrđuju i prethodna četiri doneta zakona, koji ograničavaju funkcionersku kampanju i korišćenje javnih resursa u predizbornoj kampanji. Formiranje Nadzornog odbora je još jedna potvrda da će svi zaključci sa međustranačkih razgovora sa predstavnicima EU o unapređenju predizbornog ambijenta u Srbiji biti realizovani. Definisana je i vremenska odrednica. Imamo situaciju da deo opozicije, predvođen Savezom za Srbiju, ne učestvuje u ovom dijalogu, tražeći zapravo opravdanja koja ne može da nađe. Zbog straha od izbornog neuspeha, Dragan Đilas uporno ponavlja da ništa nije urađeno, a od ovlašćenog predstavnika SNS, Vladimira Orlića, smo čuli da mu se u vređanjima evropskih parlamentaraca pridružila i Vesna Pešić. Time su i jedno i drugo uvredili predstavnike EU, ignorišući njihove pozive da bojkot u nijednoj zemlji ne donosi ništa dobro. Očigledno je da Savezu za Srbiju ne odgovara ništa, jer znaju da svakako gube izbore, pod bilo kakvim uslovima i to je negde njihova realnost od 2012. godine, od kada listu SNS predvodi Aleksandar Vučić. Njihov cilj je da dođu na vlast bez izbora, a naš cilj je da istovremeno radimo na unapređenju izbornog procesa u Srbiji, kao i privrednog ambijenta. Dokaze o tome pokazujemo svaki dan. Ima li šta bolje od otvaranja deonice puta Surčin - Beograd, kojim je povezan auto-put od Horgoša do Čačka? Od Beograda do Čačka se konačno auto-putem stiže za sat vremena. Pre nekoliko dana je potpisan Ugovor za izgradnju Moravskog koridora i, jednostavno, svakim danom pokazujemo dokaze koliko menjamo Srbiju i zbog toga ću u danu za glasanje, kao i ostali članovi SNS, podržati kandidate za ovaj Nadzorni odbor.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Samim kandidovanjem ispred SRS, gospodina Žutića, Srpska radikalna stranka je dokazala da želi razgovarati oko narednih izbora, uslovi pod kojima će se odvijati i održavati ti izbori. Tu nema ništa nejasno, s tim što i dalje insistiramo, svi razgovori, svi predlozi moraju da se obave u parlamentu i u okviru Skupštine Srbije. Ne može se tražiti alternativa, kako smo to videli, traži se po nekim drugim objektima, nekim drugim ustanovama koje nisu namenjene za parlamentarni život, a pogotovu ne za nešto što se zove unapređenje izbornih uslova. Ono što SRS uvek insistirala, to je da se doneseni zakoni koji se odnose direktno na izbor i izborna pravila moraju poštovati, pa bez obzira kakve su primedbe i kakve su zamerke, moraju po tim zakonima da se sprovode. Sada smo napokon posle 19 godina, kako se to više puta ovde isticalo, u situaciji da predlažemo i da usvojimo predlog članova Nadzornog odbora. Ovde predstavnici vladajuće koalicije ističu kako je ovo prvi put posle 19 godina da se formira Nadzorni odbor. To bi trebalo da bude opomena njima samima. Do sada je u proteklih 19 godina održano više izbora, što redovnih, a Bogami i nemali broj vanrednih i ova koalicija je, između ostalog, prepoznatljiva po tome što je nekoliko puta zaredom raspisivala vanredne izbore. Realne potrebe nije bilo u smislu da neke kritične većine koje će podržavati aktuelnu Vladu, međutim to je bila odluka većina tadašnje i sadašnje, da treba pristupiti vanrednim izborima i to su, ako ništa drugo, bile prilike da se u skladu sa zakonom formira i nadzorni odbor. Nadzorni odbor ima neke ingerencije koje su vezane za nadziranje izbornog procesa, svega onoga što je vezano za izbore, da preko institucija i zvaničnih organa ove države pokreću određene postupke, kada je u pitanju i kažnjavanje i kada je u pitanju sprovođenje zakona. Nadzorni odbor lično nema neke velike ingerencije, ali može pokrenuti određenu inicijativu, može pokrenuti određeni postupak. Mi smo i dalje za to da u izborima moramo biti svi jednaki i pod istim uslovima da učestvujemo u tim izborima. Pre svega, i ono što se odnosi na te tehničke uslove koje treba obezbediti, a među njima je na prvom mestu prikupljanje potpisa. Mi imamo situaciju, pogotovu sad, kada su izbori očigledno na sva tri nivoa i na lokalnom i na pokrajinskom i na republičkom, da nema tu jednakosti niti ravnopravnosti. Potpisi se overavaju kod notara, i notari, osim što ih nema u dovoljnom broju, oni su pod direktnim pritiskom onoga ko je na vlasti i tu ne treba ništa da se krije. Redosled na zbirnoj listi stranaka zavisi od trenutka kada se predaje dovoljan broj potpisa i kada se proglašava ta lista koju predaju stranke koaliciji. U ovakvim uslovima kakvi su do sada bili, male su šanse onih koji deluju iz opozicije da budu visoko rangirani ili visoko pozicionirani na zbornoj listi, jako male šanse. Zato što, ponovo kažem, nedostatak je notara, nedostatak je u fizičkom broju onih koji ispred notara, jer notarske kancelarije mogu to da rade a pogotovu kada imamo instrukcije od strane vlasti. To su pokazali i neki vanredni izbori na lokalnom nivou, a možemo da zamislimo i pretpostavimo kako će se to odvijati kada su izbori na sva tri nivoa. To je već u samom startu hendikep za opoziciju. Izbori treba da pokažu koliko je vlast bila uspešna, koliko je ono što je radila, koliko to može da cene građani Srbije i na koji način će se izjašnjavati kada izađu na biračko mesto. Za opoziciju je to trenutak kada treba da proveri koliko je bila ubedljiva u svojim kritikama, u iznošenju svog programa i svojih političkih stavova. Sve ostalo je potpuno periferno, neću da kažem nebitno, ali mora se o tome voditi računa. Mi imamo situaciju kada je u pitanju predstavljanje političkih stranaka na medijima, da parlamentarne stranke na nacionalnim elektronskim medijima kao što je RTS bukvalno doživljavaju diskriminaciju. Ima jedno pravilo koje svi znaju, od laži koje se serviraju u medijima, gora je selektivna istina, a to radi RTS, kada su u pitanju informacije, informativni programi, političke emisije, onda se služe onim što je već provereno da je gore od ogoljene laži, a to je ta selektivna istina. Selektivna istina se plasira u zavisnosti šta to želi vlast, odnosno vladajuća koalicija. Hiljadu puta smo slušali do sada kako se brane predstavnici vlasti da oni nemaju toliki uticaj. Ako nemate uticaj zašto ste preuzimali na sebe odgovornost vođenja ove države, podrazumeva se da ono što finansira budžetskim sredstvima ova država ili na neki drugi način finansiraju poreski obveznici, da vlast mora da kontroliše u ime tih građana koji to finansiraju. Imamo mnoge probleme koje treba rešiti. Da bi imali koliko toliko bar preduslov da učestvujemo u tim izborima. Imamo sad i ovde u Predlogu za članove Nadzornog odbora nešto što je presedan. Ovde predlaže stranka koja uopšte nije učestvovala na izborima. Stranka za modernu Srbiju, ili popularno nazvana SMS, valjda to zbog onih poruka, pa narod će da zapamti. Pa, kakav je to način. Kako može neko ko uopšte nije učestvovao na izborima, nije bio ni registrovan, sad odjednom da postaje stranka i to parlamentarna stranka. I ravnopravno i ravnomerno učestvuje u predlaganjima članova Nadzornog odbora. To je van pameti. Bez obzira šta mi mislili o politici, „Dosta je bilo“ oni su učestvovali na izborima, oni su postali parlamentarna stranka iako postoje uslovi da oni predlože, to bi bilo sasvim normalno i logično. Mi imamo loša iskustva srpski radikali. Loša iskustva u poslednjih dvadeset godina pa i ranije kada su nam otimali i mandate, kada su nas šikanirali i šta sve nisu radili, proglašavali za teroriste i tako dalje. Ali, ne želimo da bilo ko, ko je prisutan na političkoj sceni Srbije doživi bar približno ono što je prolazila SRS. Mi se borimo za demokratske principe, za razvoj demokratije. Mi ne želimo nametnutu demokratiju koju nam nameću globalisti, kao što su Soroš i ostali. U toj nametnutoj demokratiji nema za nikoga dobro, zapamtite. Ni za one koji se uljuljkuju da su privremeno na vlasti pa će biti pošteđeni. Daleko od toga. Ne može onaj ko nije učestvovao na izborima da bude ravnopravna i da ravnomerno učestvuje sa onim političkim partijama koje su na izborima, bez obzira šta mi mislimo o njihovoj politici. Vi ste i ovde predložili, odnosno dali mogućnost. To u krajnjem slučaju, nas je i te kako obuhvatila zebnja. Onog trenutka kada ste prihvatili da bezuslovno ispunjavate sve naloge koje vam postavljaju parlamentarci iz EU. To je nešto što upozorava svakog normalnog čoveka koji dobro misli svojoj državi i svom narodu. Ako ispunjavate njihove naloge sad i pomerate datum održavanja izbora kako to predsednik Vlade obrazlaže za 3. maj, pitanje je da li će se održati 3. maja. Pitanje koju će sledeću silu i snagu upotrebiti da prolongiraju to. Hvala vam puno na razumevanju, predsedavajući.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, kako znate poštovani građani Srbije, a i vi narodni poslanici SNS na čelu sa Aleksandrom Vučićem već nekoliko godina sprovodi modernizaciju Republike Srbije. Tako smo, pored ostalog, pokušali, a i donekle ostvarili jednim delom, jer taj proces će još nekoliko godina trajati modernizaciju u oblasti školstva, u oblasti zdravstva, pa u oblasti infrastrukture, gradnjom auto-puteva, cesta, regionalnih cesta i tako dalje, izvršili rekonstrukciju i nameravamo još i više, železničkih pruga izvršili finansijsku konsolidaciju i počeli modernizaciju državne uprave. Nema sumnje, dame i gospodo, da nećemo izvršiti tu modernizaciju državne uprave, pa na red će doći i Narodna skupština Republike Srbije, pa evo i Nadzorni odbor, iako ga prethodnici naši politički protivnici nisu formirali punih 19 godina, a mogli su, a zna se i zbog čega nisu. Tu su određeni predlozi Nadzornog odbora. On je jako bitan, neki smatraju da nije, i te kako je bitan kod postupaka sprovođenja izbora. On vrši opštinski nadzor. Na čemu? Na postupcima, to je vrlo bitno, političkih stranaka, kandidata i sredstava javnog obaveštavanja. Kako je uvaženi doktor Vlado Orlić rekao, 10 članova, jednu polovinu imenuje Narodna skupština Republike Srbije na predlog Vlade Republike Srbije, a drugu polovinu predlažu poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije i kolega Orlić je naveo koje su to. Nažalost, oni koji su tražili Nadzorni odbor nisu predložili danas ovde. Kada su u pitanju ovaj mali deo koji nisu, to je mali deo opozicije, ja ih tako nazivam. On zaista jeste, ovi iz Saveza za Srbiju, oni nemaju birače iza sebe, koji bojkotuju i nas ne treba, poštovani građani, mnogo zabrinjavati zato što oni bojkotuju izbore, niti nas toliko treba interesovati, jer njih zaista videli ste od početka ne interesuju izbori, ali ih interesuje vlast, bez izbora. Kako? Pa, ulicom. Pa, zašto ulicom? Pa zato što imaju iskustva iz 5. oktobra 2000. godine, isti ljudi potpuno isti, isti Dragan Đilas, isti Vuk Jeremić, dakle da ih dalje ne nabrajam i tako dalje. Ono što je vrlo bitno kada smo kod 5. oktobra koji oni pripremaju sledeće godine, oni to pripremaju da to bude, 5. oktobar ušao je u istoriju Srbije. Kako? Po dva osnova. Prvi osnov jeste što je to drugi najveći udarac parlamentarizmu u Srbiji uopšte. Zašto? Zato što prilikom prvog izbornog kruga 2000. godine Vojislav Koštunica nije dobio izbore, a Slobodan Milošević nije izgubio, a drugog kruga nije bilo. Pitanje je šta bi bilo? Već su zapalili Narodnu skupštinu, pretukli Dragoljuba Milanovića ispred RTS-a i to je drugi najveći udarac u istoriji parlamentarizma Republike Srbije. Kada ih vidite pojedinačno, njihove radne biografije, Dragana Đilasa, zvanog u Evropi đikaš, zašto đikaš? Jer se za Evropu potpisuje kao đikaš, a u Srbiji je Đilas. A vi pamtite, poštovani građani, dok je bio gradonačelnik grada Beograda ušao je u politiku kao obični gologuzan, a napustio funkcije i evo ga sada sa 619 miliona evra. Njega to interesuje, njega izbori ne interesuju. On je kupio narodne poslanike i formirao sada stranku. O tome ću ja posebno nadam se sutra govoriti i datume gde se sa njima sastajao i pojedinim centrima moći iz inostranstva. I neka ga bude sramota. O tome ću ja drugi put. Da vidimo ko je još tamo? Janko Veselinović. Neko reče, mislim da kolega Orlić danas – ko će za njega glasati? Pa taj stanokradica zvani, pa taj krade stanove. za njega neće ni porodica vlastita glasati. Osnovao je nekakvu udrugu za obrtaj. Trebalo bi mu videti račune dok je vodio izbeglice na područje AP Vojvodine. Dušan Petrović, znate po čemu je poznat? Građani Šapca znaju 10%, zovu ga, a inače zvani kravoubica. On je bio ministar poljoprivrede, 250.000 krava dao je da se pokolje za jednu godinu od ukupnog fonda od 500 hiljada. Jel tako, dame i gospodo narodni poslanici? I sada huška Zelenovića, onog nesretnog Zelenovića, koji optužuje svoju zemlju i državu stalno u inostranstvu. Da li to radi i jedan političar nemački, austrijski, francuski, SAD? To su oni, poštovani građani, koji rade protiv interesa naše zemlje i tu zaista nemam problem da im to kažem. Dalje, Zoran Lutovac, zvani zalutovac. Građani su ga prepoznali da taj čovek nije za politiku, a ne samo građani već i njegovi unutar Demokratske stranke. Zaista, pošto je kolega profesor, ja mu zaista savetujem da se kani politike, to nije za njega. Dragan Đilas već sam rekao. Boško Obradović, zvani lupeti, pa o njemu smo stalno govorili. Znate, kako je on ušao u ovu Narodnu skupštinu? Kroz odžak. I došao u potkrovlje i vršio pritisak na Republičku izbornu komisiju. Sećate se, poštovani građani, kada ste gledali prenos na RTS-u? E, tako je taj čovek došao. A, ovo je istina, neka mi kažu gospoda iz Dveri, razbijena mu, sam je razbio poslaničku grupu i stranka mu se razbila. Ne može skupiti glavne organe svoje stranke. I sada nema izlaza, i normalno nego da ruši državne organe i zgrade po Beogradu i Republici Srbiji. Idemo dalje. Neko je danas spomenuo Mariniku Tepić, zvanu čobanuka, kako reče profesor Šešelj, ja je nazivam zaista golupreletač. Ona legne uveče u jednoj političkoj stranci, a sutradan se probudi u drugoj političkoj stranci, a inače je električni zec Dragana Đilasa, čim on prstom, ona skače, pljuje po državi Srbiji, po vojnoj industriji, po našoj vojsci, po našoj policiji, a zadatke su dobili iz inostranstva i Dragan Đilas, a ona kao njegova perijanica. Ponovo se javio mudri akademik, Teodorović, zvani glavotres. Kaže on da ga nazivam glavotres zato što mrzi Aleksandra Vučića, pa se trese sav od mržnje i tako dalje. Kažemo moramo još žešće da se tresemo, to je neverovatno. Taj čovek je izgubio radno mesto na Saobraćajnom fakultetu, isteran za vreme bombardovanja, pobegao je u SAD, a šta je radio tamo? Neka se on zapita šta je radio. Vratio se ponovo i protivzakonito je došao na Saobraćajni fakultet. Ko ga je primio? Ko bi drugi nego Srbijanka Turajlić, iako posle nje svi dužni profesori ići na nastavno-naučna veća da im se zvanja potvrde. Prema tome, treba tu da mi vidimo šta je on radio, da li je on zvanja tada, u tom vremenu i da li su ona validna. Ja neću mnogo o njemu da trošim reči. Tu se javio danas, videli ste da ponovo pljuje i čini mi se Ognjen Radonjić, onaj asistent zeca. Čudim se profesoru zecu koga je uzeo za asistenta. Pa, gospodine Radonjiću, zvani tortura. Zašto? Zato što je vršio torturu na studentima, to i danas radi. Nikad mu niko nije mogao znati od studenata koju ocenu ima, čak poverenik za informacije nije mogao, rektor da i ne govorim i dekan. E, taj danas psuje Republike Srbije, SNS i predsednika Vučića. E, to je taj Ognjen Radonjić. Ko mu brani u politiku? Neka ide u političku stranku, ali vidite čuda, poštovani građani i vi kolege, profesori, pa to je profesor sociologije i predaje studentima sociologiju, a zuji mu u glavi komunizam. Nije član političke stranke, a politički deluje na Univerzitetu. To po zakonu ne može. To je bilo samo za vreme komunista. Dakle, to je taj kolega. Dalje da ne nabrajam. Dozvolite da ipak kažem da ovaj nesretni Janko Veselinović, jer on provodi politiku i Vuka Jeremića i Dragana Đilasa, šta je on izrekao 11. septembra 2019. godine. On smatra da će proći izbori, mi ih nećemo dobiti, a pozvaćemo policiju na ulice i vojsku. On smatra - proći će izbori, mi ih nećemo dobiti, a pozvaćemo policiju na ulice i vojsku. Citiram, posle bojkota tražiti raspisivanje novih izbora, direktno okretanje vojske i policije na stranu demokrata i protivno režima. Završen citat. Poštovani građani, taj isti Janko Veselinović to je radio 2000. godine na predlog obaveštajnih službi SAD i nekih evropskih država. Tako su nam predsednika Miloševića oterali u Hag, a danas sede u ovoj Narodnoj skupštini neki koji su to radili. Nažalost, ne sede danas, jer dođu godišnje jednom. Među njima su svi ovi iz Saveza za Srbiju, jer je to DS u raznim varijantama. Na kraju, nećemo se mi, poštovani građani, mnogo da sekiramo, izići ćemo mi na izbore i rešiti problem. Problem je u tome što će predvoditi, za njih problem, listu SNS predsednik stranke Aleksandar Vučić, koji je, za razliku od njih, veliki srpski neimar. Da li je to tačno, dame i gospodo narodni poslanici? Dakle, veliki srpski reformator koji je reformisao srpsko društvo u zadnjih osam godina, Aleksandar Vučić i SNS. Srpski državnik, za razliku od njih. Oni su obični političari i politikanti, a on je pravi srpski državnik, veliki srpski rodoljub. Da li je tačno, poštovani građani? Nad svim tim, veliki patriota. Narod bi to rekao kada sam ja bio mlađi - predsednik Vučić gradi i brani, u dve reči da to kažem, a ovo što oni nameravaju, taj film više neće gledati. Niko im ne brani izići na izbore, ali problem je što neće dobiti glasove. Na koncu, poštovani potpredsedniče, SNS će glasati za Nadzorni odbor, kao i moja malenkost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, SNS je pokazala da je spremna za dijalog u svakom trenutku, pa i u izbornom procesu, odnosno o unapređenju izbornih uslova. Mi smo za pregovore na Fakultetu političkih nauka i kasnije su se odvijali u Narodnoj skupštini, delegirali najviše funkcionere SNS, članove predsedništva i članove glavnog odbora da predstavljaju SNS i da razgovaraju o predlozima za bolji izborni proces. Ministar Nebojša Stefanović je sada na čelu Radne grupe, koju je formirala Vlada, koja se bavi upravo o unapređenjem izbornih uslova i mi smo već ovde u Skupštini imali na dnevnom redu neke zakone za koje su upravo na pregovorima utvrđene određene izmene i dopune, odnosno predlozi za izmene i dopune. Danas na dnevnom redu imamo i Predlog za formiranje Nadzornog odbora koji će vršiti nadzor nad svim relevantnim institucijama i uopšte svim akterima u izbornom procesu. Prema tome, Narodna skupštine je svoje obaveze preuzete u tom međustranačkom dijalogu ispunila. U toku je i izbor članova REM-a pred nadležnim Odborom za kulturu i informisanje Narodne skupštine. Ovim se zaokružuje priča oko ispunjenja svih preporuka koje je dao ODIR, a u vezi sa izbornim procesom. Ovo jača ne samo naš kredibilitet kada su u pitanju izbori, već i doprinosi jačanju naše međunarodne pozicije, jer se i Savet Evrope i Evropska komisija oslanjaju upravo na izveštaje ODIR-a. Želim da kažem i da očekujemo ovih dana da, u skladu sa uobičajenom praksom, pristigne izveštaj i posmatračke misije OEBS-a, odnosno ODIR-a za upravo procenu posmatranja parlamentarnih izbora u Srbiji. Ono na šta ja želim da vas podsetim jeste da je ovakav Nadzorni odbor zapravo prvi put formiran 1997. godine po starom zakonu, a poslednji put 2000. godine. Cilj je, naravno, uvek dodatni vid kontrole svih učesnika u izbornom procesu i sada mi imamo one koji su imali prilike ranije da formiraju ovakav Nadzorni odbor sa ovakvim nadležnostima, ali nisu ni 2003, ni 2007, ni 2008, ni 2012. godine. Nisu predložili formiranje Nadzornog odbora, a imali su većinu u Skupštini ti isti koji sada nama zameraju i koji nas kritikuju. Treba reći i da nisu svi iz opozicije želeli da učestvuju u ovim razgovorima, a treba reći da su oni doneli te zakone koji im sada ne odgovaraju. Postavlja se pitanje kako je moguće da su tada ti zakoni njima bili dobri, a sada im nisu dovoljno dobri da bi se sproveo kvalitetan izborni proces i kako je to tada bilo u redu da ne postoji Nadzorni odbor, a sada to kritikuju? I danas oni, naravno, bojkotuju sednicu Skupštine na kojoj se raspravlja o formiranju istog tog Nadzornog odbora koji su oni tražili. I, šta drugo reći, osim licemerno i neozbiljno? Sasvim je jasno da su ti njihovi zahtevi zapravo usmereni na traženje alibija za njihov ne izlazak na izbore. I CRTA, i predstavnici Saveza za Srbiju, i „Jedan od pet miliona“ i Zoran Živković i svi ostali stručnjaci sada kažu da su, zapravo, ove izmene samo kozmetičke prirode, a to su bili njihovi zahtevi na tim razgovorima. Pod tim uslovima koje su oni određivali SNS je učestvovala na izborima i ubedljivo pobeđivala i 2012. i 2014. i 2016. godine. Aleksandar Vučić je pobedio na predsedničkim izborima 2017. godine, a 2018. godine su bili izbori za grad Beograd. Da se podsetimo, Zakon o izboru narodnih poslanika donet je 2009. godine. Zakon o lokalnim izborima donet je 2011. godine. Zakon o finansiranju političkih stranaka je iz 2003. godine, pa kasnije 2008. godine, pa je 2014. godine donet Zakon o finansiranju političkih aktivnosti. Pod tim zakonima SNS je izlazila na izbore i pobeđivala. Zašto? Zato što nama nisu presudne i od presudnog značaja izmene i dopune, već podrška naroda. Mi, naravno, poštujemo zakone, ali i imamo podršku naroda. Mi se ne plašimo ni u jednom trenutku da proverimo izbornu volju građana, jer imamo rezultate. Sve je na našoj strani, i rad i rezultati i podrška naroda. Mi ovde predstavljamo najjaču i najveću političku partiju u Srbiji koja ima program, koja ima plan za razvoj Srbije i jedva čekamo da svima pokažemo koliku podršku građana Srbije imamo i to ćemo pokazati na legitimno održanim izborima. Zato i jesmo za to da sve bude transparentno, jer nemamo šta da krijemo ni u jednom trenutku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Poštovani narodni poslanici, na dnevnom redu imamo izbor Nadzornog odbora. Smatram da je to jedno od kompromisnih rešenja, ali svakako dobro za poboljšanje izbornih rezultata i izbornih uslova. Smatram da je zadatak Nadzornog odbora veoma važan, a to je da on sprovodi opšti nadzor nad postupcima kako političkih stranaka koje učestvuju u izbornom procesu, kandidata koji se kandiduju i koji se nalaze na izbornim listama, tako i sredstava javnog obaveštavanja, to jest medija, javnog mnjenja u celokupnom postupku sprovođenja izbora. Ja bih dodao da bi jedan od narednih zadataka tog Nadzornog odbora svakako morao da bude i nadgledanje opšte situacije koja će prethoditi izborima koji moraju biti na proleće 2020. godine, jer Ustav to nalaže, da nadgledaju ko to i na koji način pokušava da spreči jedan deo biračkog tela da izađe na izbore. Osnovno je i Ustavom zagarantovano pravo svakog građanina Republike Srbije da bira ili da bude biran i smatram da je grubo kršenje svih naših zakona, vezanih za izbore, i samog Ustava, ako neko bude sprečavao bilo koga da izađe na izbore. Zašto kažem ako bude sprečavao? Ovi koji pozivaju na bojkot izbora su nemalo puta na društvenim mrežama, pre svega na Tviteru, objavili ili nagovestili svoju nameru da će se na dan izbora ponašati tako da će na neki način, može se verovati u to, pokušati da spreče da na nekim izbornim mestima birači izađu i da glasaju. Kako će to uraditi, ne znam, ali iz nekih njihovih izjava se može i tako nešto nagovestiti. Kome se oni obraćaju? Koja je ta ciljna grupa koju oni pozivaju na bojkot izbora i ne samo na bojkot, kažem na sve moguće načine da učestvuju u sprečavanju drugih da izađu na izbore. Oni su već sada počeli da lepe svuda gde god stignu one njihove nalepnice „bojkot“ itd. Ko zna šta će im pasti na pamet da rade tamo pred izbore i na dan izbora. E, o tome se mora povesti računa. Ko je ta ciljna grupa, kome oni upućuju poruku, ko su im eventualni istomišljenici, ko se pojavljuje uopšte na njihovim skupovima, ko im daje podršku, ko bi to mogao da bude taj koji će grubo prekršiti sve naše zakone i Ustav i pokušati da spreči bilo koga da glasa? Mislim da su to pre svega bivši članovi tih stranaka i frakcija koje su proizašle kada su im se stranke raspale itd. To su oni nezadovoljni ljudi rezultatima koje su postigli na poslednjim izborima. Izgubili su mnogo, ništa nisu dobili, lutaju, ne znaju ni sami šta će dalje, ne vide izlaz iz te situacije i eto, to su oni u prvim redovima koji šetaju, štrajkuju, blokiraju institucije itd. Zatim, tu su zaposleni u preduzećima, tj. firmama koje su u vlasništvu raznih tajkuna koji vode te stranke, pa onda moraju jadnici zbog opasnosti da budu otpušteni, da slušaju šefove, pa da budu i oni prisutni tako na tim skupovima. Zatim, tu su nezadovoljni ljudi iz raznih razloga. Moramo priznati, ima i takvih. Nezadovoljni su i bivšom vlašću, nezadovoljni su i, možda, i sadašnjom vlašću, imaju pravo da budu nezadovoljni. Ima i takvih. Ne kažemo da su nepošteni, loši, ali su iz nekih razloga nezadovoljni. I oni mogu biti ciljna grupa. Ima onih koji su nezadovoljni svojim položajem nakon promene vlasti na prošlim izborima, jer ništa nisu dobili. Znate, ono kad kažu – a, gde sam tu ja? Mislili su da imaju sve, i imali su mnogo toga, pa su odjednom izgubili, a nema ih nigde u ovoj novoj, da kažem, priči. I oni mogu biti ta ciljna grupa. Međutim, iako sam ovu podelu napravio dosta grubo i nemojte mi zameriti ako sam i pogrešio u tome, ima jedan deo te ciljne grupe koji me posebno interesuje i na koji želim da obratim pažnju. To su mladi buntovni ljudi, studenti, pre svega, koji imaju energije i želje da stvaraju, imaju tu mladalačku energiju, imaju tu želju da učestvuju u kreiranju političkog života u zemlji, ali nisu se opredelili politički, nisu članovi ni jedne stranke, ni jedne političke partije, tek su počeli, studenti su, mladi itd. Neko im je rekao – e, hajde, sada možete te svoje želje, ta svoja stremljenja da ostvarite tako što ćete sad vi nešto krenuti u nekakve proteste, u nekakve blokade. Neću nabrajati slučajeve, imali smo ih u skorije vreme. To su školovani mladi, inteligentni ljudi, ali nisu se, čini mi se, pravilno opredelili. Oni nisu članovi, većina njih, nisu članovi ni jedne političke stranke, ali su pod uticajem političkih stranaka. Žele promene, imaju energije da te promene i predvode, ako treba, ali nekako se nisu pronašli u svemu tome. Evo, ja njima šaljem poruku da za takve ljude ima mesta u SNS, jer ako su mladi, hrabri, pametni, talentovani, borbeni, u SNS uvek ima mesta za takve mlade ljude. Sve svoje ideje, pa možda i one oko kojih se sada trenutno ne slažemo, oni mogu da ostvare ako se aktivno priključe SNS. Jer, ako su im ideje dobre, u našim mesnim odborima će svakako pridobiti odgovarajuću pažnju. Za određeno vreme mogu ti ljudi, ti mladi ljudi, zauzeti značajnije položaje, funkcije itd. Ja ih evo pozivam da se priključe SNS. Ako vrede, ako su borbeni itd, jednog dana mogu oni da predvode i da kreiraju tu našu politiku. Vrata su svima otvorena. Nemojte da vas neki Boško Obradović ili neki Dragan Đilas ili njima slični, odvraćaju od toga da izađete na izbore i da svoje Ustavom zagarantovano pravo da birate ne ostvarite. Ko to ima pravo da vam zabrani i da vas uopšte ubedi da izađete i da glasate na izborima? Ako ste nezadovoljni, u redu, i to je ljudski. Dođite da zajedno ostvarimo možda te vaše ideje. Možda su te vaše ideje koje imate kvalitetnije od ovih koje sada imamo. Dođite da to odradimo zajedno. Bolje je izaći na izbore i birati, nego ne izaći. Prevara zvana „beli listići“ je nekada mnogo koštala neku stranku. Eto, naučite se na tim greškama. Ako vas sada ponovo neko prevari pa ne izađete na izbore, neko drugi će izabrati vlast i sutra nemate nikakvo moralno pravo da kritikujete, da budete nezadovoljni itd. Mislim da je zadatak Nadzornog odbora da vodi računa o tome ko od političkih stranaka propagira bojkot izbora, ko na taj način vrši pritisak na birače i sprečava ih da oni ostvare svoja prava koja su zagarantovana Ustavom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, za SNS demokratija znači vladavina naroda. Unapređenje demokratskog procesa svakako za SNS ni u jednom momentu nije bilo upitno. Nama iz SNS, a mislim i svakom drugom ko se razume u politički sistem, dobro zna da na ovoj zemaljskoj kugli ne postoji ni jedan drugi oblik dolaska na vlast, a tiče se demokratskog oblika, od izbora. To je ono od čega SNS nikada nije bežala, jer za SNS vrhovni sudija svega onoga što političke partije rade, pa i mi sami, upravo pokazuju građani demokratskim putem, olovkom i na papiru u vreme i onda kada je vreme izbora. Naravno da za SNS uopšte nije upitno poštovanje Ustava i zakona. SNS čvrsto se drži svakog slova i Ustava i zakona i naravno to poštuje. Posle 20 godina prvi put ponovo se formira Nadzorni odbor za praćenje kampanje u štampanim i pisanim medijima i uopšte za praćenje kampanje koja će biti realizovana u vreme izbora. To je, naravno, za svaku pohvalu i ovlašćeni predstavnik SNS, gospodin Vladimir Orlić, već je izneo da od pet predloženih kandidata tri su iz reda opozicije. Ono što moram da kažem da smo mi prethodnih sednica, a u cilju unapređenja izbornog procesa, doneli i set antikoruptivnih zakona, ali posebno moram da se osvrnem na birački spisak, da je on sada apsolutno uređen, da postoji elektronska baza podataka kada se tiče biračkog spiska, da svaki građanin samo jednim klikom može da proveri da li jeste ili nije u biračkom spisku. Ovi koji bojkotuju rad narodne sednice, koliko tačno dana, to zna moj kolega i broji im – Aleksandar Marković, njima, u stvari, nije stalo apsolutno do građana. Jer da im je stalo do građana, oni bi bili ovde u Narodnoj skupštini, bar radi onih građana koji su za njih glasali. Oni svojim nedolaskom ovde u Narodnu skupštinu na najgrublji mogući način vređaju i ponižavaju upravo svoje glasače. Nadam se da je to njihovim glasačima jasno. Zašto oni traže bojkot izbora? Pa, zato što oni na vlast ne mogu da dođu u demokratskom procesu. Njima je do vlasti stalo samo iz jednog jedinog razloga, zato što je kasa republičkog budžeta puna. Njih zanima novac i oni bi da se nekako dočepaju tog novca, jer za tajkune i žuto tajkunsko preduzeće pljačka državne kase je jedina politika njihova. Sem te politike, oni politiku u odnosu na građane i nemaju, oni imaju i druge politike, a to je politika ulice, politika nasilja, politika pozivanja na vešanje, politika pozivanja na silovanje, politika nasilja prema ženama, politika crtanja mete na predsednika, na grudi predsednika Aleksandra Vučića, politika crtanja radnih logora za radnike, pristojne ljude Republike Srbije. Naravno da na izborima oni nemaju nikakve šanse. U novijoj istoriji na političkoj sceni Srbije pojavio se državnik, patriota i reformator, to je Aleksandar Vučić. Građani Srbije, to su pokazali na predsedničkim izborima, dajući mu ogromnu podršku od preko 55%, građani Srbije veruju radu, marljivosti, rezultatima rada i odgovornosti. Zato ovi iz žutog tajkunskog preduzeća i iz Saveza za Srbiju nemaju nikakve šanse na predstojećim izborima. Na izborima odlučuje narod, a oni glasaju za najboljeg, politiku Aleksandra Vučića.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Danas je na dnevnom redu Predlog odluke o imenovanju članova Nadzornog odbora. Inače, to je jedan od zahteva mile nam opozicije na upravo završenom međustranačkom dijalogu, koji je bio 12. i 13. decembra, uz pomoć i posredovanje Evropskog parlamenta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To je jedan od zahteva. Naravno, evo govorimo danas o njemu. Drugi zahtev je bio unaprediti rad Regulatornog tela za elektronske medije, REM, imenovanjem tri plus dva člana. Naravno, gospodo, dobićete još dva člana. Sledeći zahtev je bio da se, uz puno poštovanje Ustava Srbije, izbori održe što je moguće kasnije. Naravno, gospodo, i to ćemo vam uslišiti i tu molbu samo izađite na izbore, pokažite ko ste, šta ste, imate li program. Evo, mi ćemo upravo za dva dana, tri dana, imati program, predstavljanje programa, od 2020. do 2025. godine razvojni program, idemo da vidimo šta ćemo investirati, kako ćemo raditi. Tako radi odgovorna vlast. Usput, da čestitam, danas je bilo otvaranje nove trase autoputa od 18 kilometara od Surčina do Obrenovca, tako da će se od Beograda do Čačka stizati za sat vremena. Kad smo kod mile nam opozicije, izašli smo im u susret, izaći ćemo im, šta god požele daćemo im, pa to je prosto demokratski, SNS je poznata po tome. A ja bih pitala članove Nadzornog odbora šta misle o tome da je bila zlostavljana gospođa Maja Gojković, predsednica Narodne skupštine, da je bio napad na novinarke Pinka, da je bio napad na novinarke RTS-a, da je bio poziv na silovanje naše premijerke, gospođe Ane Brnabić, da je bio poziv na linč gospodina predsednika Republike, gospodina Aleksandra Vučića, da je bilo blaćenje njegove kompletne porodice, šta misle o tome? Kako će se o tome izjasniti? Šta će raditi kad, ne daj Bože, jedan od ovog, kako se zove, SZS, da, mislim Boško Obradović, krene da ruši kutije, da udara ljude koji tamo rade? Pa ih molim da budu mirni, da budu odvažni, da budu dostojanstveni. Inače, reče moj uvaženi kolega Vladimir Orlić da od pet predloga članova Nadzornog odbora, tri će biti iz opozicije. Svaka čast, tako se radi. Sad idemo da se podsetimo šta je to radila mila nam opozicija. Mi imamo program. Mi imamo rezultate rada. Mi gradimo, imamo iza sebe 350 kilometara autoputeva. Mi imamo pruge nove, imamo brzu prugu koja se gradi. Imamo nezaposlenost 9,5, istorijski minimum. Bilo je 2012. godine 27%. Zaposlili smo 300.000 ljudi, oni su otpustili 400.000 ljudi. Da ne nabrajam dalje, trebaće mi čitav dan. Da vidimo šta to radi SZS, odnosno Savez za Srbiju, kako oni sebe zovu, a ja mislim da je to savez za sebe, odnosno Đilasov savez. „Jedan od pet miliona“ kažu oni, ja kažem jedan od 50, daj Bože. Idemo redom. Dana 17. marta 2019. godine, taj SZS ili jedan od 500, demonstranti izgurali obezbeđenje RTS-a, razbijena stakla, oštećen automobil. Tokom upada demonstranata u zgradu RTS-a, demonstranti su bili na svim spratovima, kao i na krovu zgrade. Jedan od njih je kroz zgradu Javnog servisa ušetao sa motornom testerom, sećate se i fantomke na glavama. Šteta je pričinjena na ulaznim vratima i svim mogućim prozorima, a oštećeno je jedno vozilo. Šef obezbeđenja je tada pozvao policiju, a ja kažem, da ne bude žrtava. Ovo je materijalna šteta, ovo se da nadoknaditi, a šta ćemo sa zaposlenima? Šta su oni preživeli, stres? Kako ćemo to da nadoknadimo? Kako su ti ljudi radili? Pa nisu ni radili, pet sati nisu radili. Idemo dalje. Kaže ovako, gospodin Boško i demonstranti blokirali ulaz u Skupštinu grada, sukobili se sa živim zidom žena, pa skinuli zaštitnu ogradu na Trgu. Sećate se, nasrnuli na jadne žene, samo zato što se regularno nisu zakazali, primio bi ih gospodin gradonačelnik, takođe, gospodin zamenik gradonačelnika Goran Vesić, a i gradonačelnik Zoran Radojčić. Da su bili normalni, da su se zakazali, bio bi prijem. Ovako, počeli da tuku one jadne žene, a žene ko žene, normalne, dostojanstvene, odbiše taj napad. Svaka njima čast. I ne samo to, malo im je bilo to. Pošto su bili pobeđeni, odoše oni na Trg Republike, pa razvališe onu ogradu. Sećate se onog boksovanja sa znakovima i odoše do REM-a. Tu im je bio kraj. Valjda su se umorili. Sad idemo nešto još skarednije. Brutalne uvrede Vuka Jeremića na račun Ane Brnabić. Lider Narodne stranke Vuk Jeremić ponovo se obrušio na premijerku Srbije Anu Brnabić. Nazvao ju je huljom. Pazite izraz, huljom, protiv koje će biti raspisana poternica Interpola. Bože, da li mu je bio zdrav razum, pitam se ja? Brnabićeva mu je odgovorila tako što ga je podsetila na njegova ranija predskazanja koja su se ispostavila netačna. Naime, Jeremić je krenuo sa brutalnim uvredama zbog premijerkine izjave da ministar finansija Siniša Mali neće napustiti Vladu jer, kako je rekla i kako svi kažemo, poništenje njegovog doktorata je politička odluka. Naravno da je politička odluka. Čovek je ekspert i treba da ostane u Vladi onoliko koliko on želi. Za ovom huljom, kaže gospodin Jeremić, će jednog dana biti raspisana crvena poternica Interpola, tako on razgovara sa damom. On je veliki gospodin, svaka njemu čast. To će se dogoditi na detaljno obrazložen zahtev Specijalnog tužioca za visoku korupciju, pazite čoveka, uspostavljenog nakon pada režima. Pa režim će da padne nikad, a možda ni tada. Neće je spasiti strano državljanstvo, niti razni lobiji. Sram ga bilo. Lider Dveri Boško Obradović ponovo je pozvao na napad na predsednika Srbije Aleksandra Vučića u emisiji „Upitnik“ koja se emituje na RTS-u kad je gostovao. Sećate se toga? Jad i beda ljudskog roda. Idemo dalje. Opet se oglasio Jeremić – probili smo medijsku blokadu, ali nećemo na izbore. Meni oni u stvari uopšte nisu jasni. Evo, sve ćemo im ove zahteve ispuniti. Probili su medijsku blokadu, ali neće na izbore. Znate zašto neće? Nemaju program, nemaju čime nego ovim skaradnim ponašanjem, brutalnošću, da pokažu. Ima još mnogo toga. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, poštovani građani Šapca i poštovani građani Srbije, Nadzorni odbor o kome upravo raspravljamo izuzetno je značajan i pokazuje da ova Vlada i ovaj saziv Narodne skupštine želi da učini sve kako bi i izbori bili najtransparentnije mogući i kako bi sve bilo urađeno i sprovedeno u skladu sa zakonom. Svi oni zakoni koje smo glasali u ovom mesecu, i ove godine, i svih ovih godina, od 2012. godine pa do današnjeg dana, upravo su služili da u različitim segmentima donesu i doveli su do poboljšanja u segmentu političkog delovanja, ekonomskim aspektima, stabilnosti budžeta, finansijske stabilnosti, ali i političke stabilnosti. Još jedan korak, upravo Nadzorni odbor koji, kako smo čuli od naših kolega, već 20 godina niko nije hteo da postavlja, a zaista ne postoji nijedan opravdan razlog za to. Važna je ova zakonska obaveza, ali i obavezuje one koji budu u tom odboru da njihove odluke budu pravilne i da budu u skladu sa zakonom i da upravo doprinesu kvalitetu samih izbora. Ono što ovaj Nadzorni odbor neće moći, a to je da pomogne onima kojima nema pomoći. Da upravo onima iz jednog dela opozicije koji pozivaju na bojkot izbora i koji u stvari pozivaju na bojkot zdravog razuma nema pomoći, jer oni otprilike neće ni kako oni hoće. U pitanju je Savez za Srbiju. Ako ćemo pošteno, taj isti savez nije ni učestvovao na izborima i sva je prilika ni na ovim učestvovati neće, ali između ostalog to je njihovo demokratsko pravo, a u skladu sa tim demokratskim pravom neka se i ponašaju. Ono što je dobro izmene nisu kozmetičke, izmene su suštinske i doprineće da i ovaj izborni proces bude najbolji mogući, odnosno bude sproveden u skladu sa zakonom. Ono što njih brine i zašto oni ove izmene nazivaju kozmetičkim je upravo to što u pozadini svih ovih njihovih zahteva je zahtev da na izborima ne učestvuje Aleksandar Vučić, što jednostavno nije moguće, jer nije pošteno da na izborima ne bude čovek kojima ima podršku 55%, verovatno i više građana u Srbiji i da ne učestvuje neko ko u ovom trenutku u Srbiji donosi sve ono što nije se dešavalo 20 godina, nije se dešavalo možda zbirno ni od Drugog svetskog rata na ovamo, a dešava se upravo u ovim godinama i pokazuje da ono sve što je nekima bilo samo u planovima može da bude sprovedeno i u delo. Novi putevi, novi mostovi, nove investicije, nove škole, novi vrtići, ali ono što je još bitnije, nova budućnost za Srbiju, to je budućnost Aleksandra Vučića, to je budućnost Srbije. Ono što je bitno, ponoviću i time ću završiti, Nadzorni odbor imaće podršku svih onih kojima je stalo do pravde i što kvalitetnijih izbora, a takvih u ovoj Skupštini je većina i šta god oni da rade narod tu ima samo jedan izbor. Sa jedne strane lopovska opozicija Dragana Đilasa, opozicija tog njegovog lutkarskog pozorišta gde se ne zna ko koji zadatak će imati od lutaka sutra i šta će novo da smisle u nemoći da ospore politiku rezultata i politiku budućnosti. Svako jutro smisle neku novu glupost i mislim da je krajnje vreme da prestanemo da odgovaramo na pretnje, ucene i izmišljotine te male grupe ljudi. Znači, izbor je, sa jedne strane, Dragan Đilas i to njegovo lopovsko udruženje, a sa druge strane čovek koji predvodi SNS, ali i državu Srbiju, Aleksandar Vučić. Građani će birati i nadam se izabrati onako kako valja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vera Jovanović. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Arsiću, kolege poslanici, građani Srbije, na dnevnom redu današnje Skupštine našao se i predlog izbora imenovanja Nadzornog odbora. Pred nama je predlog Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu za izbor pomenutih članova Nadzornog odbora. Vlada Srbije i poslaničke grupe su, u skladu sa članom 99. i stavom 2. Zakona o izboru narodnih poslanika, kao ovlašćeni predlagači, nama dostavili predlog članova za imenovanje Nadzornog odbora. Predlog Odbora za pravosuđe za izbor dole predloženih 10 kandidata ja ću prihvatiti, naravno, u danu za glasanje, a nadam se i moje kolege. Zadatak tog Nadzornog odbora je sprovođenje i opšti nadzor nad postupcima političkih stranaka, kandidata i sredstava javnog obaveštavanja u toku izbornih aktivnosti. Polovinu od 10 članova odbora imenuje Skupština Srbije na predlog Vlade, a polovinu predlažu poslaničke grupe sa naglaskom na one koje su se odazvale i odreagovale na dopis predsednice Maje Gojković od 6. decembra 2019. godine. Moram da primetim da su pojedine poslaničke grupe bojkotovale poziv predsednice da se odazovu i predlože svoje članove Nadzornog odbora, ali to je u maniru njihovog dosadašnjeg ponašanja i bojkota rada u parlamentu. Rad pojedinih poslanika se ogleda u tome da redovno obilaze blagajnu Skupštine, uzimajući putne troškove, putujući i uzimajući redovno dnevnice i, naravno, njihova aktivnost se ogleda i u redovnom držanju konferencija za štampu i u svom obraćanju nadahnuti su izmišljotinama, aferama, blaćenjem predsednika, njegove porodice, njegovih najbližih saradnika ovog doma i Republike Srbije. Ja se nadam i sigurna sam da će Nadzorni odbor korektno obaviti zadatak za koji su i predloženi i da ova vlast i njen predsednik nema razloga da beži od svega što čini demokratičnost izbora, jer SNS je sigurna u svoju pobedu zato što su rezultati postignuti u prethodnih šest godina vidljivi. Vide se nove fabrike, vide se novi kilometri, nove škole, vrtići, bolnice. Predlog poslaničkih grupa za članove Nadzornog odbora je Svetislav Goncić, glumac, Branislav Klašček, producent, Dragan Varagić, diplomiran saobraćajni inženjer, Ivan Radovanović, diplomirani politikolog i Nikola Žutić, naučni savetnik. Predlog Vlade je prof. Branko Rakić, redovni profesor, prof. Miodrag Savović, Ivona Pantelić, novinar, Jelena Milenković Orlić, profesor i Aleksandar Stamatović, prvak opere. Ja se nadam i u njihov uspeh u radu, a mi ćemo im pomoći svakako što ćemo pozvati naš narod da izađe i glasaju za pravu stranku, a to je SNS. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati.