Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno je da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Aleksandar Veljković, načelnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova i Nenad Banović, načelnik Uprave u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI DRŽAVNE GRANICE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nataša Jovanović, Vladan Jeremić, Slađan Mijaljević, zajedno Milica Vojić-Marković, Miroslav Petković i Arsen Đurić, Dušan Marić, Milan M. Nikolić, Ljubomir Kragović, Miroslav Markićević, Radica Jocić, Milorad Krstin, Lidija Dimitrijević i Sreto Perić. Primili ste mišljenje Vlade i Izveštaj Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5, amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč, zato što žele da govore o povredi Poslovnika, javili su se narodni poslanik Dragan Todorović, narodna poslanica Vjerica Radeta, narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li je još neko iskazao želju da govori o povredi Poslovnika? (Nataša Jovanović, s mesta: Nismo na licitaciji, reći će taj neko kad bude hteo.) Molim narodnu poslanicu Natašu Jovanović, potpredsednicu Skupštine... (Nataša Jovanović, s mesta: I ja molim vas da vodite sednicu kako treba. Ja sam tu da vas upozorim, kao potpredsednik Skupštine. Šta će ovaj ovde?) Izričem opomenu potpredsednici Narodne skupštine i narodnoj poslanici Nataši Jovanović. To je druga opomena zbog nepoštovanja dostojanstva Narodne skupštine i ometanja predsedavajućeg da vodi Narodnu skupštinu i, na osnovu povrede člana 104, zbog ophođenja bez uvažavanja i poštovanja prema kolegama narodnim poslanicima. To je druga opomena koja je u toku ove sednice izrečena narodnoj poslanici Nataši Jovanović, a na osnovu člana 106. i člana 100, koji govori o našim obavezama kao narodnih poslanika i funkcionera Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 100. Poslovnika Narodne skupštine, zato što sam upozorio predsedavajućeg na to da sam se javio po Poslovniku, što je predsedavajući potpuno ignorisao, želeći da otvori tačku dnevnog reda, misleći da će tako na neki način sprečiti poslanike opozicije da iskažu sve ono što misle da treba da se kaže i predstavnicima pozicije i građanima Srbije. Molio bih vas da uvažavate ovo što piše u Poslovniku Narodne skupštine, da poslanik koji želi da govori o kršenju Poslovnika dobija reč odmah. Inače sam se javio zbog člana 33, zbog koga sam i juče reklamirao povredu Poslovnika, koji se odnosi na sekretara Narodne skupštine i njegovu obavezu da rukovodi službom Narodne skupštine. Rekao sam vam za problem koji smo imali u Poslaničkoj grupi, vezano za ulazak u prostorije Poslaničke grupe, premeštanje stvari, čupanje telefonskih kablova i nalaženje nekih plakata, na šta mi je, prvo, usmeno, predsednik Skupštine, a zatim služba poslala dopis da su u prostorije Poslaničkog kluba SRS-a ulazili radnici "Jadrana", kako bi izvršili neophodne molersko-farbarske radove. Problem je u tome što u prostorijama uopšte nisu vršeni nikakvi zanatski radovi, niti su prostorije krečene, niti je menjan pod; jedino su počupani kablovi i menjan raspored nameštaja od strane nekih lica. Da li su stvarno bili predstavnici preduzeća "Jadran", u to uopšte neću da ulazim, ali ovo što je navela skupštinska služba nije tačno. Zahtevam od sekretara Narodne skupštine da ispita kompletan slučaj i dostavi Poslaničkom klubu SRS-a precizne, odnosno istinite informacije, jer preko ovog što se dešava ne možemo da pređemo, niti da dozvolimo. Hvala.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 100. i nisam povredila Poslovnik ne dajući vam reč, iz prostog razloga što dok ne otvorim sednicu i dok ne otvorim tačku dnevnog reda nemate na osnovu čega da dajete primedbe da je nastupila povreda Poslovnika, pošto se povreda Poslovnika odnosi na tok sednice. Da bi bilo moguće dati vam reč, mora da postoji sednica, da bi bilo sednice, mora da bude otvorena tačka dnevnog reda o kojoj raspravljamo na sednici. Smatram neistinitom vašu tvrdnju da na bilo koji način imam namere, pokazujem namere da sprečim bilo koga da govori kada na osnovu Poslovnika ima pravo da dobije reč. Kao što nemam nameru, i nisam, niti ću sprečavati bilo koga da dobije reč, tako isto imam nameru da primenjujem Poslovnik. Reč želi, povodom povrede Poslovnika, narodni poslanik Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika na osnovu člana 100. i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javila sam se na osnovu člana 201. Poslovnika Narodne skupštine. Pre toga bih zamolila gospođu Čomić da nam objasni gde to piše u Poslovniku da mora da otvori sednicu pre nego što da narodnom poslaniku reč na osnovu člana 100. Poslovnika. Recimo, ako ste juče završili sednicu, a u međuvremenu ste, pred kraj same sednice, napravili povredu Poslovnika, zar nije moguće da danas, odmah pre početka, odnosno pre otvaranja neke naredne tačke dnevnog reda, narodni poslanik interveniše po Poslovniku? Naravno da je moguće. Molim vas, gospođo Čomić, pošto, inače, volite da pričate po Poslovniku, kada završim, objasnite nam gde ste pročitali, možda imate neki poslovnik koji mi nemamo, da narodni poslanik ne dobija reč po članu 100. odmah, nego kad vama padne na pamet, a ono što ste malopre uradili je, upravo, kad vama padne na pamet?! Juče sam započela raspravu vezanu za način odgovaranja narodnim poslanicima kada se obraćaju, pre svega, predsedavajućem Parlamenta, na osnovu člana 226. Poslovnika Narodne skupštine. Po tom članu, obaveza je predsedavajućeg da dobije određenu informaciju, odnosno odgovor na pitanje koje je narodni poslanik postavio i da javno saopšti narodnom poslaniku, svim ostalim narodnim poslanicima i javnosti Srbije šta je to što je odgovor na ono što je narodni poslanik želeo da čuje. Juče sam rekla o odgovoru na pitanje vezano za odnos države Srbije prema optuženima u Haškom tribunalu. U odgovoru stoji sve u superlativu, rekao bi čovek da ova država stvarno vodi računa o Srbima zatočenim u Haškom tribunalu. Mi, članovi tima koji pomaže pripremanju odbrane dr Vojislava Šešelja i svi članovi SRS-a, najbolje znamo kakav je odnos državnih organa prema haškim optuženicima. Neverovatno je i sramota je da ste ovde napisali kako Ambasada Republike Srbije u Hagu, u okviru svog delokruga, pruža pomoć našim državljanima koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Treba li da vas podsećamo na onaj sramni intervju prošle godine, koji je ambasador, u pijanom stanju, očigledno, pošto je, uglavnom, pijan, dao listu "Vreme" i na način na koji je okarakterisao sve Srbe zatočene u Haškom tribunalu? Da li je to pomoć Srbima koji su u Haškom tribunalu?
Govorite tri minuta, 30 sekundi.
Gospođo Čomić, upravo kršite Poslovnik. Pogledajte član koji sam reklamirala. Imam pravo da govorim pet minuta na osnovu tog člana. Molim da se u danu za glasanje Parlament izjasni da li ste sad povredili Poslovnik, jer ste me prekinuli.
Nemate pravo da govorite pet minuta, zbog toga što se radi o članu 201. koji se odnosi na poslanička pitanja. Ni u jednom trenutku ove sednice nemamo raspravu o poslaničkim pitanjima. Kada, po okončanju svih tačaka dnevnog reda, bude poslaničkih pitanja, tada ćete imati pravo na pet minuta za obrazlaganje poslaničkih pitanja. Kada na zahtev bilo koje poslaničke grupe bude zakazana sednica na kojoj će Vlada, pojedini ministri ili cela Vlada i predsednik Vlade odgovarati na pitanja, tada ćete imati pravo na pet minuta. Sada imate pravo na tri minuta, po želji, da govorite o povredi Poslovnika. Hvala vam. Što se tiče primedbe koju ste istakli, nije došlo do povrede Poslovnika. Povreda Poslovnika odnosi se na povredu u proceduri. Da bi bilo povrede procedure, mora da bude otvorena sednica, odnosno da raspravljamo o bilo kojoj tački dnevnog reda, tako da narodni poslanik može da istakne povredu Poslovnika. Naš neformalni dogovor da se daje reč na osnovu člana 100, a da se govori na osnovu dela Poslovnika koji se tiče prava i dužnosti naših poslanika, naš je prećutni dogovor, koji će i dalje biti poštovan, ali ako je zloupotreba Poslovnika usmerena na to da se ne otvori sednica Narodne skupštine, da se ne otvori tačka dnevnog reda, onda bi to bilo zajedničko kršenje Poslovnika Narodne skupštine i ne verujem da bi iko od nas 250 pristao da učestvuje u očiglednom kršenju Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, pa narodni poslanici Dragan Todorović, Vjerica Radeta, Dragan Stevanović i Zoran Krasić. Da li se još neko javio sa željom da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanici Gordana Pop-Lazić, Željko Tomić i Sreto Perić. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Dragan Živkov. Molim narodnu poslanicu Natašu Jovanović, potpredsednicu Narodne skupštine, da se obraća s uvažavanjem narodnim poslanicima. Sve ono što govorimo za predsedavajućim stolom čuje se i u direktnom prenosu. Bez obzira na to da li se čuje ili ne, ne možete se obraćati s omalovažavanjem narodnim poslanicima. Zaista vas molim da me ne primoravate na meru oduzimanja reči na ovoj sednici. Oduzimam reč u toku ove sednice narodnoj poslanici Nataši Jovanović.
Poštovana potpredsednice, kolege narodni poslanici i građani Srbije, pozivam se na član 226. našeg poslovnika, jer su mi potrebna neka obaveštenja bez kojih, verovatno, ne bih mogao kvalitetno da obavljam funkciju narodnog poslanika. O čemu se radi? Pre nekoliko dana, Vlada Crne Gore je priznala deo naše teritorije, kako volimo da kažemo, neko iskreno, neko neiskreno, dakle, najsvetiji deo naše teritorije, kao nezavisnu državu. Nekoliko desetina narodnih poslanika je tražilo obaveštenje od vas, od predsednika Skupštine i svih koji su predsedavali da nam kažu koji su koraci Vlade Republike Srbije i šta će Vlada Republike Srbije da preduzme povodom tog koraka. Kako dani prolaze, vidim da neko u Vladi Republike Srbije računa na kratko pamćenje građana Srbije. Ovog puta se to neće desiti i ja vas uveravam da građani Srbije, bar, dobar deo njih, očekuju dalje korake Vlade Republike Srbije. Zbog čega ovo najviše govorim? Zbog toga što se u Crnoj Gori, u ovom trenutku, vrši veliki progon Srba, veliki progon građana koji su se u svim anketama, preko 80%, izjasnili protiv odluke Vlade Crne Gore. Samo naša vlada ne reaguje dalje. Govorim ovo zbog toga što je u ovom trenutku, već deveti dan, jedan čestiti čovek, jedan Srbin, rešio da se žrtvuje i štrajkuje glađu, tražeći da Vlada Crne Gore povuče sramnu odluku. Taj čovek se zove Andrija Mandić. Tražim, verujem da svi tako mislite, da mu svi zajedno, u srcu i duši, damo podršku, moleći gospoda Boga da on, ipak, sačuva svoje zdravlje, a od Vlade Republike Srbije tražim da reaguje, da podrži naše sunarodnike u Crnoj Gori u njihovoj pravednoj borbi i pravednu borbu Andrije Mandića, koji hoće svojom žrtvom da spere sramotu sa lica Crne Gore. Nije Crna Gora ono što je donela Vlada Crne Gore. Crna Gora su 85% građana koji su protiv te odluke, a ja očekujem od Vlade Republike Srbije da ne očekuje da će građani Srbije zaboraviti da se već deset ili petnaest dana ništa ne dešava i da ona ne preduzima nikakve sledeće korake, kao suverena i nezavisna država, spram Vlade Crne Gore. Hvala.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Draganu Todoroviću, obaveštenje. Odbor za industriju, koji je bio zakazan za danas u 11 časova, pomera se za 11,30 časova. Sednici Odbora će prisustvovati i gospodin Petar Škundrić, ministar za energetiku u Vladi Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Reklamiram povredu Poslovnika na osnovu člana 100, stav 4. i, gospođo Čomić, postavljam jednostavno pitanje i vama i Skupštini Srbije. Ako vi niste prekršili Poslovnik time što mi niste dali reč kada sam je zatražio, onda je juče predsedavajuća, odnosno predsednik Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, prekršila Poslovnik, jer je dala šefu Poslaničke grupe G17 plus reč pre nego što je otvorila sednicu i pre nego što je otvorena sednica. Ne tvrdim da mogu da vam to objasnim, odmah da se razumemo, ali postavljam vam pitanje, pošto imamo potpuno identičnu situaciju, početak sednice koji se odigrao juče i početak sednice danas. Recite mi da li postoji isto objašnjenje za jedan i drugi početak? To su stvari o kojima morate da vodite računa. Znam da je vama rezerva neophodna, znam i da ste obezbedili rezervu, ali ne možete zbog rezerve ovako brutalno da gazite Poslovnik i da se ovako ponašate prema poslanicima jedne političke stranke. Stvarno, nema smisla. Upadate nam u prostorije, navodno, moleri, čupate telefonske kablove, pomerate nameštaj, ne date nam reč po Poslovniku, misleći da ćete takvim nasiljem obezbediti mogućnost da produžite malo vlast, jer imate rezervu, a da je očito da nešto škripi, pa baš je juče izlazak prvog poslanika za govornicu nagovestio da se u vladajućoj većini dešavaju neke stvari koje nagoveštavaju određene promene. Zato vi grčevito, na svaki mogući način, želite da sprečite poslanike SRS-a da rade u skladu sa Poslovnikom. Mi nijednog momenta nismo uradili ništa drugo nego ukazivali na kršenje Poslovnika. U ovom slučaju, na kršenje Poslovnika od strane predsedavajućeg, odnosno vas, a vi mi objasnite, pošto možete sve i svašta da objasnite, samo ovo – jučerašnju sednicu, jučerašnji početak i današnji.
Mislim da mi postavljate pitanje na koje i sami znate odgovor. Niste ni juče smatrali da predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović krši Poslovnik, niti to danas smatrate. Vi smatrate da ja kršim Poslovnik, ja sam vam rekla da ga ne kršim. Vaše pitanje postavljeno na današnjoj sednici tiče se jučerašnje. Ne sumnjam u to, da vam je bilo u primisli da je juče prekršen Poslovnik, vođenjem sednice, da ne biste intervenisali juče. Pošto niste intervenisali juče, vi smatrate da juče nije kršen Poslovnik, a danas smatrate da ga ja kršim. Mislim da je i vama i meni potpuno jasno da se razlikujemo u pogledu na to da li ja kršim Poslovnik. Smatram da ga ne kršim, sednica se otvara, rasprava počinje, a reč na osnovu člana 100. dobiće svi poslanici, onoliko dugo i onoliko koliko budu želeli i imali opravdanje da reč dobiju, i mislim da u to ne sumnjate. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da objasnim član 201, koji je, inače, osnov moga javljanja. Gospodine Todoroviću, ne znam kako vam je pošlo za rukom, ali ste toliko uspeli da zbunite gospođu Čomić da više nije u svom stilu pokušala da objasni kako se to krši ili ne krši Poslovnik. Gospođo Čomić, ovo što radite danas, dakle, vi kršite Poslovnik od korice do korice, i to ne samo danas, nego svaki dan. Mi pokušavamo da vas naučimo, skrećemo vam pažnju na određene članove Poslovnika koji kršite i vi ste se sve do danas nekako trudili da, nekim svojim logorejičnim nastupima, pokušate da objasnite da ste u pravu. Ovo što ste danas uradili je, zaista, demonstriranje sile. Jeste skupštinska većina, ali to ne znači da imate mogućnost da predstavnike opozicije na bilo koji način terorišete. To ste, upravo, uradili, od samog početka, od onda kada niste dali reč gospodinu Todoroviću, do oduzimanja reči Nataši Jovanović. Ne mogu sve to da završim u kratkom vremenu koje je predviđeno Poslovnikom, pa ću to da razradim pojedinačno u toku dana. Sada citiram član 201: "Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru, u trajanju od najviše pet minuta". Gospođo Čomić, na početku sam rekla da vi naše javljanje na osnovu člana 226. pokušavate da pretvorite u poslanička pitanja, što uopšte nije tačno. Osim toga, od kad je ovaj saziv, a i onaj prethodni, koji je vodio i predsednik mu bio gospodin Oliver Dulić, narodni poslanici nikad nisu bili u prilici da koriste čl. 198. i 199. i da postavljaju poslanička pitanja, niti ste ikada omogućili narodnim poslanicima direktnu komunikaciju s predstavnicima Vlade, što Poslovnik Narodne skupštine omogućava. Vi sada tvrdite da ja ili bilo koji narodni poslanik, kada dobijemo odgovor na nešto što ste vi nazvali poslaničkim pitanjem, nemamo pravo da ga komentarišemo. To nije tačno. Čak i da je ovo bilo klasično poslaničko pitanje, onog momenta kada se dobije odgovor na to pitanje, poslanik ima, prvo, da obavesti Narodnu skupštinu i javnost, pre svega, da li je zadovoljan odgovorom, ili je izmanipulisan, kao što je to slučaj s ovim pitanjem o kom i dalje želim da govorim. Dakle, član 201. dozvoljava narodnom poslaniku da govori pet minuta, od onog momenta kad dobije odgovor na poslaničko pitanje, kad god se poslaniku učini zgodna situacija da o tome govori. Ne možete član 201.
Tri minuta i 30 sekundi, sa citiranjem.
Hvala lepo.
Povreda člana 201. Poslovnika Narodne skupštine ne postoji. Narodna poslanica Nataša Jovanović dobacuje da sam vam sve vreme govorila iza leđa. Uputila sam pitanje sekretaru Skupštine i narodnom poslaniku Nikoli Jovanoviću, da li se sećaju tačnog datuma kada je održana sednica na kojoj je bila Vlada i ministri i na kojoj su narodni poslanici postavljali poslanička pitanja, jer je to informacija koja mi je bila potrebna da vam dam odgovor na pitanje, s obzirom na to da ste tvrdili da takva sednica nije održana. Znam da jeste, ali u ovom trenutku ne znam ni datum, ni kada je tačno bilo i to je bio predmet moje konsultacije sa sekretarom Narodne skupštine. Član 201. se odnosi na poslanička pitanja i na sednicu na kojoj se poslanička pitanja postavljaju. Onog trenutka kada bilo koja poslanička grupa uputi zahtev da se sazove sednica na kojoj će predsednik Vlade, cela Vlada ili pojedini ministri odgovarati na poslanička pitanja, bilo ko ko predsedava imaće obavezu da, po Poslovniku, daje pet minuta za postavljanje poslaničkog pitanja i za izražavanje nezadovoljstva, ako ministar ili predsednik Vlade nije odgovorio na pitanje. Ta situacija ne postoji. Ovo je sednica na kojoj vodimo raspravu u pojedinostima. Jedini način da se dobije reč, osim da se javlja po Poslovniku, po članu 141, u vremenu određenom za poslaničke grupe za debatu o amandmanima, je član 100, koji govori o povredi procedure, i svaki poslanik koji želi da govori o povredi, dobija reč, i to na osnovu stava 1. člana 100. Vaše nezadovoljstvo, izricanjem stava i želje da govorite o povredi Poslovnika, zato što sam započela sednicu, objasnila sam. Dakle, sednica mora da traje. Nema razlike u davanju reči i u pravima ni poslanika vladajuće većine, ni poslanika opozicije. Onoliko dugo koliko bude ko želeo, po našem prećutnom dogovoru, da se obrati sa govornice, tokom današnjeg radnog dana, imaće reč, kao što je to uvek i bilo. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Želi da govori o povredi Poslovnika, na osnovu člana 100. stav 1, a posle nje narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovane kolege narodni poslanici, pozivam se na član 221. koji nas sve obavezuje na učešće u radu Narodne skupštine. Koristeći to pravo, želela bih da, u skladu sa članom 226, zamolim predsednika Narodne skupštine ili, sada, predsedavajućeg, gospođa Čomić je samo trenutno za mikrofonom predsedavajućeg, da nam da odgovor, odnosno da nam zatraži odgovor od nadležnih državnih organa, odakle toliki novac novoformiranoj političkoj partiji da juče na šest televizija može direktno da emituje svoju osnivačku skupštinu? Ko je od tajkuna platio te direktne prenose, ili ko je iz svog džepa izvadio tolike pare, jer po Zakonu o finansiranju političkih partija, ova politička partija, koja se tek formirala, nije dobila nijedan dinar iz budžeta? Volela bih da neko od nadležnih inspekcijskih organa pogleda te papire i da nam kaže kako je i ko dao novac za tako nešto. Jasno je da je formirana jedna prozapadna politička partija. Dokaz za to jeste logo koji je ova politička partija izabrala. Doduše, promenili su boju, crveno-plava, plavo-crvena, ali to je logo preduzeća, tj. jedne prestižne firme koja se zove MTU, nemačke firme koja je u Drugom svetskom ratu proizvodila motore za tenkove "Tigar", a i danas je jedna od najvećih evropskih fabrika, koja pravi motore za teška vozila i tenkove "Leopard 2". To mnogo govori samo za sebe. Ne zaboravite da i NATO ima modifikovan logo kukastog krsta, pa donesite sami zaključak – ko stoji iza ove novoformirane političke partije. Hvala.
Molim službu da stenogram izlaganja narodne poslanice Gordane Pop-Lazić, za sada, uputi samo Odboru za finansije, ali da jedan od prvih zahteva, kada na snagu stupe izmene i dopune Zakona, odnosno zakoni koji su, upravo, na dnevnom redu ove skupštine, a tiče se Agencije za borbu protiv korupcije i zakona o finansiranju političkih stranaka i o Državnom revizoru, bude da se celovit stenogram uputi njima, sa zahtevom da se i oni bave svojim poslom. Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, želi da govori o povredi Poslovnika, na osnovu člana 100, a posle njega narodni poslanik Marko Milenković.
Poštovana gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, ja ne želim da govorim o povredi Poslovnika, pozivam se ... [[isključen mikrofon]]
Narodni poslaniče, ne možete u prvoj rečenici da kažete – ne želim da govorim o povredi Poslovnika, pošto dobijate reč na osnovu toga što želite da govorite o povredi Poslovnika. Molim vas da se vratite na mesto. Niko ne može prići govornici Narodne skupštine dok mu predsedavajući ne dozvoli. Molim vas da se vratite na mesto. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Marko Milenković, previd u čitanju redosleda. Izvinjavam se obojici narodnih poslanika.
Javio sam se da bih vam ukazao na skandaloznu primenu Poslovnika Narodne skupštine i da ne biste vi, na kraju, tumačili na koje članove sam mislio tokom ovog izlaganja, unapred vam kažem da su to članovi 27. i 31. Poslovnika Narodne skupštine. Po članu 31. Poslovnika Narodne skupštine, potpredsednik Narodne skupštine pomaže, a u određenim trenucima i zamenjuje. Uvek nastanu veliki problemi kada gospođa Čomić zamenjuje predsednika Narodne skupštine i kada koristi ovlašćenja iz člana 27, naročito treće alineje, gde se ''stara''. Starati se o primeni Poslovnika ne znači dočekati penziju na mestu potpredsednika Narodne skupštine, nego primenjivati odredbe Poslovnika. Javnost u Srbiji je svedok da je opozicija danima tražila da se raspravi neko pitanje. Rečeno je da ne može, nije po Poslovniku. Juče je napokon proradio razum i već danas imamo neke efekte toga. Vlada je počela da razmišlja, a koliko sam čuo, i Ministarstvo unutrašnjih poslova će raspraviti, rasvetliti neke okolnosti povodom toga. Znači, to što smo radili nedelju dana po Poslovniku i tražili da se goruća tema uzme u razmatranje, urodilo je plodom. Što se tiče onoga što je gospodin Todorović pričao, on je samo postavio pitanje gospođi Čomić – kad je to povređen Poslovnik, ako je potpuno identična situacija bila juče i danas. Naravno, dobio je jedan retorički odgovor, koji nikom živom nije jasan. Vrhunac ovog skandaloznog primenjivanja Poslovnika jeste član 107. stav 2. Molim vas, uzmite Poslovnik, pročitajte, meni ne treba nikakav komentar, niti tumačenje. Kaže se – narodni poslanik kome je izrečena mera oduzimanja reči, dužan je da se bez odlaganja udalji sa govornice. Vi ste izrekli meru oduzimanja reči Nataši Jovanović, a ona nije ni bila za govornicom. Kako da se sprovede ova mera da se ona udalji sa govornice, kad nije ni došla do govornice? To je nešto neverovatno, kako vi primenjujete ovaj poslovnik, namerno izazivajući skandale i sprečavajući opoziciju u pravednim zahtevima da se rešavaju tekuće i goreće stvari u ovoj zemlji. Što se tiče ovih 15 sekundi, častim vas, da što pre stignete u Evropu.
Vreme je novac. Što se tiče vaših primedaba, nema kršenja Poslovnika, ni u članu 27, ni u članu 31. Javnost je vrlo pomno pratila rad opozicije u našoj skupštini, a još pomnije reakcije vladajuće većine. Žao mi je što nemam prava da vam kažem svoj stav o tome šta je ova skupština uradila, zato što nemam reč. Što se tiče mog retoričkog odgovora i vaših primedaba, evo, još jedanput. Narodni poslanik Dragan Todorović je pitao da li je Poslovnik kršen juče, kad sednica, praktično, nije otvarana, kada nije počela rasprava i kada nije bilo osnova da se dobija reč po članu 100. stav 1, koji govori o povredi procedure, i kada je potrebno reći da, bez obzira na to što su narodni poslanici kazali, mora da bude deo stenograma, ili se krši danas? Narodni poslanik Dragan Todorović juče nije imao primedaba i smatra, očigledno, da juče nije kršen Poslovnik, jer ne verujem da bi ostao bez opaske o kršenju procedure u toku jučerašnjeg dana. Narodni poslanik Dragan Todorović misli da je danas prekršen Poslovnik u vođenju sednice i u staranju o redu i ja imam za njega odgovor – mislim da nije, a to se tako rešava, narodni poslanik dobacuje, pa je logično. Nažalost, vi pravnici bolje znate, ne govorim o logici, nego o onome što piše u Poslovniku. Dakle, ja smatram da Poslovnik danas nije prekršen. Član 107. koji govori o izricanju poslednje mere kazne izriče se posle dve opomene. Prva opomena je izrečena narodnoj poslanici Nataši Jovanović u prethodnim radnim danima ove sednice, a ova druga – danas. Kršenje Poslovnika u nepoštovanju dostojanstva Narodne skupštine i u omalovažavajućem odnosu prema narodnim poslanicima je nastavljeno. Po Poslovniku, nemam drugu meru nego da joj oduzmem reč za vreme trajanja ove sednice. Reč ima narodni poslanik Marko Milenković. Želi da govori o povredi Poslovnika. Posle njega je narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 100. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, zato što je gospođa Čomić prekršila članove 27, 106. i 107. ovog poslovnika. Gospođa Čomić je povredila Poslovnik načinom svog predsedavanja, kada je, najpre, narodnom poslaniku Nataši Jovanović izrekla i prvu i drugu opomenu, apsolutno, bez ikakvog razloga. Gospođica Nataša Jovanović je sasvim primereno, pristojno upitala gospođu Čomić, na mestu predsedavajućeg, ko je ovaj gospodin i šta će on pored nje? Zaista, mislim da je to pitanje na koje bi gospođa Čomić trebalo da odgovori ovom domu, jer oko 200 narodnih poslanika u Skupštini,apsolutno, ima probleme u obavljanju poslaničke dužnosti, jer se u Narodnoj skupštini šetaju duhovi. Dakle, kada vidimo duhove, za koje ne znam kako se još uvek nalaze ovde, to stvara, objektivno, određen problem, da bismo na miru i pozitivno rešavali probleme naših građana.U jednom periodu, gospođa Čomić je imala problem kada smo postavljali jednostavno pitanje – kada ćete nam vratiti mandate, pa je odmah reagovala, a sada je reagovala na pitanje ko je ovaj gospodin i šta će on ovde. Razumem da je gospođa Čomić, apsolutno, predana projektu svog ideološkog vođe, Borisa Tadića, ako tu, uopšte, ima bilo kakve ideologije, u kome se princip političke moralnosti žrtvuje principu političke korisnosti. Dakle, stranka koja je juče stvorena predstavlja novo čedo Borisa Tadića i razumem potrebu gospođe Čomić da ona to čedo ljulja i čuva, po potrebi, da uskoče, ako vladajuća većina ima bilo kakav problem. Još jedan problem koji je juče objektivno izrastao jeste pominjanje najvećeg srpskog nacionaliste i najvećeg poštovaoca svih naroda, gospodina Vojislava Šešelja od strane Tomislava Nikolića. U političkom, naučnom, društvenom smislu, prirodnim, društvenim naukama, u duhovnom, intelektualnom, sociološkom smislu, u bilo kojoj oblasti života, da li je Tomislav Nikolić dorastao vojvodi Vojislavu Šešelju? Nije mu ni do članaka. Zbog toga, neka dobro razmisli sledeći put kada će da pomene ime dr Vojislava Šešelja...
Vreme. Tri minuta i 30 sekundi.
...ili, ako to već čini, neka najpre kaže, Bože, oprosti mi, nisam dostojan svom kumu da pomenem ime, ali moram, da bih opravdao ovu sramotu u koju sam uveo i sebe i druge ljude. Hvala vam.
Narodni poslaniče, član 100. nije prekršen. Svi poslanici koji žele da govore o povredi Poslovnika, dobiće reč na osnovu čl. 100. st. 1. Ono što je procedura vođenja sednice, jeste da sednica započne otvaranjem dnevnog reda, pretresa u pojedinostima zakona koji je na dnevnom redu. Ta vrsta zloupotrebe Poslovnika da, čak, i ne otvaramo tačke,zajedničko je kršenje Poslovnika svih nas 250. Što se tiče izricanja mera opomene i oduzimanja reči na osnovu čl. 106. i 107, mogu da vam pročitam čl. 106. i 107. i da vam potvrdim da nisam prekršila Poslovnik, a nije istina da sam izrekla dve opomene. Izrečena je druga opomena, zato što se kazne izriču postepeno, znači, na osnovu kršenja Poslovnika. Prva opomena, na osnovu ponovljenog ili novog, druga opomena, na osnovu trećeg ponovljenog kršenja bilo kog od članova Poslovnika – mera oduzimanja reči. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, koji želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, posle njega, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, čl. 225. i 226. Moram, na početku, da priznam da sam očekivao da se o ovome što želim da kažem oglasi neko iz DS-a. Međutim, pošto se niko iz DS-a nije oglasio o ovome, moram ja da upoznam javnost Srbije da je juče formirana, ili otvorena, nova ekspozitura DS-a, koju predvodi Tomislav Nikolić. Naravno, nije mi namera da se mešam u unutrašnje poslove, unutrašnje stvari DS-a, jer je, bez obzira na sve to, ipak, jedna ozbiljna i velika stranka, međutim, ono što se čulo sa jučerašnjeg skupa, nije ništa drugo nego brutalno obmanjivanje građana Srbije. Želim da verujem da je do tog obmanjivanja građana Srbije došlo iz dva moguća razloga. Jedan razlog je taj što znamo da sve što je novo u početku ne stoji baš stabilno na svojim nogama i verovatno je došlo do određenog nesnalaženja, pa im je istrčalo, možda, to da obmanjuju brutalno građane Srbije. Drugi mogući razlog je taj da je to obmanjivanje sistemski naručeno iz matične centrale DS-a. Bez obzira na to da li je jedan ili drugi razlog u pitanju, tražim od predsednika Srbije i predsednika DS-a, gospodina Borisa Tadića, da zaštiti građane Srbije, jer su iovako dovoljno obmanuti i od njegove stranke i od vladajuće većine – boljim standardom, većim platama, većim penzijama i bržim putem u Evropu. Još jednom ponavljam, predsednik Srbije, predsednik DS-a Boris Tadić treba, konačno, kao predsednik države, da zaštiti građane Srbije od dodatnog obmanjivanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, koji želi da govori po povredi Poslovnika, član 100. stav 1.
Hvala, gospođo Čomić. Za razliku od drugih poslanika, ja bih vas molio da i posle isticanja povrede Poslovnika vi date vaše objašnjenje. Za razliku od nekih, uživam kako vi to logički objašnjavate, kako sve dovodite u sklad, i ono što je moguće i ono što je nemoguće, i mislim da to imaju prilike i da čuju i vide naši građani, odnosno oni koji prate rad Skupštine. Javljam se po članu 104. stav 1. gde se kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Molim vas, pažljivo me slušajte, gospođo Čomić, vezano je za problem koji je nastao sa Nenadom Čankom i njegovim upozorenjem da će uskratiti podršku Vladi i da može doći do pada Vlade. Normalno da su na to novinari reagovali i pitanjima – da li je moguće da Nenad Čanak izgubi svoje mandate. Između ostalog, to pitanje su postavili i predsedniku Izvršnog odbora DS-a, a on kaže – Nenad Čanak je prazna puška; prava i obaveze poslanika regulisani su koalicionim dogovorom. Da se razumemo, uopšte nemam ništa protiv ove izjave gospodina Marka Đurišića, mislim da je ona potpuno u redu i da je u skladu s Ustavom, u skladu sa zakonom, sa Poslovnikom, tako da ne mislim da on svojom izjavom krši Poslovnik, Ustav i zakon. To radite vi, imate dvostruke aršine. Pazite šta kaže Marko Đurišić, kaže da je sve to uređeno koalicionim sporazumom i ističe da Čanak, i da hoće, ne može srušiti Vladu. Mogućnost da Čanak sruši Vladu, ravna je mogućnosti da kometa udari planetu i donese novo ledeno doba – ironičan je Đurišić. Takođe, nije moguće ni da poslanici G 17 plus urade bilo šta protivno sporazumu, jer se i njihovi mandati nalaze kod DS-a. Ja vas pitam, gospodo iz ''žutog preduzeća'' – kako je moguće da imate tako očigledno dvostruke aršine? Vi ćete da kažete da nema ostavki, ali ja vas samo pozivam na okolnost da smo pre nekoliko dana u Skupštini završili sa zakonom o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom, a imovina SRS-a, tj. pismene ostavke, krivičnim delom su nestale i oduzete od SRS-a. Pokrenuli smo i to pitanje, ali ovo govorim zbog građana Srbije, da vide na kakav sve način pokušavate da održite u životu vašu rezervu i vašu vladu.
Narodni poslaniče, član 104, na koji ste se pozvali da je povređen, ne može biti povređen nečijim izjavama u novinama, ali se s vama slažem da svi mi, narodni poslanici, treba da vodimo računa o tome kakvim rečnikom... (Dragan Todorović, s mesta: Možete li da ponovite?) Narodni poslanik moli da ponovim, pošto nije čuo. Ko vas je ometao, narodni poslaniče? (Dragan Todorović, s mesta: Ne bih hteo da imenujem, iz reda DS-a. Molim, ako možete, da ponovite.) Kako da ne. Dakle, na zahtev narodnog poslanika Dragana Todorovića, ponavljam objašnjenje koje nije čuo. Povreda člana 104. ne može da se odnosi na izjave narodnih poslanika u medijima, koliko god se ja s vama slagala da svi mi narodni poslanici treba jako da vodimo računa o težini javno izgovorene reči. Ako će traženje da se govori o povredi Poslovnika, na osnovu člana 104, doprineti tome da se svi malo odgovornije odnosimo prema svojim izjavama u javnosti, u medijima bilo koje vrste, onda će, kao i prethodnih dana, svako izlaganje o povredi Poslovnika doneti korist za sve nas. O pitanju mandata, znate bolje od mene. Po proceduri, kada po bilo kom osnovu prestane mandat narodnom poslaniku, upućuje se RIK-u, podnosilac liste podnosi zahtev za dodelu mandata drugom narodnom poslaniku, a o tome izveštaj sačinjava Administrativni odbor i Skupština konstatuje promenu mandata. Narodni poslanik pita u vezi sa zakonom koji ste pomenuli. Taj zakon ne može da bude povreda procedure, a ja se nadam, pošto ste govorili o zakonu o oduzimanju stečene imovine, da će taj zakon biti primenjen do svog poslednjeg člana, u svakom svom slovu. Iskreno se nadam i nadam se da je to zajednička želja svih nas 250. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, koji želi da govori o povredi Poslovnika, na osnovu člana 100, i dobija reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na čl. 225. i 226. Dobro je da Skupština Srbije i građani koji gledaju ovaj prenos na postavljena pitanja dobiju i određene odgovore, kroz vreme koje polako prolazi i dolazi u korist stranke koja je oštećena. Dakle, ovde smo pokrenuli jedno pitanje, jedan od poslanika SRS-a je postavio pitanje i na pretprošloj i na prošloj sednici, ali odgovora, nažalost, i dalje nema. Mi ćemo insistirati na tim pitanjima dokle god ne dobijemo odgovore, jer smatramo da je to naše legitimno pravo. Ono što bih želeo po članovima 225. i 226, a prvo po članu 226, to je da postavim pitanje: Ko je omogućio i na koji način, sinoć, emisiju na Studiju B profesoru Oliveru Antiću? Ko je omogućio i na koji način emisiju na RTS-u, na državnoj televiziji, gospođi Jorgovanki Tabaković? Ko je omogućio sinoć prenos konferencije ili, kako oni to nazivaju, osnivačke skupštine, na šest kanala, što privatnih, što državnih frekvencija, određenim političkim strankama koje sebe reklamiraju kao da je predizborna kampanja za predsedničke izbore, a ne za osnivanje jedne stranke? Dakle, na osnovna pitanja mora da se odgovori, a onda da donosimo neke zaključke. Ono što je veoma važno, što građani Srbije treba da vide i da znaju, to je da su ti isti u nekim medijima postavljali pitanja: "Ko nas nišani, zašto smo mi meta, iz kojih razloga je nas vlast nanišanila?". Evo, građani Srbije, kako vreme prolazi, vidite ko je njih nanišanio, ko im je omogućio emisije, ko im omogućuje promociju, ko im omogućuje da koriste, čak, i muziku Rokija Balboa, ko je sve to omogućio i u koje svrhe. Ko se s kim boksuje sinoć u ''Sava'' centru, mogli ste da vidite. Ono što je za mene veoma važno, to je da stranka koja u amanetu ima, a nije se ni registrovala, krađu poslaničkih mandata, ne može da funkcioniše kao stranka dok se ova pitanja ne reše. Pitanje je sledeće: Da li su oni nanišanili sami sebe, da li je njih nanišanila DS? Ako je DS, te odgovore imamo od sinoć, a ako su nanišanili sami sebe, jasno je da je to pucanje u prazno.
Narodni poslaniče, u formulaciji kakvu ste izrekli za govornicom, a što jedino može da bude u stenogramu, onemogućili ste da pitamo bilo koju medijsku kuću koju ste spomenuli. Dakle, ne može da se pita ko je omogućio, bez obzira na to da li su mediji privatni ili je javni servis, kao što je RTS. To Skupština ne može da radi. Znači, ili preformulišite pitanje, da mogu da vam, na osnovu stenograma vašeg izlaganja, omogućim informaciju potrebnu za rad, ili ova povreda Poslovnika ne može da bude realizovana u cilju dobijanja bilo kakvog odgovora. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori na osnovu člana 100. stav 1. i dobija reč.
Član 101. stav 1. je osnov po kome sam se javio za reč i želim da govorim o povredi člana 27. Poslovnika, u delu u kome se kaže da se predsednik Narodne skupštine stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Vi ste ovde u ulozi potpredsednika Narodne skupštine, zamenjujete predsednika Narodne skupštine, pri čemu kršite odredbe ovog poslovnika. Kršite ih, prvo, tako što na nepriličan način komunicirate i vodite dijalog sa narodnim poslanicima koji se nalaze na mestu i nakon što su istakli povredu Poslovnika, komentarišući samu povredu duže nego što je to prilično. S druge strane, tako što nastavljate dalje dijalog s narodnim poslanikom, konkretno, u pitanju je Dragan Todorović, koji nema priliku da izađe za govornicu i da odgovori na vaše primedbe. Treće, tako što večito tumačite da sve što vi iznesete, kao predsedavajuća u ovom trenutku, ne podleže pravu na repliku, zato što, Bože moj, vi vodite sednicu, a takve odredbe u Poslovniku Narodne skupštine nema nigde. Dalje, kršite Poslovnik time što komentarišete na izuzetno ''kreativan'' način. Prihvatam da smo svi mi u tom delu kreativni i, kada je reč o čl. 225. i 226, mogu delimično da se složim s vama, ali kada je do takve kreativnosti već došlo i kada je ona ustoličena kao praksa godinama u ovom parlamentu, onda nemojte vi biti kreativni nad tom kreativnošću, tako što ćete narodnom poslaniku, konkretno je u pitanju narodni poslanik Željko Tomić, nakon jedne jedine rečenice koju je izgovorio, tumačiti šta su njegove namere. Vaša dužnost je da saslušate narodnog poslanika, barem nekoliko rečenica da se poveže u smisao onoga što želi da kaže, da biste izveli zaključak o onome što govori. Konkretno, narodni poslanik Željko Tomić je rekao: "Naime, ne želim da govorim o povredi Poslovnika", nakon čega je bio isključen. Možda je hteo da kaže: "ali moram da govorim". Otkud vi znate šta je on hteo da kaže dalje? Time vršite izvesnu vrstu nasilja nad narodnim poslanicima. Kada je reč o povredi Poslovnika, član 100. stav 1. govori da se dobija reč odmah po povredi Poslovnika. Nigde se u Poslovniku ne govori o tome kada počinje procedura nakon koje se može govoriti o povredi Poslovnika. Mi, možda, za vreme glasanja, ili pre samog glasanja, smatramo da ste povredili proceduru. Moguće je da ste proceduru povredili prilikom samog otvaranja sednice, pre nego što je formalno otvorena. Na to mora da se ukaže. Odakle vam ideja da postoji neka vremenska linija, neko vremensko ograničenje, ili razgraničenje od kada i do kada se može ili ne može govoriti o povredi Poslovnika? Dalje, u članu 225. stavu 1. stoji: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika". Kada god se javimo po članu 225, mi smatramo, zapravo, da to obaveštenje blagovremeno nismo imali i da upravo zbog toga ističemo povredu člana 225. stav 1, u vezi s članom 226. To je javljanje po tom osnovu i time se ispunjava sva forma koja je tražena u stavu 1. člana 100. Hvala vam što ste me saslušali.
Narodni poslanik koji traži i dobije reč na osnovu toga što želi da govori o povredi Poslovnika i onda za govornicom kaže – ne želim da govorim o povredi Poslovnika, ne ostavlja nijednom predsedavajućem nijednu drugu mogućnost nego da mu se zahvali na pokušaju da se upotrebi ili zloupotrebi Poslovnik. Verovatno u ovoj sali ima mnogo ljudi koji razumeju koliko je procedura važna za institucije kakva je Narodna skupština, koliko je jezik procedure važan. Molim vas, ako se već svi slažemo da smo kreativni i imamo prećutni dogovor o upotrebi i zloupotrebi Poslovnika, da uložimo toliko znanja da, upotrebljavajući Poslovnik, ne izražavamo nepoštovanje prema Narodnoj skupštini. Mera koja može biti izrečena kada narodni poslanik traži reč o povredi Poslovnika, stane za govornicu i kaže – ne želim da govorim o povredi Poslovnika, jeste mera opomene. Ne smatrajući to ni primerenim ni potrebnim, ne želim da kaznenim merama, na bilo koji način, ometam narodne poslanike koji žele da, zaista, govore o povredi Poslovnika i da dobiju reč na osnovu člana 100, ali u formi, u jeziku koji može da bude u stenogramu i koji izražava elementarno poštovanje prema Narodnoj skupštini, prema 250 nas koji u ovom radu učestvujemo. Narodni poslanik Željko Tomić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 225: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika", i na član 77. stav 2, koji govori o skupštinskim odborima: "Predsednik odbora dužan je da sazove sednicu odbora na zahtev najmanje trećine od ukupnog broja članova odbora, odnosno trećine punog sastava odbora, u smislu čl. 24. i 42. ovog poslovnika, kao i na zahtev predsednika Narodne skupštine". Ono što moram da kažem, jeste da više od četiri meseca ovaj saziv parlamenta egzistira a nekoliko odbora još uvek nije ni konstituisano, kao što su Odbor za lokalnu samoupravu, Odbor za nauku, Odbor za smanjenje siromaštva i Odbor za međunacionalne odnose, koje sam već spominjao pre deset dana, pozivajući se, isto, na ovaj član Poslovnika. Podsetiću vas, tada smo imali jedan događaj. Bilo je aktuelno jesenje zasedanje Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, gde se na dnevnom redu našla Rezolucija o stanju i međunacionalnim odnosima u Srbiji. Naši poslanici tamo, gospodin Miloš Aligrudić i gospođa Elvira Kovač, svojom umešnošću su preokrenuli tekst Rezolucije u našu korist, da ukratko tako kažem. Svedoci smo, pre dva-tri dana dobili smo, članovi Odbora za međunacionalne odnose, ovo je druga tema kojom Odbor, po meni, mora da se bavi, sledeći poziv: "Poštovani gospodine poslaniče, u prilogu vam dostavljamo informaciju o poseti delegacije Savetodavnog komitetaOkvirne konferencije za zaštitu nacionalnih manjina Saveta Evrope. Domaćin delegacije je Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, a delegacija Komiteta je izrazila želju da u ponedeljak, 3. novembra,'' to je za svega nekoliko dana, ''u vremenu od 17 do 18 časova, bude primljena u Narodnoj skupštini''. Ko će ih primiti? Odbor nije konstituisan. Da li će ih primiti sekretar Odbora? Zato se pozivam na ovaj član 77. i zahtevamo od predsednika Skupštine da iskoristi ovo poslovničko pravo, da konačno apeluje i utiče da se odbori konstituišu. Ko će da priča i ko će da bude domaćin? Ko će da radi sa Savetom Evrope? Nemojte da se brukamo. Tamo ćemo da dođemo, ali zna se ko mora da bude, predsednik Odbora, i ko će da zastupa stavove, kako Skupštine, tako i cele države Srbije o ovim pitanjima povodom kojih nam dolaze gospoda iz Saveta Evrope. Nismo formirali još uvek četiri odbora, posle više od četiri meseca. Nemojte više da se sramotimo. Kako ćemo da izađemo pred ljude iz Saveta Evrope? Ko će? Sekretar Odbora, uz puno uvažavanje gospodina Vlade Tošića, hoće li on da priča o aktuelnom stanju što se tiče nacionalnih zajednica u Srbiji, ili će to da uradi predsednik ili potpredsednik Odbora? Samo toliko.
Poslednja tačka dnevnog reda sednice koja je u toku jesu, i po predlozima i zahtevima poslaničkih grupa, izmene i dopune članova skupštinskih odbora. Dakle, ne sumnjajući da Odbor za međunacionalne odnose nije u toj tački dnevnog reda, pretpostavljam da će glasanjem o izmenama i, naravno, završavanjem konstituisanja odbora tamo gde nema izmena po predlozima, odbori početi svoj rad. Pretpostavljam da predsednica Narodne skupštine zna da je u pitanju sedam odbora i da će se na, osnovu predloga predsednice Narodne skupštine i na osnovu zahteva članova odbora, konstituisati i ostali odbori. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, dobio je reč na osnovu člana 100. Poslovnika.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da ste citirali član 100. stav 1. po kojem mi dajete reč. Reklamiram povredu Poslovnika, člana 27. stav 3 – ''predsednik Narodne skupštine stara se o primeni Poslovnika'', a pošto ga vi zamenjujete, onda sam mislio na vas. Reklamiram član 104, a istovremeno želim da govorim i o članovima 225. i 226. Dakle, gospođo potpredsednice, prosto, ne želite, svojim ponašanjem, da ova skupština radi. Kada poslanici izađu da otvore ranu, probaju da ukažu na neka dešavanja u državi i društvu, vi im oduzimate reč, da biste posle toga vodili dijalog.
Molim vas, narodne poslanike, da ne iznosite neistine za govornicom Narodne skupštine. Vrlo je ozbiljna optužba da oduzimam reč bilo kom narodnom poslaniku koji je za govornicom Narodne skupštine. Pozivam vas da pažljivo biramo reči kada se obraćamo, bez obzira na to da li je to traženje reči na osnovu člana 100. stav 1. ili u bilo kom delu rasprave u kojoj učestvujete.
Uskraćujete mi pravo da govorim, izvinite, nisam se precizno izrazio. Dakle, istovremeno vodite dijalog s narodnim poslanicima i iz prvog, drugog ili trećeg reda, objašnjavajući neke njihove postupke ili neka njihova tumačenja. Time kršite član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Sada da nastavim o članu 104. stav 1. "Narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine". Dakle, sinoć, u jednoj televizijskoj emisiji, čini mi se na RTS-u, jedan od poslanika koji, čini mi se, nije prisutan sada, rekao je jednu neistinu – narodni poslanici imaju platu od 250.000 dinara. Možda se to odnosi na one narodne poslanike koji istovremeno imaju dve ili više funkcija, pa, možda, plati narodnog poslanika dodaju platu predsednika opštine. To bi taj zbir mogao da bude. Molim odgovor od Narodne skupštine, da li ja kao narodni poslanik imam platu od 250.000 dinara, da bi javnost to znala, a tvrdim da moja plata nije ni upola tolika? Sledeća stvar, po čl. 225. i 226. Već tri dana se u Beogradu vodi polemika oko smene direktora tri kliničko-bolnička centra i nekoliko direktora domova zdravlja u gradu Beogradu. To je vrlo ozbiljan problem. Dakle, jedna stranka, koja se poziva na nemešanje politike u oblast rukovođenja u zdravstvenim javnim preduzećima, dala je predlog za nestranačku ličnost na mestu gradskog sekretara za zdravlje, koji je posle sedam dana dao ostavku, pa su beogradsko zdravstvo i Gradski sekretarijat čekali 15-20 dana da se imenuje drugi gradski sekretar zdravstva, da bi taj drugi gradski sekretar za zdravstvo, prosto, previđajući svoje mogućnosti i ono što su mu zakonska ovlašćenja, sebi dozvolio da na konferenciji za štampu smenjuje direktore kliničko-bolničkih centara i direktore domova zdravlja, ne proveravajući informacije. Dakle, tri KBC-a na koje je oslonjen veliki broj građana Srbije, što iz pravca Smedereva i Pomoravlja, mislim na KBC ''Zvezdara'', na KBC ''Bežanijska kosa'', na koji su oslonjeni stanovnici Srema, na KBC ''Zemun'', na koji su oslonjeni stanovnici Banata, u jednom su specifičnom stanju. Ti ljudi ne znaju da li su smenjeni ili nisu smenjeni. Da li se na konferenciji za štampu vrše smene direktora KBC-a? To je ozbiljan problem koji se javlja u gradu Beogradu. Stranke koje delegiraju svoje kandidate za visoke političke funkcije moraju, pre toga, da ih nauče šta su im ovlašćenja, pre svega, da ih nateraju da polažu državni ispit za rad u državnim organima. Zahvaljujem.
Nije prekršen ni član 100, ni član 27, ni član 104. Na osnovu čl. 225. i 226. se dobijaju informacije iz oblasti prava i dužnosti narodnih poslanika, a ne o povredi procedure i već nekoliko puta smo jasno, jedni s drugima, izmenili informacije da ćemo prećutno imati dogovor da se zloupotrebljava Poslovnik kada se kaže da je potrebna informacija po čl. 225. i 226. neophodna za rad poslanika. Za pitanja koja ste postavili i koja se tiču oblasti zdravstva, molim službu da stenogram vašeg izlaganja u tom delu pošalje Ministarstvu zdravlja i da vam ono dostavi informaciju koja vam je potrebna za rad. Za drugo pitanje koje ste postavili – o visini plata, verujem da svi mi znamo kolike su nam plate, tako da je to zloupotreba Poslovnika, čl. 225. i 226, koja, isto, može da bude osnov za izricanje kaznene mere. Nemojmo zloupotrebljavati prava o kojima smo se dogovorili da ih upotrebljavamo i koristimo. Zahvaljujem na podršci i aplauzu poslanicima Poslaničke grupe DSS-a, potpuno sigurna da, ako je ikome stalo – njima je stalo da se poštuje procedura, da se poštuje Poslovnik i da bude i legalno i legitimno sve ono što radimo u Narodnoj skupštini. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega, narodni poslanici Marina Raguš, Sreto Perić i Dejan Mirović.
Gospođo Čomić, reklamiram, najpre, povredu člana 100. Javio sam se povodom povrede Poslovnika pre tačno 40 minuta i vi ste to videli i registrovali, a tek sada dolazim na red. Javljam se, takođe, u skladu sa članom 100, odnosno reklamiram njegovu povredu u pogledu početka ove sednice, odnosno situacije da niste dali reč gospodinu Draganu Todoroviću i onda ste, u svom obrazloženju o toj činjenici, povredili član 104. Poslovnika o radu Skupštine, odnosno narušili ste dostojanstvo Skupštine, jer niste govorili istinu, a možda ste i vi bili u dilemi, pošto niste pravnik, kako ste malopre rekli, pa niste znali da li jeste ili niste pogrešili, odnosno prekršili Poslovnik. Da ne bih čitao, sad ću da vam obrazložim šta i kako mislim. Naime, vi ste danas, kada ste seli na to mesto, vrlo jasno, kristalno čisto, započeli rad sednice. Čak ste utvrdili i koliko poslanika ima u sali, pa ste posle toga uredno, u skladu sa Poslovnikom, član 88, obavestili koga ste pozvali i ko nije prisutan, a onda ste kasnije, u obrazloženju, gospodinu Todoroviću rekli – jednom, da sednica nije ni počela rad, pa on nema za šta da dobije pravo na povredu Poslovnika, a onda ste, posle, rekli da nismo prešli na dnevni red, pa opet nema pravo da dobije reč povodom povrede Poslovnika, da reklamira povredu Poslovnika. Gospođo Čomić, vi ste čovek kome parlamentarno iskustvo ne nedostaje i trebalo bi da znate da je ova sednica započela rad pre nekoliko dana, s tim što se ne prekida sednica završetkom svake tačke dnevnog reda, nego kada se dnevni red iscrpi. Reklamiranje povrede Poslovnika, apsolutno, nema nikakve veze s tim da li se na sednici govori u vezi s dnevnim redom ili je to period između dve tačke dnevnog reda. Nekako stičem utisak, gospođo Čomić da, kada god u rad Parlamenta treba da se unese arogancija, oni vas pošalju da sedite tu. Vi ste osoba, hoću da verujem, kojoj ne nedostaju ni ljudske ni političke vrline. Nemojte to sebi da dozvoljavate, nemojte da uvodite Parlament u ovakvu situaciju. Kao potpredsednik Skupštine, apsolutno nemate pravo da kršite Poslovnik i da urušavate dostojanstvo Skupštine Republike Srbije. Hvala.
Član 100. nije prekršen, objašnjenje je dato. Dakle, otvaranjem rasprave o pojedinostima i otvaranjem tačke dnevnog reda, nijedan od poslanika nije oštećen za pravo da dobije reč povodom povrede Poslovnika, čemu smo svi svedoci, ali će rada po Poslovniku i proceduri, kada je vođenje sednice u pitanju, biti i neće biti zloupotrebe povrede Poslovnika u tolikoj meri da, čak, ne otvorimo ni tačku dnevnog reda u raspravi o pojedinostima, o zakonu koji je pred nama, nego da isključivo zloupotrebljavamo Poslovnik, želeći da kažemo ono što smatramo važnim, s pravom, za sve građanke i građane Srbije. Dakle, prekršaja člana 100. nije bilo. Izrekli ste opasku da tek sad dolazite na dnevni red za reč. Ja sam, od početka javljanja svih poslanika da govore o Poslovniku, kazala onoliko imena koliko ih je bilo prilikom prijavljivanja. Znam da postoji želja da se što pre dođe za govornicu, ali, prosto, postoji veliki broj narodnih poslanika koji vide da postoji povreda procedure u toku sednice i koji žele o tome da govore. U jednom mahu sam napravila omašku i izvinila se narodnom poslaniku Sreti Periću, koji je trebalo da govori, ili je to bio narodni poslanik Marko Milanković. Zaista je bio previd, pošto sekretar pravi spisak. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da će kolege poslanici imati dovoljno razumevanja za sve nas koji smo u medijskom mraku i koji nemamo drugu mogućnost, osim ovu skupštinsku govornicu, da odreagujemo ili pokrenemo određena pitanja za koja procenjujemo da su od životne važnosti. Ono što jesu novonastale okolnosti, a ja se nadam da će mi i predsedavajuća pomoći, u smislu nadležnosti određenih državnih organa i ministarstava, jesu, zapravo, okolnosti koje se tiču agresije na SRJ 1990. godine i pitanje Račka. Jedan od glavnih forenzičara Helen Ranta je prošle nedelje u Finskoj objavila, konačno, autobiografsku knjigu, u kojoj kaže da je pod prisilom gospodina Vokera napisala skoro fingirani izveštaj. Samo da vas podsetim da je pre toga, u dokumentarnom filmu "Kraj i osuđeni na progonstvo", ruskim autorima Jevgeniju Baranu i Aleksandru Zamislovu ispričala da je Voker bio užasnut rezultatima njene istrage. Citiram Helen Ranta: "Bila sam zbunjena i nisam bila spremna da mu odgovorim. Ta tela su pripadala teroristima, srpskim vojnicima i stanovnicima sela". Ovaj izveštaj koji sada pokazujem nikada nije objavljen, a njegov sadržaj malo ko zna. Sada sam spremna da javno govorim o rezultatima istrage. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde su, naravno, i predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova i zahvaljujem vam što prisustvujete sednicama Narodne skupštine. Upućujem konkretno pitanje svim nadležnim organima, s obzirom na to da ovo otvara neke nove okolnosti agresije na SRJ, da se radi o novim činjenicama. Konkretno pitanje Poslaničkog kluba SRS-a – šta će država Srbija i nadležni organi uraditi po pitanju novonastalih činjenica, da je agresija na SRJ bila iznuđena pritiskom na forenzičara i bila zasnovana na totalno falsifikovanom izveštaju? Hvala vam.
Ne mogu trenutno da vam kažem kome biste uputili informacija koja vam je potrebna za rad, osim lakonskog odgovora – Vladi Republike Srbije, ali mislim da bi bilo dobro i da se odbori Narodne skupštine, pre svega, Odbor za KiM, ozbiljno pozabavi time na nekoj od sednica. To je ono što mogu da preporučim i predsednici Narodne skupštine, gospođi Slavici Đukić-Dejanović, da kontaktira predsednika Odbora i da se otvori rasprava o temi. Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković, želi da govori o povredi Poslovnika. Nije trenutno u sali. Narodni poslanik Paja Momčilov želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, u toku jučerašnjeg dana sam uložio prigovor i reklamiram član 24. našeg poslovnika. Takođe, gospođo Čomić, kao što je rekao gospodin Dragan Todorović, volim da slušam vaša obrazloženja i tražim da sada i meni date odgovor, pošto juče nisam dobio odgovor na jasno definisano ukazivanje povrede Poslovnika. Citiram: "Poslaničke grupe predlažu članove svakog odbora srazmerno broju narodnih poslanika koje imaju u Narodnoj skupštini". Prvo pitanje koje se ovde postavlja je – kako je moguće da na skupštinskom zvaničnom sajtu i dalje stoji da SRS ima dva poslanička kluba? To je neistinito, netačno. Grupa građana, čini mi se, osnovala je stranku i čini mi se da nikako ne mogu da budu podvedeni pod SRS. Znate da imamo 30 odbora. Juče sam vam pokazao, ako vi grupu građana od 20 ljudi, koju i dalje svrstavate da pripada SRS-u, izmerite egzaktno, to je 8% od našeg saziva koji broji 250 poslanika. Ako grupu koja je istinska Srpska radikalna stranka izmerite ovim istim merilom, onda je to 24% poslanika. Gledajte situaciju, imate Odbor za prosvetu i tamo imate tri člana iz grupe koju vi i dalje nazivate SRS, a mislim da je i ta grupa građana sebe na drugačiji način definisala i da, apsolutno, ne pripadaju SRS-u. U tom istom odboru, to je tri člana, 20% Odbora zauzimaju, a morali bi zauzimati 8%. Kako vi sad, kao vladajuća većina, kao neko ko rukovodi radom Skupštine i stara se o obezbeđivanju zakonitosti i Poslovnika, tolerišete ovakvu situaciju? U tom istom Odboru za prosvetu, SRS ima samo jednog predstavnika, to je 6%, a 24% bi mesta pripadalo nama u tom odboru. Vi tolerišete nezakonito, iz dana u dan, a nama ovde stalno spočitavate da se pridržavate Poslovnika i zakona. Sada ste spomenuli Odbor za KiM. Na čelu tog odbora je, upravo, jedan građanin koji ne saziva od jula taj odbor i opet to vama ništa ne smeta. Neću da prekoračujem vreme. Molim precizan odgovor na ovo što sam vam sada uputio.
Na internet stranici Narodne skupštine postoje, ili bi morale da postoje, pošto ni vi ni ja trenutno nemamo uvid u internet stranicu, isključivo poslaničke grupe formirane u skladu sa članom 23. Poslovnika Narodne skupštine, sastavljene isključivo od narodnih poslanika i narodnih poslanica koji imaju sva prava i dužnosti koji proističu iz poverenog mandata narodnih poslanika. Što se tiče sastava odbora, poslednja tačka na današnjoj sednici jesu izmene i dopune u odborima i, osim što će biti prostora da se i u okviru te tačke govori da li je ona dobro koncipirana ili nije, izmene i dopune idu po dogovoru i na osnovu Poslovnika, po prirodi stvari, na svaku od sednica Narodne skupštine. Mislim da je bilo informacija o tome da ćemo, u slučaju da na kraju sednice koja je u toku nije postignut dogovor svih poslaničkih grupa, ipak, odlučivati o izmenama i dopunama članova odbora Narodne skupštine. Narodni poslanik kaže da je dao konkretne brojke. Ponavljam vam, na internet stranici Narodne skupštine su isključivo poslaničke grupe formirane u skladu sa članom 23. Poslovnika Narodne skupštine i članovi odbora mogu isključivo biti narodni poslanici u Skupštini. Ono što ste vi rekli je interpretacija, na koju imate pravo, ali ja ne mogu da dam odgovor na vaš komentar i interpretaciju. Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković, želi reč povodom povrede Poslovnika i dobija je na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i tražim obaveštenje i objašnjenje od gospodina Tadića, predsednika države, da li on stoji iza tajkunske partije koju su formirali Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić? Dame i gospodo narodni poslanici, pred svima, pred građanima Srbije kažem, dajem izjavu da su Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić dvojica novih tajkuna, nisu više bliski tajkunima. Gospođo Čomić, molim vas da skrenete pažnju Nadi Kolundžiji da mi ne dobacuje, jer je jako bitno šta ću vam reći. Zašto ovo kažem? Akone govorim istinu, spreman sam da odgovaram pred nadležnim državnim organima. Demokratska stranka, gospođo Kolundžija, i Boris Tadić su formirali tajkunsku partiju, imamo dokaze za to. Gospođo Čomić, tražim od Borisa Tadića da mi odgovori na pitanje – da li je upoznat s onim sa čime smo mi u SRS-u upoznati? Kada je otišao iz stranke, izvesni Zoran Korać odvodi ga u Američku ambasadu, nije pozvan u Ambasadu, nego je odveden, odlazi kod američkog ambasadora, američki ambasador poziva engleskog ambasadora i kaže, pred jednim malim srpskim ''lauferom'' koji je bio unutra, imamo ga i u Američkoj ambasadi – svaku vrstu podrške ovom gostu da pružite, i materijalnu, i medijsku, i svaku drugu. Ako lažem ovo, neka odgovaram. U Američku ambasadu je Tomislav odveden. Da li Boris Tadić zna za ovo? Odveo ga je Zoran Korać, ne znam ko je. Znam da je blizak Americi i američkoj službi CIA. O čemu se ovde radi? Da li se gasi parlamentarni život u Srbiji? Hoće li nam Amerikanci formirati partije, određivati broj mandata? Kažite, izjasnite se, i onda ćemo biti načisto. Mi u tome nećemo učestvovati, gospođo Kolundžija, a za ovo što govorim, imamo dokaze. Ponavljam, stidećete se što se ušli u dil sa Tomislavom Nikolićem, vi iz DS-a koji ste časni, verujem da ima časnih ljudi i u toj partiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, obraćam se predsedavajućem, potpredsedniku koji vodi Skupštinu i tražim jedno obaveštenje, u smislu odredaba člana 225. i člana 226. U Ustavu Republike Srbije, u članu 36, normirano je i zagarantovano pravo na jednaku zaštitu prava i na pravno sredstvo. Naime, u članu 36. stav 1. jamči se jednaka zaštita prava pred sudovima i drugim državnim organima, imaocima javnih ovlašćenja i organima autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave. U stavu 2. ovog člana se normira: ''Svako ima pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu''. Postavljam pitanje Skupštini, Zakonodavnom odboru, nadležnoj Vladi, da li narodni poslanik kome je izrečena opomena ili oduzimanje reči ima pravo na žalbu, ili prigovor, ili neko drugo pravno sredstvo protiv odluke, ukoliko je neopravdano izrečena opomena oduzimanja reči ili udaljavanja sa sednice? Ovo vreme mi nemojte računati, moliću vas. Dame i gospodo, u Poslovniku Bundestaga, u paragrafu 39, propisano je da protiv opomene na pridržavanje reda ili protiv isključenja član može, do sledećeg plenarnog zasedanja, da podnese pismeni prigovor. U skladu s međunarodnim uporednim pravom, predlažem Zakonodavnom odboru, predlažem Skupštini da preispita i, ako može, upodobi donošenje odluka od strane predsedavajućeg s Ustavom i Poslovnikom, a ujedno i s uporednim međunarodnim pravom. Gospođo predsedavajuća, molim vas da preispitate vašu odluku o izricanju kaznene mere Nataši Jovanović. Možda su vaše emocije bile na vrhuncu toga trenutka, na početku same sednice, ali vas molim da ovog trenutka naložite službi da nam dostavi stenogram o početku sednice, vezano za onaj deo koji se odnosi na oduzimanje reči gospođici Nataši Jovanović, da biste se i sami uverili da li je vaša odluka bila pravedna, pravilna, ispravna, primerena, i da li je u skladu s Ustavom i s Poslovnikom. Tražim od nadležne skupštinske službe da mi dostavi stenogram, da bih mogao da se uverim u ispravnost donošenja takve odluke. Hvala vam.
Narodni poslaniče, odluke kojima se izriču mere su predmet rada Administrativnog odbora, i to vi znate, kao što zna svih nas 250. Dakle, Administrativni odbor razmatra svaku izrečenu meru i određuje da li će biti doneta ili ne. Administrativni odbor može, naravno, na svoju sednicu da pozove i predsednicu, odnosno predsedavajućeg, onog ko je predsedavao u trenutku izricanja mere, i na sednici Administrativnog odbora može da se, uvidom u stenogram, utvrđuje na koji način je do povrede došlo. Vaš predlog se odnosi na izmene i dopune Poslovnika i ni na koji način nije u vezi sa čl. 225. i 226, osim ako ne smatrate da vam treba informacija o tome kada ćemo doneti novi poslovnik, koji će omogućiti da ne bude zloupotreba, što ja ne mogu da vam odgovorim. Pravo prigovora i citiranje Poslovnika Bundestaga ne proizvode nikakve posledice na događaje u toku sednice. Kao što svako od nas treba da se pridržava odredaba Poslovnika, tako mora i narodni poslanik koji ima funkciju potpredsednice Narodne skupštine. Mislim da sam već dva puta vrlo jasno objasnila kako je došlo do izricanja mere druge opomene, pa onda do oduzimanja reči, zbog insistiranja narodne poslanice da krši Poslovnik Narodne skupštine i da se s omalovažavanjem odnosi prema narodnim poslanicima. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, očigledno je da, kad god predsedavate, imate problema sa vođenjem sednice. To može da bude iz dva razloga. Prvi razlog, da niste dovoljno proučili ovaj poslovnik. Tu ima rešenja. Svaki od narodnih poslanika Srpske radikalne stranke će vam u tome pomoći, ali, ipak, predlažem, da bi to bilo zvanično, da se obratite sekretaru ili zameniku sekretara. Drugi problem može da bude iz razloga što ste preučili ovaj poslovnik. Tu već nema pomoći. Čuli ste kada se kaže za nekog – preforsirao, ili predozirao, i šta se onda dešava. Zaista, od jutra vršite veliki pritisak na narodne poslanike, prekršili ste član 27. stav 1. alineja 3, gde se kaže – stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine predsednik Narodne skupštine, a u ovom momentu vi, kao potpredsednik Narodne skupštine. Vi ste me prozvali pre 15 narodnih poslanika i sada sam došao na red. Nije problem, reći ću ono što sam mislio i tada da kažem. Vi ste izrekli meru oduzimanja reči narodnom poslaniku Nataši Jovanović. To je narodni poslanik Srpske radikalne stranke koji se pojavljuje uvek tamo gde je najteže. Ona mene neće poslušati, ali rekao bih joj, ako se sretne s vama ispred ulaza u Narodnu skupštinu, da vam okrene leđa, da je ne prepoznate, jer ćete joj izreći, možda, meru opomene ili neku sličnu meru. Kad bi htela da me posluša, bilo bi možda dobro. Dalje, narodni poslanik Vjerica Radeta, kada je govorila, ona je to obrazložila, pozvala se na član 201. našeg poslovnika. Citiram taj član, pa vas molim da mi ne računate vreme: ''Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru, u trajanju od najviše pet minuta.'' Vi se vrlo često, kad komentarišete član 201, izjašnjavate da se to tiče prava narodnih poslanika, ali pročitajte sve članove gde se govori o poslaničkim pitanjima, od čl. 198. do 202, i videćete da ni u jednom članu nije rečeno i ne obavezuje se narodni poslanik kad će, nezadovoljan datim odgovorom, moći da se javi i da to komentariše. Molim vas da se urazumite, a rekao sam da postoje dva način da to pitanje rešite. Da iskoristim priliku, u skladu sa čl. 225. i 226, da mi se objasni, da bih to koristio u radu kao narodni poslanik, ko je dao nalog elektronskim medijima, a suprotno odluci Republičke radiodifuzne agencije, da vrši prenos promocije političkih stranaka, kada se zna dobro da, po odluci Republičke radiodifuzne agencije, nema mogućnosti za tako nešto, ukoliko nisu raspisani izbori? Da nije to dogovoreno onog momenta kad se gospodin Nikolić našao, ili je odveden, kako je kolega Vuković rekao, u Američku ambasadu, da nije tada rečeno da se krši odluka Republičke radiodifuzne agencije? Zahvaljujem.
Zahvaljujem na uputstvima za poboljšanje svog rada. Volela bih da za početak svi poštujemo trajanje od tri minuta, to bi već bio veliki doprinos poboljšanju kvaliteta rada. Izrekli ste povredu Poslovnika, člana 201. Član 201. odnosi se na poslaničko pitanje. Poslanička pitanja postavljaju se ili nakon okončanja svih tačaka dnevnog reda, ili na posebnoj sednici Narodne skupštine koju, na zahtev bilo koje poslaničke grupe, zakazuje predsednica Narodne skupštine. Ne može biti povrede člana koji uređuje proceduru za sednicu koja nije u toku. Kad i ako bude u toku i kad bude povrede, onda će se imati prava izreći da je povređen član 201. Što se tiče čl. 225. i 226. na koje ste se pozvali zato što vam treba informacija, molim službu Narodne skupštine da Radiodifuznoj agenciji uputi deo stenograma narodnog poslanika Srete Perića koji se odnosi na traženje informacije o tome ko je dao nalog suprotan odluci RRA o prenosu političkih skupova. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Traži reč povodom povrede Poslovnika, a posle njega, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, na osnovu čl. 225. i 226, tražim obaveštenje zašto su prekršena pravila RRA i zašto je omogućen prenos nekakve osnivačke skupštine stranke koja nije učestvovala na izborima, u vreme kada nije u toku predizborna kampanja? Takođe, na osnovu čl. 225. i 226, tražim obaveštenje zašto se ne poštuje član 102. Ustava Srbije? ''Narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo'', ponavljam, neopozivo, ''stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji je predlog izabran za narodnog poslanika.'' Dakle, tražim informaciju da li je Ustav još uvek, makar formalno, jači od volje gospodina Mantera, gospodina Vordsvorta i od bogatstva gospodina Miškovića? Na kraju, u ovom kontekstu svakako treba imati u vidu i principijelan i častan stav gospođe Maje Gojković, pravnika i političara, koja je u današnjim "Novostima" pozvala ovu grupu oko Nikolića da vrati mandate SRS-a.
Molim službu da pitanje koje je postavio narodni poslanik Dejan Mirović, takođe, uputi RRA, s tim što ste vi rekli "pravila". Da li da ostane "pravila", ili "odluka"? Narodni poslanik Sreto Perić je rekao "odluka", a vi ste rekli "pravila". Narodni poslanik Dejan Mirović je saglasan da pitanje koje je postavio narodni poslanik Sreto Perić u istovetnom tekstu u stenogramu bude dostavljen i u njegovo ime. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Srboljub Živanović. Reč dobija na osnovu želje da govori o povredi Poslovnika, člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, od mog poslednjeg javljanja do ovog momenta, gospođa Čomić je više puta povredila član 27, član 100. st. 1. i 3. i član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Počeću od početka, naravno, u okviru dozvoljena tri minuta, a ukoliko ne završim, molim odmah zamenika sekretara da to evidentira da bih mogla da nastavim u narednom javljanju, kada dođem na red. Vrlo sam strpljiva, nemam nikakvih problema sa čekanjem. Vi ste, gospođo Čomić, pre otprilike sat vremena izazvali veliku paniku među građanima Srbije. Ovde smo zatrpani porukama i telefonskim pozivima. Pitaju građani šta se to dešava, kakav zakon ste doneli, jer ste, kada ste pokušali gospodinu Todoroviću da odgovorite povodom povrede Poslovnika na koju vam je skrenuo pažnju, rekli da će se zakon o oduzimanju stečene imovine primenjivati od 1. do poslednjeg člana. Građani su veoma zabrinuti, pitaju da li je moguće da ste vi doneli zakon o oduzimanju stečene imovine. Šta to znači? Evo, ja vas molim, obaveštavam građane da nismo doneli takav zakon, da jeste bilo govora i treba da se izglasa zakon o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom, tako da, građani, koji niste stekli imovinu krivičnim delom, nemojte da se plašite, osim ako gospođa Čomić ne zna nešto što DS priprema, a što mi ostali poslanici još uvek ne znamo. Kada je u pitanju član 100. st. 1. i 3, koje uredno i redovno kršite, gospođo Čomić, najpre moram da vam skrenem pažnju da ste, sada je u pitanju član 101, pokušali da uskratite reč Zoranu Krasiću i Sreti Periću po Poslovniku. Niste se ponašali u skladu sa st. 1, kada ste bili u obavezi da im date reč onda kada su po redosledu javljanja bili na redu. Pre Zorana Krasića ste prozvali kolegu Marka Milenkovića, pa tek kad je kolega Krasić intervenisao, onda ste rekli da je to greška. Vi ne smete da pravite na tom mestu takve greške. Ja, kao i kolega Krasić koji je upravo ušao, ubeđeni smo da, zlonamerno, niste hteli da gospodinu Krasiću dozvolite da govori o povredi Poslovnika. Član 100. stav 3. koji ste, takođe, nekoliko puta prekršili, obrazložiću sledeći put, jer je upravo tri minuta isteklo.
Zahvaljujem na pažljivom slušanju i obaveštavam sve one građanke i građane Srbije koji su se, uznemireni pogrešnim ili nepotpunim imenom naslova zakona o kome sam govorila, obratili narodnoj poslanici Vjerici Radeti ili bilo kom drugom, da nemaju nikakvog razloga za uznemiravanje. Dakle, radi se o našoj čvrstoj želji i nameri da zajedno, i opozicija i vladajuća većina, kontrolišemo svako slovo i primenu svih članova zakona o oduzimanju imovine stečene na osnovu krivičnog dela. Dakle, svi oni koji pošteno rade i zarađuju, nemaju nikakvog razloga za uznemirenje, ali zahvaljujem što ste ukazali na omašku. Vaša želja da govorite o povredi člana 100. st. 1. i 3. Nije bilo povrede Poslovnika. Dakle, u vrlo kratkom vremenskom roku narodni poslanici podignu ruku, ili Poslovnik, u želji da dobiju reč, jer su primetili da ima greške i kršenja procedure i, istovremeno, imena beležimo i sekretar, i ja, i bilo koji od potpredsednika koji je u toku sednice u tom trenutku za predsedavajućim stolom. U pravu ste, predsedavajući ne bi smeo da greši u redosledu. Još jedanput se izvinjavam narodnom poslaniku Sreti Periću, jer nema nikakve namere, niti je ikad bilo, niti će biti, da na bilo koji način osujetim nameru bilo kog narodnog poslanika da, kada ima pravo da dobije reč po Poslovniku, tu reč i dobije. Reč, na osnovu člana 100, o povredi Poslovnika, ima narodni poslanik Srboljub Živanović, a posle njega narodni poslanici Momir Marković i Petar Jojić.
Dame i gospodo poslanici, moram vam reći da je sinoć održana sednica Odbora za industriju, kojoj sam bio prisutan i nas kojoj sam video veliko nejedinstvo pozicije, odnosno nejedinstvo Vlade. Problem je bio, dame i gospodo, ovde sam hteo dijagramski da pokažem, između proizvođača, posrednika i potrošača, a vezano za cenu gasa. Problem nije bio između proizvođača i potrošača, već je bio problem što se tiče posrednika. Novac koji je posrednik trebalo da uzme od te transakcije iznosi oko 35 miliona evra. To je bio problem. Sinoć sam čuo kada su predstavnici G17 izneli da je velika neodgovornost Vlade, da su poluinformacije, takođe, vezane za Vladu, velika neodgovornost Ministarstva za finansije što se tiče cene gasa. Pitam vas, ko je i na koji način doneo odluku o povećanju cene gasa? Da li je to donela pozicija, ili je donela opozicija? Da li je to donela jedna politička stranka, ili je to donela vaša koalicija, koja u ovom momentu želi da opere ruke od toga, verujući da će da sakupi neke političke poene? Međutim, iza toga se nešto drugo krije. Mislim da je sinoć predsednik Republike i predsednik Vlade, jer je to jedna te ista ličnost, u stvari, hteo da otkrije koja politička stranka treba da bude smenjena novoformiranom političkom izdajničkom strankom, koja će, verovatno, doći na njihovo mesto. Čini mi se da je to sinoć bio cilj i tako su, u stvari, članovi Odbora razumeli. Vidite, danas u 11,30 časova je došlo do novog sazivanja sednice Odbora za industriju, gde su tražili da dođe ministar za industriju, gospodin Škundrić, normalno, i ostale prateće službe koje su vezane za ovo ministarstvo. Dalje, tiče se starog duga. Evo, primiče se kraj mojoj priči, ali ću nastaviti. Gospodin Đelić je rekao ...
Narodni poslaniče, prošlo je tri minuta, molim vas da kažete koji član Poslovnika.
Članovi 225. i 226.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu čl. 100. st. 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da je kršenje Poslovnika od strane predsedavajuće postalo pravilo ponašanja, pa se često desi da u toku sednice jednom ili dva puta ne prekrši Poslovnik. Radi se o gruboj povredi člana 106. Poslovnika, o gruboj povredi člana 201. Poslovnika, jer se prilikom izricanja opomena i kazni, uglavnom, poslanicima SRS-a, samo da vas podsetim, vraća neko vreme i nemojte se iznenaditi da, recimo, ležite kući bolesni od gripa, gledate TV i dobijete informaciju da ste dobili opomenu. Podsećam vas da je svojevremeno ova demokratorska vlast kažnjavala poslanike koji su se nalazili u Igalu, uopšte nisu bili na sednici, čini mi se da se radi o gospodinu Božidaru Vučuroviću, kažnjavali su poslanike koji uopšte nisu bili tu, bili su u Batajnici i ležali bolesni od gripa, čini mi se da se radi o gospodinu Stevi Dragišiću. Prema tome, nije čudo, kada su mogli celu poslaničku grupu da isključe, zašto ne bi i sad. Član 201. mislim da je predsedavajuća pogrešno protumačila. Molim vas da mi ovo vreme odbijete, jer citiram Poslovnik: "Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru, u trajanju od najviše pet minuta". Svi odgovori gospođe Čomić su u trajanju od najviše pet minuta, pa pet minuta puta dva, pa svaki komentar. Ne znam, danas je malo smanjila dužinu tih svojih komentara, verovatno je nešto bolesna. Dame i gospodo narodni poslanici, nije ni čudo, kad u Skupštini Beograda, grada koji broji dva i po miliona stanovnika, gradonačelnik takve skupštine može da psuje na najvulgarniji i najprimitivniji način odbornike, onda pokušavaju da tu "lepu" praksu prenesu i ovde. Nemojte se iznenaditi kad počnu da nas, s mesta predsedavajućeg, i psuju i šalju na izvesna rodna mesta. Ima još jedna stvar, mislim da će se kandidovati za neku od nagrada za doprinos u poboljšanju jezika. Oni su izmislili novi glagol "gepekovati". Odborniku Gradske skupštine jedan od odbornika, mislim da nije neki funkcioner, kaže: "Nemoj da te gepekujem". Molio bih da mi se objasni. Pročitao sam Klajna, pročitao sam Vujakliju, pretražio sam i nigde nema reči "gepekovati". Šta znači biti gepekovan? Dame i gospodo narodni poslanici, upozoravam da slučajno ne pokušate da ''gepekujete'' nekog od poslanika SRS-a, neće valjati.
Članovi 106. i 201, za koje je narodni poslanik Momir Marković rekao da su povređeni, nisu prekršeni. Član 201. odnosi se na sednicu na kojoj se postavljaju poslanička pitanja. Dakle, na kraju okončanja svih tačaka dnevnog reda bilo koje sednice, ili na sednici koju, na zahtev bilo koje poslaničke grupe, predsednica Narodne skupštine zakazuje i na nju poziva predsednika Vlade, sve ili poneke ministre, to je sednica na koju se odnosi član 201, da se poslanička pitanja postavljaju, da ministar odmah odgovori i da onda poslanik ima pravo da ministru kaže da nije zadovoljan odgovorom, tako da se radi [[Momir Marković, dobacuje s mesta: &quot;Da li može replika?&quot;]] Ne može, pošto nemam izlaganje, nego vam objašnjavam da nema kršenja člana 201, potpuno sigurna da vi to znate, kao što smo svi ovde sigurni da znamo da čitamo Poslovnik. Što se tiče vaših jezičkih nedoumica, ne mogu vam pomoći. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo poslanici, prethodno sam se obratio Skupštini i predsedavajućem u vezi sa skupštinskim stenogramom, koji je danas, verovatno, evidentiran. Molim, ako je moguće, da ga dobijem, da bih mogao da učestvujem u radu i da vidim da li sam napravio grešku u svojoj oceni. S druge strane, postavljam pitanje potpredsedniku Skupštine, da mi odgovori nadležna služba, da li, u smislu odredaba Ustava, narodni poslanik ima pravo da uloži pismeni prigovor ili žalbu na odluku predsedavajućeg o opomenama i izricanju mere oduzimanja reči ili isključenja sa sednice? Tražim samo obaveštenje da li ima pravo, ako Ustav to garantuje, narodni poslanik da uloži prigovor ili nema? Zatim, da li u izricanju ovih disciplinskih mera, jer se u uporednom pravu one zovu disciplinske mere, ima pravo prigovora ili nema? Drugo, da li je organ koji je izrekao tu meru u obavezi da donese pismenu odluku, da se pozove na odredbe određenih propisa, da bi narodni poslanik, ukoliko ima pravo, mogao da uloži prigovor, odnosno žalbu? Samo sam toliko hteo, da zamolim i da tražim obaveštenje. Hvala vam.
Obaveštenje koje vam je potrebno, sigurna sam da znate. Kada predsedavajući izriče opomenu, jednu pa drugu, i kao poslednju, ili jednu od poslednjih mera – oduzimanje reči, ne radi se o odluci. Odluku donosi Administrativni odbor. Molim vas da nađemo, u okviru onoga što je prećutni dogovor o upotrebi i zloupotrebi Poslovnika, zajedničku meru. Dakle, vi sigurno znate bolje od mene, s obzirom na vaše profesionalno obrazovanje, da izricanjem mera ne donosimo odluku i da se onda ne može postaviti pitanje podnošenja prigovora, jer odluka ne postoji. Odluka o tome da li će kazne bili neće donosi Administrativni odbor. Već sam dala takav odgovor, tako da vas molim da ne zloupotrebljavamo Poslovnik preko one mere koja podrazumeva okvir tolerantnog dogovora da se dopušta, kako reče jedan od poslanika, kreativno tumačenje Poslovnika. Narodni poslanik Milan Avramović dobacuje da nemamo predsednika Administrativnog odbora. Narodna skupština ima predsednika Administrativnog odbora i to je narodni poslanik Tomislav Nikolić. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović. Želi da govori o povredi Poslovnika na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i juče u popodnevnom radu, tako se i danas enormno krši Poslovnik Skupštine Republike Srbije od strane predsedavajućeg, od strane zamenika predsedavajućeg, gospođe Čomić, što iritira i poslanike koji ovde prisustvuju, a posebno građane Srbije. Reklamiram povredu Poslovnika, člana 226, koji glasi: ''Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera i nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koji su mu potrebni za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika''. Ova pitanja, dame i gospodo narodni poslanici, koja želim da postavim i na koja želim da dobijem objašnjenja i pojašnjenja od nadležnih, veoma su važna za građane Srbije. Ono što najviše pogađa građane Srbije jeste afera oko poskupljenja gasa i potpisivanja aranžmana o kojem je juče govoreno, zatim enormno poskupljenje telefonskih usluga, koje direktno ugrožava budžet građana Srbije, zatim najava o poskupljenjima koja će ići u nizu, vezana za ova poskupljenja koja sam naveo, zatim raspored snaga Euleksa na prostoru KiM-a, koje se nastavlja i dalje i koje, nažalost, podržava ova većina koja je danas ovde i koja čini skupštinsku većinu. Već se pojedinci javno izjašnjavaju o tome, a to direktno utiče na opstanak Srba na prostoru KiM-a. To je u suprotnosti s Ustavom Republike Srbije i do sada donetim rezolucijama o Kosovu i Metohiji. Zatim, tu je statut Vojvodine, gde se proklamuje Vlada Vojvodine, pa sam želeo od nadležnih iz Vlade Srbije da saznam u kakvom će odnosu biti Vlada Republike Srbije i Vlada Vojvodine. Doduše, u onom statutu nije sve do kraja precizirano koja su to ministarstva i koje su nadležnosti tih ministarstava u statutu Vojvodine. Onda, da pomenem nešto što je mnogo bitno, zaštitu državne granice, pošto živim na prostoru odakle je i ministar, u neposrednoj blizini državne granice sa Crnom Gorom, a i administrativne granice prema KiM-u. Šta će učiniti Ministarstvo policije da zaštiti granicu Srbije prema ostalim državama, a da na administrativnoj granici budu raspoređene one snage koje mogu sprečiti protok i šverc određenih narkotika, oružja, municije, pa sve do masovne seče šuma na tom prostoru?
Narodni poslanik Dobrislav Prelić želi da govori o povredi Poslovnika. Posle njega, reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da govorim o povredi člana 31: "Potpredsednici Narodne skupštine pomažu predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delokruga. Predsednika Narodne skupštine, u slučaju privremene sprečenosti, zamenjuje jedan od potpredsednika Narodne skupštine koga on odredi, a o čemu obaveštava sve potpredsednike i sekretara Narodne skupštine." Gospođo Čomić, namerno sam malo naglasio – sve potpredsednike. Pitao sam gospođicu Natašu Jovanović da li je obaveštena od predsednice Narodne skupštine da ćete je vi danas zamenjivati. Rekla je da nije. Poznavajući gospođicu Jovanović, siguran sam da je gospođa Đukić-Dejanović nije obavestila. S obzirom na to da imate veliku želju da predsedavate Narodnom skupštinom, mislim da je to trebalo da dogovorite pre nego što je izabran predsednik Narodne skupštine. Nama ponekad to bude interesantno, verujem i građanima Srbije, ali mislim da način na koji vodite sednice, najblaže rečeno, nije primeren. Danas ste oduzeli reč gospođici Nataši Jovanović, a siguran sam da je ona htela samo da vam pomogne u vašem predsedavanju danas. Niste imali nikakav razlog za to. Jedini razlog zbog koga predsedavate je da sprovedete diktaturu ''žutog preduzeća'' i predsednika Borisa Tadića, jer način na koji on vodi Srbiju, jednostavno, zahteva to i od svih članova koji su na funkcijama u DS-u. To je više nego jasno. Gospođo Čomić, moram da vam kažem da je Srbija na kolenima, a da vi žurite da usvajate zakone. Danas nam je na dnevnom redu, pošto ste prekršili Poslovnik i pročitali dnevni red, zakon o državnoj granici. O kojoj državnoj granici, gospođo Čomić, kada predsednik Tadić kaže da je Euleks prihvatljiv, iz tri razloga? O kojoj državnoj granici, kada je u Vojvodini usvojen u Pokrajinskoj skupštini novi statut Vojvodine, kada je odmah u sredu, na najslušanijem radiju u Vojvodini, predsednik Izvršnog veća Vojvodine Bojan Pajtić rekao i obratio se građanima Vojvodine rečima: "Dobro jutro Vojvodino, konačno smo slobodni"? Mislim da hitno ovde, u ovaj visoki dom, treba da dođe predsednik Tadić i kompletna Vlada, jer imaju, pre svega, obavezu prema svim građanima Srbije da objasne trenutnu situaciju u kojoj se Srbija nalazi. Hvala.
Nije bilo prekršaja člana 31. Poslovnika. Što se tiče opravdanosti izricanja mere druge opomene i oduzimanje reči, u zabludi ste u tome da je narodna poslanica htela da pomogne. Opomena ne bi bila izrečena da nije bilo jasno da ne poštuje dostojanstvo Narodne skupštine i da se s omalovažavanjem obraća narodnim poslanicima. Vaše interesovanje za to kakvi su problemi sa državnom granicom biće, verovatno, zadovoljeno čim pređemo na raspravu u pojedinostima o zakonu koji je na dnevnom redu. Što se tiče vašeg zahteva za dolazak predsednika Tadića, predsednik Republike može da dođe u Narodnu skupštinu samo po pozivu predsednice Narodne skupštine, i u potpuno posebnim prilikama. Inače, on nema razloga, niti može po Ustavu, niti po Poslovniku, da se obraća narodnim poslanicima, za razliku od Vlade, za koju sam s vama skroz saglasna, da predstavnik predlagača mora da bude pred narodnim poslanicima uvek, i stalno, i da treba da bude na sednicama na kojima ćemo, stvarno, postavljati poslanička pitanja, gde će sedeti i predstavnici Vlade i svi ministri. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljam tamo gde sam stala. Vi ste, gospođo Čomić, kada sam govorila o povredi člana 27, rekli da sam ja bila u pravu, hvala što sam vas opomenula, da, desila se omaška. Dakle, vi ne možete da pravite omašku, vi samo možete da kršite ili ne kršite Poslovnik. Ako ste priznali da se desila omaška, onda to znači da ste prekršili Poslovnik i ja molim da se Narodna skupština, u danu za glasanje, izjasni o tome da li ste prekršili Poslovnik, da se sad ne vraćam na to. Bilo je reči o tome da li ste dali reč kolegi Sreti Periću ili niste dali. Mi donosimo zakon o oduzimanju stečene imovine itd. Podsećam vas da ste prekršili, da, zapravo, permanentno kršite član 100. stav 3, jer svaki put kada narodni poslanik reklamira Poslovnik i kada vam skrene pažnju na koji način kršite Poslovnik, umesto da postupite shodno članu 100. stav 3. i date objašnjenje na osnovu onoga što je narodni poslanik rekao, vi svaki put kažete – ili, nije bilo prekršaja Poslovnika, ili, nisam povredila Poslovnik. Vi, gospođo Čomić, to ne možete da kažete, niti to od vas neko traži, to vam, pre svega, ne dozvoljava Poslovnik Narodne skupštine. Vi možete da kažete da verujete da ste radili u skladu sa Poslovnikom, pa da pitate narodnog poslanika da li je saglasan sa vašim nekim objašnjenjem, ali da tvrdite da niste prekršili Poslovnik, to je nemoguće. To može da kaže samo Narodna skupština u danu za glasanje, a s obzirom na to da vi to uporno ponavljate, i to ne samo danas, tražim da se i o ovoj povredi o kojoj sada govorim Narodna skupština izjasni u danu za glasanje. Takođe, želim da se o svim povredama Poslovnika o kojima sam govorila danas i o kojima ću još da govorim, izvesno, Narodna skupština, u danu za glasanje, izjasni, da li je bilo ili nije bilo povreda Poslovnika. Ponavljam, vi ne možete to da tvrdite, jer ako ste vi taj autokrata koji će da kaže – nisam prekršila Poslovnik, onda mi nemamo o čemu ovde da pričamo. Meni je još uvek ostalo da obrazložim kako ste prekršili i član 104, ali to u narednom javljanju.
Nema povrede ni ovog člana i ja to govorim zato što tako mislim. Narodna skupština će se, naravno, na zahtev poslanika, izjasniti o tome i o tome doneti konačnu odluku. Imam samo obavezu da vam objasnim zašto mislim da nije bilo povrede Poslovnika, a u slučaju da se bilo ko od narodnih poslanika javi i kaže da je bilo povrede Poslovnika, a ja se saglasim, onda nema potrebe za objašnjavanjem, jer smo narodni poslanik koji želi da govori o povredi Poslovnika i ja, kao predsedavajuća, u tom slučaju saglasni da je do povrede došlo, nema ko kome šta da objašnjava. Da bi se nešto objasnilo, mora da se kaže da do povrede člana koji narodni poslanik citira za govornicom nije došlo. I u ovom slučaju koji ste sada naveli nema povrede Poslovnika Narodne skupštine. Molim narodne poslanike da isključe mobilne telefone tokom sednice Narodne skupštine. Rad mobilnih telefona je zabranjen i na mnogo manje važnim mestima nego što je Narodna skupština, pa vas molim da sve svoje mobilne telefone isključite. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodni poslanik Sulejman Spaho. Narodni poslanik Petar Jojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, juče sam postavio jedno pitanje, a nisam ga dobro formulisao, jer nisam imao dovoljno vremena na kraju da postavim pitanje i da ga zaokružim, da bi bilo jasno. Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje i tražim odgovor, pa molim, gospođo predsedavajuća, da ovo moje pitanje prosledite Vladi Republike Srbije i da mi Vlada da odgovore. Prvo, da li je tačno da su prodati "Frikom", ''Somboled'', ''Inteks-Mladenovac'', Fabrika hartije ''Beograd'', ''Jelen Do'', BIGZ, ''Dijamant'', ''Dunavka'' – Veliko Gradište, Erdevik, Stražilovo, Sremski Karlovci, ''Podunavlje'' – Bačka Palanka, ''Milenijum osiguranje'' i ''Rotografika'' – Subotica", i da li je tačno da su ove firme prodate kupcima iz Hrvatske? Tražim da mi se dostavi podatak i o tome po kojoj ceni su ova preduzeća, pojedinačno, prodata i ko je bio potpisnik ugovora o prodaji ovih nepokretnosti na teritoriji Republike Srbije? Jedno od pitanja za ministra poljoprivrede, da nam dostavi ugovore koje je zaključio sa gospodinom Todorićem i mafijašima koji su narodno blago i narodno dobro od najveće vrednosti u Vojvodini kupili, prema nekim nezvaničnim podacima, oko 300 hiljada hektara najboljeg poljoprivrednog zemljišta, i to je bila firma ''Todorić'' iz Hrvatske. Molim odgovor od ministra nadležnog za poljoprivredu na pitanje – po kojoj ceni i koji su bili uslovi ugovaranja za prodaju najvrednijeg narodnog blaga, tj. ovog poljoprivrednog zemljišta? Dame i gospodo, koristim priliku da obavestim javnost, za one građane koji nisu obavešteni, da se 9. novembra ponavljaju izbori u Skupštini opštine Ruma, pa pozivam građane opštine Ruma da se pripreme, da izađu na izbore i da glasaju za SRS, jer SRS ostaje kao postojana i nezamenljiva. Neka glasaju za srpske radikale, neće ih izneveriti, kao što su neki drugi izneverili i politiku i narod i svoje građane. Hvala vam.
Molim službu Narodne skupštine da izlaganja, do određene tačke, narodnog poslanika Petra Jojića prosledi Vladi Republike Srbije, odnosno Agenciji za privatizaciju i Ministarstvu za poljoprivredu, a mislim da će služba znati od koje tačke više ne treba da se prosledi Vladi Republike Srbije. Narodni poslanik Sulejman Spaho želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, a posle njega narodni poslanik Mirko Munjić.
Pozivam se na čl. 225. i 226. Javnost zna da je sinoć osnovano istureno odeljenje DS-a u ''Sava'' centru. Interesantno je da su se sve televizije grabile da prenose taj prenos, ili taj događaj koji je izrežirala DS i Tadić. Dobro znamo da je Republička radiodifuzna agencija striktno zabranila da se takvi događaji prenose preko televizije. Ono što moram da kažem građanima Srbije, što me je zabolelo kao srpskog radikala, čoveka i patriotu, jeste koliki je politički prevarant Tomislav Nikolić, koji je sinoć u ''Sava'' centru izneo da je dr Vojislav Šešelj stavio sebe iznad interesa Srbije. Da taj čovek to kaže čoveku koji je otišao u zatvor zbog njega, sve nas da brani od svega onoga što su nam nametnuli stranci, posebno Amerika i Nemačka?! Dr Vojislav Šešelj stavio sebe iznad Srbije?! To kaže jedan politički prevarant, koji je prevario, ono što je sinoć rekao, dva miliona ljudi koji su glasali. Glasali su za dr Vojislava Šešelja, nisu glasali za njega, glasali su za SRS. Verujte mi, ja, Spaho Sulejman, ponosim se što sam srpski radikal zato što mi je dr Vojislav Šešelj predsednik, a hvala Bogu da su neki ljudi izašli, miševi, iz naše stranke, i daleko im put, nek idu stazama DS-a i Tadića.
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospođo Čomić, povredili ste član 107. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, time što ste oduzeli reč gospođici Nataši Jovanović. Shodno Poslovniku Narodne skupštine, eventualno ste mogli da preduzmete meru opomene, odnosno druge opomene, ukoliko je bilo za to razloga. Članom 107. stav 2. predviđeno je da se narodnom poslaniku oduzima reč i da se on udaljava s ove govornice. Kako ste mogli da oduzmete reč gospođici Nataši Jovanović kad ona nije ni bila za ovom govornicom? S obzirom na ovu povredu Poslovnika, tražim da se Narodna skupština, u danu za glasanje, izjasni o njoj. Imam pitanje za vas, takođe, gospođo Čomić, da li se član 226. odnosi na predsednika Republike Srbije, odnosno da li se po članu 226. može postaviti pitanje predsedniku Republike Srbije? Evo, zbog čega to pitam. Pre nekoliko dana, postavio sam pitanje gospodinu Borisu Tadiću s ove govornice i iz redova poslanika DS-a dobio sam opasku – tebi će da odgovori! Postavio sam pitanje Borisu Tadiću u svojstvu narodnog poslanika i tražio sam da mi on, shodno Poslovniku Skupštine Srbije, odgovori na to pitanje. Da li se ovaj član odnosi i na predsednika Republike? Ukoliko se odnosi, da li je moje pitanje prosleđeno na adresu na koju sam ga uputio? Imam pitanja za ministra Dačića – da li je tačna informacija da oko 500.000 Šiptara na Kosovu ima pasoše Republike Srbije? U okviru ovog pitanja, još jedno pitanje – da li je tačno da je preko 17.000 pasoša, 17.135 pasoša izdato Šiptarima na KiM-u posle proglašenja Kosova i Metohije za nezavisnu državu? Još jedno pitanje za nadležne državne organe – da li postoji odgovornost i, ukoliko postoji, šta će nadležni državni organi preduzeti protiv ovih šest televizija koje su, protivno odluci RRA, vršile prenos osnivačke skupštine ove novoformirane stranke, iako u odluci decidirano stoji da se direktni prenosi mogu vršiti samo u slučaju izborne kampanje? Hvala.
Narodni poslaniče, molim vas da poslednje pitanje koje ste postavili, ako se slažete, bude u istovetnom tekstu kao i pitanje vaših kolega, pošto mi pitamo RRA zašto je prekršena odluka, a vi ste rekli – ako je prekršena odluka itd. U cilju da dobijete odgovor, da li ste saglasni da tako bude. Zahvaljujem. Što se tiče predsednika Republike, odnosi između Narodne skupštine, Vlade, predsednika Republike, Ustavnog suda, regulisani su zakonima. Nažalost, jedan zakon nedostaje - zakon o Narodnoj skupštini. Po zakonima koje imamo na snazi, koji su doneti, predsednik Republike dolazi samo na posebnu sednicu u Narodnu skupštinu i po posebnom pozivu predsednice Narodne skupštine. Vaše pitanje može biti upućeno Kabinetu, jer mi, ponavljam, nemamo zakon o Narodnoj skupštini gde bi se ta pitanja mogla detaljnije urediti. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, a posle nje narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 106. Poslovnika Narodne skupštine govori o tome kada se izriče opomena narodnom poslaniku i nabrojano je: "govorniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine, koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč, koji i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu, ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora, ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica, ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze," kao Đilas u Gradskoj skupštini, to ne piše, to dodajem – "ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika." Član 107. kaže: "Mera oduzimanja reči izriče se narodnom poslaniku kome su prethodno izrečene dve mere opomene, ako i posle toga čini povredu Poslovnika iz člana 106. ovog poslovnika." S obzirom na to da u ponašanju koleginice Nataše Jovanović nisam prepoznala ništa što je predviđeno članom 106, ili 107. Poslovnika Narodne skupštine, uzela sam stenogram i želim da i ostalim kolegama i javnosti objasnim da koleginica Jovanović nije nesavestan poslanik, nego suprotno, i da nije bilo mesta oduzimanju reči. Neću čitati sve, gospođa Čomić, kaže – za reč su se, zato što žele da govore o povredi Poslovnika, javili, pa nabraja narodne poslanike i pita – da li je još neko iskazao želju da govori o povredi Poslovnika? Naravno, Nataša Jovanović joj, kao koleginica koja joj pomaže, kaže – nismo na licitaciji, reći će taj neko kad bude hteo. Nemate pravo da kažete – ej, hoće li još neko po Poslovniku? Dalje, vi kažete – molim narodnu poslanicu Natašu Jovanović, potpredsednicu Skupštine, Nataša vas prekida i kaže (to je sve bilo između vas, tu), s mesta – i ja molim vas da vodite sednicu kako treba, ja sam tu da vas upozorim kao potpredsednik Skupštine. Dakle, apsolutno, u skladu s njenim ovlašćenjima i u skladu sa Poslovnikom. I, šta se dalje dešava u periodu između 10,20 i 10,30? Vi završavate rečima – da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Dragan Živkov. To su vaše reči iz stenograma, gospođo Čomić. Zatim kažete, ničim izazvani, ''molim narodnu poslanicu Natašu Jovanović, potpredsednicu Narodne skupštine, da se obraća s uvažavanjem narodnim poslanicima. Sve ono što govorimo za predsedavajućim stolom čuje se i u direktnom prenosu, a bez obzira na to da li se čuje ili ne, ne možete se obraćati s omalovažavanjem narodnim poslanicima. Zaista vas molim da me ne primoravate na meru oduzimanja reči na ovoj sednici. Oduzimam reč u toku ove sednice narodnoj poslanici Nataši Jovanović''. Dakle, da je postojao ijedan razlog, to bi moralo da bude u stenogramu.
Tri minuta i 45 sekundi.
Koliko je trajalo citiranje?
45 sekundi.
Hvala lepo.
Objasnila sam nekoliko puta način na koji sam primenjivala čl. 106. i 107. Ponavljam, Administrativni odbor, koji je nadležan da donosi odluku o kazni, biće zakazan i razmatraće se i vaše primedbe i objasniti, ako bude traženo, i razlozi i uzroci zbog kojih sam izrekla i drugu opomenu i meru oduzimanja reči. Postupila sam u skladu s Poslovnikom, postupila sam u skladu sa svojom obavezom da se staram o redu u Narodnoj skupštini i da ne dopuštam ugrožavanje dostojanstva Narodne skupštine i omalovažavajući način kojim se bilo ko obraća bilo kom narodnom poslaniku. Ako narodni poslanici žele da govore o povredi Poslovnika, da li još neko želi reč, osim prijavljenih? Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Želi da govori o povredi Poslovnika Narodne skupštine i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 23. Poslovnika Narodne skupštine, st. 1. i 2. Stav 1. člana 23. glasi: "U Narodnoj skupštini obrazuju se poslaničke grupe, po pravilu, najkasnije sedam dana od dana izbora predsednika Narodne skupštine". Mi u ovoj skupštini, po tumačenju predsednika i sekretara Narodne skupštine, imamo poslaničku grupu koja je formirana 8. septembra 2008. godine, znači, tri meseca nakon što je prošao ovaj rok koji je predviđen Poslovnikom Narodne skupštine. Član 23. stav 2: ''Poslaničku grupu čine narodni poslanici jedne političke stranke, druge političke organizacije ili grupe građana koja ima najmanje pet poslanika.'' Do juče, do njihove osnivačke skupštine, Srpska napredna stranka, kako se zove, nije postojala. Ova poslanička grupa, članovi poslaničke grupe nisu bili članovi nijedne političke stranke, jer su u međuvremenu isključeni iz Srpske radikalne stranke, nisu bili članovi nijedne druge političke organizacije, niti su bili članovi grupe građana. Prema tome, ni po jednom osnovu nisu mogli da imaju svoju poslaničku grupu. Treće, Tomislav Nikolić je u ovu skupštinu izabran kao kandidat Srpske radikalne stranke. Ovde imam uverenje o izboru za narodnog poslanika, molim kameru da to prikaže: ''Uverenje o izboru za narodnog poslanika. Utvrđuje se da je Tomislav Nikolić, rođen 15. februara 1952. godine, iz Novog Beograda, Bulevar Zorana Đinđića 45i'', ponavljam, Bulevar Zorana Đinđića 45i, iako je gospodin pre godinu i po dana obećao da će se iseliti iz tog bulevara, ''izabran za narodnog poslanika u Narodnu skupštinu sa Izborne liste Srpska radikalna stranka – dr Vojislav Šešelj, na izborima održanim 11. maja i ponovljenim na pojedinim biračkim mestima 18. maja 2008. godine.'' Mislim da je suprotno zdravom razumu, a potpuno sam siguran da je suprotno Ustavu i zakonu, da sad ovde Tomislav Nikolić bude poslanik, ne samo Tomislav Nikolić, nego i njegovi saborci, da bude poslanik neke druge političke partije, i to političke partije koja se svim sredstvima bori, pokušava da razbije Srpsku radikalnu stranku. Ali, to nije kraj ludila. Znate šta je još gore od svega toga? Još gore od svega toga jesu činjenica, to je, prosto, neverovatno, da ta, navodna, poslanička grupa uopšte nije učestvovala na izborima. Srpska narodna stranka je osnovana četiri meseca nakon izbora. Ona sad hoće da ima poslaničku grupu koja je formirana na osnovu izbora koji su održani 11. maja 2008. godine. Poslednja stvar, evo, ističe mi vreme, samo jedna rečenica. Što se tiče ovog bulevara Zorana Đinđića, vi znate da je gospodin Tomislav Nikolić dao reč da će u roku od nekoliko meseci da promeni svoju adresu. Ja mu predlažem da to ne čini, mislim da živi na pravoj adresi. Čovek koji ide političkim bulevarom Zorana Đinđića, i treba da živi u Bulevaru Zorana Đinđića.
Tri minuta i 30 sekundi. Narodni poslaniče, nije prekršen član 23. U roku od sedam dana, a nakon izbora 11. maja i konstitutivne sednice Skupštine, u Narodnoj skupštini je formirano pet poslaničkih grupa, a onda su, nedelju za nedeljom, formirano još četiri poslaničke grupe, od kojih, na primer, i Poslanička grupa manjina. Narodni poslanik Momir Marković pita gde to piše u Poslovniku. Ne piše u Poslovniku, nego dajem objašnjenje. Da piše u Poslovniku objašnjenje, onda ne biste morali da kažete da je povređen član 23. Dakle, formirane su, prvo, samo četiri, odnosno pet poslaničkih grupa, pa je do poslednje poslaničke grupe koja je formirana, Poslaničke grupe Napred Srbijo, formirano još četiri, i sada ima deset poslaničkih grupa. Sve poslaničke grupe formirane su na osnovu odredaba Poslovnika Narodne skupštine i čine ih narodni poslanici koji imaju sva prava i dužnosti koja im iz statusa narodnog poslanika proističu. Ostale zamerke koje ste izrekli ne tiču se Poslovnika, te ne mogu da vam dam nikakvo objašnjenje. Kako ste doveli u vezu kršenje Poslovnika i Bulevar Zorana Đinđića? Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Traži reč i želi da govori o povredi Poslovnika. Dobija reč na osnovu člana 100. stava 1. Posle njega, narodni poslanik Milorad Krstin, pa narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u našem društvu dešava se danas mnogo toga što oslikava jedan haos u kome se nalazi naša država. Povod mog javljanja po članu 226. tiče se davanja objašnjenja i obaveštenja u vezi sa mešanjem Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu u rad pravosudnih organa i, istovremeno, kršenja zakona čiji je idejni tvorac sadašnji ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Milan Marković. Dakle, tražim objašnjenje od ministra Markovića zašto ne poštuje Zakon o lokalnim izborima kada je u pitanju davanje mišljenja po zahtevu predsednika Skupštine opštine Ćuprija, a u vezi sa zahtevom Srpske radikalne stranke za povraćaj ukradenih mandata? O čemu se radi? Dobro je poznata činjenica da je u toku najveća krađa u istoriji srpskog parlamentarizma, počev od Narodne skupštine, pa sve do lokalnih skupština. PokradenajeSrpskaradikalnastranka. Verovali ili ne, u Skupštini opštine Ćuprija, umesto da poštuju Zakon o lokalnim izborima i da vrate mandate SRS-u, jer su ispunjeni i svi zakonom predviđeni uslovi, oni, zamislite, znači, vlast u Ćupriji, traže od ministra, odnosno od Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu mišljenje, odnosno predlog kako da reše ovaj problem. U stvari, to nije nikakav problem, jer je Zakon o lokalnim izborima apsolutno jasan i nedvosmislen. Pored skupštine opštine, postoje i pravosudne institucije, postoji sud koji je, takođe, zakonom predviđen da donosi rešenja, upravo u ovakvim slučajevima kada se lokalna vlast ogluši o postojeći zakon. Šta će nam onda sudovi, ako ministar sebe stavlja u ulogu sudije? Kao da su lokalni funkcioneri baš toliko neobavešteni, pa treba da im ministar tumači pomenuti zakon. Najgore od svega je što je dato obrazloženje toliko zamršeno, nelogično, rekao bih, čak, i smešno, samo da se obesmisli ono što sleduje po zakonu, a to je vraćanje odborničkih mandata. Što se tiče Skupštine opštine Ćuprija i njihove stručnosti, okružni sud je u odgovoru na žalbu SRS-a konstatovao da je poslednja sednica, verovali ili ne, Skupštine opštine Ćuprija sazvana mimo sopstvenog poslovnika, pa bi odluke koje bi se, eventualno, donele na toj sednici bile nelegitimne. Ovo je jedan, stvarno, karakterističan primer kako ministar krši sopstveni zakon, zakon koji je on lično branio pred poslanicima prošle godine. Identična, ili slična situacija desila se, mislim, još u nekoliko opština u Republici Srbiji i nameće nam svima jedno logično pitanje. Čemu onda Zakon o lokalnim izborima? Čemu član 47. ovog zakona, kada taj isti zakon krši, upravo, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu? Čemu, takođe, član 102. Ustava, kada taj ustav krše oni koji su se za taj član najviše zalagali?
Narodni poslaniče, da li možemo da damo primer ministru, pa da ne kršimo Poslovnik i poštujemo vreme određeno za izlaganje, a po zahtevu da se govori o povredi Poslovnika? Molim službu da stenogram narodnog poslanika dostavi Ministarstvu za lokalnu samoupravu, sa traženom informacijom. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin, koji želi da govori o povredi Poslovnika, i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, radi građana Srbije, radi vas iz vladajuće koalicije, da kažem ovo. Naime, u ponedeljak, negde oko devet časova, došao sam u prostorije Poslaničkog kluba SRS-a - dr Vojislav Šešelj, to su prostorije na drugom spratu, kancelarija broj 60. Kada sam ušao unutra, video sam da se neko za vreme vikenda, izgleda, uselio u te prostorije i sve što je moglo da se uradi jeste da se utvrdi da ta prostorija više nije za upotrebu. Naime, kablove od dva telefona, u datom momentu, nismo mogli da pronađemo, odnosno, ostao je samo go aparat. Televizor, koji je u vlasništvu Narodne skupštine, bio je s iščupanim kablovima, kako onog za priključenje na struju, tako i za kablovsku televiziju, zajedno s antenom koja je bila rasturena, a fotelja, stolovi i sve ostalo je ispremeštano. To se sve desilo u subotu posle zasedanja, znači, za vreme vikenda. Neko je uzeo od obezbeđenja ključ kancelarije broj 60 na drugom spratu i uradio ono što je urađeno. Pozvao sam službu i potrudili smo se i našli sve kablove, skupljene i bačene iza jednog malog ormara, ali je trag ostavljen u vidu plakata Tomislava Nikolića, tobože, novog predsednika neke novoformirane, nazovistranke. Taj pečat je ostavljen nama, da znamo da mogu da nam uđu u prostorije kad hoće i da mogu da rade s našim skupštinskim materijalom, kao i s inventarom, šta hoće. Evo, to je slika i prilika ''žutog preduzeća'', koje je to dozvolilo novoformiranoj poslaničkoj grupi i novoformiranoj stranci. Možete proveriti kod osobe koja je došla da dovede u red tu prostoriju. Gospođo predsedavajuća, ja bih vas molio samo da mi odgovorite kada ću moći kao narodni poslanik ...
Tri minuta je, kažite koji član Poslovnika je povređen.
Javiću se ponovo.
Narodni poslaniče, ako već dobijate reč na osnovu člana 100, onda u vremenu do tri minuta morate da kažete o povredi kog člana želite da govorite. Inače, to se može smatrati težim kršenjem i zloupotrebom poslovničke procedure. Stoga vas molim da do trećeg minuta, kad god smatrate da je u vašem izlaganju to potrebno, samo kažete koji je član Poslovnika u pitanju, jer to niste učinili u ovom izlaganju. Prosto vas podsećam da sledeći put ne zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, želi da govori o povredi Poslovnika i dobio je reč na osnovu člana 100. stav 1, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne samo sad, ne samo danas, već od početka rada ove skupštine grubo se krši Poslovnik. Član 23. stav 1. kaže – u Narodnoj skupštini obrazuju se poslaničke grupe, po pravilu, najkasnije sedam dana od dana izbora predsednika Narodne skupštine. Dakle, po ovom poslovniku, koji bi trebalo da bude ''Sveto pismo'' za rad Parlamenta, sve poslaničke grupe koje su formirane sedam dana posle izbora predsednika Narodne skupštine nisu izabrane po Poslovniku. Da vidimo da li može danas, može i u pauzi, može kako hoće, jer se Poslovnik krši. Gospođo predsedavajuća, vi niste prvi među jednakima, vi ste jednaki, samo je gospođa Đukić-Dejanović prva među jednakima. Ingerencije predsednika ne pripadaju vama, osim kad predsedavate, a vi se malo zanesete, pa, čak, i kad izađete, bojim se da ćete jednog trenutka početi da kažnjavate poslanike i u hodniku. Grubo je prekršen član 106. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže: ''Opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika'', a videli smo iz stenograma da gospođica Nataša Jovanović nije prišla govornici, ''koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč'', ni to se nije desilo, ''koji, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanju koje nije na dnevnom redu, ako prekida govornika u izlaganju, dobacuje, odnosno ometa govornika'', a iz stenograma se vidi da se to nije desilo, ''ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica''. Pa, znate šta, privatni život drugih lica, ukoliko ta druga lica nisu napravila ovakvu pljačku kakva je napravljena, neverovatnu pljačku volje građana Srbije kakva je napravljena u poslednjih mesec dana, zahvaljujući istom gazdi. Sad vam je isti gazda, Manter, i vaš i njihov. Nekad se kleo – matere mi, a sad se kune – Mantera mi. Takođe, opomena se izriče ako poslanik upotrebljava psovke ili uvredljive reči. Pravo da vam kažem, bojim se da kad se malo zagrebe ta politura demokratska, izađe najprljaviji primitivizam. Imali smo u Skupštini prilike da to vidimo, i to u dva slučaja, od gradonačelnika i u slučaju jednog odbornika. Grubo se krši i član 201. Poslovnika, gospođo predsedavajuća. Moram da ga pročitam: "Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta...", zatim: "po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta". Narodni poslanici koji su postavili poslaničko pitanje imaju pravo na pet, odnosno još pet minuta, a ne vi koji odgovarate; vi dva puta po pet minuta odgovarate svakom poslaniku. Prosto, neverovatno. Do krajnjih granica kršite Poslovnik i ponašate se kao da na to mesto na kome sedite sutra neće sesti neko drugi da vas uči demokratiji.
Narodni poslaniče, nije prekršen član 23. koji reguliše formiranje poslaničkih grupa. Nakon izbora i nakon konstitutivne sednice Narodne skupštine, u prvih sedam dana, ili neposredno nakon konstitutivne sednice, formirano je četiri, pa pet poslaničkih grupa, pa onda još četiri. Narodni poslanik traži pravo na repliku. Narodni poslanik nema pravo na repliku. Dajem vam objašnjenje, zato što nemate dobar uvid u odredbe Poslovnika, pa iz zablude iskazujete da su neke odredbe povređene, a nisu. Dakle, član 23. Formirano je još nekoliko poslaničkih grupa između Poslovnikom propisanog roka za formiranje poslaničkih grupa, do poslednje poslaničke grupe koja je formirana, Poslaničke grupe "Napred Srbijo", na osnovu člana 23. Poslovnika Narodne skupštine. Sve poslaničke grupe imaju ista prava i sve poslaničke grupe sastavljene su od članova koji imaju status narodnog poslanika i narodne poslanice. Što se tiče člana 201, član 201. nije povređen, jer se odnosi na poslanička pitanja i na sednicu na kojoj se postavljaju poslanička pitanja. Vaše insistiranje da je davanje reči na osnovu povrede Poslovnika, a po članu 100, istovremeno i poslaničko pitanje, sada je pitanje mere, na koju moram da vas upozorim, koliko to prelazi granice tolerancije i prećutnih dogovora o tome da se Poslovnik zloupotrebljava. Molim vas da to ne činite. Dakle, član 201, kao i članovi 200. i 199. odnose se na poslaničko pitanje. Može se, sasvim jednostavno i dobro obrazloženo, svako vaše insistiranje da se to može primeniti na ovoj sednici smatrati povredom ugleda Narodne skupštine, omalovažavanjem Narodne skupštine, jer svi mi znamo da teče rasprava u pojedinostima i da ta rasprava u pojedinostima nema veze s poslaničkim pitanjima, koja se postavljaju na sednici koju, na zahtev bilo koje poslaničke grupe, predsednica Skupštine zakazuje. Tada imate pravo da govorite pet minuta, imate pravo da dobijete reč i kažete da niste zadovoljni odgovorom ministra, kada bude te sednice. Sada teče rasprava u pojedinostima o zakonu koji je na dnevnom redu. Stvarno vas molim da svi zajedno pokažemo poštovanje ovog našeg zajedničkog doma, Narodne skupštine, sa svom mogućom tolerancijom za prava i opozicionih i vladajućih poslanika da imaju priliku da svoju strategiju i svoje stavove iskažu za govornicom Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Dobrislav Prelić. Traže reč povodom povrede Poslovnika, člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, posle ovog vašeg monologa, teško se odlučiti odakle da počnem. U svakom slučaju, u pitanju je povreda člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Ono što je najvažnije, vi, kao narodni poslanik, imate apsolutno pravo da s ovog mesta gde se sada nalazim iznosite političke stavove vaše političke stranke, odnosno DS-a. To pravo nemate kada predsedavate Parlamentom. Tada ste u potpuno drugačijoj ulozi. Vi ste nama sada više minuta pričali o nekoj fantomskoj poslaničkoj grupi. Naravno, mi znamo da je stav DS-a da podržava Borisa Tadića, a Boris Tadić je doveo do toga da mi danas u Parlamentu imamo ljude koji predstavljaju neku stranku koja nije učestvovala na parlamentarnim izborima. To je ključno pitanje, gospođo Čomić. Nemojte vi da objašnjavate, formalno, koliko dana treba da protekne do formiranja poslaničkih grupa itd. Ako već iznosite stav vaše političke partije, onda kažite da li je stav DS-a da u Parlamentu mogu da sede članovi neke stranke koja nije učestvovala na izborima. To je suštinsko i osnovno pitanje. Kada ste nekom od kolega, više ne znam kome ste se obraćali, skrenuli pažnju, tj. narodnim poslanicima, da isključe mobilne telefone, gospođo Čomić, opet ste koristili neko pravo koje ste sami sebi negde zapisali. Ne kažem, niti mislim da preterano korišćenje mobilnih telefona, pogotovo zvonjenje itd., ne ometa nekoga ko govori, ali pretpostavljam da su poslanici koji se javljaju za reč dovoljno koncentrisani i da to ne treba da im pravi problem. Nigde ne piše u našem poslovniku da je zabranjeno korišćenje mobilnog telefona. Molim vas da se suzdržimo. Više nije samo u pitanju tumačenje Poslovnika na vaš način, nego još i dodajete neke odredbe kojih nema. Takođe vas molim da se uzdržite od pravljenja grimasa i smejanja iza leđa narodnim poslanicima, jer to činite redovno. Tri minuta, završavam.
Na primedbu o tome da je prekršen Poslovnik kada je reč o formiranju poslaničkih grupa, mogu da dam objašnjenje samo na osnovu formalnih razloga i na osnovu odredaba u Poslovniku Narodne skupštine koje se tiču formiranja poslaničkih grupa. To zna svaki od poslanika koji ističe povredu Poslovnika. Na osnovu člana 23. formirane su poslaničke grupe, nakon izbora i nakon konstitutivne sednice Skupštine, i onda, u nedeljama iza tog formiranja, formirano je još poslaničkih grupa: Poslanička grupa manjina, Poslanička grupa PUPS, Poslanička grupa G17 plus itd. Sve poslaničke grupe su na internet stranici Narodne skupštine. Kao poslednja poslanička grupa, formirana je "Napred Srbijo". Ono što je pravilo za svaku poslaničku grupu, jednako je, bez obzira na to da li su se formirale u roku od sedam dana nakon konstituisanja ili kasnije. Za molbu da se isključe mobilni telefoni ne smatram da je potrebno da stoji u Poslovniku. Da bih pozvala na pristojnost, ko god da je to zaboravio, zamoliću da ga isključi, jer se to na sednicama Skupštine, jednostavno, ne radi; ne telefonira se i ne drže se uključeni mobilni telefoni. Narodna poslanica kaže: "ali se spava". Ni toga nema u Poslovniku, ali se dešava. Dakle, nije bilo povrede Poslovnika i stvarno vas molim da ne zloupotrebljavamo Poslovnik kada je u pitanju ovaj prećutni dogovor da se deo sednice odvija samo kroz javljanja narodnih poslanika, a po želji da govore o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega, narodni poslanik Momir Marković.
Gospođo Čomić, javljam se na osnovu člana 104. i reklamiram povredu Poslovnika: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju s uvažavanjem". Gospođo Čomić, mislim da se vi, pre svega, meni, u vašem obrazloženju, niste obratili s uvažavanjem. Evo, zbog čega. Tražio sam od vas obaveštenje, znajući da vi, inače, dajete obrazloženja i da ona traju obično od dva do četiri minuta, ali ste pokušali vešto da izbegnete odgovor koji sam tražio. Naime, kada sam citirao član 31, rekao sam da predsednicu Narodne skupštine u slučaju privremene sprečenosti zamenjuje jedan od potpredsednika Narodne skupštine koga ona odredi, o čemu obaveštava sve narodne poslanike. U razgovoru sa gospođicom Jovanović sam saznao da je gospođa Đukić-Dejanović nije obavestila o tome. Vi ste to vešto izbegli da mi odgovorite. Nadam se da ćete mi dati obrazloženje kada budem završio. Znam, gospođo Čomić, da se vama jako žuri u Evropu i da usvojite ove zakone, ali morate da budete svesni da način na koji radite Srbiju nikada nećete odvesti u Evropu. Evo, zašto. Zato što, pre svega, mora da se poštuje demokratija i moraju da se poštuju zakoni. Ne poštujete ni demokratiju, ni zakone. Svim građanima Srbije je, apsolutno, jasno da je sinoć osnovana jedna nova politička stranka, da su izbori bili 11. maja, da je SRS osvojila 78 mandata. Neću da pričam o moralu, jer je u srpskom narodu, uopšte, poznato da kada neko obraz stavi pod onu stvar, nema razloga govoriti o moralu. Nadam se da ćete poštovati zakon i da ćete vratiti mandate SRS-u, da ćete vratiti mesta u odborima SRS-u, predsednička mesta u odborima SRS-u. Svo ovo što radite je protivzakonito i dobro je što su prenosi Skupštine javni, da naši građani vide da, u stvari, DS i Boris Tadić potpomažu i štite lopovluk u Parlamentu.
Narodni poslaniče, istakli ste povredu člana 31. u prethodnom javljanju. Čula sam šta ste rekli, ali sam smatrala da nije potrebno da vam objašnjavam, da od mene tražite odgovor o razgovoru koji se odvijao između vas i potpredsednice Nataše Jovanović i, eventualno, nje i predsednice Narodne skupštine. Kako mogu da znam ko je kome šta rekao? Molim vas da pitanja i ono što se definiše kao povreda bude, zaista, definisano kao povreda. Nema načina da ja vama kažem da li je član 31. prekršen ili nije, jer nisam prisustvovala razgovoru između vas i potpredsednice Nataše Jovanović, kao što nisam bila prisutna u razgovoru, ako ga je uopšte bilo, između nje i predsednice Narodne skupštine. Zato sam smatrala da smo se razumeli. Očigledno da nismo. Izvinite. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega, reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako predsedavajuća već nekoliko puta hoće da kaže, da dokaže da nije prekršila član 106, opet reklamiram povredu Poslovnika, član 106, u slučaju kada je predsedavajuća izrekla dve opomene gospođici Nataši Jovanović. "Opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine" – nije se desilo, "koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč" – nije se desilo, "koji pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu" – nije se desilo, "ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora" – nije se desilo, "ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica" – nije se desilo, doduše, nije se desilo tada, ali se može desiti u drugom slučaju, "ako upotrebljava psovke ili uvredljive izraze" – pa, pola Demokratske stranke bi odmah moralo da dobije opomene čim se pojavi u sali Skupštine, ne mislim na ove, nego na odbornike u gradskom parlamentu, koji je tu, 150 metara od nas, "ako drugim postupcima narušava red na sednici itd.", i protiv narodnog poslanika se izrekne opomena, izrekne se i druga opomena. Pitam vas, gospođo predsedavajuća, ko može vama da izrekne opomenu? Ovo što vi radite sa poslanicima, pogotovo s poslanicima SRS-a, to je teror. To prevazilazi granice svakog ukusa.
Narodni poslaniče, član 106. je primenjen potpuno u skladu s odredbama i nije bilo njegovog kršenja pri izricanju ne dve, nego druge opomene, pa onda i poslednje kazne, odnosno oduzimanja reči. Na vaše pitanje, pretpostavljam da znate odgovor – ko može meni da izrekne opomenu ili težu meru? Bilo ko ko predsedava dok ja izlažem za govornicom Narodne skupštine ili na bilo koji način kršim bilo koju odredbu Poslovnika Narodne skupštine, za koju je predviđena mera izricanja opomene, što verujem da narodni poslanik Momir Marković vrlo dobro zna i da je pitanje retoričko. Molim vas da se uzdržimo od retoričkih pitanja i da, poštujući naše pravo na odbranu procedure i ispunjavajući svoje političke strategije, ostanemo van domena čisto retoričkih izricanja povrede Poslovnika. Reč ima poslanik Dragan Stevanović, posle njega, narodni poslanik Paja Momčilov. Narodni poslanik Dragan Stevanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, ovog puta bih da iskoristim svoje pravo po Poslovniku, u skladu sa čl. 225. i 226, i da dam određene informacije, pre svega, Skupštini, svakako, vama, mislim da će vam biti od koristi, a onda i javnosti, koja ima priliku da nas sada gleda i posmatra. Mislim da će ove informacije i činjenice otkloniti eventualnu sumnju, ako se kod vas javlja, zbog čega SRS ovoliko insistira na svojim mandatima, mandatima koji joj pripadaju, i zbog čega u tom kontekstu reklamira čak i Poslovnik i zbog čega neće od toga odustati. Naime, ovo nije prvi put da se SRS-u dešavaju ovakve stvari. Kroz ovu svežu istoriju parlamentarizma u Srbiji, to je pokušavano ko zna koliko puta. Poslednji put pre ovoga bilo je s jednim mandatom koji je Bogoljub Karić uspeo da ukrade SRS-u. Sada ću, citirajući određene izjave, ukazati na principijelan stav SRS-a o tom pitanju, ma na koju stranku se odnosilo, a u ovom slučaju se, svakako, radi o SRS-u. "Mislim da stranka Bogoljuba Karića nije mogla da uđe u Parlament, zato što niko ne može da uđe u Parlament bez izbora. Onda bismo bili prva država u kojoj je neka stranka postala parlamentarna godinu i po dana posle izbora". Ovo je moja poruka svim političkim strankama, ili će sada da se odupru, ili ćemo prestati da se bavimo političkom borbom. Što bismo se mi onda borili, kada posle izbora ne znamo koliko ko ima poslanika? Mi ćemo iz dana u dan da se bavimo politikom, mi ćemo da sprovodimo kampanje, mi ćemo da izlazimo na izbore, a Bogoljub Karić će da sačeka i da kupi sve poslanike koji budu izabrani. I, gde je moral Ustavnom sudu Srbije? Nijednom političaru u Srbiji ne odgovara da poslanik raspolaže svojim mandatom, jer je SRS osvojila tada 82 poslanička mesta, pa toliko moramo da imamo svakog časa. Da li je osvojio Bogoljub Karić neko poslaničko mesto? Nije. Pa, odakle mu? Stvar je prosta. Ovo je fundamentalno pitanje za Srbiju. Bogoljub Karić može da uđe u Skupštinu samo na ručak, a njegova stranka, samo se nadam, nikada neće biti parlamentarna. Da, ali šta ako neko od 250 poslanika sutra umre, čiji je taj mandat i kome pripada?'' Završiću. ''Kako okolnosti mogu da određuju kome pripada mandat, valjda se ne obaziremo na okolnosti, nego na izborne rezultate?'' Ovo je u maju 2005. godine izjavio tadašnji zamenik predsednika SRS-a, sada građanin Nikolić. Gospodin Nikolić je promenio stranku. Tomislav Nikolić je promenio principe. Mi nemamo nameru da od principa odustanemo i dosledno ćemo tražiti ono što nam pripada, a to je 20 poslaničkih mandata. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega, narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponovo ukazujem na povredu člana 24. i molim vas, gospođo predsedavajuća, da sad koristimo samo zdravu logiku, a ne manipulacije, u pokušaju da se odgovori na nešto što ne može da zadovolji elementarnu logiku. Pročitaću vam ponovo pažljivo: ''Poslaničke grupe predlažu članove svakog odbora, srazmerno broju narodnih poslanika koje imaju u Narodnoj skupštini''. Evo vam sajt, današnji datum, 22.10.2008. godine, i vi imate poslaničku grupu SNS. To je nepostojeća, apsolutno, poslanička grupa, jer je deklarisana bila grupa "Napred Srbijo", ako je deklarisana, ali što je najcrnje, ta poslanička grupa potpada pod SRS grupaciju. Oni su delovi SRS-a i to ne korespondira s elementarnom logikom, a vi nas ubeđujete da je to u redu. Broj od 250 poslanika čini 100% u ovom parlamentu. SRS, sa svojih 60, čini 24% poslanika, a, recimo, ova nova grupa građana, kako god hoćete ih zovite, i SNS, ovde, kao poslanički klub, ne, to je stranka, sa svojih 20 članova, 8% su zastupljeni u Parlamentu. U Odboru za prosvetu imaju tri predstavnika, to je 20% Odbora, a SRS ima jednog predstavnika, i to je 6%, a treba da imamo 24%. Vi tvrdite da to nije povreda Poslovnika. Pa, šta vi nama govorite, a šta ste uradili u jednoj neveštoj manipulaciji, da kažete, evo, na dnevnom redu imamo Predlog odluke o izmenama i dopunama Odluke o izboru članova odbora. Nijedan akt koji je ovde ponuđen neće ispraviti ovu nelogičnost i ovu sramotu koju vi podržavate i potpirujete, jer G17 plus, NS, PUPS, SPS, ZES i DSS popunjavaju i zamenjuju svoje članove. Nemojte to da radite, nismo mi idioti. Nemojte praviti od nas idiote, da dajete nesuvisla obaveštenja koja ne stoje. Odgovorite, molim vas. I, kako vam kaže gospođa Vjerica – slušajte, vi autoritarno vodite ovaj parlament, ne autoritativno, ne svojim autoritetom. Vi se ovde ponašate kao u filmu "Let iznad kukavičjeg gnezda" – ona Flečerka. Kako vam kaže Vjerica Radeta, vi možete da kažete odgovor, pa da pitate poslanika da li je zadovoljan, pa, ako nije zadovoljan, u danu za glasanje da se glasa o vašem tumačenju. Vi to uopšte ne činite. Nemojte to da radite, molim vas. Odgovorite, konačno, na ovo što vas ja pitam i kažite da ovo nije kršenje Poslovnika. Eto, samo toliko.
Nije kršenje Poslovnika, iz dva razloga. Prvi je što su... (Narodni poslanik Paja Momčilov dobacuje: "Vi niste normalni".) Nema kršenja Poslovnika Narodne skupštine, iz dva razloga. Sve poslaničke grupe su formirane prema Poslovniku. Možete uvidom u stenogram videti da sam rekla da su danas na dnevnom redu izmene i dopune članova odbora Narodne skupštine i da je to po Poslovniku tačka koja uvek može da se stavi na dnevni red. Vaših predloga o proporcionalno pravednoj podeli članova nema, zato što nema predloga predsednika poslaničke grupe Dragana Todorovića i nema predloga predsednika poslaničke grupe Tomislava Nikolića. Ne može niko umesto predsednika poslaničke grupe da podnosi zahtev zaizmenu i dopunu članova skupštinskih odbora. To je isključivo pravo predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Todorović, predsednik Poslaničke grupe SRS-a, potpuno legitimno i iz svojih razloga, u skladu sa Poslovnikom, nije podneo zahtev za izmene i dopune, što ne znači da to ne može na prvoj sledećoj sednici. To je bila jedna od dobrih tradicija u Narodnoj skupštini, da imamo dogovor o članovima, ali da bi bilo izmene procenata, mora biti predloga predsednika poslaničke grupe. Predsednik vaše poslaničke grupe taj predlog nije dostavio i ja vas molim da ne zloupotrebljavate više Poslovnik po tom pitanju, jer nećete dobiti reč za zloupotrebu i omalovažavanje Skupštine. Uputiću vas da o tome razgovarate s predsednikom Poslaničke grupe. Zaista vas molim da ostanemo u okvirima onoga što je dogovoreno – prećutna i tolerantna komunikacija, u odnosu na vaše zahteve za izricanje povrede Poslovnika. Ponavljam, uvidom u stenogram, možete videti, upravo zbog toga što toga nema na ovoj sednici, da je po Poslovniku to moguće da bude na prvoj sledećoj sednici. Narodni poslanik ne može dobiti repliku na objašnjenje, i to znate, tako da ne možete tražiti repliku, ali možete tražiti reč na osnovu člana 100. Izvolite. Već sam rekla da reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Da ne bude da kršim Poslovnik i da je omaška, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, zato što ovo što je iznela gospođa Gordana Čomić, na neki način, ne odgovara istini. Ne kažem da je to gospođa Čomić uradila namerno, ali verovatno nije obaveštena o koracima koje je preduzela SRS kada su u pitanju njeni mandati, odnosno članovi odbora, u koje je SRS, odmah po formiranju Skupštine, na osnovu dogovora koje su postigle sve poslaničke grupe i na osnovu procenta koji imamo u Parlamentu, odredila poslanike, odredila predsednike tih odbora, potpredsednike. Ostalo je još da se usaglasimo oko delegacija. Podsetio bih predsednike poslaničkih grupa da smo tada, na neki način, skrenuli pažnju da bi bilo poželjno, kao što smo se oko odbora dogovorili, dati određene odbore opoziciji. Ta praksa je od 2004. godine, pa je od te 2004. godine Administrativni odbor, Odbor za odbranu i bezbednost u Skupštini Srbije i u tadašnjoj Skupštini SCG pripadao najjačoj opozicionoj stranci. To je bio korektan dogovor, jedini kojim Skupština može da krene ukoliko hoćemo da normalizujemo rad i ukoliko hoćemo da Skupština stvarno obavlja posao za koji je nadležna, da u nju dolaze predlozi zakona i da se o tim zakonima odlučuje. Sve bi to i dalje teklo bez ikakvih problema da niste, verovatno, zbog problema koje imate u vašoj koaliciji, što smo imali prilike da čujemo, zato što su, možda, i neki zahtevi pojedinih koalicionih partnera takvi, morali da dođete u situaciju da imate nekoga ko će vam omogućiti da u datom momentu to prevaziđete bez velikih problema, kao i iz drugih razloga, koje smo izneli. Vi ste omogućili jednoj grupi građana da u ovoj skupštini uzurpira prava SRS-a. Između ostalog, gospođo Čomić, jutros sam rekao šta je rekao vaš predsednik Izvršnog odbora kada su u pitanju mandati koalicije Za evropsku Srbiju, ZES – da to može da se poredi samo sa udarom komete. Kada je u pitanju SRS, onda je to potpuno uobičajeno. Izvinjavam se, prekoračio sam vreme.
Zahvaljujem i mislim da smo dali, manje-više, istovetno obaveštenje. Ja, naravno, manjkam u detaljima i preciznostima, ali narodni poslanik Paja Momčilov je drugi put insistirao i zato je obrazloženje bilo šire i detaljnije. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega, narodni poslanik Slobodan Vuković.
Gospođo predsedavajuća, gospođo Čomić, pozivam se na član 27. Poslovnika o radu Skupštine Srbije, u kome se kaže, pod stavom 3, da se predsednik Narodne skupštine, u ovom slučaju ste vi zamenik predsednika, stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine, predsedava sednici Narodne skupštine i vrši poslove predviđene Ustavom. Moram da vas podsetim na neke stvari, a posle ćete mi vratiti vreme. Na član 23. se pozivate celo prepodne danas i njime obmanjujete građane Srbije, jer tvrdite da su u proteklom periodu formirane poslaničke grupe, više poslaničkih klubova, što nije tačno. Ovde predstavljate termine, retoriku, servirate priču, tj. etiketu poslanicima SRS-a koji pokušavaju da vas od jutros ubede u jednu veliku razliku. Član 23. kaže – poslaničku grupu čine narodni poslanici jedne političke stranke, druge političke organizacije ili grupe građana koja ima najmanje pet narodnih poslanika. Pozivam vas na član 102. stav 2. Ustava, koji je najviši pravni akt i mimo ovog poslovnika, koji kaže – narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika. Pitam vas, po kom osnovu poistovećujete poslanike nove poslaničke grupe PUPS i novonastale poslaničke grupe Napred Srbijo? Šta je PUPS uzeo od SPS-a što mu ne pripada? Šta je Poslanička grupa manjina uzela od Poslaničke grupe ZES što joj već ne pripada? Jesu li oni išli u neki koalicioni sporazum? Jesu li se, u skladu s ovim zakonom i članom 102. stav 2. Ustava, dogovorili? Jesu. Da li je ovde jedan građanin priznao da je prekršio ovaj zakon i da je ukrao ono što ne pripada njemu, uzeo ono što nije njegovo? U čemu vi pravite retoriku, čime vi postavljate u istu ravan te poslaničke klubove i ovo? Onda nas ovde kritikujete zato što tražimo ono što je naše. Nemojte se baviti demagogijom. Nemamo ništa protiv, neka se oni reklamiraju, slikaju, neka rade šta hoće, neka su u kampanji, iako izbora nema, nije to nama problem. Neka vrate mandate, neka izađu na izbore, pa neka dođu ovde i formiraju šta god hoće, ako pređu cenzus, a ne našu stvar da uzimaju. Medijski mrak je za SRS na snazi od kako je nastala ova famozna poslanička grupa, a oni dobijaju sve moguće privilegije u svim emisijama, na svim kanalima, i onda se ljutite što tražimo, po Poslovniku, odgovore na neka pitanja. Hvala vam na vremenu i izvinjavam se za devet sekundi, ali odgovor, u skladu sa članom 100. stav 3, očekujemo od vas.
Svi narodni poslanici su isti u pravima i dužnostima. Poslaničke grupe mogu biti formirane samo na osnovu Poslovnika Narodne skupštine. Formiranje poslaničkih grupa bilo je i u roku od sedam dana i nakon toga. Dokle god članovi poslaničkih grupa imaju status narodnog poslanika, imaju sva prava i dužnosti koji iz tog statusa proizilaze. To je poslovnička obaveza. Narodni poslanik Milan Avramović kaže da nije zadovoljan. Želite da se glasa? (Da) O tome će se glasati. O kršenju člana 23, Narodna skupština će se izjasniti u danu za glasanje. Povreda Poslovnika. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč, na osnovu člana 100. stav 1, pre drugih narodnih poslanika, odnosno narodnog poslanika Slobodana Vukovića.
Gospođo Čomić, dame i gospodo poslanici, povređen je član 42: ''U toku trajanja mandata člana odbora, na predlog poslaničke grupe, Narodna skupština može razrešiti člana odbora iz reda članova te poslaničke grupe...'' Da bude potpuno jasno, mi smo to uradili 9. septembra. Tražili smo da se razreši dužnosti član Odbora Narodne skupštine Republike Srbije za ustavna pitanja Tomislav Nikolić, u Administrativnom odboru, takođe, Tomislav Nikolić. Takođe smo, 9. septembra, tražili da se razreši Božidar Delić, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Ovo najbolje govori o kakvim se ljudima radi u ovoj novoj poslaničkoj grupi, ili novoj stranci. Između ostalog, ovde se nalaze i potpisi Veroljuba Arsića i Budimirović Jelene. Oni su 9. septembra potpisali da se smeni Božidar Delić s mesta potpredsednika Skupštine. Onda su, zajedno s nekim pokretnim i nepokretnim stvarima, otišli u taj novi poslanički klub. Postavite sami sebi pitanje – kakvi su ovo ljudi? Da li je moguće da na ovakav način pljunu na sopstveno dostojanstvo, da se ovako ponize, pre svega, pred građanima Srbije, a, valjda, imaju i porodicu. Kako mogu to da objasne? Šta je to bilo toliko odlučujuće za njih da u toku nekoliko dana tako drastično promene odluku? Jedan od njih nam je pominjao neke probleme koje je imao u vezi s nekim parama i strahovima. Ne pričam vam napamet. Šta je motiv za ovo kad je, čak, i optuživao, ima tu više poslanika pred kojima je to radio, Tomislava Nikolića? Koji je to razlog da on za tako kratko vreme napravi takav salto mortale, da je to, prosto, nezamislivo? Ono što je najveći problem, vi iz ''žutog preduzeća'' to omogućavate. Da vi principijelno poštujete Poslovnik, Ustav i zakon, to nikada ne bi moglo da se desi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Vuković. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega, reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažani građani, javio sam se i iskoristiću svoje pravo da nešto kažem o čl. 225. i 226. Poslovnika o radu Skupštine Srbije. Takođe, i vas, gospođo predsedavajuća, građanko, želim da obavestim da SRS konstatuje da vi danima ovde olako prelazite preko naših inicijativa da se reše neke stvari koje, očigledno, već nedeljama predstavljaju kršenje Poslovnika. Vi olako prelazite preko toga i mislite da će to tako proći. Mi vam pokazujemo da sednice Skupštine Srbije moraju da budu mnogo ozbiljnije. Morate da uvažite ovoliki broj poslanika, i iz opozicije i iz pozicije, koji nedeljama, po Poslovniku, traže svoja prava poslanika. Podsećam vas da smo pre dva dana obavestili javnost da je, nakon sednice Skupštine grada, održane u petak, oktobra 2008. godine, na kojoj je gradonačelnik Beograda, Dragan Đilas, na najgrublji i najvulgarniji način izvređao potpredsednika Gradskog odbora Zorana Ognjanovića i njegovu porodicu, došlo do eskalacije nasilničkog ponašanja od strane odbornika DS-a Janka Radakovića. Tada smo obavestili ovaj dom i očekivali smo da ćete nešto preduzeti. Dobar deo te iste sednice Gradske skupštine, na kojoj je donet Statut grada Beograda, odbornik Janko Radaković je prespavao, što je odbornik SRS-a Milan Zgonjanin ovekovečio snimkom preko mobilnog telefona, kasnije postavljajući snimak na internet adresu – Fejsbuk, koji mogu da nađu svi oni koji se razumeju u to, uz šaljiv komentar – probudimo Janka Radakovića, odbornika DS-a u Skupštini grada Beograda. Umesto da prihvati svoju grešku i izvini se svim Beograđanima zbog spavanja na tako važnoj sednici Skupštine grada, odbornik Janko Radaković krenuo je stopama svog političkog idola Dragana Đilasa i, preko zajedničkog prijatelja, putem interneta, Milanu Zgonjaninu poslao preteću poruku sledeće sadržine – reci tvom prijatelju, radikalu Zgonjaninu, iz Šilerove, da se ne igra sa mnom, jer će biti gepekovan i onda – pravac Avala, pošto je našao mene da proziva, a ne zna ko sam ja i koliko sam lud. Verujemo mu, zato što to dolazi iz ovog preduzeća, da čovek zna šta priča. Završio sam citat. Nažalost, to nije bio kraj siledžijskog ponašanja DS-a i njenog odbornika. On je ponovo uputio pretnju da će Milan Zgonjanin, ukoliko ne prekine da javnosti otkriva njeno pravo lice, proći kao predsednik Gradskog odbora Nemanja Šarović i na sledeću sednicu doći u modricama. Želim da vas podsetim, one koji ne znaju...
Tri minuta i 30 sekundi.
...izvinjavam se, javiću se kasnije po Poslovniku.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, dve stvari da raspravimo. Ne možete vi meni vašim autoritativnim stavom da zabranjujete da se javljam po Poslovniku i da mi pretite sankcijama. Drugo, da se vratimo opet radu, onakvom kakvom nas je učio gospodin Vojislav Šešelj, koji je vrhunski pravnik i uvek je od nas zahtevao da ovde govorimo činjenicama. Ukazujem na povredu 27. člana Poslovnika, gde lepo i jasno piše, gospođo Čomić, predsednik se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ako je član 23. ugrožen neravnomernom raspodelom među poslaničkim grupama, hajde da ostavimo sve ostalo, da ostavimo moral. Znaju građani Srbije da pod vlašću recikliranog DOS-a nema morala u politici. Znaju građani Srbije dobro, shvatili su, da za njih postoji drugi moral i znaju građani Srbije da je ono što je moral najbliže onome što je sadržano u 10 Božijih zapovesti. No, vi ste dužni da se starate o sprovođenju Poslovnika, da se ne krši, a ne gospodin Todorović, jer vi ste prva među jednakima, vi imate i veće materijalne prinadležnosti zbog toga što morate više da vodite računa o svemu ovome. Dobili ste objašnjenje da je SRS, gospodin Todorović, pokušao da uvede stvar u normalne pravničke i poslovničke tokove, tražeći da se građaninu Tomislavu Nikoliću u Administrativnom odboru oduzme vođstvo, zato što mu, po ovom poslovniku i po nekom dogovoru, ne pripada to mesto. Vi se oglušujete o to i pravite se ludi i sad nama držite lekcije kako mi ne radimo svoj posao kako treba. Molim vas, da završim sa članom 100, stalno se pozivate na njega. Završni stav: ''Ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će, bez pretresa, odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje''. Nemojte da nam pretite da nećete da nam dajete više reč. Vi niste sudija, vi ste prva među jednakima. Jedino kada vidite da ne postoji saglasje između vašeg objašnjenja i mojih tvrdnji, to stavljate na glasanje. Prekinite da više glumite žandara neprincipijelne dosovske koalicije.
Da li želite da se o vašoj povredi glasa u danu za glasanje? Narodni poslaniče, pitam vas da li želite da se o povredi o kojoj ste govorili glasa u danu za glasanje? (Paja Momčilov, s mesta: Ako vi kažete da nije povreda Poslovnika, pročitajte 4. član šta kaže.) Potpuno razumem tumačenje člana 23. od strane narodnog poslanika Paje Momčilova, ali kršenja tog člana nema i nikakav problem ne bismo imali da je predsednik vaše poslaničke grupe podneo zahtev za izmene i dopune članova skupštinskih odbora. Već smo čuli nekoliko puta na kakve probleme je predsednik vaše poslaničke grupe nailazio u pokušaju da se napravi dogovor i zbog čega nema formalnog zahteva Poslaničke grupe SRS-a da se već na današnjoj sednici izvrši proporcionalna i odgovarajuća zamena poslanika u skupštinskim odborima. Molim da se o ovome skupština izjasni u danu za glasanje. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, jer želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam jutros, oko 10, ili 10,30 časova, započela raspravu vezanu za član 201. Poslovnika Narodne skupštine i u nekoliko navrata su i neke druge kolege poslanici govorili vezano za taj član Poslovnika i svaki put je gospođa Čomić, na neki svoj, čudan način, pokušavala da objasni primenu ovog člana. Zaista, imam potrebu, pre svega, kao pravnik i kao neko ko odlično poznaje ovaj poslovnik, a verujem da je toga svesna intimno i gospođa Čomić, da objasnim, pre svega, radi javnosti, jer ne želim da bilo ko ostane u uverenju da poslanici SRS-a na bilo koji način krše Poslovnik. Da objasnim malo, neću citirati sve članove. Inače, poslanička pitanja su regulisana čl. 198-202. Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo Čomić, molila bih vas da ovo, kao i sve drugo, pažljivo saslušate, mislim da vi to, inače, radite. Član 200: ''Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje, Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku, u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Pisani odgovor Vlade, odnosno nadležnog ministra, dostavlja se narodnim poslanicima. Izuzetno, ako je u pripremi odgovora na poslaničko pitanje potrebno utvrditi određene činjenice čije utvrđivanje zahteva duže vreme ili složeniju analizu, rok za davanje odgovora na poslaničko pitanje može se produžiti, ali ne više od 30 dana.'' Dalje, član 201: ''Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru, u trajanju od najmanje pet minuta.'' Gospođo Čomić, kada bismo ovaj član 201. tumačili tako kako ga vi tumačite, onda narodni poslanik nikada ne bi bio u prilici da kaže javno da nije zadovoljan odgovorom koji je dobio od ministra i onda bi to samo davalo mogućnost da ministri, onako, reda radi, napišu nešto narodnom poslaniku i da, kao, bude zadovoljena forma. Dakle, nigde, ni u jednom članu, evo, citirala sam, ni u jednom stavu ne stoji da narodni poslanik u nekom određenom trenutku reaguje na odgovor na poslaničko pitanje dobijen od ministra, odnosno nadležnog organa, već to radi, lepo piše, posle datog odgovora na poslaničko pitanje. U kom momentu je dat taj odgovor, to zavisi od toga koliko su Vlada ili nadležni organi bili efikasni, da li su to uradili nakon nekoliko dana ili, najduže, nakon 30 dana. Dakle, gospođo Čomić, evo, razmislite, uskoro će i pauza, pa imate priliku da o čl. 202. i 201. konsultujete nekog dobrog pravnika. Pretpostavljam da zamenik sekretara ovo može da vam objasni, da vi pokušavate nas da sprečite da na osnovu člana 201. komentarišemo odgovore koje dobijamo od ministara, odnosno od nadležnih organa.
Tri je minuta i 30 sekundi.
Hvala lepo. Citat je trajao jedan minut i 20 sekundi, pratila sam.
Bili ste upozoreni na vreme u četiri minuta i 30 sekundi. Četiri minuta i 30 sekundi, minus jedan minut i 20 sekundi. Drago mi je da i narodna poslanica i ja, kao narodna poslanica, poštujemo vreme koje nam je na raspolaganju. Dakle, član 201. je član iz dela Poslovnika o poslaničkim pitanjima i odnosi se na proceduru na sednici, i isključivo na sednici, na koju, na zahtev poslaničke grupe, bilo koje poslaničke grupe, ponavljam, mislim da je to dobra odredba u Poslovniku, Vlada, predsednik Vlade, pojedini ministri ili svi ministri dolaze i odgovaraju na poslanička pitanja. Procedura na toj sednici je da poslanik mora da ima pravo da se obrati ministru, nezadovoljan njegovim odgovorom. Ono o čemu imamo neformalan dogovor u primeni Poslovnika, dakle, tu sednicu u ovom sazivu još nismo imali, bila je u prethodnom sazivu, ne striktnu primenu, ne detaljno i vrlo kreativno, kako je već spomenuto, jeste da se reč može dobiti, kada nije u pitanju bilo koja druga vrsta dobijanja i davanja reči, znači, rasprava u načelu, rasprave o pojedinostima, samo na osnovu člana 100, da se govori o povredi Poslovnika. Kada narodni poslanik dobije reč, jer je to jedina mogućnost u toku bilo koje druge sednice, osim sednice koju na zahtev bilo koje poslaničke grupe zakazuje predsednica Narodne skupštine, tada mora da kaže koji član Poslovnika je povređen, kakva je priroda povrede, i onda predsedavajući ima obaveze, ima dužnost da odgovori narodnom poslaniku. U okviru našeg dogovora, a u želji da zaista izgradimo zajedno ovu našu Narodnu skupštinu, reč se dobija, a za izlaganje koriste čl. 226. i 225. Uvidom u stenogram, možete videti da sam upozoravala poslanike koji omaškom, ili slučajno kažu poslaničko pitanje, a nemaju prava, zato što se po čl. 226. i 225, koji su iz dela Poslovnika Narodne skupštine – prava i dužnosti, samo traži informacija koja nije vezana za tok Narodne skupštine, apsolutno, nema nikakve veze s procedurom Narodne skupštine, u okviru prava i dužnosti je i u potpuno drugim kanalima se odvija, ali smo, zbog nade u dobar duh rasprava, kojih je bilo u ovoj skupštini, odlučili da se i po povredi izrečenoj, uslovno, čl. 225. i 226. dobija reč po Poslovniku. Dobijanje reči povodom povrede Poslovnika, upotrebe ili zloupotrebe, na čl. 225. i 226. je potpuno različito od člana 201. i dela Poslovnika koji reguliše poslaničko pitanje. Sada određujem pauzu, a rad Skupštine nastavljamo u 15 časova, zbog toga što do 14 časova ne bi niko od narodnih poslanika imao prostora za pun govor, ili bi bilo primedaba da se ne daje pauza tako potrebna narodnim poslanicima. Dakle, ima već prijavljenih. I narodni poslanik Nenad Čanak, isto, želi da govori o povredi Poslovnika i dobiće reč u 15 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Samo da pitam da li se neko javlja povodom amandmana? Gospodin Petar Jojić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče Parlamenta Republike Srbije, u ime SRS-a, a shodno odredbama čl. 225. i 226, tražio bih jedno obaveštenje. Naime, u dnevnom listu "Kurir" od 21. oktobra 2008. godine, saopšteno je javnosti da je "Elektromreža Srbije", zbog kašnjenja hrvatske kompanije "Končar" u isporuci transformatora, oštećena za više od 10 miliona evra. Tražio bih obaveštenje da li je ovo tačno, da proverimo. Naime, prema napisima iz "Kurira", hrvatska kompanija "Končar" –energetski transformatori, u kojoj je suvlasnik nemački "Simens", oštetila je domaće javno preduzeće "Elektromreža Srbije" za više od 10 miliona evra. Ugovor o kupovini hrvatskih transformatora, u ime "Elektromreže Srbije", potpisao je neki Dragan Vignjević, a nasledio ga je gospodin Miloš Milanković. Samo tražim obaveštenje, da znamo kada je zaključen ugovor o isporuci transformatora, po kojoj ceni, kada je trebalo izvršiti ugovorne obaveze i kolika je šteta koja je nastala ovakvim ugovorom, tj. ovakvom nepromišljenom situacijom i ugovornim odnosom sa partnerom iz Hrvatske? Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je okupirana, Srbiji se oduzimaju teritorije; Šiptari sa juga, Hrvati sa zapada. Vojvodina je okupirana. Samo jedna firma gospodina Todorića, prema nekim podacima, kupila je u bescenje oko 300 hiljada hektara najbolje zemlje u severnoj srpskoj pokrajini. Zbog toga tražim obaveštenje koliko je, zaista, tačna ta informacija i da li je tačno da je gospodin Todorić pokupovao ogromnu imovinu i opljačkao građane Srbije, po kojoj ceni je kupio koju nepokretnost, da li je ispoštovao ugovore i da li će Vlada Republike Srbije da spreči ovakvu otimačinu?
Narodni poslanik Momir Marković, a zatim narodni poslanik Aleksandra Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo evromeraklije, pošto se toliko kunete u poštovanje demokratije, demokratskih načela, ponavljam, jer nisam od prethodnog predsedavajućeg dovoljno shvaćen, pitam, kako je moguće da se mimo Poslovnika formiraju poslanički klubovi i popunjavaju odbori? Član 23: "U Narodnoj skupštini obrazuju se poslaničke grupe, po pravilu, najkasnije sedam dana od izbora predsednika Narodne skupštine". Sedamdeset puta po sedam dana je već prošlo od kada smo izabrali gospođu Slavicu Đukić-Dejanović na mesto predsednika Narodne skupštine, a sada se formiraju neke poslaničke grupe, sa zahtevom da uđu u skupštinska tela, u skupštinske odbore. Gospodo evromeraklije, znam da vama odgovora: što gore, to bolje. Međutim, moraćete ili da prestanete da se deklarativno zalažete za demokratiju i da počnete tu demokratiju, koju uvozite sa Zapada tolike godine, da sprovodite, ili da se odreknete toga. Što se tiče mandata ovih građana, član 102. Ustava je nedvosmislen: "Mandat narodnog poslanika počinje da teče..." itd. Stav 2: "Narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika". Svi narodni poslanici SRS-a su ovu svoju slobodu iskoristili i potpisali blanko ostavke, potpisali ugovore i svoje mandate poverili SRS-u. Kad je, zloupotrebljavajući poverenje koje je stranka u njega imala, jedan od građana koji se predstavlja narodnim poslanikom uzeo ostavke i priznao, pre toga, i u nekoliko novina, "ja sam blanko ostavke zaturio", to znači da su ostavke postojale, da su ostavke, sticajem nesretnih okolnosti, bile kod njega. Priznao je da je ostavke zaturio i da je time oštetio stranku. Država, s obzirom na to da su ostavke postojale, može da reaguje i da mandate vrati SRS-u.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću tamo gde sam stao. Kao što ste obavešteni, danas je bila sednica Odbora za industriju, gde se raspravljalo o ceni gasa. Izgleda da su, kao što sam i rekao, najveći krivac posrednici, ''Jugorosgas'', i ne možete da se dogovorite ko je s njima, u stvari, sarađivao iz prethodne vlade, odnosno ko je bio umešan u ovu transakciju gasa pomoću posrednika. Ono što je najbitnije, jeste da je mali broj vas ovde privrednika i vi ne znate šta znači gas u toku procesa proizvodnje, naročito u fabrikama mineralnih đubriva, koje već počinju svoju proizvodnju, kao i u fabrikama koje su uključene u proizvodnju obojenih metala, gde isključenje može dovesti do katastrofalnih posledica. Moram vam reći, to se desilo 1997. godine, kada su Mađari zavrnuli gas, kod njih je bio ventil, i kada je celokupna proizvodnja srpske privrede u jednom momentu bila u zastoju. Znači, nije više bio problem dugovanje koje su srpska privreda i srpsko ministarstvo, u datom momentu, imali prema proizvođaču gasa, već je bio problem onog sistema distributera; gas je prolazio kroz njegovu zemlju, mogao je da zavrne gas. Dobro znate kakav je to bio problem u sistemu prenosa gasa sa Ukrajinom. Sad se pitam, da li mi se čini da G17, ili neke druge političke opcije, žele, verovatno, da se crpi gas iz Nemačke. Crpite ga, ako možete, ako ga u Nemačkoj ima, ili ako ga ima u bilo kojoj zemlji Evropske unije, ali ga nema. Znači, morate da ga crpite tamo gde ga ima i gde je njegova proizvodnja. Bilo je danas divnih pitanja, posvećenih baš domaćoj proizvodnji, o tome šta je sa gasom koji je u opticaju u domaćoj proizvodnji. Ne pominje se cena, uopšte, tog gasa, da li je validna i da li može da zadovoljava, ili je u opciji ona cena gasa koja se apsorbuje od drugih proizvođača. Sledeće pitanje koje je vrlo bitno, jeste pitanje pomenuto od strane određenih poslanika, a to je problem mafije. To je, u stvari, zagolicalo i predsednika Vlade i predsednika države, koji su se u datom momentu oglasili da bi izneli da je to pitanje vrlo bitno za naciju. Pitam vas, pa, kada ste izlazili s ovim predlogom za povećanje ...
Govorite 30 sekundi više, molim vas. Reč ima narodni poslanik Slobodan Vuković, a zatim narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u prethodnom obraćanju sam pokušao da ukažem na problem preko koga je olako pređeno i, očigledno, ovde se igramo gluvih telefona. Zašto sam ovu stvar posebno izdvojio i odlučio da izađem i da ponovo kažem nešto o tome? Nemanja Šarović je usred kampanje, predsednik Gradskog odbora SRS-a, na brutalan način pretučen, i to na podmukao način, dok je sedeo u kolima. Zvanično saopštenje je bilo da je to N.N. lice, nikad nije otkriveno ko je, ali se može naslutiti da to ide iz vašeg tabora. Pre godinu dana je i na mene nasrnuto. Sprej mi je isprskan u oči, u kolima, takođe, kad smo obavljali stranačke aktivnosti. Želim da podsetim da je i član DS-a Bojan Stanojević upotrebio iste reči vređanja i psovanja i majke i porekla, takođe, u Skupštini grada, pre godinu dana. To je zataškano. Sada, posle ovog događaja, nemile scene u Skupštini grada, očigledno je da se zna ko je to uradio, ko preti i ko nagoveštava da će i dalje ... Upozorite ovu gospođicu. Vi, očigledno, želite da branite stav Đilasa i ovog gospodina, Janka Radakovića. Nažalost, to nije bio kraj ovakvog ponašanja DS-a i njenog odbornika. On je ponovo uputio pretnju da će Milan Zgonjanin, ukoliko ne prekine da javnosti otkriva njegovo pravo lice, proći kao predsednik Gradskog odbora Nemanja Šarović i na sledeću sednicu doći u modricama. SRS konstatuje da je ovim činom DS preuzeo odgovornost za pomenuti događaj, kao i za sve druge napade na aktiviste SRS-a tokom prethodnih kampanja. SRS najoštrije osuđuje nasilničko ponašanje DS-a i njenih funkcionera. Pozivamo državne organe, u prvom redu, policiju i tužilaštvo, da reaguju pre nego što još neka od pretnji političkim neistomišljenicima, upućena iz redova funkcionera DS-a, ne bude ostvarena. Ovo je bilo pre dva dana ovde izrečeno. Upozorena je javnost, i nikom ništa. Takođe, nedeljama poslanici SRS-a vama, vladajućoj većini, skreću pažnju, silnim amandmanima i izlascima po Poslovniku, da obratite pažnju, da se više okrenete problemima građana nego što ovde branite Poslovnik.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević. Izvolite. Nastavićemo rad i posle 18 časova, o tački koja bude na dnevnom redu u 18 časova.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 27. Poslovnika o radu Narodne skupštine, stav 1: "Predsednik Narodne skupštine vrši poslove određene Ustavom". Pozivajući se na tu odredbu, citiram član 102. Ustava stav 3: "Narodni poslanik ne može biti poslanik u skupštini autonomne pokrajine, niti funkcioner u organima izvršne vlasti i pravosuđa, niti može obavljati druge funkcije, poslove i dužnosti za koje je zakonom utvrđeno da predstavljaju sukob interesa". Dakle, gospođo predsednice, mi u Narodnoj skupštini imamo četiri poslanika, od kojih su dvoje gradonačelnici, jedan je predsednik opštine, a jedan zamenik gradonačelnika. Sva četiri poslanika su iz poslaničke većine. Koliko znam, vaša poslanička većina broji 129, a da bi Skupština radila u skladu s Ustavom, kako predviđa i Poslovnik i Ustav, mora da postoji 126 ljudi koji će glasati za određeni predlog i dnevnog reda i za određene zakone. Napominjem da se Odbor za sukob interesa izjasnio o pitanju ovo četvoro ljudi, naših kolega. Pred nama su važni zakoni, rebalans budžeta, novi dnevni red. Kako mislite da to izglasate, ako Skupština funkcioniše u nelegalnom i nelegitimnom sastavu? Šta ćete preduzeti da ovo četvoro kolega vrati mandat i da se izaberu novi ljudi? Interesantno je da troje od ovih ljudi pripadaju jednoj poslaničkoj grupi, koja govori – stručnost ispred politike. Šta je tu problem? Da li je, možda, problem da postoji skrivenost poslaničkim imunitetom ili je to problem druge vrste? Dakle, hajde da vidimo kako ćemo da glasamo o budućem dnevnom redu, o zakonima, i kako smo do sada glasali o nekim stvarima na osnovu poslaničke većine koja je neki put iznosila 126. I danas, prilikom utvrđivanja kvoruma, neke druge kolege su bile u Skupštini. Prekršen je Poslovnik i molim vas da mi odgovorite na ovo pitanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandra Janković.
Javljam se po čl. 225. i 226. Sve više sebi ličim na Kalimera, jer sam, kao i većina opozicionih poslanika, prinuđena da informacije neophodne za naš rad i odgovore na pitanja naših građana tražim pod pritiskom i uz konstataciju, pa, to je nepravda. Ovog puta reč je o pitanjima vezanim za delokrug gospođe ministra za sport i omladinu, bivše balerine, bivšeg savetnika u Ministarstvu odbrane. Za razliku od gospodina Cvetkovića, koji se, objektivno, ne meša u svoje subjektivne nadležnosti, već ih prepušta lumenima poput Bože i Mlađe, gospođa Snežana se i te kako meša u svoj posao, ali tako što kvari sve čega se dotakne. Ona mu dođe kao neki antipod kralja Mide, koji je sve što dodirne pretvarao u zlato. Čega god se ova gospođa dotakne, makar to bilo i zlato, pretvara ga u prah i pepeo, često u otrovni gas, s obzirom na to iz koje stranke dolazi. Ovog puta, uz malu pomoć prijatelja Mlađe i ''benda'' G17 i malenog Bože, ministra nauke, koji je v.d. direktor Univerzijade, uspela je da moguće zlato Univerzijade u Srbiji pretvori u prah i pepeo, degradira i odbaci. Ako znamo da je Evrovizija bila odlično organizovana i Srbiji donela važne kulturne, političke, finansijske poene, bilo je za očekivati da i Univerzijada bude šansa za nas, kako u smislu razvijanja turizma, tako i u pogledu jačanja onog što je do skora bila jedina srpska uzdanica, a to je sport. Obaveza ministarke je tim veća što je ona, formalno, ministar sporta i omladine. S obzirom na porast maloletničke delikvencije, prostitucije, pedofilije, zloupotrebe svih mogućih psihoaktivnih supstanci i, generalno, loše atmosfere među mladima, koji su najveće žrtve posttraumatskog sindroma, jer su bili najviše izloženi štetnim dejstvima, neophodno je jačati i razvijati zdravlje, stilove življenja, pre svega, stimulisati mlade za sport. Ne mogu da verujem da gospođa Snežana ne čita novine. U poslednjih nekoliko dana, u raznim obračunima, stradalo je više mladih ljudi nego što strada za šest meseci u nekoj odgovornijoj državi. Dva osamnaestogodišnjaka pucala su u glavu sedamnaestogodišnjaku na izlazu iz teretane. Sin zaklao majku i oca zato što je narkoman, otac alkoholičar zlostavljao je dvoje maloletne dece i ženu, student je pokušao da izdejstvuje šesticu tako što je ušao i pištoljem pretio profesoru. Toliko smo se navikli na ove naslove da gotovo više i ne reagujemo. U toj atmosferi, na čelu sportskih organizacija često se nalaze korumpirani i za omladinu potpuno nezainteresovani ljudi, što je produkt dugogodišnje negativne selekcije. To nikako ne može biti slučajno. Ova vlast je ruinirala ili, bar, pokušala da ruinira sve bazične oslonce ovog naroda, poput Vojske i Crkve, a sada se obrušila i na sport. ''Zvezda'' ili ''Partizan'' nisu samo sportska društva, već stub kulturne institucije koji i te kako oblikuje svest, ali nesvesno, mnogih mladih. Dakle, kao da sve to nije dosta, na 250 dana od Univerzijade došli smo u situaciju da komisija iz Federacije Univerzijade ustanovi kako mi ne možemo da stignemo da napravimo predviđene pripreme. Sada su ostavili čoveka iz Brisela da prati kako će se to sve razvijati, valjda, on nije verovao na reč ovom Boži ''kanabisu'', koji mu je dao časnu tetkinu reč da će sve biti u redu.
Gospođo Janković, vreme.
Suština je da je smanjen broj sportova. Ispali su rukomet, veslanje, kajak, stoni tenis, rvanje, kanu, a i broj sportista, za 5.000. Objašnjenje je da sve to radimo da bismo štedeli, a realnost je da smo izgubili oko 300.000 evra. Na 5.000 sportista koji bi došli, ako se doda još troje-četvoro ili pratilaca ili trenera, to bi bilo oko 20.000 ljudi. Ako bi oni u Srbiji ostavili samo 10 do 15 evra, dolazimo do cifre od 300.000 evra. Da ne spominjemo hotele, hranu, izlaske. Šansa za afirmaciju sporta, turizma i neuništivog srpskog duha je propala. Da je gospodin Goran Petković, državni sekretar za turizam i kadar, naravno, G17 ''minus'', da on nije samo sjajan profesor, ali ni...
Gospođo Janković, četiri i po minuta govorite.
... bilo bi dobro da manje gleda u ove avione sa Šutanovcem, a da više vodi računa o turizmu. Ono što mene zanima, jeste da ako ministarka nije imala dovoljno morala da sama podnese ostavku zbog ovoga što je uradila, onda bar da nam da informaciju šta je to učinila. Namerno nisam govorila prezime ove ministarke. Govorim – gospođa Snežana, jer sam napravila blic anketu među poslanicima. Ne samo poslanici opozicije, nego ni poslanici pozicije, DS-a, SPS-a, pojma nemaju kako se žena zove, preziva. Postoje neki koji znaju, ali to su oni iz G17 plus.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javlja gospodin Jojić. Gospodine Jojiću, samo malo sačekajte, gospodin Andrić se javlja po Poslovniku.
Poštovana predsednice, molim vas da, prvo, upozorite poslanike s ove leve strane da ne dobacuju nama kada izlazimo da uzmemo reč. Nije mi jasno šta je njima, niti mi imamo šta privatno. Ako imaju šta da kažu, neka izađu za govornicu. Pozivam vas da iskoristite član 98. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, pošto nema predstavnika predlagača. Mislim da nije moguće da se nastavi rad po amandmanima, zato što će možda neki poslanici, svi imamo amandmane na ove zakone, da ubede predstavnike Vlade da neke od ovih tačaka prihvate. To se desilo prilikom prethodne dve tačke. Predstavnici Vlade su izlazili, na osnovu onoga što smo mi govorili, i rekli da će prihvatiti sugestije, da će prihvatiti amandmane. Toliko za sada. Praksa je uvek bila da resorni ministar ili neki drugi ministar iz Vlade sedi i sluša poslanike i daje konkretne odgovore i na pitanja i na predloge koji stižu od poslanika. Hvala.
Ministar će se uskoro priključiti, a prati sve vreme sve što se u sali događa, putem televizijskog prenosa. Gospodin Jojić ima reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajuća prepodnevne sednice je oduzela reč, tj. gospođa Čomić je oduzela reč potpredsedniku Narodne skupštine, gospođici Nataši Jovanović. Kada pročitate stenogram sa prepodnevnog dela ove sednice, utvrdićete da nema nikakvih povreda Poslovnika, niti prekršaja od strane gospođice Nataše Jovanović. Molim gospođu Dejanović, predsednika Parlamenta, da preispita ovu odluku i da se ovo pitanje razreši, zbog toga što nema nijedne jedine reči, nijednog slova, niti zapete, da je Nataša Jovanović bilo šta pogrešila, ili da je postavila neko pitanje ili dala odgovor ili komentar koji ne bi priličio Parlamentu. Toga u stenogramu nema. Zbog toga predlažem, gospođo predsedniče, da ovu odluku preispitate, vi ste predsednik Parlamenta, najvišeg zakonodavnog tela u državi, jer je oduzeta reč bez ijednog pravnog osnova. Dame i gospodo, gospođica Nataša Jovanović, narodni poslanik SRS-a, podnela je amandman na član 5. zakona koji je u predlogu, s tim što je u svom amandmanu predložila Parlamentu da, umesto reči "ministar", treba da stoji "MUP". To je naša osnovna i bitna primedba. Ministarstvo predstavlja ministar, ali ne u ovom slučaju, kada je u pitanju zaštita određenih interesa Vlade i države. Ministar je taj koji potpisuje akte, on jeste ovlašćen. Međutim, u zakonu treba da stoji, da figurira Ministarstvo kao institucija. Ministar nije institucija, ministar jeste ispred institucije, ali on nije institucija. Po našem mišljenju, definicija ovog predloga, ove odredbe, jeste da iza ovoga treba da stoji Ministarstvo. Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje – da li je Srbija bezbedna ili nebezbedna zemlja? Od 1945. godine, kako je Broz došao na vlast, i 1943. godine, kada je skrojio gaće Srbiji u Jajcu i kada je podelio teritorije bivše Kraljevine Jugoslavije, on je znao da Hrvatima i Šiptarima pripremi teritorije koje su pripadale Srbiji. Srbija nije imala adekvatno rukovodstvo da se suprotstavi Josipu Brozu, da Josip Broz ne otima teritorije Republike Srbije. On je to uradio namerno, s umišljajem, da se oslabe interesi Srbije, da se oslabi teritorija Srbija i da Srbija postane na Balkanu zavisna država. Dame i gospodo, Broz je 1945. godine otvorio granice prema Albaniji. Albanci su prelazili granicu tadašnje SFRJ. Niko ih nije zaustavljao, niko ih nije sprečavao, oni su prelazili sa stadima na KiM, a usput se naoružavali i zauzimali teritorije srpskog naroda i crkveno zemljište Metohije, kao najplodnije zemljište na teritoriji južne Srbije. To ne bi mogao da uradi Josip Broz da nije imao loše političko rukovodstvo, u to vreme, u Srbiji. Nije bilo nikog da zaustavi tog diktatora i srbomrsca. Kada su patriote iz određenih službi i organa unutrašnjih poslova i državne bezbednosti pokušali da preduzmu mere, da razoružaju šiptarsku bandu na teritoriji KiM-a, tada je Broz odlučio da se obračuna sa srpskim rukovodstvom i sa Srbijom i na taj način da pokloni unapred teritoriju Republike Srbije Šiptarima, odnosno Albancima. Poznato je da je 1966. godine, na 4. plenumu na Brionima, Josip Broz uspeo da pohapsi neke, da pomeri sa raznih funkcija i da eliminiše najvažnije srpsko političko, vojno i bezbednosno rukovodstvo. Srbija je ostala tada bez odgovarajućih kadrova u vojsci, ostala je u policiji bez kadrova. Neki kadrovi iz DB-a i javne bezbednosti su tada, sa 33 godine, penzionisani, jer ih je Broz najurio, a bilo je, što reče narodni poslanik i šef Poslaničke grupe Todorović, nešto slično tome i posle 2000. godine. To ne daje dobre i željene rezultate. No, da se vratimo granici. Ta granica je i dan-danas, tako reći, nepostojeća granica, nije obeležena, što reče gospodin Krasić, koji ima uvek prave misli kada treba da kaže ono što vredi, i to je bitno. Doneli smo zakon da Vojska više ne obezbeđuje granice, nego da se obezbeđenje granice prepusti nadležnim organima unutrašnjih poslova. Međutim, postavlja se pitanje – da li su organi unutrašnjih poslova u mogućnosti, s ovolikim brojem pripadnika policije, žandarmerije, uključujući tu i BIA-u, u mogućnosti da se brojnim unutrašnjim i spoljnim neprijateljima adekvatno i uspešno suprotstave? To je veoma problematično i ja u to sumnjam. Pored najbolje volje i spremnosti tih organa da zaštite državu, nisu u mogućnosti da granicuobezbede. Spoljni faktor je prisutan u našoj državi. Dolaze i izlaze kad god hoće. Samo na onim graničnim prelazima na kojima je uspostavljena stacionirana kontrola, možemo reći da se vrši kontrola granice. Međutim, postoje vrući dokazi za to da li je naša granica obezbeđena. U prilog tome idu i metode i hrabrost kriminalaca, pljačkaša i trgovaca drogom i trgovaca ljudima da nesmetano ulaze preko naše granice, što se potvrđuje brojnim dokazima, jer pripadnici organa unutrašnjih poslova, odnosno policije, pronalaze i otkrivaju brojna krivična dela na graničnim prelazima. Da je naša granica bezbedna i da su organi unutrašnjih poslova u mogućnosti da pokriju svaku stopu, ne bi toliki broj kriminalaca bio, niti bi toliko krijumčarenja droge bilo preko naše granice. To vam je dokaz da međunarodni kriminalci i šverceri znaju da imamo slabu kontrolu državne granice i zbog toga oni jurišaju preko teritorije Republike Srbije. Znate kako dolazi Solana, kako dolazi Oli Ren itd., njima ne treba ni viza, ni granični prelaz; oni su već Srbiju pregazili i uzduž i popreko. Zbog toga, dame i gospodo, potrebno je da ova država obezbedi granicu i da se ojačaju snage policije, žandarmerije i ostalih organa, kako bismo uspešno i adekvatno mogli da zaštitimo svoju državu i svoj narod. Vidi se, dokazi su bezbrojni, kako je razbijana bivša SFRJ, kako je razbijana SRJ, kako se sada razbija, rastače i parča Republika Srbija. Na šta vam liči vojvođanski Ustav, dame i gospodo narodni poslanici? Vi, gospodo iz DS-a, morate shvatiti da je stvar vrlo ozbiljna. Preti opasnost da dođe do secesije i severne srpske autonomne pokrajine. Vidite, ja sam danas nekoliko puta spominjao da Hrvati jurišaju na Vojvodinu, da otimaju poljoprivredno zemljište, da su velike vrednosti u nekretninama pokupovali u bescenje, da je Ministarstvo za poljoprivredu prodalo mnogim tajkunima iz Hrvatske, uz pomoć tajkuna iz Srbije, velike prostore i najvrednije poljoprivredno zemljište. Gospođo predsednice, da li ćete mi dozvoliti, nešto sam danas ovde izneo i obavestio javnost, ako mi dozvolite samo pola minuta.
Možete još četiri minuta da govorite.
Dame i gospodo, građani Republike Srbije, slede lokalni izbori u četiri opštine na teritoriji Republike Srbije. Devetog novembra biće izbori u opštini Ruma. Pozivam zbog toga građane opštine Ruma da računaju na odbornike SRS-a. SRS je predala punu listu i predlažem da građani izađu na izbore, da glasaju za SRS. SRS je nezamenljiva stranka, to je stranka koja čuva interese Srbije. Hvala vam.
Po Poslovniku su se javili narodni poslanici, najpre Aleksandar Martinović, a zatim Donka Banović. Imate još minut i po.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, skrećem vam pažnju na činjenicu da je povređen član 194. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže – pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinom pitanju koje je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici njenog odbora. Predstavnici Vlade učestvuju u radu Narodne skupštine u skladu s ovlašćenjima utvrđenim zakonom. Mi danas raspravljamo o amandmanima na Predlog zakona o državnoj granici. Trenutno, u sali ne sedi ovlašćeni predstavnik Vlade, ministar unutrašnjih poslova. Radi se o jedno vrlo ozbiljnom zakonu i o vrlo ozbiljnim amandmanima. Juče je gospodin Ivica Dačić sedeo u Narodnoj skupštini, aktivno je učestvovao u radu, polemisao s narodnim poslanicima i juče je rad u Narodnoj skupštini bio prilično konstruktivan. Danas je, očigledno, ministar promenio svoj odnos prema narodnim poslanicima, nema ga u sali Narodne skupštine. Kao što je rekao i moj uvaženi kolega Petar Jojić, državna granica Srbije je ugrožena, ne samo kada je reč o KiM-u, nego, nažalost, i na severu Srbije. Pre nekoliko dana, Skupština Vojvodine donela je protivustavni, odnosno utvrdila je protivustavni predlog statuta AP Vojvodine. Ovih dana, u pojedinim dnevnim listovima mogli ste da vidite ne samo da je Vojvodina odvojena od Srbije, nego se iscrtavaju i karte podela unutar same Vojvodine. Po tim kartama, Srem bi trebalo da bude interesna zona Hrvatske, i deo južne Bačke, ostatak Bačke i veći deo Banata – interesna zona Mađarske. Možda nekima u ovom trenutku to izgleda prilično daleko, ali upozoravam vas na činjenicu da je Vojislav Šešelj 1991. godine ukazao da se neprijatelji srpskog naroda neće zaustaviti na odvajanju Republike Srpske Krajine i Republike Srpske, da će svoj plan da pokušaju da realizuju i na teritoriji Kosova i Metohije i Vojvodine. Bilo bi zaista konstruktivno i važno da sednici Narodne skupštine danas prisustvuje i gospodin Ivica Dačić, da bi mogao aktivno da učestvuje u radu, odnosno da daje odgovore na pitanja koja će mu, pre svega, postaviti narodni poslanici SRS-a, koji su u najvećem broju i podneli amandmane na Predlog zakona o državnoj granici. Shodno tome, gospođo Đukić Dejanović, pozivam vas da ukažete gospodinu Ivici Dačiću da je njegovo prisustvu na sednici Narodne skupštine ne samo njegovo pravo, nego i njegova obaveza.
Zahvaljujem. Narodni poslanik, gospođa Donka Banović.
Poštovane kolege narodni poslanici, želim da se pridružim molbi, nisam baš shvatila da to mora da bude zahtev, ali, recimo, molba, koja je upućena od strane poslanika iz opozicije, a molba je upućena vama, gospođi Đukić-Dejanović, da obezbedite da Skupština valjano radi. Mi radimo na amandmanima o veoma važnom zakonu, o zakonu o zaštiti državne granice. Neke je amandmane na ovaj zakon Vlada prihvatila, međutim, ima dosta amandmana i narodni poslanici žele da ubede ministra policije, gospodina Ivicu Dačića, da prihvati i njihove amandmane. Ukoliko on nije u sali, onda je taj čitav proces prilično otežan. Čuli smo objašnjenje od vas da gospodin Ivica Dačić prati prenos Skupštine, dakle, sedi negde i gleda prenos na Drugom kanalu RTS-a. Ako već to radi, onda ne može da obavlja taj drugi posao kvalitetno, zbog koga je i odsutan. Malo ko može da radi dve stvari kvalitetno u isto vreme. Postoje neki kućni aparati koji to mogu, zovu se "multipraktik", ali kada su ljudi u pitanju, to ide jako teško. Dakle, ako gospodin Ivica Dačić već negde sedi gde gleda ovaj prenos preko televizije, valjalo bi da dođe u Skupštinu i da čuje obrazloženje narodnih poslanika zašto treba prihvatiti neke veoma kvalitetne amandmane. Hvala.
Povredu Poslovnika reklamira gospodin Ivan Andrić, narodni poslanik.
Gospođo predsednice, mislim da ste stvarno prekršili član 104, time što ste rekli da ministar prati prenos Skupštine preko televizije, ali to neka ide vama na dušu. Da mi iskoristimo ovo malo vremenadok gospodin Dačić ne dođe da čuje amandmane, pa da, po čl. 225. i 226, obavestimo narodne poslanike i javnost šta se danas dogodilo u Odboru za industriju Narodne skupštine Republike Srbije. Mogu da kažem da je naša borba, kada to kažem, mislim i na LDP i na sve poslanike opozicije, u poslednja dva dana dala rezultat i da je Vlada, konačno, počela da je razmatra tu nakaradnu odluku o poskupljenju cene gasa od 60%. Ono što je sada jasno, to je da je ono što vi nazivate opstrukcijom, u stvari, bio naš legitiman način da se kroz institucije izborimo za ono što mislimo da je potrebno. Dakle, danas je postalo jasno svima, uključujući ministra energetike, da je pitanje od suštinskog značaja za cenu gasa u Srbiji – pitanje kompanije "Jugorosgas". Reći ću vam samo da je provizija koju je ta kompanija planirala da uzme u toku sledeće godine, od 40 miliona evra, jednaka povećanju cene gasa koje bi pretrpela sva domaćinstva ukupno u Republici Srbiji. Dakle, to je danas jedan od zaključaka ovog odbora. Mi smo i dalje insistirali da se ukine pravo na proviziju te kompanije, pravo na njihovo posredništvo, ukazali na mnoge nepravilnosti u formiranju te kompanije, u prepuštanju većinskog dela "Gaspromu" od strane te kompanije i mogu da kažem da, kada smo danas videli na vestima da je konačno gospodin Dinkić prihvatio tu inicijativu i, naravno, predložio je kao svoju, da će se on boriti od danas za to da se ukine posredništvo u kupovini gasa, to sigurno znači, kada je on čuo, da su svi čuli. Stoga, samo mogu da vam kažem da je ono što smo naučili za ova protekla dva dana to da se vredi boriti kroz ovu Skupštinu, bez obzira, gospođo Dejanović, koliko nas vi vređali tim stavom, ne znam kako to da nazovem, jer da narodnom poslaniku odgovorite da ministar nije tu, ali da gleda prenos preko televizije, umesto da sedi s nama i odgovara na pitanja i na amandmane koje poslanici predlažu, stvarno, mislim da nije u redu. Još jedanput vas molim da iskoriste svoje pravo po članu 98. stav 2. i da napravite pauzu od desetak-petnaest minuta, koliko je ministru potrebno da prekine da gleda televiziju i da dođe u salu sa narodnim poslanicima. Hvala.
Povodom amandmana se javio gospodin Momir Marković, ali uvažavam, zaista, vaš predlog i mislim da je u redu da napravim pauzu od 10 do 15 minuta. Da li hoćete vi da govorite, pa da napravimo pauzu posle vašeg izlaganja? Nema potrebe za pauzom. Izvolite, gospodine Markoviću.
Svaka čast našoj policiji, uspela je i ministra da privede. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS insistira već godinama, od kad ste vi evromeraklije preuzeli državu u svoje ruke, da se ne stavlja nikad ''ministar'', nego ''ministarstvo''. Ministarstvo je institucija, ministar je pojedinac u tom ministarstvu, jeste na čelu, ali je pojedinac. Ako ovako budete nastavili, ispašće da kad ministar spava, celo ministarstvo spava, ministar na pecanje, celo ministarstvo na pecanje. Ministar može u ime ministarstva, ali ministarstvo mora da bude nadležno. Ministar gleda Skupštinu preko televizije, celo ministarstvo gleda Skupštinu preko televizije. Zbog toga insistiramo na tome da je ministarstvo institucija, a ministar je državni činovnik, i ništa drugo, i ne mogu mu se ovakva ovlašćenja davati, ne samo kad je u pitanju Ministarstvo unutrašnjih poslova, nego sva ministarstva. Ne znam kad će vam već jednom doći u pamet da poslušate pametne savete SRS-a i da ih konačno primenite. Kad je već ministar tu, da ga pitam. Predlog zakona o zaštiti državne granice, sve je u redu, ministre, ali na jednom delu teritorije države mi nemamo granicu, odnosno ne možemo je štititi. Da ste iskoristili Rezoluciju 1244, ovlašćenja iz Rezolucije 1244, pa da onih 1000, do 1000 policajaca bude na KiM-u, mogli bismo da kažemo da i tu državnu granicu kontrolišemo, ne ovu između Kosova i Srbije, to nije ni granica, nego onu dole, gde se Kosovo i Metohija graniči s Albanijom i Makedonijom. Prema tome, predlažem poslanicima da u danu za glasanje usvoje amandman gospođice Nataše Jovanović i umesto reči "ministar", u zakonu piše "Ministarstvo".
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, evo, danas se u skupštinskoj raspravi nalazi još jedan u nizu, kako to vole predlagači da kažu, istorijski važnih akata, odnosno prošengenskih zakona. Predlog zakona o zaštiti državne granice je ništa drugo do još jedan prilično nedorečen akt, koji, pre svega, ne uvažava političku realnost u kojoj živimo. Čak i ovi mnogobrojni pokušaji, pre svega, poslanika SRS-a da kroz amandmane, koliko-toliko, poprave predložene zakone, teško će rešiti onu suštinsku problematiku. Voljom vladajuće većine, verovatno će i ovakav zakon ugledati svetlost dana, ako im ne preostane daha od ovog gasa ovih dana, ali ostaje opravdana bojazan da će, poput svih prethodnih u setu, o kojima smo razgovarali tokom prethodnih dana, ostati samo mrtvo slovo na papiru. Kada je o Predlogu zakona o zaštiti državne granice reč, osnovni problem je što država Srbija, zahvaljujući ovom nenarodnom režimu, vođenom evrointegracijama, u ovom trenutku, zapravo, i ne zna gde su joj državne granice. Teško je i nerealno očekivati od nekog ko ne poštuje Ustav i zakon da ispoštuje barem ovakav zakonski akt, baš kao što je slučaj i sa zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, zakonom o strancima, pogotovo ovim vrhuncem licemerja vlasti, to je zakon o formiranju ove agencije za borbu protiv korupcije. U ime Poslaničke grupe SRS-a, podneo sam amandman na član 6. stav 1, tražeći da se briše tačka 4, smatrajući da je suvišna i da je već sadržana u tački 1. Tačka 4. glasi – proverava da li lice ispunjava uslove za ulazak, odnosno izlazak iz Republike Srbije. Smatrao sam da je to potpuno nepotrebno, s obzirom na to da se već u ovoj 1. tački pomenutog člana kaže da se vrši uvid u putne ili druge isprave propisane za prelazak državnih granica. Vlada je, naravno, a šta bi drugo, odbacila predloženi amandman, uz prilično šturo i nesuvislo obrazloženje, pozivajući se na već pominjani zakon o strancima, tačnije, na član 11. istog zakona, da bi, navodno, usvajanje ovog mog amandmana bilo u nekom pravnom neskladu. Istini za volju, u ovom članu 11. zakona o strancima se formuliše na koji se način odbija ulazak u Republiku Srbiju strancu i već u 1. stavu kaže – ako nema važeću putnu ispravu ili vizu, ukoliko je potrebna. Imajući u vidu ono što sam istakao u ovoj uvodnoj napomeni, ne treba da čude pojave na koje smo mi iz SRS-a ukazivali i ranije, vezane za nepoštovanje Ustava i zakona Republike Srbije na području koje obuhvata državna granica Srbije, a to je, naravno, Kosovo i Metohija. Ljudima iz DS-a je mnogo bliža, očigledno, i pravno prihvatljivija tzv. država Kosovo, a sve zarad vlasti. Najbolji, i već pominjani, jeste primer Stanka Jakovljevića, funkcionera DS-a, koji i dalje pokušava da vedri i oblači pod okriljem Tačijeve bratije, iako smo i kolega poslanik Avramović i ja, čini mi se, još u julu, dobili od Ministarstva zvanično objašnjenje da Stanko Jakovljević, nekadašnji koordinator, nema više nikakvih ingerencija, odnosno, nakon izbora koji su održani 11. maja i preuzimanja vlasti od strane srpskih radikala, i u opštini Štrpce, kao i u većini opština na KiM-u, dakle, to su organi države Srbije. Međutim, 8. avgusta, ja tu imam i odluku o nekim kadrovskim rešenjima, o imenovanju određenih direktora za pojedina odeljenja, i sve to, naravno, u vezi sa članom 62. tačka 2. Zakona o lokalnoj samoupravi Kosova itd. Zato i ne treba da čudi što se pred poslanicima Srpskog parlamenta nije našla Rezolucija o KiM-u i zato, očigledno, nikoga ne čudišto je sve spremno da Misija Euleks uskoro zagospodari ovom južnom srpskom pokrajinom. Hvala vam.
Narodni poslanik Zoran Krasić, o amandmanu.
Na početku ću morati da ukažem na problem koji je bio prisutan i u zakonu o strancima, a nalazi se i u ovom zakonu, i u ovom i u kasnijim članovima Predloga zakona. Upotreba reči "ministar" i "Ministarstvo" ovde ima neku logiku. Međutim, to što ste napisali je pogrešno. Zašto je pogrešno? Sada ću da vam objasnim.Zato što je ministarstvo organ državne uprave, a ministar je član Vlade, po Ustavu Republike Srbije. Tačno je da je u Zakonu o državnoj upravi propisano da ministar donosi opšte akte, da bi se definisalo ko to radi u ministarstvu. Ali, u Zakonu o ministarstvima i u članu 136. Ustava Republike Srbije je propisano nešto drugo, što vi niste primenili u ovim vašim predlozima zakona. Samo da vas podsetim da unutrašnje uređenje ministarstava i drugih organa i organizacija državne uprave propisuje Vlada. To je do sada bilo stereotipno – uredbom. Što se tiče Zakona o državnoj upravi, nadam se da vam je poznato da unutar ministarstava postoje organi uprave i oni mogu biti uprave, inspektorati i direkcije. Direkcije su samo za one stručne poslove, koji izlaze izvan klasičnih upravnih poslova i postoji neka veza s privredom, to je zbog jednog od prethodnih zakona u kom je bila Direkcija za oduzetu imovinu, a posebne organizacije mogu biti sekretarijati i zavodi. Ovu organizaciju i ovu strukturu niste primenili. Šta hoću da kažem? Ako se ovim zakonom i propisuje nadležnost u ovoj oblasti, a ta oblast je zaštita granice, onda ne možete da idete u unutrašnju organizaciju nadležnog ministarstva, a vi u većini ovih članova propisujete i kažete: "pogranična policija" itd. To ne biste smeli da radite, tim pre što je uredba akt kojim se određuje unutrašnja organizacija ministarstva, tim pre što je Zakonom o ministarstvima precizno određena nadležnost i nema potrebe da idete s ovakvim odredbama. Velika greška, moram da vam skrenem pažnju, potiče još iz člana 1. stav 1, gde se definiše predmet ovog zakona. Kažete da se ovim zakonom uređuje zaštita državne granice, organizacija i način vršenja zaštite. Podsetio bih vas da onda, u članu 5. stav 2, način obavljanja poslova zaštite državne granice ne bi mogao da propisuje ministar, već zakon. Vi niste dosledni u tome. Vi ste postali žrtve Balinčeve škole, i to jednog slobodnog pisanja i interpretacije zakona, gde, ukoliko je kao inokosni organ u ministarstvu nadležan ministar, vi onda trpate ministra u sve druge propise. Ministar nije organ državne uprave, već je to ministarstvo. Sada bih se vratio na ovaj amandman. Moram da vam skrenem pažnju da se u članu 6. stavu 1, između ostalog, navode i reči: "primenjuju se policijska ovlašćenja", a policijska ovlašćenja su regulisana Zakonom o policiji. U tom zakonu su propisani i pretres i pregled, jer je to policijsko ovlašćenje. Tim poslom se bave ovlašćena službena lica. Vi sada ulazite u nešto što je unutrašnja organizacija Ministarstva, pa pričate o graničnoj policiji, pa navodite u tom članu 12 tačaka. Tačka koja je predmet ovog amandmana, to je tačka 4), proverava da li lice ispunjava uslove za ulazak, odnosno izlazak iz Republike Srbije. To se, valjda, podrazumeva s ovim napred. Ono što je mnogo opasnije sadržano je u tački 3). Kaže se: "ako postoji sumnja u identitet". Pa, nije dovoljna svaka sumnja. I ja sumnjam u nekoga, pa zato što sam ovlašćeno službeno lice, zbog toga što sumnjam, mogu da primenim meru. Mora da postoji neki intenzitet te sumnje. Ona mora biti osnovana, mora na neki način da bude ozbiljna sumnja, a ne, u slučaju svake sumnje – hajde sad, primeni policijska ovlašćenja. Mislim da je to veliki nedostatak. Kasnije ću da vam pričam o ovome što ste naveli u članu 7. Pošto nemamo amandmana na član 7, mislim da će vam biti interesantno. Meni uopšte nije jasno. Kaže se: "i radnje kojima se može ostvariti zakonom određeni cilj". Šta je cilj ovog zakona? Vi ste rekli ovde – primena ovlašćenja. Kaže se u članu 7: "Policijski službenik, pri obavljanju poslova zaštite državne granice, može primenjivati samo ona ovlašćenja, mere i radnje kojima se može ostvariti zakonom određeni cilj". Vi u ovom zakonu nemate cilj. Usput da vam kažem, cilj je poslednja uporišna tačka koja motiviše čoveka na neku aktivnost. Šta je vama ovde cilj? Šta je cilj ovog zakona? Zakon nema cilj. To je škola Zorana Balinovca. Sve može u slobodnom, arhaičnom obliku. Stoga, stav počinje sa "iako", "ipak" itd. Vi ste se slatko nasmejali povodom izlaganja gospodina Jojića, ali vam je on rekao jednu veliku istinu – nikada SFRJ nije imala zvaničnu granicu prema Albaniji. Bile su neke table, bili su neki stubovi itd., ali nikada međunarodno verifikovano, katastarski itd. Samo da vas podsetim, prethodna vlada, na čelu sa Vojislavom Koštunicom, ne u prethodnom mandatu, nego u onom prvom, s Makedonijom je pregovarala, dogovarala i utvrdila granicu Republike Srbije prema Makedoniji, ne samo ovaj deo, kako ovi kažu – Preševska dolina, nego je tamo i Brezovica. Da li vi tražite ispunjenje tog sporazuma? Ne tražite. Ne mogu sada da prozivam Dačića, dva meseca je čovek ministar. Šta je od 2000. urađeno povodom Kumanovskog sporazuma? Zašto neko nije tužio da se sprovede Kumanovski sporazum? On je jasan. Zašto neko nije tužio da se sprovede Rezolucija 1244, tačka po tačka, broj 1, broj 2, broj 3, a ne da kukate za tačku broj 9? Ne, krenite od prve tačke, pa dođite do 15. Ne, vi ćete Rezolucijom tražiti savetodavno mišljenje, puj - pike ne važi se itd. Mislim da ovaj zakon ima puno tih nedorečenosti, nepreciznosti, a potrebno je da bude precizan, zato što reguliše dve vrlo važne stvari: i zaštitu granice, i kontrolu prelaska preko granice. Ne znam, to vas je, verovatno, Tanja Miščević prevarila, jer takvu glupost ne može niko da savlada na planeti Zemlji, a to je u članu 2, gde tumačite neke pojmove, u tački 7. Ona se završava ovako: "i druge aktivnosti koje ugrožavaju stabilnost u regionu". Ljudi, obezbedite stabilnost u Republici Srbiji, nemojte da brinete brigu o regionu. Zašto biste vi brinuli brigu o tome šta se dešava u Bugarskoj? Dajte da rešimo ovo što je u granicama Republike Srbije. Kojim granicama? Onim koje Ustav priznaje. To je vaša teritorija. Tu se prostire nadležnost Republike Srbije. Tu su nadležni organi Republike Srbije. Nama je važna ta teritorija, da obezbedimo na toj teritoriji poštovanje ustavnog poretka i poštovanje zakona. Mi nismo sposobni kod nas da rešavamo stvari, a sada ćemo belosvetske trice i kučine da vodimo, kako je u regionu, stabilnost regiona. Šta je za vas region? Da li je za vas region Kosovo i Metohija? Izvinite, molim vas, ako je za vas Kosovo i Metohija region, a ne sastavni deo Republike Srbije, onda ste prekršili zakletvu. Doduše, zakletva više ne važi ni u crkvi.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada nijeprihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman je više principijelne prirode i on glasi ovako: "U članu 6. stav 1, tačka 6) briše se". Ta tačka 6) glasi ovako: policijski službenik ''proverava svrhu putovanja lica". Kako će da proveri svrhu putovanja? Pa, pitaće to lice koje prelazi granicu, odnosno dolazi ili izlazi iz Srbije, kuda je pošlo. Mislim da je ovo malo smešno i degutantno, jer dobri i pošteni ljudi će uvek da vam daju odgovor gde su pošli, makar približno, ali oni zbog kojih postoje organi reda i zbog kojih postoji to pojačano obezbeđenje granice vam nikada neće reći kuda su pošli, naročito oni koje, recimo, zaustavite na Horgošu, pa ga pitate gde je pošao, a on kaže – idem kod prijatelja u Bujanovac. Onda od Bujanovca skokne do Velikog Trnovca, tamo napuni one fabričke šupljine u automobilu i s nekim čudnim paketićima se vraća nazad. Gde je bio? Zaista je bio do Bujanovca, ali nikad vam neće reći zašto je otišao tamo. Zato je i ovo, s jedne strane, degutantno. Objašnjenje Vlade o neprihvatanju ovog amandmana je da se on ne prihvata iz razloga što se datom odredbom pojačava kontrola kretanja stranaca na teritoriju Republike Srbije, čime se dodatno obezbeđuje zaštita državne granice. Znači, nikada vam neće dati pravi odgovor, a opet, imate i u Ustavu član 39, gde se kaže: ''Svako ima pravo da se slobodno kreće i nastanjuje u Republici Srbiji, da je napusti i da se u nju vrati. Sloboda kretanja i nastanjivanja i pravo da se napusti Republika Srbija mogu se ograničiti zakonom, ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka, zaštite javnog reda i mira, sprečavanja širenja zaraznih bolesti ili odbrane Republike Srbije''. Znači, ako se neko lice, koje smo malopre pomenuli, ovi koji nisu dobri i pošteni, bavi određenim radnjama koje su kriminalne, ono je već pod nekom merom, ili je pod nekom pratnjom, tako da ga već opterećuju ili ograničavaju određeni zakoni, pa će već po tim drugim zakonima, krivičnim i sličnim, njegovo kretanje biti sankcionisano; biće pritvoren, ili će mu, ako je naš građanin, biti oduzeta putna isprava, da ne može da napusti zemlju dok traje istraga ili neki proces i tako dalje. Mislim da je ovo pomalo degutantno – proverava svrhu putovanja. Baš će neko policajcu na granici da kaže gde je pošao, da otpočinje krivično delo. Kažem, oni dobri, dobronamerni, oni će vam uvek reći gde su pošli. Mislim da je malo suvišno .Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, ne bih da propustim priliku da obrazložim ovaj amandman gospodina Mijaljevića, odnosno da ga dopunim u obrazloženju. Juče sam ovde postavila jedno, čini mi se, interesantno pitanje predsedniku Republike, vezano za Volfganga Išingera, koji bi trebalo da dođe u Beograd i da, kako je najavio, iznese novi predlog za tzv. neutralni status Kosova i Metohije. Danas je prištinski dnevni list, ne samo jedan, više njih, a "Fonet" je to preneo, izneo da je Išinger, bivši posrednik Evropske unije u trojci Kontakt grupe, rekao da je uveren da će za nekoliko godina Kosovo i Srbija zajedno tražiti načine da uspostave funkcionalnu saradnju između dve zemlje. Dakle, odmah je rekao da on već sad tu vidi dve zemlje. Rekao je – Kosovo, rekao je – Srbija, odreći će se pozicija koje sada imaju, dakle, ovo što je do sada bilo, to se ne računa, i opet će zajedno sesti za pregovarački sto o statusu. Njegova ideja je izneta tokom pregovora o budućem statusu Kosova, da rezolucija bazirana na Sporazumu između Zapadne i Istočne Nemačke iz 1973. godine može biti recept za Kosovo i Metohiju. Dakle, moje pitanje, koje je juče bilo upućeno predsedniku Republike – da li on to u ime Srbije pregovara s Išingerom o ovom pitanju i na ovaj način, u neposrednoj je vezi s ovim amandmanom, pa me baš interesuje da li će ga granična policija pitati – gospodine Išingeru, kad dođe na tlo Srbije, kojim povodom ste došli ovde, i da li će on da vam odgovori na to pitanje – evo, došao sam da pregovaram u vezi s ovim i ovim, o čemu smo sada govorili, hoću da vam oduzmem jedan deo teritorije? Zaista, sumnjam da će on to da odgovori, mada znam da u policiji imaju običaj da zaustave saobraćaj, saobraćajna policija zaustavi vozilo, pa pita nekoga u toku noći – gde si bio. Moju ćerku su tako jednom pitali, a onda je ona pitala policajca, a da li ti varaš ženu, pa se on nasmejao i pitao – kako ti to mene pitaš? Odgovorila je – kako ti mene pitaš gde sam ja bila. Mislim da je suvišno u ovom amandmanu da stoji, jer vam niko neće reći pravu istinu, jer nemate ništa od toga što ćete saznati odgovor na pitanje koje biste, eventualno, postavili. Dakle, amandman ima smisla. Razmislite o njemu, ali meni je bilo mnogo preče da vam stavim do znanja da smo bili u pravu juče kada smo ovako važnu temu načeli, jer nas je, zaista, zabrinulo to što Rezolucija o Kosovu i Metohiji nije došla na dnevni red. Ona se još uvek, kako vidimo, priprema. Moguće je da na nekoj sledećoj sednici bude, ali dotle će se, verovatno, mnoge okolnosti promeniti, biće nam, verovatno, servirane još neke nove okolnosti o kojima i ne slutimo da će se dogoditi. Da se to ne bi dogodilo, mi vas unapred upozoravamo, predsednika Republike, da vodi računa šta radi, gde se kreće, u okviru Ustava i rezolucija i deklaracija koje smo do sada u Parlamentu donosili.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako se slažem sa gospodinom Mijaljevićem i smatram da je amandman potpuno racionalan i opravdan. Svoj stav o ovome opravdavam iskustvom koje su mi preneli ljudi koji rade na graničnim prelazima. S obzirom na to da dolazim iz jedne pogranične opštine, imao sam kontakte i razgovore s njima i mislim da je potpuno opravdano i racionalno da se ova tačka u zakonu povuče iz ovog člana 6. Naime, iskustva govore da su ovakve stvari, u principu, onima koji rade na granicama uvek stvarale neke neprijatne situacije. Nikada ne možete da procenite narav onoga ko dolazi na granični prelaz, ko u zemlju ulazi, s jedne strane, a, s druge strane, ne možete nikada sa sigurnošću da garantujete da će i naš državni granični službenik u nekim, da kažem, granicama pristojnog i normalnog da se kreće; uvek će biti skloni da naprave, možda, neku neprijatnu situaciju ili incident, a kao opravdanje, pozivaće se, naravno, na zakon. S druge strane, kad smo govorili o setu antikorupcijskih zakona, nemali broj poslanika ovde je spominjao ksenofobičnost. Evo još jedne tačke u zakonu koja bi, možda, mogla tako da se definiše, a tvrdimo da promovišemo evropske standarde, evropske zakone. Čini mi se da i to daje dovoljan prostor da prihvatite amandman gospodina Mijaljevića. Što se tiče obrazloženja Vlade, ono je nekako, rekao bih, neuverljivo i tanko. Kažete da se datom odredbom pojačava kontrola kretanja stranaca na teritoriji Republike Srbije, čime se dodatno obezbeđuje zaštita državne granice. Lično, mislim da ovo nije mehanizam koji može da garantuje ovo što ste naveli u obrazloženju, jer ova država, u principu, nema velikih problema s ljudima koji dolaze na granicu. Problem ove države jeste što su one koji ne misle dobro, ili koji misle zlo, primali na najvišim državnim nivoima poslednjih godina u ovoj državi, odnosno, uz najviše državničke počasti. U ovom članu 6. postoji još nešto što, svakako, treba da se spomene, a to je činjenica da su tu, u principu, sadržane sve one stvari zbog kojih će biti teško primenjivati zakone u praksi. Osvrnuo bih se tu na nekoliko stvari. Imate, recimo, tačku 3 – ako postoji sumnja u identitet, odnosno u verodostojnost putne isprave, uzimaju se otisci prstiju, dlanova, lica i drugi biometrijski podaci. Mislim da Srbija, uz zajedničke napore i sve otvorene pretpristupne fondove, u narednih pet do 10 godina neće osposobiti granične prelaze da primenjuju ovu visoku tehnologiju. Vi se sećate one farse sa 200 biometrijskih pasoša, kada je obavezu na sebe da ih napravi uzeo onaj veliki vojvoda od ''Meridijan banke''. Zbog svoje nesposobnosti, optužio je opoziciju da pravi opstrukciju i da zbog toga ne može da se napravi to što je trebalo da se uradi, a onda je optužio nesposobnu državnu administraciju, kojom je, između ostalog, on osam godina rukovodio. Imate tačku 11 – u slučaju da je potreban pretres svih delova prevoznog sredstva, vrši se rastavljanje prevoznog sredstva. Dolazim iz Pčinjskog okruga, koji ima četiri granična prelaza. Od ta četiri granična prelaza, mislim da postoje uslovi, nisam siguran, samo na jednom graničnom prelazu da se ova tačka zakona primenjuje, ili, recimo, tačka 12), gde se kaže da se posebno koriste tehnička sredstva, službeni psi itd. Sve ovo što je predviđeno ovde, definitivno, u narednih nekoliko godina neće moći da se primenjuje u praksi i čini mi se da jedan takav pristup u zakonodavstvu, u pisanju i sprovođenju zakona, ostavlja neozbiljan utisak o nama, naročito kod onih za koje ste životno zainteresovani, odnosno kod Evropske unije. Na kraju ću iskoristiti priliku, gospodine ministre, pošto ste tu, da kažem nešto. Ja sam u načelnoj raspravi, i posle načelne rasprave, s vašim kolegama iz Ministarstva razgovarao. Ponavljam, dolazim iz pogranične opštine, iz Surdulice, i oni su pokazali dobru volju da razgovaramo o jednoj inicijativi, da je, eventualno, na terenu sprovedemo i u praksi. Naime, radi se o graničnom prelazu Strezimirovci, koji se nalazi u opštini Surdulica, gde mislim da postoje uslovi za tako nešto. Čak se i zakonom predviđa određena mera koja će pomoći da unapredimo i podignemo nivo graničnog prelaza o kojem govorim. Mislim da će to obezbediti nekoliko stvari, pre svega, ono što ste i vi tražili, a to je da se rastereti granični prelaz Gradina, koji je, objektivno, preopterećen. S druge strane, uslovi u kojima bi ljudi na granici radili bili bi neuporedivo bolji nego što su sada. Ono što je jako bitno jeste da se i taj prelaz nalazi na spoju koridora u Bugarskoj i našeg koridora A-10, što je jako interesantno za perspektivu. Naravno, mislim da bi to podstaklo nešto što, naročito u jednoj stranci, s ove leve strane, neko samo deklarativno zastupa i promoviše već osam godina, to je ovaj G17 i njen ministar. Mislim da bismo time postigli taj ravnomeran regionalni razvoj, mislim da bi bismo tom jugu Srbije i opštini Surdulica i celom Pčinjskom okrugu dali objektivno šansu da na lakši način prevazilaze nagomilane ekonomske, socijalne i sve druge probleme. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Miroslav Petković i Arsen Đurić. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Dušan Marić ima reč.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 21. stav 5. zakona o zaštiti granice, to je deo koji reguliše izdavanje dozvola za kretanje i zadržavanje na području graničnog prelaza. Stav 5. glasi: ''Obrazac dozvole za kretanje i zadržavanje na području graničnog prelaza i način njenog izdavanja propisuje ministar nadležan za unutrašnje poslove''. Svojim amandmanom, predlažem da se reč: "ministar nadležan", zameni rečima: "ministarstvo nadležno", da za ovu oblast ne bude zadužen ministar, nego ministarstvo. Smatram da je to logičnije. Mi o zakonu o zaštiti državne granice raspravljamo u situaciji kada na dobrom delu teritorije Srbije, u pitanju je KiM, toj granici ne možemo da priđemo na razdaljinu od stotinu kilometara, a kamoli da je kontrolišemo i zaštitimo. Zašto je tako? Najveće zasluge snosi međunarodna teroristička organizacija NATO, predvođena SAD-om, ali velike zasluge ima i ovaj dosovski režim, tačnije, svi dosovski režimi koji su se do sada izređali, zato što nisu učinili dovoljno napora da obezbede poštovanje Rezolucije 1244, koja garantuje povratak srpske vojske i policije na KiM. Jedan od razloga zbog čega je taj povratak omogućen Rezolucijom 1244, jeste kontrola državne granice između Srbije i Albanije, odnosno Srbije i Makedonije. Ono što većina građana Srbije ne zna, jeste da mi imamo velikih problema i sa državnom granicom sa Bosnom i Hercegovinom. Danas ću govoriti o tome. Granica na Drini, oko koje su proteklih vekova vođeni dugi i teški medijski, politički i vojni ratovi, oko koje su ispevane najžešće, da tako kažem, nacionalističke, srpske, hrvatske, muslimanske pesme, praktično, ne postoji. Između dve bratske republike, Bosne i Hercegovine i Srbije, nikada, ni u vreme kada su bile zajedno u SFRJ, ni posle ovih ratova, nije utvrđena granična linija, niti je potpisan ugovor o granici. Postoji samo granica katastarskih opština, koja je napravljena 1910. godine između Austrougarske i Srbije, i na osnovu državnih premera iz 1968. i 1980. godine. Četiri meseca nakon uspostavljanja diplomatskih odnosa između BiH i Srbije, 27. aprila 2001. godine, formirana je međudržavna komisija, koja je dobila zadatak da reši ovaj problem, da utvrdi graničnu liniju. Ta komisija se sastala, čini mi se, 15-ak puta za ovih sedam godina, međutim, nije se pomerila s mrtve tačke, nije našla nikakvo rešenje. Čak, još uvek nisu dogovorili način, redosled poteza kako da reše ovaj problem. Srbija predlaže da se problem reši tako što bi se utvrdila granična linija, a nakon toga bi se potpisao međudržavni ugovor o granici. Muslimanski članovi komisije BiH, koji predstavljaju većinu, predlažu suprotan redosled poteza. Predlažu da se potpiše ugovor o granici, a da se nakon toga rešavaju sporna pitanja. Šta bi, konkretno, na terenu to značilo? Navešću jedan primer. To bi značilo da bi 50% hidroelektrana na Drini, ''Zvorničko jezero'' i ''Bajina Bašta'', koje su potpuno u vlasništvu Srbije, praktično,postalo vlasništvo Bosne i Hercegovine. Kada čovek pročita materijale državne komisije, teško je oteti se utisku da Bosna i Hercegovina izbegava da napravi dogovor o granici iz političkih razloga, zbog nekih unutrašnjepolitičkih razloga, koji su korišćeni u kampanji za lokalne izbore u BiH. Očigledno je da nerešeno pitanje između BiH i Srbije režim u Sarajevu koristi da bi podgrejavao političku atmosferu i, posredno, i dalje optuživao Srbiju da ima neke teritorijalne pretenzije prema Bosni i Hercegovini. Postoji šest spornih tačaka na nepostojećoj granici između BiH i Srbije. To je područje naselja Rača, Janja, područje Zvorničkog jezera, područje hidroakumulacije ''Bajina Bašta", područje železničke stanice Štrpci i područje opština Rudo i Priboj. Kada je u pitanju područje Rača, problem je nastao što se vremenom, decenijama, vekovima, a sada su u pitanju decenije, reka Drina pomera prema istoku. Korito reke Drine se pomera prema istoku i tim pomeranjem je preko 30 kvadratnih kilometara, u pitanju je 30 kilometara i 300 ha zemljišta koje pripada Srbiji, ostalo na levoj obali Drine. Problem je toliki da se, recimo, sad i granični prelaz Rača, koji, praktično, pripada BiH, bosanski granični prelaz, nalazi na teritoriji Republike Srbije. Druga sporna tačka je područje sela Janja u kojem, nije bitno, ali mogu da napomenem, živi većinsko muslimansko stanovništvo. Takođe je problem nastao pomeranjem reke Drine prema istoku, na zemljištu koje pripada Srbiji. U pitanju je preko 1000 ha. Stanovnici tog sela su izgradili svoje kuće, vikendice, čak, postoje privredni pogoni, šljunkare itd. Oni decenijama to zemljište, koje pripada privatnim licima iz Srbije, koriste bez ikakve dozvole i naknade. Sledeći, možda i najveći problem, jeste problem razgraničenja na hidroakumulaciji ''Zvorničko jezero''. Srbija predlaže da se problem reši tako što bi granica išla koritom reke Drine, kako je predviđeno međunarodnim konvencijama, do 200 metara ispred brane, zatim bi izašla pod pravim uglom na levu obalu Drine, 400 metara bi išla kopnom nizvodno, 200 metara posle brane bi se vratila u korito Drine. Na taj način, Srbija bi prešla oko 140 hektara na levu obalu Drine. Isti princip razgraničenja Srbija predlaže i na području hidroakumulacije ''Bajina Bašta''. Jedina razlika je što bi tu taj lakat bio malo veći, pa bi Srbiji ostalo 20 ha više, odnosno, ukupno 160 ha. Na taj način bi Srbija dobila tačno 300 ha prekodrinske teritorije. Međutim, tim predlogom razgraničenja BiH ne gubi ništa. Naprotiv, dobija više od 1000 ha zemljišta. Evo, zbog čega. Kada je pravljen plan za izgradnju hidrocentrala, proračunat je najviši nivo vode. Srbija je otkupila to zemljište i isplatila do poslednjeg dinara. To zemljište koje je pokrila hidroakumulacija ''Zvorničko jezero'' i ''Bajina Bašta'' je, praktično, u vlasništvu Republike Srbije. Predlogom koji Srbija predlaže, većina tog zemljišta, 1044 ha, bilo bi poklonjeno BiH, a od 1344 ha, Srbija bi zadržala samo 300 ha. Predlogom razgraničenja koji predlaže BiH, hidrocentrala i hidroakumulacija bi, praktično, bile presečene na dva dela, do polovine hidrocentrale, bilo bi vlasništvo Srbije, od polovine, BiH. Šta to znači? To znači da bi BiH sutra, ako to vlastima u Sarajevu padne na pamet, recimo, zbog zatezanja odnosa sa Srbijom, mogla da spreči funkcionisanje te brane, od uklanjanja smeća, nanosa ispred hidrocentrale, a ti nanosi ponekad mogu da ugroze funkcionisanje hidrocentrale, do otklanjanja kvarova itd. Sledeća sporna tačka je železnička stanica u Štrpcima. Jednokolosečna pruga Beograd-Bar, u dužini od 10 km i 900 metara, na području sela Štrpci, prelazi preko teritorije BiH. Od te dužine, 6 km i 900 metara otpada na tunele, 500 metara otpada na dva vijadukta i most preko reke Jablanice. U pitanju je nekvalitetno zemljište, pašnjaci, devastirana šuma. Na tom području ne postoji nijedan objekat, ne postoji nijedna kuća. Srbija predlaže da se problem reši tako što bi se železnička pruga, sa pratećim objektima, a prugu je pravila Republika Srbija, da se ta pruga, sa železničkom stanicom, pripoji Srbiji, a da se BiH obešteti nekom drugom sličnom teritorijom, na nekom drugom mestu, gde to BiH više odgovara. Najveći problem postoji u opštini Priboj. Sadašnjim razgraničenjem, dve trećine stanovništva opštine Priboj, praktično, nema mogućnosti da na normalan način dođe do grada Priboja, do sedišta svoje opštine. Formalno-pravno, nepostojeća granica između dve države odsekla je sledeća sela, u pitanju su meštani 11 sela: Batkovići, Kasidol, Sjeverin, Zabrđe, Zabrnjice, Hercegovačke Golaše, Pribojske Golaše, Gučje, Kaluđerovići, Sočice i Krnjače. Ta sela ukupno imaju oko 5000 stanovnika. Da bi došli do sedišta opštine, do Priboja, oni imaju dva puta i oba vode preko inostranstva. Jedan je put preko BiH, i uglavnom ga koriste. Dužina tog puta je 10 km. Drugi put vodi preko Prijepolja i Pljevalja u Crnoj Gori, i dugačak je 120 km. Da bi ljudi živeli normalan život, Srbija predlaže jedno racionalno rešenje, da se jedan deo teritorije, u pitanju je 2130 ha, pripoji Srbiji. U tom slučaju, tri sela koja se nalaze u BiH, Ustibar, Mokronoge, Mioče, bili bi pripojeni Srbiji. Srbija nudi isto rešenje kao na području Zvornika, Bajine Bašte, Štrpca, da se BiH namiri na nekom drugom delu međugranične teritorije, gde njoj više odgovara. Bitno je da u ova tri sela živi 1700 stanovnika, od toga je 1200 Srba. Zbog čega sve ovo govorim? Ne zato što se zalažem da se utvrdi granica između BiH i Srbije, voleo bih da ta granica nikada ne postoji, da nikada ne bude utvrđena i da nikada ne bude potpisan ugovor o državnoj granici. Međutim, činjenica da 13 godina nakon Dejtonskog sporazuma i osam godina od petooktobarskog puča ovo pitanje nije rešeno, nameće određena razmišljanja o našoj spoljnoj politici i navodi na zaključak da ta spoljna politika, državna politika, u ovom slučaju prema BiH, nije ispravna. Svakog dana slušamo da u Srbiji, praktično, od kad su dosovske stranke na vlasti, posebno DS, sve pršti od demokratije. U BiH je isti proces. Obe zemlje, trčećim korakom, polomiše noge da bi stupile u EU. I jednoj i u drugoj zemlji, Havijer Solana je rado viđen gost, sa kojim se najviši zvaničnici i jedne i druge zemlje pozdravljaju srdačnim zagrljajima. Sarajevo je i dalje dežurna pljuvaonica kada je politika Srbije u pitanju i znate da tamo, ne samo predstavnici nekih nevladinih organizacija, nego i najviši državni funkcioneri često odlaze, predsednici pojedinih političkih partija, i na najcrnji način govore o Srbiji, o njenoj politici, posebno o politici prema BiH. Znate i sami da je predsednik Tadić jednom išao u Sarajevo i jednostrano se izvinjavao muslimanima za zločine koje su srpske vojne i policijske jedinice počinile nad pripadnicima tog naroda, da nije obezbedio da se muslimani, isto tako, na adekvatan način, izvine za zločine koji su počinjeni nad Srbima. Kad se ima sve to u vidu, sva ta ponizna politika koju vodimo prema BiH, postavlja se pitanje – kako takvom politikom nismo obezbedili da se reše ovi, objektivno, sitni problemi, kako nismo obezbedili da BiH pristane na to razgraničenje, kojim bi, praktično, dobila teritorijalno uvećanje? Hvala.
Zahvaljujem. Još minut ima SRS. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Vlada je prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o zaštiti državne granice, ispred SRS-a, podneo sam amandman koji se odnosi na član 27, tako da se stav 2. menja i glasi – nakon pregleda prevoznog sredstva i stvari, policijski službenik je dužan da izda potvrdu. Smatram da ovo treba da bude obaveza policijskog službenika prilikom kontrole prelaska preko granice. Naime, u članu 27. Predloga zakona stoji: ''Korisnik prevoznog sredstva i stvari mora biti prisutan prilikom pregleda istih''. Stav 2: ''Ako lice iz stava 1. ovog člana to zahteva, o izvršenom pregledu prevoznog sredstva i stvari policijski službenik je dužan da izda potvrdu''. Da ne bi došlo do toga da li neko želi ili ne želi, ili da li ima obavezu ili nema obavezu, ovim predlogom amandmana se jasno definiše ono što je policijski službenik dužan da uradi na graničnom prelazu. Da iskoristim priliku da uz ovaj amandman ukažem na probleme koje imamo na prostoru Kosova i Metohije, na takozvanim administrativnim prelazima. S jedne strane, imamo prelaz koji kontrolišu šiptarski separatisti i teroristi, s druge strane, imamo slobodne prelaze. Međutim, to je sad tema o kojoj raspravlja i Evropa i Ujedinjene nacije, samo se ne raspravlja u Parlamentu Srbije. Moram da vas podsetim, ministre, da ste, kada ste bili u kampanji, davali izjave da, ako treba, treba angažovati i vojsku i policiju, samo u cilju zaštite i odbrane Kosova i Metohije, naročito Srba koji su ostali da žive na prostoru Kosova i Metohije. Mi znamo da je na Kosovu i Metohiji prisutna misija UNMIK-a i KFOR-a, po Rezoluciji 1244, ali se ovih dana, po nalogu generalnog sekretara Ujedinjenih nacija Ban ki Muna, vrši takozvana rekonfiguracija KFOR-a i UNMIK-a i na delu imamo instalisanje misije Euleks, koja se raspoređuje u sredinama kojukontrolišu Šiptari. U međuvremenu, dobijamo naloge, danas smo čitali u štampi, gde Ban ki Mun zahteva od Havijera Solane da se misija Euleks može instalisati na prostoru Kosova i Metohije, ali da je uslov da nema govora o statusu Kosova i Metohije. Ono što nedostaje i što zbunjuje sve građane u Srbiji, a naročito Srbe na prostoru Kosova i Metohije, upravo je to nepoznavanje kakav je stav, koja je politika Narodne skupštine Republike Srbije prema Kosovu i Metohiji, kakav je stav predsednika Republike, kakav je stav predsednika Vlade. Sve je to nejasno i nedefinisano. Ranija praksa u ovoj skupštini je bila da se donose rezolucije koje su obavezivale i predsednika Republike, i predsednika Skupštine, kao i premijera, kao i ministre, da se ponašaju shodno toj rezoluciji i da takve stavove zastupaju u svojim javnim izlaganjima. U ovom momentu, imamo različite izjave, bilo da se radi o predsedniku Republike, ili o premijeru, ili o pojedinim ministrima, tako da je narod, da su građani zbunjeni, a to naročito unosi nervozu i nespokojstvo kod građana na prostoru Kosova i Metohije, jer nemamo jasan stav ove skupštine, jasan stav Vlade Republike Srbije u pogledu Misije Euleks, koja se ovih dana instalira na prostoru Kosova i Metohije. Još jednom bih molio da se uloži dodatan napor kako bi Vlada Republike Srbije konačno izašla s tom rezolucijom, koju bi poslanici u Skupštini Srbije usvojili, i ta bi rezolucija bila obavezujuća za sve funkcionere u državi Srbiji. Inače, poznat je stav pojedinih poslaničkih grupa u ovoj skupštini da su protiv instalisanja Misije Euleks. Na to nas obavezuje i Rezolucija koju smo poslednju usvojili u ovom visokom domu. Ali, zašto se izbegava da se jedna takva rezolucija donese i da većina poslanika odluči i kreira politiku koja bi bila obavezujuća za predsednika Vlade Republike Srbije, kao i za konkretna ministarstva? S druge strane, vi ste svi upoznati, u više navrata sam vam govorio da je formirana Skupština Zajednice srpskih opština na Kosovu i Metohiji, da su u toj zajednici delegati iz svih opština gde su sprovedeni izbori po odluci Vlade Republike Srbije, da su zastupljene sve parlamentarne stranke koje se nalaze u ovoj skupštini, a koje su učestvovale na izborima na Kosovu i Metohiji, da imamo Skupštinu gde je predsednik radikal, pošto su radikali osvojili najviše glasova, da su potpredsednici članovi Demokratske stranke Srbije, Demokratske stranke i Socijalističke partije Srbije, da učestvuju u radu predstavnici iz političke stranke G17 plus, iz Grupe građana Goranaca, da su ostavljena dva upražnjena mesta za predstavnike muslimanske nacionalne manjine i romske nacionalne manjine i da će se to popuniti. Znači, kompletno, svi koji su učestvovali na izborima 11. maja na prostoru Kosova i Metohije, prihvatili su to. Koliko znam, ima odluka Vlade Republike Srbije da se prizna ta institucija, tj. Skupština Zajednice opština Kosova i Metohije. Međutim, imamo problem u komunikaciji s Ministarstvom za Kosovo i Metohiju, jer imamo odluku prethodnog ministra da se ta institucija finansira, a to su minimalna sredstva, koja su neophodna za rad, za štampanje propagandnog materijala, za štampanje poziva, kako bismo mogli, s vremena na vreme, da se okupljamo i da koordiniramo probleme, a problemi su isti u skoro svim opštinama na prostoru Kosova i Metohije. Još jednom bih ovde, s ove govornice, apelovao da predsednik Vlade Republike Srbije primi delegaciju Skupštine Zajednice, kako bismo izneli svoje probleme i našli mogućnosti da nam se pomogne, kao i predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, jer i njoj je upućen zahtev da nas primi, kako bismo izneli probleme koji su svakodnevni na prostoru Kosova i Metohije. Nadam se da bi ti razgovori s predstavnicima Skupštine Zajednice doprineli da se ta rezolucija o Kosovu i Metohiji najzad donese u ovoj skupštini. Ona bi imala obavezujući karakter kako da se ponašaju, da ne bude slobodnih strelaca na političkoj sceni Srbije i da ne bude ove nesmetane, nelegalne misije Euleksa, koja nema nikakvog pokrića. To je još jedno kršenje međunarodnog prava, to je jedna nasilna misija, koja se sprovodi snagom odluke generalnog sekretara Ban ki Muna i nema uporište u Ujedinjenim nacijama. Svesni smo toga da samo odluka Ujedinjenih nacija ili Skupštine Ujedinjenih nacija ima obavezujući karakter da je prihvati jedna zemlja koja je članica Ujedinjenih nacija. Stoga, još jednom apelujem na predsednika Vlade Republike Srbije, a i na predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, da u što skorije vreme prime delegaciju Skupštine Zajednice Srba sa Kosova i Metohije. Hvala vam.
Gospodin Dejan Mirović, o amandmanu. Još pet i po minuta.
Dame i gospodo, povodom rasprave o zakonu o zaštiti državne granice i amandmanu koji je pred nama, a na osnovu člana 182. Ustava, u kome piše da Republika Srbija ima Autonomnu pokrajinu Vojvodinu i AP Kosovo i Metohija, tražim obaveštenje da li je došlo do promene državne granice i državne politike prema Kosovu i Metohiji? Tačnije, da li će doći do primene Išingerovog plana, ili plana Evropske unije iz 2007. godine? Gospodin Išinger je izjavio, 21. oktobra 2008. godine, da treba primeniti njegov plan o normalizaciji odnosa između fantomske države Kosovo i Republike Srbije. Taj plan se bazira na Sporazumu između Zapadne i Istočne Nemačke iz 1973. godine. Takođe, ovaj predlog je identičan s odredbama sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i o dobrosusedskim odnosima između Srbije i susednih država. Da li je, konačno, to ta nova usaglašena politika državnog vrha, ili gospodina Tadića i ove nove opozicije, okupljene oko građanina Nikolića, u vezi sa Kosovom, koja se uporno ovih dana najavljuje u štampanim medijima? Na kraju, ako je išta trebalo prihvatiti iz nemačkog diplomatskog iskustva, to je Halštajnova doktrina, i nju je trebalo primeniti selektivno, upravo, prema gospodinu Manteru i Vordsvortu i zemljama koje oni predstavljaju, zbog njihovog javnog i drskog zalaganja za tzv. državu Kosovo. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč želi Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, kolege poslanici i građani Srbije, ja sam na zakon o zaštiti državne granice podneo samo tri amandmana, amandman na član 36. je jedan od prvih, u uverenju da će, makar, jedan biti prihvaćen od strane Vlade, odnosno gospodina ministra. Pošto je gospodin ministar bio tvrda srca, pa nije prihvatio nijedan, ja sam prinuđen da objasnim kako sam hteo da poboljšam ovaj zakon ovim amandmanom. Dakle, član 36. zakona o zaštiti državne granice, u stavu 2. kaže: ''Operator, odnosno zapovednik plovnog objekta, vozač motornog vozila i drugo lice koje upravlja prevoznim sredstvom, dužni su da obezbede da putnici ne napuste prevozno sredstvo i područje graničnog prelaza pre izvršene kontrole propisane ovim zakonom, odnosno da se posle završene kontrole ne ukrcaju ili iskrcaju druga lica''. Moj amandman glasi – da se u članu 36. stav 2, reči "prevozno sredstvo " brišu. Dakle, koje je obrazloženje? Usvajanje ovog amandmana bi omogućilo, pre svega, putnicima drumskih motornih vozila, da ponekad višečasovno čekanje na graničnim prelazima lakše i humanije provedu. Posebno je to važno kada su u vozilima deca, starije osobe ili bolesnici, a prinuđeni su da u nekim godišnjim intervalima čekaju po nekoliko sati na graničnim prelazima, da mogu izlaskom iz vozila zadovoljiti neke osnovne elementarne potrebe. Da pojasnim. Znači, jasno je da putnici, dok ne pređu granicu, odnosno granični prelaz, treba da ostanu na graničnom prelazu, ovako kako je napisano ovde. Praktično, ispada da operator, odnosno prevoznik, odnosno vlasnik motornog vozila, jasnije rečeno, putničkog automobila, dok se ne izvrši granična kontrola ne može da napusti vozilo. Sami znamo da se u turističkoj sezoni, pre svega, a i zbog nekih drugih zastoja, kada ima mnogo kamiona, šlepera, na granici čeka po nekoliko sati, i shodno članu 36. zakona, kako je Vlada predložila, ispada da niko od putnika ne može da napusti ovo vozilo ako bi se striktno ovi zakoni primenjivali. Pošto Vlada, odnosno ministar, nisu prihvatili ovaj amandman, iskoristio bih svoje vreme, ne celo, na koje imam po Poslovniku pravo za obrazlaganje ovog amandmana, da podsetim potpredsednika Vlade i ministra policije da mi kao poslanici ovde očekujemo već nekoliko dana da Vlada predloži mere spram odluke Vlade Crne Gore o priznavanju Kosova za lažnu, samozvanu, nezavisnu državu. Imam mnogo pisama od građana, a evo, sada stižu pisma i od sindikata prevoznika, odnosno vlasnika transportnih sredstava. Tako, jedno od tih pisama glasi, a ja predlažem da to Vlada Republike Srbije usvoji kao jednu od mera: ''Poštovana gospodo, obraćamo vam se ovim dopisom i zahtevamo sledeće: 1. da se pod hitno zavede taksa za teretna vozila registrovana u Republici Crnoj Gori, koja obavljaju transport u Srbiji, recipročno taksama koje je zavela Republika Crna Gora prema vozilima registrovanim u Srbiji, tzv. ekološka taksa; otprilike je to 150 evra. Takođe, tražimo da se zabrani kaputaža u Srbiji i na Kosovu vozilima registrovanim u Republici Crnoj Gori, jer je i našim vozilima zabranjen lokalni transport na teritoriji Republike Crne Gore. Smatramo da je teretni transport u našoj državi na taj način ugrožen i doveden u neravnopravan položaj prema transporterima sa vozilima registrovanim u Crnoj Gori. Molimo vas da po ovom našem zahtevu postupite u što je moguće kraćem roku, hitno, jer ćemo, u suprotnom, biti prinuđeni da problem rešavamo tako što ćemo blokirati sve granične prelaze i o tome obavestiti javnost. To je Sindikat transportnih organizacija i srodnih delatnosti iz Čačka. Hvale lepo.
Zahvaljujem. O amandmanu, najpre, gospodin Krasić.
Na početku bih samo rekao da Vlada, ukoliko usvoji ovaj amandman, ne pravi nikakav problem, s obzirom na to da i dalje ostaje prekršaj iz člana 64. tačka 7. Prema formulaciji ove tačke 7, stičem utisak da su, stvarno, reči ''prevozno sredstvo'' višak u članu 36. stav 2. Ali, razumem o čemu se radi, treba neki elementarni red da se obezbedi na graničnom prelazu. Međutim, skrenuo bih vam pažnju na neke stvari koje su stvarno čudne i koje do sada nisam video, a tolike godine sam poslanik. Pratim ove zakone, malo i profesionalno, ali ovako nešto dosad nisam video. Skrenuo bih pažnju na član 8 – Granična kontrola od strane carinskih organa. On počinje rečima: ''Na predlog Ministarstva, Vlada može''. Ne kaže se – na predlog ministra, nego Ministarstva. A, ko će da potpiše taj predlog Ministarstva? Državni sekretar, ministar, ko? Idemo dalje. Naravno, ide neki tekst tamo, priča se itd. Sledeća nelogičnost, član 13 – Vrsta graničnih prelaza, pa se navode stalni, sezonski, privremeni. Po poslednjem stavu tog člana, postupak otvaranja, zatvaranja i prekategorizacije graničnih prelaza propisuje Vlada, opštim aktom. Verovatno, neka uredba ili neki pravilnik. ''Vlada određuje granične prelaze, vreme i način prelaska državne granice, što se sa susednim državama uređuje međunarodnim ugovorom''. Onda ide, to su privremeni granični prelazi, član 15: ''Privremeni granični prelaz može rešenjem odrediti ministar nadležan za unutrašnje poslove''. Znači, ministar ne donosi samo opšte akte, nego i rešenjem može da utvrdi gde će biti privremeni granični prelaz. Mislim da je ovo van kompetencija inokosnog organa jednog ministarstva, ovo mora biti samo u nadležnosti Vlade, shodno onome što je napisano u članu 13 – stalni, sezonski i privremeni prelazi. Taj ceo član tretira samo Vladu. Idemo dalje. Član 16 – Područje graničnog prelaza. Evo te nedoslednosti: ''Područje graničnog prelaza utvrđuje se rešenjem Ministarstva'', ne ministra, nego Ministarstva. Da li je to rešenje kojim se utvrđuje područje pojedinačni akt, ili je to rešenje neki opšti akt? Gledajte sledeći stav: ''Na zajedničkim lokacijama graničnih prelaza, područje graničnog prelaza sa susednom državom se određuje u skladu sa međunarodnim ugovorom''. Nema ministar, nego Ministarstvo. Idemo dalje. Član 17, to je svetsko čudo. Od kad je DOS došao na vlast, mi pogubismo, ljudi, sve, i SRJ, i državnu zajednicu Srbiju i Crnu Goru, i više nemamo nijedan domaći let u vazduhoplovstvu, sve međunarodni letovi; i do Podgorice - međunarodni let, i do Tivta - međunarodni let. E sad, pošto je to tako, DOS je napravio od Srbije ''fildžan državu'', nisu oni završili prljav posao, da znate, građani Srbije, oni u projektu imaju još redukciju, KiM, Vojvodina, Raška oblast, Beogradski pašaluk, predberlinska Srbija. To je cilj koji mora da ostvari Boris Tadić, jer on je ušao u tu mašinu i nema izlaska. Ako bi izašao iz te mašine, zna se šta rade tajne službe iz inostranstva, da budemo načisto. Da vas unapred obavestim, da sutra ne kažete da vas nisam obavestio. Sad vi meni objasnite, i nekom građaninu Republike Srbije, kako da protumači stav 3. člana 17: ''Operator aerodroma iz stava 2. ovog člana dužan je da obezbedi prostor koji omogućava odvajanje putnika u međunarodnom saobraćaju od drugih putnika''? Mi imamo samo međunarodni saobraćaj na surčinskom aerodromu, a međunarodni saobraćaj, doduše, sezonskog karaktera, imamo i u Nišu, Niš-Cirih. Šta treba da se odvaja tamo? Koji su domaći letovi? To je ono od pre dva dana, Tadić i ovaj njegov Šutanovac, Šuki-Plazma, Šuki-Zikri, ova dva aviona, što je bila zajednička vežba. Koji je sledeći let? Let je kada Tadić krene sa svojim savetnikom, ministrom unutrašnjih poslova i njegovim savetnikom, helikopterom do Tare, a onda nema mesta za direktora policije. To je ceo vazdušni saobraćaj u Srbiji. Ima nešto i Vršac, gde se vežba i uzimaju pare ovim studentima iz inostranstva koji dođu da se obuče za pilote. Zašto to stavljate u zakon, kada mu ovde mesto nije? Idemo dalje. I obrazac dozvole propisuje ministar. U članu 19. stav 2, za izgradnju na području graničnog prelaza, kaže se: "Investitor ili projektant dužan je da od Ministarstva pribavi saglasnost za radove". Što ne pribavlja od ministra? Ko će to u Ministarstvu da potpiše, koja uprava? To je nedefinisano, istumbano. Zašto je istumbano? Zavadi, pa vladaj. Kada je neprecizno, onda ima mesta voluntarizmu i svemu i svačemu. Da se vratimo na član 36. U tom članu je stvarno dato, u potpunosti razumem šta je cilj, šta se želi postići tim članom – da se omogući nadležnim organima koji rade na graničnom prelazu da mogu da sprovedu kontrolu i da se tokom vršenja kontrole misteriozno ne desi da neko nestane. Mislim da ova zaprećena kazna prema operatorima, vlasnicima vozila itd., to ne može da zaustavi ukoliko organi nisu aktivni na licu mesta. Kakva je aktivnost naših organa? Već osam godina, svake godine ponavljam više pitanja, ali jedno uvek u istoj formulaciji. Mi još ne znamo koliko stranaca radi u državnoj službi. Ako odete do Generalštaba, na parkingu su više strane, nego domaće registracije. Javna je tajna da neki ljudi iz inostranstva, strani državljani, savetuju Šutanovca. Slična je situacija i u drugim ministarstvima. Zna se, u Sudu za ratne zločine, pravni savetnik Američke ambasade je daleko iznad bilo koga ko ulazi u taj sud. Svi moraju njemu da podnesu izveštaj.Tu je i Nataša Kandić. Idemo dalje – Ministarstvo inostranih poslova. Da li neko zna koliko stranaca tamo radi? Samo da vas podsetim, kada je došao Svilanović za ministra, rekao je: "Nema korespondencije sa kripto zaštitom, nego faksovima", tako da je svaka šuša mogla da vidi šta ide kao zvanična državna korespondencija. Ne znam koliko članova Vlade ima dvojno državljanstvo. Neki možda imaju i trojno. Od 2000. godine, naovamo, postalo je "in" da imaš pored srpskog još neko državljanstvo, pa se priča, ne mogu da grešim dušu, za Labusa, Đelić, verovatno, ima, pa sam čuo da su neki dobili u međuvremenu državljanstvo. Da li je to zbog imuniteta, da li je zbog izazivanja međudržavnog sukoba zbog persone non grate, ne ulazim u to, ali mi nikako da dobijemo taj izveštaj. Sećam se da je najbrže ostvario pravo na državljanstvo Jelašić; on podneo, Živković potpisao, i sutradan – viceguverner Narodne banke Jugoslavije, u to vreme. Sada, kada se te stvari ovako ovlaš pomenu, sazna se, javnost već zna, novine su pisale i o Jelašićevoj kući, i o njegovom bratu, i o ovim strancima koji su kod nas angažovani. Kada se to onako, malo zna, onda me stvarno čudi koga vi možete da ubedite da je ovo ozbiljna vlast? Ne možete ni Milojka iz Ljiga da ubedite, ni on ne veruje u ovo. Milojko zna ko ste, šta ste. Naljutiće se moj drugar Milojko. Koga vi hoćete da ubedite? Hoćete da ubedite ''B92'', ''Studio B'', RTS, ''Blic'', ''Pres'', ''Pravdu'' itd.? Nemojte njih da ubeđujete, oni to znaju. Koga da ubedite? Ko vlada u ovoj državi? Ko sprovodi zakone? Čemu ovakvi zakoni? Po sistemu: zavadi, pa vladaj. Kako vi možete da sprovedete nešto što bi bila, navodno, državna politika, sa ljudima za koje niste sigurni do kada će da budu u službi? Drmne pare, drmne u inostranstvo. Gospođo Đukić-Dejanović, ne znam da li narodni poslanici, u vršenju kontrole izvršne vlasti, Vlade, pa i ovoga dole što je, u organizaciji državne uprave, organizaciji ministarstava itd., mogu da dobiju kompletan spisak ko je sve od stranaca angažovan da radi u državnim organima? Oni koji imaju dvojno državljanstvo i oni koji su izvorno stranci. Onda, drugi podatak, od kada, ko ih je angažovao, ko ih isplaćuje? Jednostavno, da se orijentiše nacija, da vidi šta je, da li da beži od vlasti ili da podržava vlast. To su vrlo interesantne stvari. Nama se Đelić ovde zaklinjao. I Nikolić nam se zaklinjao, pa je drpio. Đelić se zaklinjao ovde da nema kuče za šta da ga ujede, pa postade ''vojvoda'', on od ''Meridijan banke'', a ovaj od Bajčetine. U čemu je razlika – u džaku. Ovaj je drmnuo više, jer je bilo više u kasi, onaj izgleda nije mogao više. Ne znamo, videćemo. Molim vas, raščistite te stvari. Čist račun – duga ljubav, da znamo ko vodi ovu državu, ko predlaže ovakve stvari. Ovakve stvari sve stranci predlažu. Ne mogu Dačića da prozivam, tri meseca je čovek ministar. Ko zna ko je pravio ovaj predlog zakona. Ova grupa se ne menja, ministri se menjaju, a sekretari, načelnici, to ostaje. I Ćosić je bio prekjuče iz seta pravosudnih zakona. On je trideset godina u Ministarstvu. Veži konja gde gazda kaže, i on, čovek, tako radi. Verovatno, kao državni službenik tako treba i da radi. Tvrdim vam da ovo ne izvire iz našeg pravnog sistema. Gospodin Dačić zna Njegovana Kljajevića. Da li znate kada bi kod Njegovana Kljajevića ovo prošlo? Nikad, možda na ''sveti nikad''. Čovek je držao pravni sistem u rukama, vodio je računa, jer u zakonodavstvu ne može da prođe tek tako neki propust. Kontradiktorne odredbe, kolizijske odredbe, nema šanse kod njega da prođu. Sada, kako se uhvatiš za koji zakon, samo se prekrstiš i pomeriš sa strane. Znači, parola "Beograd je svet", Batiću, što je bila parola nekada, tačna je, jer u Beogradu postoji međunarodni aerodrom. Nema unutrašnjeg saobraćaja. Nema, smanjili državu i sve kažu – "to je dobro, to je demokratski". Naravno, onda ide ono medijski, grupe, koliko, da li je dobar, da li mu je lepo odelo, da li je lepo rekao, da li je bio kulturan sa govornice, da li se lepo ophodio, da li je 16 minuta najavljivao onu jednu rečenicu što će da kaže, da li poštuje toleranciju. Ja treba da budem tolerantan, a vi da mi rasturate državu! Gde to ima, ljudi, objasnite mi. Kako mogu da budem tolerantan, a vi mi rasturiste sve što imam? Sve mi je postalo inostranstvo. Šta bi s tim Havijerom Solanom? Morala je da se skine krivična prijava, morao je da se obustavi krivični postupak, da ljudi ne crvene kada ga prime na surčinskom aerodromu, a on je potpisao bombardovanje, on je potpisao da se napravi ovolika šteta. I vi od njega napraviste zvezdu. Neki do pre nekoliko dana napadali i NATO i EU, juče – Evropska unija u prvom redu, aplauzi, Roki Marćano, nema, bato, italijanski pastuv. E, moj Dačiću, a ja podneo krivičnu prijavu, sa dokazima o opštepoznatim stvarima. Vodite računa šta čuvate. Mi ćemo da vas prozivamo ovde. Ovaj zakon, sa nekom doradom, ruku na srce, može da bude dobar zakon.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 225 – narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. Pretpostavljam da mali broj vas zna da je portparol UN-a Aleksandar Ivanko dao izjavu da se u Srbiji nalazi Endrju Lendli, koji je izaslanik UN-a i koji sa zvaničnicima Srbije razgovara o nekim problemima vezanim za KiM. Ništa više nije hteo da kaže, ali očito da se u Srbiji nešto dešava što građani Srbije ne znaju, što poslanici Skupštine Republike Srbije ne znaju. Danas smo imali razgovore sa ministrom za KiM, gospodinom Bogdanovićem. On nijednom jedinom rečju nije rekao da se neki razgovori odvijaju u Srbiji i to nas navodi na sumnju da se neke stvari dešavaju ispod žita. I sve ove izjave, posebno izjave Borisa Tadića o Euleksu, navode nas na to da Boris Tadić i DS pokušavaju da pomognu i Evropskoj uniji i Americi da se Euleks, na neki način, prihvati kao misija, time što bi se, verovatno, u UN-u, na predlog Saveta bezbednosti, UNMIK potpuno stavio ad akta, odnosno van snage, a umesto njega prihvatio Euleks. To bi bilo pogubno za Srbiju. Mi, jednostavno, to ne možemo dozvoliti. Sada dolazimo do pitanja zbog čega vi skoro dva meseca ne dozvoljavate da Predlog rezolucije, koji je podnelo 108 poslanika, ne dođe na dnevni red. Sada je potpuno jasno zašto otežete razgovore sa poslaničkim grupama kada je u pitanju Predlog rezolucije, koji bi bio prihvatljiv za najveći broj poslanika u Skupštini Srbije. To nas navodi na to da ćemo ponovo doći u situaciju da će Boris Tadić izaći pred građane Srbije, kao što je to uradio u januaru 2007. godine, i reći da je nezavisnost Kosova i Metohije faktička stvar, da mi tu ne možemo ništa da uradimo i da prihvatamo zahteve Amerike i EU, kako bismo što pre stigli u Evropu, kako bi građani Srbije živeli bolje, sve one parole koje izbacujete. Zato, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, tražim od vas da se informišete od zvaničnih državnih organa o tome da li je tačno da se Endrju Lendli nalazi u Srbiji, da li pregovara, s kim pregovara i šta je predmet tih pregovora. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Srđan Spasojević, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, želim da podržim amandman poslanika NS-a gospodina Miroslava Markićevića, koji je izuzetno dobar, koji je praktičan i životan. Zamislite neku situaciju na graničnom prelazu a da ne može da se napusti prevozno sredstvo; temperatura je 40 stepeni, puno dece u prevoznim sredstvima. To je situacija koja je izuzetno nepodnošljiva i mislim da je ovaj amandman izuzetno dobar i očekujem od vas da ga prihvatite. Što se tiče ovih taksa, vrlo neprijatno je bilo svakom građaninu Srbije kada je letos odlazio u Crnu Goru, na more, i kada je, praktično, na ličnu kartu svako mogao da prođe, a onda je etiketiran s onih 10 evra. Ne toliko zbog 10 evra, koliko je to bilo ponižavajuće. Kada krenete malo i hoćete, na primer, da obiđete Biogradsko jezero, onda naiđete na neku novu taksu. Svaki čovek koji želi da obiđe stvarno lep Nacionalni park Biogradsko jezero, svaki putnik mora da plati tri ili pet evra samo da priđe toj nacionalnoj lepoti Crne Gore. Neprihvatljivo je da se ne poštuje nikakav reciprocitet. Prevoznici iz Srbije moraju 150 evra da plate taksu da bi mogli da prevoze. Nije problem samo u 150 evra, gospodine ministre, nego je problem u tome što su oni ne samo oštećeni zbog 150 evra, već njihov prevoz ne može da bude tako kurentan kao prevoz njihovih kolega iz Crne Gore koji to ne plaćaju. Sigurno da treba uticati da se to ukine ili da se uvedu recipročne mere. Ono što, takođe, želim da kažem, jeste da kada se dve države odvoje, nasleđuju se prava i obaveze. Ako su građani Srbije zatečeni da imaju automobile s crnogorskim tablicama, apsolutno, gospodine ministre, treba da se dozvoli da se vozila preregistruju. To očekuje više hiljada građana Srbije, jer to je njihovo pravo. Nisu oni skrivili što su se dve države podelile, jer se u nekim odnosima nasleđuju i prava i obaveze. Prema tome, svaki građanin Srbije ima pravo da registruje vozilo, jer je zatečeno stanje, kada smo registrovali vozilo, bila zajednička država. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Spasojeviću. Povodom Poslovnika, reč ima gospodin Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što moram da koristim Poslovnik, ali javljam se povodom amandmana, da upozorim ministra da bi trebalo da se prihvati amandman gospodina Markićevića, jer je, prosto, nemoguće ovo što tražite ovde, da se obezbedi da putnici ne napuste prevozno sredstvo i područje graničnog prelaza. Sasvim je u redu da ne napuste područje graničnog prelaza, ali prevozno sredstvo moraju da napuste, iz više razloga. Recimo, vozači teretnih vozila, odnosno kamiona, moraju da napuste vozilo da bi odneli papire kod špeditera, da bi se prijavili. Da vam ne govorim, imali ste prilike da vidite, u vreme velikih turističkih seoba, da su gužve u tom pojasu između dve granice tolike da je, jednostavno, nemoguće u nekom optimalnom vremenskom roku preći to. Šta ćete vi sad? Šta može vozač autobusa ili bilo kog drugog prevoznog sredstva da uradi kako bi poštovao ovaj zakon? Prosto, život ne dozvoljava da se ovakve stvari dese. Vi o tome morate da vodite računa. Ili uzmite plovni objekat. Dođe u luku, i svi moraju da budu na plovnom objektu. Pa, moraju da odu u kapetaniju, moraju da odnesu pasoše i ostale stvari, putnici ili bilo ko drugi, ali ako se nalaze tamo, ne smeju da napuste međugranični prostor. To je u redu. Ako to neko uradi, on to treba da prijavi, ali ovo je, jednostavno, nemoguće. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 50. Predloga zakona o zaštiti državne granice, koji reguliše pitanje određivanja državne granice. Član glasi: ''Državna granica se određuje međunarodnim ugovorom. Pripremu za zaključivanje međunarodnih ugovora o razgraničenju i utvrđivanju državne granice obavlja ministarstvo nadležno za spoljne poslove i drugi državni organi, na način koji će urediti Vlada'' itd. Predlažem da se reč "nadležno ministarstvo" zameni rečima "Ministarstvo inostranih poslova". Ovde sam napravio jednu štamparsku grešku, prilikom kucanja; trebalo je da stoji "Ministarstvo spoljnih poslova", ja sam stavio "Ministarstvo inostranih poslova", ali vidim da i ostale kolege upotrebljavaju termin "Ministarstvo inostranih poslova". To je, verovatno, ostalo zbog navike i činjenice da smo 50 godina imali Ministarstvo inostranih poslova. U obrazloženju zbog čega se amandman odbija, kaže se – Vlada ne prihvata ovaj amandman jer je formulacijom člana predviđeno celishodnije rešenje, vezivanje za nadležnost pomenutog ministarstva, bez obzira na to kakav naziv dato ministarstvo trenutno ima, što je promenljiva kategorija. Zaista, ne vidim koje bi to ministarstvo trebalo da se bavi pitanjima inostranih i spoljnih poslova osim ministarstva koje nosi takvo ime. Osim, ako neko iz vladajuće koalicije ne predviđa mogućnost proširenja broja ministarstava, pa da podeli Ministarstvo inostranih poslova na dva ministarstva. Vratiću se na problem granice Srbije na području KiM-a. Jedan od najvažnijih državnih organa koji treba da se bave pitanjem Kosova i Metohije, pa i pitanjem granice na KiM-u, svakako je skupštinski Odbor za Kosovo i Metohiju. Moram da kažem, zbog građana Srbije, da kao član Odbora za KiM ne znam da li je taj odbor još uvek živ. Naime, on već tri meseca ne daje nikakve znake života. Prvu i poslednju sednicu Odbor je održao u julu, mislim da je to bilo 17. jula. Podsetiću šta je na toj sednici rekao predsednik Odbora Borislav Pelević. On je sve vreme kritikovao članove Odbora iz DS-a i drugih vladajućih stranaka, zašto ne prisustvuju sednicama Odbora, ''na pasja usta'', što bi narod rekao, izgrdio je ministra iz DS-a, Gorana Bogdanovića. Prekidao je sednicu, tražeći od službe da pozovu ministra Bogdanovića da obavezno dođe. Ministar Bogdanović je dao objašnjenje da ne može da dođe, na šta je gospodin Pelević zaključio da se ubuduće sednice Odbora neće održavati bez prisustva ministra, a glavni stav gospodina Pelevića na toj sednici je bio da ubuduće spoljnu politiku, u stvari, politiku Srbije prema KiM-u, neće voditi Ministarstvo za KiM, nego skupštinski Odbor, a Ministarstvo će, kao što je zakonom i predviđeno, biti servis toga odbora. Sledećeg dana, s ove skupštinske govornice, Borislav Pelević je rekao još nekoliko vrlo bitnih stvari. Rekao je da se Odbor za KiM ubuduće neće sastajati ni jednom mesečno, ni dva puta mesečno, nego da je Odbor od toga dana u stalnom zasedanju. Rekao je – mi sednice nećemo održavati u Beogradu, najmanje jednom mesečno sednice ćemo održavati na KiM-u, da pokažemo srpskom narodu da smo s njim itd. Gomila obećanja od Borislava Pelevića, koji je, inače, za one koji ne znaju i koji nisu upoznati, desna ruka Tomislava Nikolića. Od tada je prošlo tri meseca, Odbor nije održao nijednu sednicu. Kada je gospodin Pelević govorio s ove govornice, stekao sam utisak, s obzirom na euforiju kojom je to govoreno, na odlučnost kojom je gospodin Pelević nastupao, da ćemo mi uskoro, sa članovima Odbora, osloboditi Kosovo i Metohiju. Evo zbog čega sam izneo takav zaključak. U Odboru sedi kao predsednik Borislav Pelević, prekaljeni ratnik, pukovnik Srpske dobrovoljačke garde – Željka Ražnatovića Arkana. Član Odbora je general Božidar Delić, a ja sam jedno vreme proveo na ratištu, komandujući jedinicama srpske vojske. Pomislio sam da kada članovi Odbora, s nama na čelu, krenu na KiM, uz logističku podršku Olivera Ivanovića i ministra Gorana Bogdanovića, šiptarski teroristi i ove NATO snage se neće zaustaviti pre Prokletija. Od tada su, ponavljam, prošla tri meseca. Od Odbora ni traga ni glasa. Tražim obaveštenje od predsednika Skupštine, da li je odbor za KiM živ ili je preminuo? Zbog građana Srbije, moram da kažem šta se u međuvremenu dogodilo oko Kosova i na KiM-u. Na Kosovo i Metohiju je stigla Misija Euleks, protivno međunarodnom pravu i protivno domaćem pravu. Sa svih strana stižu ozbiljne informacije, sada je o tome govorio, čini mi se, i Dragan Todorović, da postoje ozbiljne namere, znači, da su u završnoj fazi razgovori o legalizaciji te nelegalne misije. Crna Gora i Makedonija su priznale nezavisnu terorističku tvorevinu KiM. KiM-om se bavila čak i Generalna skupština Ujedinjenih nacija. Međunarodni sud pravde se juče oglasio po pitanju KiM-a, saopštenjem da će u procesu koji se vodi po zahtevu Srbije o legalnosti proglašenja nezavisnosti KiM-a moći da učestvuju i predstavnici Kosova. Jedino se Kosovom i Metohijom ne bavi organ koji bi pre svih trebalo da se bavi tim pitanjem. To je Odbor za KiM. Šta radi ovaj odbor? Ne radi ništa. Šta radi predsednik ovog odbora? Ne radi ništa, osim što u međuvremenu učestvuje u krađi poslaničkih mandata, učestvuje u krađi izborne volje građana Srbije, i na bazi te krađe stvara nove političke stranke. Na sinoćnjem skupu u ''Sava'' centru, jedna od glavnih poruka koju su izgovorili Borislav Pelević i njegovi saborci, jeste kako će oni odbraniti Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije. Bojim se, ako ga oni budu branili, da će se odbrana KiM-a svesti na praznu priču, kao što je i prazna priča oko rada Odbora za KiM u Skupštini Srbije. Kao član Odbora za Kosovo i Metohiju, čini mi se da je to u skladu s Poslovnikom, tražim od predsednika Narodne skupštine da u što hitnijem vremenskom periodu zakaže sednicu Odbora za KiM. Hvala vam.
Gospodin Vladan Batić, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospodine ministre, želeo bih vama, gospođo predsednice, da kažem da niste primetili da sam se javio povodom prethodnog amandmana, gospodina Markićevića. Digao sam ruku, a vi ste već prešli na sledeći amandman. Ako mi dozvolite, hteo bih da sugeriram ministru unutrašnjih poslova da se taj amandman, kao racionalan, kao životno racionalan, prihvati, jer, zaista, ne znam šta znači ova odredba. Pretpostavljam da je ovo prepisano odnekle, ali onda nije dobro prepisano. "Vozač motornog vozila ili drugo lice koje upravlja prevoznim sredstvom dužni su da obezbede da putnici ne napuste prevozno sredstvo." Kako? Hajde da se postavimo u životno realnu situaciju. Zaustavi vas neko da vas stopira, povezete stopera. Pa, ne možete vi komandovati njegovim postupcima. Čovek je zaboravio pasoš, meni se to dešavalo, dođete do granice, nemate pasoš, okrenete se i odete. Problemi nastaju kada bude kontrola završena, a kod god nema kontrole, ništa se ne događa. Ovde je, pogotovo, potpuno iracionalno. Kako vozač može obezbediti nečije prisustvo? Da ne govorimo o svim drugim razlozima koji ukazuju na besmislenost ove odredbe. To je jedna dimenzija. Druga dimenzija i problem čitavog ovog zakona jeste što se potpuno ignoriše, takođe, jedna životna situacija koja se tiče KiM-a. U ovom zakonu predlagač se ponaša kao Alisa u zemlji čuda, kao da situacija na KiM-u nije onakva kakva jeste. Moje pitanje vama je – gde je Kosovo u ovom zakonu? Gde je granica Srbije kada je Kosovo u pitanju? Gde je granična linija, gde su granični prelazi, da li prema Albaniji, ili između, ne znam kako da nazovem, užeg dela Srbije i KiM-a? Gde to piše u ovom zakonu? Moramo da se ponašamo u saglasju s realnošću, jer jedno su želje, a drugo je realnost. Ili je ovaj zakon trebalo da sadrži poseban odeljak koji se tiče pitanja državne granice u odnosu na KiM, ili to treba da bude zakon o državnoj granici, ne računajući poziciju KiM-a. Ne možemo da se ponašamo kao – Kosovo je naše, govorim figurativno, pa se zakon o državnoj granici odnosi na tu poziciju. Nije tako. Kad posmatramo granične prelaze, gospodine Dačiću, u Srbiji su oni kao da smo u ratnom stanju. Nema u Evropi, nema nigde u civilizovanim zemljama tako neuređenih, tako zapuštenih, tako jadnih i bednih graničnih prelaza kao što su u Srbiji. Imamo nešto što deluje uvredljivo. Kad iz Srbije prelazite u Hrvatsku, u Republiku Srpsku, u Bugarsku, pa onda vidite kakav je vaš, a kakav je njihov granični prelaz, onda ste onako, prilično poraženi. To nema mnogo veze s vama, ali sam hteo malopre da kažem i gospodinu Krasiću, pošto me je pomenuo, u pozitivnom kontekstu, ali može se shvatiti i negativno, jer je pominjan DOS. Gospodine Krasiću, suverenitet na KiM-u je izgubljen 1999. godine. Dakle, niti je ove godine Srbija izgubila suverenitet, niti je ove godine Kosovo postalo nezavisna i suverena država. Opet govorim o faktičkoj situaciji, a ne o formalno-pravnoj, ili o bilo čijim željama, Kosovo nije suverena država, jer nema efektivnu vlast na čitavoj svojoj teritoriji. Država koja ima međunarodne snage, UNMIK, KFOR, EULEKS, ne može biti suverena. Država koja ne kontroliše jedan deo svoje teritorije, ne može biti suverena. Nažalost, nad Kosovom mi, takođe, kao država Srbija, nemamo efektivnu vlast, praktično, od 1999. godine. Ne želim ništa da politiziram. Samo se bavim faktičkim stanjem, nadovezujući se na priču o državnim granicama. Naravno da, kao predsednik i poslanik DHSS-a, kao što znate, niti sam niti ću prihvatiti nezavisnost KiM-a. Ne bih se ovde nadmetao u patriotizmu i nije mi to ni motiv, ni tema, samo želim da svi realno posmatramo stvari, onakve kakve jesu. Znate da ja nikad nisam sedeo na kanabetu sa Solanom, to su činili neki drugi. Znate da sam podneo krivičnu prijavu, ako se to može nazvati krivičnom prijavom, Luiz Arbur, tadašnjem glavnom tužiocu Haškog tribunala, upravo, protiv Havijera Solane i Leslija Klarka, zbog neviđenih civilnih žrtava u vreme NATO intervencije. To je činjenica. Takođe, nemam čega da se postidim kada je Kosovo i Metohija u pitanju. Sa svojim saradnicima, godinama sam prikupljao dokaze o teroru i zločinima čelnika OVK, pa su se neki drugi, koji su prethodnih godina bili na vlasti, setili da je Ramuš Haradinaj ratni zločinac onda kada je postao premijer Kosova, pa su se setili da je Agim Čeku ratni zločinac kada je postao premijer Kosova. Do tada su o tome ćutali. Nisu se sećali. Istim onima koji su napravili koalicioni sporazum, govorim o Vladi Vojislava Koštunice, kao prvo u tom koalicionom sporazumu bilo je da će se očuvati i ojačati državna zajednica SCG – ona seraspala, ali su oni ostali na vlasti. Pa su onda rekli – Kosovo će zauvek biti Srbija, očuvaće integritet na KiM-u, pa se to nije dogodilo, pa oni i dalje ostali na vlasti, a pozivaju se na demokratiju. Dva glavna principa demokratije su odgovornost i smenjivost. To se, nažalost, nije dogodilo. Sada svaki dan gledamo slike sa Olijem Renom; čini mi se da bi njegova diplomatska misija bila završena sa završetkom priče o Srbiji, i njegova i Solanina. Oni su sad počeli da primaju i privrednike i očekujem da će neke estradne zvezde uskoro da se nađu kod Olija Rena, tražeći da se zaštite i neka njihova ugrožena ljudska prava. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić, o amandmanu. Imate još sedam i po minuta.
Pobeže mi Batić. Moja šala je bila a propo onog Čankovog – kad kažeš DOS, začepi nos. Nema veze. Suverenitet, nažalost, u Srbiji i bivšoj SFRJ, postao je vrlo rastegljiva kategorija. Sada ću da krenem s onim što je Batić rekao, gde je u potpunosti u pravu. Hrvatska nije imala suverenitet na teritoriji Republike Srpske Krajine, nije imala faktičku vlast, nije pod svojom kontrolom imala tu teritoriju, pa je od strane Vatikana i, u to vreme, Evropske zajednice, kasnije i nekih drugih velesila, priznata za suverenu državu. Kolektivno priznanje je bilo 6. januara 1992. godine, a što se tiče BiH, mislim da je to bilo u aprilu 1992. godine. To je jedna dimenzija. Postoji jedna teorija koja kaže – suveren je samo onaj ko ima atomsku bombu. Postoji nešto što je klasična definicija suverenosti i to se, gospodine Dačiću, nalazi u Ustavu Republike Srbije. Što se tiče 1999. godine, to je bio zločin protiv mira. Tako je to utvrdila i Komisija Haškog tribunala, Tužilaštva, ali je rekla – ne možemo da pokrećemo postupak, jer u Statutu Haškog tribunala nema zločina protiv mira. Ima kršenja zakona i običaja rata, ima o ratnim zločinima, o zločinima protiv čovečnosti, ali nema protiv mira, nema protiv agresije. Šta se desilo? Neko je tužio, povlačio tužbe, ali da pođemo od onoga što je bilo 1999. godine. Jedini koji su bili protiv Plana Ahtisari-Černomirdin bili su poslanici SRS-a, ovde su sedeli. Svi drugi su bili za. Čak je Vuk Drašković pričao – ljudi, sada će UN da vode računa o Srbima na KiM-u. Zavladao je mir i napad je bio sa svih strana, u to vreme, na Vladu. Da ne pričamo o DS-u, oni su u to vreme pričali – bombardujte još sedam dana, ovo nije dovoljno. Pričamo o DS-u, ne o agentima iz Američke ambasade. O njima ću malo kasnije. Sa gledišta međunarodnog prava, gospodine Batiću, tu ste se vi malo kasnije setili, pa ste ispravili, garantovan je suverenitet SRJ i Republici Srbiji kao pravnom sledbeniku na teritoriji KiM-a. Problem je što realizaciju Kumanovskog sporazuma nije tražila vlast od 2001. godine naovamo. Zašto kažem, od 2001. godine naovamo? Zato što je do 2001. godine vlast u Srbiji bila u neprijateljskim odnosima sa NATO-om i Evropskom zajednicom, a u to vreme opozicija, a posle vlast, od 25. januara 2001. godine, u prijateljskim odnosima. Tada su i predsednik Vlade i gotovo svi lideri i liderčići, da ne ređam dalje po rodbini, ovoj iz DOS-a, pričali kako to što je instalisano na Kosovu i Metohiji, to su partneri DOS-a i sa njima partnerski treba to da se reši. Evo, mi možemo hiljadu vojnika i policijskih službenika da vratimo, ali problem je što to niko ne traži iz Srbije. Nije dovoljno da tražimo, gospodine Batiću, vi ste sada u opoziciji, ja u opoziciji od 2001. godine, pa naovamo, ali ovi koji su na vlasti neće, neće. Znam da Dačić pritiska ove, ali šta vredi, on je jedan deo samo u toj vlasti. Tadiću ne pada na pamet, tata i Dobrica su rekli – ne, sine, guramo ovako, guramo ovako, ''veće staraca'' je odlučilo. Guramo ovako, ponizno, poslušno, tako je i Tito. E, pogrešili su, nije isto vreme. Znači, suverenost postoji. Sad, da se gospođa Slavica Đukić ne bi naljutila na mene, gospodine Dačiću, mislim da prvi stav člana koji je predmet ovog amandmana, a to je član 50, morate da izbrišete. Vlada mora da podnese amandman i da traži brisanje ovog prvog stava. Evo zbog čega to mora da uradi. To mora da uradi zbog člana 8. Ustava Republike Srbije – teritorija i granica. Prvi stav: ''Teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Stav 2: ''Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava''. Molim vas, to što se tiče utvrđivanja granice, to je završeno sa gledišta Ustava; eventualno, neke promene mogu da budu u skladu s Ustavom. Stav drugi ovog člana 50. je u tom smislu potpuno kompatibilan sa drugim stavom člana 8. Ustava Republike Srbije, dok u prvom stavu ovog člana 50. vi kažete – državna granica određuje se međunarodnim ugovorom. Ne, nema određivanja, to je već određeno. Stav drugi uvažava neke stvari, međutim stav drugi je krajnje neprecizan. Zašto? Ne samo zato što pominjete jedno ministarstvo, ne samo zato što pominjete druge nadležne organe, nego govorite – u skladu sa zakonom. U skladu sa kojim zakonom? Koji naš zakon može da obaveže drugu stranu sa kojom pričamo o granici? Znači, ona može da se uredi međunarodnim ugovorom, ali sa gledišta određivanja, molim vas, to je završeno. Zato sam vam i rekao, stav 1. člana 50. amandmanom izbrišite iz ovog predloga zakona, jer reč "određuje se" može da deluje vrlo stimulativno za ove procese, recimo, u Vojvodini. Jer, vidite, i kada je donet onaj omnibus zakona o pravima autonomne pokrajine, svi su gledali, ovi iz Demokratske stranke, ovog Čankovog dela, i tako dalje, šta da dograde od nepreciznih formulacija, navodno, samo ka borbi za autonomiju, a to nije bila autonomija, nego nastojanje da se ostvari separatizam. Zato treba da budete vrlo precizni u zakonima, jer Jović je jutros pričao, granica, spoljni neprijatelj, a mi imamo mnogo veći broj unutrašnjih neprijatelja. Imamo da vršljaju agencije, vršljaju, uključuju se u politički život, medije, ekonomiju, svuda su ti stranci prisutni. Nisu oni ovde zbog toga da bi bilo dobro građanima Republike Srbije. Ne. Znači, ovo sam pokušao da vam pokažem. Ali, sada se vraćam na onu priču o suverenitetu. Da kojim slučajem Srbija nema suverenitet na Kosovu i Metohiji, onda ni ova rezolucija u Generalnoj skupština ne bi mogla da se donese, da će i tom rezolucijom nama priznato pravo da možemo pred Međunarodnim sudom pravde da tražimo zaštitu nekih svojih prava.
Vreme.
Tako da bih vam preporučio da postupite prema ovom mom predlogu, naročito da ovaj stav 1. člana 50. Predloga zakona izbrišete.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Markićević želi reč.
Poštovana predsednice, u odeljku VI Predloga zakona – o obeležavanju državne granice, u članu 53. se kaže: ''Vlasnik ili korisnik zemljišta dužan je da omogući slobodan prolaz radi postavljanja i održavanja propisanih oznaka na području graničnog prelaza''. Što se tiče Poslaničke grupe Nove Srbije, to ništa nije sporno, ali mi smo predložili, govorim u ime Poslaničke grupe, da se posle reči: "prolaz", dodaju se reči: "uz nadoknadu procenjene štete". Obrazloženje je da će se vlasnicima, odnosno korisnicima zemljišta na kojem se postavlja granični prelaz, ovim omogućiti da budu adekvatno obeštećeni usled pričinjene štete, što je u skladu sa postojećim zakonima i Ustavom Republike Srbije. Možda delujem naivno, ali ja sam ovako shvatio. Ako građanin ima parcelu, recimo, njivu, koja na samoj državnoj granici, i ima zasejanu pšenicu, onda se desi da državni organi tu otvore granični prelaz i koriste to zemljište, znači, narodski rečeno, izgaze tu pšenicu. Ne znam zašto taj vlasnik, seljak, naš poljoprivrednik, ne bi imao pravo na pravičnu naknadu? Mislim da je ovaj amandman sasvim logičan i da ga treba prihvatiti.
Zahvaljujem. Gospodin Jojić, o amandmanu. Izvolite. Podigli ste Poslovnik, pa zato pitam. O amandmanu, izvolite.
Dame i gospodo, mislim da je amandman kolege Markićevića bio opravdan i da ga je trebalo prihvatiti. Međutim, dame i gospodo, ja bih se osvrnuo, ako mi dozvolite, na prethodni amandman, tj. na član 50. Što se tiče definicije člana 50, dame i gospodo, u ovom članu nije mogla da bude postavljena i predviđena ovakva definicija. Dispozicija ovakve norme unapred daje mogućnost za promene granice. U članu 50. je trebalo da bude definicija – državna granica je nepromenljiva. Završena priča. Da li je ona uspostavljena putem međunarodnih ugovora ili na drugi način, svejedno, ali, po mom dubokom uverenju, jedina definicija koja bi bila prikladna, ili prihvatljiva, jeste da je državna granica nepromenljiva. Znači, granice Srbije su utvrđene. U stavu 2. ovog člana daje se mogućnost da, kada su u pitanju granice Republike Srbije, pripreme za zaključivanje međunarodnih ugovora o razgraničenju i utvrđivanju državne granice obavlja ministarstvo nadležno za spoljne poslove i drugi državni organi, na način koji će urediti Vlada, u saradnji s nadležnim organima susednih zemalja. Vrlo problematična odredba. Bez zakona, nema pružanja mogućnosti da se daje ovlašćenje ministru spoljnih poslova da, u dogovoru s Tačijem, priprema ugovor o razgraničenju. Osim toga, očekivali smo da će Vlada na ovu odredbu uložiti amandman. Međutim, ne može Ministarstvo spoljnih poslova, bez ove skupštine, da bilo šta preduzima i da priprema ugovore sa bilo kim. Ne može. Može, ali da bude donet zakon koji će precizirati koji će to drugi nadležni državni organ biti uključen u pripreme razgraničenja. Mana ovog člana je u tome, ponavljam, što ne može da stoji, i ne treba. Ovo je nepravedno, ovo je nepravilno, ova dispozicija norme je, apsolutno, preširoka i ona ne može da zaživi u praksi. Doći će do zloupotrebe ovde određenih ovlašćenja. Dakle, kaže se – državna granica određuje se međunarodnim ugovorom. Možemo li onda da se složimo u tome da mi nemamo granice, jer nemamo utvrđene granice? Ova definicija može da bude samo pod uslovom da se kaže u jednoj odredbi – pošto Srbija nema utvrđene granice. Granice Srbije utvrđuju se, u tom slučaju, ugovorom, i to međunarodnim ugovorom, ali sad govoriti, retroaktivno, ako su granice utvrđene, da dajemo mogućnost da ih drugi prekraja, a postoji velika opasnost da će aktuelna vlast da utvrđuje granice s Tačijem, tu je problem. Ne možete, dame i gospodo, da razmišljate o tome da se granice utvrđuju međunarodnim ugovorom između Albanije i Srbije i da se prekrajaju, da se prave druge granice, jer geografska karta jeste ta jedinstvena katastarska parcela Srbije. Nemojte se igrati time da neko sebi dozvoli luksuz da je prekraja, bez obzira na to što je NATO uveo privremene mere na Kosovu i Metohiji. To su, dame i gospodo, privremene mere i zato mi nemojte zameriti što sam bio u prilici i želeo da skrenem vašu pažnju da niko drugi ne može da menja postojeće granice. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Zoran Krasić, o amandmanu.
Da bi se shvatilo ovo što je podnosilac amandmana hteo da postigne, mora prvo da se pogleda član 2. tačka 5, to je područje graničnog prelaza, pa onda član 18, to je obeležavanje područja graničnog prelaza, gde, takođe, postoje nadležnosti ko šta treba da radi, oblik, sadržinu, oznake ko postavlja, kad postavlja, i onda, tek, da se dođe do člana 53, koji, u suštini, reguliše službenost prolaza. Praktično, samo to reguliše. Međutim, mislim da ste vi ovo stavili kao rezervnu varijantu, jer ako se vratite na ono što je u članu 2. tačka 5. dato kao definicija područja graničnog prelaza i ono u članu 18, onda, verovatno, kad se nailazi prema graničnom prelazu, ako treba neka oznaka da se postavi pored puta, to su već saobraćajni propisi, i ne vidim koja to druga oznaka treba da se postavi. Granične linije su već nešto drugo, drugi članovi to tretiraju, ne ovaj član 53. Ne vidim koja je svrha ovoga. Verovatno, ta službenost prolaza postoji. Možda ste zaboravili da ubacite i nešto što asocira na stvarne terete u pogledu samog bitisanja oznake na tuđem zemljištu, ali to se reguliše nekim drugim propisima. Loše je vaše objašnjenje zašto se ne prihvata amandman. Ukoliko nastane oštećenje imovine vlasnika ili korisnika nepokretnosti usled postavljanja i održavanja tog prelaza, onda, po opštim propisima, za prouzrokovanu štetu država odgovara. Mislim da je tim propisom obuhvaćeno. E, sada, ovo je sad sasvim očigledno, službenost prolaza bez naknade. Ne može da se ugovori naknada, ali obaveza naknade štete sigurno postoji. U tom smislu sam se javio, zato što u objašnjenju pričate da ne postoji mogućnost naknade štete, jer nema krivice itd. Krivica je potpuno irelevantna stvar za ovo. To je sve regulisano. Međutim, stičem utisak da nas vi, nekim objašnjenjima zašto odbijate neke amandmane, prosto, dovodite u neprijatnu situaciju da mi treba da znamo 17 zakona, a vi ne morate da znate nijedan. Stvarno je neprijatno da onda diskutujemo. Zašto bismo onda diskutovali? Ovo je klasičan primer službenosti prolaza i ja vam dajem ideju. Verovatno ste morali nešto da rešite u pogledu tih belega koji se postavljaju po sistemu stvarnih tereta. To je neko drugo pitanje koje niste hteli da rešite. Možda je rešeno nekim drugim propisima, znam da jeste, ali nije bitno sad za ovu raspravu. Ali, kad kažete – nema naknade štete, onda je stvarno prouzrokujete. Ovaj amandman je, verovatno, rezultat, pre svega, elementarnog osećaja za pravdu koji postoji kod poslanika, pa kažu – dobro, neko će da prođe, ali valjda odgovara za štetu. On mora da odgovara za prouzrokovanu štetu. Kad je to država, onda država. Sad, kako ste vi organizovali državu za poslednjih nekoliko godina, ko će da odgovara, ne znam. Tužiće se, znači, država Republika Srbija, Ministarstvo unutrašnjih poslova, pogranična policija, pa ne znam na šta će da liči ta tužba u pogledu definisanja ko je tuženi, sve i svašta ima da bude.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima gospođa Svetlana Stojanović.
Članovi Poslovnika 225. i 226. Skupština grada je 17. oktobra usvojila Statut koji gradu Beogradu daje pravo da osnuje svoju televiziju, svoje radio-stanice, novine i druga sredstva javnog informisanja. Znači, Beograd je dobio status suprotan Zakonu o javnom informisanju, prema kojem osnivač javnih glasila ne može biti ni Republika, ni grad, ni lokalna samouprava, niti preduzeća koja imaju većinsko ili manjinsko državno vlasništvo. Građani Beograda će, dakle, suprotno Ustavu i Zakonu, biti u prilici da plaćaju još jednu pretplatu za gradski javni servis, pored pretplate koju već plaćaju za RTS. Danas su najznačajnija udruženja novinara NUNS, Udruženje novinara Srbije, ANEM, Nezavisno društvo novinara Vojvodine i Lokal pres najavili da će Ustavnom sudu Srbije podneti predlog za ocenu ustavnosti i zakonitosti ovog člana Statuta grada Beograda, tako da osećam potrebu da obavestim poslanike i javnost da je odbornička grupa Demokratske stranke Srbije u Skupštini grada Beograda podnela amandman kojim je tražila da se ovaj neustavan i republičkom zakonu suprotan član Statuta briše, ali je taj amandman odbijen bez veće rasprave. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Judita Popović, o amandmanu.
Gospođo predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, kolega Markićević je podneo dva veoma racionalna amandmana, to je amandman na član 36. stav 2. i ovaj na član 53. Stvarno sam mišljenja da bi trebalo malo ozbiljnije da se razmotre ti amandmani i da se usvoje. U pogledu ovog člana 53, polazim od pretpostavke da je napokon došlo vreme u ovoj državi da je privatna svojina, zaista, jako bitna i da bi trebalo da se zaštiti maksimalno. Pored toga, polazim od pretpostavke da smo mi pravna država, tako da ako država načini neku štetu fizičkom licu, dužna je tu štetu da nadoknadi. Šteta, podsećam vas, to je umanjenje nečije imovine i bilo bi potrebno da se ta imovina dovede u prethodno stanje, a to može samo ukoliko se ta šteta nadoknadi. Bez obzira na to koliko vi mislili da tu, možda, ne bi bilo nikakve štete ukoliko bi neko prošao kroz parcelu, njivu fizičkog lica, radi postavljanja i održavanja propisanih oznaka, to ne mora tako da izgleda. Naime, u životu se mogu desiti slučajevi da se ta njiva nalazi u funkciji, dakle, da je zasejana, da postoje neki usevi i, normalno, prolaz kroz tu njivu može dovesti do neke štete. Tada je vlasnik njive prinuđen da naknadu štete potražuje od države, ali se pojavljuje član 53. koji, apsolutno, ne obavezuje državu da nadoknadi tu štetu. Da bismo izbegli buduća dugotrajna suđenja, stvarno bih predložila da se amandman kolege Markićevića usvoji, zato što je izuzetno racionalan i ekonomičan za buduća postupanja. U pogledu člana 36, nažalost, nisam se javila malopre, ali samo bih dopunila prethodna izlaganja i obrazloženja kolege Markićevića u vezi s ovim amandmanom. Zaista je racionalno da se uzme u obzir da se često dešavaju gužve na graničnim prelazima, pa ukoliko bi putnici ostali u tom prevoznom sredstvu, mislim da to nije ni od kakvog značaja što se države i državne granice tiče. Mi ne štitimo državnu granicu na taj način što ljude osuđujemo da sede u pregrejanim automobilima. Prema tome, mislim da je potpuno racionalno da se usvoje amandmani na član 36. i na član 56. kolege Markićevića.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, gospodine ministre, amandman narodnog poslanika Nove Srbije Miroslava Markićevića je izuzetno dobar, kao što su i prethodnici iz više političkih stranaka rekli, naime, da su ova dva amandmana izuzetno dobra i da ih treba prihvatiti. U amandmanu na član 53. se zadire i u pravo svojine. Mislim da su vremena kada je neko mogao da prekraja granice nečije slobode korišćenja zemljišta, ne bukvalno granice, davno iza nas i da apsolutno pravo svojine, naročito privatne svojine, ne sme da bude ni u kom slučaju povredivo. Mora se nadoknaditi vlasnicima šteta. Tu mora da postoji dogovor između države i vlasnika tih privatnih zemljišta. Šta ćemo ukoliko se ne dogovore, kako ćemo primeniti ovo što želimo, kako ćemo nekom na silu uraditi nešto a da ne nadoknadimo štetu? Kao što sam i prilikom prethodnog amandmana istakao ono poređenje s oduzetim vozilima, tako i ovde. Neće, valjda, država da dozvoli da se po svakom pitanju građani i vlasnici privatne imovine obračunavaju sa državom na taj način što će zatrpati sudove privatnim tužbama, pre svega, tužbama za nadoknadu štete?! Kao što sam rekao, kuda bismo otišli ukoliko bi svi oni vlasnici automobila sada krenuli da se sude sa državom? Naši sudovi bi, praktično, bili blokirani. Kao i u ovom slučaju, privatna svojina je apsolutno pravo, svojina zemljišta je nedodirljiva. Mora se naći kompromis i mora se imati u vidu da je amandman jako dobar, da u ovom slučaju mora da se nadoknadi šteta. Još jedanput ponavljam, učinite sve, kao ministar unutrašnjih poslova, kao potpredsednik Vlade, da se vlasnicima motornih vozila vrati njihovo stečeno pravo – da se izvrši preregistracija vozila. Mislim da je to nešto što se mora hitno rešiti. Moraju se zaštititi ljudi koji ničim nisu skrivili da budu oštećeni i da ne mogu da koriste pokretne stvari kao što su automobili. Dakle, još jedanput, ministre, apelujem na vas da izađete u susret građanima koji imaju automobile i da se izvrši preregistracija vozila na naše tablice. To je nešto što je, apsolutno, normalno, apsolutno, u skladu s Ustavom i sa zakonom ove zemlje.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 55. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč gospođa Radica Jocić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS-a, podnela sam amandman na član 55. Predloga zakona o zaštiti državne granice, koji se nalazi u poglavlju: Određivanje, obeležavanje i uređivanje državne granice, a odnosi se na povredu državne granice i glasi: "Povrede državne granice, odnosno granične incidente utvrđuje Ministarstvo. Povrede državne granice, odnosno granični incidenti se rešavaju u skladu sa međunarodnim ugovorom, odnosno diplomatskim putem, ako ne postoji međunarodni ugovor. Način utvrđivanja povreda državne granice i graničnih incidenata propisuje ministar nadležan za unutrašnje poslove". Amandmanom je predviđeno da u članu 55. stav 3, reči: "ministar nadležan", budu zamenjene rečima: "ministarstvo nadležno". Poznat je stav SRS-a da u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propise, dok ministri, kao starešine tih organa, ne mogu imati takva prava. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kao ni nekoliko prethodnih koji su bili vezani za sličnu stvar, iako nisu u pitanju, kao što se kaže u obrazloženju Vlade, podzakonska akta, već Predlog zakona. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici iz vladajuće koalicije, nama je jasno da je ovo samo još jedan sa spiska zakona koje ste obavezni da usvojite pre 6. novembra, da biste mogli da se pohvalite na međunarodnoj konferenciji u Zagrebu, kada se bude raspravljalo o tome koliko su zemlje tzv. zapadnog Balkana prešle na mapi puta prema Evropskoj uniji. Znamo da vam je datum kada će ovaj zakon biti usvojen mnogo važniji od suštine samog zakona i od toga koliko će on doprineti rešavanju problema na terenu, sa kojima se susreću ljudi koji su nadležni za sprovođenje odredaba ovog zakona. Ono što ste juče rekli posle izlaganja o amandmanima na Predlog zakona o strancima, gospodine ministre, suština je cele priče. Usvajanjem ova dva zakona, vaše ministarstvo je obavilo svoj deo posla. Vi ste, kao ministar, zadovoljili, kako reče pre neki dan gospođa Judita Popović, potpredsednik Narodne skupštine, formu demokratije, pažljivo ste, uljudno i strpljivo saslušali sve govornike. Procedura je u potpunosti ispoštovana, a rezultat cele priče je, kao i obično, isti: Vlada ne prihvata nijedan, ili, kao u ovom slučaju, prihvati dva, a odbije sve ostale, tj., ovde, 13 amandmana. Onda dođe dan za glasanje, zakon prođe tesnom, ali većinom, a onda Jovo, nanovo. U izveštaju Zakonodavnog odbora, koji nam je dostavljen, o Predlogu zakona o zaštiti državne granice, stoji da je Predlog zakona u skladu s Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa se meni, kao nekom ko se trudi da sve ovo što bolje razume, nameće pitanje – koji to ustav omogućava predsedniku jedne države da u razgovoru s predsednikom susedne, i to secesionističke države, dogovori priznavanje nove granice na teritoriji svoje države? U članu 8. Ustava Repubike Srbije, kojim se regulišu teritorija i granica, stoji doslovce: "Teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava''. Da li je predsednik države dužan da poštuje Ustav sopstvene države? Ako ga on ne poštuje, kako možete očekivati da ga drugi poštuju? Da li, gospodine ministre, smatrate da je normalno da ministar spoljnih poslova jedne suverene države, naše, poruči Vladi susedne države da će, ako prizna samoproglašenu kvazišiptarsku državu, pri tom potpuno promeni granice naše države, jedino i poslednje što može da joj se desi biti to da će ostati bez ambasadora u Beogradu?! Naravno, taj ambasador će posle nekoliko meseci biti vraćen, i ništa. Znam da tamo ima mnogo naših ljudi, znam i da mnogo Crnogoraca ima ovde, da je situacija vrlo komplikovana, ali zar baš toliko moramo da budemo ponizni i pomirljivi šta god da nam se desi? Da se pomirimo sa svima i po svim pitanjima, da oprostimo, i još, ako je moguće, da se izvinimo?! Onda nam se, otprilike, u isto vreme dogodi statut AP Vojvodine, kojim se Vojvodini, kao regionalnoj autonomiji, pridaju pojedina svojstva državnosti i suverenosti. Mi treba za koji dan da prihvatimo, sasvim logično, objašnjenje da uopšte nije tačno da ovaj statut otvara dve pogubne mogućnosti – stvaranje države Vojvodine u državi Srbiji i secesiju Subotičkog okruga, a možda i cele Vojvodine. O zaštiti koje granice, gospodine ministre, govori Predlog ovog zakona? Da li građani Srbije, koji svakodnevno strepe kako će sastaviti kraj s krajem i preživeti do sledećeg dečijeg dodatka, minimalca ili penzije, treba da počnu svakog jutra da strepe da li je neka od susednih država pokazala pretenzije prema nekoj od naših pograničnih teritorija? Koliko kilometara treba da živimo daleko od granice, unutar teritorije Srbije, pa da budemo spokojni? Na kom parčetu ove napaćene države treba da živimo, pa da budemo sigurni da u nekoj međunarodnoj trgovini između belosvetskih moćnika neće nekome pasti na pamet da tu teritoriju zameni za bolji život, za prečicu do Evropske unije, belu šengen listu ili ko zna šta još? Htela bih da iskoristim priliku da se obratim bivšim koleginicama s izgubljenim ostavkama, da im poručim da je uvreda za mene, kao narodnom poslaniku u drugom mandatu izabranom sa liste SRS - dr Vojislav Šešelj, što im je, uopšte, palo na pamet da mi na stepeništu ispred sale u koju ulazim da zastupam interese građana Pirotskog okruga, koji su glasali za SRS i dr Vojislava Šešelja, zamislite, ničim izazvane, ponude pristupnicu u svoju nazovistranku. Treba da se stide. To što vam se u hodniku javljam, samo je odraz mog lepog vaspitanja. Ja sam put dr Vojislava Šešelja izabrala davne 1996. godine, a sada posle ovih vaših postupaka, još sam više ubeđena da je to put pravih, poštenih, srpskih radikala, kojima je reč i čast na prvom mestu. Poručujem vam da o svojim postupcima razmislite, da prestanete s pritiscima na naše poslanike i odbornike po lokalnim skupštinama. To što ste ulovili u mutnom je završeno, sada je sve većem broju jasno o čemu se radi. To što nudite na sve strane zapošljavanja po lokalu, govori o tome da ste se dogovorili s onima koji su u vlasti, a ko je to nego DS. Samo oni to mogu da obezbede. Vi nigde niste u vlasti da biste to mogli da nudite, ili to, možda, nude vaši tajkuni. Zato, molim vas, nemojte vređati dostojanstvo srpskih radikala i nuditi im vaše pristupnice. Sačuvajte ih za one bivše ''žute'', kojima ste se do juče hvalili, a oni su vas juče napustili pred samu Skupštinu. Možda se oni predomisle, pa će vam biti potrebni.
Zahvaljujem. Povodom amandmana, reč ima gospodin Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam samo da nastavim priču moje koleginice, koja je dosta rekla o zaštiti državne granice i o našem amandmanu koji je imao za cilj da poboljša zakon o zaštiti državne granice, i ne samo ovaj amandman, nego niz naših amandmana koji su vezani i sinhronizovani jedan s drugim, sa ciljem da ovaj zakon dobije, koliko-toliko, ono što se želi dobiti. Nažalost, videli ste danas da u više navrata pominjemo i Ustav Republike Srbije, posebno član 8, koji garantuje suverenitet države Srbije, jedinstvo, kao i nepovredivost naših granica. U zakonu o zaštiti državne granice, vidi se da ima mnogo članova koji pretenduju prema nekakvim međunarodnim ugovorima. Koji to međunarodni ugovori i o kojoj to granici, u stvari, konkretno, gde je ta naša granica? To je, uglavnom, regulisano Ustavom Republike Srbije, ali, nažalost, ovaj zakon, kako je sačinjen, u mnogo čemu demantuje ono što je Ustavom predviđeno. Celog dana poslanici SRS-a se pozivaju na Ustav Republike Srbije, sa ciljem da podsete gospodu iz vlasti na taj Kumanovski sporazum, koji je sačinjen 1999. godine, protiv koga smo glasali, a za koji su tada glasali SPS i SPO, posebno je SPO likovao kao pobednik u tom sporazumu, govoreći kako su Srbi na KiM-u dobili svoja prava, dobili su zastoj od Ujedinjenih nacija da će se naša vojska i policija vratiti itd. Celog dana govorimo da mi ne poštujemo taj Kumanovski sporazum, ne pozivamo se na njegove odredbe, niti tražimo da međunarodna zajednica primeni Kumanovski sporazum. Do današnjeg dana, od tog sporazuma nije primenjeno gotovo ništa, naša vojska i policija se nisu vratile na Kosovo i Metohiju, a Srbi su se iselili i dalje se iseljavaju sa područja KiM-a. Kaže se u ovom članu da, ukoliko se povredi granica, mi ćemo napraviti neko pomirenje prema međunarodnom ugovoru. Ne znam da li imamo međunarodni ugovor s Makedonijom, na primer, a tamo su svakodnevni incidenti, s jedne i s druge strane, a da ne govorim o administrativnoj granici KiM-a, koju ne priznajemo, ali to je ono što ne samo da ne preduzimaju međunarodne snage, nego, nažalost, i MUP Srbije je u tome dosta indolentan. Na kraju, nemaju ni dovoljno snage da zaštite našu administrativnu granicu, s jedne ili s druge strane, pre svega, od tih šiptarskih secesionista. Znamo da su dolaskom na vlast, 2000. godine, te dosmanlije, ili kako se sada popularno zovu ''žuti'', učinili sve da rasture našu vojsku, da rasture onu saveznu vojsku Republike Srbije i Crne Gore, a onda su, svim svojim silama, učinili sve da što više mogu unište i rasture Ministarstvo unutrašnjih poslova, odnosno našu policiju. Danas gotovo niko nema poverenja. Koja je ta sila, ili naša snaga koja može da zaštiti državnu granicu i koja može da zaštiti građane Srbije? Gotovo niko, pa ni u dubokoj unutrašnjosti Republike Srbije, nije siguran koja će to, eto, vojna sila moći s koje strane da udari, kako bi osvojila dalje naše teritorije i dalje se rascepkavala država Srbija. Moram ovde da kažem otvoreno da svi građani Srbije i dalje imaju veliko nepoverenje i zebnju prema ovoj vlasti, prema većini koja čini ovu vlast, zato što se, iz dana u dan, pokušava na sve moguće načine da se dalje vrši secesija države Srbije, počev od reorganizacije države Srbije, pa onda podele Vojvodine po nekim zonama. Čak, vidimo danas, i u štampi i u javnosti, da se tamo svaka zona obeležava određenim granicama i bojama, što znači da i naša srpska Vojvodina može doživeti nešto što se desilo na Kosovu i Metohiji, nažalost, daljom regionalizacijom, ili podrškom onih sredina, ili onih okruga, kako ih vi nazivate – regija, gde je srpski narod u manjini. Možemo očekivati dalju secesiju, dela po dela, države Srbije. Zbog toga, s ovog mesta pozivam gospodina ministra da preduzme sve kako bi snage MUP-a Srbije bile ojačane u takvoj meri da mogu da zaštite našu državnu granicu, da mogu u svakom momentu da spreče ne samo nesmetani prelaz preko državne granice, nego i onu najsitniju korupciju i šverc koji se obavlja na državnoj granici. Svesni smo toga da tu ima dosta problema, posebno u delovima prema Kosovu i Metohiji, Crnoj Gori, pa i Makedoniji, ali mi moramo imati tolike i takve snage koje mogu da zaštite građane Srbije. Lično, ne verujem u tog Šutanovca, koji iz dana u dan govori na štetu Srbije, koji iz dana u dan uništava Vojsku Republike Srbije. Zato verujem u te ljude, patriote, koji su u Vojsci Republike Srbije i u MUP-u Republike Srbije, koji, verovatno, vole ovu zemlju kao i ja, kao i mnogi ovde. Zato pozivam još jednom da sve učinimo kako bi građani Srbije bili bezbedniji. Pozivam Vladu Srbije i ministra da prihvate naše amandmane, jer time vršimo poboljšanje ovog zakonskog projekta. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Krstin, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS-a, podneo sam amandman na Predlog zakona o zaštiti granice. Reč je o zabrani uzgajanja određenih poljoprivrednih kultura, a odnosi se na član 56. Radi vidljivosti granične linije, ministar nadležan za unutrašnje poslove može zabraniti setvu određenih vrsta poljoprivrednih kultura, odnosno sađenje određenih vrsta voćaka i drveća i drugog rastinja, u dubini od 100 metara od granične linije, a ako to zahtevaju razlozi bezbednosti – i na većoj udaljenosti. U slučaju iz stava 1. ovog člana, vlasnik, odnosno korisnik zemljišta nema pravo na naknadu štete. Tražio sam da se u članu 56. stav 1. reči: "ministar nadležan", zamene rečima: " ministarstvo nadležno ". Bez obzira na to, ministre, što ste vi taj koji potpisuje i odobrava, stav SRS-a je da to treba da radi ministarstvo kao državni organ, a ne ministar kao pojedinac. Zašto korisnik zemljišta nema pravo na naknadu štete? Stavio sam, umesto reči "nema", reč: "ima" pravo na naknadu štete, jer smatram da vlasniku, odnosno korisniku zemljišta pripada pravo na naknadu štete, u smislu pozitivnih zakonskih propisa. To je stav SRS-a – dr Vojislav Šešelj. Gospodine ministre, gospodin Krasić je rekao da je to neko sa Zapada pisao, pretpostavljam da je tako, ali nemojmo opet po tom jadnom vlasniku zemljišta, kome vi u ovom članu kažete da mu možete zabraniti setvu određenih vrsta poljoprivrednih kultura, odnosno sađenje određenih vrsta voćaka i drveća, a iz razloga bezbednosti državne granice. Ako postoji Zakon o zemljištu, donet 2006. godine, postoji državno, privatno, zašto, gospodine ministre, niste to s Ministarstvom poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede dogovorili i izvršili zamenu, pa to privatno pretvorili u državno, izmestili privatnika sa državne granice, i ne biste imali problema?! Ako interveniše MUP, štete na tom poljoprivrednom zemljištu će biti ogromne. Međutim, ako se između redova pročita, potrebno je da taj individualni poljoprivredni proizvođač, ili vlasnik zemljišta bude prisutan u tom pograničnom delu, jer su nekada oni bili ti koji su javljali kada neko, kršeći zakon, prelazi državnu granicu. Konkretno, iz Rumunije u Srbiju. Oni su bili ti koji su javljali da se na toj i toj parceli, na tom i tom kilometru, pojavljuju tragovi da se učestalo prevode ljudi iz jedne države u drugu. Zato vi pokušavate da zadržavate ove vlasnike zemljišta da dalje ostanu tamo, ali izbegavate da se korisniku zemljišta kome se napravi šteta, ta šteta nadoknadi. To je veoma loše po tog korisnika. Vi određujete koja će kultura biti posejana. Logično je da uz granični pojas ide nisko rastinje, detelina, pšenica, ječam, ovas, da bi taj granični pojas bio vidljiv. Nije dobro da tu bude posejan kukuruz, jer se između redova može prolaziti, a da ne pričam o voćnjaku i vinovoj lozi. Drugo, po lucerki se vide tragovi, po pšenici se vide tragovi, po ječmu se vide tragovi, po ovsu se vide tragovi, jer nikada tu ne prolazi jedan, već određena grupa, a posebno kada je u pitanju trgovina belim robljem. Vi ste to mogli ovim članom da ispravite, tu veliku grešku, i da Ministarstvo poljoprivrede, u dogovoru sa MUP-om, privatno zemljište zameni državnom zemljom. Tim pitanjem ste rešili i štetu koju MUP pričini. Verujte, kada prođu transporteri, tenkovi itd., to je ogromna šteta na tom poljoprivrednom zemljištu. Međutim, ministre, da iskoristim sada vas, kao prvog potpredsednika Vlade i zamenika predsednika Vlade. Kada je reč o zemljištu, u Odboru za poljoprivredu smo pokušali, kolega Petar Jojić je čak doneo i dokumentaciju, dobro znate da je zakup državnog zemljišta već odavno krenuo, pokazali smo je na tom odboru i ministar nas je, čak, i molio da mu tu dokumentaciju dostavimo, da ukažemo da ima onih koji su zakupili državno zemljište od jedne do pet godina, a da to ne plaćaju do sada, uopšte. U SO Zrenjanin sam tražio tu papirologiju o zakupu zemljišta, dobio sam 2.015 strana i našao sam da postoji potpis, s leve strane, onoga ko je licitirao, a da od pet članova komisije nijedan nije potpisao na deset strana. Šta to govori? Govori da su ti ljudi ušli u posed, a nikome ne plaćaju. Posebno je kolega Živkov izneo slučaj u Starom Bečeju, reč je o 11.000 hektara koji se rade već tri godine, a dotični ... Gospodine ministre, ponovo sam tražio da mi dostave koji su to subjekti koji su to kupili, kada su platili taj zakup zemljišta, koji se kretao od jedne do pet godina, zavisi od opštine, od komisije koliko je procenila, da li treba prodavati na godinu, dve, tri, četiri ili pet. Odgovorno vam tvrdim da, bar, 80 onih koji su licitirali do sada nisu platili ni dinar, ne u 2008, nego ni u 2007. i 2006. godini. Godine 2006. je izašao Zakon o zakupu zemljišta, ali uzmite samo u obzir 2007. i 2008. godinu i vidite koliko država gubi novaca samo zbog toga što komisije koje su pri opštinama rade neodgovorno, u dogovoru s onima koji licitiraju stavljaju novac u džep, a ovi dolaze do ogromnih poljoprivrednih površina i rade ih bez ikakve nadoknade. Gospodo, mi to nećemo dozvoliti. Za ovom govornicom ćemo iznositi sve subjekte koji su to radili. Ovo će biti dvanaesti put da tražim to kao poslaničko pitanje, da nam se dostavi, nama članovima Odbora, a i javnosti, odgovor na pitanje ko su ti subjekti koji dobijaju dugoročne i nepovratne kredite od Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede? Još nikada nisam dobio odgovor. Ja ću vam reći, G17 i DS. Demantujte me ovde za govornicom i recite da nisam u pravu i donesite taj papir, donesite da vidim ko su ti subjekti koji su dobili, posebno nepovratne kredite, a da nisu članovi G17 ili DS-a. Zašto meni, kao poslaniku i članu Odbora, u više navrata do sada nije odgovoreno na to poslaničko pitanje? Kada sam sekretara, neću ga imenovati, pitao – zašto ne dobijam odgovor na poslaničko pitanje, on je rekao – ministar rekao, ne dam. Ne damo zato što je ministar taj koji radi sa tim subjektima koji dobijaju te pare, a to znači lopov. Taman smo mislili da raščišćavamo malo s lopovima, onda se pojavljuju neki novi, ali ne u vidu ministara, nego u vidu bivših članova SRS-a, koji su, tobože, osnovali poslaničku grupu, a kojom rukovodi Tomislav Nikolić, čovek koji je uzeo moju blanko ostavku, prisvojio je, stavio u džep i misli da taj džep njemu služi kao ikona. Naprotiv, ne može da mu služi ni za šta, nego samo za one pare koje dobijaju u ambasadama SAD-a, Engleske, Nemačke itd. Gospodine ministre, shvatite ovo najozbiljnije. Biću uporan za ovom govornicom dok ne dođemo do činjenica – koji su ti što su licitirali u celoj Srbiji zakup zemljišta, a nisu u 2007. i 2008. platili ni dinara, a radi se o hiljadama hektara. Vidite za koliko milijardi dinara je oštećena državazbog ovakvog odnosa opštinskih vlasti. Vi ste ovde tri meseca i ne mogu u vas da uprem prstom. Da su drugi počeli kao i vi, možda bi bilo bolje. Nemojte ovo smatrati kao hvalu. Morate dokazati da postoji neka građevinska mafija, neka carinska mafija, putna, ali postoji i ''zemljišna mafija'', ona je sad najrasprostranjenija. Tu je iskazan i ''Agrokor'', tu je došao Todorić koji je kupio 300 hiljada hektara zemlje u Vojvodini, tu vam je gospodin Aca, Mila Đukanovića brat, koji je nakupovao isto, progledali ste kroz prste, tu je Anton Stanaj, ona firma "Rokšped" kod Podgorice, koji je bio uhapšen na aerodromu pre dve godine. Da ne pričamo o drugima, nadam se da će druge kolege izneti i o drugima. Mora se jednom stati na put ovoj zemljišnoj mafiji, da vidimo da neko kontroliše šta se dešava u najplodnijem delu Srbije, u Vojvodini, gde ljudi žive isključivo od zemljoradnje. Nadam se da ćete ovo što sam rekao, gospodine ministre, zajedno sa svojim savetnicima, razmotriti, a ja ću vam doneti dokumente. Kažem vam, dobio sam 2015 stranica o licitaciji i zakupu zemljišta, gde nema člana komisije da se potpisao, a onaj što je licitirao se potpisao. On sad radi tu zemlju bez dinara nadoknade državi. Gospodo, dok je SRS-a dr Vojislava Šešelja, nećemo dozvoliti da se stvori još jedna mafija, zvana ''zemljišna mafija''.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć . Gospodin Krasić ima reč. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ova dva amandmana su gotovo identična, neću sad da ulazim u rešenja koja se njima nude, ali stvarno mislim da neke stvari zaslužuju pažnju da se prokomentarišu, jer se radi o poljoprivrednom zemljištu uz granicu. To je tema. Prvo, mislim da je to zemljište zaštićeno i da nikakva šteta neće biti tom zemljištu. Policija, kada je preuzela ovu granicu, zna tu nešto malo oko graničnog prelaza, ovo drugo i ne zna gde se nalazi. To je faktičko stanje, jer oni nisu bili ni osposobljeni, pa su uzeli nešto iz Vojske, zato što je neko u državnoj zajednici procenio, ovo nije novina, to je bilo i ranije, da, ako želite prema Evropi, onda granicu ne sme da kontroliše vojska, nego policija. Onda se granična služba rasturila, nešto malo tih službenika je prešlo u policiju, počeli su da rade. One karaule tamo zvrje prazne, policija je na nekim punktovima. Neću sada o kvalitetima da pričam, pošto dosta skitam po Srbiji, obilazim. Na jednom takvom lokalitetu sam razgovarao i sveštenik mi kaže – ma, pusti, dve godine oni nisu prošli tu, oni ne znaju gde je granica. Markićeviću, Krstinu, nemojte da se sekirate za poljoprivredne useve; tu nema ko da prođe, da vidi gde se to nalazi. Ove uopšte ne interesuje državna granica. Oni imaju nove sisteme, avakse, satelitsko praćenje, praćenje mobilnim telefonima i imaju dubinsku kontrolu. Na 650 km od bugarske granice, oni prate šta se dešava na bugarskoj granici. Moram da se šalim s vama, jer je to apsolutno neozbiljno. Ako želi neko da se bori protiv globalizma, onda mora sarkazmom, cinizmom, jer zdravom argumentacijom ne možete da se borite protiv globalizma. Nešto postoji tamo gde ne treba da postoji. Ta zaštita postoji, granična prava itd., u Kopnenoj zoni prema KiM-u. Kada bi se tako kontrolisao i ostatak granice, to bi bila druga stvar. Ove druge stvari su čiste, imaju nove bele džipove, na kojima piše – pogranična policija, granična policija, Rambo tipovi, kao da su juče pobegli sa onog skupa, voze ona kola, razgovaraju sa seljacima tamo gde ima puta, gde nema puta, nema šanse da pređu. To je kraj priče. To je naša realnost. Nešto se tu malo oko graničnog prelaza koristi, i to je kraj . Sa gledišta pravnog sistema, mislim da je ovo što je predloženo u članu 56. neodrživo. Zašto? Moram da vas podsetim da je jedna od tih, navodno, evropskih tekovina, i privatna svojina kao svetinja. Vlasnik ima puna prava. To znači pravo korišćenja, upravljanja i raspolaganja svojim dobrom. I, ako ga neko ograničava u korišćenju, upravljanju i raspolaganju svojim dobrom, on mora tom čoveku da da neku satisfakciju i da naknadi štetu koju trpi zato što ne može svoje dobro da koristi na način kako mu je zakonom priznato. To je postulat. Kada ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove, ili ministar nadležan za unutrašnje poslove procene da treba u zakonu da stoji da se oni pitaju o tome kakva će se kultura sejati sa gledišta vidljivostigranične linije, onda je to neka mera ograničenja. Mi imamo i Zakon o korišćenju poljoprivrednog zemljišta. Sada se to drugačije zove, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, čini mi se. Tu je, u krajnjoj konsekvenci, priznato svojinsko pravo, neprikosnoveno pravo vlasnika da koristi, upravlja, raspolaže, a kod poljoprivrednog zemljišta, čak, ima i obavezu da ga koristi i da ga obrađuje. Sad je Srbija, zahvaljujući Borisu Tadiću, u fazi kada prodaje traktore, jer su zemlju već prodali, ne samo ovu poljoprivrednu u Vojvodini, nego i ovu koja se ne obrađuje. Sada su traktori višak u Srbiji. U tu situaciju upada MUP, koji ima, stvarno, bezbednosne razloge zašto treba da je, ne znam, 100 metara granična linija, da postoji neka optička vidljivost, neka kontrola. Ali, toga nema, faktički, kod nas, nema. Ne postoji. Ovo je odredba radi bele šengen liste. ''Ne lipši magarče do zelene trave''. Nema ništa od ovoga, od ovoga nema ništa. Šta mislite, koji se propisi primenjuju u Kopnenoj zoni, gde postoje naše snage koje kontrolišu i štite Srbiju od terorizma, koji može da se prenese s one teritorije? Vidite kako je to lepa igra reči. Tu se primenjuje Kumanovski sporazum i Rezolucija 1244. U kom delu? Ovamo, od Merdara, prema užasu, unutrašnjosti Srbije, užoj Srbiji. Od koga se mi štitimo? Od UN-a, jer oni su vlast tamo. Ajde, idite tamo, pa kažite da se neka kultura ograniči. Pa, teritorija opštine Kuršumlija ima najdužu, ajde da kažem, administrativnu liniju prema teritoriji KiM-a. Najdužu. Pa, na celoj toj teritoriji ne možete da nađete 500 stanovnika. Ko obrađuje to? Nema ko da obradi. Ko će iz Ministarstva da ide tamo da vidi koja kultura treba da se sadi? Ivica Dačić da ide da juri po gorama i šumama, da vidi ko je šta sadio? Pustite to, to je samo radi reda ubačeno ovde. Ovo ne postoji ni u jednoj državi EU. Interesantna je stvar s kojim nipodaštavanjem se gleda na pojam granice.Granice između dve države, ili između država, isto su kao međe između parcela komšija, u istom su rangu, u potpuno istom rangu. Zar se mi kao privatna lica tako ponašamo prema našim međama? Ajde da je to teritorija Kuršumlije, tamo neka zabit, gde i ne zna gde je kamen. Kad bi se ova građevinska mafija u Beogradu, sa Đilasom, ponašala na način kako piše u ovom zakonu za granice, da se oni tako ponašaju kod međa, pa oni bi oči povadili ovde. Ovde je svaki santimetar dragocen. Ali, samo u Beogradu, Novom Sadu, Zrenjaninu. Eto koja je devalvacija naših propisa – da bi ''žaba digla nogu jer je videla da se konji potkivaju''. To je cela naša priča. Zbog te priče, sve i svašta može da trpi ovaj papir. Budite uvereni, selektivno ima da se primenjuje. Recimo, neka kupi zemljište pored neke državne granice neko od braće Nicovića, ili Peconi, ili Pacoli, ili ovi što finansiraju Tomislava Nikolića. Znate li vi kada bi njemu rekli šta da sadi na kojoj parceli? Nikada. Nego ste uhvatili nekog jadnog seljaka tamo, da ga plašite ovim papirom, kao, nešto može da se desi. Pa, jedino ozbiljno shvataju državu ovi naši seljaci. Prate ove prenose, pa kažu, zar je moguće da nam ovo pripremaju. Jedini su koji čuvaju zemlju. Prošetajte se po tim pograničnim selima, evo, uzmite Bosilegrad, Vlasotince, Surdulicu itd. Vidite ko stanuje u pograničnim selima. I s jedne, i s druge strane granice, ljudi od 70, 80 i više godina, nema ko da ih pogleda. Ali, oni moraju da se drže u strahu, jer, da li će biti ova straža, zavisi od Ministarstva, zavisi da li će ono da kaže može ili ne može. Ali, Ministarstvo neće ni da prođe tim putem, neće da prođe. Dok je bilo Vojske, tu je i bile neke kontrole. Od kad je preuzela policija, nema kontrole. Nema kontrole. Vrte se ovi džipovi uz Drinu, niz Drinu, a Drina nije granica. To smo se svi zaklinjali, valjda. Zašto tako ne idete dole prema Makedoniji, ili prema Bugarskoj, ili prema Rumuniji, ili prema Mađarskoj, gore? Evo, da krenete prema granici ka Mađarskoj, odmah ima da uhvatite Gojka Radića, i to u Carini kako muva. Pohapsite Carinu, sa Gojkom Radićem. Sa dve kese je došao kao izbeglica u Suboticu, sada ima odmarališta. Pa, dobro, Dačiću, jesmo li mi toliko nesposobni, jesmo li mi toliko nesposobni, a on toliko sposoban? Ja ne znam šta smo ja i ti Bogu zgrešili. Ovo je u suprotnosti s osnovnim principima prava svojine i zato je bio i podnet ovakav amandman.Ako već neko ograničava vlasnika u korišćenju poljoprivrednog zemljišta, onda bi, verovatno, moralo i Ministarstvo poljoprivrede da se pita, a onaj ko ga ograničava, treba na neki način i da mu pruži satisfakciju u vidu neke odštete za štetu koja mu se pričinjava zbog naloga države, mere koju država sprovodi. To je osnovni princip prava, a to vi ne poštujete ovim predlogom zakona.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 64. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS-a, podnela sam amandman na član 64. Predloga zakona o zaštiti državne granice. Članom 64. Predloga zakona o zaštiti državne granice propisane su kaznene odredbe za pravna lica. U stavu 1. kaže se: ''Novčanom kaznom od 100.000 do milion dinara kazniće se za prekršaj pravno lice'', a u tački 20) – ako seje određene vrste poljoprivrednih kultura, odnosno sadi određene vrste voćaka i drveća i drugo rastinje, kada je to aktom ministra nadležnog za unutrašnje poslove zabranjeno. Član 56. stav 1. ovog zakona: ''Radi vidljivosti granične linije, ministar nadležan za unutrašnje poslove može zabraniti setvu određenih vrsta poljoprivrednih kultura, odnosno sađenje određenih vrsta voćaka,drveća i drugog rastinja, u dubini 100 metara od granične linije, a ako to zahtevaju razlozi bezbednosti – i na većoj udaljenosti''. Amandman na član 64. stav 1. tačka 20) podnet je s predlogom da se reči: "ministra nadležnog", zamene rečima: "ministarstva nadležnog", jer je stav SRS-a da akt o zabrani setve poljoprivrednih kultura, sadnji voćaka i drveća i drugog rastinja u dubini od 100 metara od granične linije, a radi vidljivosti granične linije, treba da donese Ministarstvo, kao državni organ, a ne ministar kao pojedinac. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, uz obrazloženje da je po Zakonu o državnoj upravi ministar ovlašćen da donosi propise, a ne Ministarstvo, pa samim tim ni Ministarstvo unutrašnjih poslova ne može biti donosilac podzakonskih propisa. Poslanička grupa SRS-a je podnela više amandmana s ovim istim sadržajem. Namera nam je da se u svim članovima Predloga zakona u kojima se to pominje izvrši izmena, kako bi se regulisalo donošenje akata od strane Ministarstva, a ne od strane ministra, jer je naš stav da nadležnost pripada Ministarstvu a ne ministru. Zakon o državnoj upravi, kojim je ministar ovlašćen da donosi propise a ne ministarstvo, treba izmeniti, kao i druge zakone s ovakvim rešenjima. Ipak, ne treba da ministar ima tako široko ovlašćenje. On jeste prvi čovek tog organa i on potpisuje akt, ali to je akt ministarstva, a ne ministra. U Ustavu Republike Srbije, u članu 136, kaže se da poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom. Znači, Ustav je primat dao kolektivnom organu. Ova vlada bi, barem, donošenjem zakona o zaštiti državne granice trebalo da prihvati odgovornost i, bukvalno, zaštiti državnu granicu, da ne dozvoli nastavak razmeštanja civilne misije Euleks na KiM-u, jer ova misija je deo Ahtisarijevog plana za nezavisnost Kosova. Iskreno se nadam da gospodin ministar neće dozvoliti da Srbija izgubi nijedan milimetar svoje granice, jer tu su i neke novonastale opasnosti i po druge delove naše zemlje, pa da ne dođemo u situaciju da nam državna granica bude mnogo kilometara kraća. O još nečemu bi Vlada trebalo da se pobrine – da se nikada više preko granice države Srbije ilegalno u Albaniju ne prebacuju živi oteti Srbi, koji se tamo zverski ubijaju, vade im se organi, srce, bubrezi, a onda se trguje tim nasilno izvađenim organima. Zastrašujući su podaci da prilikom krijumčarenja i trgovine ljudima 12% žrtava čine deca. I o tome bi Vlada malo više trebalo da brine, a nadam se da će i gospodin ministar dati svoj doprinos, jer on rukovodi radom Saveta za borbu protiv trgovine ljudima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali uporno pokušavamo da Vladu Republike Srbije uvedemo u ustavne okvire, ali to, izgleda, baš ne ide. I juče sam govorila, kolega Krasić i danas, dakle, ne radi se samo o tome kada su u pitanju ovi amandmani, gde mi predlažemo da se umesto reči "ministar" piše "ministarstvo". Ne radi se samo o tome da je to stav SRS-a, a jeste, jer mi ne mislimo da bilo kome treba dati preterana ovlašćenja, pogotovo kad imamo iskustvo s nekim ljudima koji su mislili da imaju preterana ovlašćenja, pa su ih zloupotrebili tako da, reče Krstin malopre, stavi Nikolić u džep naše ostavke, drugim rečima, ukrao ih, i onda sinoć, na onom ''igrokazu'', koji je prenosilo četiri ili pet televizija, kaže – otišao je i nije odneo ništa nego ideje. E, pa, ideje ne može da odnese. Ideologija je ostala u SRS-u, ideologija SRS-a i dr Vojislava Šešelja je besmrtna. Otišlo je, kolega Krasiću, sve ono što je sadržano u krivičnim prijavama koje si pre neki dan podneo, otišle su naše ostavke koje su, takođe, predmet tih krivičnih prijava i otišao je šljam iz SRS-a, kao što su ove dve dole što napadaju koleginice kroz hodnik, ne mogu da prođu od njih, jer, Bože, da potpišu njihovu pristupnicu. Pa, ovo su ozbiljni ljudi, ne pada im na pamet da se učlanjuju u cirkus, ovo su članovi SRS-a i nemojte više da se igrate i tako da gledate ispod oka, žvaćući žvaku, progovorite neku. Da ste ostali u SRS-u, bili bi od vas poslanici, a ovako – iš svi troje koji tu sedite, a i ostali koji nisu tu. Dakle, član 136. Ustava, gospodine Dačiću, u stavu 2, kaže da poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom. Dakle, jasno kao dan. Zaista, ne vidim zašto vi u Vladi, imate li vi tamo Sekretarijat za zakonodavstvo? Izgleda da, od kad je otišao Balinovac, koliko god da smo ga kritikovali, tek sad tamo ništa nije usklađeno s Ustavom. Da li neko vodi računa o tome da morate da predlažete zakone u skladu s Ustavom? Mi smo vama, možda, dosadni, ali mi moramo, pre svega, radi zapisnika, radi istorije ovog parlamenta, radi građana Srbije, radi pravničke javnosti, da vam skrećemo pažnju na to da nam predlažete zakone koji nisu u skladu s Ustavom. Kada je u pitanju, uopšte, ovaj zakon, cela filozofija ovog zakona je da državne granice, koje su, kada je u pitanju Srbija, nažalost, vrlo diskutabilne, s obzirom na političko delovanje nekih iz vrha vlasti,umesto da čuva Vojska, kao što je to normalno, vi ste poslušali EU, SAD, ko vam sve izdaje naloge, ovim zakonom uspostavljate da granice države čuva policija. Prevarili su vas pričom da, kada se uđe u EU, tamo nema granica, da je tamo sve otvoreno. Najpre je trebalo da ih pitate da li je to tako u njihovim zemljama, da li njihove zemlje imaju granice, ili ih nemaju, da li oni ozbiljno čuvaju svoje granice, ili se šale s tim. S druge strane, prolazili ste, pretpostavljam da prolazite, videla sam u nekim novinama, u izveštaju, gde su sve bili ministri za ovih 100 dana, gospodin Dačić je, između ostalog, rekao da je bio u Banjaluci. Znači, ako niste leteli avionom, morali ste da prođete na graničnom prelazu ili preko Rače, ili preko Pavlovića ćuprije. Da li ste videli koliko se čvrsta granica, u fizičkom smislu, pravi između Srbije i Republike Srpske? Prošle godine je Federacija BiH dobila od nekih zemalja EU ogromna sredstva ne bi li napravila što je moguće čvršću granicu između ove dve srpske države. Ove godine su tamo započeti radovi. Ovo želim da vam postavim i kao pitanje, možda ne znate sad odgovor, ali vas molim da nam date odgovor na to pitanje u što skorije vreme. Postoje neke indicije da se, bez obzira na ta sredstva koja su dobijena iz Federacije, koja je dobila Federacija BiH iz EU, sada sredstvima iz Srbije grade ona utvrđenja na Rači i na Pavlovića ćupriji. Dakle, ne radi se samo o tome i ne bismo intervenisali samo zato što to košta i što ne znamo odakle su ta sredstva, ko to finansira itd., nego se radi o tome što, verujte, svakog Srbina iz Srbije koji prelazi te granice zaboli duša kad vidi na šta liči taj granični prelaz, bilo jedan, bilo drugi, između Republike Srbije i Republike Srpske. Dakle, ta priča, ona iz izborne kampanje, između Dodika i Tadića itd., to nema veze sa stvarnošću. Ljudi su ojađeni i kada ljudi iz Republike Srpske dolaze u Srbiju, kažu da svaki put kada prelaze tu granicu hoće da umru od tuge, pogotovo kad vide šta se tamo gradi, kakva će to utvrđenja biti između Republike Srbije i Republike Srpske, kao da su u pitanju dve najneprijateljskije države u svetu, kao da smo, ne daj Bože, u ratnim odnosima i u ratnom stanju, pa treba da se naprave što čvršće barikade između ove dve države. Trebalo je da vodite računa, gospodine Dačiću, vi i ostali članovi Vlade, kada ste predlagali ovaj zakon. Zašto ovako labav odnos prema graničnim prelazima nije primenjen baš u Republici Srpskoj? Šta će nam tamo takve granice? S druge strane, Srbi koji prelaze administrativnu liniju, koji žive na Kosovu i Metohiji, u svojoj državi imaju problem da pređu, jer zavise od toga da li će tamo nekome pasti na pamet da ih pusti, ili neće pasti na pamet da ih pusti. Sećate se koliko je bilo problema, koliko je autobusa vraćeno, koliko je studenata, koji su želeli da odu u Gračanicu i da obiđu srpske svetinje, bilo vraćeno s tog administrativnog prelaza, sve s intencijom da, iz dana u dan, to što je samo privremeni administrativni prelaz, sve više poprima formu čvrste državne granice. O tome mora država Srbija da vodi računa. To je tema, između ostalog, onog predloga rezolucije 108 narodnih poslanika, koja nikako da vidi svetlost dana. U međuvremenu se svašta dešava. Opet sinoć čujemo Tadića, opet prihvata Euleks, pod nekim određenim uslovima. Ne znam šta mu znače ti određeni uslovi, da li će ovako da mu kažu, ili da ga povuku za uvo da bi ispunio te određene uslove i da bi prihvatio raspoređivanje Euleksa na teritoriji države Srbije. Dakle, učestvujete u radu ove vlade i verujem, gospodine Dačiću, da se sve ovo što se dešava ne uklapa u stavove političke partije koju vi predstavljate. Pokušajte tamo da se izborite za ono za šta se borio vaš bivši predsednik Slobodan Milošević, za šta se, pre svega, borio i u Haškom tribunalu. Nemojte da dozvolite, samo zato što ćete ostati tu gde jeste, da se uništava država, a to se, nažalost, dešava na delu. Ne može da se računa na to da će Boris Tadić da uradi bilo šta dobro za Srbiju. Kada je juče bio u Šumaricama, napravio je presedan. Nataša Jovanović je govorila o tome. Ne znam koliko imam vremena, ali u dve rečenice. Govorila je o tome da se prvi put desilo da neko na takvom memorijalnom skupu drži nekakav govor, to je, naravno, bio Boris Tadić. Prvi put u istoriji se desilo da neko stavi venac pre nego što to urade predstavnici Prve kragujevačke gimnazije, čiji su đaci streljani u Šumaricama. Sada je i ta čast data Borisu Tadiću. Onda su namestili dva penzionera, možda i nisu penzioneri, članove DS-a, sedeo je s njima na klupi u pešačkoj zoni u Kragujevcu, kamere su snimale kako ćaska s njima i onda je prošao čovek koji nije namešten i rekao: "Čekajte, gospodine Tadiću, imam nešto da vas pitam", a on, je verovali ili ne, rekao: "Ej, ljudi, ajde, zdravo, moram da idem da pijem kafu".
Vreme.
Završavam i izvinjavam se. Toliko o odnosu predsednika države, državnih organa, o onome što je interes Srbije, a to je Srbija u granicama predviđenim ovim ustavom.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima gospodin Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u amandmanu koji je uložio narodni poslanik Sreto Perić, diplomirani pravnik, koji je ovaj član sagledao sa svog stanovišta, u ime SRS-a je predložio da se u članu 68. reči: "jedne godine", zamenjuju rečima: "šest meseci". To je dovoljan rok da ministar može doneti podzakonske propise na osnovu kojih će se primenjivati određene odredbe ovog zakona. Dame i gospodo, kada je u pitanju bila granica, samo dve-tri stvari koje bih želeo da pojasnim. Naime, u članu 8. Ustava Republike Srbije propisano je i regulisana je teritorija i njene granice. Teritorija Republike Srbije, u stavu 1, normira se da je jedinstvena i nedeljiva. U stavu 2: "Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava". Vidite koliko smo u pravu. Poslanici SRS-a ukazuju, opravdano, da ovo što se predviđa u odnosu na granicu i u odnosu na zaključenje međunarodnih ugovora i davanje ovlašćenja ministru inostranih poslova da on, s nekim drugim organima, ali se ne kaže kojim, može pripremati promenu granica, u skladu s nekim međunarodnim ugovorima, ne može biti. Ustav je brana. Ustav je Ustav. Za ovaj ustav su glasale sve stranke u ovom parlamentu. Kada se kaže da je granica teritorije nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava, šta sada sa članom 50, šta kada je u pitanju granica? U pogledu određivanja granice, ostajem pri svojoj tvrdnji. U to možete da se uverite i na osnovu drugih tumačenja stručne javnosti. Advokatura, profesori pravnih fakulteta, dugogodišnji pravnici mogu dati svoje mišljenje i protumačiti ovu odredbu. Po mom mišljenju, granica je nepromenljiva, a drugi stav – granica se menja po postupku kako se menja Ustav Republike Srbije, jeste ono što nedostaje i što je trebalo popraviti u ovom predlogu zakona, jer bi u tom slučaju država bila obezbeđena od mogućih zloupotreba, da li neko može da izvrši delo zloupotrebe s umišljajem ili ne, čak je u sudskoj praksi predviđeno da i iz nehata može da ga izvrši. Dame i gospodo, malopre je gospodin Krstin govorio o izdavanju u zakup poljoprivrednog zemljišta. Ako mi dozvolite, samo bih napomenuo i tražio odgovor od ministra poljoprivrede, u to vreme je bio ministar Slobodan Milosavljević. On je 10.12.2007. godine potpisao ugovor o zakupu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Radi se o državnom zemljištu u katastarskoj opštini Omoljica. Ovim ugovorom je Republika Srbija, dakle, Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede zaključilo ugovor sa PD ''Omoljica'' a.d, koju zastupa Nikolaj Dimitrov. Prema mojim saznanjima, radi se o državljaninu bugarske narodnosti. Gospodine ministre, ovde ima teškog kriminala, ukazao je na to i gospodin Krstin. ''Zemljišna mafija'', ozbiljna stvar. Stotine hiljada hektara se izdaje u zakup, niko ne kontroliše da li se poštuju ugovorne obaveze. Ovaj ugovarač je ovim ugovorom uzeo u zakup 731 hektar poljoprivrednog zemljišta. Prema mojim saznanjima, on ne plaća zakupninu, kako je to predviđeno ugovorom. Tražim objašnjenje, jer me pitaju građani iz Omoljice. Dobro, ovaj čovek, stranac, ne znamo ni ko je, ni šta je, dođe s tašnom i mašnom, uđe u poljoprivredno gazdinstvo, dadoše mu 731 hektar zemljišta, on to ne plaća uredno, ugovor je potpisao ministar Milosavljević, i šta je sad? Zašto ova parcela, odnosno ovih tridesetak parcela nije moglo biti dato individualnim poljoprivrednim proizvođačima iz Omoljice, koji bi uredno plaćali zakupninu? Ovaj milione ne plaća i, da zlo bude veće, u članu 3, dame i gospodo narodni poslanici, zemljište iz člana 1. ovog ugovora daje se u zakup na period od tri godine. Stav 2 – zemljište iz člana 1. ovog ugovora zakupac je dužan da oslobodi po skidanju useva, a najkasnije do, pa nema ništa. Nema određenog roka kad je on dužan da preda ovaj posed, državi da ga vrati. Dakle, o ovim lopovima koji uzeše zemljište pod ovim uslovima, olakšavajućim, država ne vodi računa. Milijarde i milijarde dinara su ovde u pitanju. Tražim da se po ovom ugovoru izvrše provere i da se utvrdi da li zakupac poštuje odredbe ugovora ili ne. Drugo, tamo gde je malopre gospodin Krstin naveo primer u slučaju Zrenjanina, da na desnoj strani nema potpisnika kao zakupodavca, mene čudi kako može da ostane taj ugovor na pravnoj snazi. Taj ugovor je ništav. Što se ne uključuju pravobranioci, tužioci? Molim pripadnike policije da uzmu stvar u svoje ruke, jer dok oni ne budu ušli i proverili određene stvari u određenim institucijama, kada je u pitanju sumnja na kriminal i korupciju, nema pomaka ni koraka. Verujem samo u to da policija što pre uđe i otpočne da vodi istrage protiv takvih, da li izvršavaju ugovore ili ne. Napomenuo bih samo još jednu sitnicu. Kada je bilo reči o amandmanu koji se odnosio na granični pojas, kada se građanima ograničava pravo da mogu da seju određene poljoprivredne kulture, postavlja se jedno pitanje. Ovaj zakon nije u skladu s Ustavom i nije u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima, u odredbi koja govori o naknadi štete, niti sa Zakonom o svojinsko-pravnim odnosima. To je čudno, posebno, dame i gospodo narodni poslanici, zbog vas demokrata, jer vi težite da se poštuju standardi Evropske unije i tražite da na taj način izvršimo i reformu zakonodavstva. Da, ali kako je moguće, kada je čovek do danas imao voćnjak pored granice? Šta će taj čovek da radi sutra? Ne verujem da će to ministar policije Dačić da učini, ali neko bi to i uradio; mislim da će ministar Dačić da promisli i da proceni da li treba da se seče voćnjak koji je uz granicu. Ne, nije dobro. Ima mana ovde. Mogao je ovaj zakon, ipak, da bude popravljen, da su prihvaćeni neki amandmani poslanika u Republičkom parlamentu. Poslanici SRS-a su reagovali dobronamerno, u želji, bona fide, da se popravi tekst, da niko ne trpi štetu, u dobroj nameri i u dobroj veri, pri čistoj savesti, da na neki način možemo da verujemo i državi i državnim organima. Prema tome, ovo je problematično. Kaže se – može neke kulture. Koje? Sme li šećerna repa, ili kukuruz, ili krompir, ili jagode? Šta ćemo da radimo ako granična linija prolazi kroz šumu? Molim vas, prolazi granična linija kroz šumu i sad neko, iz nekih razloga bezbednosnih, kaže – e, sad moramo da posečemo šumu, a ovi iz Evropske unije, Zeleni, kažu – ne dirajte nijedan list, nijednu grančicu nemojte da sečete. A ovi iz Ministarstva za zaštitu životne sredine, takođe, kažu – ne secite šume, jer ovako i onako, zagađena je Srbija svim i svačim. Zbog toga je, dame i gospodo, ovaj zakon mogao da pretrpi određene popravke i izmene. Gospodo iz DS-a, imate obavezu da SRS-u vratite mandate. Nemojte da saučestvujete u onom nečasnom poslu, nedozvoljenom, jer je 20 mandata SRS-a oteto, vi to dobro znate. Da je vama to učinjeno, principijelno, SRS nikada ne bi prećutala, niti bi saučestvovala s onima koji nisu izlazili na izbore, u Skupštini nemaju ni političku stranku koja je registrovana, a imaju poslanike. Gde to ima? U kom to parlamentu ima? Hajde u uporednom pravu da vidimo koja je to politička stranka. Da li to može u Nemačkoj? Ne može. Da li to može u Engleskoj? Ne može. Da li to može u Francuskoj, u Belgiji, u Holandiji, u Americi? Ne može. Ne može u Rusiji, Belorusiji. Samo kod nas može. Ljudi, ako mislite da ova skupština autoritativno deluje i radi, moraju se urediti odnosi u Skupštini, u poslaničkim klubovima, i moraju se poštovati izborne liste političkih stranaka. Nepostojeće političke stranke nemaju šta da traže u ovom parlamentu. Poslanici koji se tako predstavljaju, mogu da se predstavljaju lažno, ni u kom slučaju nisu poslanici. Oni su priznali da su postojale ostavke. Kad su postojale ostavke, čija je namera bila da te ostavke ne budu dostavljene SRS-u? Koje su namere? Namera je da neko izvuče korist od toga, a mi smo protiv korupcije, protiv takve koristi. To je nemoralno. Nije moralno oduzeti jednoj političkoj stranci, tj. SRS-u dr Vojislava Šešelja, 20 mandata, pokupiti se u jedno ćoše, otići tamo da šurujemo i mi ćemo da se predstavljamo danas kako smo velika politička snaga. Kaže – mi smo druga ili, čak, prva politička stranka u Srbiji, snaga. Dajte, molim vas, gospodo iz DS-a. Pa, vi ćete se vatati uskoro za gušu s njima ako ne budete preduzimali odgovarajuće mere. Ovo su obmane i prevare što se radi. Drugo, danas je bilo reči ovde o medijima. Kada je reč o medijima, zašto medije niko ne kontroliše? Ko je dozvolio medijima? Da li oni to rade džabe? Hajde da vidimo te ugovore. Hajde da vidimo ko je platio ugovore, ko je platio prenose? Odakle? Molim vas, u Parlament mora da se uvede red, mora da se poštuje svaka politička stranka. Moraju da se poštuju glasači, biračko telo koje je glasalo proporcionalno, kako za koju političku stranku. Znate da je SRS – dr Vojislav Šešelj, ne neko drugi, ostvario 78 mandata na prethodnim republičkim izborima. Niko od bilo koje individue nije išao samostalno na listu, niti se predstavio građanima pojedinačno, a da su građani za njega glasali. To su obmane, to su laži, prevare, to je nešto što u našem parlamentu ne sme da zaživi. Očistimo ono što za nas i za Parlament nije. Moramo da uspostavimo parlamentarni život u našem parlamentu. Gospodo demokrate, ne budete li preduzimali odgovarajuće mere, saučesnici ste u ovom rđavom, lošem poslu za Republiku Srbiju. Hvala vam.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? Gospodin ministar Dačić, prvi potpredsednik Vlade u Republici Srbiji.
Dame i gospodo, morate priznati da sam stoički izdržao ovih nekoliko dana, zajedno s vama. U svakom slučaju, veoma mi je drago što smo učestvovali u raspravi koja je imala niz konstruktivnih predloga vezanih za ovaj zakon. Ne mogu se svi amandmani koji su predloženi prihvatiti, ali bih želeo da napomenem da je naša država pre nekoliko godina primenila sistem tzv. integrisanog upravljanja granicom, na osnovu strategije za integrisano upravljanje granicom, i da je došlo do demilitarizacije državne granice, a to znači do promene ranijeg sistema koji je, otprilike, glasio da graničnu liniju, odnosno državnu granicu kontroliše policija, a obezbeđuje vojska. Pravilo je, barem u Evropi, to se sada menja i u Mađarskoj, zbog ulaska u Evropsku uniju, da dolazi do demilitarizacije državne granice, odnosno da posao kontrole, odnosno zaštite državne granice vrše organi policije, odnosno MUP-a, tako da ovde nije reč ni o kakvom izuzetku, jednostavno, u ovoj eri je to tako. Šta Srbiji fali? Srbiji, naravno, fale kvalitetniji granični prelazi, nedostaje ono što smo govorili prošlog puta, a to je čitav niz drugih, možda, prelaza, koji neće služiti kao međunarodni prelazi, nego kao malogranični. Imate mnogo građana koji žive na toj teritoriji, 30 do 50 km. od državne granice, i mi sada pokušavamo da sa zemljama u okruženju napravimo sporazum da se može prelaziti s ličnom kartom, ili barem bez viza, samo s pasošima. To se posebno odnosi na Rumuniju i Bugarsku, i mislim da tu možemo da imamo značajan iskorak. Pokušaćemo da u narednom periodu napravimo niz takvih prelaza, da otvorimo nove prelaze na granici sa Mađarskom, Rumunijom, Bugarskom. Takođe bih želeo da podsetim da, nažalost, naša državna granica nije oduvek bila međunarodna granica. Jedan veliki deo naše granice je nekada bio administrativna granica, odnosno administrativni prelaz, koja je razdvajala bivše republike jugoslovenske federacije. Takođe bih želeo da podsetim sve narodne poslanike, vi to sigurno znate, ali bih želeo da još jednom napomenem, zbog javnosti, da na administrativnim prelazima prema KiM-u nema granične policije. To za nas nisu granični prelazi. I tu ima slabosti, pošto mi to ne priznajemo. Moramo da se osposobimo da sprečimo na takvim administrativnim prelazima šverc, razne zloupotrebe, kako se zbog jedne takve naše političke odluke ne bi shvatilo kod ljudi da smo se pomirili s tim da KiM više nije sastavni deo naše države. Mi i dalje ostajemo pri tome, ali, naravno, neke poslove koje granična policija radi moramo obavljati na tim administrativnim prelazima, naročito kada je reč o ljudima koji na teritoriju Srbije ulaze sa teritorije KiM-a, a tamo su već ušli i bili su van kontrole naših graničnih organa. Kao što znate, mi smo doneli odluku da svima onima koji putuju s inostranim pasošima, a imaju utisnute pečate republike Kosovo, udaramo naš pečat, pečat Republike Srbije. Cilj ovog zakona jeste da napravimo granicu koja je otvorena za slobodni protok robe i ljudi i da napravimo granicu koja će biti zatvorena za sve ljude kriminalnih delatnosti i za sve druge nedozvoljene aktivnosti. Naravno, moram da napomenem i ovoga puta, nije samo to razlog, ali ovim zakonom ispunjavamo još jednu stepenicu koja nas dovodi do toga da je MUP, praktično, ispunio sve obaveze koje ima na osnovu dogovora kojijejošprethodnavlada postiglasEvropskom unijom o toj tzv. mapi puta ka Evropskoj uniji. Jednostavno, iz ovog našeg ministarstva više nema zakonskih projekata koji su neophodni za naš dolazak na belu šengen listu. Kada će se to desiti, da li će se to desiti, zavisi i od brzine rada na usvajanju zakona i, naravno, od primene zakona i od novih dokumenata, novih pasoša. Naravno, to opet zavisi i od drugih ministarstava, od Ministarstva pravde, pre svega, i nekih drugih zakona koji se tiču sprečavanja pranja novca i drugih vidova finansijskog organizovanog kriminala, ali, sve u svemu, mislim da je usvajanje ovih zakona i uspešan završetak ove sednice značajan korak napred, ka nečemu što nije diktat sa strane, nego je interes naše države i građana Srbije, a to je da naša država bude na beloj šengen listi, da građani mogu slobodno da putuju širom Evrope bez šengenskih viza. Zaista, koristim ovu priliku da pozovem sve političke partije, imajući u vidu taj interes građana, da podrže ovaj zakon. Što se tiče naknade štete, molim vas samo da razdvojimo te dve stvari, kada je reč o samoj graničnoj liniji. Naknada štete, po Ustavu, podrazumeva nezakoniti ili nepravilan rad državnih organa, dakle, štetu koja je prouzrokovana takvim radom državnih organa. Pošto ovde nije reč o tome, ovde nije ništa nezakonito. Ako nekome prouzrokujete štetu, znači da imate krivicu. Ovde je reč o nečem drugom, to je drugim članom Ustava regulisano, a to je pravo na imovinu, da pravo svojine može biti oduzeto, ograničeno, ili se može ograničiti način korišćenja, samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne. Jedno je pitanje naknade štete, a drugo je pitanje pravične naknade zbog ovih stvari koje su neophodne kada je u pitanju državna granica. Niko ovde neće biti oštećen. Naravno da razumete još jednu stvar – nije ovde reč ni o kakvoj želji da ministar potpisuje bilo kakve podzakonske akte, nego je, jednostavno, po zakonima koje smo ranije doneli, koji su doneti i u prošlom sazivu Parlamenta, po Zakonu o državnoj upravi, definisano da ministar donosi propise a ne ministarstvo, tako da ne može ni državni sekretar, mora ministar. Lično, nemam ništa protiv da se to promeni, ali dok je na snazi ovaj zakon, to tako mora da piše. Zahvaljujem svima na konstruktivnoj raspravi. Nadam se da će naše ministarstvo imati još nekoliko zakonskih projekata koji će nas čekati u narednom periodu. Jedno pitanje je i produžetak roka za važenje naših starih pasoša, ali želim da napomenem da se od 1. novembra neće izdavati stari pasoši, već samo novi pasoši, novi obrasci. Međutim, imajući u vidu da je potrebno vreme dokle će važiti, mi ćemo predložiti da se produži rok za važenje do kraja sledeće godine. To, takođe, mora da bude usvojeno u Parlamentu, zato što ukoliko se to ne promeni, stari pasoši će važiti samo do 31. decembra ove godine. Takođe, tražimo i mogućnost kako da što više pojednostavimo proceduru za izdavanje pasoša i ličnih karata i da pogledamo da, kroz izmene zakona, ta procedura bude što jednostavnija, a ubrzo možete očekivati i predlog zakona koji se tiče bezbednosti saobraćaja na putevima. Zahvaljujem na ovom radu i na pažnji s kojom ste pratili ono što smo mi predložili. Zahvaljujem na svim predlozima i pozivam vas da, bez obzira na to da li su vam amandmani prihvaćeni ili ne, zbog građana, u čijem je interesu donošenje ovih zakona, oni nisu političke prirode, podržite zakone u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da vam zahvalim na učešću u radu na ovoj sednici, da se u vaše i svoje ime zahvalim gospodinu Ivici Dačiću, ministru unutrašnjih poslova, potpredsedniku Vlade i zameniku predsednika Vlade i njegovim saradnicima. Ocenjujem da je zaista bilo puno konstruktivnih predloga i da će sve što bude u skladu sa procenom da je u interesu građana i u skladu s Ustavom biti uvaženo. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Rad nastavljamo sutra, u 10 časova. Zahvaljujem.