Dobar dan dame i gospodo narodni poslanici. Nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 75, a vidim mnogo više narodnih poslanika i to me raduje. Radiutvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da imamo uslove za rad Narodne skupštine. Utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, a pre prelaska na dalju raspravu, narodni poslanici imaju pravo da traže obaveštenja i objašnjenja na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine, pa pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika? (Da.) Reč ima gospodin Konstantin Arsenović, pa gospodin Ivan Andrić.
Poštovano predsedništvo, moje pitanje je upućeno Ministarstvu odbrane i Ministarstvu rada i socijalne politike. Prema postojećem Zakonu o penzionom sistemu do kraja 2011. godine treba da se integriše fond SOVO i fond PIO Srbije. Raspolažem sa podacima da ima mnogo spornih pitanja, što može izazvati ozbiljne probleme u budućem funkcionisanju objedinjenog fonda. Nabrojaću samo neke. U postupku su oko 32.500 tužbi od 47.000 korisnika vojnih penzija za naplatu, a naplaćeno je oko 15.000 na ime duga prema ovim korisnicima vojnih penzija. Korisnici vojnih penzija vode spor sa državom zbog nepoštovanja Uredbe o platama od 2000. godine i do sada je pokrenuto oko 10.000 tužbi. Pokreću se tužbe za ostvarivanje prava na povećanje penzija korisnicima vojnih penzija za 11,06%, a po osnovu zakona iz 2008. godine. Nije rešeno kako će se isplaćivati naknade uvećanih troškova stanovanja i školovanja dece za ona lica koja imaju to pravo, kao i pitanje socijalne pomoći. Šta će biti sa sredstvima u visini od 3% koja su korisnici vojnih penzija dobrovoljno izdvojili od budžeta penzije na ime izgradnje stanova za izbegle penzionere? Šta je sa tom imovinom? Kako će se finansirati vojno-zdravstveni sistem po osnovu doprinosa iz Penzionog fonda? Na koji način će se rešavati stambena problematika penzionera koji nemaju rešeno stambeno pitanje i beskućnika? Kod aktivnih starešina sve je veće nezadovoljstvo zbog nepovoljnih uslova penzionisanja. Udruženje vojnih penzionera skupilo je oko 40.000 potpisa za upućivanje peticije Vladi, Skupštini, Zaštitniku građana, kojom traže da se njihovi problemi i zahtevi reše. Smatram da nije korektno, sve navedene i mnoge druge probleme prebaciti u nadležnost Fonda PIO Srbije, koja ništa nisu doprinela takvom stanju. S druge strane, lica koja traže svoja prava naći će se u procepu, gde će se i Ministarstvo odbrane i Ministarstvo rada oglašavati kao nenadležni. Iz navedenog razloga, smatram razumnim da Ministarstvo odbrane i Ministarstvo rada razmotre ove i druge probleme i odloži najmanje za dve godine integraciju fonda SOVO i u Fond PIO Srbije, u kom vremenu rešiti navedene probleme na zakonski uređen način. Iz izloženog sledi i moje pitanje - da li su Ministarstvo odbrane i Ministarstvo rada analizirali istaknute i ove probleme, kao i mnoge druge? Imaju li za njih zakonsko rešenje i smatraju li opravdanim da se razmotri i predloži Vladiprolongiranje roka integracije Fonda SOVO u Fond PIO Srbije za dve godine, kao i da se preispita opravdanost sadašnjeg rešenja socijalnog penzijskog sistema vojnih osiguranika? Hvala lepo.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik gospodin Ivan Andrić.
Hvala. Prvo da podelim jedan utisak koji sa ove strane klupe svi imamo, a to je da je svakim danom sve više onih koji žele da budu opozicija. Ali, mislim da je jako kasno za to. Moje pitanje je za premijera, u koliko ga ova zemlja ima. Moje pitanje za premijera je, da sazove sednicu Skupštine na kojoj će svima nama reći kakav je tačno plan Vlade, da bi Srbija iskoristila šansu koja se nalazi pred nama i dobila status kandidata za članstvo u decembru ove godine. Mogu da podelim mišljenje apsolutno svih koji se bave ovom temom, a to je da su šokirani činjenicom dase Vlada juče kada je videla izveštaj Evropske komisije odlučila na nešto što je po našem mišljenju jako pogrešno, a to je da lažno predstavi taj izveštaj u javnosti Srbije. Od naslova medija koje kontroliše vlast, izdvojio bih te kao što su – Srbija dobila status kandidata, Srbija nema novih uslova, Srbija je ispunila sve što je bilo pred njom itd. Prosto, ono što je slika koja nikako ne može da nas napusti, da Vlada Srbije odnosno vlast ove zemlje živi u nekakvoj potpuno drugoj državi od one u kojoj mi živimo. To je jedna od činjenica koja svakako svedoči o tome, da smo jako daleko od EU. Činjenica je i to, da nas ovde poslanici vladajuće stranke napadaju, optužujući nas za izdaju. U isto vreme, predstavnici vaše Vlade, na sednicama koje proglašavaju državnom tajnom, nam govore neku drugu istinu o Kosovu. Što se nas tiče stvar je vrlo jednostavna. Nas zanima šta će Vlada uraditi do 9. decembra, govorimo o samo mesec i po dana, da nestanu barikade, da se obnovi razgovor sa Prištinom i da se svi dosadašnji dogovori počnu sprovoditi? To su neophodni uslovi da bi Srbija 9. decembra dobila status kandidata. Jako je teško komunicirati sa bilo kim iz vladajuće većine, pošto je pored ove strategije,da nas sve čine ludacima i nepismenima, tako što nam čitaju ono što svako od nas poslanika ima, čitaju nam nešto čega nema u ovom izveštaju. Takođe, pojavio se jedan novi trend, a to je da ste počeli da bežite od nas. Juče niko nije bio ovde. Videćemo da li će danas biti predstavnika Vlade na Odboru za evropske integracije. Mi smo tu, da ne upotrebim jednu drugu rečenicu, a to je da vas čekamo. Ono što mogu da kažem u ime svoje poslaničke grupe, mi smo učinili sve i žrtvovali mnogo svoga da bi pomogli ovoj skupštini da donosi evropske zakone, ali smo dužni da vas upozorimo. Ono što smo dužni da vas upozorimo je to, da više nećemo glasati ni za jedan zakon u ovoj skupštini u ovom sazivu Skupštine. Od Vlade očekujemo, da ili ponudi jasan plan o tome, šta svi zajedno radimo do 9. decembra, ili da raspiše izbore što je moguće pre, i da time omogući građanima Srbije da odaberu put kojim žele da se ova zemlja kreće u periodu koji dolazi pred nama. Nemam sumnje u to kakav će biti naš stav, ali imam veliku sumnju u nešto što mislim da se sada dešava a što mislim da je jako opasno. Prosto, ne smete lagati. Ne smete o ovome što se sada dešava, ne smete lagati. Vrlo je jednostavno, ili imati snage ili nemate. U oba slučaja, mislim da je odgovornost vladajuće većine da postupi najbolje po ovu zemlju. Najbolje po ovu zemlju je, ili da jasno kaže šta je plan i da taj plan sprovede ukoliko ima snage, ili da se okrene i ode. Treća varijanta je varijanta koja će ovu zemlju na duži roku odaljiti od EU i uskratiti svakome od nas perspektivu da normalno živimo u ovoj zemlji. Molim vas da jako ozbiljno razmislite. Ne tražimo da odgovorite, svesni smo vaše bahatosti i arogancije, ali da bar razmislite o ovome što govorimo. Bar ponudite javnosti plan koji će jasno odgovoriti na pitanja koje je prvo iznela Angela Merkel, a zatim su formalizovani u stavu Evropske komisije. Taj presedan da se tako jasno priča o tako konkretnim pitanjima o ovako nečemu širokom kao što je izveštaj Evropske komisije, samo govori u korist argumenata o kojima ja govorim. Ne može se više sakriti istina. Ovo je 21. vek. Jasan plan i pred Skupštinu. Sve drugo je pogrešan korak.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik. Miroslav Markićević.
Poštovani gospodine podpredsediče, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, koji gledate ovaj direktan prenos, pogotovo bih želeo da ovo gledaju građani Čačka, iz opštine Lučani i opštine Ivanjica. Imam pitanje, odnosno tražim obaveštenje od gospodina Stankovića, ministra zdravlja, od ministarstva koje se stara ili bi trebalo da se stara o zdravlju nacije. Tražim obaveštenje o dešavanjima u zdravstvenom centru u gradu Čačku, u bolnici u kojoj sam ja rođen pre 53 godine. Šire informacija smo dobili iz medija. Želim da napomenem, za one koji možda nisu čuli ili ne znaju, tamo je bilo ugroženo zdravlje beba. Najnovije informacije koje smo dobili od nekih čelnika iz zdravstvenog centra u Čačku, da ide na bolje, da bebe nemaju temperaturu, ali zvaničnog izveštaja, pošto je proglašena epidemija od gradskog Zavoda za javno zdravlje, nema izveštaja od Ministarstva zdravlja koje je, doduše, poslalo inspekcije, šta je uzrok i šta je razlog proglašenja epidemije? Želim da napomenem, gospodine predsedavajući, da ovo nije prvi slučaj ovakve vrste koji se dešava u bolnici u Čačku, u zdravstvenom centru Čačka, da sam ja i moje kolege iz Nove Srbije i mnoge kolege ovde, upozoravali na neke stvari koje se dešavaju i koje nisu eminentne za taj zdravstveni centar i za događanja tamo. Da li treba da podsetim javnost da je nedavno ministar Stanković čak rekao da ima nekih elemenata krivičnog dela, a vezano za način evidentiranja dolazaka zaposlenih na posao. Za one koji ne znaju, uzimani su im otisci prstiju. Želim da kažem da sam već nekoliko godina, gospodine predsedavajući, govorim vama zato što je to kadar vaše stranke na čelu zdravstvenog centra u Čačku, upozoravao, a tamo smo bili zajedno u onoj narodnoj skupštini. Sada se obraćam i kolegama iz DS, svi ste ćutalikada je naš kolega ovde, dr Kosta Milošević, kao direktor zdravstvenog centra, sa njime imam političke razlike, ali kao veoma uspešan čovek i lekar, i uspešan direktor zdravstvenog centra, smenjen faksom iz Beograda na način na koji se ne smenjuju ni spremačice, a kamoli jedna ugledna ličnost u jednom tako velikom gradu kao što je grad Čačak. Sve su to, gospodo kolege narodni poslanici iz DS, posledice toga što je na taj način to urađeno. Prema tome, gospodine ministre Stankoviću, ako su vam na neki način skrenuli pažnju da oko vakcina nemate pravo da pričate ko je pravi krivac, pozivam vas da što se tiče proglašenja epidemije u zdravstvenom centru u Čačku, ponavljam, radi se o bebama, date potpune informacije. Očekivao sam, da vam kažem, najiskrenije, vanrednu konferenciju za štampu ministra zdravlja, dolazak u grad Čačak. Dakle, u zdravstvenom centru u Čačku rađaju se bebe, porađaju se, hvala bogu, iz tri opštine. Šta da misle mladi parovi koji čekaju i mlade majke koje tek treba da dobiju decu? Da li da dolaze tu ili da ne dolaze? Prema tome, u trenutku kada jedna medijska kuća, da joj ne govorim ime ovde, da je ne reklamiram, vodi bitku za bebe, i svaka im čast na tome, dešava se da se u jednom zdravstvenom centru, u jednom tako velikom gradu kao što je Čačak, događaju ovakve stvari. Kad sam već pomenuo "bitku za bebe", gospodine predsedavajući, predlažem vam da se više ne brukamo kao narodni poslanici i da stavite predlog na glasanje u ovoj Narodnoj skupštini, da se donese odluka koliko od naših plata, koje nisu male, pogotovo u odnosu na većinu građana Srbije, mi izdvajamo u taj fond od koga se kupuju inkubatori i gde se vodi ta bitka za bebe. Očekujem da to uradite danas, prema Poslovniku, ili sutra, pošto će raditi Skupština, da svaki narodni poslanik odlukom ove Narodne skupštine izdvoji u taj fond. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Tu mogu odmah da vam odgovorim. Dakle, u pogledu stavljanja na glasanje Poslovnik je vrlo egzaktan, nadam se da ga svi čitamo, svi ga znamo, tako da ja, i pored najbolje volje, ne mogu da vam ovu molbu uslišim. Reč ima dr Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, juče je Evropska komisija predložila Savetu ministara EU da Srbiji dodeli status kandidata. Kada bi ta vest iza ove činjenice koju sam izrekao imala tačku na kraju, onda bi to bio razlog za, verujem, naše sveopšte zadovoljstvo. Međutim, posle te rečenice sledi jedan veliki broj rečenica, od kojih ću vam ja citirati samo jednu. Citiram prema izveštaju BETE – Komisija je preporučila da pristupni pregovori počnu čim Srbija ostvari dodatni značajni napredak u daljoj normalizaciji odnosa sa Kosovom. Ko iole poznaje diplomatski rečnik, jasno je da se u ovom slučaju Srbija tretira kao jedna, a Kosovo kao druga država. To naravno ništa ne čudi, 22 članice od 27 članica EU su priznale nezavisno Kosovo. Naravno, o tome je govorio i gospodin Andrić, sledila je jedna orkestrirana medijska propaganda, moraću da kažem, krajnje neprofesionalnih ili možda profesionalnih medija, koje kontroliše ova država, po kojoj se dalji uslovi o svemu što Srbija mora da ispuni, a zapravo se sve svodi na jedan uslov, a to je da Srbija prizna atribute kosovske državnosti, bez obzira da li će da izrekne onu poslednju rečenicu ili neće, tako da jučerašnji dan može da se okvalifikuje kao definitivni poraz troipogodišnje politike ove Vlade i na spoljnom i na unutrašnjem planu. Govorim o unutrašnjem planu jer je Kosova i Metohija, naravno, unutrašnji problem Srbije, da vas podsetim. Dakle, politika koja je počela pre tri i po godine, da se podsetimo, samoubilačkom primenom, jednostranom primenom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, nastavila je jednim poniznim stavom prema EU i pristajanjem na čitav niz raznih ucena koje su sve imale jedan jedini krajnji cilj, a to je, kao što sam već rekao, da Kosovo dobije sve atribute državnosti, sa jedne strane, a da sa druge strane Srbi na Kosovu izgube svaki kontakt sa institucijama države Srbije. Naravno, postavlja se pitanje šta pitati ovu Vladu? Da li je treba podsećati da, čak i da dobijemo status kandidata, mi datum početka pregovora nećemo dobiti dok ne ispunimo ono što valja ispuniti? To nisu, naravno, uslovi koje su dobijale druge zemlje. Nemam ništa protiv da Srbija, naravno, uđe u EU, mi to svi želimo, ali da uđe kao i sve druge zemlje, ispunjavajući one uslove koje su i druge zemlje imale, a ne uslove da se odriče dela svoje teritorije, jer taj uslov ni jedna druga država nije imala, niti bi na njega pristala. Kažem, šta pitati Vladu? Pravo političko pitanje ne vredi postavljati, jer pravo političko pitanje bi bilo da li posle svega ovoga valja promeniti politiku, okrenuti Srbiju prema sebi? Ne kažem zatvoriti Srbiju, naprotiv, sarađivati sa svima i sa EU, ali i sa brojnim državama iz celog sveta koje su i na drugim kontinentima. Dakle, da li namerava da promeni tu politiku? Neću postaviti to pitanje, jer je jasno da ne. Srpska vlada će i dalje držati glavu u pesku i Srbiju sa ruba provalije, do koje je dovela, gurnuti u onaj poslednji korak napred. Moje pitanje je sasvim jednostavno i kratko i zahteva još kraći odgovor. Nije možda političko, ali je ljudsko. Pitanje glasi – da li vas je bar malo sramota?
Reč ima narodni poslanik gospodin Miljan Ranđelović.
Dame i gospodo narodni poslanici, da li smo se mi borili za demokratiju u kojoj je normalno da se sile zakoni? Da li smo se borili za demokratiju u kojoj je još normalnije da se zakon svesno krši, makar to činio predsednik SO Knjaževac, predsednik Opštine Knjaževac, njihovi odbornici ili čak i ministar koji sedi u Vladi? Danas govorim, tražim objašnjenje i pitam u ime stotinak zaposlenih u OŠ "Dimitrije Todorović-Kaplar" i u ime roditelja oko 1.000 đaka koji pohađaju ovu školu. Baš kao što matični zakon kaže, odnosno Zakon o sistemu obrazovanja i vaspitanja, školski odbor se sastoji od devet članova. Tih devet članova su sledeći članovi: tri predstavnika roditelja, tri predstavnika zaposlenih i tri predstavnika lokalne samouprave. Baš posle ovog zakona sprovedeni su i izbori tajnim glasanjem, gde su nastavničko veće i savet roditelja izabrali svoje predstavnike, gde je republički prosvetni inspektor utvrdio da je cela procedura izbora u potpunosti ispoštovana, ali to najčudnijoj koaliciji u Srbiji nije bilo dovoljno da imenuje školski odbor, tako da je SO Knjaževac odbila da imenuje školski odbor. Naložili su da se izbori još jednom organizuju i nastavničko veće i savet roditelja su još jednom izabrali svoje predstavnike. Republički prosvetni inspektor je još jednom utvrdio da je celokupna procedura za izbor bila ispoštovana. Međutim, ova čudna koalicija, koju čine DS, SNS, LDP, SPS i bivši odbornici DSS, je prosto na najprimitivniji način pogazila osnovno načelo demokratije, a to je da se bira i da se bude biran i odredbe Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ova čudna knjaževačka koalicija u stvari vrlo često pokazuje da nije zainteresovana za poštovanje zakona i volje građana Knjaževca i da jedino što njih interesuje u stvari jeste partijsko postavljanje direktora i proizvodnja mnogobrojnih afera, što, u stvari, i karakteriše njihov rad u poslednje tri godine u Knjaževcu. Da se vratimo na temu. Brže bolje su resornom ministru Žarku Obradoviću prosledili predlog za imenovanje privremenog školskog odbora. Da stvar bude još gora, ministar Obradović je imenovao privremeni školski odbor i na taj način pokazao da postoji nešto jače od zakona, nešto jače od interesa dece, roditelja i nastavnika koji rade u toj školi. U tom školskom odboru sada sedi pet članova SPS i četiri člana DS. Ovde moram da napomenem da su u nastavničko veće i saveta roditelja izabrali nestranačke ličnosti i prvi i drugi put i da su prvi i drugi put birali jedne te iste ljude, što samo po sebi pojačava njihovu legitimnost i dodatno usporava poteze koji su vukli lokalni moćnici i resorni ministri. Ovi ljudi u ovakvom imenovanom privremenom školskom odboru su predložili svog kandidata za novog direktora, organizovali su glasanje u kolektivu. Taj direktor je dobio 19 glasova, bivši direktor je dobio 102 glasa ljudi koji rade u toj školi. Posle ovog debakla ministar je odbio da da saglasnost za imenovanje ovog čoveka. Naravno, stigao je savet iz ministarstva da se posle određenog vremena još jednom organizuje glasanje u kolektivu, što je privremeni školski odbor i uradio, ovog puta u svestranu podršku predsednika SO, predsednika Opštine i nekoliko odbornika i oni su uspeli da izlobiraju još dodatna tri glasa, tako da je njihov kandidat dobio sada 22 glasa, a bivši direktor 88 glasova. Posle ovoga sam ministra molio samo jednu jedinu stvar, a to je da poštuje zakon. Međutim, izgleda da su unutra partijska lobiranja učinila svoje. Ministar je dao saglasnost čoveku kome prethodno nije dao saglasnost. Na ovom mestu imam nekoliko pitanja za ministra Obradovića. Prvo, zašto kandidatu za novog direktora prvi put nije dao saglasnost? Drugo pitanje, zašto je kandidata za novog direktora drugi put dao saglasnost, ako je i prvi i drugi put zakon jednako kršen? Moje treće pitanje je da li je moguće da je unutar partijski interes toliko bitno da može da pogazi osnovni postulat demokratije, a to je pravo da se bira, da se bude biran, jer ovo pravo je uskraćeno i roditeljima i nastavnicima koji rade u toj školi. Zamolio bih i ministra Milana Markovića da se pozabavi ovom opštinom, jer knjaževačka vlast redovno krši zakon i to na dva načina. Ponekad uglušujući se o sve odredbe zakona, a ponekad prisvajajući nadležnosti koje po zakonu prosto ne pripadaju, pa se tako, recimo, u Knjaževcu zakazuju sednice sa jednom tačkom dnevnog reda gde se donosi jedan jedini zaključak, a to je da se smeni direktor koga, u stvari, može da postavi i smeni jedino republički organ. Taj radni dan SO košta oko 50 hiljada dinara. Za Knjaževac to nije malo, a sa tim parama su mogli nešto da poprave u gradu. Moram da pozovem nadležne organe da već jednom utvrde činjenično stanje, zato što se knjaževačka vlast bavi redovno pomaganjem organizacije štrajka u Domu zdravlja i na taj način najdirektinije ugrožava normalan život građana Knjaževca. Ide se i korak dalje, što je zaista nezamislivo, da oni u jednom delu i finansiraju taj štrajk, pa se tako u samoj zgradi SO štampaju plakati na kojima piše "štrajk" ili se fotokopiraju te iste plakate. (Predsedavajući: Pet minuta.) Sa druge strane, kažu da nemaju dovoljno para za zdravstvo, kada u opštinskom budžetu za celu 2011. godinu za zdravstvo opredele neverovatnih 10 hiljada dinara, kako bi pomogli očuvanju zdravlja u Knjaževcu. Ljudi koji se bave opštinom Knjaževac, zaista se retko bave svojim poslom, a demokratiju su srozali na najniži mogući nivo koji je tamo ikada postojao. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Molim vas da zajedno stanemo u zaštitu zakona i zaštitimo osnovni postular demokratije – pravo ljudi da biraju i da budu birani. Hvala.
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, želela bih da postavim pitanje premijeru gospodinu Mirku Cvetkoviću. Obzirom na činjenicu da se od juče jedan važan događaj politički zloupotrebljava na način koji ne samo da može da unese zabunu među građane Srbije, već da utiče na to da razumeju evropski put Srbije kao put na kome oni nešto gube, a ne obrnuto – dobijaju. Dakle, pitanje za premijera glasi: da li postoje, kao što se ovde priča, nekakvi skriveni zahtevi koji se ne vide niiz Izveštaja Evropske komisije, niti iz izjava bilo kog od predstavnika EU? Ovde se uporno pokušava predstaviti kako Srbija ima nekakve uslove koji su nevidljivi, koji su sakriveni i koji će joj biti isporučeni u nekakvom mračnom trenutku. Ono što je, takođe, zapanjujuće jeste zlovolja koja se ovde javlja čak i kod onih koji se pretvaraju ili sebe predstavljaju kao evrofanatike, zlovolja i negiranje važnosti onoga što je Srbija juče ostvarila. Dakle, pratila sam sve elektronske medije, danas sam gledala sve novine i ono što niko od predstavnika državnih organa nije izjavio, osim onoga što jeste činjenica, a to je da je ovo mišljenje, mišljenje EU, koje je važno za sticanje statusa kandidata. Ako neko pokušava sada da predstavi da je to bilo ko falsifikovao i pretvarao kao nešto što je više od toga, onda, s jedne strane, negira važnost onoga što jeste učinjeno u fazu u kojoj smo sada, a istovremeno želi da negira ono što Srbija jeste učinila i napravila ogroman napredak. Žalosno je što joj svi priznaju taj napredak, samo oni koji bi trebalo da tvrde kako je to važno da bi se ostvario cilj – članstvo u EU, kažu da to nije ništa. Još jedna stvar – da li nas je sramota i koga treba da bude sramota? Ako treba da bude sramota one koji su za tri i po godine ostvarili ogroman iskorak za koji ceo svet priznaje da je veći no što su mnoge druge zemlje na putu evropskih integracija ostvarile, onda neka vide koga treba da bude sramota, da li onoga ko tvrdi da je to sramota ili onoga ko je to radio i uradio, zaista u dubokom uverenju da to jeste u najboljem interesu građana Srbije, što će se svakako, u vremenu koje dolazi, nedvosmisleno potvrditi. Ako je pitanje koga treba da bude sramota, a sedeo je u vlasti godinama i ni jedan problem nije rešio, onda oni neka odgovore koga treba da bude sramota. Ni jedan problem nije rešen, korupcija je cvetala kao nikada u istoriji ove zemlje, a onda postavljaju pitanje sramote. Dakle, sramno je do te mere biti licemeran i verovati da su i građani slepi i da suzaboravili ili ne znaju šta se sve dešavalo i šta se sve dešava. Želim još jednom da čestitam građanima Srbije i svima kojima su verovali u evropsku ideju i koji su na tome radili, činjenicu da je Evropska komisija dala mišljenje kojim se preporučuje sticanje statusa kandidata za Srbiju. To jeste velikastvar, i pored napora mnogih da obezvrede rezultate onoga što je Srbija u ovom periodu uradila. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima gospodin Dragan Todorović. Molim narodne poslanike da kod izlaganja svakog poslanika obrate pažnju, slušaju, ne dobacuju i ne ometaju.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se pominju dosta ozbiljne optužbe kada je u pitanju Vlada i postavlja se pitanje sramote. I jedna i druga strana spominju sramotu, ali se meni čini da je problem što taj osećaj ova vlada i ljudi u toj vladi apsolutno nemaju, ni stida, ni srama. Laž, laž, laž, prevara na svakom koraku. Postavljam pitanje da li je tačno da je juče potpredsednik Skupštine Republike Srbije učestovao na Petoj Skupštini zapadnih zemalja, gde su takođe bili predstavnici Vojvodine i Kosova? Koga vi lažete? Pričate narodu jednu priču, a ispod žita prihvatate sve uslove koje vam nameću Brisel i Vašington. Vi suštinski priznajete Kosovo kao nezavisnu državu. Skoro sve atribute ste im dali, a obmanjujete građane Srbije, verujući da ćete uspeti da na sledećim izborima ponovo preko prevare dođete do nekog glasa. Postavljam pitanje, da li je tačno da Borko Stefanović pregovara sa šiptarima bez UNMIK-a o CEFTA sporazumu? Pa, dokle više da nas lažete, dokle više da varate ove građane? Vi pričate nešto da smo juče dobili kandidaturu za EU. Nismo dobili ništa. Dobili smo novu ucenu, ucenu koja podrazumeva ili ćete prihvatiti nezavisnost Kosova ili od Evrope nema ništa, i to je potpuno jasno za svakog normalnog čoveka, za svakog ozbiljnog čoveka. Vi možete sebe da lažete koliko god hoćete, ali ne smete više da lažete ovaj narod. Pa, ljudi moji u nekom procesu za ovolike laži, pa niko ne bi izbegao zatvor. Pa šta vi očekujete? Šta vi mislite, sa kime imate posla, da je ovaj narod lud? Prevarili ste se. Ovo je kraj. Ponovo pozivam Skupštinu Republike Srbije da odgovori na zahtev SRS i da se zakaže sednica Skupštine Srbije gde će Vlada podneti izveštaj vezano za situaciju o KiM, pa tu iznesite sve argumente vezano za dobijanje kandidature. Inače, ove laži i ove prevare apsolutno više nećemo da podnosimo. Što se tiče sledećeg pitanja, postavio sam pitanje pre nekoliko nedelja vezano za pet milijardi evra od doprinosa i poreza koje duguju po mojoj informaciji 17 preduzeća u Srbiji. Do dana današnjeg nisam dobio odgovor. Gospodine Novakoviću, vi ste pravnik, advokat, znate da ako neko nekome omogućava da pljačka bilo koga, a posebno državu, da taj čini teško krivično delo i da po tome mora da odgovara. Posebno, imajući u vidu činjenicu da posle određenog vremena ta potraživanja od stane države zastarevaju. Postavljam pitanje vezano za pitanja koja mi postavljamo. Dokle ćete da nas lažete, dokle ćete da nas obmanjujete? Zašto ne dobijamo odgovore na pitanja koje postavljamo, zašto ne dobijamo koja su to preduzeća i koliko pojedinačno duguju državi za poreze i za doprinose? Zato što vi znate koja su to preduzeća, zato što su to vaši sponzori, zato što oni nogama otvaraju vrata u svim ministarstvima i u kabinetu predsednika Vlade. To je razlog zbog čega se ne dobija odgovor da ovoj državi neko duguje pet milijardi evra, a da je vas baš briga, ćutite i ne radite ništa. Takvi kakvi ste zaslužujete samo jedno jedino mesto, a to su vaspitno popravne ustanove širom Srbije. Nadam se da će posle ovih izbora otvoriti vrata i verujem da će uspeti sve da vas primi. Hvala vam veliko.
Gospodine Todoroviću, lično ću ovog momenta da zamolim službu da kao predsedavajući urgiram da dobijete što pre odgovore koje niste dobili, a na pitanje dugovanja kako je postavljeno. Na ostalih 11 pitanja, ako sam dobro beležio, odgovori će stići onako kako Poslovnik nalaže. Ako ne stignu, molim vas, vi ih ponovite. Hvala lepo. Pošto se više neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč nastavljamo sa radom. Da li predstavnik predlagača, gospodin Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu i energetiku želi reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih Odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima gospodin Radojko Obradović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS i potpredsednik Narodne skupštine.
Ovo je jedno očigledno vrlo neobična sednica, jer tačka dnevnog reda otvorena je juče pre podne. Juče smo pokušavali nekoliko puta da sačekamo predstavnika Vlade, predstavnik Vlade, uvaženi kolega Mrkonjić je danas došao. Ovo je jedna od retkih situacija kada nismo čuli ni jednu jedinu reč predstavnika Vlade o tačkama koje su na dnevnom redu. Da li to znači da Vlada nema šta da nam kaže o ovim tačkama? Da li to znači da ne želi da nam obrazloži tekst zakona ili je to nekakva praksa gde ne moramo ni da imamo dvosmernu komunikaciju? I ranije se dešavalo da predstavnici Vlade pričaju ono što nije u zakonu, ali se ne dešava baš često da se ne kaže ni jedna reč u odbranu zakona o kojima treba da raspravljamo. Danas su na dnevnom redu četiri zakona. Jedan je zakon o davanju garancije Građevinskoj direkciji u korist kod Komercijalne banke, drugi zakon je vezan za zaduživanje vezano za projekat socijalnog stanovanja, treći je zajam prema Savetu Evrope, četvrti je zajam EPS prema "Kolubari". To su četiri zakona po kojima se Srbija zadužuje za 200 miliona evra. Ako bismo posmatrali svaki od ovih predloga, a vi se gospodine Mrkonjiću slažete sa mnom u državi stvari ne mogu da se posmatraju pojedinačno, ako posmatramo pojedinačno – svaki od ovih predloga stoji i postoji potreba za svakim od ovih kredita, i kod Građevinske direkcije, i kod EPS-a i vezano za osiguranje i vezano za socijalno stanovanje. To onda nije država, to je zbir pojedinačnih interesa u svakoj oblasti. Zato i postoje vlade koje će imati svoju politiku, svoj program i koje će imati prioritete. Kad god dođe novo zaduživanje predstavnik Vlade nam priča kako je to potrebno i kako je to neophodno za svaku od pojedinačnih oblasti, ali to samo dokazuje da ova vlada nema program, da je u stvari predstavljen od skupa stranaka, da svaka od tih stranaka ima svoj interes, svaka gura svoj neki projekat koji može da stoji ili da ne stoji, ali to onda zemlju vodi u situaciju u kojoj jeona danas. Nijedan od ovih zakona nema nikakvu analizu efekata koje će zaduživanje proizvesti u Srbiji. Tu su navedene samo cifre kredita. U obrazloženju piše koliki će biti nekakvi troškovi, čak nisu navedeni svi, ali ne postoji analizi kakav će to rezultat imati npr. na zaposlenost. Kakva će zaposlenost biti kada ove garancije, ovi krediti budu ratifikovani? Da li će to otvoriti jedno novo radno mesto u Srbiji, da li će porasti BDP, da li će se rešiti neki od problema koji u Srbiji postoje? Na osnovu čega mi možemo da kažemo da je taj kredit dobar ili nije? Svaki put kad dođemo u ovakvu situaciju volim da pomenem kolegu Čolakovića, mog prijatelja iz partije PUPS. Pretpostavljam da bi kolega Čolaković tražio da se zadužimo jedno 500, 600 miliona evra i da se time povećaju penzije. Sa aspekta penzionera to je potpuno opravdana stvar. Penzije su vrlo male, neće na kraju biti povećane ni dva ni jedan i po posto, nego 1,2%, što je zanemarljivo. Sa aspekta milion i 700 hiljada ljudi koji primaju užasno male penzije bilo bi dobro zadužiti se da urade. Da pitamo prosvetne radnike i oni će reći – ajmo da se zadužimo da se poprave uslovi u prosveti, zdravstvo će reći – ajde da se poprave uslovi u zdravstvu, onda ne postoji država, onda ne postoji državna politika, onda je to sve skup pojedinačnih interesa. Druga stvar je, ako pažljivo pogledate ove kredite, onda je jasno zašto niko nije došao da ih brani, onda je jasno zašto niko ne sme da stane iza toga. Kredit od 56 miliona evra za socijalno stanovanje. Ako pažljivo pogledate obrazloženje 13% tog kredita, odnosno, osam miliona evra odlazi u Ministarstvo za zaštitu životne sredine, da bi se oformila jedinica koja će da vodi taj projekat. Znači, nije dovoljno što to Ministarstvo treba da brine o urbanizmu, o građevinarstvu, o prostornom planiranju, o zaštiti životne sredine, o rudarstvu, nego sad to ministarstvo počinje da gradi stanove i da vodi projekte po Srbiji. Šta će da se desi sutra kada se to ministarstvo rasturi, kada dođe neki novi ministar? Da li će to ministarstvo onda da konkuriše na tenderima građevinskim firmama? Jel i to deo Vlade? Vi znate dobro da postoji npr. CIP u ovoj državi. Državna firma koju ste vi nekada vodili, koja jako dobro radi. Zašto ona ne može da vodi takav projekat? Postoji građevinska direkcija Srbije, koja se takođe bavi vođenjem projekata? Od kada to ministarstva vode projekte izgradnje stanova? Od kada se to dešava? Pričamo o decentralizaciji. Usvojeni su brojni zakoni kojima su nadležnosti prenete AP Vojvodini, lokalnoj samoupravi. Da li je to dovelo do smanjenja jednog zaposlenog u državnoj administraciji? Nije. Na protiv, po ministarstvima ima još više zaposlenih nego što je bilo, iako rade manje poslova. Svaki novi zakon uspostavlja nekakvu novu agenciju. U državi Srbiji postoji Vlada, postoje ministarstva, postoje uprave, postoje direktorati, postoje direkcije, postoje agencije, postoje razna druga tela, sada ministarstvo preuzima na sebe i za to troši osam miliona evra da počne da uči da vodi projekat i onda se čudimo zašto je administracija tako velika. Iz prostog razloga što pokušavamo da stvari postavimo na potpuno pogrešan način. To je jednostavno rešenje. U Predlogu ovog zakona je vrlo jasno obrazloženje zašto je Srbija u ovoj situaciji? Zašto je javni sektor tako veliki i zašto imamo takve probleme. Ni jednom rečju nije dato obrazloženje koliki će biti javni dug nakon ova četiri zaduženja. Da li će on da raste, da li će da pada, kako ćemo ga vraćati, kolike su ukupne obaveze, šta se dešava? Često se govori o kriterijumu od 45% bruto društvenog proizvoda i kako je to daleko manje nego što je u zemljama EU, gde je 60%. Pri tom, se zaboravlja na elementarne činjenice na koji način je naša privreda uporediva sa većinom privreda EU. Da li bilo koja od tih razvijenih zemalja sa kojima volimo da se upoređujemo ima npr. obavezu da svake godine 240 milijardi evra ili 7% bruto društvenog proizvoda odvaja za Fond PIO? Ovo isto tako može da se tretira kao unutrašnji dug. Svake godine od sada, pa ko zna do kada 7/% bruto društvenog proizvoda odlazi na penzije. Pogledajte koliko posto iz budžeta Nemačke odlazi u njihov penzioni fond ili neke druge zemlje. Kada pogledamo učešće kamata i učešće nekih drugih stvari, onda dolazimo do 10% bruto društvenog proizvoda već unapred potrošen na razne stvari. Onda treba da se pitamo da li je Srbija zadužena ili nije zadužena. Samo u poslednjih nekoliko godina, od kada traje ova Vlada, dug je povećan za 7, 8, 10 milijardi. Ne znamo ni dan danas tačno koliko. Kako onda možemo da pričamo o među generacijskoj solidarnosti? Šta će ova generacija da ostavi sledećim generacijama? Osim kamata, osim dugova i osim obaveza da vraćaju ono što se trošilo. To bi sve imalo smisla kada bi iza ove generacije ostale kapitalne investicije o kojima često govorite. Ali, većina ovih para ne ide u kapitalne investicije. Samo da se potroši u toku jedne godini ovo za kapitalne investicije Srbija bi imala infrastruktura koja je na nivou najrazvijenijih zemalja sveta, ali to nije tako. Većina toga ide u tekuću potrošnju i niko ne vodi računa o kamatama. Šta su u stvari kamate? Kolike su kamate na ove kredite? Šta su kamate? Kamate u stvari treba da predstavljaju tu novu vrednost, koja će na određeni kredit, kada se stvori ta nova vrednost omogućiti da se taj kredit vraća. Da li bilo koji od ovih projekata uopšte može da vrati kamatu po kojoj te kredite uzima? Naravno, da ne može. Samo ona zaduživanja od pre nekoliko dana od milijardu dolara sa kamatom od sedam koma nešto posto. Da li vi znate bilo koji posao u Srbiji koji može da donese profit od 7,5% na godišnji nivo? Pa ne postoji. Prema tome, jasno je da nismo u stanju da vratimo čak ni tu kamatu. I kada govorimo o efektima zaduživanja, da li postoji u Vladi bilo kakva analiza? Da li ste na bilo kojoj sednici Vlade razgovarali o efektima ovih kredita? Naravno, na državnom nivou ne mogu svi krediti da budu efikasni. Recimo, postoji politički razlog za usvajanje određenih kredita. Recimo, politički razlog može da bude zaustavljanje iseljavanja iz pojedinih teritorija Srbije. Pojedine teritorije Srbije su ostale potpuno bez stanovnika. Vi možete da usvojite razvojni kredit koji će omogućiti da se po potpuno netržišnim uslovima izgrade tamo, finansiraju preduzeća, izvode infrastrukturni određeni objekti a i da bi se zaustavilo stanovništvo i to je sa aspekta državnog interesa. Mi ovde ne vidimo ni jedno jedino obrazloženje. ni jedan razlog zašto se ti krediti uzimaju, nego pričamo pojedinačno. Ajmo sada da pričamo o jednoj, drugoj, trećoj ili petoj stvari. To nas ne vodi nikuda. Vodi nas samo na dalje povećanje duga. Vodi nas ka tome da sve probleme ostavljamo nekim drugim vladama i vodi nas ka tome da Srbija i ekonomija Srbije se više propadaju i to je posledica. Znati i sami sa kakvim se problemima suočavate pri realizaciji velikih projekata. Koji od ovih velikih projekata su izvele te naše firme o kojima vi ja vrlo često razgovaramo? Koja je naša je firma u stanju da konkuriše u zemlji na velikim projektima? Šta ćemo uraditi da građevinarstvo postane, to je tema u koju se vi najviše razumete i to nije nikakva tajna, ali šta ćemo uraditi da naše građevinske firme ponovo mogu da budu najbolji izvozni proizvodkoji Srbija ima? Tako, to je bilo pre 15 godina, najbolji proizvod koji ova zemlja imala, najbolji izvozni proizvod je bilo građevinarstvo. To su bile milijarde koje su se svake godine stizale u ovu zemlju. Na prste jedne ruke možemo da prebrojimo ozbiljna gradilišta koja danas postoje u svetu. To je zadatak i vaš, kao ministra i moj kao narodnog poslanika, ali nažalost za vreme ovog mandata, ni vi ni ja se nismo proslavili u pomoći građevinarstvu. Moja olakšavajuća okolnost je jer sam poslanik i to opozicioni poslanik. To je zadatak, a ne da pričamo hvalospeve o svakom novom zaduživanju, o tome kako sad ostavljamo budućim generacijama. Predsednik Vlade nas je ovde slavodobitno obavestio kako ostavljamo budućim generacijama, odnosno sledećoj Vladi se ostavlja milijardu i po evra na računu. Pa to bi bilo lepo da su to zarađene pare, ali je to uzet kredit, emitovane obveznice sa kamatom od 14% u Srbiji, 7,5%evra obveznice i kaže, ostavljamo im to kao poklon od nas. Kakav je to poklon? Zadužiću se koliko god hoćete, pa ću vam to ostaviti da vi vraćate. To su naši zadaci. Nažalost, u obrazloženju nema ničega od toga, nema ni jedna rečenica kako ćemo da rešimo bilo koji ozbiljan problem u Srbiji, a znate i sami, da bi ste mogli da rešite problem treba prvo da budete svesni da problem postoji. Sve dok niste svesni da problem postoji, daleko ste od toga da se problem reši.
Reč ima gospodin Momo Čolaković.
Poštovani potpredsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, zahvaljujem mom prijatelju Obradoviću koji mi je omogućio da iznesem stav u vezi sa ovim pitanjima koje je on danas pomenuo. Prvo da, kažem da smo mi jasno i precizno izrazili svoje stavove u vezi sa zaduživanjima. Prvi naš stav je vrlo jasan i precizan, kad je u pitanju zaduživanje, a posebno inostrana da se to ne čini kada je u pitanju javna potrošnja. Tu smo vrlo precizni i jasni i saglasni sa izlaganjem gospodina Obradovića. Drugi stav smo izrazili, precizan i jasan da treba tražiti unutrašnje rezerve i pomenuli smo dva moguća pravca. Prvo, kad su u pitanju javne nabavke, o čemu smo više puta govorili i saglasili se da u tom pogledu treba, verovatno tražiti bolja rešenja nego što je to zakonom predviđeno. Drugi pravac je smanjivanje ukupne javne potrošnje, kada su u pitanju državne, parodržavne i druge institucije, tu ima dosta prostora. Treću stvar na koju želim da ukažem to je pitanje penzija. Lično mislim da na jedan drugačiji način i to posmatra, penzija je ekonomske kategorije, zarađen, kategorijama, mora se isplatiti. Druga stvar u vezi sa tim, mi smo precizno jasno kazali, Zakon o penzijskom invalidskom osiguranju je usvojen krajem prošle godine. On se primenjuje i sada se u tom smislu primenjuje. Kako je to ispalo sve sada, to je druga stvar, ali u svakom slučaju, kada je u pitanju primena Zakona o penzijskom invalidskom osiguranju ukazujemo na problem koji je prisutan, a to su u pitanju uplate i obaveza poslodavaca, doprinosi. Izrazili smo nezadovoljstvo jer je enormna cifra od 233 milijarde dinara prema fondu PIO. Tu tražimo rešenja u vezi sa ovim. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Čolakoviću. Reč ima gospodin Bojan Đurić.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od gospodina Obradovića, meni nije tako čudno da smo prvo juče imali odlaganje sednice za danas, a da gospodin Mrkonjić nije osetio nikakvu potrebu da kaže bilo kakvo obrazloženje o ova četiri zakona. Zapravo, preuzimanja duga u ime različitih korisnika budžeta od oko 200 miliona evra. To nije iznenađenje zbog toga što je nemoguće bilo šta reći ili bilo šta odgovorno reći o garanciji koju dajemo na 80 miliona evra "Kolubari", a ne progovoriti ni jednu reč o skandalu koji trese "Kolubaru" već godinu dana i o skandalu koji trese Srbiju već nekoliko nedelja. Zbog čega bi poreski obveznici u Srbiji garantovali, a na kraju i platili kredit od 80 miliona evra plus kamata na nekoliko godina, a da u međuvremenu nemaju garancije da se i dalje u "Kolubari" neće iznajmljivati oprema ili mehanizacija po dosadašnjim uslovima, da na taj način neće iz te kompanije izlaziti nekoliko desetina miliona evra godišnje. Kada se gospodin Čolaković pita zbog čega postoje firme u Srbiji koje duguju 2.300.000.000 evra penzionom fondu, onda jedan od odgovora treba da potraži i u javnim preduzećima i u privrednom društvu "Kolubara" ili u EPS, čija je ona članica. Odgovor može da potraži i kod gospodina Mrkonjića i kod bilo kog ministra koji ovde povremeno dolazi da obrazlaže zakon, a možete već sutra to da pitate i gospodina Cvetkovića ako oseti potrebu da konačno dođe u parlament i nešto konkretno kaže o budžetu posle onih globalnih cifara i najave ostavljanja novca za crne dane o kojima je govorio pre dva dana. Za prosečnog građanina Srbije jedino logično pitanje nakon svega što je video o "Kolubari", nakon svega šta se dešavalo u "Kolubari", a zbog čega dajemo ovu garanciju za megabager, pa verovatno postoji već ideja da se i ta mehanizacija iznajmljuje od takozvanih privatnika. Znate šta, postoji još jedna čudna stvar. Poslanik ove skupštine je direktor te kompanije, direktor tog privrednog društva. Gospodin Ćeran, koliko vidim, danas nije ovde. Možda bi bilo korisnije da od njega čujemo nekoliko reči opravdanja za ovu vrstu garancije tehničkih, ekonomskih, finansijskih, nego što to očekujemo od gospodina Mrkonjića. Ovde vidim spisak prijavljenih govornika. Ne samo da njega nema gospodina Ćerana, nego nema nikog ni iz ovih umerenih evropskih redova, za razliku od nas, koji smo valjda evrofanatici, kako je, čini mi se, misleći na nas malo pre pokušala da nas nazove gospođa Kolundžija. Moramo da uđemo u neke sitnije detalje ovog ugovora. Znate šta, 80 miliona evra je iznos kredita odnosno garancije. Tu je i dva miliona evra konsultantskih usluga i 800 hiljada evra jednokratne provizije. Pa, samo ti iznosi bi bili dovoljni da se reši nekoliko ozbiljnih problema u ovoj zemlji, pa i da se hiljadu puta nadoknadi taj strašni gubitak od 500 evra, 50 hiljada dinara zbog nepotrebnog zasedanja SO Knjaževac, kako sam malopre shvatio, na šta se bunio gospodin Ranđelović u ovoj poplavi opozicionih govora poslednjih dana iz redova poslanika vladajuće koalicije. Ova druga garancija od 20 miliona evra za naselje "Četvrti jul", odnosno za pripremu gradilišta i opremanja gradilišta, pripremu građevinskih radova je još skandaloznija. Tu se tek ne zna kolika će zapravo biti kamata. Mi paralelno dajemo garanciju socijalnog stanovanja i za izgradnju ovih stanova koji su, makar prema tvrdnjama ministra Dulića, praktično takođe socijalni stanovi, odnosno oni se, po njegovim najavama, prodaju na tržištu tako da građani sa prosečnim primanjima mogu da kupe stan preko te vrste stambene izgradnje, odnosno preko te vrste kredita. Drugi je problem što je praktično većina građana, svi oni koji imaju prosečnu platu, u socijalnoj kategoriji, u kategoriji socijalnih potreba. Mislim da treba objediniti ta dva kredita i na taj način ih ovde razmatrati. Drugo, ne razumem, ministar Dulić neprestano govori o tome kako gradilišta samo niču po Srbiji. Tu pozitivnu praksu je usvojio od vas. Vi uprkos svim manama i svim primedbama koje na vas imamo i završite po neko gradilište. Nisam siguran da gospodin Dulić radi istim tempom. Ne mislim da je ni poseban problem ni poseban kvalitet u vama. Niste vi napravili od ove zemlje u poslednje dve, tri godine onu atmosferu u kojoj ste bili vrlo uspešni, kako sami tvrdite, 1999. ili 2000. godine, za to je, pre svega, odgovorna ona stranka koja vodi ovu vladajuću koaliciju i predsednik Republike, dakle DS, kada je od ove zemlje napravljena nova kampanja navrat nanos obnove zemlje, onda je i logično da ste vi u njoj najuspešniji, prosto imate najviše iskustva, mada vidim da na tim svečanim otvaranjima da je povremeno čak i vama neprijatno od tih ideja, da će se i turistička ponuda u Srbiji procvetati tako što će lađe sa učenicima prolaziti ispod mosta kod Beške, deset puta jeftinijeg od ovog mosta u Beogradu. Govorimo o energetici danas i o građevinskoj industriji, odnosno stambenoj izgradnji. Znate šta, nije baš normalno da imamo obrazloženje zahteva za garanciju od 80 miliona evra, a da u njemu nema ni jedne reči o tome kakvo je stanje građevinske industrije ili kakvo je stanje građevinske operative, kako se često kaže. Da li je tačno da je u poslednje dve, dve i po godine, umesto 120 hiljada radnika u građevinskoj industriji, koliko smo imali na početku, taj broj spao na cifru između 70 i 80 hiljada. To nije pitanje elementarne nepogode, kako smo govorili pre nekoliko dana, to je pitanje loših zakonskih predloga i zakonskih tekstova koji su ovde, takođe, u manje-više sličnoj tišini sa strane vladajuće koalicije i sa strane ministara usvajani. Pre dve i po godine smo vam rekli da će Zakon o planiranju i izgradnji uništiti građevinsku industriju, da je to prevelika cena za populizam koji je u tom trenutku bio popularan uz pozivanje da tajkuni imaju mnogo pa će sada morati deo da vrate kroz tu konverziju. Ništa se na kraju nije desilo, osim što je urušena građevinska industrija, a svi projekti zaustavljeni. Onda ste pre godinu i po dana došli sa direktno koruptivnim Predlogom zakona o pomoći građevinskoj industriji u uslovima ekonomske krize i, između ostalog, ova garancija, ovaj novac od 20 miliona evra plus kamate koje danas dajemo je posledica tog zakona. Čak i one kompanije koje ste naterali da uđu u taj posao rade praktično na kredit, praktično oni danas finansiraju državu i njene dugove. Država se tek danas, po hitnom postupku za zakon koji će stupiti odmah na snagu, zadužuje za 20 miliona evra kod domaće banke da bi mogla da isplati makar one minimalne obaveze, odnosno one obaveze koje su do sada proistekle i koje su faktički pokrile one retke kompanije koje još uvek nisu toliko uništene, pa i mogu da počnu izvođenje nekog posla. Tako je stvar funkcionisala i 1999. godine i 2000. godine, pa su se dugovi plaćali 2001, 2002, 2003. godine. A pro po nadahnute diskusije gospodina Radenkovića od pre nekoliko dana, da nijedna Vlada u prethodnih 11 godina nije imala ovakvu krizu i ovakvu situaciju, pa nije ni imala takve izazove, imala je Vlada pre 11 godina, suočila se sa mnogo katastrofalnijom situacijom u zemlji. Što se tiče kamata, vrlo je jasno da Srbija sa ovakvim performansama ne može da servisira te kamate, ali to i nije ambicija predlagača ovih zakona. Kod svakog zakona je grejs perioda od 12 ili 18 meseci ili dve godine i jasno je da se teret vraćanja ovog kredita prebacuje građanima za godinu ili dve, odnosno sledećoj Vladi koja će morati da nađe novac za vraćanje tih kredita. Iako izgleda da je ovaj kredit za "Kolubaru" veoma povoljan, šestomesečni euribor plus 1% marže, što bi, recimo, po današnjim ciframa bilo oko 2,8% ukupne kamate, za Srbiju je čak i to mnogo zbog toga što je to mnogo više od projektovanog rasta BDP u ovoj godini, a praktično i u sledećoj godini. Da ne govorim o tome da Srbija ima vrlo problematične statistike, pa mi nikada zapravo i nemamo realan podatak koliki je naš "dži-di-pi" i koliko on raste, to se manje-više zasniva na procenama, obično sa šest meseci zakašnjenja, odnosno sredinom naredne godine shvatimo da je čak i u odnosu na konzervativnu projekciju rasta "dži-di-pija", kako kaže premijer Cvetković, realan rast mnogo manji i da je uglavnom u onim sektorima privrede koja je ili privatizovana ili gde privatni sektor uspeva nekako da funkcioniše. Pad proizvodnje i ogromni gubici su vezani isključivo za javni sektor, državni sektor, ono što još uvek pokušavate da očuvate, uprkos neminovnom točku istorije, kao društvenu svojinu, odnosno društveni sektor. Zbog ovakve situacije ili ovakve tišine koja vlada juče i danas, morali smo i ovaj dan, odnosno onaj deo koji je vezan za poslanička pitanja da počnemo na ovaj način. Nije ovo pitanje evrofanatizma i evroskepticizma. I mi smo, kao i gospođa Kolundžija, i juče i jutros pogledali sve medije i u njima ima mnogo fanatizma u tim izjavama, ali antievropskog. I to ne sa strane političkih stranaka ili političkih lidera od kojih se to očekuje. Ta ideja da će se jučerašnji protest SRS predstaviti kao jedino suštinsko suprotstavljanje EU prosto ne funkcioniše. Evropska komisija i evropski zvaničnici su u nekoliko navrata u proteklim nedeljama vrlo oštro kritikovali zapaljivu retoriku koja dolazi iz Srbije u pogledu severa Kosova i u pogledu evropskih integracija. Evropski zvaničnici nisu mislili na opozicione prvake i opozicione poslanike. Mislili su na predsednika vaše stranke, gospodine Mrkonjiću, na prvog potpredsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova Ivicu Dačića, mislili su na potpredsednika Vlade za evropske integracije Božidara Đelića, koji je jutros ponovo uspeo da da izjavu kako postoji deo međunarodne zajednice i neke zemlje koje su svim snagama želele da gurnu Srbiju u evropski ćorsokak, ali u tome nismo uspeli. Koliko je to glupa i kratkovida izjava govori to da će te iste zemlje koje danas optužuje gospodin Đelić za mesec i po dana odlučivati o kandidaturi Srbije. Super je birokratska preporuka iz Evropske komisije. Super je što su usvojeni svi zakoni u ovom parlamentu. Sebično je ne priznati da praktično nijedan od njih ne bi bio usvojen bez glasova LDP, uprkos unutrašnjim slabostima vladajuće koalicije, ali ako na taj način želite da smirite političku scenu i da pomognete zemlji da u narednih mesec i po dana ipak dobije pozitivan status, onda prvo rešite probleme u svojim redovima. To, gospođo Kolundžija, više nisu problemi sa SPS, PUPS, JS ili nekom drugom strankom. Fanatičnih govora protiv EU, protiv onoga što je uslov Evropske komisije da dobijemo status kandidata su se čuli juče odavde iz vaših redova. Vaša poslanica sa Kosova je juče ponovo koristila zapaljivu retoriku, upravo onu koja nas sprečava da rešimo probleme, odnosno da pokrenemo, kako ste to interpretirali u medijima, podrazumevani dijalog sa Kosovom i rešenje svih onih drugih problema koji su vezani za to pitanje. Isključivo od toga zavisi da li će Srbija dobiti status kandidata. Ovaj parlament je učinio manje-više sve. Na nama je da ne upropastimo još nešto do kraja godine. Ali, mislim da je parlament prirodno mesto u koje treba da dođu predsednik Republike, a pre svega predsednik Vlade i da iznesu jasan plan kako ćemo te probleme rešiti, na ovim zakonima ili na bilo kom drugom, pošto i o ovim zakonima, odnosno problemima na koje se ovi zakoni odnose govori izveštaj Evropske komisije. Kada pominjete fantastične uspehe u borbi protiv korupcije, to su tri rečenice u izveštaju Evropske komisije. Ostali 15-ak govore o svim problemima koji još uvek postoje, o sistemima javnih nabavki, o sistemima neefikasnog upravljanja, o problemima preteranog uticaja države na privredna kretanja i na privredne tokove. Mimo svih tih zakona ovde nama treba politička poruka ili politički plan kako ćemo rešiti te probleme do novembra. Oni imaju svoje ime, bez obzira na diplomatsku formulaciju u mišljenju Evropske komisije. Oni se zovu obnova dijaloga, puno poštovanje postignutih dogovora sa EU, to znači dogovora o carinskom pečatu, a za zemlje članice EU dogovor o carinskom pečatu podrazumeva i da se kosovski carinici nalaze na svim graničnim prelazima ili administrativnim linijama, kako god hoćete, na Kosovu, znači, i na Jarinju i na Brnjaku. U sledećoj fazi to podrazumeva potpuno vršenje nadležnosti. To je tačna formulacija iz izveštaja Evropske komisije Euleksa na čitavoj teritoriji Kosova. To znači sud u Kosovskoj Mitrovici, to znači i sve druge institucije. Možda bi bilo korisno ne samo za nas evrofanatike ili evroskeptike ili evrorealiste, već i za poslanike vaše partije, da ovde čujemo kako ćemo taj plan rešiti. Onda možda neće biti onakvih ispada kakvi su juče došli od gospođice iz Kosovske Mitrovice ili od onih kojima Božidar Đelić zasipa javnost poslednjih dana, a vidim da svoju šansu polako u tome vidi i zaboravljeni Vuk Jeremić, koji takođe kaže danas da nećemo ni za jednu jotu promeniti politiku prema Kosovu, iako je uslov Evropske komisije da promenimo politiku prema Kosovu, jer da je sve do sada bilo dobro u našoj kosovskoj politici, onda bi ova preporuka bila bezuslovna i bila bi praćena tačno određenim datumom za početak pregovora. To nije naš problem sa jednom ili dve evropske zemlje, to je naš problem sa čitavom EU. (Predsedavajući: Izvinjavam se, gospodine Đuriću, obaveza je o temi koja je na dnevnom redu.) Neće se decembar završiti tako što će se Italija koja je lobista za Srbiju završiti pobedom nad Nemačkom koja nas navodno mrzi. Završavam. Hvala.
Reč ima gospođa Kolundžija, pravo na repliku.
Zaista ne želim da merim entuzijazam bilo koga i da svrstavam i klasifikujem. Ako mi polemišemo o tome i ako je to tema šta je ono što treba uraditi da bismo zaista ostvarili taj istorijski cilj, mislim da nikada niste imali zatvorena vrata, što se tiče ove Vlade i ove parlamentarne većine. Mi smo uvek bili krajnje spremni da sve one što veruju u evropsku budućnost Srbije treba uključiti u taj proces zato što je on težak, komplikovan, nosi izvesne traume i nije tako jednostavno uraditi sve što je pred nama. U tom smislu zaista na pamet mi nije palo da bilo čiji doprinos ostvarivanju tog cilja umanjujem. Razumem potrebu da se na nekoj ideji politički takmičimo. Činjenica je da su svi zakoni doneti zahvaljujući glasovima vladajuće većine. Činjenica je takođe da je LDP podržala svojim glasovima neke evropske zakone i to nikada niti smo negirali niti ćemo negirati. To smatramo izuzetno važnim ne samo za obavljanje posla, i činjenica je takođe da smo uvek bili osetljivi na sve sugestije koje u oblikovanju evropskih zakona mogu da doprinesu da ti zakoni budu bolji sa stanovišta interesa građana Srbije. U tom smislu mislim da mi nemamo nikakav spor, niti imamo prostor za spor. Ono što je takođe možda razlika koju želim da potenciram jeste da mi imamo razumevanje za složenost problema koje Srbija treba da reši i razumemo da to nije tako jednostavno, jer se radi o ljudskim sudbinama. U tome se možda razlikujemo. Mi ne mislimo da je rešenje tako jednostavno.
Vreme. Hvala. Gospodin Bojan Đurić ima reč.
Nema nikakve sumnje da je reč o ljudskim sudbinama koje moramo da rešimo. U vas, gospođo Kolundžija, i u najveći deo DS ne sumnjam u tom smislu da su vam ljudski životi ili ljudske sudbine ili ljudske sudbine najvećeg dela običnih ljudi u prvom planu. Samo vam kažem da mi se u nekim trenucima čini, kada govore neki od vaših zvaničnika, da su im u prvom planu sudbine kriminalaca sa severa Kosova ili sudbine četiri predsednika opštine sa severa Kosova koje smo ovde juče imali pokušaj da budu uključeni u rešenje problema sa kojim nemaju nikakve veze ili bar ne bi smeli da imaju veze. Samo je u tome problem. Znači, ono što je naš zahtev je da počnete da rešavate probleme većine ljudi na severu Kosova, da počnete malo više da mislite ili da budete malo operativniji kada rešavate probleme Srba južno od Ibra i najvećeg broja Srba severno od Ibra. Zbog toga je naš predlog u nekoliko navrata bio da pozovete ljude da se vrate sa barikada kući i da nastavite pregovore koji su vezani za sever Kosova, uz vrlo konkretan predlog da kao polaznu osnovu prihvatite, odnosno da ova zemlja prihvati Ahtisarijev plan. Ponudili smo vam vrlo jasno, nekoliko puta, ne samo u proteklih nekoliko nedelja, nego u proteklih nekoliko godina, našu političku pomoć da to uradite, kao što ste imali političku pomoć u glasovima, da se usvoje neke od evropskih zakona. Ništa u tome nije sporno. Naš problem je da dva meseca pre Odluke Saveta Evropske unije, onaj cilj za koji smo zajedno radili, mislim da jesmo zajedno radili u ove tri i po godine usvajajući ovde zakone, da on nije izvestan i da više nisu dovoljni zakoni, i da više nisu dovoljni dobri, tehnički dobri evropski, nego je potrebna prava, čvršća ili operativnija evropska politika. Naše očekivanje da nam kažete da li ste spremni da tu politiku sprovodite, a za to biste imali našu podršku, ili niste. To je jedina dilema koju danas ovde imamo.
Gospođo Kolundžija, izvolite.
Vrlo kratko. Dakle, ako je u pitanju spremnost Demokratske stranke, onda je cilj izvestan. Dakle, što se Demokratske stranke tiče, evropski put Srbije nikada nije bio pod znakom pitanja, bez obzira na to kako se tumače izjave nekih pojedinaca, jer ako bismo se na tome bazirali, onda bismo mnogo toga mogli da se zapitamo, jer razni izjavljuju razne stvari. Želim da kažem samo još nešto i to vrlo kratko. Dakle, ljudi koji žive dole, ipak treba da prihvatimo to,da drugačije doživljavaju sopstvenu stvarnost od nas koji smo ovde. Mislim da niko nema pravo strogo da im sudi, zbog toga što su životno zainteresovani za ono što se dešava dole i zato što možda nama iz udaljenosti, ono što se dešava dole izgleda drugačije, nego njima koji su tamo. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Velimir Ilić, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neobjašnjivo je da ova vlada Republike Srbije se izuzetno zadužuje u poslednjim mesecima svoje vlasti. Ne možemo objasniti da nedavno milijarda obveznica, evo sad 200 miliona evra, i to u zadnjim mesecima vlasti, i to na kraju građevinske sezone. Ko je do sada dozvoljavao da neko zadužuje neke buduće vlade koje budu dolazile sa ovolikim ciframa u poslednje vreme, ako se neće samo to koristiti kao izborna kampanja? Neobjašnjivo je da i u zadnjim mesecima vlasti, pri isteku mandata, kada je počela izborna kampanja, na kraju građevinske sezone, neko zadužuje, na primer, Građevinsku direkciju. Podiže kredit Građevinska direkcija, koja počinje tobože da gradi u novembru mesecu, oktobru, decembru mesecu, januaru, a onda imamo izbore. Šta će da se gradi u zimskom periodu? Koji su to komercijalni krediti, vidite ovo su kratkoročni komercijalni krediti kod Komercijalne banke. Za stambenu gradnju, a posebno za socijalnu gradnju, ne mogu se uzimati ovako komercijalni krediti, sa kratkim rokom otplate i sa maksimalnim mirovanjem glavnice duga 12 meseci. To nikad u građevinarstvu ne može da se isplati. Ovaj kredit se uzima da reprogramira neki prethodni kredit koji je uzet isto pod ovakvim komercijalnim uslovima, što je Ministarstvo uradilo izuzetno loše, a vi ste ovde to odobrili i sada kada nije mogao dug da se vrati, sada se uzima novi kredit, da se taj kredit pokrije. Onda ćemo uzimati još teže uslove komercijalnog kredita, da pokrijemo i ovaj kredit, jer neće biti mogućnosti da se on regularno otplati. Kredit u građevinarstvu kada se uzima, on mora da se prikaže elaboratom koji se prilaže, studijom koja će se uraditi, da će on biti isplativ i da će moći od prodaje stanova da se otplaćuje. Ko još uzima komercijalne kredite za stambenu gradnju? Gospodine ministre, i sami ste građevinar, a to je nemoguće. Je li tako? Vi, iz vašeg iskustva, kada biste mogli da uzmete kredit na 18 meseci i da gradite nešto, da radite, pa sada uzimate drugi kredit da pokrijete onaj kredit koji niste platili, pa ćete uzeti treći da pokrijete ovaj itd? Nedavno sam bio u Kini sa gospođom predsednicom parlamenta. Ono što sam tamo čuo od vrha Kine i od direktora najvećih kineskih banaka, da oni nude kredite sa tri posto ukupnih kamata, grejs periodom od pet godina, na 20 godina. To su krediti od kojih može da se gradi solidarna gradnja. Zašto bežimo od tih kredita? Da bi se dodvorili i pravili promet nekim bankama, kao što je Komercijalna banka? Znamo ko učestvuje, ovo je biznis. Pričamo o EU, ovde slušam komentare i prepucavanja. EU pravi veliki biznis preko nas, davajući nam kratkoročne kredite sa veoma nepovoljnim uslovima. U svetu imaju mnogo jeftinije pare nego što se dobijaju, evo konkretno, uzmimo na primer Kolubaru. Neka mi neko objasni zašto uzimamo ovaj kredit koji je duplo skuplji nego drugi kredit koji nam drugi nude? Da bi se dodvorili nekome da nam progleda kroz prste i da nas stavi da budemo neki kandidati, a znamo šta je glavni uslov koji ne možemo da ispunimo i nikada nećemo, dok ga ne ispunimo, postati i dobiti datum, postati član EU. Bio sam na sastanku sa direktorom najveće kineske banke, koji je gospodinu Škundriću, koji je vaš bivši ministar energetike ponudio kredit sa 3% kamate za energetiku, sa pet godina grejs periodom i kredit na 10 do 20 godina. To nude za Kostolac, to nude za Kolubaru, to su nudili za Obrenovac. Zašto se stidimo da uzmemo tamo gde je duplo jeftinije i duplo povoljnije nego ovamo gde uzimamo? Ko je taj koji nas stalno vuče kod istih banaka, a znamo ko gospodari finansijama 10-11 godina u Srbiji i vodi sada žestoku kampanju, sa čijim sredstvima? Molim vas lepo, ima li ovde nekoga da ukapira ovde, da pred izbore uzimamo kredit da gradimo a sneg počeo da pada. Sada uzimamo kredit, za nekoliko meseci da izgradimo neke objekte, a zadužimo se, a šta je poenta priče? Da raspišemo tender, da dodelimo nekoj našoj firmi posao i da sebe obezbedimo za kampanju. Zato ćemo zadužiti debelo sledeću vladu koja dođe, pa neka vide kuda će i šta će. Ne slažem se sa bilo kakvim zaduživanjem po ovakvom osnovu, u momentu pune izborne kampanje svih političkih partija. Gospodo iz vladajuće koalicije, svi ste vi u kampanji. Svađate se na terenu kao cigani. Izvinjavam se što vređam Rome, ali to je naša narodna izreka,kaže posvađaju se, šta se radi – da naprave gužvu.Sada se i vi svađate da napravite gužvu na terenu i uopšte se ne zna šta vi hoćete. Prepucavate se, imate političke sukobe, gledate ko će više da obezbedi sredstava da bi na taj način bolje profitirao u kampanji. Prema tome, ova četiri zakona koja su ponuđena su vrlo nekorektna sada. Na kraju građevinske sezone, pred zimu se zemlja zadužuje, država se zadužuje, država se opterećuje pod veoma nepovoljnim uslovima, pravi se promet nekim bankama, i naravno, posao se dodeljuje nekim firmama koje će sutra pomoći nekome u kampanji, ili podržati, ili voditi kampanju. Ovo je sve što se koristi u kampanji. Nedavno sam govorio ovde i premijeru, o dve milijarde i 300 miliona evra, koje su utrošene u kampanji sadašnje vladajuće koalicije. To su pare od prodaje "Mobtela", to su pare od prodaje robnih kuća "Beograd", to su pare od trećeg operatera. Predsednik Vlade mi nije odgovorio. On je u onoj vladi bio ministar finansija. Odlazeća vlada je ostavila dve milijarde i 300 miliona naplaćenih para i ni dinar nije uspela da potroši, jer je bila tehnička vlada i nije mogla u raspisanim izborima da troši sredstva. Ministar finansija je kroz kampanju to sve potrošio i onda ste došli, gospodo iz Vlade, i zadužili ovu vladu u vašem mandatu sa preko šest milijardi evra. Evo, sad 200 miliona evra, to je šest milijardi i 200 miliona evra smo mi uradili raznoraznim klasifikacijama ugovora, zaduženja itd. Ponavljam, šta je urađeno? Tamo gde je najviše trebalo da se da i gde je bilo obećano, ministarstvo gospodina Mrkonjića, dato je najmanje. Čovek je u neugodnoj situaciji. Dato je najmanje. Dato je drugima koji nisu bili ni na spisku u budžetu nigde. Tamo je dato. Ovde se vodi žestoka kampanja. Naravno, oni su rekli – to možda nije interesantno, da budu neki ekstra rezultati, pustimo niz vodu to ministarstvo, ministar nek priča svoju priču, ono što je bilo u budžetu mi ćemo skresati. Kome su najviše skresali sad u rebalansu budžeta? Vama, gospodine Mrkonjiću. Odneli su vam pola budžeta. Šta ćete da uradite sad na kraju godine, kada ste već deo radova izveli? Dolazite u tešku situaciju, a neko dobija i šakom i kapom i troši nemilice nenamenski sredstva zato što mu se takva mogućnost pruža da bi prošao kroz kampanju. Ovi krediti nisu pogodni, nisu povoljni. Molim vas, konsultujte predsednicu parlamenta, gospođu Đukić, konsultujte gospodina Škundrića, koji je do juče bio ministar, i videćete kakve pogodnosti dobijamo na drugom mestu, gde su ljudi spremni odmah milijardu da nam daju po najpovoljnijim uslovima. Znate li šta znači pet godina grejs period u energetici, kada vi uložite pare, napravite, zaposlite ljude, izgradite, sve stvorite i posle pet godina počnete da dobijate prihod i otplaćujete kredit iz novonastalog prihoda koji dobijate? A ne ovako, zadužite državu i, naravno, posle podižete ponovo kredit i vraćate postojeći kredit. Iz kredita u kredit, iz kredita u kredit, i gde ćemo doći? Gde će nam biti kraj? Zato vas molim, gospodo iz vladajuće koalicije, debelo razmislite o ovome, konsultujte mnoge ljude i nemojte da vas ova euforija ponese. Tačno je i dobro je da smo mi dobili neki pozitivan signal ka EU, ali nemoguće je da ostvarimo ono što je postavljeno. Nemoguće je da iko to ostvari što traže. Oni ne traže da potpišemo nešto, ali traže da donesemo, da pustimo da to tako prođe. Da li ste vi spremni za to ili niste, vi to treba da razmislite. Veoma mi ružno pada kada slušam razne priče ovde nekih neodgovornih političara iz vladajuće koalicije, koji kažu – sve je rešeno, sve je završeno. Nije sve završeno, tek je počelo, a mnogo mora da se završi i da se uradi. Prema tome, molim vas da ovo zaustavite, da ove kredite na nekom drugom mestu, i da li je bio tender za ove kredite, možda bi se javio neko mnogo bolji i povoljniji, razmotrite i da ove kredite plasirate u ono što ste u izbornoj kampanji obećali. Obećali ste, gospodo, da ćete napraviti auto-put, kad ste zaustavili koncesiju, od Beograda ka Čačku. Obećali ste Pojate-Preljina, obećali ste Niš-Dimitrovgrad, obećali ste makedonsku granicu, ali kako ste obećali? Da ćete tu usmeriti kreditne linije. Sada ste gospodina ministra ostavili na cedilu i uzeli mu sve to. Evo, ovde u kreditu on ne dobija za to ni jedan dinar, ni u prethodnom kreditu nigde. Sada će narod, naravno, da pita – ministre, vi ste obećali četiri auto-puta? Još idete da branite zakon za drugoga, naravno, da se drugome daju pare, a taj neće da dođe ovde da se pogledamo, pa da kaže zašto, kako i na koji način. Vas poture lepo da tu sedite, da branite zakon za drugoga, a naravno vas izrade i sklone vam onaj deo investicija koji je bio obećan. Rečeno je da je to prioritet. Ibarska magistrala, znači, sredstva koja dolaze, kreditne linije preusmeravaju se tamo. Nisu vam dali ništa. Kako da radi? Na reč? Pa ne može to više. Hvala vam puno i nadam se da ovo neće proći.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Mićo Rogović, ovlašćeni predstavnik. Izvinjavam se, po Poslovniku se javlja dr Đura Mučenski.
Predsedavajući, javljam se po Poslovniku i mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, član 107. i da ste bili dužni da opomenete prethodnog govornika, jer se u svom govoru uvredljivo obratio predstavnicima, pripadnicima romske nacionalne zajednice. Tražio bih da po tom pitanju opomenete i da ne dozvolite više ovakav način govora u Narodnoj skupštini.
Zahvaljujem. Nisam primetio da je u toku obraćanja prethodnog govornika došlo do povrede ugleda Skupštine. Pogledaću u stenogram, moguće je da, živi smo ljudi, napravimo grešku, ali svakako sam siguran da to nije bila namera. Niste zadovoljni mojim odgovorom? Jeste. Hvala vam na tome. Gospodine Rogoviću, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Novakoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama se u okviru druge tačke zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa nalaze četiri zakona, od koga su dva predloga zakona o davanju garancije, a dva o potvrđivanju sporazuma. Koliko je zanimljiva ova problematika koja je danas na dnevnom redu, dokazale su i diskusije mojih prethodnih govornika, gospodina Đurića, Obradovića i gospodina Ilića. Učešće u ovoj debati, ja ću to i pokušati da potvrdim, moje prethodne reči, da ću se osvrnuti prvenstveno na Zakon o davanju garancija, odnosno Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Komercijalne banke a.d. Beograd, po zaduženju Građevinske direkcije Srbije d.o.o. Beograd i o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma o zajmu Projekta osiguranja rizika u slučaju elementarnih nepogoda za jugoistočnu Evropu i Kavkaz, između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Krenuću prvo od Predloga zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Komercijalne banke a.d. Beograd, po zaduženju Građevinske direkcije Srbije d.o.o. Beograd. Pored nagomilanih problema, koji opterećuju srpsku svakodnevnicu, zaista ću pokušati da se zadržim na ove dve tačke, poštujući ove dve tačke, poštujući i ne ponavljajući se u okviru iznetog izlaganja mojih uvaženih kolega prethodnih govornika. Ovaj kredit vezan za davanje garancije u korist Komercijalne banke a.d. Beograd, a na osnovu zaduženja Građevinske direkcije Srbije d.o.o. Beograd, namerno podvlačim ovo d.o.o Beograd, zato što ćemo se u delu daljeg obrazloženja suočiti sa verovatno nekim stvarima i odredbama ovog predloga zakona koje u najmanju ruku nisu stale. To ću u daljem izlaganju pokušati da dokažem. U ime poslaničke grupe SNS, gospodine ministre, vama kao predstavniku Vlade kažem da ćemo povodom ovoga verovatno i podneti zahtev za ocenu ustavnosti Ustavnom sudu Republike Srbije. Ovaj kredit je za refinansiranje kredita od 9. decembra 2010. godine, koji je iskorišćen za opremanje građevinskog zemljišta, na lokaciji Kasarne Stepa Stepanović, odnosno "4. jul" kasarne poznate u narodu, a sada bi trebali da kažemo da je to bivša kasarna, jer su određeni radovi izvedeni na toj lokaciji, na lokaciji ispod Trošarine u Beogradu, kao što stoji i u obrazloženju razloga za donošenje zakona, i to u četvrtom pasusu. Kada ste, ne vi lično, ova Vlada počela izgradnju objekata na pomenutoj lokaciji, uređenje građevinskog zemljišta, stajala je priča, u najmanju ruku, kao što je rekao kolega Đurić da se radi o socijalnom stanovima. Međutim, iznos od 1300 evra po kvadratu, niti govori da se radi o socijalnim stanovima, a vi, gospodine ministre, s obzirom da dolazite iz ove oblasti znate odlično da se na pomenutoj lokaciji, u blizinipomenute lokacije i po mnogo manjim cenama izgrađuju stanovi za razliku od cene kvadrata koju nudi Građevinska direkcija Srbije. Šta je u startu rečeno? Rečeno je da će svi stanovi biti unapred otkupljen. Ako uđete na sajt Građevinske direkcije Srbije, videće te da i posle skoro dve godine ne radi se o otkupu pet hiljada stanova. Nisu otkupljeni svi stanovi, čak je ispod 50% otkupljeno stanova na ovoj lokaciji. To govori o tome da i razlozi zbog kojih je uzet kredit 2010. godine, osnovni kredit njegov početak otplate ide polovinom sledeće 2012. godine, a završetak otplate je 2014. godine. Vide se jasni razlozi da kamata nije zanemarljiva, da nju neko mora da plati i da se sa ovim već rečenim ruši priča o takozvanim socijalnim stanovima, o takozvanim jeftinim nažalost stanovima. I protiv te priče zaista Srpska naprednastranka nema ništa protiv, ali imamo protiv, u kontekstu ovakvih zakona, predloga zakona, kamata, kašnjenja rokova, imamo priču da već početkom 2012. godine , a to je za par meseci, da će privih hiljadu korisnika stanova, odnosno, ljudi koji su uzeli kredite i isplatili na toj lokaciji useliti se obilazeći radove oni su zaista poodmakli ali je neverovatno da početkom recimo marta ili do 1. maja moći da se ljudi na toj lokaciji usele u svoje stanove i šta će oni u narednih 10 godina imati. Imaće svoje stanove na lokaciji, na kojoj će 10 godina da vrvi mehanizacija. Neće biti uređena infrasturktura i sve ono što je bilo predviđeno u okviru infrastrukture vezano za pet hiljada stanova, tako da će u najmanju ruku imati svoje stanove i prvi vlasnici, ali i pakao od života vezano za stanovanje u narednih 10 godina. Šta se dobija garancijom Republike Srbije? Šta je garancija Republike Srbije? Ovo govorim zbog slušalaca. To su porezi, to su sredstva koja građani Srbije daju u budžet Republike Srbije. Ova garancije Republike Srbije pojeftinjuje kredit za Direkciju kao preduzimača, što je još jedan od načina na koji se Direkcija pojavljuje kao nelojalna konkurencija građevinskim firmama. Obzirom na tu prednost koju ima po ovom i prethodnom zakonu, ispostavlja se ne da nije konkurentna, nego da skoro 200 – 300 evra nije konkurentna po ceni kvadrata stana na pomenutoj lokaciji, nažalost. Šta se dešava ako građevinska direkcijane isplati kredit, odnosno ako se, ne daj Bože, posao sa ovom gradnjom pokaže kao nerentabilan? Kako će Republika da naplati ono što se po garanciji mora isplatiti? Posebno pitanje jeste to što je građevinska direkcija d.o.o? Po Zakonu o državnoj upravi, član 29, ovo ne bi smelo da stoji. Zbog toga kažem da ćemo verovatno podneti inicijativu Ustavnom sudu. Pomenuti član 29. Zakona o državnoj upravi kaže da su vrste organa u sastavu: uprave, inspektorati i direkcije. U stavu 2. kaže da se uprava obrazuje za izvršne i sa njima povezane inspekcijske i stručne poslove, inspektorat za inspekcijske i sa njima povezane stručne poslove, a direkcija za stručne i sa njima povezane izvršne poslove koji se, po pravilu, odnose na privredu. Stoga je korišćenje naziva – direkcija i povezivanje direkcije sa d.o.o, suprotno Zakonu o državnoj upravi i dovodi čitavu javnost, a i mene u zabludu vezano za ovakve odredbe zakona i ovakve termine i nazive koje koristite. Korišćenje naziva "privredna društva", ne dopušta ni Zakon o privrednim društvima. U argumentu toga navešću član 27. koji govori o ograničenjima u pogledu poslovnog imena, a to je da poslovno ime društva ne može biti tako da 1. vređa javni moral, 2. može izazvati zabludu u pogledu pravne forme društva. Građevinska direkcije Republike Srbije d.o.o izaziva zabludu u pogledu naziva društva. Još jednom ponavljam, to je u sukobu sa članom 29. koji navodi koje su vrste organa i navodi njihove nadležnosti, kako se obrazuju i za šta su kompetentne. U ovom sektoru, za koji vi trenutno vi niste nadležni, ali dolazite iz oblasti visokogradnje, gde zaista imamo velikih problema. Poštujem ono što ste rekli i ono što je gospodin Ilić rekao, da je u niskogradnji sasvim drugačija situacija, ali to nije tema današnjeg dnevnog reda. Morate se složiti, da ne postoje u Srbije "Putevi Užice", delom "Vojvodina putevi", da bi razmišljali kako bi vi ove velike poslove izveli u ime Vlade, u ime Republike Srbije i kako ćemo dočekati predstojeću zimsku sezonu sa građevinskim firmama koje se bave niskogradnjom i održavanjem puteva, a koje su ili u stečaju ili imaju problema u svojoj likvidnosti. Onaj problem koji je gospodin Velimir Ilić istakao, a to je ko će obezbediti ta sredstva, da li je Vlada toliko sigurna u sebe da stane iza onoga što vaše ministarstvo duguje građevinskim firmama? Moja saznanja su da se za most na Beškiduguje poprilična suma "Alpini". Nisam siguran da možete da usmerite sredstva, izuzev onog južnog kraka, Dimitrovgrada i one priče oko tog dela autoputa. Gospodine ministre, moram da pohvalim spot vašeg ministarstva koji sam slučajno video na TV. Kada vidim onaj sport zaista pomalo sumnjam da li ja i svi ostali građani živimo u Republici Srbiji. Toliko je dobro napravljen, samo se pitam ko će spojiti sve one radove koji su na određenim deonicama izvršeni. Znamo da ste imali ograničena sredstva, ali je neophodno da ono što ste uradili spojiti i završiti ovu priču. Nadam se da će i Vlada imati razumevanja i da će usmeriti sredstva, ali to rebalans koji je u okviru ovog dnevnog reda zaista nije pokazao. Mislim da će tu biti još mnogo problema i da će todovesti u pitanje dalje funkcionisanje građevinskih firmi, obzirom na najviši deo sredstva koji im duguje Vlada Republike Srbije. Rekao sam u startu da ću u drugom delu zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa pričati o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu (Projekat osiguranja rizika u slučaju elementarnih nepogoda za Jugoističnu Evropu i Kakvkaz) između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. U najmanju ruku, predlog je zaista neverovatan, čudan, skoro nemoguć za sprovođenje i deluje kao neka mogućnost pokušaja privatne malverzacije ili mućke ili je rezultat totalnog neznanja, u šta čisto sumnjam. Obzirom na kapaciteta ne može se vezivati za ovo drugo, ali ovo prvo je moguće. Šta je suština ovog Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu (Projekat osiguranja rizika u slučaju elementarnih nepogoda za Jugoističnu Evropu i Kakvkaz)? Kreditom se obezbeđuje novac za uplatu članarine. Recimo da je to članarina, nisam uspeo drugačije iz Predloga zakona da shvatim. U kompaniji za reosiguranje od prirodnih katastrofa, osnovane u skladu sa zakonima Švajcarske federacije. Radi se o kompaniji JUROPRI, a u cilju obezbeđivanja reosiguranja rizika od prirodnih katastrofa zemljama čije su članice. U odredbama nigde u tekstu ne može da se vidi da se uplatom članarina stiču akcije, tzv. članarinasti čvarci, iz čega bi proizilazilo da Republika Srbija samim tim postaje i akcionar u ovoj kompaniji i ovom osiguravajućem društvu. Nigde u predlogu teksta ne stoji ni da je kompanija osnovana, niti stoji ko je njen osnivač. Ono što bi bila abeceda vezana za funkcionisanje svih kompanija, pa i ove osiguravajuće kompanije, u delu teksta koji ovaj predlog zakona iznosi to se zaista ne može naslutiti. Jednostavno mogu da zaključim da su osnivači ove kompanije države koje učestvuju u ovom tzv. projektu osiguranja rizika od slučaja elementarnih nepogoda za jugoističnu Evropu i Kavkaz. Na osnovu čega to zaključujem? Zaključujem na osnovu obrazloženja Vlade koja kaže da u prvoj fazi projekta se predviđa učešće Albanije, Makedonije, Republike Srbije, Gruzije i BiH, zatim se u obrazloženju kaže da zemlje članice postaju vlasnice kompanije "Juroprim" i obezbeđuju minimum zahtevanog kapitala. To je sve ono što nije vidljivo iz Predloga zakona, ali ono što je vidljivo iz obrazloženja i na osnovu zaključaka do kojih sam ja došao. Kada se govori o delatnosti kaže se da su svi novi vidovi osiguranja podržanih od strane kompanije, prodavaca sa posredstvom lokalnih privatnih osiguravajućih kompanija i njihovih agenata. Zatim se najvažniji korisnici regionalnog pula za osiguranje pomenute kompanije "Juroprim" navodi da su to vlasnici kuća, poljoprivrednici, preduzeća, vladine organizacije, agencije koje će biti u stanju da kupuju, pouzdana osigurana pokrića rizika u slučaju elementarnih nepogoda ili ugovore o parametarskom osiguranju rizika od vremenskih nepogoda po konkurentnim cenama. U direktne korisnike takođe spadaju i osiguravajuće kompanije koje će moći da prošire i razviju svoje poslovanje u oblasti osiguranja. Zatim se navodi da će zemlje članice biti vlasnici kompanije "Juroprim" i obezbediće minimum zahtevanog kapitala. Kompanija će biti privatizovana u roku od pet godina od osnivanja. Pomoći će smanjenju vladinih sopstvenih potencijalnih fiskalnih obaveza u slučaju elementarnih nepogoda i ublažiće negativne uticaje elementarnih nepogoda na fiskalnu stabilnost i ekonomski rast. Ovaj program će takođe omogućiti bolje tretiranje vladine pomoći nakon nepogoda koja će biti usmerena na one kojima je najpotrebnija, a oslobađajući dodatna budžetska sredstva koja bi u suprotnom bila angažovana za pomoć onima koji sebi mogu da priušte plaćanje osiguranja. Zašto sam ovo pročitao iz Predloga zakona? Zato što u Srbiji imamo primere i po 10 godina da određene elementarne nepogode i uzroke koje su iste napravile da se ni država ni Republika Srbija ni Vlada, kao što je pre neki dan pomenut slučaj Mionice, još uvek nisu rešene. Na žalost, neke elementarne nepogode i posledice traju u Srbiji preko 10 godina i sa tog aspekta rešavanja tog problema onda možete shvatiti da je ovo delo i dobar Predlog zakona i da Srbija treba da uzme mesta u takvom projektu. Zatim se kaže da bi Vlada mogla da koristi kompaniju kako bi osigurala nešto i od sopstvene imovine i socijalnih obaveza od prirodnih nepogoda u toku implementacije ovog programa. Vezano za finansije, ono što je bitno predviđeno je da se članarina vrati u celosti plus kamata nakon privatizacije kompanije, a ona je zamišljena po Predlogu zakona u roku o pet godina od osnivanja. Planom otplate navodi se da je zajam na sedam godina, odnosno vraća se jula 2018. godine. Iz svega ovoga mogu se videti veoma čudne, neverovatne varijante. Prvo, počev od toga ko su učesnici ovog sporazuma, u najmanju ruku, ne vređajući, ali zemlje sa rejtingom Srbije i manje od nje, veoma neverovatna stvar ko su učesnici ovog projekta. Takođe, nema nigde pomena o međudržavnom ugovoru o osnivanju kompanije. Ako su ove zemlje navedene ovim predlogom zakona učesnici ovog projekta, odnosno stvaraju jednu novu kompaniju, između njih bi trebao da bude potpisan međudržavni ugovor. To se ovim predlogom zakona ne vidi. Verovatno će s obzirom na tu situaciju morati da se naknadno izvrši ratifikacija ugovora po pitanju ove problematike. Stoji da po Predlogu zakona ovakav ugovor ne postoji, a bio bi izuzetno neophodan da bi i ova kompanija nastala i da bi ovaj projekat profunkcionisao. Zašto ovo deluje kao nekakva privatna mućka? Deluje da neko plasira neko osiguranje uz podršku države da bi nakon nekoliko godina, a u ovom slučaju pet godina, neko ovu celu priču, projekat privatizovao i postao vlasnik firme u Švajcarskoj. Verovatno predstavnici Vlade znaju o kome je reč. Šta će Republika Srbija da dobije od privatizacije ove kompanije? Dobiće tzv. članarinu ili taj osnivački udeo koji bi trebao tako da se zove sa kamatom za period od pet godina. Ova priča se baš ne uklapa u potpunosti, jer ako neko prodaje kompaniju onda je pitanje vrednosti akcija tog trenutka na tržištu. Ona može u trenutku da bude i nula do veoma velikog bogatstva i zbog svega toga zavisi od trenutka vrednosti akcija kompanije na tržištu. Zato ova kamata i dobit bukvalno ne moraju ni da postoje, a navodi se u Predlogu zakona. Osiguranje u Srbiji mogu da vrše i domaće kompanije koje imaju sve ovo što Predlog zakona navodi, znači imaju osiguranje od elementarnih nepogoda, klizišta. Meni ova priča liči na sumnju prebacivanja protivgradne zaštite u Ministarstvu unutrašnjih poslova i situacije da smo u prethodnom periodu imali 15.000 raketa i prethodne godine 3.000 raketa, u stvari nekoliko raketa po protivgradnoj stanici. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Zoran Krasić.
Šteta što ste spojili ova četiri zakona. Ako ste već spajali, onda su mogla i ova dva o zaduživanju da budu u okviru jedne rasprave, a ova dva o garanciji u okviru druge rasprave. Ali, žuri vam se u Evropu, pa onda hajde. Znali ste vi i po 16 tačaka da stavite u okviru jedne rasprave. Šta je karakteristično za ove zakone? Nastavlja se ono što je započeto još novembra meseca 2000. godine, apsolutno nekontrolisano zaduživanje Republike Srbije. Moram da kažem – i neopravdano zaduživanje Republike Srbije. Pre neki dan, velika godišnjica paljevine Narodne skupštine, odnosno ove zgrade, zove se 5. oktobar, a vi jadni niste mogli ni da se skupite da proslavite taj datum. Vidite, taj datum je značajan jer je Srbija strmoglava krenula protiv sebe. Vaši prijatelji iz inostranstva i ovi vaši analitičari koji vas prate kažu da je u zemlju ušlo preko 60 milijardi evra za ovih 11, 12 godina. Gde su te pare? Prodali ste sve što postoji, što može da mrda. Gde su te pare? I državu ste usput zadužili, ne kažem samo državu, već sve što hoda po teritoriji Republike Srbije, znači država, javni dug, komercijalni dug, privatni dugovi, 27 milijardi evra. Gospodine Đeliću, pa to ste vi – hajmo u Evropu. Zašto nije bio maskembal sinoć, rakete, baloni? Šta je bilo, nema? Nije bilo balona? Zašto gospodine Đeliću? Odgovaraćate vi za ove pare i to vrlo brzo. Danas, kad se kaže EU gubitak radnog mesta, svi koji su za EU neka znaju gube radno mesto, smanjuje im se penzija, jedva čekaju oktobar da im se poveća plata i penzija za 1,5%. Što reče malo pre Nada, kaže – istorijski cilj EU, pa istorijski je bio cilj više nije cilj. U Srbiji ljudi žele da žive. Malo pre smo čuli kako to izgleda sklapanje startnih pozicija pred izbore. Zamislite, kritikuju vas za ove kredite, ovi koji su bili na vlasti i po tom istim uslovima uzimali kredite ako meni ne verujete pogledajte član 3. pod v) zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu. Tu se nalazi javni dug, direktni, indirektni, domaći, strani, koga je napravio? DOS, sve ovo, gospodine Mrkonjiću, pošto ne dotiču se ove teme vas, kad sretnete gospodina Konuzina dajte mu odgovor na pitanje da li ima Srba. Ima! Evo ih u SRS. Tu su Srbi, kažite slobodno, ovde su. On zna ko je Đelić, zna za Čedu, zna ovo. Malo pre smo videli kako taj izgleda trka ko će da se dodvori, ko će da se pokaže da je servilniji prema EU, peta kolona. Trka za petu kolonu u okviru projekta proevropskih stranaka a to nije ni 20% građana Republike Srbije. Ljudi, pa se tepate za 20% biračkog tela. Shvate li šta radite? Pa kako vi mislite Srbija bez Kosova i Metohije? Pa to je nemoguća varijanta ljudi. Ako Kosova i Metohije nisu u sastavu Kosova i Metohije, Srbija ne postoji, ljudi, jel vam jasno? Pa ko će normalan čovek u Srbiji da glasa za vas više? Što niste makar prskalice juče stavili da se veselite kao za Novu godinu? Pa koja je to pirova pobeda? Sada vidimo šta je to epohalno, povodom ovaj četiri zakona, a ova četiri zakona se nalaze i u budžetu i u rebalansu budžeta i zato je ta veza član 3. pod a) i pod b). Da vidimo, šta piše u budžetu. Svašta piše, međutim, kod Svetske banke, gospodine Mrkonjiću, pod dva javno preduzeće i putevi Srbije, rehabilitacija magistralnih puteva, sanacija crnih tačaka i konsultantske usluge, to su vam izbacili, nema ga u rebalansu. Šta su još izbacili? Evropska investiciona banka JP "Trans nafta" izgradnja sistema, kroz Republiku Srbiju. Šta su još izbacili nemačka razvojna banka "KMV" ni lokalna samouprava, program vodosnabdevanja, pa gde vam je NIP? Imali ste nekada ministarstvo za NIP, na NIP ste zaboravili kao što bi zaboravili Kancelariju za saradnju sa građanima. Nema više kancelarije, šta nema više, Đilas napredovao, avanzovao. Ne smeju više građani kod dragog im predsednika. A zamislite gospodine Mrkonjiću, šta su napisali isto pod a) stranim vladama, pa piše Španija, po pod 2) Vlada Nemačke, JP "Železnice Srbije", modernizacija, elektrofikacija, pruge Pančevo-Vršac – državna granica. Ispalo, zašto? Zato što se foksdojčelima ne vraća imovina. I evo odmah kazna u rebalansu, to u rebalansu nema ...
Moram da vas zamolim da se približimo temi.
Toliko sam blizu temi gospodine Novakoviću, pa ovde je kamatna stopa, pa iznosi, pa sad ću vam pričati koliko su konsultantske usluge, koliko treba Boža da dobije u džep, sve ću lepo da vam objasnim. Otpala je čak i investicija, zaduženje kod Vlade Republike Poljske, to je za vašu Železnicu, gospodine Mrkonjiću.
Molim vas da primerite rečnik prostoru i vremenu u kojem se nalazite, a drugi put vas upozoravam, da vam ne čitam sada temu zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, ako želite stojim vam na raspolaganju, vrlo rado ću da vam pročitam sve četiri tačke koje smo objedinili. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, ova četiri predloga zakona su obuhvaćena članom 3., kako Zakona o budžetu, tako i zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu. Pročitajte razloge za donošenje ovih zakona, pa ćete videti da je to organska veza sa Zakonom o budžetu. Molim vas, dozvolite da završim, imam i ovo vreme i na kraju vreme, hoću natenane da objasnim ljudima, da je Velimir Ilić u pravu, pod neuporedivo boljim uslovima može država da obezbedi, ako su joj potrebne pare za ove namene. A zašto se pare uzimaju kod ovih institucija? Zašto? Da Srbija ne može da digne glavu, da padne u dužničko ropstvo, da se smuči život ljudima u Republici Srbiji, kako bi oslabili u odbrani suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Ali, da vas odmah gospodine Novakoviću podsetim, okrenite ovu tačku dnevnog reda koja se odnosi na projekat "Kolubara", pa pogledajte molim vas šta su napisali eksperti Božidara Đelića u obrazloženju. Šta treba tim kreditom da se kupi? Bager, transporter i odlagač. Ama ljudi to ima Kene, to ima Kene, pitajte onog vašeg Ćerana što ne sme da se javi ovde. Šta kaže Miljko Radisavljević? Pljačka je 10,5 miliona evra, B 92 kaže 135 miliona evra, sve pare od 80 miliona koje su vam potrebne, evo vam kod Miljka, kod Keneta, kod Tomića, kod Ćerana, a ono što vam fali odete do B 92. možete da posetite i Dragana Đilasa kao čoveka koji je otvorio tu aferu, jer i on se nije ugradio, ali u toku 2010. godine koliko je privatnih firmi obezbedio za sebe? Naravno, on ne kupuje banje, gospodine Đeliću, vi ste za banje, vama je potrebna rehabilitacija. O čemu pričamo? A od tog kredita od 80 miliona evra, na konsultantske usluge ide dva miliona evra i jednokratna provizija, verovatno 800 hiljada evra. Zašto, bre, ljudi? Šta mislite oni u Kolubari ne znaju da montiraju bager? Prvi put vide bager koji im vi obezbeđujete, ovo je proevropski bager, ovi do sad nisu bili kvalitetni bageri, sa njima nije mogao da se vadi ugalj, vi ste izmislili nešto da zadužite državu? Evo jednog radnog naslova – projekti finansiranja pete kolone. Evo je pozadina, gospodine Novakoviću. Hajde da vidimo koji su projekti Agencije za osiguranje depozita? Dobijaju pare iz inostranstva da što kvalitetnije unište Srbiju. Da me ne bi opominjao gospodin Novaković, hajde da pređem na direktne projekte gospodina koji se krije pod nazivom, a zamislite ko bi to mogao da bude? Kabinet potpredsednika Vlade za evropske integracije. I taj naš Boža, ima osam projekata donatorskih iz inostranstva, gde se finansira peta kolona. Da što gore pričine Srbiji. I to je ta volovodnica po Narodnoj skupštini ovde. Dolaze, otvaraju se seminari, idu, razmatraju, EU nema alternativu, briselska administracija nema alternativu ona mora da se preslika i u Srbiji, i u Srbiji treba da bude jedno 275 hiljada državnih službenika a u privredi pa može i njih 15, da bismo bili država. Hajde da malo pričamo o ovim stanovima. Epohalno otkriće gospodina Olivera Dulića. Stručnjak izmislila Sonja Liht, izabran za predsednika Narodne skupštine znate šta je prvo uradio, promenio se dobavljač za pelir u Narodnoj skupštini, ubacio neke svoje pajtaše i malo, malo neka afera, sukob interesa itd. I sada pravi država najjeftinije stanove, teško onom ko bude kupio taj stan i da li će da ga doživi. Pa evo vam, šta je bilo sa 2.730 plus 686 stanova, to ste vi iz DS uradili, evo vam, otvorili ste veliku aferu Grada Beograda, datum 15. decembar 2000. godine. Znate, protiv koga ste otvorili aferu? Protiv Vuka Draškovića. Jeste rešili tu aferu? Niste rešili tu aferu. Hoćete da rešite? Nećete. Ne može afera da se reši pošto ste proevropski. Proevropski jedni drugima oči vade samo tokom izborne kampanje, kako će ko da napravi što bolju stratešku poziciju za očekivane predpristupne fondove, i 35% ide konsultantske usluge, ove usluge pune se džepići, formira se posebna kasta u Srbiji i vi mislite da to više niko ne može da vidi. Pa svi to vide. Gospodine Đeliću, idite kod ovog vašeg prijatelja DeŽera pa mu dajte, recimo ovaj predmet. Spor Dušana Obrenovića iz Niša pred Višim sudom u Beogradu, predmet nosi broj iz 2010. godine. Međutim, predmet je krenuo tužbom od 18. oktobra 1971. godine, 40 godina traje sudski spor. Vaše reformisano sudstvo i sad vas pritiskaju da pravosuđe bude pod apsolutnom kontrolom EU, ne veruju oni vama, oni vas proganjaju, oni znaju tačno koliko su dali para i tačno znaju za te pare koji posao ste završili, koji posao niste završili. Taj posao na koji ste obavezali niste završili, ali to je prljav posao. To je posao protiv Srbije. To vi radite. Okvirni sporazumi, kakvi okvirni sporazumi, o čemu pričate, o zaduživanju države koja neće moći da digne glavu, a kritikuju vas vaši pajtaši iz prethodnih Vlada koji su kod tih istih banaka, pod istim uslovima zaduživali državu za neke druge stvari. Nama je laka pozicija, kritikovali smo i jedne i druge, bez obzira na vaše agregatno stanje i bez obzira na ovo buduće stanje sa ovim građanima, možete da se javite između 8,30 i 9,30 tad razgovaram sa građanima, i vi mislite to ljudi ne vide. Osamdeset posto građana Republike Srbije ne želi da čuje za vas. Ko god kreće sa pozicija proevropske stranke, pro NATO stranke, nemojte da idete na izbore ljudi, ništa nećete da napravite, imaćete samo neprijatnosti. Da li možemo da obezbedimo ova sredstva za ovo što ste napisali da je neophodno? Možemo. Kako? Samo dva dana dovedite Miškovića, Beka, Peconija, onu braću kako se zvaše, pa ima ih 17, Todorović ih zna, i pozovite onog vašeg Gutu Radosavljevića, neka kaže kakva je crta, koliko su dužni? Kako je to moguće, frizerkama naplaćujete, rigorozno zatvarate frizerske salone zbog poreza i doprinosa, a šta Mišković vam nogom otvara vrata. Pa tajno se sastaje sa Dinkićem i sa Tadićem na nekim lokacijama. Ovamo, navodno u velikom sporu, a tajno se sastaju, dogovaraju se oko čega se dogovaraju? Kome odgovara Evropski put Srbije? Kriminalcima koji su tajkuni, koji su postali velika gospoda, niste znali kada je Darko Šarić slavio četvrtu milijardu evra što je zaradio, pa vaši bili na proslavi četvrte milijarde. (Predsedavajući: Treći put, molim vas.) Četvrti put da vam kažem ovo su nepovoljni krediti, ovu su samoubilački krediti. Pogledajte član 3. pod v) Zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu. Pogledajte ročnost, dospelost i uslove pod kojima treba da se vraćaju ovi krediti, i stavite prst na čelo i razmislite da li ova zemlja, da li privreda, da li ekonomija ove zemlje može da obezbedi normalan život i servisiranje kamata, ne glavnice, samo kamata, ne može. Koliko ste u rebalansu izmislili novih stavki za "Fijat", kamo sreće da su sve stimulacije za otvaranje radnih mesta u industriji otišle kao stimulacije poljoprivredi, tri puta veća korist bi bila za Republiku Srbiju, a ovako eno vam Rekovac dali ste pare, fabrika ne radi. Još se nije rešio problem "JUMKA" od pre 10 godina, gde vam je vaš strateški partner pobegao, ta politika da izvuče Srbiju iz problema, to je nemoguća misija. Ovde se ubila želja i volja za ono što u narodu se kaže "u se i u svoje kljuse", ovde se ne promoviše rad. Ovde se promoviše nešto što je mnogo strašnije, mnogo opasnije. I na sledećim izborima građani Srbije će odlučivati pre svega o tome da li Srbija treba da postoji ili ne. Biće ili SRS ili ništa, ili Srbija ili ništa, sa vama niko više neće da ide. Pozivam građane Republike Srbije da osude ovu ovakvu politiku, nisu Srbi samoubice. Nama ne treba kolektivno samoubistvo. Poslednji je trenutak da podignemo glas, ne trebaju nam ovakva zaduživanja. Od ovakvih zaduživanja naša deca neće imati perspektivu. Ovaj prostor neće imati perspektivu. O tome treba da se razmišlja, a ne o anketama, procentima šta kaže neki DeŽer, šta kaže neki Maks, šta kaže neki File, minjon u pečurkama. Sa kime vi to razgovarate ljudi, o čemu vi razgovarate? Hoćete da tiho date KiM, otvorili ste Vojvodinu, Rašku, a Mlađa će po unutrašnjosti ovo šest regiona, sve sa odgovorom ne možemo, to je neka realnost. Kakva je to realnost? Da se družim sa patološkim ubicom, pa patološki ubica je ubica. Da li će da te ubije ne zavisi da li su u dobrim ili lošim odnosima sa njima, on je patološki ubica, a vama diktiraju oni koji su unakazili ovaj narod i ovu državu. Vama diktiraju oni koji su pobili decu, koji nam otimaju KiM, koji nam otimaju perspektivu, sram da vas je.
Reč ima ministar gospodin Mrkonjić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući, kao i uvek čast mi je da učestvujem u raspravama u ovom parlamentu, to je moja obaveza i dužnost, naravno teško je odvojiti emociju od onoga što je posao, četiri tačke su na dnevnom redu, bilo je puno priča oko nekih drugih stvari, a dužnost mi je kao čoveka koji ovde nastupa u ime Vlade da kažem nekoliko stvari, da odgovorim na neka mišljenja uvaženih drugova i gospode, od gospodina Krasića, Roganovića, Ilića, Đurića, i na kraju Obradovića. Naravno, neću komentarisati gospođu Nadu Kolundžiju, jer nije tu. Dakle, pod jedan, Vlada je apsolutno jedinstvena gospodine Krasiću, vama da odgovorim na ovome o čemu se ovde sada razgovara. Probaću u dve rečenice da vas ubedim u to. Dakle, jeste građevinska operativa u teškoj poziciji, jeste da su krediti relativno skupi, ali isto tako jeste, a u krajnjoj liniji tim koji je sada ovde došao da mi pomogne to bolje zna od mene iz Ministarstva finansija, on zna da mi još uvek nismo prezadužena zemlja i kao čovek ovde sam nadam se najstariji u sali, kao čovek koji godinama radi ove projekte za svaki dobar projekat kredit nije skup. U saobraćajnoj infrastrukturi i u građevinarstvu ni jedan kredit nije skup. I još jednom to bi trebalo da kaže moj kolega Vuk Jeremić, sa kojim sam noćas o tome razgovarao, naravno da ćemo ići i prema Kinezima, ali i vreme mora da prođe da se neke stvari i dogovorimo, vidim da više znate od mene o tome šta je u Kini razgovarano. Naravno, uzimali bi i povoljnije kredite, ako je to moguće, ali izuzev Evropske banke za obnovu i razvoj, Evropske investicione banke i Svetske banke najpovoljnijih kredita nema, povoljnijih kredita od toga nema. Još jedanput tvrdim u građevinarstvu u infrastrukturi ti krediti su apsolutno isplativi, i opet na famozni Koridor 10 vratiće pare za 10 godina, uloženih milijardu i dvesta, vratiće za 10 godina iza toga stojim, nadam se, da ću poživeti dotle i videćete rezultate. Dakle, slažem se da u svaki projekat u koji ulažemo, za svaki projekat moramo imati računicu šta taj projekat vraća i kad se vraća. Ovi koji su danas na dnevnom redu, svi se vraćaju. Neću da komentarišem pojedinačno, jer vi dobro znate isto kao i ja. Što se tiče stambenih kredita, pa danas Srbijinedostaje 150.000 stanova. Naravno, moramo cenu svesti na realnu cenu, koliko naši građani mogu da plaćaju, mi to dobro znamo. Beogradu fali 100 hiljada stanova. Stepa Stepanović, sam, apsolutno ne može da pokrije sve to. Što se tiče niskogradnje, odmah da kažemo da više o tome nema dileme. Nema problema sa poslom za putere u građevinarstvu. Neko je ovde rekao, mislim da je to bio gospodin Đurić, pošto njegovu diskusiju vrlo cenim, da ga podsetim, ni jedan dinar danas se putarima ne duguje. Ima drugih problema. Ima problema što smo divlju privatizaciju i sada koristim priliku da podsetim poslanike – mi smo danas u kapitalizmu, da dodaam, liberalnom. U socijalizmu smo bili sa Slobodanom Miloševićem, danas ga nema, e kapitalizam ima svoje zakone i mi smo pored toga zemlja u tranziciji. Dakle, nigde tranzicija i privatizacija nisu lake, svuda su bolne, manje ili više. Mi se borimo koliko možemo i ova vlada je apsolutno jedinstvena na tome. Velja je pokušao da me svađa sa mojim kolegama, nema govora. Svaku reč pohvale prihvatam, ali svaku reč kritike još više prihvatam ako je argumentovana. Ne argumentovane kritike ne prihvatam. Dakle, Vlada apsolutno zna šta radi i ovi krediti apsolutno ne remete koncepciju da mi nismo prezadužena zemlja. Govorim o sva četiri kredita. Što se tiče onoga o čemu je govorio gospodin Obradović, naravno da je osnovni imperativ Vlade da rade naša preduzeća i da se zapošljavaju naši ljudi. Podsećam po ko zna koji put, ne samo ovde u Skupštini, tu sam nekoliko puta o tome govorio, po mom mišljenju, samo razvojni projekti zapošljavaju nove ljude. One ljude koji rade u proizvodnji moramo, takođe, zaposliti, ne možemo ih otpuštati. Dakle, razvojni projekti, to su koridori, to su građevinska industrija, to su izgradnja stanova itd. To su razvojni projekti, oni zapošljavaju nove. Niko ne može drukčije to da objasni ili neka objasni. Neka uradi drugojačije. Ne možemo mi sada otpuštati sto radnika, pa onda otvoriti neku fabriku pa tu zaposliti novih sto. Nije to rešenje. Mi moramo i često puta sam bio kritikovan, čak sam i kao ministar, mada ni jednog radnika nisam primio u mom ministarstvu, bio protiv otpuštanja radnika, otpuštanja ljudi koji rade. Svaki čovek u ovoj zemlji je za mene značajan. Prema tome, dužnost Vlade jeste da zaposli naše građane i mi to radimo. Naravno da i naša preduzeća koja pokušavamo da osposobimo, pre svega u građevinarstvu, lakše je u visokogradnji, tu se slažem, samo im treba posao i u industriji građevinskih materijala, teže je u putogradnji. Pokušavamo da ih osposobimo da mogu da idu na tendere sa stranim preduzećima. To je muka. To je ono što sada radimo. Dakle, mislim da sam u Vladi jedan od najredovnijih članova, ni jednu sednicu Vlade nisam propustio. Nikad se ne bih složio da je drugo od ovoga što sada govorim. Dakle, ova četiri kredita o kojima govorite, garancije ili ugovori, apsolutno su u duhu onoga što Vlada smatra da treba da uradi i ni jednog momenta ne postavljam pitanje kredibiliteta ovih projekata. Još jedanput, što se tiče odnosa prema Kini, o tome ste skoro svi govorili, naravno da bismo uzeli sutra ako je to moguće, verovatno će prvi krediti biti dati, odnosno prvo učešće Kineza biti na energetskim postrojenjima, termoelektrani itd, da sada ne ulazim u to, već imamo Kostolac, ali za to je potrebno vreme. Neke stvari danas moramo da rešavamo i ako to hoćemo onda moramo dati podršku ovoj vladi da ovaj posao završi. Nisam znao da su izbori u toku. Znam da se šalite, nikakva izborna kampanja, barem što se tiče mog ministarstva i Vlade Republike Srbije. Pre ovog sastanka sam sa gospodinom Ilićem na hodniku na tu temu razgovarao. Ne znam šta je izborna kampanja. Vlada Republike Srbije radi tako, ako grešim ispravite me, kao daće Vlada biti ponovo izabrana. Ni jedan projekat koji radimo ne radim zbog toga da bi sebi napravio imidž. Svi projekti koje sada radimo apsolutno mislim da će iduća vlada nastaviti. To je suština. U kontinuitetu radi Vlada, a Skupština, po mom mišljenju, to treba da verifikuje i da pozdravi. Naravno, može da bude promašenih projekata, ali to nije ništa strašno. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Mrkonjiću. Gospodin Srđan Milivojević hoće da ukaže na povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, gospodo ministri, povređen je član 107. Poslovnika Narodne skupštine u izlaganju narodnog poslanika gospodina Krasića i to za 20 minuta 47 puta. Pažljivo sam slušao i pažljivo sam brojao. Zaista moram da ukažem da je povređen član Poslovnika koji kaže da govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Više puta su izrečene teške uvrede vladajućoj većini od strane gospodina Krasića gde nas je, između ostalog, nazvao i petom kolonom. Razumem da možda neko projektuje ono što sanja noću i da neko ko ima nemirnu savest zbog prodaje KiM kada je bio na vlasti, kada je bio ministar, ima pravo da sada to projektuje na razne načine, ali podsećanja radi i istine radi, NATO pakt je na KiM ušao 1999. godine, kada je taj govornik bio ministar i taj ministar je menjao Pećku patrijaršiju i Visoke Dečane za stanove od nekoliko stotina kvadrata. Kada su srpski domovi pretvarani u zgarišta on se uselio u novo ognjište. Razumem da ga sada muči nemirna savest, ali pitam sada sve te koji nas prozivaju da smo peta kolona – da li vam je Pećku patrijaršiju deda ostavio, da li vam je Dečane otac ostavio, da li vam je to dedovina, da li vam je to očevina pa da se tako ponašate prema njoj, vi, ljudi sa dva morala, jedan imate … (Predsedavajući: Molim vas da se ne obraćate neposredno i da ukazujete na povredu Poslovnika koju sam učinio.) Dakle, oni koji su učestvovali u najnemoralnijem ponašanju kada su vršili vlast danas imaju najmanje prava da nekome kažu da je peta kolona. Kada je reč o KiM treba samo da spuste glavu i da govore – izvinite, građani Srbije, izvinite, izvinite, izvinite, nikada se više nećemo baviti politikom jer smo ovu zemlju upropastili tako da se za sto godina neće oporaviti. Hvala.
Nema povrede odredbe člana 107. Molim vas da ne dobacujete, gospodine Živanoviću. Ima povrede člana 103. Molim vas da ne zloupotrebljavate pravo na reč kada reklamirate povredu Poslovnika. Vrlo rado ću svakom dati reč, ali postoji neka obaveza sa moje strane, a to je ugrađeno u stav 7, pa vas molim i upozoravam sve narodne poslanike da zbog povreda Poslovnika obrate pažnju na odredbe Poslovnika koje reklamiraju i na postupak koji Poslovnik dozvoljava svakom narodnom poslaniku i podstiče da ima svoje mišljenje, a pitanje argumenta je sasvim drugo pitanje. Za repliku se javio prvo gospodin Krasić, a zatim gospodin Obradović. Izvolite.
Otišao je gospodin Mrkonjić. Kada ga budete videli, prenesite mu, gospodine Đeliću, da nije dovoljno dobro informisan. Zgrada Vrhovnog kasacionog suda još uvek nije isplaćena građevincima, a još uvek se ne zna ko je vlasnik Avalskog tornja. Zečevića ste prebacili da bude direktor "Energoprojekta". Znate, ne može parolama da se odgovara na ono što su argumenti. Mora da se vodi računa o tome. Kako je to moguće da su ovo najpovoljniji krediti? Najpovoljniji kredit daje "Komercijalna banka"? Pa, kako može "Komercijalna banka" ili bilo koja poslovna banka da upotrebi taj izraz, da da povoljniji kredit od neke međunarodne asocijacije koja se bavi tim poslom? O čemu pričate, ljudi? Mislite li da tako mogu da se zakrpe ove ruče? Nemam ništa protiv, odgovarajte na taj način kao što odgovarate, ali činite veliku štetu. Drugo, gospodine Novakoviću, da vas oslobodim nekih tereta, da li znate koji je moj životni princip? Ono što ne hvatam u ruke, ne stavljam ni u usta, tako da ovi planinari bez planinarske dozvole što se stalno penju, pustite ih, nemojte da me branite od njih. "Vikiliks" je sve lepo objasnio. Mrkonjić priča – uzeli bi mi od Kineza, ali ne možemo. Pa, ne može, "Vikiliks" je rekao da je Đilas rekao u američkoj ambasadi da nikada Kinezi i Rusi neće da plasiraju jedan kredit ovde dok je on u Beogradu. Podržao ga je njegov predsednik Tadić. Pa kažite sada da Amerikanci lažu u svojim depešama. Ne smete da kažete. Šta je prošle nedelje rekao Barak Obama – donosim uredbu kako bi sprečili da cure naši poverljivi podaci.
Vreme. Gospodine Obradoviću, izvolite.
Žao mi je što kolege Mrkonjića nema trenutno ovde, ali molim gospodina Đelića da mu prenese. Od svih onih reči koje je gospodin Mrkonjić govorio ove poslednje tri godine od kada je ministar, ovih nekoliko vrpci koje je presekao su projekti koji su započeti davno, ali mogu samo da se duboko složim sa njim. Sve njegove projekte će nastaviti sledeća vlada zato što on ni jedan projekat koji je započeo nije završio i to nažalost, kao i mnogi drugi problemi, ostaju Vladama koje dolaze.
Hvala. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: LDP, DSS i SRS. Dajem reč narodnoj poslanici gospođi Juditi Popović, potpredsednici Narodne Skupštine.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani predstavnici predlagača, dame i gospodo narodni poslanici, ovi ugovori o kreditima, kao i garancije, sami po sebi ne predstavljaju problem. Sasvim je prirodno da ćemo mi podržati svaki kredit koji je usmeren za pospešivanje građevinske industrije, ali podvukla bih jednu činjenicu da je, recimo, građevinska aktivnost u prvom kvartalu ove godine smanjena za skoro 6%. Nemamo ništa protiv da se grade stanovi za socijalno ugrožena lica. Međutim, podsetila bih vas da se radi o poslu vrednom 32 miliona evra, a bilo bi dobro da se zaista transparentno ophodi izvođač radova, kao i onaj koji je zadužen za kontrolu trošenja tih sredstava, na koji način se ta sredstva troše, da ne bismo došli do situaciju da za jedno veoma kratko vreme ponovo budemo kao država garanti za neki kredit koji će morati da dopuni već prethodni budžet za tu namenu. Nemamo ništa protiv toga da se osiguraju posledice elementarnih nepogoda. Međutim, podsetila bih vas na način na koji se u Srbiji saniraju elementarne nepogode. Recimo, ove godine juna meseca Moravički okrug je pretrpeo veliko nevreme. To veliko nevreme je prouzrokovalo štetu u vrednosti od najmanje 604 miliona dinara. Šteta je na stambenim, ekonomskim objektima, na poljoprivrednim kulturama, lokalnim i nekategorisanim putevima. To je jedna ogromna šteta za taj okrug, kao i za opštinu Lučane. Na koji način se Vlada ophodila prema tako visokoj šteti i prema tim građanima koji su štetu pretrpelii koji žive u tom okrugu? Tako što je sanirala štetu u vrednosti od četiri miliona dinara. To je ona šteta za koju se Vlada opredelila da nadoknadi. Nemamo ništa protiv ni da se poboljša funkcionisanje i da se unapredi funkcionisanje elektroprivrede, ali zar ne bismo trebali malo da popričamo i o tome na koji način javna preduzeća funkcionišu, koliko je njihovo poslovanje netransparentno? Dovoljan vam je primer sve ono što se dešava u Kolubari. Ovo su krediti i ovo su garancije koje preko 100 miliona evra povećavaju javni dug Srbije. Još jednom bi istakla da mi nemamo ništa protiv toga da podržimo sva ona kreditna zaduživanja koja su realna i koja su usmerena za neku privrednu aktivnost i za poboljšanje poslovanja u Srbiji. Mi to pre svega podržavamo iz tog razloga jer smatramo da je ovoj državi i te kako potrebno da dođe do rasta privrednog, a ne do privrednog pada, odnosno do smanjenja privrednih aktivnosti. Prošle godine je Vlada projektovala privredni rast od 3%. Mi smo i tada govorili da je to previše, da je to suviše optimistično očekivanjei to se pokazalo tačnim. Sada smo se našli tu negde na 2%. Ni to ne bi bio tako veliki problem da se prihodi ovoga budžeta nisu drastično smanjili. A kada govorimo o ovim kreditima i garancijama, ne možemo a da ih ne posmatramo u relaciji sa rebalansom budžeta o kojem smo razgovarali pre dva dana. Ukoliko stavimo u kontekst ove nove kredite i nove garancije sa tim rebalansom, onda možemo uočiti jednu ozbiljnu negativnu tendenciju. Dakle, 19 milijardi dinara su smanjeni budžetski prihodi, a preko tri milijarde dinara su povećani rashodi. Šta to znači? To znači da je ova vlada nastavila sa ekonomskom politikom unazad tri godine, koja u stvari forsira budžetski deficit, a pri tom zaista odlaže iz meseca u mesec, iz godine u godinu bilo kakvu reformu koja bi dovela do jačanja privrede, koja bi dovela do poboljšanja poslovne klime u državi, na koji način bismo mi privukli mnogo više investicija i sa kojim investicijama bismo mogli drastično da promenimo tu sliku budžetskih prihoda koji su, mogu da vam kažem, šest puta manji od onoga što se predviđalo. Dakle, Srbija sa ovim kreditima i garancijom povećava javni dug. Ni taj javni dug ne bi bio tako veliki problem da se ne približava onoj granici, onoj crti, onoj magičnoj brojci od 45. To je u stvari 45% DžDP, koji po zakonu predstavlja mogućnostveličine javnog duga. Ukoliko se pređe ta magična cifra, ta magična linija, u tom slučaju možemo govoriti o velikim problemima, možemo da pričamo o bankrotu. Dakle, Vlada je ostala na toj liniji da izbegava reformu javnog sektora, da se ne obazire za činjenicu da je za 12 mesta pogoršana njena pozicija na Forbsovoj listi zemalja sa najboljim uslovima za poslovanje, a da smo pri tome, najgore plasirana država što se poslovne klime tiče prema istoj toj Forbsovoj listi u okruženju, odnosno među ostalim zemljama regiona. Stanje duga ove države sada već iznosi 13 milijardi i 700 i nešto miliona, to je skoro 14 milijardi. Od toga, na direktne obaveze otpada preko 11 milijardi, a na garancije dve milijarde. Veliki je procenat i veliki je iznos unutrašnjeg duga, što je nedopustivo, s obzirom da je za unutrašnji dug najčešće kriva upravo država koja se pokazala kao veoma loš platiša i veoma loš dužnik. Ukoliko uporedimo te velike rashode, a smanjen priliv prihoda, neizostavno se postavlja pitanje – zašto su u tom rebalansu budžeta, sa jedne strane povećani obimi sredstava za pojedine korisnike, a za druge je smanjen obim? Recimo, povećan je obim sredstava za Ministarstvo spoljnih poslova, MUP, VOA; BIA, Antidoping agenciji, upravnim okruzima. Sa druge strane, smanjeno je DRI, Fiskalnom savetu, Ministarstvu poljoprivrede, šumarstvu i vodoprivrede, Fondu za profesionalnu rehabilitaciju i podsticanje zapošljavanja osoba sa invaliditetom, Republičkom geodetskom zavodu, kapitalna ulaganja su drastično smanjena, subvencije za poljoprivrednu, kao i sredstva Republičkom geodetskom zavodu. Kada se uporede ove dve kolone, tada se postavlja pitanje – u kojoj meri su ovi krediti i ove garancije pozitivne za građane Srbije, jer sa jedne strane, i dalje se forsira onaj troškovni deo budžeta. Daleko više se izdvaja za plate i penzije. Sa druge strane, oduzima se od onog dela koji bi mogao da pospeši privredni rast i koji će sutra da obezbedi i te plate i te penzije. Pravi se jedna nedopustiva greška, što se u stvari seče grana na kojoj se sedi. Ako vi smanjite za osam milijardi dinara kapitalna ulaganja, a ujedno povisite sedam milijardi dinara za penzije, pri tome, penzije će porasti za 1,4%, što je neznatni procenat za povećanje i poboljšanje egzistencije svih korisnika penzija. Šta ste u stvari uradili? Uradili ste jednu demagošku stvar, povisili ste penzije, a pri tome ste napravili ogromnu štetu time što ste smanjili za kapitalna ulaganja, koja će normalno, ukoliko se zaista taj novac troši za kapitalna ulaganja, obezbediti daleko bolja poslovna klima od one koja je trenutno u Srbiji aktuelna i koliko je pogubna za ekonomski položaj Srbije. Pored toga što je poljoprivreda prepoznata kao jedna strateška grana proizvodnje, subvencije poljoprivredi su takođe smanjene. Ne znam kako očekujete da se ta grana, industrijska, poljoprivredna ili kako god da je nazovete, i dalje razvija ukoliko joj onemogućavate time što subvencije smanjujete? Pored toga, kada napomenem subvencije, subvencije železnice ostaju netaknute. Za kraj samo da stavim u jednu korelaciju jedno čudno rešenje iz rebalansa budžeta, a sa ovom garancijom između Republike Srbije, odnosno Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, koji iznosi pet miliona dolara, pri tome, predviđeno je da se za Agenciju za borbu protiv korupcije kupi poslovna zgrada, možda je i kupljena, u vrednosti od 4,5 miliona evra. Ako za otklanjanje posledica elementarnih nepogoda izdvajamo pet miliona dolara i smatramo da je to dovoljno, a nadasve je to primer na koji način se u stvari saniraju posledice elementarnih nepogoda, pri tome, tako velika sredstva izdvajamo za poslovni prostor jedne agencije kojoj je prevashodno u opisu poslova da se bori protiv korupcije, između ostalog, da se bori protiv nepotrebnog trošenja državnih sredstava, omogući takva vrsta luksuza jednog poslovnog objekta u vrednosti od 4,5 miliona evra.
Zahvaljujem. Radi informacije, radi se o projektu osiguranja rizika od slučaja elementarnih nepogoda. Reč ima gospodin Milan Lapčević. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo spojenu raspravu o četiri predloga zakona i ratifikacije ugovora o novim zaduživanjima Republike Srbije prema, što prema komercijalnim kreditima, što prema inostranim bankama i organizacijama. To je nastavak priče o daljem zaduživanju Republike Srbije koja će sa ovim najnovijim zaduživanjem koji su danas na dnevnom redu ubrzo dostići cifru od šest milijardi evra za prethodne tri godine. Prosto, nije uobičajeno da vlade pojedinih zemalja pribegavaju principu zaduženja svoje zemlje kada žele da krenu u određene realizacije infrastrukturnih projekata koji će joj doneti neku novu vrednost ili unaprediti kvalitet infrastrukture, ali se verovatno veoma ozbiljno vodi računa kada se takve stvari rade da se naprave kvalitetne analize i vizibiliti studije, da li su određeni krediti isplativi, u kojoj meri i u kom vremenskom periodu i da li je baš trenutak za zaduživanje za pojedine kredite najpovoljniji. Smatramo da je u prethodne tri godine učinjeno neprimereno zaduživanje zemlje, i to nažalost ne onako kako se prikazuje od strane Vlade Republike Srbije za infrastrukturne projekte, već su ti krediti i te pozajmice koje je država u prethodne tri godine pravila išle u javnu potrošnju i neprimereno zaduživanje zemlje za podmirivanje potreba javne potrošnje, potrebe vlasti i određenih ministarstava. To potvrđuju i kažu mnogi ekonomski analitičari koji su izneli podatak da je Srbija od jula 2008. godine do današnjeg dana se zadužila za pet, sedam milijardi evra, da je naš spoljni dug porastao sa 8,7 milijardi evra na preko 14 milijardi evra i da je u odnosu na BDP taj dug porastao sa 29,2% na čitavih 42% na kraju 2010. godine, a sa emitovanjem novih milijardu evra državnih obveznica i ovim današnjim zaduživanjem, verovatno će procenat spoljnog duga u BDP preći 45%, što je ona gornja granica koja je dopustiva za zaduživanje jedne zemlje. To ne bi bilo strašno da to zaduživanje uglavnom nije otišlo u javnu potrošnju, u plate i penzije i u krpljenje rupa javnih preduzeća kojima su nadoknađivane plate i neumerena javna potrošnja i gubici koja su ta javna preduzeća, taj javni sektor proizvodili. Struktura javnog duga od 2008. godine do današnjeg dana je potpuno izmenjena. Tadašnji javni dug se uglavnom odnosio na staru deviznu štednju i za dugovanja prema ranijim kreditima. Sadašnji javni dug je potpuno izmenjen i novac je uglavnom trošen za tekuću budžetsku potrošnju, za plate i penzije, kupovinu roba i usluga, subvencije koje su otišle potpuno nepovratno bez ikakve nove vrednosti. Samo u prethodnoj godini Srbija je uzela preko milijardu evra kredita, i to uglavnom od komercijalnih banaka, domaćih komercijalnih banaka za podršku budžetu. Razumljivo je da se i na takve korake nekad mora pribeći, ali samo u onim slučajevima kada je to neophodno, pod uslovom da i sama Vlada i javni sektor pribegnu drastičnim merama štednje. Da li smo mi kao država u prethodne tri godine pokazali, da li je vlast pokazala da želi da na bilo koji način napravi uštedu unutar svoje potrošnje? Ne, naprotiv, nismo, povećali smo tu javnu potrošnju. Ova vlast je povećala broj zaposlenih u državnoj upravi za preko 2.000 ljudi u zadnje dve godine. Setite se prošlog usvajanja budžeta decembra 2010. godine, kada je u tom budžetu bilo predviđeno novih 700 ljudi u državnom sektoru, novih 150 ljudi u javnom preduzeću "Železnica Srbije" itd. Da li je to princip po kome treba da se rukovodi jedna odgovorna vlast u vremenima ekonomske krize, kada su prihodi manji i kada je očigledno da privreda ne može da izdrži ovoliko skupu državu, ovoliko veliku javnu potrošnju? Na sva ova pitanja, na sve ove izazove, šta je vaš odgovor? Vaš odgovor je – ne, mi nemamo dovoljno para za ovoliku javnu potrošnji, mi nemamo dovoljno para i ne želimo da napravimo rezove u strukturi državne administracije, imamo ogromna izdvajanja za penzije i za druge potrebe budžetskih korisnika, ali pošto nemamo dovoljno para nećemo napraviti ništa na planu sopstvene uštede, nego ćemo ići u nove kredite. Uzimaćemo nove kredite, podmirivati sve naše neverovatno velike potrebe, nećemo svoj komfor ni za jotu smanjiti, a nije bitno ko će sutra te kredite vraćati. Prema onome što je malopre gospodin Mrkonjić pričao i prema nekim njegovim ranijim izjavama, ukupna ulaganja za srpsku infrastrukturu, računajući i železničku i drumsku, da bi se završio Koridor 10 i da bi se kroz Srbiju putovalo brzinom od 150 kilometara na sat vozovima, je potrebno negde oko sedam milijardi evra. Država se u ove tri godine zadužila, odnosno vlast nas je zadužila za ove tri godine za više od šest milijardi evra. Sa tim parama Srbija bi danas gotovo završila kompletan Koridor 10 drumski i kompletnu rekonstrukciju Koridora 10 železnički, koji je znatno skuplji nego drumski. Kakvo je stanje na terenu? Očajno. Nemamo ni jedan metar autoputa od makedonske granice do Bujanovca, do Preševa, u stvari dužine 40 kilometara, koji je izgrađen još pre tri godine i pušten u saobraćaj. Pre 15-ak dana sam išao tim putem prema Grčkoj, ni jedan jedini metar autoputa nije pušten u saobraćaj, niti je završen, a tolike priče o silnim ulaganjima u Koridor 10, u autoputeve, o silnim milijardama koje će unaprediti našu infrastrukturu. Šta je realnost na terenu? Nekoliko kilometara puštenih na severnom kraku kroz Vojvodinu i neki radovi koji teku brzinom puža na obilaznici oko Dimitovgrada i prema Pirotu. Priče o tome da će Srbija dobiti kvalitetnu infrastrukturu do održavanja izbora 2011. godine, završetkom Koridora 10, su priče za malu decu, od toga nema ništa. Sve pare ste potrošili na i suviše nekontrolisanu javnu potrošnju. Ni jednim korakom, ni jednim gestom Vlada nije ni probala da napravi uštede unutar sebe, naprotiv, administracija je povećana, troškovi povećani i sve to u nedogled, naravno, bez ikakvog opravdanja. Potpisivanjem SSP ova država gubi godišnje preko 300 miliona evra. Ni to nije problem za vas, za vas je samo bitno da dobijete status kandidata na papiru, koji ništa ne znači i koji jasno pokazuje jučerašnje zvanično oglašavanje Evropske komisije, da Srbija može da bude kandidat za EU i da počne pregovore tek onda kada omogući da susedna država Kosova bude punopravno priznata od strane Srbije, što je jasan pokazatelj vaše neodgovorne politike, da EU nema alternativu i da Srbija mora da plati, ne samo materijalnu, nego i teritorijalnu cenu mogućem ulasku u EU. Turska je preko 25 godina kandidat i ko zna kada će dobiti datum za pregovore. Verovatno nikada, kao ni Srbija. Cena jesu velika zaduživanja i jeste nešto što je najveća moguća neodgovornost vlasti u Srbije, prekomerno zaduživanje i ostavljanje ogromnih dugova budućim generacijama. Mi, naravno, nećemo podržati ova zaduživanja, jer zaduživanja se rade onda kada su neophodna i kada su opravdana. Ovde se radi o komercijalnim kreditima koje će Građevinska direkcija uzeti da pravi, da vraća dugove za izgrađenu infrastrukturu za socijalne stanove koji će koštati 1.300 evra po kvadratnom metru. Kažite mi, kakva je to socijalna kategorija kada plaćate 1.300 evra po kvadratnom metru? Valjda socijalni stanovi i izgradnja socijalnih stanova od strane državne agencije Građanske direkcije Srbije podrazumeva da se prave neprofitni stanovi, da se na njima ne zarađuje. Baš bih voleo da vidim tu analizu troškova koje pravi Građevinska direkcija Srbije za pravljenje socijalnih stanova koji koštaju 1.300 evra po kvadratu. Ko će vam to kupiti? Pa na tržištu su vam jeftiniji stanovi. Od komercijalnih preduzeća ćete dobiti jeftinije stanove nego što dobijate uz subvencije države, uz sve moguće subvencije države. To samo govori da se radi o velikoj korupciji u ovom javnom sektoru. Nikada država nije ni trebala da ulazi u takve priče. Ona može da podstiče raznim smanjenjem dažbina gradnju u Srbiji za socijalne namene, ali da ministarstva ulaze u komercijalne kredite i da grade stanove, to je apsolutno nedopustivo i neprimereno jednoj normalnoj državi. Nećemo podržati, naravno, ovakve zakone, jer i dalje produbljuju jaz i povećavaju spoljni dug Srbije i DSS ne može da bude toliko neodgovorna da saučestvuje u ovakvom neodgovornom ponašanju i daljem ukopavanju Srbije u kreditna zaduženja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Dejan Mirović.
Dame i gospodo, potpredsedniče, ovo su novi zakoni, ali u suštini radi se o zakonima koji nastavljaju zaduživanje Republike Srbije. Mi smo principijelno protiv toga i to je jedan od osnovnih razloga. Naravno, protiv smo tih zakona jer ti zakoni, kao i ostali zakoni koje već nekoliko godina razmatramo u ovom parlamentu, pre svega od Evropske banke za obnovu i razvoja, Evropske investicione banke, su uslovljeni i jednostavno su štetni, ne samo zbog povećanja duga, već i zbog povećanja nezaposlenosti u Republici Srbiji. Vi sigurno znate da je jedan od uslova za tzv. kandidaturu za EU i za primenjivanje evropskog prava bilo usvajanje Zakona o javnim nabavkama 2008. godine. Čitali smo, naravno, iako se potpuno ne slažemo sa članstvom Republike Srbije u EU, ne samo zbog KiM, već i zbog ekonomskih razloga, mi smo pažljivo proučavali izveštaj Evropske komisije i vidimo da se svake godine govori o javnim nabavkama, o tome kako to sprečava korupciju i da se radi o skoro deset posto BDP. Sa druge strane, upravo zbog pritiska ovih banaka, koje se pominju u ova četiri ugovora, donet je, i vi to znate, potpredsedniče, 2009. godine podzakonski akt koji potpuno stavlja van snage Zakon o javnim nabavkama i propisuje spisak banaka, tj. poverioca stranih koji mogu da svojim uslovima i svojim statutima, svojim aktima stave Zakon o javnim nabavkama van snage. Ko su ti koji su iznad zakona Republike Srbije? To su Evropska banka za obnovu i razvoja, Evropska investiciona banka, Svetska banka i Banka Saveta Evrope. U tom kontekstu treba posmatrati ova četiri zakona o zaduživanju Republike Srbije za oko 140 miliona evra što je, priznaćete, u ovoj situaciji više nego velika cifra za naše ljude, za naše građane koji pune budžet Republike Srbije. Dovoljno je samo da analiziramo ovaj ugovor sa bankom Saveta Evrope i videćete da je on skandalozan, da je on štetan i da, jednostavno, sa pravne tačke gledišta, sa ekonomske tačke gledišta ne donosi ništa dobro Republici Srbiji. Jer, jednostavno, vidi se da će strani konsultanti, kao i u ovom ugovoru sa EU, biti plaćeni za "njihove posete", ili možda možemo da kažemo i turističke posete npr. Kolubari, novcem poreskih obveznika Republike Srbije. Mislim da je to skandalozno i da sa tom praksom treba da se prekine. Jednostavno, ne vidimo razloga zašto bi jedna tako siromašna zemlja koja je u tranziciji, kao što je Republika Srbija, plaćala eksperte čije će plate i sve drugo propisivati Evropska banka za obnovu i razvoj, banka Saveta Evrope i Svetska banka. Znači tri banke koje se pominju u ovim ugovorima koje danas razmatramo. Takođe, više je nego skandalozno da u ugovoru sa Komercijalnom bankom koja je nažalost, mi smo protiv prodaje Komercijalne banke, jedina prava ozbiljna domaća banka, vi imate klauzulu valutnu. To je skandal. Da li je Komercijalna banka strana banka? Da li je ona predodređena da se proda npr. Evropskoj banci za obnovu i razvoj, kao što se govori, ili je to srpska banka? Mislimo da je to postupanje koje ruši poverenje u dinar. Ne vidim razloga da jedna srpska banka ima deviznu klauzulu jer tako nešto ruši i sam srpski bankarski sistem. Takođe, vi sigurno znate da su vaše kolege u Mađarskoj zabranili 2010. godine da se klauzula u finansijskom sistemu, u bankarskom sistemu Mađarske prikazuje u nekoj drugoj valutu osim mađarske. Takođe, to je slučaj i u Turskoj, to je slučaj i u drugim zemljama koje su članice ili su kandidati za članstvo u EU. Naravno, što se tiče Turske, vi sigurno da je ona dobila tu tzv. kandidaturu 1999. godine i da još nije ni blizu članstva u EU, što pokazuje da je ova propagandna farsa od juče u suštini jedan predizborni podsticaj na vlasti u Srbiji. Takođe, mi smatramo da ovih 140 miliona evra u situaciji kada je spoljni dug Republike Srbije dostigao 24 milijarde evra je jedna vrsta dodatne omče na vratu budžetu Republike Srbije. U tom smislu, kao dokaz za našu tvrdnju, ili argument za našu tvrdnju, zbog čega nećemo glasati za ove zakone, navešću vam samo jednu analizu koja u potpunosti ruši ova četiri ugovora o kojima mi danas razgovaramo. Vi sigurno znate da je prosečna kamata na naš ukupan spoljni dug, uključujući i javni i privatni, 5%. Ako to pomnožite sa 10 godina vraćanja tog duga od 24 milijarde evra, pod uslovom da se više ne zadužujemo što je, priznaćete, neverovatno. Mi ćemo i u roku od 10 godina vratiti 17 milijardi evra kamata spoljnim poveriocima. Sedamnaest milijardi evra, to je skoro 50% BDP Republike Srbije, ili na godišnjem nivou to je 1,7 milijardi evra, što je skoro 20% budžeta Republike Srbije ili rebalansa koji smo juče razmatrali. Priznaćete da je to ogroman teret, da to jednostavno ne mogu da izdrže ni razvijenije zemlje od nas, a kamo li zemlja koja je pod ovakvim pritiskom EU. Upravo unije koja nam je navodno dala kandidaturu i unije koju mi faktički subvencionišemo, njihova preduzeća, njihove firme, preko Prelaznog trgovinskog sporazuma koji, i vi to sigurno znate potpredsedniče, pravi gubitak u budžetu zbog pada carina od 130 miliona evra godišnje, samo od carina, bez PDV. Dakle, dolazimo do iste cifre koja je zbir ovih kredita o kojima danas raspravljamo. Dakle, naš konkretan predlog bi bio – ovi štetni ugovori koji povećavaju nezaposlenost u Republici Srbiji, koji će faktički pomagati firmama iz Zapadne Evrope na srpskom građevinskom tržištu i bankama iz Zapadne Evrope na srpskom finansijskom tržištu, nisu nam potrebni, dovoljno je samo da suspendujete Prelazni trgovinski sporazum i dobićete skoro istu cifru u budžetu Republike Srbije, koju ćete moći pravilno da rasporedite Kolubari ili za izgradnju stanova koje predviđate ovde. Takođe, mi izražavamo bojazan i žao nam je što nije tu gospodin Mrkonjić, da će upravo te građevinske objekte, u skladu sa podzakonskim aktom iz 2009. godine, koji suspenduje Zakon o javnim nabavkama, građevinske radove izvoditi firme iz zapadnog dela EU, kao što je slučaj sa mostom na Beški, kao što je slučaj sa Gazelom, kao što je slučaj sa novim mostom preko Ade, a da će naši građevinari biti samo podizvođači i da će se nastaviti pad zaposlenosti u ovom više nego važnom sektoru, tako ćemo doći do apsurdne situacije – da zbog ovakvih kredita koje ćete danas vi usvojiti, a mi ćemo biti protiv, srpski građevinari će imati veću šansu za nastup na tržištu, npr. u Ruskoj Federaciji, nego u sopstvenoj zemlji. Do toga dovodi politika da EU nema alternativu u ekonomskom smislu, do toga dovodi prvenstvo politike da EU nema alternativu nad ekonomskim razlozima. Zato smatram da ova četiri kredita svakako treba odbaciti, da treba zasnovati privredni rast, industrijsku proizvodnju, zaposlenost u građevinskoj industriji na zdravim osnovama, a to je uzimanje kredita koji su korisni za infrastrukturne objekte, koji su korisni za podizanje proizvodnje, a ne za firme i konsultante iz Zapadne Evrope. U suprotnom, ako mi nismo u pravu da ovo tvrdimo, ubedite me da je ovaj podzakonski akt iz 2009. godine ispod Zakona o javnim nabavkama. Znam da vi to ne možete da uradite ni u pravnom, ni u ekonomskom smislu, jer gospodin Dežer, koji je danas bio na Odboru za evropske integracije, ima veću moć nego mnogi potpredsednici Vlade Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, SRS smatra da zbog svega onoga što ste u poslednja tri dana priuštili Republici Srbiji, vi zaslužujete da gubitak vlasti na izborima za vas bude privilegija. To je počelo od 2008. godine i svoj vrhunac dobija sa ovim rebalansom i sa ovim kreditima, ali je dno dna ono što se Srbiji desilo juče i što, trujući i lažući javnost, pokušavate da predstavite kao vaš trijumf i vaš uspeh. Pre svega, činjenica da su vaši evropski partneri poslali pismo koje, prevedeno na srpski jezik, znači – sklonite balvane, uspostavite šiptarske institucije, dobićete papir koji tražite i očekujete i u očekivanju lažete narod 10 godina. Druga stvar koja je bruka i sramota za ovu državu i za ovaj dom jeste da se niko od vas iz Vlade nije udostojio da dođe juče u Skupštinu. Gospodine Đeliću, juče se desio još jedan događaj. Desio se, gospodine Đeliću, u Budimpešti. Tamo je bila Konferencija predsednika parlamenata država Zapadnog Balkana. Na toj konferenciji nije bila delegacija Republike Srpske. Ta delegacija nije otišla iz protesta zato što su Republiku Srbiju predstavljale tri delegacije: delegacija Vojvodine, delegacija Kosova i delegacija iz Beograda. Posle svega toga što ste juče ovoj državi i ovom narodu priredili, vi zaista nemate više nikakav kredibilitet, ako imate savesti da se bilo ko od vas iz Vlade pojavi pred Skupštinu i pred javnost. Zato kažem da će za vas biti privilegija da izgubite vlast na izborima. Što se tiče kredita o kojima danas govorimo, oni se zaista trebaju komentarisati u duhu rebalansa koji ste kao Vlada predložili pred ministre, odnosno pred poslanika i pred građane Republike Srbije. Ja sam sad zaista u jednoj nedoumici, vaš prethodnik je znate šta malo pre reko pod sugestijama vaših saradnika da su ovi krediti relativno skupi, lepo sam zabeležio, relativno su skupi. E sad vidite gospodine Đeliću, ni jedan ovaj kredit okvirno kamate ne bi trebala da pređe 7%, i oni su relativno skupi. Poslednjih 20 dana trujete javnost da ste milijardu dolara prodali povoljno na kamatu od 7,2 ili 7,3 posto obveznica. A sad šta je sporno, ko koga ovde laže. Vidite li kako se upetljate u mrežu sopstvenih laži i obmana kad baratate nečim od slučaja do slučaja, kad nemate konzistentan stav o bilo čemu i kad se ne rukovodite opštim interesima. Skupi su kreditu koji imaju kamate ispod 7%, ali su povoljne obveznice prodate za preko 7% i to ovu državu u svetu kvalifikuje kao uspešnu, zdravu i kvalitetnu. Mi smo potvrdili naš kredit, ili ne znam kakav rejting. Što ne prodadoste neku uslugu za 10 godina u inostranstvu? Što neki naš građevinski operativacne dobi neki posao na međunarodnom tenderu? Što ne prodadoste tako nešto, nego prodadoste firme,prodadoste državu, sad prodajete i teritoriju, i nije loše da se probaškarite za novih 130 miliona evra. Juče ste napravili dobar posao za svoje mentore iz Brisela. Ili tek treba da ga privedete kraju do decembra meseca. I zaista, posle jučerašnjeg dana i onoga kako ste to juče predstavili svaka politička diskusija u ovom parlamentu upućena vama ima će ukus gorčine, jedan opor ukus će stvarati u ustima. Vi zaista ne zaslužujete jednu reč tolerantnu i razumevanja kad je politika u pitanju. Vi ste gospodine Đeliću čuli i malopre dok ste ćaskali u klupama da su ovo razvojni projekti. Da se iz ovih kredita finansiraju razvojni projekti. Zamislite tu genijalnu reč, genijalnu izjavu, refinansirate kredit kojim ste platili uređenje građevinskog zemljišta i to nazivate razvojnim projektom. Kako vas nije više sramota? Ova država nije u stanju da uredi građevinsko zemljište na lokaciji na kojoj će graditi stanove, nego to finansira iz kredita. Juče ceo dan trubite kako ste nagrađeni za uspeh i reforme koje ste sproveli. U pravosuđu, u postupku privatizacije, u realizaciji infrastrukturnih projekata, u afirmaciji zdravstvene zaštite,u afirmaciji prosvete i obrazovanja šta ste vi reformisali i unapredili? Sve živo ste destruisali. Da bude stvar gora, sve ste to radili o trošku građana, a taj trošak finansirate i finansirali ste ih iz kredita. Izbori će za vas biti privilegija. Zapamtite, bliže vam se. Gospodine Đeliću, ovde ću prokomentarisati nešto što su vaše partijske kolege rekle, pa su malte ne deo koji nije vlast napravili idijotima koji ne znaju šta su deficit, šta su krediti, šta su prihodi, a šta su rashodi. Jedino vi iz DS i vlasti imate privilegiju na pamet, na ekonomske teorije, na ekonomska pravila i na ekonomske analize. Dok vi ovde analizirate i promovišete te relacije, u Srbiji najveći broj nezaposlenih, u Srbiji najniže prosečne plate, u Srbiji najveća inflacija i da ne nabrajam dalje makroekonomske pokazatelje. Gospodine Đeliću, SRS razume ekonomsko pravilo da deficit može i treba da postoji, ali nikada nismo razumeli šta iz njega finansirate, a da ste ludosti finansirali iz njega govori danas makroekonomska situacija u Srbiji. Vi gospodine Đeliću morate da shvatite da nismo ni protiv toga da država povuče neki kredit, ali smo protiv toga da se plaća ono što vi plaćate, da se troši na način na koji trošite i da se povlači isključivo od onih koje vi apostrofirate da moramo, jer postoje i povoljnije kreditne linije, zdravije kreditne linije koje iz političkih razloga niti ste hteli niti ćete ikada da ih povlačite dokle god vam narod pruži priliku da sedite tu, a verujem da će to biti kratko. Ne zato što tome pristupate sa ekonomskog aspekta, nego isključivo političkog aspekta, mi smo žrtve vaše politike, naša ekonomija, naša fiskalna politika je žrtva vašeg političkog nerazumlja. Danas od nas tražite da podržimo kredit za "Kolubaru", 80 miliona evra. Bez obzira na njegov politički, ekonomski, socijalni i ekološki karakter, ne pada nam napamet da ovo podržimo. Gospodo iz vlasti do pre tri dana ste trovali javnost činjenicom da se u "Kolubari" kralo godinama unazad, pa ste pohapsili silne ljude. U ovoj skupštini su se hvalili da imaju direkciju koja raspolaže imovinom otetom od kriminalaca. SRS danas za vas u ovom kontekstu ima jedan vrlo konstruktivan predlog, da zalog, hipoteku i garanciju na ovaj kredit da ta direkcija koja raspolaže imovinom kriminalaca koje ste pohapsili u "Kolubari". Ili, prodajte tu imovinu pa obezbedite utovarivače, bagere, kopače i sve što treba za TE "Kolubaru". Želimo da budemo praktični, a ne samo da se ministri baškare u nekadašnjim vozilima, u zaplenjenim vozilima, stanovima onih kriminalaca sa kojima su se tapšali 5. oktobra i posle 5. oktobra, nego uzmite lepo i od onih za koje kažete da su otimali svih ovih godina, prodajte im imovinu, dajte u zalog, pod hipoteku, pa isfinansirajteove političke, ekonomske i ekološke projekte neophodne za "Kolubaru". Ovde ima jedan zakon vrlo interesantan, to je Sporazum o potvrđivanju Okvirnog ugovora o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije F/P 1720. sada bih na osnovu 32 miliona, neko je grešku malopre napravio, 26 miliona treba da obezbedi Srbija. Ukupna vrednost projekta je 58, a 32 povlačimo iz inostranstva. Pitam vas gospodine Đeliću kolika je kamata na ovaj kredit? Ne mogu da vam izračunaju. Slušajte me šta vam kažem – obmanjuju vas. Tako je definisano, ovde pišu okvirne kamate. Kolika će kamata biti, kolika je ročnost kredita, koja je vrsta kamate? To će se utvrđivati kada budete povlačili tranše. Niko ne zna koliko ćemo ovaj kredit otplaćivati i koliku ćemo zaista kamatu da plaćamo. Tako piše ovde, eto, to su ovi evropski genijalci. Dobro je to, nije ništa sporno, može država. Nije iz našeg džepa. Ne kažemo mi da kredit možda ni ne treba za ovo da se povuče, ali šta je posao Skupštine nego da odredi jasno šta, kako, koliko i da znamo. Treba gospodine Đeliću, to sam rekao u raspravi o rebalansu budžeta, treba da vas je stid sve, dve trećine tekuće potrošnje u ovoj državi finansiraju moja, vaša i svačija deca ovde. Ko vam je dao za pravo da njima uskratite mogućnost da budu odgovorni? Da finansiraju vaše političke avanture i bahanalije? Ko vam je dao za pravo to? Kako je to moguće? Umesto da se zdravije leče i obrazuju oni će da plaćaju vaše kredite. Vaše kredite kojima ste finansirali agencije i besmislice razne. Kojima ste finansirali konsultantetske kuće. Malo pre je to ovde neko pominjao. Mislim za Kolubaru. Koliko miliona će da ode za konsultantske ili ne znam ni ja kakve usluge? Mi nemamo institucije koje bi taj posao mogle da rade, pa da prebijate dugove sa njima. Vaš budžet 10 milijardi dolara, odnosno evra duguje privredi. Vaš budžet, preko 10 milijardi. Dug budžeta Republike Srbije je 10 milijardi dinara. Tražili smo od vas u amandmanima na rebalans da 10 milijardi u budžetu obezbedite i izmirite svoj dug prema realnom sektoru po pravilima koja ćete vi da utvrdite. Videćemo da li ćete biti sluha i savesti da to uradite, pošto od svih nas tražite da redovno izmirujemo PDV i da vas finansiramo. Da finansiramo vaše puteve na relaciji Brisel-Beograd-Vašington. Samo da nam kažete jednu dobru stvar i korist koju smo dobili od svega toga što finansiramo svih ovih 10 godina, svi zajedno. U obrazloženju ovog zakona, gospodine Đeliću, znate šta piše. Pazite ovo – banka koja daje kredit između ostalog, njene delatnosti obuhvataju pružanje pomoći pri realizaciji investicionih projekata kojima se stvaraju nova radna mesta u ugroženim regionima ili se stvara socijalna infrastruktura. To stvaranje novih radnih mesta u ovo vreme pred izbore nekako je poznato. Pred prošle ste obećali 200.000. Niste vi istina predsednik, vaš partijski šef Boris Tadić. Za isti period je od tad do danas toliko ljudi ostalo bez posla. I rekorder smo po stopi nezaposlenosti u okruženju, na koju se isto tako pozivate. Kad vi stvarate nova radna mesta Srbija treba da se naježi. Iako nas još ubeđujete da će izgradnja socijalnih stanova, odnosno socijalna stanogradnja da otvara radna mesta u nerazvijenim regionima Republike Srbije, pa to je zaista da ne kažem za šta, da ne kažem za šta. Pitam vas gospodine Đeliću, kao potpredsednika Vlade, dokle je stigla politika socijalne stanogradnje od 2009. godine kad ste to definisali zakonom? Znate koliko vas interesuje socijalna stanogradnja? U celom tom procesu vas samo dve stvari interesuju. Da pred kamerama položite kamen temeljac i da eventualno ako se desi realizacija projekat da pred kamerama podelite ključeve. To su vaše ambicije u socijalnoj stanogradnji, a sve ostalo između je mrtvo i nije se mrdnulo od toga da je nekoliko opština i gradova napravilo socijalne, odnosno te stambene agencije koje su predviđene zakonom. Ne treba kriti. U Kragujevcu je možda najbolja situacija. Ta agencija je najviši nivo dostigla u Kragujevcu, za razliku od beogradske u kojoj je haos i kriminal. A kakvo je stanje u Kragujevcu, uz činjenicu da su tamo najbolji, evo moja koleginica Nataša Jovanović može da vam kaže, koliko ste po tom osnovu otvorili radnih mesta i koliko ste socijalnih stanova podelili? Jedno vrlo prosto pitanje za vas. Šta su prioriteti u toj socijalnoj stanogradnji? Ko će biti prioritet u toj socijalnoj stanogradnji? Pazite podlost. Mi ćemo prvo povući kredit, a onda ćemo definisati kriterijume. Pa valjda se teren spremi, naprave kriterijumi, utvrdi sve pa se onda povlače pare. Ali šta njih briga. Ovaj se novac povlači na teret naše dece. Oni to neće da vraćaju. Moji i vaši savremenici to neće da vraćaju. Ovo će deca da vraćaju. Neka stoje tu pare, pa se još hvale, neko je to rekao, narednoj vladi ostavljamo 1,5 na računu. Jeste ali zaduženja. Para obezbeđenih kroz kredite, a ne kroz realne prihode ili bar delimično ostvarene kroz realne prihode, kako to rade ozbiljne države i partner, nesrećnici pokušavate da budete. Zamislite ovo, 4.500 stanova će da se pravi na jednoj lokaciji u Beogradu. Za celu Srbiju opredelili su 1.700 stanova. Da bi ovo imalo smisla, gospodine Đeliću, da budem banalan, morate da raselite Beograd. Morate da raselite Novi Sad. 76% vrednosti BDP se obezbeđuje u ova kako vi zovete dva regiona. U regionu Beograd i u regionu Vojvodine. Za koga ćete da pravite stanove u Babušnici, u Beloj Palanci, u Surdulici, u Vladičinom Hanu? Znate li šta smo čuli pre neki od predstavnika skupštinske većine? Bili su nobelovci, ozareni su uspehom Vlade u vođenju ekonomske politike. Oduševljeni su. A taj isti nobelovac izađe na državnu televiziju i kaže – nije dobro što je Srbija prodala milijardu dolara obveznice, a vlast priča kako su ozareni. Odvedite ga u vladajući han da se ozari, odvedite ga u neko banatsko selo ili banatsku opštinu da se ozari. Ili što kaže, kolega Dušan Marić, odvedite ga u Vranje ili Bujanovac, da bude ozračen uranijumom koji su vaši partnere evropski prosipali po ovoj državi. Vi ste vode došli da nas ubeđujete da Srbija treba da se zaduži za novih 130 miliona, za razvojne projekte. Ni manje ni više za razvojne projekte. Završiću ovu svoju diskusiju, jednim podatkom. Opština Surdulica iz koje dolazim je 2008. godine uradila prostorni plan, gospodine Đeliću. Prostornim planom je projektovano da populacija u Surdulici do 2025. godine bude 19 hiljada ljudi, od prilike. Ovih dana se privodi kraju popis i po procenama onih koji to rade u Surdulici će biti, između 18 i 19 hiljada ljudi. To je brojka koja je u Srbiji trebala da bude 2025. godine. To je poražavajuće. Ovo što ste uradili državi za poslednjih deset godina, podrazumeva dve stvari. Da ne ograničeno prezirete sopstvenu državu ili ste neograničeno nesposobni. Izaberite šta je od ovoga, za nas koji u ovoj državi živimo, sasvim je svejedno, a posledice su iste. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospodin, Jeremić Vlada.
Hvala. Moram da priznam, da sam pokušao i nisam uspeo da prebrojim koliko puta smo do sada na dnevnom redu imali tačke poput današnjih, dakle, zaduživanje, krediti, garancije itd. A kada vladajuća koalicija bude aminovala, ono o čemu danas razgovaramo, dakle, ono što je Vlada najnovije naumila, bićemo dodatno opterećeni, skoro 140 miliona evra. Država i privreda zajedno duguju, prema poslednjim podacima, skoro 24 milijardi evra. Kredite, dakle, koje uzima sadašnja vlast, očigledno da neće samo otplaćivati deca koja su trenutno u vrtiću, verovatno i ona koja su samo još uvek u planu. Dakle, mi se izrazito brzo zadužujemo, a kada pogledamo pokazatelje na koji se oni oslanjaju, a to je kolika je zaduženost u odnosu na BDP, to nije jedini dobar pokazatelj i naravno morate imati uređenu privredu, lokalne izvore, pre svega proizvodnju radi izvoza jer to donosi devize. Ukoliko nema prihoda od deviza, naravno da ste oslonjeni isključivo na zaduživanje. I od ovih pomenutih 24 milijardi evra, ukupnog duga država je dužna trećinu. Dakle, tu dileme nema Srbija je po svim pokazateljima visoko zadužena zemlja i tu nema nikakvog spora. Učešće izvoza u dugu je skoro tri puta. Takođe, godišnje servisiranje spoljnog duga čini 40 % izvoza, zna se da ne bi smelo da pređe četvrtinu. Pitanje je, dakle, kolika će biti mogućnost daljeg zaduživanja i otplate dugova, jer naravno ako zemlja ne bude mogla da vraća obaveze trošiće se devizne rezerve a to će automatski značiti pritisak na devizni kurs. Vrlo često se pozivate na strane investicije, za investitore od najvažnije, dakle, koliko je javni dug opterećuje budžet, odnosno da li je država sposobna da otplaćuje kredite koje preuzima. Ukoliko nije ona tada naravno može i da bankrotira a tada zajedno sa njom bankrotiraju i banke kao kreditori države i ovo je jedan od najgorih mogućih scenarija, a plašim se da Srbija neumoljivo ide ka njemu. Nepojmljivo je da stanje spoljnog duga po glavnici krajem prošle godine, dakle, iznosi 23,5 milijarde evra, dok se obaveze na osnovu redovne kamate dostigle 270 miliona evra, što ukazuje da je dospela glavnica u vrednosti od 1,55 milijardi evra. Ni to upozorenje nije bilo dovoljno i Srbija je nastavila i dalje da se zadužuje a vlast se hvali da povlači daleko manje nego što je moguće, pa, sad ne znam za čiju utehu, ali očigledno da je i cilj MMF nikada nije da se otplaćuje glavnica, već upravo da ima dužnika koji redovno plaća kamate. Tako se i postaje ekonomski zavisan od onoga ko ti daje novac, a ekonomska zavisnost se naravno pretvara i u političku, pa poverilac diktira dužniku šta i kako da radi. Mi u SRS uporno ukazujemo javnost da se upravo to i radi. Moram još nešto da istaknem, svetska kriza na koju se često oslanjate u zavisnosti, odnosno po potrebi, nije baš stigla tako iznenada kako se prikazuje jer je i pre nje Srbija imala domaću, ekonomsku i društvenu krizu. A ono što je interesantno da je još jula meseca 2005. godini u projekciji ekonomskih kretanja u svetu do 2020. godine, Srbiji je progonoziran spor ekonomski napredak uz isticanje da će ona biti crna rupa, kao što je gospodin potpredsednik Vlade, jednom prilikom rekao, doduše za ovaj dom i da će se nalaziti na ekonomskom dnu Evrope sve do 2020. godine. Za tu godinu je i prognoziran ulazak u EU, ako ona tada uopšte bude i postojala tako piše u tom dokumentu, ja apsolutno u to ne verujem. Dakle, istovremeno vlasti u Srbiji znajući za takvu jednu analizu i govorila da će kriza biti korisna za Srbiju, ne treba da podsećam čije su to reči, da će joj pomoći da napravi, itd. Šta se dogodilo? Dogodilo se potpuno obrnuto, a to je da Srbija ne samo da ne napreduje, nego nazaduje i da ima tek 40% proizvodnje iz 1989. godine. Prošle godine je trebalo vratiti 3,5 milijarde kredita, u prevodu narodskim jezikom rečeno, to znači da na kraju prošle godine svaki stanovnik je bio zadužen u proseku sa po tri hiljade evra. Uz ovakvu politiku, uz ono što i danas imamo kao potvrdu takve politike sigurno je da će dug Srbije i dalje rasti, kao i da će postojati te ne izmirene obaveze koje se stvaraju iz godine u godinu. Srbija i jeste prisiljena na ovako nešto i zbog činjenice da je privatizaciju praktično privela već kraju, prodala je sve što je mogla da proda, za to je dobijeno blizu tri milijarde evra koje su utrošene ne u pokretanje proizvodnje već za održavanje političke oligarhije na vlasti. Zato naravno nije ni moralno da se država dalje zadužuje, a novac koji je ušao u zemlju očigledno je potrošen za intervencije na tržištu, za potrošnju kroz budžet a dobrim delom je završio, dakle, u džepovima nekih špekulanata a očigledno da se kada je reč o servisiranju duga zauzeo takav stav da bi on treba da se prenosi na neke buduće generacije. Jedan od onih institucija, dakle, sa kojima Srbija vrlo često ima ovakve aranžmane jeste Svetska banka ni tu baš nije bilo onako po planu kako ste predvideli i činjenica je da više uzimamo nego što vraćamo i tu je neka razlika od 100 miliona dolara. Procenjuje se, dakle, da ćemo u narednom periodu Svetskoj banci morati da vratimo oko 800 miliona dolara, a dogovoreno je o kreditu od osam stotina miliona dolara. I nije sad tu gospodin Mrkonjić, malo pre je rekao, za svaki dobar projekat kredit nije skup. A sad zamislite taj apsurd da šef kancelarije malo pre pominje u ime Svetske banke, kaže da je Srbija spora u korišćenju sredstava koje je odobrila ta međunarodna institucija i da trenutno koristi samo četvrtinu od onoga što ima na raspolaganju. I ako uporedimo sa ostalim zemljama Evrope i centralne Azije, u Srbiji je, dame i gospodo, jedan od najnižih nivoa iskorišćenosti raspoloživih sredstava. Dakle, 850 miliona dolara za projekte za koje je Vlada rekla da su važni, a čitavih 620 miliona dolara i dalje je neiskorišćeno. Kako sad to da objasnimo? Dalje, govorio sam da kada je već reč o zaduživanjima da je stav SRS takav da su novčana sredstva trebala da se usmeravaju na infrastrukturne projekte, u restruktuiranje tržišno-perspektivnih preduzeća, reformisanje javnih finansija, što bi naravno narednih godina privukla i strane investicije. Ukoliko se to ne uradi, očigledno da ne postoji ni politička volja ni želja, jasno je da će Srbija biti još na nižoj poziciji nego i pre nailaska ekonomske krize s tim što će tada cena izlaska iz takve situacije biti neuporedivo viša i za privredu i za stanovništvo. I da rezimiram, SRS smatra da Vlada RS očigledno ima nerešive probleme i velike zablude u ekonomskoj politici, rast srpskog BDP je samo jedna iluzija koja je bazirana pre svega na privatnoj potrošnji i na zaduživanju koje tu potrošnju podstiče i finansira. To što se država zadužuje direktno uzimanjem deviznih kredita ili emitovanjem dinarskih hartija od vrednosti je gotovo svejedno, jer je motiv države potpuno jasan, a to je, dakle, do izbora neophodno sprečiti jedan finansijski kolaps ili slom, sačuvati socijalni mir po svaku cenu i onda pokušati da i u narednom periodu nastave sa ovakvom politikom. Plašim se na kraju, da ako se ovako nastavi, ako se nešto zaista radikalno ne izmeni da u buduće čak neće važiti ni ono dužni kao Grčka, već nažalost, dužni kao Srbija. Hvala.
Osam minuta i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, posle njega narodni poslanik Zoran Krasić i on je poslednji prijavljeni govornik. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Miloradu Buhi, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da će pauza biti određena nakon zaključena zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa o predlozima zakona o kojima trenutno razgovaramo i da ćemo nakon uobičajene pauze od sat vremena tada nastaviti popodnevni rad, a raditi i posle 18,00 časova. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo uvaženi građani Srbije, u poslednjih godinu dana imali smo ukupno 28 ratifikacija raznih oblika zaduživanja. Evo danas imamo četiri. Do kraja godine će biti još verovatno na desetine zaduživanja i za SRS je neprihvatljivo jer ulazimo u smeru visoke zaduženosti to vlast zna, ali smišljeno to krije. Ono što možemo na njihovim sajtovima pronaći, jasno ukazuje da smo u oblasti kada već ulazimo u blagi bankrot i treba samo još da se desi najavljeni drugi talas ekonomske krize i da nas otera u pravi bankrot. Da su ove činjenice koje iznosim tačne govore i podaci koje možemo naći na vašim sajtovima, prevashodno Vlade, Ministarstva finansija i nekih drugih ministarstava iz kojih je vidljivo da je privreda bankama u periodu od 2001. do 2011. godine isplatila 22 milijarde evra. Građani su dali i izdvojili bankama osam milijardi evra i država 11 milijardi evra, ukupno 41 milijarda evra je izdvojena bankarskom sistemu u periodu od 2001. do 2011. godine, odnosno do ovih dana. Na temelju kamata, naknada, marži, taksi i drugih oblika davanja ono što je predviđeno ugovorimo o zajmu i raznim drugim oblicima ugovaranja između banaka, privrede, građana ili države i građana. To su katastrofalne cifre, to ne može podneti ni daleko uređenija, daleko razvijenija država i ovo govori u stvari o stvarnom stanju finansija u Republici Srbiji. U toku ove vlasti imali smo samo jedan zajam koji se odnosi na razvoji zapošljavanja. To je zajam pre jedno tri četiri meseca koji je ovde ratifikovan, a odnosi se na kreditnu liniju koja će biti data ali nije, nažalost. Povučeno je pitanje da li će biti povučena. Imamo praksu, evo i kolega Vladan Jeremić je rekao odnose sa Svetskom bankom i sa MMF, da ne povlačimo ono što ugovorimo, ratifikujemo itd. Zbog čega? Zbog toga što nemamo adekvatne programe, nemamo način da povučemo ta sredstva, ali bezglavo ulazimo u novo zaduživanje itd. Gospodine Đeliću, očekujemo od vas i očekivali smo od vas da ovde razmatramo i ratifikujemo i potvrđujemo ugovore, zajmove o razvoju u oblasti industrije, oblasti poljoprivrede, oblasti energetike itd, a ne sporadične određene stvari koje nisu bitne ovoga trenutka jer nam je bitno pokrenuti industriju, pokrenuti privredu, da bi smo kroz normalan rad, funkcionisanje privrede mogli vratiti sve ono što su nam obaveze. Sad ću vam spomenuti koje su nam obaveze. Znači, 41 milijarda evra u poslednjih 10 godina, godišnje znači oko dve milijarde evra. Koliki je to iznos? Samo da vam kažem da su izdvajanja privrede u odnosu na bruto zarade negde oko 15% veća. Znači, ako smo po osnovi izdvajanja za privredu, ono što je dato bankama 22 milijarde, znači dve milijarde i 200 godišnje, bruto plate preduzeća su milijardu i 850, znači 15% manje u odnosu na izdvajanje. To je katastrofalno. To nijedna privreda ne može podneti, a najmanje naša privreda koja je visoko zadužena i radi u otežanim uslovima itd. Šta nas očekuje posle svih ovih zaduživanja? Očekuje nas ono što možemo videti u odredbama rebalansa budžeta. Na jednoj stavci vidimo da su izdaci za nabavku finansijske imovine i otplate zajmova 331 milijarda dinara, tri milijarde 300 miliona evra. Evo, da uporedimo taj podatak, 331 milijarda, kolike su subvencije za privredu – tri milijarde 750, jedan posto od ukupnog zaduživanja po osnovi kratkoročnog zaduživanja. Prodajom hartija od vrednosti državnih mi se zadužujemo uglavnom kratkoročno. Jel vidite taj odnos? Koliko pomažemo privredu, a koliko dajemo bankama? Ovo će se sve sviti na kraju u bankarski sistem – 331 milijarda, ako je verovati ovim podacima iz rebalansa budžeta. Da se vratim na konkretne ugovore o zajmu. Prvi ugovor je ugovor između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije. Ovde je bitno napomenuti da je ovo banka koja je prvobitno osnovana sa ciljem rešavanja problema izbeglih i raseljenih lica. Međutim, sada je proširila svoj obim poslovanja, pa kaže sada da između ostalog vrši pružanje pomoći pri realizaciji investicionih projekata kojima se stvaraju nova radna mesta ugroženim regionima ili se stvara socijalna infrastruktura. Gospodine Đeliću, evo zgodne prilike da preko tog osnova, preko tih novih delatnosti kojima se bavi ova banka, da povučete zapošljavanje. Da li ste jedan kredit povukli? Niste, ali ste trebali da povučete ono što takođe niste povukli još 2007. godine. Savet ove banke je odobrio kredit od 10 miliona evra za izgradnju 500 stanova za izbeglice i interno raseljena lica. Sramno je od ove vlade da nije povukla dva miliona evra. Osam miliona evra do dana današnjeg nije povučeno. Ova sredstva se trenutno nalaze na računu NBS i nisu iskorišćena za izgradnju 500 stanova. Zbog čega to niste povukli? Šta su vam krive te izbeglice? Genocidnom politikom države Hrvatske, uz saradnju sa međunarodnom zajednicom, izbeglice su proterane, ostale bez igde ičega i umesto da iskoriste, kada već uzimate kredite, da se pohvalite – evo, gospodo izbeglice, uzeli smo kredit, izgradićemo 500 stanova.Sramno je ovo što radite. Ista sudbina će biti sa ovim ogromnim zajmom. Znači, pet godina ne povlačite sredstva. Ovo je takođe okvirni sporazum i kažete da će koristiti za izgradnju socijalnih stanova. U odredbama ovog okvirnog sporazuma možemo pronaći štetne odredbe koje, nažalost, ova vlast čini gotovo svim ugovorima koje ratifikujemo. To je način praćenja realizacije kredita na određen način, nadzor nad realizacijom finansijskih sredstava i u ovom, kao i u mnogim kreditima i u zajmovima koje povlači ova vlast, ne definišu se iznosi po osnovi nadzora i praćenja. Iz prakse znamo da na milione evra, kao što je slučaj kod Kolubare, dva miliona evra će biti kroz usluge. Kakve su to usluge? Zašto se to dozvoljava? Da li mi nemamo mogućnosti da propratimo sami ono što uzmemo? Ako državni organi Republike Srbije ne mogu propratiti i vršiti prave, adekvatne i finansijski, građevinski i ostali administrativni nadzor, onda ova vlast treba da ode. Ne radi se to zbog toga da se to prati nego da se operu sredstva i veći deo sredstava koji se povuče, nažalost, završi u privatnim džepovima što onih koji ugovaraju, što onih koji su sa druge strane, odnosno davaoci ovih zajmova. Drugi zakon o kojem ću govoriti jeste zakon o davanju garancije Republike Srbije u korist "Komercijalne banke" a.d. Beograd po zaduženju Građevinske direkcije Srbije. Ovde jasno stoji u odredbama da će to biti garancija na dve milijarde dinara. Međutim, u obrazloženju kažete ovako – sredstva ovog kredita biće upotrebljena za finansiranje kredita broj taj i taj od 9. decembra 2010. godine, koji je iskorišćen za opremanje građevinskog zemljišta na lokaciji kasarne "Stepa Stepanović" u Beogradu. U članu 7. tačka 3. ugovora propisano je da korisnik kredita mora najkasnije do 31. oktobra 2011. godine da obezbedi garanciju Republike Srbije u iznosu do dve milijarde dinara uvećano za sve pripadajuće kamate i troškove uz primenu valutne klauzule. Na šta ovo liči? Dve milijarde evra plus pripadajuće kamate, troškovi uz primenu valutne klauzule, koliko je onda to? Da li je to dve milijarde dinara? Nije, daleko je više. U budžetu Republike Srbije, stavka ta i ta, predviđeno je davanje garancije poslovnim bankama za građevinsku direkciju Srbije u iznosu od dve milijarde. Kako možete ovako napisati u obrazloženju? Ako je dve milijarde, onda je dve milijarde, ne mogu biti više, ne mogu biti onda marže, kamate itd. Druga stvar, zašto nemamo ovde ugovor? Da li je primereno da imamo ugovor između "Komercijalne banke" i Građevinske direkcije? Zašto ga nemamo? Uobičajena je praksa, ali kod vas nema prakse, nema uobičajenih stvari, nema pravila koje poštujete. Treća stvar, "Komercijalna banka" je u većinskom vlasništvu Republike Srbije, "Komercijalna banka" ne veruje državnom organu koji je osnovala ova država i zbog toga se traži garancija. Da li je to primereno, tako nepoverenje prema državnom organu za koga znaju ko radi u toj agenciji, a zna se da ima tamo i privatnih akcionara, da ima i stranih akcionara. Ti strani akcionari traže garanciju. Vidite li dokle je dovela ova vlast, da ne veruje sama sebi. Što se tiče duga, uspešno ste zadužili nas koji radimo, našu decu i naše praunuke to je sramno i neko će morati da snosi odgovornost, vi padom vrlo brzo, a oni koji su učestvovali u svim ovim aktivnostima moraće da snose odgovornost za sve ono što je učinjeno u poslednjih desetak godina. Hvala vam.
Dvanaest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima potpredsednik Vlade Božidar Đelić.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, u nekoliko minuta bih hteo da odgovorim na neka od pitanja. Mislim da je najbitnije pitanje – da li su ovo povoljni krediti ili nisu? Prvo, da stavimo stvari u kontekst. Od 2002. godine i Zakona o javnom dugu, Srbija je od onih evropskih zemalja gde Vlada ne može zadužiti naciju a da za to ne zna parlament i to ne samo tako što predviđeni kreditni aranžman mora biti predviđen i to unapred u budžetu za tu godinu, nego svaki od tih aranžmana, kao što vidimo danas, mora pojedinačno proći raspravu u parlamentu. To nije slučaj, moram reći, sa skoro ni jednom drugom evropskom zemljom gde su uslovi mnogo liberalniji, ali procenjuje se i očekujem da sve vlade u budućnosti očuvaju jednu ovakvu praksu da, imajući u vidu naročito probleme koje neke zemlje, a ne samo Grčka, imaju u ovom momentu i izuzetno je bitno da svaki korak u zaduživanju naše zemlje, sa suverenom garancijom mora biti dobro promišljen. Da podsetim, ukoliko se uračuna jedan ovakav korak on mora imati i svoj direktni prevod i trag u budžetu Republike Srbije, koji nije samo u preuzimanju kredita, nego i obezbeđivanju otplate za glavnicu i kamate, kada za njih dođe vreme. Zbog toga verujem da imamo jedan korektan sistem, sistem koji će u budućnosti omogućiti da se desi ovo što se jutros desilo, a to je da za svaki pojedinačni korak ova skupština da svoje mišljenje, da se proveri da li postoji većina za ovakav korak i da kroz javnost u radu ove Skupštine cela naša država, svi naši građani, budu upoznati sa onim što smera izvršna vlast. Sada, konkretno oko ovog pitanja. Ako pogledamo i sada ću biti precizan, ova četiri aranžmana, što se tiče aranžmana sa Komercijalnom bankom, on jeste najskuplji, ali ako gledamo činjenicu da se radi o euriboru plus 3,78% dolazimo, imajući u vidu da je euribor trenutno na šest meseci 1,7% na godišnjem nivou, do 5% kamate. Tu vidimo da ova kamata, makar bila sa Komercijalnom bankom, uz ovakvu garanciju koju bi ovaj dom mogao da da, bi došlo do povoljnih uslova, povoljnijih od onih koji se mogu dobiti na tržištu. Što se tiče aranžmana koji nam predlaže i to je sada mala suma sa Svetskom bankom, imajući u vidu da se to radi u okviru tzv. IDA sredstava, kojima naša zemlja više nema uglavnom pristupa, zato što po klasifikaciji Svetske banke više ne pripadamo kategoriji zemalja koje mogu imati pristup ovako jeftinim sredstvima, ali tek da podsetimo, radi se o sredstvima libor plus 0,6%, pošto libor na 0,6% je 1,2% na godišnjem nivou. Što se tiče preostala dva aranžmana, uzmimo ovaj aranžman sa Bankom za razvoj Saveta Evrope. Radi se o euriboru plus 0,5%, to znači 2,2%, a što se tiče Evropske banke za obnovu i razvoj, radi se euriboru plus 1% ili pak 2,7% na godišnjem nivou. Poštovani narodni poslanici, radim se o najjeftinijim raspoloživim finansijskim sredstvima koji su mogući za jednu zemlju našeg gabarita i našeg rejtinga. Zbog toga verujem, ukoliko se složimo da su namene, a radi se o socijalnom stanovanju, radi se o jeftinim stanovima, radi se o mogućnosti da se izgrade dodatni kapaciteti za osiguranjeza našu zemlju i napokon, da obezbedimo da se naš energetski potencijal ojača, verujem da je namena dobra i da su uslovi više nego korektni. Pozivam sve da podrže ove aranžmane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju je 16 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Krenuo bih redom, pošto su četiri tačke, pa da znamo otprilike o čemu se radi. Prvo bih krenuo od ovog okvirnog ugovora o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije. Zamolio bih da pogledate šta ste napisali u obrazloženju. Naravno, dajete neki istorijat ove banke, koja je u početku trebala da rešava pitanje izbeglih i raseljenih lica nakon Drugog svetskog rata. U međuvremenu se promenila ta delatnost i funkcija te banke. Sada je glavni zadatak finansiranje investicija, odnosno projekata kojima se stvaraju nova radna mesta i u određenim regionima ili se stvara socijalna infrastruktura. Stanovanje, da li je socijalna infrastruktura? Vi ste ga tako protumačili. Mogu sada da vam nabrajam i neke države Evrope koje su stanarsko pravo uvele kao ustavnu kategoriju, ali otom-potom, doći će vreme. Idemo dalje, šta ste napisali u ovom vašem obrazloženju. Pričate da postoji neki projekat socijalnog stanovanja. Verovatno je to gospodin Dulić završio. Cilj tog projekta je rešavanje stambenih potreba lica sa niskim ličnim primanjima koja spadaju u ugrožene kategorije stanovništva. Opet nema gospodina Đelića. Kažete – 1700 stanova. Međutim, šta kažete još? Izgradnja oko 1700 stambenih jedinica koje će se krajnjim korisnicima projekta staviti na raspolaganje na osnovu prodaje i davanja u zakup izgrađenih stambenih jedinica. Sada, pravim vezu sa prvom tačkom koja se tiče Komercijalne banke, koja se takođe odnosi na stambene jedinice. Vidite kakva je sad situacija. Država daje garancije ili se zadužuje, prva tačka je garancija, a ova druga tačka je direktno zaduživanje Republike Srbije i sada imate situaciju da i garancija i ovaj zajam, druga tačka, imaju neku svoju ročnost, imaju neke svoje obaveze. Po prvoj tačci ovog zakona gde se daje garancija prave se stanovi za tržište. Država preuzima obavezu, a ti stanovi se već u ovoj kasarni ili na toj lokaciji gde je kasarna već prodali po nekoj ceni. Šta će biti u krajnjem efektu? U krajnjem efektu je moguće da država kao garant, a znamo i sami, gde god je država dala garanciju, ona u krajnjem slučaju izmiruje tu svoju obavezu, a ne lice u čije ime je data garancija, pa i direkcija je državna. Ova garancija može da se tumači kao zaduženje. Uostalom, i pre dva dana je gospodin Cvetković ovde objasnio da su neke garancije u međuvremenu aktivirane. Zašto? Zato što neka naša javna preduzeća kojima je Republika Srbija dala garanciju nisu mogla da izmire dospele rate, pa je Republika Srbija sama aktivirala svoju garanciju i u njihovo ime ispunila te obaveze, kako se ne bi povećavale obaveze prema Republici Srbiji kao krajnjem garantu. Onaj ko se malo razume njemu je sve jasno o čemu se radi. Između reči "zaduživanje" i "garancija" ne postoji razlika. Ali, kod ovog ugovora sa Komercijalnom bankom država preuzima obavezu da plati jedan deo prodajne cene tih stambenih jedinica, jer vi ne možete da prevalite na ove postojeće ugovore koji se sada zaključuju sve neizvesne događaje i one obaveze koje mogu da nastupe u određenom periodu, s obzirom da se to finansira i delom sredstava obezbeđenih preko Komercijalne banke. To je preraspodela društvenog proizvoda. Znači, poreski obveznici treba da plate nekim ljudima što su dobili, kako vi to kažete, po beneficiranim uslovima za 1300 evra po metru kvadratnom neki stan. Ta situacija, kada se prevali na ovu drugu tačku, gde je okvirni sporazum, ona ima donekle opravdanja, ali da li će socijalno nezbrinuta lica da rešavaju stambeno pitanje? Neće. Zašto? Jer će u ovu priču da uđe i Nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita i još druge poslovne banke. Dokaz za to vam je strana 62. Predloga zakona, druga tačka ovog današnjeg dnevnog reda. Čitajte šta piše. Vi ste napisali - sredstva zajma i budžetska sredstva koja će se obezbediti za finansiranje projekta, koristiće se za sledeće namene. Pod jedan, izgradnja oko 1.700 stambenih jedinica za socijalno stanovanje u vrednosti od 50 miliona evra, a to je 87% ukupne vrednosti, ustanovljenje i funkcionisanje jedinice za upravljanje projektom pri Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja u vrednosti od osam miliona evra, što je 13% ukupne vrednosti. Molim vas, vi pravite administraciju sa osam miliona evra, mada je ovim okvirnim sporazumom obuhvaćeno samo 32 miliona evra. O čemu mi pričamo? Pričamo o dobrim namerama i lošim i pogubnim sredstvima da se te namere realizuju i da se navodno ostvari neki cilj. To je problem. Problem je što se kolje vo od 700 kilograma zbog tri kilograma džigerice. To se ovde predstavlja kao epohalni rezultat. Dobro, mogu i dalje da vam čitam sve propuste ovog ugovora. Neću da ulazim u vaše kamatne stope, jer onda gospodin Đelić dobija prostor da održava neka velika predavanja. Da se vratimo sada na ovaj poslednji, odnosno 8. tačku dnevnog reda, a to je projekat Kolubara. Vidite, dva miliona evra treba da se da na ime konsultantskih usluga. Kome? Ovom vašem novom direktoru Kolubare? Elektroprivredi? Stranom konsultantu? Šta su te usluge? Kako da se montira bager? Pa Kene ima taj bager, ljudi. Što ste hapsili čoveka? Srbija treba da se zaduži 80 miliona evra zbog bagera. Ljudi, o čemu pričate? Jedan malo iskreniji čovek u Srbiji, da mu date EPS i Telekom, svake godine može da ostvari dobit i da je uplati u budžet Republike Srbije i da iz budžeta Republike Srbije se izvrši transfer tih sredstava i da se poprilično pokriju minusi na delu penzija i na delu zdravstvenog osiguranja. Samo jedan gazda da uzme i da radi ovaj posao. Zašto? Zato što oba ta naša javna preduzeća rade sa prirodnim resursima, dar božiji. Rade sa monopolom koji pripada ovoj državi. Vi nam kažete – nećemo imati struje, ukoliko ne investiramo 80 miliona evra za jedan bager. To je strašno. Ako je u pitanju bager, hajde da vidimo da li je taj bager mogao da se obezbedi na nekom drugom mestu? Da li je to postrojenje moglo da se obezbedi pod nekim povoljnijim uslovima? Moglo je. Zašto nije? Nije zbog toga što je ovde uzet jedan azimut, uzet je jedan kurs. To je kurs prema Briselu i prema Vašingtonu. Sve što dolazi, naravno, nema alternativu. Koliko košta? To nije bitno. Ko će da plati? Krijete se iza grejs perioda, krijete se iza nekih stvari. Od toga nema nikakve vajde, ljudi moji. Nema nikakve vajde. Kako funkcioniše ova vlast kada je u pitanju, recimo, Kolubara? Evo jednog primera. Nadam se da ste svi dobili, pošto smo svi poslanici dobili od gospodina Radoslava Tadića, advokata Caneta Subotića, ovo video linkom što je svedočio. Ali dobro, to vi nećete da objavite. Nema veze. Evo vam primera. Vidite, Vlada Republike Srbije je 19. februara 2009. godine donela rešenje, gde se utvrđuje opšti interes za eksproprijaciju, odnosno administrativni prenos nepokretnosti, a tiče se Kolubare. Šta se u međuvremenu desilo? Grupa od 11 ljudi iz Vreoca je pokrenula postupak pred upravnim sudom i dobili su presudu. Tužba se uvažava i poništava se rešenje Vlade. To je upravo ovo rešenje, gde ne postoji opšti interes. Nije utvrđen opšti interes. Šta radi Vlada Republike Srbije? Vlada Republike Srbije šalje policiju i Vlada Republike Srbije predlaže izmenu i dopunu Zakona o eksproprijaciji. Je li tako bilo? Zašto? Da bi nasilno sprovela neke stvari. U javnosti se priča da je veliki problem kod Vreoca groblje. Pa nije groblje jedini problem. Nije jedini problem. Problem je kako obračunavate pravičnu naknadu za eksproprisanu nepokretnost. Naknada varira u zavisnosti od čoveka do čoveka. Vi to tako sprovodite i onda dajete epohalne rezultate. Istovremeno vodite postupak protiv ljudi iz Kolubare. Optužujete ih za pljačku veka. Veran Matić ide daleko i kaže, 120-130 miliona evra. Priznajete da veliki broj, 17 najvećih tajkuna u Republici Srbiji, a to su kriminalci u rukavicama, duguju milijarde i milijarde evra na ime poreza i doprinosa Republici Srbiji, a Srbija se zadužuje pod nepovoljnim uslovima i tako činite duplu štetu ili troduplu štetu Republici Srbiji i perspektivi Republike Srbije. Tražite podršku. Za šta podršku? Za ovakve projekte? Za ovakve projekte od SRS ne možete da dobijete podršku uopšte. Naravno, mi ćemo biti protiv toga i u Danu za glasanje nećemo ni da uđemo u salu, da ne bi ostvarili čak ni vizuelni kontakt sa onima koji su "peta kolona", ali imamo obavezu da obavestimo građane, da ništa dobro neće da se desi od vaših projekata. Znate i sami da je SSP katastrofa za Republiku Srbiju, prodato je tržište, pristupanje CEFTA. Evo, sada kukate i sami. U jednom trenutku je UNMIK predsedavao CEFTA. Na vreme smo vas upozoravali za carinske pečate. Da li znate koje je rudno bogatstvo Republike Srbije na lokaciji Obilić? To vas ne interesuje. Da li znate koliko košta Trepča? To vas uopšte ne interesuje. Šta vas interesuje? Što veći broj zakona, da dođe Dežer i još neki da vas pohvale kako ste na dobrom putu da uništite Srbiju i daju vam podršku u svim projektima protiv vitalnih interesa građana Republike Srbije. Gospođo Čomić, ovih dva i po minuta častim vas da što pre odete u EU.
I radikali mogu da daju doprinos da Srbija što pre uđe u EU. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Pošto nema više prijavljenih za reč zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 5. do 8. dnevnog reda. Ovim završavamo prepodnevni deo sednice. Sada određujem pauzu od sat vremena. Rad nastavljamo u15,15 časova daljom raspravom zajedničkog jedinstvenog pretresa o preostalim tačkama dnevnog reda. Obaveštenje o radu u toku sutrašnjeg dana daću na osnovu člana 90. u toku popodneva. Odlučivanje o tome zavisi o tome da li imamo potpunu informaciju od Vlade da li je izrađeno mišljenje i da li su stvoreni Poslovnikom uslovi da mi radimo pretres o amandmanima. Ako nisu, onda nećemo raditi u petak, a ako jesu onda ćemo o tome obavestiti skupštinu. Hvala. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu zajedničkim jedinstvenim pretresom o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih sporazuma, konvencija i protokola, tačke od 9. do 37. dnevnog reda. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa tačaka dnevnog reda od 9. do 37, današnjoj sednici prisustvuju predstavnici predlagača: Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova; Božidar Đelić, potpredsednik Vlade; Dušan Petrović, ministar poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede; Nebojša Ćirić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja; Snežana Malović, ministarka pravde; Dragan Šutanovac, ministar odbrane; Oliver Dulić, ministar životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja; Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova; Predrag Marković, ministar kulture, informisanja i informacionog društva i Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu i energetiku. Takođe, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala je da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i: Vesna Arsić, državna sekretarka u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Branislav Zec, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Goran Petković, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Tanja Mišević, državna sekretarka u Ministarstvu odbrane; Ivan Mrkić, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova; Snežana Stojanović-Plavšić, državna sekretarka u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva; Miloš Milovanović, pomoćnik ministre poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede; Jelena Marjanović, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja; Milan Josipović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja; Renata Pindžo, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja; Dragan Marković, pomoćnik ministra spoljnih poslova; Nebojša Pokimica, pomoćnik ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja; Irina Reljin, pomoćnica ministra kulture, informisanja i informacionog društva; Irena Posin, pomoćnica ministra kulture, informisanja i informacionog društva; Milorad Ilić, pomoćnik ministra za infrastrukturu i energetiku; Pavle Galić, pomoćnik ministra za infrastrukturu i energetiku; Dragan Jovanović, pomoćnik ministra za infrastrukturu i energetiku; Božidarka Banović, viša savetnica u Ministarstvu poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede; Vojin Jović, samostalni savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Slavica Višnjić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Stanka Radan, rukovodilac Grupe u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Jasmina Roskić, načelnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Nevena Subašić, savetnica u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Vera Janković, načelnica u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; Predrag Aleksić, načelnik Odeljenja u Ministarstvu finansija; Dušan Purić, savetnik u Ministarstvu finansija; Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova; Jovan Ćosić, šef Odseka za normativne poslove u Ministarstvu pravde; pukovnik Predrag Kraljević, zastupnik načelnika Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane; Božidar Jovanović, načelnik odeljenja u Ministarstvu spoljnih poslova; Nataša Kalezić, savetnica u Ministarstvu spoljnih poslova; Andon Sapundžija, savetnik u Ministarstvu spoljnih poslova; Miloš Stojković, viši savetnik u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva; Jasmina Kostić, savetnica u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva; Dragana Radovanović, načelnica u Ministarstvu rada i socijalne politike i Ivana Banković, samostalna savetnica u Ministarstvu rada i socijalne politike. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 9. do 37. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže da se prijave za reč podnose pre otvaranja rasprave u načelu zajedničkog načelnog ili jedinstvenog pretresa. Obaveštavam vas, takođe, da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodna poslanica Donka Banović, poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Mićo Rogović, poslaničku grupu Napred Srbijo,narodni poslanik Dejan Mirović, poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neka poslanička grupa odluči da ovlasti nekog od svojih članova, molim vas da nas o tome informišete, da možemo da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola Sporazuma o izmeni i pristupanju Sporazumu o slobodnoj trgovini u Centralnoj Evropi; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o izmeni i dopuni Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o slobodnoj trgovini između Republike Srbije i Republike Belorusije od 31. marta 2009. godine; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o izuzecima iz režima slobodne trgovine i pravilima o određivanju zemlje porekla robe uz Sporazum između Savezne Vlade Savezne Republike Jugoslavije i Vlade Ruske Federacije o slobodnoj trgovini između Savezne Republike Jugoslavije i Ruske Federacije od 28. avgusta 2000. godine; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o podsticanju i uzajamnoj zaštiti ulaganja; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Poljske; Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o smanjenju broja lica bez državljanstva; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između vlada država učesnica Organizacije za crnomorsku ekonomsku saradnju o saradnji u borbi protiv kriminala, naročito organizovanih oblika, Dodatnog protokola Sporazumu između vlada država učesnica Organizacije za crnomorsku ekonomsku saradnju o saradnji u borbi protiv kriminala, naročito organizovanih oblika i Dodatnog protokola o borbi protiv terorizmakoji se odnosina Sporazumizmeđuvlada učesnica crnomorske ekonomske saradnje u borbi protiv kriminala, naročito njegovih organizovanih oblika; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o policijskoj saradnji; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o Centru za saradnju u oblasti bezbednosti; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o saradnji u oblasti vanrednih situacija; Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o Centru za sprovođenje Zakona u jugoistočnoj Evropi; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o privilegijama i imunitetima Centra za sprovođenje Zakona u jugoistočnoj Evropi; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o registrima ispuštanja i prenosa zagađujućih materija uz Konvenciju o dostupnosti informacija, učešću javnosti u donošenju odluka i pravo na pravnu zaštitu u pitanjima životne sredine; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti životne sredine; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Istočne Republike Urugvaj o ukidanju viza za njihove državljane; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Bolivarske Republike Venecuele o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o ukidanju viza za njihove državljane; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnim putovanju državljana; Predlogu zakona o potvrđivanju Amandmana na Konvenciju o međunarodnoj organizaciji za mobilne komunikacije preko satelita; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o međunarodnom drumskom saobraćaju; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti turizma; Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije o radu pomoraca 2006. godine; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti kulture i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o strateškom partnerstvu i saradnji. Predstavnik Vlade će nam se pridružiti za koji minut, pa će imati pravo da dobije reč. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, da li želi reč? (Ne.) Da li želi reč predsednik Odbora za trgovinu i turizam, narodni poslanik Dejan Nikolić? (Ne.) Da li želi reč predsednik Odbora za finansije, narodna poslanica Branka Ljiljak,odnosno zamenica predsednika Odbora? (Ne.) Da li želi reč narodni poslanik Meho Omerović, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja? (Ne.) Da li želi reč Velimir Ilić, predsednik Odbora za saobraćaj i veze? (Ne.) Narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, da li želi reč? (Ne.) U tom slučaju, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodna poslanica Donka Banović ima reč.
Hvala, gospođo potpredsednice. Vi ste tako odlučili, ali malo je čudan redosled kojim počinjemo sada raspravu o ovoj tački. Prvo bi trebalo da neko od predstavnika iz Ministarstva obrazloži ove predloge zakona, a da tek onda mi iz poslaničkih klubova počnemo diskusije. No, to nije važno toliko koliko je tužno što niko od, čini mi se, 30 ljudi, koliko ste pročitali, pre svega ministri, nije našao za shodno da dođe u Skupštinu. Pomoćnike i ove ostale zaposlene ne mogu da optužujem, ali smatram da je trebalo da ministri ili barem jedan od ministara bude ovde prisutan. Tim pre bih volela da prosto znam ime ove gospođe koja jeste došla iz nekog ministarstva da radi svoj posao u Skupštini. Volela bih nju lično da pozdravim zato što je očigledno to jedina odgovorna osoba u našoj Vladi. Kao što rekoste, u okviru ove 3. tačke ima 29 predloga zakona. Mislim da ste vi jedno pet minuta čitali nazive tih predloga zakona. Meni se čini da od tih 29 ima nekih osam celina, pa je tako trebalo možda i podeliti ovu tačku. No, vi ste drugačije odlučili. Dakle, tu su objedinjene teme trgovina i investicije, onda policijska saradnja i borba protiv korupcije, teme iz ekologije, ukidanje viza sa nekim državama, saradnja u oblasti turizma i, takođe, obuhvaćena je tema apatridije. Iako bi trebalo kao ovlašćeni predlagač da kažem nešto o svim tim tačkama, koliko god da bih bila ambiciozna, to bi bilo prosto nemoguće za 20 minuta, tako da ću iskoristiti ovo vreme da govorim o konvenciji o smanjenju broja lica bez državljanstva i o strašnim problemima sa kojima se suočavaju apatridi, tj. osobe bez državljanstva u Republici Srbiji. To su ljudi koji fizički žive u Srbiji, ali su pravno nevidljivi za državu zato što nemaju državljanstvo Srbije. Ovim ljudima je očajnički potrebna pomoć zato što žive u tom košmarnom međuprostoru između zakona. Šta je u stvari državljanstvo? Državljanstvo je zakonom priznata veza pojedinca sa jednom državom. Po osnovu takve zakonom priznate veze i statusa državljanina pojedinac stiče prava koja mu garantuje pravni sistem te određene države. Upravo taj segment o pravima koje država pruža i u obavezi je da obezbedi svom državljaninu, upravo je u tome i značaj državljanstva. Prvi međunarodni akt, koji je u celosti posvećen problemima apatrida, bila je Konvencija o pravnom položaju osoba bez državljanstva iz 1954. godine. Dakle, davno je ta prva konvencija doneta, ali je potpisalo svega 67 država, među kojima jeste Srbija. Drugi međunarodni akt, koji je usmeren ka sprečavanju apatridije, jeste upravo ova konvencija koja je danas na dnevnom redu. Ona je doneta još 1961. godine. Opet tužan podatak, tu konvenciju je potpisalo svega 37 država u svetu, ali će se i Srbija pridružiti toj grupi država. Međutim, i domašaj obe ove konvencije je veoma ograničen, jer danas su procene da u svetu ima preko 12 miliona ljudi koji nisu državljani ni jedne države. Iako ne postoji precizna evidencija, ljudi koji se bave ovim problemom u Srbiji, dakle, prema njihovoj evidenciji, kažu da ima negde oko 3.000 ljudi koji žive u Srbiji a koji nemaju državljanstvo, i to u preko 20 do 25 gradova u Srbiji. Ono što je najgore kada je ovaj problem u pitanju, jeste što se taj problem povećava, odnosno broj osoba bez državljanstva raste. Kada se dete rodi u porodici gde roditelji nemaju državljanstva i lična dokumenta, onda se obično taj isti problem prenosi i na decu. Dakle, ovo je problem koji preti da raste, ne da se smanjuje, ukoliko država ništa ozbiljno ne preduzme po ovom pitanju. Kada sam već spomenula decu, onda moram i da naglasim da je ovo najugroženija grupa ljudi koji žive u Srbiji, građana, iako nisu državljani, i da su deca naročito iz ove grupe u opasnosti, u riziku, i to im se veoma često dešava, da budu zlostavljana, da budu eksploatisana ili pak da budu žrtve trgovine ljudima. Isključivanje dece, kada kažem isključivanje to znači isključivanje iz društva, oni su nevidljivi, oni ne postoje, država ih ne prepoznaje, počinje veoma rano. Uglavnom se ta deca ne rađaju u zdravstvenim ustanovama, rađaju se kod kuće. Roditelji, ili zbog toga što nemaju, uglavnom je to razlog, lična dokumenta ili ne znaju, ne prijave rođenje svog deteta u matične knjige rođenih u roku koji je dat od 30 dana. Dakle, imate u startu dete koje nema izvod iz matične knjige rođenih. Tako dete, odnosno roditelj ne može da obezbedi zdravstveno osiguranje, odnosno knjižicu za svoje dete. Dakle, ljudi su obespravljeni što se tiče zdravstvene zaštite. Kada je u pitanju osnovno obrazovanje, znači govorimo sad o segmentu obrazovanja, takvo dete koje nema izvod iz Matične knjige rođenih, nema nikakvih dokumenata, niti ono, niti roditelj, dete može da upiše osnovnu školu ali ne može da dobije svedočanstvo zato što ne poseduje druga dokumenta. Dakle, kao i da nije završilo osnovnu školu. Što se tiče daljeg školovanja ono je nemoguće. Dakle, u srednju školu takvo dete ne može. Naravno, ti ljudi ne mogu da zasnuju nikakav radni odnos, nemaju pravo na socijalnu zaštitu, centri za socijalni rad ih ne prepoznaju zato što ljudi nemaju lična dokumenta, ne mogu da zaključe brak, ne mogu da prijave prebivalište ili boravište, ne mogu da steknu imovinu i nemaju putne isprave, dakle, i kretanje im je ograničeno. Sve sam ovo navela da bih vama kolegama i građanima nekako dočarala kakav je to začarani krug u kome se ovi ljudi kreću i da se bez ozbiljne pomoći države i promene nekih zakona ti ljudi nikako ne mogu izvući iz tog kruga. Pre nekoliko godina su organizacije koje se bave ovim problemom u Srbiji, mislim da je u pitanju 2008. godina, neke su kolege čak i prisustvovale tim okruglim stolovima, odnosno javnim slušanjima gde se govorilo o ovom problemu, su ponudile i predstavile narodnim poslanicima model zakona o postupku priznavanja pravnog subjektiviteta. Tim prilično kratkim modelom, dakle, nije bio predlog zakona, tu nije bilo mnogo članova, predviđena je efikasna i pojednostavljena procedura naknadnog upisa pravno nevidljivih lica. Međutim, taj model ni jedno ministarstvo nije prihvatilo. Šta su još ministarstva Republike Srbije propustila da urade? Da unesu odgovarajuće izmene u postojećim zakonima koji predstavljaju prepreku posebno naknadnog upisa u matične knjige. Mi smo u toku ovog saziva doneli novi zakon o matičnim knjigama. Mislim da je stupio na snagu negde početkom 2004. godine pa i tadašnji i sadašnji ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu nije našao za shodno da se u zakonu, ne samo da se napomene mogućnost naknadnog upisa u matične knjige rođenih ali je propustio mogućnost da se u tom zakonu ova problematika jasno obradi kako bi državni organi koji koriste, između ostalog, i taj Zakon o matičnim knjigama, kako bi znali da postupaju u određenim situacijama. Dakle, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu je propustilo to da uradi. Početkom ove godine, čak 120 organizacija koje se bave problemima pravno nevidljivih lica u Srbiji je predložilo, takođe model zakona, ne znam tačno kako je glasio naslov tog modela zakona, ali je suština, da je tim zakonom bilo, znači samo regulisana materija naknadnog upisa građana u matične knjige rođenih. Verovali ili ne, Ministarstvo čak nije ni odgovorilo na taj predlog. Dakle, tužno je što to ministarstvo koje je pored nekih drugih ministarstava zaduženo, što izgleda ne prepoznaje taj problem. Šta je umesto jednog kratkog zakona ministarstvo učinilo? Ono je u aprilu, ili maju, čini mi se ove godine, prosledilo, sada ću vam pročitati kako se zove ta instrukcija: "Instrukcija o načinu rada organa koji rešavaju u prvo stepenom postupku, u oblasti matičnih knjiga po zahtevima za naknadu upisa činjenice rođenja u matične knjige rođenih". Ljudi koji pomažu ovim ljudima da dođu do ličnih dokumenata upozoravaju da ovo instrukcija nije ništa pomogla, da i dalje je to gorući problem i apeluju na ministarstva da kroz jedan zakon pokušaju da reše probleme ovih ljudi koji su, opet naglašavam tu reč, nevidljivi. Tužno ali je tako. Kada je ovaj zakon ili Predlog zakona da ratifikujemo ovu konvenciju u pitanju, mi imamo i obrazloženje da se generalni sekretar UN obratio pismom srpskoj Vladi, odnosno predsedniku Srbije i pozvao da se Srbija priključi ovoj konvenciji, možda su i prethodne Vlade u prethodnom periodu je Srbija to propustila da uradi, što je jako čudno zato što se Srbija jako dugo već suočava i sa problemom apatridije, odnosno ljudi koji nemaju državljanstva, suočava se i sa velikim brojem izbeglica koje su takođe veoma ugrožena grupa i interno raseljenih lica. Dakle, ovo je problematika koju itekako, nažalost Srbija zna. Vi i dalje kolege znate da je Srbija i dan danas 12 država u svetu po broju izbeglica i interno raseljenih lica. Dakle, ovo je itekako problematika koja se tiče Srbije, pa sve i da nemamo nijednog apatrida u državi. Dakle, tu je poziv da se Srbija priključi ovoj konvenciji, da se između ostalog kaže, da će se u decembru mesecu održati svečana ceremonija, tako da će se obeležiti 50 godina od donošenja konvencije i da će tu predsednik države Boris Tadić prisustvovati tom svečanom potpisivanju, što će značiti da je Srbija pristupila ovoj konvenciji. Ono što moram da kažem je, da je veoma zabrinjavajući položaj i da su svi građani u Srbiji jako zabrinuti zbog politike koju vodi ova Vlada i predsednik države. Govorila sam ovde o grupi od tri hiljade ljudi koji nemaju državljanstva. Način na koji predsednik Srbije vodi politiku i njegovi ministri, nekakvo se građani sa pravom plaše da će i oni postati novi apatrid, odnosno kao da nam nestaje država. Dakle, rezultat tri i po godine, ove politike koju vi vodite može da rezultira nestankom naše države. Tako da mi možemo biti ta ugrožena grupa i apatrid. Još nešto, kad god predsednik Tadić ode nešto da potpisuje, svečano, meni je žao što ovde nije ministar Đelić, pošto je on veliki promoter te priče o tome kako Srbija nema alternativu. Žao mi je što je gospodin Mrkonjić tu, zato što znam da on nije prisustvovao onom famoznom potpisivanju SSP i prelaznom trgovinskog sporazuma uoči prethodnih parlamentarnih izbor. Sećate se,to je bilo veselje i pozorište za narod uoči izbora u Luksemburgu kada je predsednik Tadić, predsednik Vlade Mirko Cvetković itd. kada su svečano potpisali SSP. Mi smo iz DSS upozoravali, upozoravali ljude da to ne rade, da ne ulaze u ugovorne odnose, pa bilo to i EU koja vam ugrožava državu i teritorijalni integritet. Da u toj, između ostalog, u tom dokumentu se Srbija obavezala da će razvijati dobro susedtsku saradnju. Mi smo iz DSS, tada načinili jednu odličnu pravnu analizu tog teksta. Tada su mediji koji tako vole, da svaku ozbiljnu temu pretvore u, da ne upotrebim neku ružnu reč, ali vic. Sada su u medijima pisali, evo DS Srbija napisala političku analizu SSP. Pa je to prosto bilo kao jedna šala. Nemaju ljudi pametnija posla pa prave ovaj analize dokumenata. Sada su se svi vratili da pročitaju pravnu analizu, zašto što je veliki početak to bio problema u koji ste vi sada doveli Srbiju. Dakle, vi ste se pre tri i po godine obavezali da ćete da razvijate dobrosusedske odnose, između ostalog i sa sopstvenom pokrajinom. Zatim je usledilo potpisivanje dogovora o tome da Srbija prihvati prisustvo Euleksa u svojoj pokrajini. Euleks ima samo jedan mandat, a to je da izgrađuje pravnu državu na Kosovu. To je potpisala Vlada Republike Srbije. Zašto se sada čudite. Euleks radi svoj posao. Tako da ja molim one koji mogu da recimo spreče da naš predsednik i premijer ubuduće nešto potpisuju, da to urade jer su građani s pravom zabrinuti da će biti apatridi, da će im država nestati.
Osamnaest minuta iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, evo pred nama je skup tačaka ovog načelnog i zajedničkog prepisa negde oko 29 sporazuma iz raznih oblasti. Ja lično nisam očekivao ministra Mrkonjića. Pre sam očekivao ministra Đelića da će biti prisutan, ali s obzirom da je ministar Mrkonjić prisutan, onda ću izabrati, s obzirom na dnevni red od 29 tačaka, izabraću iz njegove oblasti, i sa činjenicom da je nemoguće se bazirati 20 minuta na priču od 29 razno raznih predloga zakona, onda ću se bazirati na Zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o strateškom partnerstvu i saradnji, jer ovaj zakon, odnosno Predlog zakona odnosi se na deo oblasti ministarstva koji predvodi gospodin Mrkonjić i baziraću se na Zakon o potvrđivanju sporazuma i osnivanja antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije, a moje kolege će pričati o drugim sporazumima, odnosno predlozima zakona. U jednom trenutku, gospođo Čomić, uplašio sam se da će te sve zaposlene iz Ministarstva ekonomije prevesti u Skupštinu Republike Srbije, jer ih je najviše bilo pročitanih, a kada prolazimo svako jutro ispred Agencije za privatizaciju i Ministarstva ekonomije, svakodnevni su protesti, pa verovatno nemaju dobre uslove za rad i onda sam zaista bio ubeđen da će te ih dovesti u Skupštinu da rade, ali to se nije ispostavilo onako kako sam ja mislio. Šta je sporno za SNS vezano za Predlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o strateškom partnerstvu i saradnji, sporan je član 4. Predloga alineja 3. i zbog javnosti, a i zbog gospodina Mrkonjića, morao bih isti da pročitam, pa se kaže u članu 4. – u cilju razvoja ekonomske saradnje i trgovinske razmene, doprinoseći naročito u oblasti održivog razvoja i jačanja konkurentnosti preduzeća, strane će se naročiti zalagati, a sada alineja 3. – ojačavanje bilateralne saradnje u domenu urbane infrastrukture, a posebno na realizaciji projekta beogradskog metroa, na kome bi Francuska bila strateški partner Srbiji o potpisivanju izjave o namerama između srpske i francuske vlade i gradskih vlasti Beograda, koja bi sadržala uzajamne, prihvatljive i usaglašene modalitete za projekat metroa. To je ono što je diskutabilno i mislimo da jedan bilateralni sporazum ovakve vrste, odnosno zakon ne treba da sadrži ovu odredbu, odnosno ovu alineju i mislimo da je prvenstveno zbog toga napravljen ovakav bilateralni sporazum, odnosno Predlog zakona i da su sve ostale odredbe ovog predloga zakona samo ukras koji treba da prikrije prave namere kreatora ovog sporazuma i same ideje o brzopoteznoj izgradnji metroa u Beogradu. Sve ostalo što je navedeno Predlogom ovog zakona, već je urađeno raznim sporazumima sa EU, tako da su isti ti sporazumi prihvaćeni od država članica i ne postoji potreba da se uređuju posebnim bilateralnim sporazumima poput ovoga. Naše je mišljenje, a ako grešimo ministar će dati ispravku, da je to urađeno isključivo zbog brzopotezne izgradnje gradskog metroa u Beogradu. Šta sporna odredba prvenstveno omogućava? Omogućava ugovaranje izgradnje metroa u Beograda bez javnog nametanja, odnosno bez postupka javne nabavke što je u suprotnosti sa članom 82. Ustava Republike Srbije i što je u suprotnosti sa Zakonom o javnim nabavkama. To se ne može na ovakav način izvući iz konteksta Predloga ovog zakona, ali se predlog ovog zakona mora povezati sa kampanjom koja se na ovu temu radi u zadnje vreme. Ako je svrha zaista ovog zakona samo ovo, to nije trebalo da dolazi danas u skupštinu. Kampanja u smislu izgradnje metroa, šta se vidi na osnovu izjava koje su u zadnje vreme dali vrlo visoki gradski i republički čelnici, a to je da će projekat o izvodljivosti o svim efektima, proračunima i svim efektima, u izgradnji metroa izvršiti francuska firma "Alston transport" i šta se dešava? nije sporno što će ta firma dobiti izradu procene izvodljivosti, studije izvodljivosti, problem je što će ta firma verovatno, na osnovu nekih reči koje sam u sinoćnoj emisiji od ministra, koga sam očekivao ovde, gospodina Đelića čuo, a to je da pojedine zemlje a bio je primer Nemačka koja ni jednog trenutka nije vršila pritisak na naše ministre i na Vladu, a ima prioritet u ugovaranju obaveza, odnosno poslova i investicija u Srbiji, a da to neke zemlje koje on tom prilikom nije hteo da pomene čine, pa mi se ove francuske kompanije uvođenje francuske kompanije u izgradnji metroa, odnosno u izradi procene izvodljivosti "Alston transporta" i situacija da bi ta ista kompanija i dalje gradila metro i isporučivala opremu, jer je u principu gradski metro jedinstvena celina i ne može da se ne kaže da se radi o investiciji od nekoliko milijardi evra. Šta to dalje povlači? To dalje povlači isporuku delova opreme, kada jednu firmu uvedete na mala vrata, ovakvim bilateralnim sporazumom za izradu procene izvodljivosti ona počne da gradi metro, taj proces je dugotrajan, za sada se pominju dve linije, a kasnije će biti više linija, ali o tome ću pričati u delu svog izlaganja i normalno, samim tim povlači i nabavku opreme, skupe opreme u održavanju metroa i svega onoga što sledi, što je u suprotnosti sa Zakonom o javnim nabavkama i članom 82. Ustava Republike Srbije. S obzirom da je pomenuta francuska firma zainteresovana za izradu procene izvodljivosti, studije izvodljivosti, sasvim je normalno da će pomenuta firma koja je zainteresovana za izgradnju metroa, pokazati svojom procenom izvodljivosti opravdanost izgradnje. Sami sebe uvlačite u posao, s obzirom, na sve ono što je u prethodnom periodu vezano za ovu spornu alineju člana 4, mislim na bilateralni sporazum sa Francuskom i pojedini gradski i republički čelnici to uradili. Gospodine Mrkonjiću, ako u Beogradu imamo niz još uvek renomiranih privatnih i državnih fakulteta, arhitektonski, elektrotehnički, saobraćajni, pa vi ste borac, stalno to ističete i nadam se da ste delom i pokazali tu situaciju, za prioritete u poslovima sa domaćim firmama, zašto ovi fakulteti i raznorazne ustanove koji imaju stručnjake iz ove oblasti ne dobijaju ovaj posao, nego se pomenuta francuska firma uvodi u jedan dugotrajan proces. Proces sam po sebi, pitanje opravdanosti ovog procesa, odnosno procene izvodljivosti, u samoj izgradnji metroa, a tome ću kasnije pričati, jer prema zadnjem popisu od pre 10 godina Beograd ima negde oko milion i 600 hiljada stanovnika, a verovatno je ta cifra preko dva miliona, a to će pokazati popis koji je u toku. Procene su da i situacija u drugim evropskim metropolama i gradovima da se metro radi u gradovima koji imaju najmanje stanovnika kao cela Srbija, pogotovo izjave pojedinih beogradskih čelnika da je teren grada Beograda brdovit zaista ne idu u prilog sa aspekta tehničke opravdanosti. Odlično znate da se metroi rade u gradovima koje imaju najmanje stanovnika kao što ima cela država Srbija i da su u pitanju uglavnom ravničarski, a ne brdski tereni, kao što se u razno-raznim argumentima i navodi prilikom opravdanosti ubrzane kampanje na realizaciji ovako skupocenog projekta od nekoliko milijardi dolara ili evra. Prva linija u tim izjavama u ovoj kampanji navodi se da će se graditi od Banovog Brda do Pravnog fakulteta i onda se svi mi pitamo šta nam je trebala rekonstrukcija određenih čvorišta, šta nam je trebao most na Adi. To govorim zbog druge linije metroa koja je predviđena od Ustaničke ulice do Zemuna, koja jednostavno rasterećenjem Gazele sa novim mostom i sa mostom od Zemuna i sa završetkom rekonstrukcije Gazele bukvalno će Gazela biti rasterećena. Ako uzmemo u obzir i novobeogradsku opštinu i široke saobraćajnice tamo, onda zaista ova druga linija – Ustanička ulica – Zemun, skoro i da nema opravdanja i situaciju da smo nedavno imali ulaganje u ovu oblast od preko 70 miliona evra po pitanju nabavke novih šinskih vozila za prevoz u gradu odnosno tramvaja. Šta nam onda treba izgradnja prve linije metroa od Banovog Brda do Pravnog fakulteta kada je tu infrastruktura poboljšana, rekonstruisana, nabavljeni tramvaji i s obzirom da je dobra situacija, izuzev ove sporne petlje oko Gazele, dobra saobraćajna situacija na potezu od Banovog Brda do Pravnog fakulteta i u pogledu trajmvajskih i u pogledu autobuskog saobraćaja. Ako imamo para i ako grad Beograd zaista ima dovoljno para, onda se zaista pitamo da li bi dobra studija izvodljivosti pokazala svu njenu opravdanost odnosno u situaciji u kojoj se nalazi Srbija i ceo ovaj narod i grad Beograd, da li bi se pokazali argumenti opravdanosti cela ova studija ako ovaj posao nije zatvoren sa projektom, odnosno izgradnjom procene studije izvodljivosti i samom realizacijom i kasnije održavanjem metroa. Ako ova cifra od nekoliko milijardi treba negde da se uloži, ako Grad Beograd to zaista ima, onda ne možemo a da zaboravimo činjenicu da preko 30% građana Beograda, prvenstveno prigradskih naselja, nema rešen problem osnovne infrastrukture, a to su kanalizacione mreže i ne možemo da se zaboravimo, da se setimo izjave gradonačelnika Beograda, gospodina Đilasa, da je za ovaj problem koji je gorući problem svakodnevni problem preko 30% građana Beograda treba pola milijarde evra, a ovaj projekat metroa u trenutnoj situaciji sa samo dve linije košta nekoliko milijardi evra. Zar nije prioritetnije rešavati ove probleme? Ne možemo a da se ne setimo situacije i isplativosti metroa, na primer, u funkcionisanju "Beovoza". Pitanje rentabilnosti iskorišćenosti "Beovoza" zaista uvek mora da stoji ispred nas i da li je ovo dobra situacija da se na ovakav način ubrzano radi brzopotezna kampanja na realizaciji projekta metroa Grada Beograda. To je otprilike ono što je sporno vezano za ovaj predlog zakon o partnerstvu između Vlade Republike Franskuske i Vlade Republike Srbije. Ako grešimo i ako u drugim sporazumima sve to nije učinjeno što čini ovaj sporazum onda možete da ili ako postoji bilo šta drugo što je nejasno oko izgradnje metroa, samo navodim onošto su gradski i republički čelnici u domenu ove problematike isticali u zadnje vreme. Mišljenja smo da ovakva brzopotezna kampanja ne vodi nas nigde, osim u nova zaduživanja i situaciju da je prioriteno rešavati druge problema građana Begorada, njihova egzistencija, a prvenstveno ovog problema koji sam istakao za koji treba ubedljivo manje sredstava, nego za izgradnju dve linije metroa u Beogradu i činjenicu da nije ni takva ekonomska situacija da je kriza prisutna svugde, i u Beogradu i u celoj Srbiji i da imamo prioritetan projekat. Šta je vezano za SNS, a pričaću o sledećem Predlogu zakonu o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije, sporno vezano za ovaj predlog zakona to je da nema podataka koje su države učesnice ovog sporazuma. Druga stvar, ova tzv. akademija koja se ovim sporazumom osniva ne može biti međunarodna organizacija jer je po opisu i po ovom predlogu zakona ona obična obrazovna institucija koja je registrovana na teritoriji Austriji. To se vidi iz predloga ovog zakona. Ima organe upravljanja, kao i svaka druga obrazovna institucija i bavi se poslovima obrazovanja, kao i svaka druga obrazovna institucija. Jedina je razlika što u Skupštini ove akademije sede predstavnici država, za razliku od drugih obrazovnih institucijama u svim zemljama, pa i u našoj. U prilog tome u članu 2. stav 2. piše da se poštuju akademske slobode, što je karakteristika, morate priznati, fakulteta a ne neke međunarodne organizacije. U obrazloženju takođe stoji da nisu potrebna posebna sredstva koja će se izdvajati iz budžeta, a u sporazumu stoji da će države članice finansirati rad akademije. Iz kojih sredstava ako nisu potrebna sredstva za odvajanje sredstava iz budžeta Republike Srbije? Uz sve to, propisano je da su članovi upravnog odbora angažovani u odboru u ličnom svojstvu, tako piše u članu 6. Isto to stoji i u članovima 7. i 8. ovog predloga zakona za članove ostalih odbora, a nadalje tu su i svi zaposleni i menadžment. Odakle onda modus za finansiranje ovakve međunarodne organizacije ako to ne čine zemlje članice, odnosno potpisnice ovog ugovora? Na šta sve ovo liči, vezano za potvrđivanje sporazuma o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije? Na jednu dobru privatnu varijantu da neki unapred određeni pojedinci obezbede mesta u odborima akademije i radna mesta u akademiji i lagodan život verovatno u Austriji, s obzirom na činjenicu da će sedište biti u Austriji i to u blizini glavnog grada Austrije ili da, ako to ne učine, ponekad o trošku države skoknu na skupštinu ili sastanke odbora ove organizacije jer sasvim je normalno da oni to neće raditi o svom ličnom trošku nego da će to raditi o trošku države. Iskreno, mislim da je umesto za odvajanje sredstava za ovu agenciju, odnosno za ovu akademsku međunarodnu organizaciju bilo bolje odvojiti sredstva za agenciju za registar jer mislim da to još uvek nije dobro urađeno na adekvatan i pravilan način. Tamo postoji neki dokument od 260 stranica gde su skoro bez ikakvog reda nabacani podaci o jednom broju organa i funkcionera i to ne svih. Ne možete izvršiti pretragu ni po jednom kriterijumu. Recimo imamo situaciju da su po Zakonu o finansiranju političkih organizacija strana sve neke stvari na internet prezentaciji moraju se nalaziti, a o ovako ozbiljnoj agenciji ne možete izvršiti pretragu. Ako hoću sada da vidim da li ima, recimo, bilo kakva prijava protiv gospodina Mrkonjića, a znam da ima, vezana za rad Agencije za registre, onda ni po jednom kriterijumu ne mogu da izvršim pretragu na bilo kojo od 260 stranica ove agencije, tako da je, sad se malo dotičem i rada ove agencije, bilo neophodnije uložiti sredstva u ovu agenciju i mišljenja smo da zaista ovaj protokol i Zakon o potvrđivanju sporazuma o osnivanju međunarodne antikorupcijske adakemije kao međunarodne organizacije ni jednom svojom odredbom ne deluje na međunarodne organizacije već deluje na jednu osnovanu organizaciju registrovanu na teritoriji Austrije koja je po samom predlogu ovog zakona jedna obična fakultetska odnosno obrazovna institucija.
Osamnaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno je od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, ministre, smatramo da ovoliki broj sporazuma kao jedna tačka dnevnog reda pokazuje i u dobroj meri situaciju i u ekonomskoj, političkoj i pravnoj u kojoj se Republika Srbija danas nalazi. Pre svega, mislimo na ugovor o izuzecima iz režima slobodne trgovine sa Ruskom Federacijom, koji pokazuje da jednostavno, u opštem smislu te reči, taj evropski put se isključuje sa jednom vrstom ekonomske i svake druge saradnje sa Ruskom Federacijom koja se zasniva na ugovoru o slobodnoj trgovini, jer videće se iz odredbi ovog ugovora i iz argumenata koji ćemo navesti u ekonomskom smislu da stupanjem jednog dana u članstvo EU, protiv koga smo mi, naravno i u ekonomskom i u političkom smislu, će dovesti do ukidanja jedine naše izvozne i razvojne šanse, a to je ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Naravno, ne zanemarujemo i druge sporazume i ugovore koji se nalaze u ovoj tački dnevnog reda, pre svega one koji su povezani sa ovim ugovor, a to su one zemlje, u vezi onih zemalja koje su carinskom savezu, novom carinskom savezu između Rusije, Belorusije i Kazahstana, ali smatramo da je ovo jedan ugovor, jedan osnovni fundament budućeg ekonomskog razvoja Republike Srbije. Mi naravno, smatramo da ministar ima dobre namere, što se tiče ovog ugovora, ali jednostavno on je deo Vlade koja ima za dogmu ili za jednu vrstu moranja po svaku cenu da EU nema alternativu. Šta to konkretno znači? Vi vidite u ovom protokolu o izuzecima iz režima slobodne trgovine da se radi o smanjivanju tih proizvoda koji potpadaju pod ovu carinsku tarifu, koji se mogu izvesti na tržište Ruske Federacije. U obrazloženju ovog ugovora se kaže da to neće pogoršati stanje našeg izvoza na tržište Ruske Federacije. Međutim, već u sledećem ugovoru sa Belorusijom se kaže da hoće. Dakle, to je jedna nelogičnost koja pokazuje da je ipak ovo drugo tumačenje tačnije i da se jednostavno radi o jednoj vrsti međusobno isključujućih činjenica. U članu 3. ovog ugovora sa Rusijom vidimo da ruska strana zahteva tačne definicije o poreklu robe i da se jednostavno radi o licencama, o kvotama i ono što je vrlo interesantno u sklopu političke i ekonomske situacije u Republici Srbiji, o čemu će moja koleginica Nataša Jovanović više da vam kaže, radi se o tome da jednostavno putnički automobili koji su navedeni u ovoj carinskoj tarifi i koji nemaju 50% domaćeg materijala ne mogu se izvoziti na tržište Ruske Federacije. Vi to sigurno, gospodine ministre, znate, jer je to gospodin vaš kolega Šojgu iz Ruske Federacije rekao, da jednostavno Fabrika automobila u Kragujevcu ne može da izvozi automobile Fijata na rusko tržište kao da su srpski i to je jedna činjenica koja će se teško promeniti ako znamo da ti automobili se u preko 90% njihovih delova proizvode u inostranstvu. Ne znam, postoje možda tehnološki postupci poput bojenja koji se izvode u našoj fabrici. Dakle, nema nikakvog, i to treba jasno reći javnosti Republike Srbije, nema nikakvog izvoza iz Fabrike automobila Kragujevac, tj. Fijatovih automobila na rusko tržište upravo zbog ovog ugovora i upravo zbog činjenice da na ruskom tržištu deluje više fabrika stranih proizvođača, a između ostalog i jedna Fijatova, ako se ne varam. Takođe, vidimo da ovaj ugovor o izuzecima iz režima slobodne trgovine ima nekoliko i protokola i priloga gde se takođe govori o ovih 50% delova robe koji moraju biti proizvedeni u Srbiji i to je još jedan dokaz da se radi o jednom ugovoru koji se međusobno isključuje sa jednom vrstom carinske unije u koju smo mi stupili posle SSP sa EU, tačnije posle jednostrane i ekonomski štetne primene Prelaznog trgovinskog sporazuma. Šta to konkretno znači? Navešću vam, ministre, nekoliko konkretnih koji pokazuju da će tzv. evropski put Republike Srbije ili stupanje u EU dovesti do ukidanja ovog ugovora o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, o kojem danas raspravljamo i ugovora sa Belorusijom i ugovora sa Kazahstanom, koji su svakako manje značajni u ekonomskom smislu za Republiku Srbiju, ali i svakako ne treba potcenjivati. Predsednik Tadić je skoro bio i u Kazahstanu i rekao da postoji jedna široka perspektiva razvoja ekonomskih odnosa sa tom zemljom, što ne demantujemo, nego čak mislimo da treba biti i oštriji u tim našim ekonomskim planovima. Međutim, ovde imam Lisabonski ugovor. To je važeći, hajde tako da kažemo, Ustav EU. U članu 28. Ugovora o funkcionisanju EU ili delu Lisabonskog ugovora, doslovno stoji da sve države članice EU moraju imati zajedničku carinsku tarifu prema trećim zemljama. To je potpuno jasno. Dakle, ako Srbija stupi u EU, protiv čega smo apsolutno i u ekonomskom i u političkom smislu, ukinuće se ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Daću vam još jedan dokaz da ovo nije neko proizvoljno tumačenje SRS ili moje lično. Pozvaću se na gospodina koji je potpisao ovaj ugovor o slobodnoj trgovini, tj. dodatak o ugovoru o slobodnoj trgovini sa ministrom ekonomije. To je predstavnik Ruske Federacije trgovinski u Republici Srbiji. On je doslovno izjavio u martu 2011. godine, možete videti, ima u "Privrednom pregledu", 3. mart 2011. godine, da ukoliko Srbija stupi u EU ukinuće se važenje ugovora o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Mi smatramo, pozivajući se upravo na podatke koji su izneti u obrazloženju ovog zakona, da bi to bila ekonomska katastrofa za Republiku Srbiju. Na osnovu čega to tvrdimo? Vidite i sigurno znate da je ukupna spoljno-trgovinska razmena između Republike Srbije i Ruske Federacije, koja se pre svega, slažete se, zasniva na ovom ugovoru o slobodnoj trgovini, negde oko 2,5 milijardi dolara u 2010. godini. Možete reći da je 2010. godina bila jedna godina izlaska iz krize i da ona nije reper za potpunu analizu, ali u 2011. godini i ponovo se pozivam na obrazloženje ovog ugovora o slobodnoj trgovini, vi imate jedan rast međusobne trgovine između Ruske Federacije i Republike Srbije od 40%. Dakle, to nisu naši podaci, nego to su podaci Vlade Republike Srbije. Ono što je najbolje u ekonomskom smislu za Republiku Srbiju, taj rast se pre svega zasniva na izvozu u Rusku Federaciju. On po ovom obrazloženju u ugovoru o slobodnoj trgovini, koji danas razmatramo, iznosi oko 60%. Priznaćete, ne znam za taj podatak, možete me demantovati, ne znam da takav neki razvoj spoljno-trgovinske razmene i razvoj našeg izvoza koji je, priznaćete, jedna vrsta zamajca za celu našu industriju, za celu našu privredu, postiže tako jedan veliki rast. Sa druge strane, opet izražavamo jednu konstruktivnu zabrinutost, kako je moguće da se tako jedan ugovor o slobodnoj trgovini, koji se proširuje, jer kao što vidimo u obrazloženju hitnosti postupka ovog ugovora o slobodnoj trgovini, se navodi da se on donosi zbog usaglašavanja sa novim ekonomskim realnostima na prostoru bivšeg SSSR. Naravno, radi se, to se spominje u obrazloženju zakona, o usvajanju nove carinske unije koja je faktički stvorena 2010. godine, između Ruske Federacije, između Kazahstana i Belorusije. To je negde oko 170 miliona ljudi na tom tržištu, na tržištu gde mi upravo preko ovog ugovora o slobodnoj trgovini, o kojem danas raspravljamo imamo privilegovan položaj, imamo položaj to odgovorno tvrdim i mi u SRS smo zasnovali naše ekonomske i programe i analize, da nema takvog ugovora za jednu zemlju zapadno od Karpata. Prosto ne mogu da razumem da se ide na jednu vrstu polaganog ukidanja tog ugovora samo zbog neke dogmatske fraze da nešto nema alternativu. Takođe, vi sigurno znate da postoji još jedan argument koji pokazuje da je ovaj ugovor vrlo važan i da se treba boriti za njega u smislu očuvanja. Vi sigurno znate, gledao sam vas pre neku noć na Ruskoj televiziji, videlo se da poznajete ekonomiju te države, da se vrlo lako može desiti da u najskorijem mogućem roku i Ukrajina, zemlja od 50 miliona stanovnika koja je uporediva i po teritoriji i po stanovništvu sa Francuskom, pristupi tom carinskom savezu o kojem se govori u ovom ugovoru o slobodnoj trgovini. Dakle, sa ekonomske tačke gledišta je vrlo izgledno, da će u narednih nekoliko godina, da budemo realni, da damo najširi mogući rok, doći do formiranja jedne carinske unije od 220 - 230 miliona stanovnika, što je, priznaćete, 50% tržišta EU. Međutim, postoji jedna suštinska razlika koja se ne može zanemariti. Naši proizvodi, nažalost, to govorim sa ekonomske tačke gledišta, znači, na stranu otimanje Kosova i političke opšte činjenice koje su svima poznate, naši proizvodi nemaju nikakvu šansu na tržištu EU. Pre svega, zbog subvencija u zajedničkoj poljoprivrednoj politici Francuske i Nemačke koja je osnov EU i znate koliko su se i jedna i druga država, počevši o De Gola pa do Adenauera, zalagali za zajedničku poljoprivrednu politiku koja zasniva na subvencijama. Naša poljoprivreda nema nikakv šanse. Druga bitna činjenica koja pokazuje da je ovaj ugovor o kome danas razgovaramo više nego bitan i da ga treba očuvati po svaku cenu, je činjenica da na tržištu EU dominiraju necarinske barijere. Republika Srbija jednostavno nije u mogućnosti da sa bilo kakvim standardima, sa bilo kakvom necarinskom barijerom, čak i kada bi postojala politička volja i hrabrost za tako nešto, uspe da parira jednom sofisticiranom sistemu necarinskih barijera koje vladaju u EU. Nažalost, mi smo postupili potpuno suprotno i daću vam još jedan dokaz da je taj ugovor trebalo čuvati i po cenu obustavka tzv. evropskih integracija, to je memorandum koji je podnet od strane premijera i predsednika 2009. godine, o podnošenju kandidature, gde se u ekonomskom delu kaže da, uprkos tome što je protekcionizam ponovo stupio na svetsku scenu, mi ćemo primeniti jednostrano prelazni trgovinski sporazum i to je jedna vrsta ekonomske besmislice, ali je to druga tema. Što se tiče činjenice da je ovaj ugovor vrlo važan, važniji i od kandidature i od svih ugovora, uključujući i SSP, daću vam još jedan primer. Često se u našoj javnosti govori, to je jedna vrsta fraze, da navodno Rusija hoće da Srbija stupi u EU. Neću da se bavim tom temom i neću ovde da tumačim rusku politiku, niti planiram tako nešto, ali ću vama dati, kao ministru koji sigurno poznajete ovo tržište najbolje od svih ministara, jedan podatak koji govori o tome koliko je važno očuvati ovaj ugovor o slobodnoj trgovini. Vi znate da su se ruski i ukrajinski premijer sastali negde u aprilu 2011. godine. Tada je ruska strana vrlo decidirano rekla, povodom želje Ukrajine da stupi u režim slobodne trgovine sa EU, znači, ne u članstvo, nego samo u režim slobodne trgovine koji mi imamo od novembra 2000. godine i koji nam je samo doneo porast spoljno trgovinskog deficita. On je doslovno rekao da ovaj carinski savez o kojem danas raspravljamo i zbog kojeg donosimo ovaj ugovor sa Rusijom i Belorusijom o izuzecima iz režima slobodne trgovine, ima carinsku zaštitu od 10%. Sa druge strane, Ukrajina kao članica Svetske trgovinske organizacije, ima carinsku zaštitu od 4%. Pored takvih razlika u carini, za koje se slažete da uopšte nisu male, ruski premijer je tada rekao da će oni uvesti zaštitne carine. Znači, iznad tih 10%, oni će da uvedu zaštitne carine, da bi se "odbranili" od robe koja dolazi sa tržišta i od zemalja EU. Sada postavljam konkretno pitanje Vladi Republike Srbije – šta će se desiti sa našim ugovorom o slobodnoj trgovini? Odgovor je više nego jasan i svako ko neutralno razmatra i bez ostrašćenosti o EU bez alternative i svakako razmatra činjenice, doći će do zaključka da će se ukinuti ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom i da će se od strane Rusa uvesti zaštitne carine. Šta to konkretno znači? Opet ću se pozvati na obrazloženje ovog ugovora o kojem danas razmatramo kao najvažnijem u spletu svih ovih ugovora. U obrazloženju se kaže da, pored toga što je izvoz srpskih preduzeća na rusko tržište porastao u ovoj godini za 60%, jednostavno se radi o izvozu industrijske robe, o izvozu robe koja ne dostaje na ruskom tržištu. Kao prva firma se navodi "Hemofarm", kao druga se navodi "Sintelon Sargan" i u tom smislu moram da ukažem da se radi o jednoj vrsti odbacivanja možda jedine ekonomske mogućnosti, jer znate da je "Hemofarm" u 97% vlasništva jedne Nemačke firme. Ta fabrika koju je "Hemofarm" na osnovu ugovora o slobodnoj trgovini, o kojem danas raspravljamo, uspešna u Rusiji će biti samo jedan deo lanca tog koncepta koji je preuzeo "Hemofarm" i donosiće prihod, ne srpskoj državi i ne srpskim građanima, nego firmama iz zapadne Evrope. Hoću da budem potpuno konkretan. Radi se o jednoj apsurdnoj činjenici koja je vezana za ovaj ugovor o slobodnoj trgovini. Ako firme iz Nemačke, koja je vodeća država u EU, ima interes da kupuju srpsko preduzeće kao što je "Hemofarm", samo zbog toga ili isključivo zbog toga što ono ima deo u tom razvojnom i socijalnom programu u Ruskoj Federaciji i ima čak i fabrike na ruskom tržištu, onda ne vidim razlog zašto bi mi bežali od očuvanja ovog ugovora. Prosto, meni je to neshvatljivo i nama u SRS je to neverovatno. Svesni smo da vi zbog toga trpite pritiske, ali jednostavno, da se seče grana na kojoj sedi srpska ekonomija, srpska industrija, to je potpuno apsurdno. Daću vam još jedan podatak koji pokazuje na ozbiljnost ove teme. Mi iz SRS tvrdimo da je ovo vrlo važna tema i da je mnogo važnija od one o kandidaturi. Videli smo juče u emisiji sa Tomislavom Nikolićem i Đelićem, gde su se svi slagali sa Dežerom, ali je to već neka druga tema. Jednostavno, vi imate ugovor koji je toliko značajan i toliko bitan. Prosto ne mogu da verujem da ne postoji interesovanje ne samo Vlade Republike Srbije i nego i naših privrednika i naše javnosti da se taj ugovor očuva. Sa druge strane, neću samo tvrditi da se radi o izvozu na rusko tržište, ali postoji na osnovu ugovora o slobodnoj trgovini o kojem danas raspravljamo, postoji i kontra proces. To je uvoz iz Rusije, gde su dominantni NIS koji nije ruska firma u celosti, već je skoro 50% u vlasništvu Srbije, a ako se ne varam, jedan je od najvećih, ako i ne najvećih donator budžeta. Drugi najveći uvoznik, i to piše u obrazloženju ovog ugovora je US Steel – Sartid. Prosto, opet dolazimo do iste teme sa kojom smo počeli ovu raspravu o ugovoru o slobodnoj trgovini, kako je bilo moguće da se prodaje nekoj firmi sa zapada jedna vrsta industrijskog preduzeća, koja je zavisna upravo od ruskog proizvođača. Dolazi se do jedne apsurdne situacije koja pokazuje šta se dešava kada se politika umeša u ekonomiju. Koliko je ozbiljna situacija navešću vam još jedan podatak, vi to sigurno znate, da je danas broj industrijskih radnika Republike Srbije oko 386 hiljada. To je na nivou 1961. godine i to je katastrofa. Naša industrijska proizvodnja ne samo da ne može da dostigne nivo iz 1998. godine, kada smo imali pobunu ovih istih koji su danas tzv. Vlada u Prištini, već ne možemo da dostignemo broj industrijskih radnika od pre nekoliko decenija. Mislim da je to jedna uznemiravajuća činjenica. Apelujem na vas i opet kažem da imate dobre namere, za razliku od Vlade, ali je pitanje koliko ćete vi moći da to realizujete, da se prekine sa ovom praksom, da nešto što je dobro u ekonomskom smislu se, zbog političkih razloga i zbog ovog ugovora o EU, dovodi do toga da on pravi ogromne rashode u budžetu. Naravno, sa time ću i završiti, imamo jedno iskustvo koje je opšte poznato i od kojeg beže ove proevropske partije, a to je jednostrana primena prelaznog trgovinskog sporazuma, koji nam donosi gubitak od 130 miliona evra godišnje samo zbog smanjivanja carina. Zahvaljujem.
Reč ima ministar, Milutin Mrkonjić.
Da ohrabrim gospodina Mirovića, shvatio sam da ćete vi da glasate za ovo. Bravo, to je prava stvar. To je prava stvar. Tačno, dao sam jedan mali intervju ruskoj televiziji i oni su to prepričavali. Odmah da vas ohrabrim, i dva projekta iz paketa projekata od 800 miliona dolara ili 650, koliko već, miliona evra su potpisana i poslovi će krenuti za neki dan. Prema tome, kao što vidite, Vlada Republike Srbije, to celo vreme ističem, apsolutno nema u tom pogledu nikakvih rezervi. Ruski kredit ide, a to je dokaz ovoga što gospodin Mirović tvrdi, da je to dobro tržište. Naravno da jeste dobro tržište i zbog toga apelujem na vas da imamo samo malo strpljenja. Reći ću vam još jednu stvar, mada sam to malopre rekao, i to ne bih rekao da nisam ovde u Skupštini, gospodin Vuk Jeremić, moj mlađi kolega, je noćas, čim se vratio, tri sata proveo sa mnom, govoreći mi o zaključcima mešovitog komiteta u Pekingu, gde će dva velika projekta iz domena energetike, oni su nažalost u mom resoru, i još jedanput kažem – to mora da bude poseban resor za buduću vladu, ako je budete pravili dajem tu preporuku, dakle, još dva velika projekta iz tog resora sa Kinezima biće vrlo brzo dogovoreni. Možda već do kraja ovog meseca, ali pošto trpim stalne kritike oko rokova, koje dajem i sam sebi, a i vas obaveštavam o tome, da sačekamo. Sigurno da Vlada Republike Srbije apsolutno nema nikakvih rezervi ni prema kineskom ni prema ruskom tržištu. To mi verujte. Što se tiče gospodina Rogovića, ovo je sporazum sa Francuzima koji, da ne čitam sad sve, sve ste pročitali, ima više segmenata. Jedan od njih je taj koji se odnosi na infrastrukturu. To je potpuno jasno. Nacionalni savet, kada se već govori o beogradskom metrou, za infrastrukturu, koji vodi gospodin Tadić, vrlo uspešno, kao četvrti projekat u redosledu naših prioriteta na početku rada ove vlade postavljen je metro. Dakle, lično mislim da se sa metroom, da mi ne zamere drugovi u Beogradu, sada ih podržavam, već kasni. Beograd je grad koji je sa milion i po ili dva miliona stanovnika već davno prešao crtu kada mora da se bavi podzemnim saobraćajem. Kao što znate, ovo je strateško partnerstvo, ne garantuje nikome da će dobiti posao. Rekao sam malopre i molim vas da mi to verujete – Vlada Republike Srbije pre svega brine o našim preduzećima, o našim radnicima, ali nije loše da "Alstom", to je svetska firma, bude jedan od strateških partnera. Tako sam i shvatio taj sporazum i ne treba oko toga lomiti koplja, već dati podršku i vetar u leđa Beogradu da taj projekat krene. Još jedanput podvlačim, samo razvojni projekti zapošljavaju nove ljude, a tekući projekti zapošljavaju tekuće radnike. Naša velika šansa je upravo u tim razvojnim projektima. Hvala najlepše.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da koristi svoje pravo? (Ne.) Ako ne, obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele: poslanička grupa DSS, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa SRS i poslanička grupa Za evropsku Srbiju. Prva prijavljena na listi po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakonima iz tačaka od 9. do 37. dnevnog reda je narodna poslanica Milica Vojić-Marković, a posle nje narodni poslanik Veroljub Arsić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, narodni poslanici, dame i gospodo, u ovoj šumi konvencija i protokola, koji se danas nalaze pred nama, objedinjeni u ovu jedinstvenu tačku dnevnog reda, a ima ih tačno 29, nalazi se strašno mnogo iz različitih oblasti, iz različitih materija, a prirodno je, valjda, bilo da se pre ratifikacije o njima ovde razgovara i da se građanima Srbije kaže o čemu se ovde radi i šta je to što njihova država želi da uradi, čime želi da se obaveže, dakle, u celoj toj šumi nalaze se i dva protokola, dva predloga zakona koja se odnose na zaštitu životne sredine. Želim da progovorim o ta dva protokola, odnosno konvencije. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti životne sredine. Dakle, da ne budem ironična, ali da budem vrlo precizna, o saradnji u oblasti zaštite životne sredine jednog višedecenijskog kandidata za ulazak u EU i jednog od pre pet minuta, ali ako uzmemo uslovno da je to kandidat. Drugi se zove Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o registrima ispuštanja i prenosa zagađujućih materija, uz Konvenciju o dostupnosti informacija, o učešću javnosti u donošenju odluka i pravo na pravnu zaštitu po pitanjima životne sredine. Dakle, dva, što se mene tiče, vrlo važna protokola, naročito ovaj drugi, ovaj koji se odnosi na registre ispuštanja i prenosa zagađujućih materija, jer se na osnovu ovog protokola naša država obavezuje da sve informacije u vezi sa prenosom i ispuštanjem zagađujućih materija dostavi na uvid javnosti, kao i da uključi javnost, odnosno građane Srbije u donošenje odluka, onih koje se tiču života građana Srbije i njihovog ustavno zagarantovanog prava na zdravu životnu sredinu i na njihovo zdravlje. No, moram da kažem još jednu činjenicu, matični odbor, Odbor za zaštitu životne sredine nije se bavio ovim protokolima, ovim predlozima zakona, smatrajući da oni verovatno nisu iz nekog razloga bitni. Mi, dakle, dolazimo ovde na sednicu bez mišljenja Odbora o tom pitanju. Predsednik Odbora, koji u javnosti voli da stvori sliku o sebi kao o velikom zagovorniku i borcu za zaštitu životne sredine, jasno pokazuje ovim stavom, nezakazivanjem sednice koja bi se bavila ovim, ali, bogami, i višemesečnim neradom Odbora u tom delu, jasno pokazuje svoj stav. Dakle, izbori su blizu, a ekologija, bogami, nije tema na kojoj mogu da se zgrću poeni. Naravno, svi znaju ko je taj čovek, to je gospodin Čedomir Jovanović. Mi iz DSS ne smatramo da je zaštita životne sredine tema za potkusur u ovoj skupštini i zbog toga želimo da otvorimo ovu priču do kraja i želimo da građane Srbije upoznamo sa stvarima koje se dešavaju u ovoj zemlji. Protokol o registrima ispuštanja i prenosa zagađujućih materija je međunarodni dokument koji je nastao 2003. godine u Kijevu na ministarskoj konferenciji. To je prvi pravno obavezujući instrument o registrima ispuštanja i prenosa zagađujućih materija. On obavezuje sve države potpisnice da uspostave registar. Našim zakonom je takođe predviđeno da se uspostavi registar ispuštanja i prenosa zagađujućih materija, ali i, ono što je jako važno za nas, da sve informacije o ovoj oblasti budu date na uvid javnosti. Zašto? Zato što je Protokol o registrima ispuštanja i prenosa zagađujućih materija razvijen u okviru tzv. Arhuske konvencije. To je konvencija o dostupnosti informacija, o učešću javnosti u donošenju odluka i pravu na pravnu zaštitu po pitanjima životne sredine. To je ta čuvena Arhuska konvencija iz 1998. godine, koju je naša država ratifikovala. Mi smo, dakle, ugradili u naše zakone ove važne principe. Što je najvažnije, to je konvencija koja je po prvi put dovela u direktnu vezu ljudska prava i životnu sredinu. To je ono što je najvažnije. U skladu sa Arhuskom konvencijom, ovaj protokol dalje razrađuje sve delove od kojih je napravljen, počev od izgleda, strukture, obima, a naročito pravila vezanih za prikupljanje i čuvanje podataka, izveštavanjem, javni pristup informacijama, učešće javnosti u razvoju registra. To su sve delovi koje je ovaj protokol, koji je deo te Arhuske konvencije, pokupio iz ove Arhuske konvencije koja je, što se nas tiče, važna i ja je stalno ističem. Usvajanje ovog protokola je jako važno za sve zemlje koje imaju brz industrijski razvoj, koje imaju problema sa povećanim korišćenjem raznih hemijskih supstanci. Sa te strane, mi ne moramo da brinemo, nismo takva zemlja. Dakle, mi nemamo industrijski razvoj, ne znamo ni da li znamo šta nam je to industrija, ali mi kao zemlja moramo da kažemo da je za nas važno što su neki, bogami, vrlo važni zakoni, poput Ustava i poput drugih zakona iz oblasti zaštite životne sredine, kao što je Zakon o zaštiti prirode, kao što je Zakon o vodama, Zakon o zaštiti vazduha, Zakon o zaštiti prirode, vezani upravo za ova načela. Jako je važno da mi govorimo o tome u ovoj skupštini. Vidim ovaj da već ima jedan period, kako se mi ovde, naravno, ne mi iz opozicije nego poslanici vladajuće većine hvale, kako se ovde donose jako mnogo zakona, naročito zakona iz oblasti zaštite životne sredine. To je, naravno, istina, naročito je istina to što se oni donose u paketima, pa ću pomenuti kako izgledaju veličine tih paketa pet zakona, devet zakona na 17 zakona. Dakle, tako donosimo te zakone, o njima slabo možemo da se informišemo i da pričamo. Zato što se sa 17 zakona za 20 minuta ne možete mnogo što šta da kažete. Zato nam fali onaj deo nadzora da vidimo kako se ti zakoni primenjuju. Reći ću jedan primer. Naravno, nedavno je svim lokalnim samoupravama stigao jedan dopis iz Ministarstva životne sredine, koji je potpisao ministar Oliver Dulić. Radi se o instrukciji za postupanje inspektora za zaštitu životne sredine i nadležnih organa za izdavanje dozvola na svim nivoima. U ovom dokumentu stoji i jedna ovakva stavka: "za skladištenje otpada, opasnog i neopasnog, nije potrebna izrada studije uticaja na životnu sredinu. Rešenjem se propisuju mere zaštite životne sredine". Drugim rečima, ne mora se raditi analiza uticaja na životnu sredinu za smeštaj opasnog otpada, recimo, za smeštaj uranijuma, ali je dovoljno da imate rešenje za tako nešto. To je dopis koji je poslat inspektorima. Imam taj dokument ovde, da ne bude da dajem neke neproverene informacije. Moram da skrenem pažnju javnosti, u Skupštini smo imali priliku da govorimo i o Zakonu o proceni uticaja na životnu sredinu i o izmenama i dopunama Zakona o proceni uticaja na životnu sredinu. Istakli smo da zakon ima dva aspekta koja su vrlo važna za protokol. Prvi aspekt je da svi projekti moraju da prođu multidiscipliralnu komisiju koja se bavi tehničkim detaljima projekta, a drugi je javno oglašavanje. To znači da mora da se organizuje skup zainteresovanih građana koji će se na tom skupu upoznati sa projektom i moći da se izjasne o tom projektu. Na taj način oni mogu, a kada je ovo Dulićevo uputstvo samo teoretski, da spreče izgradnju nekog objekta, projekta, ako smatraju da taj projekat može da ugrozi njihovo zdravlje, njihove dece ili može da ugrozi mnogo širu životnu sredinu. Šta je gospodin ministar Dulić želeo ovakvom instrukcijom? Naravno, upravo to što pokušava sada nama ovde da kaže, da je potrebno da usvojimo ovaj protokol. Upravo je on želeo da izbegne delove tog protokola, a to je javnost. On je želeo da se u četiri oka dogovore o skladištenju, ponavljam, recimo uranijuma, jer uranijum je, po Bazelskoj konvenciji, takođe opasan otpad, kao i svi drugi otrovi koji mogu da vam padnu na pamet, tako da takvo skladište može komotno da se nađe i u vašoj ulici i u vašoj zgradi, a da vi o tome nemate pojma. Građani Srbije su 1999. godine, u onoj čuvenoj humanitarnoj akciji "milosrdni anđeo", i te kako bili izloženi uticaju osiromašenog uranijuma, koji su nam nemilosrdno sipali po glavama prijatelji ministra Šutanovca, NATO prijatelji. Sada još uvek mi treba da strepimo od toga da li će naše komšije, pritisnuti siromaštvom za nekoliko hiljada evra, pristati da se u podrumu neke zgrade u buradima skladišti uranijum. Namerno to karikiram zato što smatram da je ovo stvar o kojoj svi poslanici treba da misle isto. Da razjasnimo još nešto, ako želite, recimo, da napravite farmu goveda u Srbiji, vi morate da uradite procenu i analizu uticaja na životnu sredinu. Ako želite da skladištite uranijum u svom podrumu, ne morate da radite ovu analizu, dovoljno je da donesete rešenje ili da se dogovorite sa inspektorom. Čini li se vama svima u ovoj zgradi danas ovo rešenje normalnim? Naravno da nije normalno. Neko zaista treba da objasni građanima Srbije zbog čega su krale i goveda opasnije po zdravlje životne sredinei po zdravlje građana Srbije nego što je to osiromašeni ili uopšte uranijum. Očekujem da vam to ministar Dulić kaže. O ovome ćemo mi još da pričamo. Mi ovu temu otvaramo, ali ćemo o njoj mnogo da pričamo. Isto tako, moram da vam kažem još jednu stvar, prosto kao primer. Kada je Zakon o proceni uticaja na životnu sredinu bio ovde, mi smo imali prilike da govorimo o podzakonskim dokumentima. Podzakonska dokumenta su delimično urađena. U jednom takvom upustvu, koje je veliko kao knjiga, svim onima koji žele da prave elektranu na vetar naređeno im je da moraju da urade procenu uticaja elektrane na vetar na slepe miševe. To je savršeno sa pozicije nas koji sve elemente životne sredine branimo. Molim vas, da li nije cinizam da, sa jedne strane, štitimo slepe miševe a, sa druge strane, otvaramo auto-put da se ovakve stvari događaju? Ljudi koji se godinama u ovoj oblasti bave praksom, dakle, profesionalci, nikada nisu videli dokument slične sadržine ovom kojim sam pokazala i kojima mogu da pokažem ponovo. Smatramo da takav dokument, pod pritiskom ovog parlamenta, mora biti povučen. Treba da razmislimo o jednoj stvari, o glasanju za ovaj protokol. DSS će jako dobro razmisliti da glasa za taj protokol, ali o smeni i o ostavci gospodina Dulića ne treba da razmišljamo. On istog momenta kada ovo budem govorila treba sam da da ostavku ili treba da bude smenjen od gospodina Cvetkovića. Sramota je u jednoj zemlji, u demokratskoj zemlji, ovakav dokument poslati lokalnim samoupravama. Građani Srbije Ustavom imaju zagarantovano pravo na zdravu životnu sredinu. Sve ove konvencije i svi ovi protokoli koji se stavljaju pred nas znače da se mi borimo da napredujemo u toj oblasti. To što se napravi jedan korak sa zakonom, zaista se obezvredi sa 25 koraka nizbrdo, jednom despotijom jednog ministra koji pojma nema šta je to Srbija i zaštita životne sredine. Hvala.
Iskorišćeno je 13,30 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne vredi pokušavati diskutovati o 27 – 28 tačaka dnevnog reda. Verovatno će svaki od poslanika opozicije da pronađe neki svoj zakon o kome će diskutovati kada su u pitanju ovi sporazumi. Malo sam pripremao Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o međunarodnom drumskom saobraćaju, ne samo zato što je u pitanju Ruska Federacija, već zato što je to problem koji već duže vreme postoji kada je u pitanju naš drumski saobraćaj. To je samo jedan od povoda. Sam sporazum nije ništa posebno. Dve države uređuju neku oblast onako kako to njima najviše odgovara da bi olakšale sebi i svojoj privredi određene radnje. Šta je problem? Često nije problem u samom sporazumu i zakonu nego u onome ko sprovodi zakon. U članu 11. Sporazuma predviđeno je da postoje dozvole. Svaki nadležni državni organ i jedne i druge strane izdaje te dozvole, tako što verovatno dozvole koje izdaje vaše ministarstvo pošaljete državnom organu u Rusiji, oni vama vrate određeni broj dozvola i ako neko hoće da prevozi robu za Rusiju ili iz Rusije za Srbiju, zatraži od svog nadležnog ministarstva ili državnog organa dozvolu i na taj način funkcioniše. Međutim, iskustva kako to funkcioniše u Srbiji su veoma loša, gospodine ministre. Navešću samo jedan od primera kako to funkcioniše sa "CEMT" dozvolama. Reč je o dozvolama koje važe godinu dana, mesec dana, itd. Dobijaju se određeni kontingenti, između ostalih, čak i od Rusije. Problem nastaje u tome što samo određeni prevoznici, mogu da kažem privilegovani, mogu da raspolažu tim dozvolama. To mi daje za pravo da sumnjam da će tako biti i sa ovim dozvolama iz Ruske Federacije. Da je to tako, javna su pogovaranja da "CEMT" dozvole u zimskom periodu koštaju od 200 do 300 evra, a u letnjem periodu čak i hiljadu evra. Reč je o hiljadama dozvola. Navodno, ko god da se obrati vašem ministarstvu, kažu da nemaju više dozvola i da je sve izdato. Ljudi su se malo raspitivali. Nemaju samo neki privilegije da pitaju i drugu stranu šta je u pitanju. S druge strane, daju odgovor da trenutno Srbija ima, primera radi, hiljadu "CEMT" dozvola, da čim utroše deo tih dozvola, dobiće odmah nove i da se pitaju zašto ih ne trošimo. U tome i jeste problem, zato što taj koji je dobijao dozvole od vašeg ministarstva nije ih uzimao da bi prevozio robu, nego da bi trgovao. I ne može niko da me ubedi da je to mogao da radi sam, bez nekog od vaših saradnika. Budite uvereni da je tako. Zamislite sad ovu situaciju, gospodine ministre. Neko kupi vozilo, kamion, šleper, ne ulazimo šta je, nije ga kupio da bi ga držao u dvorištu, nije podizao kredite, nego ga je kupio da radi, da nešto zaradi, da zaposli ljude. Neko je otvorio neki pogon, koji je, recimo, izvozno orijentisan, isto zato da zaposli ljude, da radi, da zaradi i za njih i za sebe. Onda se pojavi ovde nekoliko mangupa koji od svega toga žele, bez dinara uloženog, da zarade novac. A štetu trpe svi. Trpi i taj čiji je kamion, trpi taj čija je roba, jer ne može da preveze robu do svog kupca, trpi i sama roba i njena kurentnost na tržištu, jer reket koji se plaća onima koji imaju privilegiju da dobiju dozvolu nije uračunat u neku dobit, a onda se koči i razvoj, koči se izvoz, povećava se taj naš famozni deficit, podižemo nove kredite. Ne pričam ja ovde o sitnicama. Većina naše robe koju izvozimo ide drumskim saobraćajem. Nemamo takvu železničku infrastrukturu, vodene puteve itd. da to može da ide na drugi način. Znači, kočimo sami sebi svoj razvoj. Gospodine ministre, šta ćemo sa onim na čemu EU insistira čitavo vreme da se reši kao pitanje – korupcija? Ne sumnjam u vas, ali sam siguran da vaši saradnici zloupotrebljavaju vaše poverenje i ovlašćenja koja ste im preneli. Zato bih, gospodine ministre, voleo da zaboravite na drugove i drugarice u ministarstvu. Vi ste tamo ministar i voleo bih da se ponašate prema svojim saradnicima koji ne rade svoj posao kako treba kao što ste se ponašali 1999. i 2000. godine sa izvođačima radova u obnovi zemlje. Takođe, voleo bih da proverite sve ovo što sam rekao, a to neće biti problem jer se zna kome su izdate "CEMT" dozvole, ko ih je iskoristio i koje nisu iskorišćene, jer mnogi auto-prevoznici nisu bili spremni da plate reket, nije im se isplatilo. Ako neko podigne, primera radi, 100 ili 200 dozvola a iskoristi pola od toga, onda više nikada ne treba da dobije dozvolu. Voleo bih da u što skorije vreme, ako je moguće već sutra ujutru, raspravite tu situaciju i pustimo da ljudi konačno rade ono u šta su uložili novac, da zarade i oni, da zarade za svoje radnike, a i državi će tada biti bolje.
Iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Sada ste mi dali dobar šlagvort. Naime, u Ministarstvu za infrastrukturu radi negde oko 100 hiljada ljudi, 25 hiljada radi u putarskim firmama, to su ovi koji rade, grade i održavaju puteve, 25 hiljada radi u transportnom sektoru, što je negde oko osam hiljada preduzeća, sve privatna, sa negde oko 25 hiljada radnika, 25 hiljada radi na železnici i 25 hiljada radi u vodnom, vazdušnom i ostalim saobraćajima. Svi ti ljudi održavaju tekući život. Ja transportere svake nedelje primam. Oni su barometar rada naše privrede. Nisam malo pre odgovarao gospodinu Miroviću, ali sada mu kažem – skoro 65 do 70% našeg izvoza u kamionskom saobraćaju ide u Rusiju danas. To je potvrda onoga što vi pričate. Dakle, to su sjajni ljudi koji se bore na tržištu i doprinose sa negde oko milijardi evra ukupnom prihodu naše zemlje, transporteri. "CEMT" dozvole, to su međunarodne dozvole, vi to dobro znate, mislim da je gospodin Avramović doktorirao na tome. To su dozvole kojih ima negde oko 1200, mi smo se izborili za toliko koje se daju na godinu dana i koje transporteri koriste za prevoz u toku godine. 800 i nešto transportera je dobila tih 1200 dozvola, dobilo. Nikakve korupcije tu nema i dinara nije bilo. Da li ima trgovine među njima, za to je nadležan gospodin Dačić, sa tim nemam veze. Nije tačna priča na koju ste naseli, nažalost i vi, da se u ministarstvu trguje, te trgovine nema. Nije bilo ni prethodno jer je jedan od ljudi koji je bio, sve pomoćnike sam zadržao iz prethodne Vlade, dakle iz Vlade Velje Ilića, jedino je taj čovek dao ostavku, marta meseca 2009. godine, nema ni danas. Naravno, potrebe su veće. Pojedinačne dozvole, ako ste o njima govorili i danas smo od Rusa dobili 1000 pojedinačnih dozvola, 550 smo već podelili a ostalo se deli prema onom kako to ide u ministarstvu, kakvi su protokoli ministarstva. Apsolutno sve što se dešava u ministarstvu kontrolišu ljudi iz baze, dakle oni koji prevoze. Čak, i tri posto dozvola koje sam imao kao ministar za izuzetne situacije u vojsci, policiji itd. pustio sam njima da to oni dele. Prema tome, nije tačna, još jedanput potvrđujem, informacija i dezinformacija da bilo ko od mojih saradnika zloupotrebljava tu funkciju i pravi na tome korupciju, ali naravno, odgovoran sam, niko drugi šta rade moji saradnici. To tvrdim i iza toga stojim. Dakle, što se tiče pojedinačnih dozvola njih i danas ima, koliko ih ima i uglavnom zadovoljavaju potrebe naših transportera. Što se tiče "CEMT", ima 400 u rezervi, stoje u fioci kod mene. Do sada smo ove godine dali samo dvadeset i nešto. Te dozvole se dele samo onda ako neko od transportera izgubi, ili ne daj Bože, ukradu kamion ili nešto drugo desi, ali oni tek uz zapisnike policije, tamo gde se to desilo mogu dobiti rezervnu dozvolu. Prema tome, nema apsolutno mogućnosti, ovo tvrdim i za sve ostale segmente u mom ministarstvu, da se ovakav vid korupcije javlja, ali naravno šta se dešava sa dozvolama kada odu, to je sada pitanje, ponavljam koje nije za mene. Hvala najlepše.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, posle nje narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Mrkonjiću, želim da na neki način nastavim ovde gde je gospodin magistar Mirović zaokružio celinu kada je u pitanju stav SRS prema ratifikacijama sporazuma, pre svega izmenjenog Protokola o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, ali ću da govorim i o druga dva sporazuma iz ovog paketa koji danas imamo na dnevnom redu. Žao mi je što ne mogu i o nekim drugim oblastima, kao što je ratifikacija Konvencije o državljanstvu, ali jednostavno želim da se zbog cele ove euforije koja je juče nastala oko kandidature Srbije za EU, odnosno dobijanja statusa kandidata, ipak vratim na pravi kolosek i na jedini ispravni put koji promoviše SRS i onih 54% birača koji su izričito kao i mi protiv EU zarad dobrobiti srpske privrede i budućnosti naše dece. Pored ovog izmenjenog protokola o slobodnoj trgovini, govoriću i o ratifikaciji Sporazuma o međunarodnom drumskom saobraćaju, kao i o Sporazumu o turizmu, koji takođe nije beznačajan za srpsku privredu. Što se tiče onoga o čemu je magistar Mirović govorio, znate gospodine Mrkonjiću, da je on čovek koji se bavi naukom i čovek koji je ipak skroman kada je u pitanju njegovo poznavanje ruske političke i ekonomske situacije, pa zato je i rekao da on neće da ovde danas koristi priliku ni da se upliće u to, ali moram da vam kažem da je apsolutno sve ono što je kao publicista u nekim javnim časopisima, pa i u našim stranačkim novinama "Velika Srbija", na Fondu strateške kulture objavio imajući u vidu tu vezu i odnos politički, ekonomski Srbija i Rusija apsolutno je tačno, a ja ću to da potkrepim još nekim danas dokazima, odnosno argumentima iz nekih drugih izvora i mojih ličnih saznanja. Počeću sa onim što je on i najavio, a to je proizvodnja automobila u Fabrici "Fijat" u Kragujevcu. S obzirom da ovaj izmenjeni protokol daje mogućnost izvoza motornih vozila i ovde je definisano po carinskoj tarifi ovom protokolu koja su to motorna vozila za prevoz putnika, itd, jedino što izuzimaju kombi vozila i onda da se vratim na Đurđevdan 6. maj 2008. godine i pompeznih i lažni govor, kao što je lagao za sve građane Srbije Borisa Tadića i zamenika premijera Božidara Đelića. Oni su tada, gotovo mogu da citiram u Kragujevcu, prilikom potpisivanja Memoranduma sa "Fijatom" rekli – da je to strateški važan projekat za Kragujevac, za celu Srbiju, zbog toga što će novi automobil koji će "Fijat" da proizvodi u mom gradu moći da se izvozi u ogromnom broju na široko rusko tržište. Da to nije tačno, rekao vam je i gospodin Šojgu, verovatno ste se i sa njim više puta lično sreli, jer vas kao člana SPS-a i kao ministra iz Vlade koji smo zajedno potpisali i ovde, sećate se, ja sam tada bila savezni poslanik 12. aprila 1999. godine, ratifikovali Sporazum, odnosno naše opredeljenje da napravimo savez, tada Savezne Republike Jugoslavije sa Rusijom i Belorusijom, dakle, oni su vam rekli, a poručio je i Vladimir Putin, premijer i budući predsednik Ruske Federacije, prilikom posete parlamentu ovde, na pitanje baš direktno gospodina Dinkića, da je to nemoguće, jer Rusija po ugovoru o slobodnoj trgovini, ne može da prihvati takav automobil, niti bilo koji proizvod čije komponente, odnosno čiji ukupan proizvodni sektor ne sadrži minimum, odnosno više od 50% komponenti, odnosno originalnih proizvoda iz Srbije. Novi model koji će da se proizvodi u Kragujevcu i to je na dugom štapu, kada će to da počne, evo nema probnog modela, pitanje je znate ko će to moći da kupi, jer taj osnovni model će da košta 12.000, onaj sa opremom što bi rekli 17.000 evra je zaista problematičan iz više razloga, a tek sada, znači, evo argumentovano ću vam reći – neće moći ni jedan jedini komad preko ovog sporazuma o slobodnoj trgovini da se izveze u Rusiju ako bi i to je pitanje, na ruskom tržištu, da li bi on prošao kao takav model, ako bi Rusi želeli da ga kupe. To je apsolutna kopija "Fijata Ideje", znate kako izgleda taj auto, na istoj platformi se pravi, i otprilike je "Fijat Bravo" sličan, ali taj "Fijat Lazero", kako će da se zove novi model iz Kragujevca, te neke donje srednje klase je jednostavno kopija ovog automobila koji "Fijat" izvozi na američko tržište, ali je to tamo doživelo potpuni debakl. Prošli put sam rekla Đeliću da su Amerikanci kao u holivudskim filmovima angažovali Đorđa Klunija da bude promoter "Fijata Ideje", ali tamo katastrofalno ide prodaja tog modela, da on ne može da se izveze u Rusiju govore sledeći podaci, celokupna elektrika će da se proizvodi u kompaniji "Manjat Mareli" i ta firma treba da ima svoju proizvodnju na području grada Kragujevca. Sećate se one afere sa pokušajem otimanja u bescenje seljacima zemlje, sada je to izmešteno na drugu lokaciju, ali zaista je pitanje kada će to biti, znači, od početka kada počne taj model da se proizvodi biće komponente za elektroniku iz "Fijat Marelija". Što se tiče stakla, firma "Filkinton" je proizvođač stakla, što se tiče motora, "Fijat" proizvodi motore, što se tiče galanterije, "Fijat" proizvodi galanteriju, što se tiče ulja, onog baznog koje se nalazi u tom automobilu, proizvodi ga "Selmija". Što se tiče guma, ne proizvodi fabrika u Kruševcu, jer još uvek nije ni ušla u proces testiranja, a znate i sami kakva se tamo afera dešava, a o tome je govorio i naš poslanik Duvnjak, proizvodiće kompanija "Bridžeston". Nijedan jedini komad neće da se proizvodi u Srbiji i onda je to bila čista laž i obmana, a to je trebalo da bude glavni pokretač za razvoj kragujevačke i čitave srpske privrede i kooperanata koje će navodno da zapošljava najmanje, kako je u to vreme obećavao i gradonačelnik Kragujevca Veroljub Stevanović, 10.000 ljudi. Laž, obmana, od toga nema ništa. Da vidimo šta je sa ovim i zašto po ovim egzaktnim podacima koje je magistar Mirović izneo, je tako loša spoljna trgovinska razmena između Rusije i Srbije, odnosno zašto je Srbija u gubitku, a ovo je podatak koji ja imam. To je podatak za prvih pet meseci ove godine, imala je gubitak od 784,4 miliona dolara. Mi nismo u stanju, odnosno država neće da pomogne ovoj urušenoj srpskoj privredi da ono što se proizvodi ovde i što mi imamo, a pre svega mislim na agrar i na prehrambene proizvode i na sirovo voće i povrće, plasiramo na veliko rusko tržište. Problem voćara kod mene u Šumadiji, u čačanskom kraju gospodin Munjića i svuda u celoj Srbiji je taj što država neće da pomogne poljoprivrednicima, da se organizuju, nego oni to moraju sami. Vama je poznat slučaj, Vinča je kod Topole, između Aranđelovca i Topole gde jedan vlasnik hladnjačar to sve radi sam za grupu seljaka, odnosno voćara tamo i oni se tako dovijaju i snalaze na sve moguće načine. Postoji mišljenje da mi možemo, kod ovih euforičnih glava koje su za sunovrat Srbije i ulazak u EU, koja nam otima KiM i čiji vojnici ubijaju i pokušavaju da streljaju ponovo srpske civile, da naša roba ima prolaza na evropskom tržištu, nema, ali ima na ruskom. Da biste izvezli robu na rusko tržište, nisu vam potrebni sertifikati poput ISO taj i taj, i razni drugi, kako kroz mikroskop gledaju i najoštrije zemlje članice EU, ali zato sertifikat GOST koji jedini traži ruska federacija i te kako lako može da se dobije. Jedino je problem u tome, a to govore ljudi iz Privredne komore Srbije, gospodine Mrkonjiću, koji kažu da je neophodno da država Srbija, ako hoće da pospeši i da pomogne izvoz u rusku Federaciju, otvori gotovo predstavništvo ovde u Srbiji. Onda bi procedura oko preduzimanja uzoraka, dobijanja atesta išla mnogo brže. Do sada se to, što se prehrambene industrije tiče, uspele da ostvare samo dve kompanije, među njima i "Karneks" koji je dobio atest i za paštetu i za sve druge mesne proizvode, za mesni narezak, za čajnu kobasicu, ali zapitajte se, gospodine Mrkonjiću, pošto ste vi čovek koji pamti to vreme zašto ne može da bude nijednog jedinog proizvoda Fabrike "Crvena zvezda" iz Kragujevca, mesne industrije na ruskom tržištu. Vi znate da je ona jetrena pašteta u konzervi Fabrike "Crvena zvezda" Kragujevac, ne samo u Rusiji, nego u čitavom svetu imala ogromnu prođu, odnosno taj proizvod je plenio sva tržišta, a pogotovo rusko. Te fabrike više nema. Ovi dosovci kada je Vlahović došao i ova cela ekipa i kada ste vi njima bili opozicija, posle 2000. godine, zbrisali su fabriku Mesnu industriju u Kragujevcu. Nema više ništa, radnici ostali bez posla i čemu onda ljudi da se nadaju. Da je tačno ovo, da će biti, gospodine Novakoviću, ukinut spoljno-trgovinski ugovor slobodan sa Ruskom federacijom potvrdio je danas i Dežer koji je boravio u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Danas u 10,30 časova imali smo Odbor za evropske integracije. Nisam član tog odbora ali sam dobila kao potpredsednik Skupštine poziv da odem tamo i predsedavajući mije na kraju dao reč. Bili su takvi hvalospevi, kao da gledate ove državne medije, gospodine Mrkonjiću, od gospođe Trivan preko gospođe Vučković, pa mu se zahvaljuju valjda zato što nam otima Kosovo i Metohiju, rastura zemlju i ubijaju i streljaju srpske civile na Jarinju koji brane vekovnu srpsku zemlju, ali onda, kada sam došla na red da govorim o tome ili da ne govorim o ovom Nikoliću koji, videli ste sinoć, nema odgovor ni na jedno pitanje, a kako sam i sama rekla danas Dežeru, ovaj vaš veliki prijatelj Tomislav Nikolić, kome ste zajedno sa Tadićem poklonili, odnosno ukrali mandate srpskim radikalima, vama sada odlično služi kao krpa i nastavlja takvu prljavu politiku koju sprovodi Boris Tadić. Na moje konkretno pitanje… (Predsedavajući: Molim vas da malo…) Gospodine Novakoviću, samo se vi fokusirajte na ovo, biće vam veoma interesantno, vi ste predsedavali, nisam sigla da vam prepričam ovaj svoj dijalog sa Dežerom. Dakle, onog trenutka… (Predsedavajući: Broj tačaka je toliki da stvarno možete široki zahvat, vrlo tolerantno, ali…) Ne oduzimajte mi dragoceno vreme jer svakako nećete stići u Evropu, a dotle će da se raspadne EU kada dođe Srbija na red. Gospodine Mrkonjiću, kada sam konkretno pitala Dežera danas, odgovorite mi bez euforija i svega toga, to možete sa njima i sa Nikolićem da slavite i da otvarate šampanjce, konkretno vas pitam, u slučaju da Srbija uđe u EU, ne daj Bože, protiv čega se bori SRS, morala sam i da mu kažem da kao srpski radikal predstavljam većinsku Srbiju jer 54% građana Srbije neće u EU i taj procenat će da se penje iz meseca u mesec, konkretno sam ga pitala, ako se to desi, a opet kažem jer ima i u zemljama EU, i to sam morala da mu objasnim jer sam zajedno sa koleginicom Radetom i gospodinom Todorovićem sada na zasedanju Saveta Evrope videla da poslanici zemalja EU ne samo da su evroskeptici nego hoće da njihove zemlje izađu iz te nakazne tvorevine i onda kažem – gospodine Dežer, ako se to ikada desi, mada neće, učinićemo sve da se ne desi, on onako me gleda, kažem, da li će da važi ovaj ugovor koji je jedini spas za srpsku privredu i za građane Srbije. Da li znate šta mi je rekao – neće. Kako je to objasnio? Tako što je rekao da onog trenutka kada jedna članica pristupi savezu, briše se sve ono što je ona do tada imala, kako je rekao, podvlači se crta i važi samo ono o čemu je govorio mr Mirović, a to je primena jedinstvene carinske stope i tog trenutka moraju građani Srbije da znaju da tu, osim to nam otimaju i ubijaju decu, što nam rasturaju zemlju, što sada prelaze na Rašku oblast, što će sutra to da bude Vojvodina, uništićete srpsku privredu time što jurite u tu Evropu koja nam ništa dobro ne želi, a sam Dežer štiti svoje interese i želi da promoviše ono što je njihov cilj, a to je da uništi srpsku privredu, da bud zašto kupuju i dalje ove i uzimaju i otimaju naše resurse. Sledeća je EPS i znate kako to već ide. Završiću sa ovim što je striktno vaš resor i što ste malo pre u jednom kontekstu spomenuli, što biste mogli da se zauzmete i mislim da je to logično. To je predlog SRS, pa razmislite o tome. Dakle, kada je u pitanju sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o međunarodnom drumskom saobraćaju, da ne bi smo, a verujem da ćete imati odobravanje sa ruske strane jer oni zaista žele jedino dobro Srbiji, ova evro-azijska unija sa Belorusijom i Kazahstanom, videćete, u budućem periodu pokazaće svu njihovu snagu, to je ono za šta se Putin zalaže, trebali bi ste da pokrenete inicijativu da se bilateralnim sporazumom ukinu ove dozvole za kamione, odnosno za prevoz, tako da ne bi ste morali da trebujete od Rusa tih 1000 dozvola nego već kada imamo ugovor o slobodnoj trgovini da idete na to da se ukinu. Mislim da ćete imati razumevanje sa ruske strane. Za šta će nam dozvole? Za ove zemlje EU, pa i neka postoje, a šta mi pa i izvozimo tamo? U pitanju je samo roba koja se dovlači. Mislim da je to logičan predlog sa naše strane. Žao mi je što ne mogu da pričam o onome što je moja izvorna struka, a to je turizam, jer imamo ovde i ratifikacije tog sporazuma, ali samo moram da konstatujem sa žaljenjem da je celokupna razmena između Rusije i Srbije kada je u pitanju turizam i kada je u pitanju dolazak i odlazak gostiju svedena na entuzijazam ili na zalaganje jednog čoveka, a to je vlasnik turističke agencije. Zaista ovo nije naručena reklama, to govorim iz iskustva i poznavanja toga, "Er turs" iz Beograda sa predstavništvom u Moskvi, gospodin Ratko Čitaković koji čini sve napore ali zaista kao čovek iz struke i ko je dugo bio naš predstavnik i direktor "Jugotursa" u Moskvi, sada tamo ima predstavnika svoje agencije, da broj turista dovede u Srbiju. Naravno, mnogo je veći broj onih koji ovde imaju samo tranzit i odlaze u Crnu Goru, a to je zbog toga što još uvek nemamo mogućnosti, a mi se zalažemo i za to da razvijamo banjski turizam i da im ponudimo sve lepote koje Srbija ima. Uostalom, pre nekoliko dana, kada je bio rođendan ruskom premijeru, gospodinu Putinu, mi smo mu poželeli da dođe u dužu posetu u Srbiju i da poseti i neku od srpskih lepotica, poput Tare i Kopaonika, jer on mnogo voli naš narod i željan je toga da upozna još bolje naše ljude i našu zemlju. Hvala.
Reč ima ministar Mrkonjić.
Hajde da obradujem i moju koleginicu Natašu. Idući petak, dakle, 21. u Moskvi se održava skup Crnomorske inicijative kada će Srbija preuzeti, dakle ja od gospodina Lebitina, ministra saobraćaja Rusije, predsedavanje narednih godinu dana tom institucijom. Druga stvar, 14. novembra gospodin Vuk Jeremić i ja idemo u Kazahstan da uspostavimo potrebne odnose za transportnu inicijativu da naši transporteri voze robu iz Zapadne Evrope u Kazahstan. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, od tridesetak tačaka dnevnog reda u ovoj objedinjenoj raspravi, kao i moje koleginice, izabrao sam da govorim o tačkama 23. i 24. Radi se o zakonima iz oblasti ekologije. Pre nego što kažem bilo šta o ovom sporazumu i zakonu, svakako će biti interesantno za javnost Srbije da sazna da Odbor za zaštitu životne sredine nije razmatrao ovaj zakon, isto tako, kao što nije razmatrao ni rebalans budžeta vezano za oblast zaštite životne sredine. Iz nama nepoznatih razloga već nekoliko meseci predsednik Odbora za zaštitu životne sredine, gospodin Čedomir Jovanović, koji slovi kao opozicioni poslanik i šef jedne poslaničke stranke, ne nalazi za shodno da zakaže Odbor za zaštitu životne sredine, ali to dosta govori o njemu, govori o njegovom opozicionom delovanju. Kada treba da se govori o zakonima, kada treba da se čuju neka objašnjenja od ministra koji se vrlo retko pojavljuju ovde u Skupštini, ti odbori se ne održavaju. Gospodine Mrkonjiću, i pored vaše dobre volje, ne očekujem da možete biti adekvatan sagovornik po ova dva pitanja i to je potpuno razumljivo, ali je potpuno nerazumljivo da se gospodin ministar za zaštitu životne sredine, prostornog planiranja i u najnovijoj postavci ove vlade i rudarstva već mesecima ne pojavljuje u Skupštini, niti ima nameru da bilo šta poslanicima republičkog parlamenta objasni oko zakonskih predloga koji su na dnevnom redu, a možda čak i ne zna da su ovi zakoni na dnevnom redu. Vrlo je simptomatično kada jedan zakon koji ima 30 članova i četiri poglavlja, oko tog zakona ne čujemo baš ništa, ni jednu reč od ministra, ni lepu reč, ni ono što je loše u tom zakonu. O ovom prvom zakonu, tačka 24, koji govori o potvrđivanju protokola o registrima ispuštanja prenosa zagađujućih materija, govori se o dostupnosti informacija, učešću javnosti i donošenja odluka o pravu na pravnu zaštitu u pitanjima životne sredine. To je jedan zakonkoji je tehnički potpuno u redu i koji je korektan zakon, zato što nije pisan kod nas, nego se radi o jednom međunarodnom dokumentu. U odeljku četiri, gospodine ministre, ako pažljivo pogledate, govori se o finansijskim sredstvima i obaveza za izvršenje ovog zakona, naći ćete u trećem redu da se govori o odgovarajućem iznosu od minimum dva miliona dinara. Dakle, govorimo o minimumu, a ne o maksimum. Taj pojam je vrlo rastegljiv. Čini mi se da se neki put dođe do neslućenih cifara, kao što su u budžetu one cifre za ugovorene usluge. Javnost Srbije i mi poslanici treba da znamo šta je to, ako znamo šta je minimum, da znamo šta je maksimum, i da li je taj maksimum 200 miliona ili 50 miliona ili možda milijarda. To iz ove stvari ne vidimo. Sada nešto o sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti životne sredine. Ova tema je vrlo interesantna, a bila je interesantna i letos, zato što se negde polovinom avgusta pojavila jedna vrlo interesantna informacija koja je uzbudila srpsku javnost. U jednom malom mestu pored Loznice, radi se o Zajači, došlo je do povećanja koncentracije olova u krvi predškolske i školske dece. Od 47 testiranih mališana u tom mestu Zajača, kod 25 je nađen povećan nivo olova u krvi. Neobično je zato što u tom mestu radi jedan pogon koji se bavi reciklažom otpada. Radi se o pogonu "Farmakoma", privatne kompanije iz Šapca, vlasnika Miroslava Bogićevića, gde se dovoze stari istrošeni akumulatori, odvaja se plastika, kiselina koja se nađe u njima i olovo se pretapa i šalje dalje na prerađivanje, verovatno u pogon akumulatora u Somboru, gde je vlasnik isto gospodin Bogićević. Kada se ta informacija o povećanom nivou olova pojavila, zamolio sam gospodina Dulića da mi da odgovor na neka pitanja. Između ostalog, u odgovoru na moja pitanja interesantan je jedan deo koji kaže ovako – zbog nedostatka otpadnih olova polovnih akumulatora u 2010. godini kao sirovina koristi se olovni koncentrat, olovni oksid, koji se izvozi iz Turske, Bugarske, Albanije i Australije. Sada vidite zbog čega je važno kada govorimo o ovom protokolu o saradnji u oblasti životne sredine između naše države i Turske i to je dobro. Taj pogon je, dobio sam potrebna dokumenta, iz 2007. godine, dakle 5. juna 2007. godine taj pogon je dobio saglasnost na studiju o proceni uticaja na životnu sredinu od projekta rekonstrukcije pogona proizvodnje i rekonstrukcije pogona proizvodnje i rafinacije olova. Gospodine ministre, moja koleginica gospođa Milica Vojić-Marković vam je pokazivala jedan dokument, koji datira od 18. marta 2011. godine. U tom dokumentu ministar Oliver Dulić menja, derogira Zakon o proceni uticaja na životnu sredinu i daje instrukciju za postupanje inspektora za zaštitu životne sredine i nadležne organe za izdavanje dozvola na svim nivoima i to je upućeno lokalnim samoupravama, gradskim upravama, AP itd. U jednom delu se kaže ovako – za skladištenje otpada i opasnog i neopasnog nije potrebna izrada studije uticaja na životnu sredinu. Godine 2007. ste imali tu studiju koja je bila obavezna, a 2011. godine ministar Dulić to stornira. Šta to mi uvozimo onda u državu Srbiju? Vidite kako je brzo stigao odgovor od 18. marta do polovine avgusta brzo je stigao odgovor na derogaciju zakona. Povećan nivo koncentracije olova u krvi dece u Zaječi, vrlo brzo stigne odgovor. Sada treba da govorimo o odgovornosti, a kada treba da raspravljamo o tim pitanjima i kada treba da pitamo ministra da nam da neki odgovor, njega nema u Skupštini. Šta kaže član 1. ovog sporazuma? U cilju smanjenja član 1. sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti životne sredine, u cilju smanjenja zagađenja životne sredine i obezbeđivanja održivosti životne sredine, prirodnih resursa i biodiverziteta, uz uravnoteženje procesa njihove zaštite i korišćenja. Da li se tako čuva životna sredina? Da vam nije potreban jedan strateški dokument. Da li je to opasni otpad ili nije? Da li je to skladište u blizini škola? Da se vrši atak na zdravlje najmlađih stanovnika Republike Srbije i da nema nikakve odgovornosti, verovatno gospodin ministar, baveći se rudarstvom previše, suviše duboko se išlo u neku jamu, pa onda i nema pravi signal šta se dešava u Republici Srbiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Ovim je vreme predviđeno za raspravu DSS iscrpljeno. Reč ima narodni poslanik gospodin Ljubiša Petković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, građani Republike Srbije, mi danas raspravljamo o oko nekih 30-ak predloga zakona, koji se uglavnom odnose na davanje garancija Vlade Republike Srbije, zatim o potvrđivanju nekih sporazuma, protokola, ugovora i konvencija. U ovoj gomili od 30-ak predloga osvrnuo bih se na jedan od sporazuma koji su predstavnici Vlade Republike Srbije potpisali 14. aprila 2010. godine u Budvi. Kao po običaju, ova antisrpska Vlada ne potpisuje štetne ugovore i sporazume samo iz oblasti finansija, ekonomije i drugih privrednih grana, nego i iz oblasti bezbednosti građana i države Republike Srbije. Srpska radikalna strankageneralno nije protiv potpisivanja sporazuma iz oblasti bezbednosti, ali smatra da se to mora učiniti na ravnopravnoj osnovi i na globalnom planu, ali sporazum koji je potpisan u Budvi 14. aprila 2010. godine, koji ima neku šifru, oznaku, zaista ne znam da je definišem, a zove se "Racviac", to je verovatno skraćenica sa engleskog ovog sporazuma koji je potpisan i taj sporazum predstavlja vrhunac izdaje ove vlasti. Da vidimo zapravo o čemu se radi. U preambuli ovog sporazuma koji se zove "Racviac" – Centru za saradnju u oblasti bezbednosti, u preambuli piše sledeće – Pozivajući se na sporazum između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Nemačke o osnivanju regionalnog centra za pomoć u sprovođenju sporazuma o kontroli naoružanja i verifikacije sačinjen je u Zagrebu 8. marta 2008. godine. Od tog perioda do današnjeg dana, samo je Republika Italija sklopila i potpisala ovaj sporazum, 21. avgusta 2002. godine i Turska, 15. septembra 2004. godine. Da se malo osvrnemo o tome šta predstavlja ovaj sporazum. U članu 1. tačka 2. kaže Racviacija je pravni naslednih regionalnog centra za pomoć u sprovođenju sporazuma o kontroli naoružanja i verifikacije, osnovanog sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Nemačke o osnivanju regionalnog centra za pomoć i sprovođenje sporazuma o kontroli naoružanja i verifikaciji, koji je sačinjen u Zagrebu 8. marta 2001. godine. U tački 3. se kaže, da ovaj centar za saradnju oblasti bezbednosti je međunarodna nezavisna neprofitabilna regionalna akademska organizacija. Molim vas, recite mi sada koliko je ova organizacija međunarodna, ako ovde imamo, od četiri države koje su potpisnice ovog sporazuma, tri izrazito antisrpski raspoložene prema srpskom narodu, uopšte, a kamo li prema Srbiji. Ovde imamo jednu Tursku, koja i dan danas upliće svoje prste u jednom delu Republike Srbije. Neki je zovu Sandžak, a mi to zovemo Raška oblast. Nemačka ima više od 100 godina želju da izađe preko Srbije na Sredozemlje i Dardanele. Večito će nas gaziti. Sa Hrvatskom, valjda vam je jasno koliko Hrvatska poštuje međunarodno pravo, a pogotovo pravo Srba u Republici Hrvatskoj. Prema tome, ne može to biti međunarodna organizacija, iz prostog razloga što je ovde jako mali broj zemalja uključen. Sa druge strane, ako je međunarodna, zašto ovde nema Ruske Federacije, zašto nema malo više tih nama prijateljskih država? Ako kažu da je regionalna, onda bi trebalo, kako u daljem tekstu piše – jugoistočna Evropa, ne znam kakve veze ovde ima Nemačka sa time? Ali, akademska organizacija, ne deluje mi normalnim, da bi oni trebali da rade kontrolu naoružanja. U članu 3, o ovim aktivnostima, vezuje se za promovisanje. U tački a) se kaže – dijalog u oblasti bezbednosti i reformi bezbednosnog sektora, kontrolu naoružanja, što zaista ne znam kako oni ovo mogu da sprovedu. Kako će se kontrola naoružanja vršiti? Da li će nama dozvoliti Turska da naši predstavnici kontrolišu njihovo naoružanje, broj vojnika, tehniku itd? Hoće li nam Hrvatska to dozvoliti, a pogotovo Nemačka? Dajte da se malo priberemo i da vidimo da li smo uopšte bili u pravu što smo ovakav sporazuma prihvatili. U tački b) se kaže – sinergija sa drugim organizacijama i institucijama, kao što su NATO, EU i OEBS. Valjda vam je jasno da ova organizacija ima nameru da Srbiju na mala vrata, kroz različite druge forume, privuče Srbiju u NATO pakt. Vi vrlo dobro znate kakav je stav SRS i po pitanju EU, kao i po pitanju NATO pakta. To je jedna, a znate i sami, zločinačka organizacija međunarodnog karaktera. Na kraju, da bih kolegi Mariću dao malo slobodnog prostora, pošto bi on govorio o ovome i o drugim stvarima, želim da naglasim da u članu 19, sedište ove organizacije je u Hrvatskoj. Sada vam je valjda još jasnije ko je pokretač ovog sporazuma. U članu 20. se kaže – imaće sposobnost. Verovatno je to neki loš predlog, valjda će imati ovlašćenja, da zaključuje sporazume, a odnosi se na ovu organizaciju, i učestvuje u pravnim postupcima, uključujući i nabavku i otuđenje nepokretne i pokretne imovine. Da li to znači da će jednog dana ova organizacija doneti odluku i reći – Srbiji nisu potrebni avioni. Mi ćemo te avione konfiskovati. Da li to znači da će oni konfiskovati zgradu Generalštaba ili Ministarstva odbrane, neku kasarnu ili bilo šta drugo? Da li to znači da će višak naoružanja imati pravo da nam oduzmu i da stave na nekom tržištu i da ga prodaju. Mislim da ovaj sporazum Skupština Srbije ne treba da prihvati, da mora da ga odbaci. Budite sigurni, da ga poslanička grupa SRS neće prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Bojan Mladenović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, nekoliko minuta ću govoriti o sporazumu između Republike Srbije i Republike Francuske. Ono što prvo stoji u predlogu ovog zakona u članu 1. jeste da se potvrđuje sporazum između ove dve Republike o strateškom partnerstvu i saradnji, koji je zaključen u Parizu još 8. aprila ove godine. Postavljam pitanje Vladi – od 8. aprila do sredine oktobra, zašto je potrebno čitavih šest meseci da se ovaj sporazum usvoji u parlamentu Republike Srbije? Reći ću vam da je Vlada Republike Francuske ovo uradila još pre nekoliko meseci. Ako Vlada Republike Srbije smatra ovaj sporazum bitnim, da je važan za građane Srbije, postavljam pitanje zbog čega se čeka punih šest meseci? Pola godine je potrebno da dođe u proceduru i pred Skupštinu, i to ide na ovoj sednici po hitnom postupku, a od aprila do dana današnjeg, niste ga stavili u prethodnim sednicama koje su do sada bile. U samom sporazumu stoji da postoji želja da se da novi podstrek u odnosima prijateljstva i poverenja, koji ujedinjuju ove dve države. Postavljam pitanje – kakvo poverenje? Kakvo prijateljstvo možemo da imamo sa Republikom Francuskom? Kada je Republika Francuska pokazala to svoje prijateljstvo zadnji put prema Republici Srbiji? Podsetiću vas da je Republika Francuska priznala nezavisnost KiM. Republika Francuska je 1999. godine učestvovala u bombardovanju Srbije i srpskih građana. Odakle onda to poverenje prema jednoj takvoj državi? U članu 2. Sporazuma stoji, da saradnja iz člana 1. ovog sporazuma se može odvijati na sledeći način. Stav 3. kaže – učešće državnih službenika Republike Srbije zaduženih za evropske integracije na obukama koje se organizuju u Republici Francuskoj. Postavljam pitanje – ko će platiti odlazak tih državnih službenika Republike Srbije? Kakva je to vrsta obuke? Za šta će oni biti obučeni kada se vrate u Srbiju? Kakvo će oni zvanje imati kada budu završili to svoje učešće u obuci za integracije u EU. U članu 3. stoji – strane jačaju politički dijalog na teme zajedničke spoljne politike i zajedničke bezbednosne i odbrambene politike EU. Kako će to Srbija učestvovati u odbrambenoj bezbednosti u odbrambenoj bezbednosnoj politici EU. Setite se da je skoro bio predsednik države koji je rekao da Srbija nikada neće ratovati, da Srbija neće ratovati ni kada je u pitanju KiM. Šta sada ovde dobijamo? Da će Srbija braniti EU? To je prosto neverovatno. Da li nam je to interes? Da li nam je to važnije od KiM? Član 4. stav 3. kaže – ojačavanje bilateralne saradnje u domenu urbane infrastrukture, a posebno na realizaciji projekta beogradskog metroa. Ako nam je Francuska bila strateški partner, Srbija je po potpisivanju izjave o namerama između srpske i francuske vlade i gradskih vlasti Beograda, koje bi sadržala uzajamno prihvatanje i usaglašavanje modaliteta za projekat metroa. Šta je problem u ovom projektu? Problem je što to nije metro. Ne znam da li ste čitali koliko ste čitali o ovom projektu, ali se zna šta podrazumeva metro. Metro je jedan nezavisni šinski sistem, integrisan sa svim ostalim vidovima saobraćaja – sa tramvajima, autobusima, pešacima, automobilima itd. Šta Beograd nudi, odnosno ovaj sporazum? Nudi nam neki ulični tramvaj sa prvenstvom prolaza, koji će ići od ugla Ustaničke i Bulevar, do Vukovog spomenika. Kod Vukovog spomenika ide pod zemlju. Te tada on postaje metro. Šta je problem? Od ugla Ustaničke i Bulevara, do Vukovog spomenika, on ide nadzemnom i on će, navodno, biti nezavistan od ostalih vidova saobraćaja. Svi ostali vidovi saobraćaja zavisiće od metroa, jer on kad bude prolazio sve sa leve strane i sa desne strane Bulevara mora da stane, i automobili i tramvaji i autobusi i pešaci, sve ulice moraju da budu zatvorene koje idu ka Cvetkovoj pijaci, koje idu ka Gradskoj bolnici, koje idu ka Đeram pijaci, koje idu ka Vukovom spomeniku i ceo taj deo grada mora da stane da bi prošao taj tzv. metro. To nema veze sa metroom, to je jedan običan ulični tramvaj sa prvenstvom prolaza. Gde on dalje ide? Kadprelazi na Novi Beograd ide ulicom Milentija Popovića, pa onda ide Bulevarom Avnoja ili Bulevarom Mihaila Pupina do Tvorničke ulice u Zemunu. Šta je problem? Isto u ovom projektu se kaže da je za Beograd, za Srbiju skupo da se prave tuneli po Novom Beogradu, navodno zbog močvarnog zemljišta, zbog peskovitog zemljišta itd, pa će on ići svuda nadzemno. Šta će se tamo desiti? Zamislite sve te bulevare kad odjednom moraju da stanu da bi prošao metro? Bulevari koji su pre Arene, posle Arene i sve tako do Zemuna. Ceo Novi Beograd ima da stane da prošao taj ulični tramvaj. Oni to ovim projektom nazivaju metroom. To nema veze sa metroom. Metro je nešto što je potrebno Beogradu i građanima Srbije, oko toga se svi slažu, ali metro pravi podzemni, jedan šinski sistem kakav postoji u svim evropskim gradovima. Sada u ovom trenutku u Evropi u preko 60 gradova se kopaju tuneli za prave evropske metroe. Šta je još problem? Kako motivisati građane koji dođu u Beograd da ostave svoje automobile i da sednu u metro, a njima je potrebna jedna dobra podzemna garaža na uglu Ustaničke i Bulevara, da sednu u metro i da se prevezu do Novog Beograda za 10-15 minuta? Ako će oni putovati pola sata ili 40 minuta, kakav efekat? Kako ćete vi motivisati te ljude? Nema šanse, svi će opet ići automobilima. Ovaj ulični tramvaj, koji se predviđa ovim projektom, može da preveze svega 15 hiljada putnika u jednom satu, a pravi metro 45 hiljada putnika u jednom satu. Ovaj tramvaj, koji je predviđen ovim projektom, može da ide brzinom 32 kilometara na čas, a pravi metro 43 kilometara na čas. Ono što jeste takođe bitno je da svaki grad koji se širi ima nadogradnji metroa. Normalno, kada je on podzeman uvek ga možete nadograđivati na različitim nivoima. Kad je ovaj nadzemni, onda nema mesta za nadogradnju. Pogledajte u Moskvi. U Moskvi postoji 12 linija metroa, ali ima jedan prsten i sve linije metroa se ulivaju u taj prsten i svi su međusobno povezani. Šta ćete vi na Novom Beogradu, kad on ide iznad zemlje? Šta ćete u Bulevaru, kad ide iznad zemlje? Ne možete porušiti sve okolne zgrade da bi njega nadograđivali. To nema veze sa projektom metroa i to metro nije, niti ima karakteristike metroa. Onda, kažu - nećemo ovaj podzemni metro, zato što je on skup, zato što se dugo gradi itd. Generalnim urbanističkim planom u Beogradu 1950. godine je predviđen metro. Čekamo ga 60 godina, pa sačekaćemo ga još 10 ili 20 godina, ali dajte pravi metro, onakav kakav treba Beograđanima i građanima Srbije. London je 1863. godine napravio metro po sistemu - iseci i kopaj. Naprave rupu, stave šine, sagrade tunel, zatrpaju tunel i gotov metro. Pre 150 godina. Šta je sa savremenom tehnologijom? Zar mi posle 150 godina ne možemo da napravimo jedan metro u Beogradu? Kakva će biti metropola Beograd ako ne može da izgradi jedan metro? Dr Mihailo Maletin, profesor Građevinskog fakulteta, i Branislav Jovin, član Akademije arhitekture Srbije, su stručnjaci koji su radili i izgradili Novi Beograd na močvarnom i peskovitom tlu. Oni godinama rade na projektu beogradskog metroa i godinama je Grad Beograd izdvajao novčana sredstva, nekoliko miliona evra u pravi beogradski metro. Sada je sve to bačeno u vodu. Više se ne slušaju stručnjaci. Više se ne sluša Akademija arhitekture Srbije, koja ima 27 profesora univerziteta i sedam doktora nauka, nego jednostavno vlastodršci u Beogradu rade onako kako oni smatraju da treba. To je ono što će doneti velike neprilike i Gradu Beogradu i Srbiji zbog zaduživanja, zbog ogromnih sredstava koja će se utrošiti u ovaj ulični tramvaj, koji neće imati apsolutno nijednu karakteristiku onog pravog metroa koji je stvarno Beogradu potreban. Takođe, ovim sporazumom Srbija se obavezuje da u narednom periodu, dokle god se gradi metro, moramo od njih kupovati sve, šine, vagone, apsolutno sve. Ljudi moji, zar nije jeftinije kada kupujemo na tenderu da raspišemo javnu nabavku. Mi se obavezujemo ovim sporazumom da od francuske firme apsolutno sve kupujemo u narednom periodu. To će skupo koštati sve nas. Takođe, oni su izračunali da će taj metro prevoziti 15.000 putnika u sat vremena. Do te brojke su došli tako što su rekli – vagon je te širine, vagon je te dužine, toliko vagona ima, na toliko minuta će ići, 600 putnika može da preveze u jednom mahu i dolazi se do 15.000 putnika u okviru sat vremena, a sa gustinom šest putnika po metru kvadratnom. Metar kvadratni, to vam je ovoliko. Objasnite vi sada građanima Srbije, ko je normalan ovde, a ko je lud? Šest putnika na metru kvadratnom da preveze metro? Gde su rukohvati? Gde su stolice? Znači da u stajaćem delu mora da bude i po deset putnika na metru kvadratnom da bi se ovaj prosek izvukao, kako su ovi stručnjaci iz Beograda, iz Francuske naveli – šest putnika po metru kvadratnom. Ljudi moji, to je nenormalno. Na krkače jedan drugome da stanemo neće se ispuniti ovo što ste naveli. Za kraj, kaže – razlog za donošenje ovog zakona jeste, između ostalog, sporazum predsednika Srbije, Borisa Tadića, i predsednika Republike Francuske, Nikole Sarkozija, koji je potpisan 2009. godine, gde je dogovoreno da Francuska postane država zaštitnik i promoter članstva Srbije u EU. Šta radi Francuska ovih dana? Šta je Francuska juče uradila? Da li je dala pozitivnu ocenu za ulazak kandidature Srbije u EU? Mi smo protiv toga, ali vaša vlada se zalaže za to, a Francuska koči. Ne samo to, nego i po mnogim drugim pitanjima Francuska non stop koči Vladu Republike Srbije u izvršavanju nekih projekata. Evo, ovde je navodno 2009. godine potpisan sporazum između Tadića i Sarkozija, gde je Francuska promoter. Kakav nam je to promoter kada nas stalno gura i ne da da Vlada Republike Srbije napreduje, da ima projekte, da ima sporazume onakve kakve građani Srbije i zaslužuju? Još jednom za kraj, ovaj sporazum je izuzetno štetan. Beograd neće dobiti metro, Beograd će dobiti jedan običan ulični tramvaj sa prvenstvom prolaza, koji će nenormalno koštati i građane Beograda i građane Srbije. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dušan Marić. Imate još 17 minuta.
Nemoguće, izvinite. Od 66 minuta ovlašćeni predstavnik je potrošio svojih 20, nakon toga je govorila Nataša Jovanović, pa Ljubiša Petković i Bojan Mladenović. Nataša Jovanović je govorila 17 minuta, Ljubiša Petković je govorio osam minuta, a Bojan Mladenović je govorio 13 minuta.
Tačno, 13 minuta. Kada je Bojan Mladenović počeo da govori, on je imao 30 minuta.
Nemoguće, 50 minuta.
Kada je Ljubiša Petković govorio imao je 40 minuta.
Samo da vidim spisak govornika, izvinjavam se. Nataša Jovanović je govorila kao prvi predstavnik SRS i potrošila je 17 minuta. Ljubiša Petković je potrošio osam minuta. Znači, 17 i osam su 25. Bojan Mladenović je potrošio 13 minuta, i to je 38 minuta, a imamo 66 minuta.
Molim vas, imali ste 68, 40, 30, 17.
Izvinite, kako ste sa 68 sišli na 40, ako je Nataša Jovanović prva govorila i govorila 17 minuta? Jedino ako ste računali ovlašćenog predstavnika.
Kada je gospodin Petković počeo da govori imao je 40 minuta.
Imali smo 50 minuta ravno.
Gospodin Nikola Novaković je pisao. Ja ću vama poverovati, ali možete da dođete da vidite šta piše. Verujem vam pošto svi govorite. Znači, nemate 17 nego 27 minuta. Proverićemo kod dr Novakovića sutra, ali ja vam čitam ovo što piše. Izvolite, 27 minuta, Dušan Marić.
Hvala. Na dnevnom redu ove sednice je potvrđivanje Sporazuma sa Republikom Albanijom o uzajamnom putovanju državljana. Mi iz SRS upozoravamo da je pre usvajanja ratifikacije ovog sporazuma potrebno razjasniti neka pitanja bez čijeg razjašnjenja nije moguća praktična primena ovog sporazuma. Prvo pitanje: ko s kim ovde potpisuje sporazume? Da li Republika Srbija Sporazum potpisuje sa starom Republikom Albanijom, državom koja svakodnevno u svakom pogledu ugrožava teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije ili sa virtuelnom Republikom Albanijom, nama prijateljskom državom, našim dobrim komšijom, kako piše u ovom sporazumu, sa Albanijom koja postoji samo u ovom papiru? Takve Albanije nema. Drugo pitanje jeste pitanje na koju teritoriju se ovaj sporazum odnosi, odnosno da li se on odnosi na teritoriju KiM? Podsećam vas da je Albanija među prvim državama priznala tzv. republiku Kosovo i iz toga proizilazi da Albanija smatra da se ovaj sporazum između dve države neće primenjivati na tzv. republiku Kosovo, nego će se primenjivati samo na teritoriju ostatka Srbije, kako oni nazivaju krnju Srbije. Ako pitate rukovodstvo u Beogradu, oni će vam dati tumačenje da se ovaj sporazum primenjuje na celoj teritoriji Republike Srbije. Treće pitanje koje treba razjasniti jeste na koje će se ljude ovaj sporazum primenjivati? Da li će se ovaj sporazum primenjivati na Albance ili šiptare, svejedno, koji žive na KiM? Ako pitate ove u Tirani, oni će reći da neće, ako pitate Vladu u Beogradu, oni će reći da hoće. Potrebno je razjasniti da li će se ovaj sporazum primenjivati na Srbe iz Kosovske Mitrovice, iz Leposavića i Zvečana. Ako pitamo predstavnike Vlade u Beogradu, oni će reći, naravno, da hoće, to je u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ako pitamo ove u Tirani, oni će, naravno, reći da neće. Ovde se pominju granični prelazi kao linije od kojih će započeti sprovođenje ovih sporazuma. Postavljam pitanje gde je ta granična linija? Da li se ta granična linija nalazi na Čefa prušitu, da li se nalazi na mostu na reci Ibar ili se možda nalazi na Brnjaku, Jarinju i Merdaru? Jednostavno, upozoravam da nije normalno da dve ozbiljne države potpisuju međudržavni sporazum o bilo čemu, a posebno o ovom osetljivom pitanju, a da imaju potpuno različite stavove o tome na šta se ovaj sporazum odnosi. Jednostavno to nije shvatljivo zdravom razumu, to je potpuno blesavo. Ovo je jedna šarena laža, jedna cirkuska predstava koju Vlada u Beogradu i Vlada u Tirani izvode zbog toga da bi zamajavali sopstvenu javnost i da bi se na neki način dodvoravali ovim svojim sponzorima u Briselu. Koliko je ovo besmislen sporazum, pokazaću kroz analizu nekoliko članova. U uvodnom tekstu sporazuma se kaže: "u želji da unaprede i dalje razvijaju već postojeće prijateljske odnose dve zemlje", prijateljske odnose Albanije i Srbije, ja sam ovo pročitao pre nekoliko dana, navrlo je nekoliko pitanja. Prvo pitanje, ko je stvarao i naoružavao Oslobodilačku vojsku Kosovo? Iz koje zemlje je 1999. godine izvršena kopnena agresija na SRJ i Srbiju? U kojoj zemlji je radi prodaje organa raščerečeno nekoliko stotina srpskih vojnika i civila? Koja zemlja stalno podgreva ambicije o stvaranju velike Albanije? Ja sam do pre nekoliko dana, dok Vlada nije uputila ovaj sporazum u skupštinsku proceduru bio ubeđen da je to Albanija. Sad više u to ne verujem jer Albanije ovde piše nama izuzetno prijateljska zemlja, a prijatelji ne čine ni mnogo manja, a kamoli ovakve zločine. Sledeća rečenica: "potvrđujući da poštovanje i ostvarivanje ljudskih prava, osnovnih sloboda i načela demokratije, vladavine prava i humanizma, predstavljaju osnov slobode, pravde i mira". To je kao neko obrazloženje za potpisivanje ovog idiotskog sporazuma. Postavljam pitanje – šta je sa ljudskim pravima nekoliko stotina porodica koje uzalud traže da im Albanija vrati posmrtne ostatke njihovih najmilijih, koje su šiptarski teroristi odveli u Albaniju i tamo ubili? Šta je sa ljudskim pravima na hiljade Srba koji su prognani sa KiM, a već 11 godina njihova imanja, njihove kuće, njihove stanove koriste državljani Albanije, bez ikakvog pravnog osnova i bez ikakve pravne naknade? Član 6. "Državljani države svake ugovorne strane dužni su poštovati važeće propise tokom svog boravka na teritoriji druge ugovorne strane." Da li ima ikoga u ovoj sali, da li postoji jedan građanin Srbije koji gleda ovaj prenos da veruje da postoji državljanin Albanije koji će doći na teritoriju Republike Srbije, na teritoriju Kosova i poštovati ovaj sporazum? Ne postoji ni jedan. Član 7. "Svaka ugovorna strana može uskratiti ulazak ili prekinuti boravak na svojoj teritoriji državljanima države druge ugovorne strane, koje smatra ne prihvatljivim i nepoželjnim" itd. Da li Srbija može uskratiti boravak na teritoriji KiM i jednom državljaninu Republike Albanije? Ne može. Znači, ovaj sporazum je mlaćenje prazne slame, mrtvo slovo na papiru. Sledeća tačka je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o Centru za saradnju u oblasti bezbednosti u jugoistočnoj Evropi. Kao što je rekao moj kolega Ljubiša Petković, ovaj centar je pravni naslednik Centra koji su 08. marta 2001. godine svojim sporazumom osnovale SR Nemačka i Republika Hrvatska, a kasnije se pridružile, vrlo zanimljivo, sve prijatelji srpskog naroda do prijatelja, Republika Italija 2002. godine, a onda još veći prijatelj Republika Turska 2004. godine. Podsećam one koji su zaboravni da su Nemačka i Hrvatska, koje bi trebalo da brinu o bezbednosti u jugoistočnoj Evropi, u poslednjih 100 godina u jugoistočnoj Evropi izazvale dva svetska rata, tri regionalna rata, da su počinilenajmanje tri zločina genocida, da su izazvale ratove u kojima je poginulo najmanje pet miliona stanovnika jugoistočne Evrope, među njima i tri miliona Srba. Pazite koji je to apsurd, koja je to sramota. Sve srpske žrtve hrvatskih ratova i zločina još nisu pronađene i pokopane, a srpski parlament treba da izglasa da Srbija pristupi nekoj organizaciji, nekoj instituciji koja će voditi računa o njenoj bezbednosti, a čija je stegonoša Hrvatska i čije se sedište nalazi u Zagrebu. To je uvredljivo za zdrav razum. Za svakog normalnog srbina, koji ima i malo mozga, ovo je uvredljivo. Ne znam da li ste svesni kakav zakon predlažete? Kad Hrvatskoj i Nemačkoj predložite da se brinu o miru, to je isto kao da nekom piromanu poverite na čuvanje benzinsku pumpu. Kad Hrvatima i Nemcima poverite da se brinu o bezbednosti Srba, to je isto kao da papu i Vatikan zadužite da se brinu o prosperitetu pravoslavlja. To su potpuno nenormalne stvari. Čak i u slučaju da mi pristanemo da verifikujemo ovaj sporazum, a ne sumnjam da će se to dogoditi voljom skupštinske većine, koja očigledno razmišlja dnevno politički, bez imalo nacionalne i državne odgovornosti, znate šta bi uradili – rekli bi da prihvatamo ovaj sporazum, da pokažemo da smo za kontrolu naoružanja, da smo za razvoj sistema bezbednosti u jugoistočnoj Evropi, ali iz principijelnih razloga, iz razloga nacionalnog i državnog samopoštovanja, ne možemo pristati da sedište tog centra bude u Zagrebu. Dajte da se dogovorimo da sedište bude u nekoj drugoj, trećoj, petoj, bilo kojoj zemlji, ali ne može da bude u Zagrebu, to zaista nije normalno. To mogu da vam obrazlažem do sutra. Postoji milion razloga, a sada ću vam navesti nekoliko. Podsećam, a građani Srbije to znaju, da je Hrvatska organizator najvećeg šverca oružja u novijoj istoriji Evrope. Od 1991. godine Hrvatska država je organizovano prošvercovala više od 100 hiljada kalašnjikova iz Mađarske i drugih zemalja. Nije prošvercovala radi očuvanja mira i bezbednosti, nego radi izazivanja serije ratova na prostoru jugoistočne Evrope, radi zločina protiv mira, koji je, po međunarodnom pravu, najteži zločin, čak teži i od zločina genocida. Podsećam da je u tim ratovima poginulo najmanje 123 hiljade Srba, Hrvata i Muslimana, a ranjeno najmanje 556 hiljada ovih naroda. Sledeće, Hrvatska, koja bi trebalo da brine o bezbednosti srpskog naroda iz Srbije, izvršila je najveće etničko čišćenje u Evropi posle Drugog svetskog rata, u kojem je samo iz Zagreba i Hrvatskih gradova proterano najmanje… (Predsednik: Šta mislite da se malo vratite na temu?) Apsolutno, gospođo Đukić-Dejanović, se nalazim u temi. Znači, govorim o sporazumu o osnivanju centra za kontrolu regionalne bezbednosti koji treba da kontroliše bezbednost u jugoistočnoj Evropi, čiji je osnivač Hrvatska a čiji centar treba da se nalazi u Zagrebu. (Predsednik: Dobro, imate istorijski pristup…) Sada vam objašnjavam zašto iz moralnih i državnih razloga je neprihvatljivo da sedište tog centra bude u Zagrebu, dozvolite još tri minuta i završiću. Neću vam biti na teretu. Podsećam da Hrvatska neguje rezultate tog etničkog čišćenja. To je vrlo važno. Nemate regionalnu bezbednost ako ne dozvoljavate da se prognano stanovništvo vrati na svoja ognjišta. Od 500.000 prognanih Srba u Kninsku Krajinu u Republiku Srpsku Krajinu se vratilo 45.000. Sledeće Hrvatska država je država u kojoj već nekoliko godina ustaški dernek Marka Perkovića – Tomsona, kako se zove, najveći kulturni muzički događaj. Sledeće, podsećam vas, pre 15 dana, u vreme kulminacije krize na severu KiM da je premijer Hrvatske Jadranka Kosor, brže bolje požurila da ode u Prištinu da da podršku Hašimu Tačiju, da ga podstakne da nastavi razbijanje Republike Srbije po cenu izazivanja novog balkanskog rata. Sledeća stvar, hrvatski premijer, ista ova Jadranka Kosor, javno izjavljuje da Hrvati, koji su odgovorni za ubistvo nekoliko stotina Srba ne mogu biti ratni zločinci jer su oni hrvatski nacionalni heroji. Kao potvrdu da Jadranka Kosor ne priča napamet zbog predizborne kampanje, preksinoć, u ponoć na Kninskoj tvrđavi priređen jedan veličanstveni vatromet sa 54 baklje kojim je Hrvatska obeležila 54. rođendan ratnog zločinca Ante Gotovine. I na kraju, kao poslednji razlog zašto mi ne smemo verifikovati ovaj sporazume, zašto to ne bi trebalo uraditi ako držimo malo do dostojanstva srpskog naroda i Republike Srbije, podsećam vas, dok mi ovde raspravljamo o ovome, na dnevnom redu parlamenta Republike Hrvatske i hrvatskog Sabora je deklaracija kojom se Srbija proglašava za agresora na Hrvatsku samo zbog toga što srpsko tužilaštvo zahteva da se procesuira nekoliko Hrvata koji su počinili ratni zločin, ubistvo nekoliko stotina Srba. Samo zbog toga Srbija se proglašava za agresora. Zaista, smatram da bi bilo bedno, jadno, ništavno, ne znam kako to da okvalifikujem, da u isto vreme kada hrvatski parlament usvaja ovu ponižavajuću ustašku deklaraciju, srpski parlament usvaja jednu deklaraciju kojom odlučuje da pitanje svoje bezbednosti, pitanje bezbednosti srpskog naroda, pitanje bezbednosti jugoistočne Evrope poverava jednom centru čiji je osnivač Hrvatska i čije će sedište biti u Zagrebu. To bi bilo zaista još jedno u nizu nacionalnih poniženja koja nam je priredila ova vladajuća koalicija, otprilike slično onom kada je Boris Tadić išao u Zagreb i Sarajevo da se izvinjava, u ime nedoklanih Srba za zločine koji su pod počinjeni nad Hrvatima i Muslimanima. Hvala vam.
Htela bih samo da kažem da se gospodin Novaković izvinjava, greškom je napisao – zna da je potpredsednica Nataša Jovanović govorila 18 minuta, tako da je vaša intervencija bila sasvim na mestu i ja se naravno izvinjavam.
Prihvatam izvinjenje.
još 12 minuta. Dobrislav Prelić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, ovo sve što danas raspravljamo, trebalo je juče da raspravljamo a vi ste rekli da ćete tražiti juče obrazloženje od Ministarstva, zbog čega niko nije mogao da dođe. Izgleda da je šampanjac bio malo žešći, slavilo se. Samo ne znam šta se slavilo, s obzirom da je sporazum sa Ruskom Federacijom verifikovan još davne 2000. godine, a vi to gospođo Đukić-Dejanović, vrlo dobro znate. Kao prvo želim da postavim pitanje ovoj vladi, odnosno DOS-u, dolaskom na vlast 2000. godine – šta su iskoristili iz tog sporazuma? Sve su imali na dlanu. Zbog svog bolesnog euroentuzijazma, totalno su zapostavili, pre svega Rusku Federaciju, sa kojom smo jedina zemlja ili država zapadnog Karpata, koja ima ugovor o slobodnoj trgovini. Umesto da to iskoristimo na kvalitetan način, mi smo se okrenuli ovom bolesnom euroentuzijazmu koji je u poslednjih 11 godina doveo Srbiju bukvalno pred bankrot. Imali smo prilike da vidimo i juče kada se slavi, ovo mišljenje Evropske komisije, koji apsolutno ne znači ništa, pa sinoć u emisijama gde su bili gosti Vensan Dežer i ambasador Nemačke, gde su doslovce rekli i normalno građani Srbije su to shvatili. Da to ne znači ništa već da postoji još jedan uslov kako bi Srbija otpočela, u opšte dobila datum u početku pregovora, a to je naša južna pokrajina Kosovo i Metohija. Kada smo pod okupacijom, kada je naša južna pokrajina pod okupacijom neki ovde piju šampanjac, već sam Dežer onako uz smešak, ali mi se činilo da je poprilično i depresivan, moguće zato što nije održana gej parada ovde u Srbiji, pa je i to jedan od razloga.
Znate šta, nećete ipak moći na taj način da govorite i da prosto ne vodite ni malo računa o dostojanstvu parlamenta. Nije u redu, molim vas, vi znate koja je politika i ove države i vi znate da Vlada vodi onu politiku koja je u skladu sa dokumentima koji smo doneli ovde, većinom. Moj i vaš glas vrede isto, nije u redu, prvo da zloupotrebljavate dnevni red, ne koristi te ga, nego ga zloupotrebljavate, ne govorite o tačkama dnevnog reda. Drugo bavite se personalnim pitanjem, njegove ekselencije Dežera i igrate se sa osećanjima građana Srbije koja ocenjuju da je juče izuzetno značajan dan za Srbiju, s obzirom na činjenicu da je mišljenje koje smo dobili o kandidaturi zaista interes Srbije i želja bila, najvećeg broja građana. Sa vama se slažem da nema razloga za preteranu euforiju, ali vaši komentari o piću u Vladi, molim vas mi nismo juče bili i mi imamo zvaničnu informaciju na svojim radnim obavezama. Ne mislim da je u redu što nam nisu došli, ali ne dozvoljavam da takav odnos prema Vladi bude izrečen od poslanika, odnosno od Narodne skupštine. Molim vas da ne vređamo ni ministre Vlade, ni gospodina Dežera, a da naravno iznosimo svoje stavove vezane za tačku dnevnog reda u čemu imate neograničeno pravo. Molim vas da me ne dovodite u situaciju da reagujem drugačije.
Gospođo Đukić – Dejanović, gospodin Dežer je danas, sam izrazio žaljenje zbog ne održane gej parade, sam je rekao.
Molim vas, to zaista, taj komentar po drugi put komentarišete, taj deo rečenice nema nikakve veze sa tačkom dnevnog reda i molila bih vas da govorite o tačkama dnevnog reda, odnosno o dnevnom redu i da taj sadržaj koji apsolutno nemam nameru da prekidam budu u skladu sa Poslovnikom, inače ću morati da vam izreknem opomenu.
U redu, danas su Euleks i KFOR na Kosovu i Metohiji blokirali administrativne prelaze. I ima još jedna činjenica, koju moram zbog građana Srbije da kažem, a to je da je Mađarski parlament dao danas saopštenje da će staviti veto na početak pregovora SRbije, dok se u Srbiji ne usvoji zakon o rehabilitaciji o javnoj svojini. A sada da se vratimo ovim ugovorima, zbog čega SRS smatra da od 2000. godine apsolutno nije iskorišćeno ništa kada je u pitanju privilegija sa Ruskom Federacijom. Činjenica je da, pre svega Ministarstvo poljoprivrede nema razumevanja za našu poljoprivredu. Svi naši poljoprivredni proizvodi podležu trenutno, odnosno poslednjih deset godina, jednom velikom pritisku, jednom velikom monopolu pre svega ovde u Srbiji. Tu pre svega mislim na velike kompanije koje diktiraju sve otkupne cene, na "Delta agrar" na "Viktorija grupu", na MK komerc, na "Agro globe", a naš poljoprivrednik je najbolje prošao 2008. godine i 2009. godine kada su se Rusi pojavili na našem tržištu i otkupljivali našu robu, bilo kada je u pitanju povrtarstvo, bilo kada je u pitanju voćarstvo. Oni dođu, pogledaju robu, korektno plate, što bi naš seljak i naš narod rekao – na blatobran, odnesu robu bez ikakvih ucena i apsolutno uz dva certifikata i jednim dokumentom o poreklu robe i roba odlazi odavde. Ali, ono što je najznačajnije, to je da su naši proizvođači zadovoljni. Štrajkovi su bili i kada su subvencije u pitanju, kada je normalno uredbom Ministarstvo poljoprivrede želelo da smanji subvencije, zbog čega je i osnovana Agencija za agrarna plaćanja, kojoj je jedini zadatak da nađe bilo kakav razlog da odbije naše proizvođače i da se te subvencije ne isplate. Nama je ovde apsolutno omogućeno da izvezemo sve svoje poljoprivredne proizvode. Tu pre svega mislim na meso, to i stoji u ovom ugovoru, na mesne prerađevine, na sir, na mleko, ali tu postoji jedan veliki problem, jer se u kontinuitetu u poslednjih 10 godina sve permanentno uništava. Naš stočni fond je sa milion krava 2000. godine spao na 280 hiljada. Takođe, prisutan je monopol, trgovački lobi, iza kojeg stoji Svetska trgovinska organizacija i vaši prijatelji iz Vašingtona. Oni pokušavaju na sve moguće načine i sada da osvoje kompletno evropsko tržište, da izvrše pritisak. To pokušavaju i ovde u Srbiji. To pokušavaju, pre svega, preko genetski modifikovane hrane, što je toliko opasno da je prosto neverovatno da se tako nešto dešava u Srbiji, a imamo najplodniju zemlju, garantujem, u Evropi. Umesto da se okrenemo svojim tradicionalnim prijateljima, ljudima koji žele da ti pomognu i koji su ti prijatelji, nikako ljudima kojima je jedini cilj da te iskoriste, da te osiromaše, što je evidentno u ovih poslednjih deset godina. Ali, budite sigurni da će SRS stati na stranu našeg poljoprivrednog proizvođača i da ćemo, koliko god budemo mogli, izaći sa svojim novim programom, da shvate da jednostavno ne treba dati više poverenje DS i njenim koalicionim partnerima, jer u poslednjih četiri godine, kada je poljoprivreda u pitanju, samo je došlo do urušavanja, nikako do bilo kog napretka, a to je jedina privredna grana u kojoj Srbija ostvaruje suficit, umesto da se ulaže. Jednostavno, ova vlada se pravi gluva i nema i nema razumevanja. Pitam vas da li znate šta je uopšte opšti interes? Opšti interes u Srbiji mora da bude poljoprivreda. Jer, kada ostvarujemo suficit od preko milijarde evra, a garantujem da to može da bude i duplo više, samo uz malo više razumevanja, onda jednostavno nema opravdanja za ovakvu politiku Vlade i politiku Ministarstva poljoprivrede. Budite sigurni da ima rešenja za poljoprivredu. Opet kažem, mi ćemo izaći sa konkretnim predlozima. Živimo u zemlji gde je bila nestašica mleka, nestašica krompira – prosto neverovatno. Neverovatno, zbog politike Ministarstva poljoprivrede, zbog nekontrolisanog uvoza i onda Ministarstvo poljoprivrede želi na neki način, navodno, da pomogne našem poljoprivredniku i to komercijalnim kreditima. Od toga nema ništa. Zna se kako se pomaže poljoprivredi, pre svega subvencijama i kako se nekad radilo. Ali, pored ovoga što nam je uništen stočni fond, uništena je i naša prerađivačka industrija, naše mlekare. Sve ono što je bilo prepoznatljivo u Srbiji, uspeli ste apsolutno da uništite. Ne znam šta je još potrebno da se dozovete pameti i da počnete da radite u interesu građana? Ovih 11 godina bolesne ambicije za evrointegracijama imali smo prilike da vidimo juče kakav smo odgovor dobili. To vam je isto kao ono magare koje trči za šargarepom a uveče dobije pomije. Ubeđen sam da građani sve ovo znaju da prepoznaju. Uostalom, sva nova istraživanja to pokazuju, pošto je za EU 46% naših građana, kada je protiv NATO pakta 82% naših građana. Budite sigurni da građani sve ovo znaju da prepoznaju i da nisu ni malo naivni i da ćete sigurno za sve ovo biti kažnjeni. Ali, ono što je jako problematično to je što imamo jednu novu političku partiju na sceni koja je veštački napravljena uz pomoć Borisa Tadića i EU, koja apsolutno nema nikakav program i nema apsolutno nikakve razlike između te nove partije i DS. Građani svakako treba i to da znaju i da prepoznaju, a imaju prilike to da vide i u njihovim javnim nastupima. Još jednom kažem i pitam vas – da li uopšte znate da prepoznate javni interes? I na samom kraju, pitao bih vas – zašto ne volite Srbiju i svoj narod? Zahvaljujem vam se.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ništa lakše danas nego biti u DS. Treba samo misliti svojom glavom, iznositi činjenice onakve kakve jesu i treba voleti Srbiju najviše na svetu, a ne neku drugu zemlju i slušati srpsku himnu "Bože pravde" koju smo, hvala gospodu bogu, ovde svi zajedno odslušali na početku ovog jesenjeg zasedanja a zajedničkim naporom smo takav zakon i doneli. Malo za ove koji su skeptični prema životu, a ne prema Evropi i za ove koji su veliki pesimisti i kojima je uvek tuđa zemlja draža nego Srbija, nekoliko činjenica, pa, ako se činjenice ne slažu sa vašim mišljenjem, utoliko gore po činjenice, ali, moja obaveza kao člana DS i kao narodnog poslanika je da te činjenice iznesem. Robna razmena između Srbije i Rusije je u prvom kvartalu ove godine iznosila 880 miliona dolara i to je jako dobar rast od 43% u odnosu na isti period 2010. godine. To je dobro i za Srbiju i za srpsku privredu i za privredu Rusije i dobro je da dve zemlje uspostavljaju odličnu privrednu saradnju. Ali je netačna činjenica da je Rusija najveći spoljnotrgovinski partner u razmeni sa Srbijom. Zašto se ta netačna činjenica na takav način plasira, znaju oni koji je plasiraju. Izvoz iz Srbije u Rusku Federaciju beleži povećanje od oko 70%. Njegova nominalna vrednost je 161 milion dolara. I uvoz je uvećan za 39%. Mi smo iz Rusije uvezli robe, pretežno energenata, za 718,5 mil. dolara i imamo suficit odnosno negativan saldo od 557 miliona dolara. Rusija nije prvi izvozni partner Srbije, Rusija je šesti izvozni partner Srbije. Ja bih voleo da jednom vremenom bude prva i da se mi takmičimo u izvozu naših artikala i hvala gospodu bogu da sada imamo šta da izvezemo, jer kada su neki koji danas najglasnije kritikuju ove sporazume imali prilike da upravljaju ovom zemljom, mi nismo imali ni za nas, a kamoli za izvoz. Ali, u 2011. godini u srpskom izvozu na rusko tržište dominirale su sveže jabuke, ali ne samo poljoprivredni proizvodi, već još po nešto, pa smo izvozili i spoljne pneumatske gume, podne pokrivače, podne obloge, akumulatore, bakarne cevi, nešto malo i šljive ove jeseni je otišlo za Rusiju i opet kažem – to je jako dobro. Nažalost, iz Rusije mi uvozimo samo energente i uvoz energenata iz Rusije u Srbiju iznosi 80%. Kada posmatramo statističke podatke, ne samo Privredne komore Srbije već i drugih relevantnih institucija, videćemo da ovaj pozitivni trend koji je napravljen u 2011. godini ovim tempom kreće tek od 2009. godine, kada ovom zemljom upravljaju DS, SPS, PUPS, G 17 plus, ova koaliciona većina i kada smo mi potpisali i liberalizovali sporazum o slobodnoj trgovini, aprila meseca 2009. godine. Dakle, to je uradila DS sa svojim koalicionim partnerima, a ne neki drugi koji nam danas drže predavanja o tome kakve treba sporazume u ovoj skupštini usvajati. Samo ću da vas podsetim da u Rusiji postoji nekoliko srpsko-ruskih privrednih društava koji se bave izvozom poljoprivrednih artikala i drugih proizvoda iz Srbije u Rusiju. To ne govorim zbog vas, jer to vama ništa ne znači. To ne govorim zbog onih kojima je Srbija rezervna zemlja. To govorim zbog građana Srbije. Formirali smo "Krasnodar", "Tander", "Magnit" i "Beograd kursk" kao srpsko-ruske firme za izvoz naših proizvoda u Rusiju. Najveći izvoznici iz Srbije, ovoga trenutka u Rusiju su "Tarket" iz Bačke Palanke, "Hemofarm" iz Vršca, "Farmakom" iz Šapca, koga ste u vrlo negativnom svetlu pominjali malopre i ne znam zašto smeta neko ko uspešno izvozi u Rusiju. Valjda biste vi iz Rusije izvozili nešto drugo, neke druge artikle koji nisu dovoljno kvalitetne. Kažem vam da treba da volite naše partnere u svetu i da im želite dobro, a ne da im želite loše. Valjaonica bakra i selena takođe je veliki izvoznik. "Tigar" je veliki izvoznik i tako dalje, "Simpo" iz Vranja. Prema sporazumu o slobodnoj trgovini iz avgusta 2000. godine u režimu bescarinske trgovine nalazi se oko 96% vrsta roba iz carinske nomenklature sa tendencijom proširenja u narednom periodu. Ovo su sve činjenice za koje je zastupna vladajuća većina, mi i naši koalicioni partneri. Kada govorimo o robnoj razmeni sa zemljama EU i sa ovima koji imaju jedan veliki pesimizam i jedan, neću reći bolestan, evropski cinizam, jer to je teška klasifikacija, kao što je teška klasifikacija da neko nama kaže da mi imamo bolestan evrooptimizam. Imam zdrav optimizam zato što na zdravim osnovama volim i svoju zemlju i sve zemlje ovog sveta i sve države ovog sveta sa kojima želim da sarađujem. Preporučujem vama da se okrenete budućnosti i da se okrenete budućnosti i da tu ljubav pronađete prvo u sebi, pa da onda svetu ne nudite naše najveće mane kao naše najveće vrline, već one vrednosti koje smo godinama, vekovima zajedno gradili kao srpski narod u ovom visokom domu na polju, njivi, u domu, u crkvi, u kući, jer mi imamo mnogo toga lepog da ponudimo svetu i ne znam zašto svetu šaljete tako ružne slike o Srbiji. Srbija je lepa zemlja, ima svoje probleme, ali zašto stalno svetu nudite KiM? Kada god neko govori u ovoj sali, a kritikuje Vladu, on kaže – evo, Evropa otima KiM, Evropa vam uzima KiM, prosto nudite KiM. Jutros sam vas pitao ne bez razloga – da li je to vama dedovina ili očevina ta Pećka patrijaršija, Visoki Dečani pa ih tako nudite svetu? Niko nama ništa ne traži, niko nama ništa ne uzima i to je čuo svako ko ima uši. Juče je mogao da čuje to, mogao je da čuje i danas u parlamentu. Od nas niko ništa ne traži da se odreknemo. Nas ljudi zovu u uređeni sistem i na nama je i na građanima ove zemlje da se opredelimo da li tamo želimo ili ne. Kada god kritikujete vladajuću većinu prvo što iznesete na ponudu to je KiM, kao da vam je to dedovina, kao da vam je to očevina, kao da vam je Pećku patrijaršiju i Gračanicu deda ostavio. Nije to vaše, nije to privatna svojina. (Predsednik: Gospodine Milivojeviću, ka dnevnom redu, molim vas.) Kada govorimo dalje o dnevnom redu, o spoljnotrgovinskoj razmeni Srbije sa svetom, mi ukupno ostvarujemo obim spoljnotrgovinske razmene od 12,97 milijardi evra. Ako me pitate, a vidim da ne znate i treba da pitate i nije sramota ne znati, ali je sramota ne slušati onoga ko zna više od vas kada vam drži predavanje i kada vas uči i kada vas savetuje, spoljnotrgovinska razmena Srbije sa svetom bila je 12,97 milijardi u periodu januar-jul. Iskazano u dolarima, ukupna spoljnotrgovinska razmena Srbije u prvih sedam meseci bila je 18,3 milijarde ili 26,8% veća nego u istom periodu 2010. godine. Iz Srbije je izvezeno robe oko 4,75 milijardi evra ili za 21,6 odsto više nego u periodu januar-jul. Sada vas pitam kako jedna uništena zemlja uspeva da napravi izvoz za 21,6% veći kada je sve toliko uništeno, sve je propalo. Hajde da ništa ne radimo u ovoj zemlji, hajde samo da kukamo, da stavimo kukavicu kao državni simbol Srbije i samo da kukamo. Pa nije baš tako sve crno, ima tu lepih, dobrih stvari, samo ih treba realno izneti građanima. Nažalost, prekrivenost izvoza uvozom nije odgovarajuća. Izvoz iznosi mnogo manje nego što je uvoz. U strukturi izvoza i uvoza najviše su zastupljeni proizvodi za reprodukciju – 68,8%, roba široke potrošnje – 23,8%, oprema – 7,5%. Spoljnotrgovinska razmena, opet ću vam to ponoviti nekoliko puta, bila je najveća sa zemljama članicama Evropske unije. Dakle, Srbija ima najveću spoljnotrgovinsku razmenu sa zemljama članicama EU, ko god to hteo da prihvati ili ne, ali tako je i to nije ove godine, to nije od 5. oktobra, taj trend u ovoj državi, u ovoj zemlji sa ovom privredom postoji dugo godina. Najvažniji sporazum koji smo potpisali je CEFTA sporazum. CEFTA sporazum nam je omogućio razmenu od 851,7 miliona dolara, uglavnom poljoprivrednih proizvoda, gvožđa i čelika, ali ako govorimo o drugim sporazumima koje imamo sa EU, moram da vam kažem da su nam najveći partneri u izvozu bili Nemačka, Italija, BiH, Makedonija, Albanija, Hrvatska i sve druge zemlje koje ste do malo pre vređali najpogrdnijim rečima, naše partnere gde prodajemo našu robu, a ne prodajemo našu teritoriju. Mi želimo da sa svetom razmenjujemo vrednosti, da razmenjujemo robu. Želimo sa svetom partnerske odnose, a ne ponižavajuće odnose. Ono što je veoma važno što želim da vam kažem, najveći deficit nažalost bio je sa Ruskom Federacijom zbog uvoza energenata, pre svega nafte i gasa, zatim sa Kinom, pa tek onda sa Nemačkom i Mađarskom. Ako govorimo još o ovim numeričkim parametrima kojima ne želim da vas zamaram ali koji su vrlo precizni, vrlo egzaktni, vrlo jasni za sve ljude koji hoće da čuju i da znaju, spoljnotrgovinska razmena sa svetom u Srbiji se konstantno povećava, uprkos privredne krize. Nažalost, jedino što je tu loše povećava se i stopa uvoza i izvoz ne prati uvoz u odgovarajućem procentu, nemamo pokrivenost uvoza izvozom i zato imamo velike deficite i sa Kinom i sa EU i sa većinom država iz sveta. Naravno, hoću da se osvrnem i na nekoliko ugovora vezanih za odbranu i bezbednost ove zemlje. Odbranu i bezbednost ove zemlje, pre svega, definiše Ustav i ni DS, ni vladajuća većina u ovoj zemlji nikada neće odstupiti od ustavnih načela, Ustava koji smo svi zajedno doneli. On je za nas na prvom mestu. Ljubav prema Srbiji za nas je na prvom mestu. Mi nikome ništa ne nudimo, o zemlji brinemo onako kako nas Ustav obavezuje, ali naša patriotska osećanja prema toj zemlji. Za kraj, pošto ste vrlo negativno govorili o metoru u Beogradu, samo da vam kažem jednom kada dođe vreme i mi ne budemo na vlasti u Beogradu i u Srbiji, nećemo na leđa natovariti ovaj novi most, mi nećemo na leđa natovariti obilaznicu i odneti to kod svojih kuća, to ostaje građanima Srbije. Da su naši preci sa ovakvom skepsom govorili o železnici, a vas sam podsećao kako se govorilo o železnici u trenutku kada smo mi u Srbiji donosili odluku da izgradimo železnicu, nikada ne bi imali ni železnicu, ni struju, ni mostove, ni kanale, ni elektrane, ni rudnike. Dajte malo više optimizma, malo više vere, pre svega, u sebe. Razumem posrnuće, loš izborni rezultat, pesimizam, ali dajte malo vere u ovu zemlju, vere u ovaj narod. Može Srbija, verujte mi, i sa vama i bez vas. Bolje sa vama, svi zajedno ako hoćete, ali ako nećete, građani će vam dati crveni karton, ne DS. Zahvaljujem vam se.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milivojeviću. Pošto na listi poslaničkih grupa više nema prijavljenih, a nema ni onih koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 96. Poslovnika, dozvolite mi da zaključim zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 9 do 37 dnevnog reda. Sa radom ćemo nastaviti u ponedeljak 17. oktobra 2011. godine u 10,00 časova. Zahvaljujem na učešću u radu. Doviđenja.