Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Pošto je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, postoje uslovi za rad. Koristim priliku da svim pravoslavnim hrišćanima koji danas praznuju Svetog Dimitrija čestitam krsnu slavu. Pošto je ministar najavio da će kasniti petnaestak minuta, počećemo kada ministar dođe u 10,30 časova. Odlažemo za 12.00 časova. [[Posle pauze – 12.00.]] Još jednom dobar dan. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Kvorum je utvrđen u 10,00 časova i onda je bila pauza. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O USTAVNOM SUDU (načela) Juče su se na kraju radnog dana za reč prijavili ovlašćeni predstavnici SRS i SPS, pa smo onda prekinuli rad. Da li se za reč javlja neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Znam da je veliko interesovanje i da preko interneta svi prate ovo suđenje, pa moram da, u ime stranke, budem prisutan ovde povodom zakona za koji SRS smatra da je važan, a to je zakon o ustavnom sudu. Pošto mi često pokrećemo postupke pred ustavnim sudom, onda mi imamo jako izraženu potrebu da zakon o ustavnom sudu bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Gospodine predsedavajući, s obzirom da je SRS podnela 29 ili 30 amandmana, mislim da ne bi bila povreda Poslovnika ukoliko biste vi, gospodine Obradoviću, predstavniku Vlade dali reč, da nas makar sa dve rečenice obavesti šta je od naših amandmana prihvatljivo za Vladu, a šta nije, pa bih onda ovo izlaganje usredsredio na one amandmane koji nisu prihvaćeni, jer mislim da je iluzorno da obrazlažem amandmane koje je Vlada prihvatila, ukoliko ih je prihvatila. Zamolio bih, ako to nije neka teška povreda ovog našeg poslovnika i ukoliko gospodin Petrović želi pa makar neke naznake da, jer da u uvodnom izlaganju obrazlažem 29 amandmana, a da posle toga vi kažete da je taj i taj usvojen, onda trošimo vreme nepotrebno.
Gospodine Krasiću, hoćete li da idemo deset plus deset minuta.
Meni je sasvim svejedno. Hteo bih u ovom uvodnom izlaganju da koncentrišemo raspravu na ono što nije usvojeno što se tiče naših amandmana. Ne bih zamarao publiku time zašto nam je potreban zakon o ustavnom sudu.
Gospodine Krasiću, uzeće reč ministar, daće objašnjenje, a vi ćete onda nastaviti izlaganje. Gospodine ministre, izvolite.
Amandmani su stizali juče do početka sednice, ali i u toku dana, tako da mi u Ministarstvu pravde sve te amandmane sada proučavamo. U svakom slučaju, mislim da ćemo na najdobronamerniji mogući način, ne zbog dobronamernosti, već zbog toga što smo vrlo otvoreni da sve što predstavlja predloge koji mogu da unaprede zakon prihvatimo. U ovom trenutku ne mogu ni gospodinu Krasiću, niti drugim poslanicima da dam izjašnjenje o bilo kom pojedinačnom amandmanu. Mislim da ćemo to do kraja dana imati i sutra u toku dana. U ovoj raspravi u načelu smo spremni da čujemo sve načelne primedbe, ali isto tako sugestije i primedbe u pojedinostima. To će doprineti da i naše sagledavanje dobije još određene argumente i da možemo na bolji način da odlučimo. Hvala lepo.
Sada reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Nakon njega, po Poslovniku se javila Vjerica Radeta, pa Slobodan Maraš, pa ponovo Vjerica Radeta.
Sada mi je skraćen postupak, nema potrebe da obrazlažem zašto je potreban zakon o ustavnom sudu i zašto on treba da reši ove tri velike oblasti. To je obaveza i po Ustavnom zakonu. Mislim da je dobro što je predlagač zakona, kao matricu za ovaj novi predlog zakona, imao u vidu postojeći Zakon o postupku pred Ustavnim sudom Republike Srbije i pravnom dejstvu odluka Ustavnog suda Republike Srbije i što je donekle imao u vidu, a to se primećuje, onaj savezni propis, Zakon o Saveznom ustavnom sudu. Mislim da je dobro što to pričinjava matricu, jer mi smo jedna od retkih država koja je prva ušla u to što se zove proces - ustavna zaštita. Mi smo, kao država, među prvima krenuli u taj proces. Mnoge države nemaju svoje ustavne sudove, a mi smo prvi krenuli, u onom ideološkom miljeu pre 30 i kusur godina. Svi naši amandmani, a to je verovatno predlagač zakona mogao da primeti, zasnivaju se, pre svega, na odgovarajućim odredbama Ustava Republike Srbije. Ali, moram da vam skrenem pažnju da postoje neke oblasti gde mi, jednostavno, nismo mogli da intervenišemo amandmanima, jer je i kod nas bila nedoumica ista kao kod predlagača zakona. Znate i sami da u postojećem Ustavu postoji nekoliko odredbi koje garantuju zaštitu prava licima, sudijama, tužiocima itd. Smatram da u nekom sledećem ciklusu mi ovaj zakon moramo da promenimo u tom smislu što bi se prihvatila neka rešenja iz budućih zakona o sudijama i tužiocima. Te i ovo što ste vi stavili u zakonu o Ustavnom sudu samo je nešto načelne prirode, a u ovom zakonu ne bi smelo da bude samo odredbi načelne prirode, te nismo se amandmanima doticali tih odredbi, jer znamo da i ovaj zakon mora da se usaglašava sa nekim rešenjima koja budu konkretno izašla iz propisa o sudijama i tužiocima. Pored tih terminoloških usklađivanja, na kojima smo insistirali, samo bih vam skrenuo pažnju da prvih naših nekoliko amandmana treba da se prihvate iz prostog razloga što ni Ustav nije predvideo razlog za prestanak mandata - smrt. Mi smatramo da pošto ne može da se menja Ustav, da to, kao objektivnu činjenicu, treba sagledati u zakonu o Ustavnom sudu, te u tom smislu smo i podneli nekoliko amandmana ko to konstatuje i idemo ka nekim rešenjima gde se za prestanak mandata sudija Ustavnog suda poprilično pita sam Ustavni sud u onom delu gde je puka konstatacija. Mislim da ćete te amandmane da prihvatite, jer imamo vrlo loše iskustvo sa prestankom mandata kod sudija, u praksi smo imali loše iskustvo, gde su neke sudije na rešenje ili na odluku Narodne skupštine čekali po godinu dana, pa čak i u situaciji kada je otišao u penziju ili kada je jednostavno na lični zahtev tražio da se razreši, pa dok se Skupština sa svojim mehanizmima sastane, prođe kroz odbor, dođe kroz Skupštinu, taj čovek je odavno izašao iz suda. Mislim da su ova rešenja rezultat, pre svega, poznavanja problema u praksi koji se kod nas javljaju. To je tih početnih nekoliko amandmana. Skrenuo bih vam pažnju na ovaj amandman koji se tiče člana 15. stav 2. Radi se o razrešenju sudija Ustavnog suda. Tu je data jedna poprilično nova metodologija koja je zasnovana na odredbama novog Ustava. Mi insistiramo da se stav 2. izbaci. Mi smo dali jedno veliko obrazloženje zašto taj stav treba da se izbaci. ''Ispunjenost uslova za razrešenje sudija Ustavnog suda utvrđuje Ustavni sud.'' Smatramo da to treba da se izbaci. Zašto? Da li su uslovi za razrešenje ispunjeni, procenjuje onaj koji pokreće postupak pred Narodnom skupštinom. Pošto taj postupak formalno-pravno može da pokrene i predsednik Republike, zašto bi se njegov predlog ili inicijativa uslovljavala time da li je Ustavni sud održao sednicu na kojoj bi on utvrdio da li su ispunjeni uslovi. Zašto vam ovo pričam? Ovo je svojevrsna degradacija autoriteta državnih organa koji su uključeni u ovaj postupak. Degradacija autoriteta Narodne skupštine, predsednika Republike i ona dva organa koja idu iz pravosuđa. Da li mi ovo imamo u praksi danas u našem pravnom sistemu?Imamo. Gde? Kod Narodne banke. To je loše rešenje. Ne znam šta da je uradio guverner Narodne banke Srbije, mi njega ne možemo da razrešimo u Narodnoj skupštini, a mi ga izabrali. Zašto? Zato što u Zakonu o Narodnoj banci Srbije postoji odredba koja kaže da savet, monetarni odbor itd, ovo pevačko društvo, ono utvrđuje da li su ispunjeni uslovi, pa ako oni zaključe da su ispunjeni uslovi, onda možemo da idemo dalje. Moram da vam skrenem pažnju, ovo što ste predložili odudara od onoga što je zapisano u Ustavu Republike Srbije. Ako ne prihvatite, mi ćemo detaljnije da obrazložimo ovo, ali mislim da ima razloga da se ovo prihvati. Naravno, neću o članu 16 – zdravstvena ustanova, pa organ nadležan prema propisima PIO utvrđuje da li je neko izgubio radnu sposobnost; ne može svaka zdravstvena ustanova. To smo isto predložili. Član 19. stav 1; ili ćete da usvojite ovaj amandman ili bi praktično trebalo član 19. da se briše. Član 19. reguliše pod kojim uslovima se može privremeno suspendovati sa posla sudija Ustavnog suda, ako je protiv njega pokrenut postupak itd. Mislim da stav 1. je preširok i dozvoljava samom Ustavnom sudu da na neki način vrši zloupotrebe u proceni. Inače, stvarno smatramo da je nespojivo sa daljim vršenjem sudijske funkcije u Ustavnom sudu, to je jednavrlo specifična sudijska funkcija, zato kod njih i nema te stalnosti funkcija, već vremenski je ograničen njihov mandat. Alternativa ovome, ako ne prihvatite amandman, jeste da se ceo član 19. briše, jer malo je država u kojima postoje takva rešenja da se sudije ustavnog sudasuspenduju sa posla, zato što postoji neka osnovana sumnja da su nešto uradili itd. Pokušali smo da uzmemo u obzir opravdane razloge, pa smo zato predložili brisanje prvog stava, koji je preširok i u praksi može da izazove neke zloupotrebe. Ova naša intervencija u članu 21. stav 2. je u skladu sa Zakonom o platama državnih službenika. Potpuno je ista formulacija. Znači, ako mu je prestala funkcija, ima pravo šest meseci da prima platu ukoliko se nije u međuvremenu zaposlio ili ostvario pravo na penziju. U tom smislu ova naša formulacija praktično izbacuje dva stava iz tog člana. Sledi ono što je obaveza prema ovom zakonu o platama državnih službenika. Verovatno ćete ovo da prihvatite. Ne može da se neko naziva svako, nego samo pravnom ili fizičkom licu, to je neka manja izmena. Nadam se ste shvatili da i ova reč "podnosilac" treba da se zameni sa učesnikom u postupku. Kod javne rasprave, u dosadašnjoj praksi ovog Ustavnog suda na čelu sa Slobodanom Vučetićem bilo je mnogo zloupotreba postupka. Moram da vam skrenem pažnju. Jedanput sam u ime Skupštine bio predstavnik, branio sam jedan propis pred Ustavnim sudom, a nekoliko puta sam učestvovao u javnim raspravama kao predstavnik pokretača nekog postupka pred Ustavnim sudom. Imam neposredna saznanja kako se to u praksi dešava zloupotreba postupka u samom Ustavnom sudu. Mislim da bi javna rasprava mogla da se isključi u nekim postupcima, ali mi smo rekli da je to moguće samo u postupku ocenjivanja ustavnosti i zakonitosti nekog opšteg akta pod ovim uslovima koji su ovde navedeni. Ne može tolika diskrecija da bude kod sudija Ustavnog suda. Jer, kako ste vi ovo formulisali, proizilazi da se pred Ustavnim sudom vodi postupak da se zabrani rad nekoj političkoj stranci i da to ne bude na javnoj raspravi. Mislim da svrha isključenja javne rasprave pred Ustavnim sudom nije da se ubrza postupak itd. Javnu raspravu treba izbeći ukoliko već postoje načelni pravni stavovi povodom pitanja koja su sada na dnevnom redu. Iluzorno je da se 16 puta organizuje povodom istog pitanja javna rasprava, a u nekim vremenskim intervalima različita lica su pokretala postupak. Znači tu već postoji neki pravni stav. Ustavni sud je već zauzeo neki pravni stav i to treba ograničiti samo na ocenu ustavnosti i zakonitosti, i takav je najveći broj predmeta pred Ustavnim sudom. Mi ovih drugih predmeta gotovo da nismo imali. Što se tiče ustavne žalbe gotovo da nemamo nikakvog iskustva na republičkom nivou. Ima nešto malo tog iskustva na saveznom nivou, ali stvarno vrlo malo, i to ograničenog iskustva, s obzirom da se tada ustavna žalba mogla da izjavi samo preko pravnog lica koje je po statutu ovlašćeno da zastupa i da se bori za ljudska prava. Vi ste sada dali jednu bolju formulaciju da svaki pojedinac može da to uradi. To je dobro jer na taj način izbegavamo Evropski sud za ljudska prava. Zašto bi svake godine 1.800 do 2.000 predmeta išlo prema Strazburu, kada možemo mi da obezbedimo jedan postupak zaštite ljudskih prava i da se to kod nas vrlo brzo reši na taj način što ustavni sud zauzme stavove povodom identičnih situacija, i onda ti stavovi Ustavnog suda ulaze u sudsku praksu, te naši sudovi ređe dolaze u situaciju da tako brutalno krše ljudska prava građana. Zato je naša borba odavno bila da se ubaci ustavna žalba u ustavni sistem. Upravo zbog toga što se sa odlukom Ustavnog suda dobija dobar i kvalitetan pravni stav. Taj pravni stav mora da obaveže i sve prvostepene i sve drugostepene sudove, te se na taj način preventivno deluje da ne dođe do nekih grubih kršenja ljudskih prava u postupku. Na taj način izbegavamo, sigurno izbegavamo Strazbur, kao jednu instancu. Ne znam koliko tačno ima predmeta, ali znam da je jedne godine bilo samo 1.800, čini mi se, predmeta, a koliko me sećanje služi samo tri predmeta, dva ili moguće pet, do sada je rešio Evropski sud. (Lidija Vukićević, sa mesta: Samo pet?) Oni su tamo zatrpani i onim ukrajinskim predmetima, i naročito engleskim. Kada sam već uzeo tu temu, Engleska ne poštuje odluke Evropskog suda za ljudska prava, to mora da znate, Rusija ne poštuje, Francuska ne poštuje, Nemačka ne poštuje odluke Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Ako želimo da očuvamo institut javne rasprave, potpuno se slažem ko treba da bude učesnik, i što veći broj ljudi treba da učestvuje, naročito ovi ljudi iz pravne nauke, jer oni tu treba da izlože sve te stavove koji su bitni. Nešto je slično ovde i kod člana 40. E da, činjenica je da se reči "neustavnost i nezakonitost" samo na jednom mestu pojavljuju u našem Ustavu Republike Srbije. Mislim da je to nepravilno, jer treba poći od nečega što je izvorna obaveza Ustavnog suda - on ocenjuje saglasnost, da li je opšti akt saglasan Ustavu ili zakonu. Kada se kaže "neustavno i nezakonito", to je nešto što je izveden, više žargonski. Ne sporim da je to bilo u postojećem zakonu, ali mislim da je to greškom bilo u postojećem zakonu i ništa ne kvari ova inicijativa da se ovaj zakon uredi. Gospodine Petroviću, do sada u našoj praksi Ustavni sud Republike Srbije je bio ovlašćen da buduće pojedinačne pravne akte, koji bi bili doneti na osnovu nekog zakona čija se ustavnost ocenjuje, znači republički ustavni sud je mogao da izda meru da se takvi akti ne donose i da se takvi akti ne izvršavaju, ali je to retko korišćeno. Pre dve godine je načinjena najgrublja zloupotreba u Ustavnom sudu. Odmah da vam kažem da je to pred Saveznim ustavnim sudom bilo nemoguće da se izdejstvuje neka privremena mera. Mislim da ova formulacija, gde smo mi ubacili reč "konkretnog", ona treba da ukaže, znači ako je pred sudom pokrenut postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti nekog opšteg akta, pa na bazi tog opšteg akta se donosi neki pojedinačni akt da bi se izdejstvovala privremena mera, zabrana donošenja i izvršenja tog pojedinačnog akta, taj pojedinačni akt mora da bude donet, pa tek onda da se traži ta mera. Ne može privremena mera da se odnosi na neki budući pojedinačni i opšti akt koji još nije donet. Mi sada patimo zbog te situacije, Narodna skupština pati, jer je Ustavni sud poništio integritet i autoritet Narodne skupštine zbog Mlađana Dinkića. Vi se sećate, ovde je donet Zakon o pomoći porodicama i optuženima pred Haškim tribunalom itd. Ne ulazim u to. Skoro sve stranke su glasale za taj zakon, možda samo DS nije glasala i većina predstavnika političkih stranaka je učestvovala u izradi tog zakona. Ne ulazimo u to jer i to nije bitno. Kada je donet taj zakon krenula je medijska haranga protiv Narodne skupštine. Mlađan Dinkić je rekao - ma može Skupština da donosi kakav hoće zakon, taj zakon neću da primenjujem, po tom zakonu neću nijedan dinar da isplatim. Našli su tri-četiri nevladine organizacije da pokrenu postupak pred Ustavnim sudom. Napisali su bukvalno rečeno to na dva lista papira, ali su boldovali gde traže privremenu meru - da se zabrani donošenje i izvršenje bilo kog pojedinačnog akta po tom zakonu, dok se ne donese konačna odluka o ustavnosti tog zakona. Vučetić je odmah stavio pečat, dao privremenu meru. Znači, država ne sme da donosi pojedinačne akte, ali je izostala ocena ustavnosti tog zakona. Taj zakon je donet 2004. godine - do danas Ustavni sud nije rešio pitanje da li je taj zakon u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Privremeno rešenje i dalje važi - ne može po tom zakonu da se postupa. Šta radi Narodna skupština - puj pike ne važi, mirni. Održana javna rasprava, rečeno da će biti doneta odluka - nema odluke. Kakva odluka može da bude - odbacuje se inicijativa, odbija se predlog, utvrđuje se da je u skladu sa Ustavom, utvrđuje se da dva člana nisu u skladu sa Ustavom. Ali, nemate odluke, a sve je blokirano. Ne ulazim u to šta je pozadina toga, želim samo da se zadržim na terenu ustavnosti i zakonitosti. Shvatam da neko ima animozitet prema nekim licima, shvatam da neko politički procenjuje ovako i onako, ali sa gledišta ustavnosti i zakonitosti, to je teška anomalija. Da se ta anomalija ne bi dešavala više mi smo predložili ovaj amandman i na njemu ćemo posebno da insistiramo, jer smo videli da se u ovakvoj formulaciji kriju mogućnosti za anomalije, ukoliko ne dođu ove reči - konkretnog pojedinačnog akta. Znači, da biste vi tražili privremenu meru, vi morate da podnesete konkretan pojedinačni akt i da za taj akt tražite da se obustavi izvršenje do konačne odluke o ustavnosti zakona. Mi na taj način želimo da svedemo budući rad Ustavnog suda u granice Ustava i zakona. Znači samo želimo da sprečimo zloupotrebu, dokaz za zloupotrebu, evo izrekao sam. Dalje, gospodine Petroviću, svi su nam amandmani izuzetno dobri. Da vam kažem iskreno mi smo amandmane pisali kao da će Ustavni sud da bude izvršni odbor SRS. Eto, da vam kažem pisali smo amandmane za sebe i sve druge amandmane pišemo za sebe, ali mi pokrećemo postupak pred Ustavnim sudom. SRS često to pokreće i nama je stalo da taj postupak bude... Meni je isteklo vreme. Nadam se da sam uspeo da ukažem na ozbiljnost ove teme, na ozbiljnost sa kojom smo mi pristupili ovoj temi. Pokušao sam samo u sedam-osam ovih amandmana na neki način da vas uvedem, ali vi shvatate o čemu se radi. Eto, gospodine Petroviću, kažem vam - pogledajte ozbiljno te amandmane, svi amandmani su u funkciji poboljšanja ovog teksta i sprečavanja eventualnih zloupotreba, a zasnovani su, pre svega, na iskustvu i na Ustavu Republike Srbije.
Hvala, gospodine Krasiću. Za reč se javio ovlašćeni predstavnik SPS, ali pre njega po Poslovniku Vjerica Radeta, a onda narodni poslanik Slobodan Maraš, pa Vjerica Radeta. Ukupno ste se javili tri puta, ali to moramo da podelimo. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, javljam se u skladu sa članom 104. Poslovnika Narodne skupštine i podsećam da sam juče gospodina Olivera Dulića upozorila da je prekršio Ustav kada je predložio kandidate za Ustavni sud Srbije i da je suprotno Ustavu, kao visoki državni funkcioner, sebi sam dao ovlašćenja više nego što ih ima po zakonu i po Ustavu i da to zapravo po definiciji predstavlja državni udar. Nakon toga, gospodin Oliver Dulić je zakazao sednicu Odbora za ustavna pitanja da bi na neki način taj njegov predlog dobio legitimitet. Tako je rekao kada je zakazivao Odbor za ustavna pitanja, međutim, na samoj sednici Odbora suočili smo se sa nečim što je u najmanju ruku šokantno. Naravno, opširno o ovome ćemo govoriti kada bude na dnevnom redu ova tačka, ali jednostavno, kao član ovog odbora, nisam mogla a da odmah, pre svega, zbog javnosti Srbije, a i zbog narodnih poslanika, ne upozorim do kakvog smo mi to podatka juče došli i šta smo ustanovili na tom odboru. Zašto nisam čekala početak ove tačke dnevnog reda? Zato što je sinoć u svim medijima objavljena vest kako je Odbor za ustavna pitanja utvrdio da svi kandidati Olivera Dulića za Ustavni sud ispunjavaju zakonom predviđene uslove. To nije trebalo da bude tema tog odbora. Istina je da je Odbor doneo većinom takvu odluku i to je dokaz da samo treba da poštuju propise i da, naravno, većinom možete da izglasate šta god hoćete. Šta smo ustanovili? Da je, recimo, jednog kandidata predložila poslanička grupa Vojvođanski poslanici LSV-SVM; da je jednog kandidata predložio SVM - Lista za Sandžak, Unija Roma; da je jednog kandidata predložila poslanička grupa G17 PLUS; da je dva kandidata predložila SPS. I pet kandidata za koje ne znamo ko ih je predložio. Sada ne govorim o ovim kandidatima za koje se znalo ko ih je predložio, da li su oni članovi ovih stranaka, da li nisu, kako ispunjavaju uslove,o tome ćemo u toku tačke dnevnog reda. Dobili smo pet kandidata za koje, sada vam tvrdim, biće i sudije Ustavnog suda, jer se očigledno radi o dogovoru između Vojislava Koštunice i Borisa Tadića. Boris Tadić je u okviru onih deset poslao pet za koje je dogovoreno da će ovde da glasaju, a gospodin Miloš Aligrudić je juče na sednici Ustavnog odbora, kada je bio doveden pred svršen čin, priznao da je ovih pet kandidata, da su to kandidati DSS i da jedino DS u vladajućoj koaliciji nije imala svog kandidata. Zaista, drugog objašnjenja, osim ovoga kako smo mi zaključili o čemu se radi, nema, a pogotovo što je svih ovih pet biografija, rekla sam, pisano istom mašinom, pa me je gospodin Dulić upozorio da je ovo kucano na kompjuteru, a on izgleda ne zna da je kompjuter mašina i da je očigledno da je ovo urađeno posle moje intervencije, a do održavanja sednice Odbora za ustavna pitanja i da za ovih pet ljudi nemamo saglasnost da će da prihvate ove funkcije. Šire ću o ovome u toku rasprave.
Povredu Poslovnika reklamirao je narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, očekivao sam da će gospodin ministar, koji je godinama bio narodni poslanik, bar udostojiti Narodnu skupštinu izvinjenja, a koliko sam shvatio nismo dobili izvinjenje od ministra zbog njegovog kašnjenja, odnosno nedolaska za sva ova dva sata, koliko smo čekali da dođe u Narodnu skupštinu. Pretpostavljam da je ministar imao ozbiljnih poslova, ali mislim da je trebalo da nama narodnim poslanicima kaže makar jednu reč izvinjenja zbog toga što je kasnio. Javio sam se zbog povrede Poslovnika i to nekoliko članova - 225. stav 1, 226, član 77. stavovi 1. i 2. Nažalost, po običaju, ovde nije predsednik Skupštine, pre svega, hteo sam njemu da se obratim, odnosno da ga pitam zbog čega je, odnosno, juče je on najavio da će se zakazati Odbor za trgovinu i takođe je najavio da će pozvati sve one koji su ugroženi, odnosno koji se smatraju ugroženim, odnosno kojima je prećeno od strane vlasnika jedne kompanije, odnosno vrha jedne kompanije, a pre svega se misli na državne organe, odnosno na predsednicu Saveta za borbu protiv korupcije gospođu Barać. Zbog čega je to bitno? Mi do sada nismo dobili, i to bih molio, ako je tu predsednik Odbora za trgovinu, da nam kaže kada će biti zakazan Odbor, a ako je već zakazan, to je odlično, nismo dobili vreme kada je zakazan Odbor i saznali smo iz javnosti da svi oni za koje je navedeno da su ugroženi nisu pozvani na taj odbor. Zašto je ovo važno? Mi smo svedoci da zaista Vlada stoji na strani jedne kompanije u obračunu sa organom koji je savetodavni organ te vlade. Podsetiću, otvaranje fabrike vode "Gala", kojoj je prisustvovao ministar Dinkić, otvaranje "Delta sitija", tu je prisustvovao gospodin Đelić, šta su sve govorili neću spominjati. Dalje, ono što radi ministar Bubalo, koji već danima pokušava da promeni statut i koliko čujemo to je danas tačka na Vladi, da se promeni statut za Agenciju za brendiranje, da bi se omogućilo potpredsedniku jedne kompanije da bude na čelu te agencije i, naravno, ono što je uradio premijer Koštunica kada je u njegovom kabinetu, koliko smo upoznati, ugovarana prodaja "Ce marketa". Predsednik Skupštine je na to izjavio da ga baš briga za "Deltu", da ne želi da se sa skupštinske govornice više govori o tome i da bi trebalo da se zakaže Odbor za trgovinu. Mi nismo još dobili do malopre da je zakazana sednica tog odbora, bilo bi dobro da, ako već pozivamo one koji su ugroženi, odnosno one kojima se preti, da pozovemo i one koji prete, pa predlažem, pošto je Agencija za brendiranje savetodavno telo, koliko shvatam, tako će biti, i to po ministru Bubalu, da pozovemo i predsednika savetodavnog tela, odnosno potpredsednika te kompanije da prisustvuje Odboru za trgovinu.
Reč ima ministar Petrović.
Naravno, izvinjavam se svim narodnim poslanicima i predsedavajućem, mislio sam da je stiglo obaveštenje. Pošto je danas sednica Vlade, četvrtkom se održavaju sednice Vlade, zakazao sam Odbor za pravni sistem, čiji sam predsednik, pre početka ove sednice, ali, nažalost, nismo uspeli da završimo. I, naravno, neću biti na sednici Vlade, koja počinje u 13 časova, dok traje ova rasprava, ali sam bio obavezan da uradim ono što moram da bi ta sednica mogla da bude održana. Pored toga, vršena su usaglašavanja oko budžeta, tako da vas molim da imate razumevanja i da primite izvinjenje, a nadam se da ćemo uspešno da nastavimo i da završimo ovu debatu.
Povredu Poslovnika reklamirala je narodni poslanik Vjerica Radeta, posle nje reč ima po Poslovniku narodni poslanik Nebojša Stefanović, koji je u isto vreme i predsednik Odbora za trgovinu i turizam u Narodnoj skupštini, pa će dati sva objašnjenja, pa onda narodni poslanik Vladan Batić.
Imam zapravo dve povrede Poslovnika po članu 226, koje su ovako vrlo povezane, pa bih vas zamolila, gospodine Obradoviću, da govorim malo duže od tri minuta, da se ne bih javljala ponovo, jer zaista nemam nameru da vršim opstrukciju, nego da tražim neka objašnjenja koja su mi neophodna da vršim poslaničku funkciju.
Pošto ćemo ovo smatrati kao obaveštenje, vratiću vam vreme na početak.
Hvala. Dakle, moja prva namera je bila ovo što je gospodin Maraš pitao, gde je ministar, i gospodin Petrović je rekao malopre zbog čega je kasnio na sednicu parlamenta. To mogu da prihvatim, ali gospodin Petrović je znao juče da je na dnevnom redu ova tačka o kojoj danas govorimo, gde on predstavlja Vladu, i morali ste gospodine ministre da uskladite te vaše odbore, savete, ne znam šta, da pomerite. Mi smo sinoć imali naš Ustavni odbor posle šest sati. Mogli ste i vi to isto da uradite u Vladi. Zašto ipak o ovome govorim? Zato što vrlo često čujemo da poslanici SRS opstruišu rad parlamenta, pa se onda priča koliko košta jedan dan rada parlamenta, pa kako se ruši dostojanstvo parlamenta. To vrlo često čujemo uglavnom od predstavnika vladajuće koalicije, pa recimo jutros pročitah u jednim novinama – ne želim da izazivam na repliku, pa neću reći ime, ali narodni poslanik koji je to izgovorio zna o kome se radi – kako su juče radikali sedeli ispred kompjutera i na internetu pratili početak suđenja Vojislavu Šešelju, a demokrate su radile u parlamentu. To je jedna notorna laž. Istina je da su ne samo srpski radikali, nego milioni ljudi sedeli i juče ispred kompjutera, oni koji kompjuter imaju, i sinoć ispred TV-a i preksinoć, a tek će večeras da čuju šta je sve danas Vojislav Šešelj u svoju odbranu rekao, odnosno u odbranu Srbije i srpskih nacionalnih interesa, zaista će biti zadovoljstvo svakome da večeras od 21,00 čas to gleda na drugom programu RTS-a. Nije korektno, poslanici SRS su, svi oni koji su učestvovali u raspravi, koji su bili prijavljeni da govore, bili ovde u sali, a to što smo išli i da gledamo, to što nam je zaista izuzetno važno i ne znam kome nije. Ljudi moji, pet godina Vojislav Šešelj bez ikakvog osnova zatočen u Haškom tribunalu i mi sada treba da se stidimo što smo jedva dočekali da konačno stane pred predstavnike tog tribunala i pred javnost Srbije i da ispriča ono što ima, a u interesu je odbrane Srbije i srpskih nacionalnih interesa. Gospodine ministre, očekivala sam da ćete da kažete da ste imali neki sastanak sa predstavnicima zaposlenih iz sudske uprave. Posle onoga što ste vi juče rekli ovde za govornicom, a što se odnosi na njihove plate, verujte da su ljudi ogorčeni i da smo imali mnogo poziva i u stranci i u poslaničkoj grupi, i ljudi tvrde da je ono što ste rekli neistina. Ne tvrdim, ali kažu da je potpuna neistina da su im plate iste kao u državnoj upravi. Ogorčeni su vašom izjavom da nemate nameru da im povećate plate, pa su rekli da pitamo kako su to ministri sebi povećali plate, a zaposlenima u državnoj upravi ne mogu da povećaju. Još jedno pitanje, gde sada od vas gospodine Obradoviću tražim objašnjenje, s obzirom da očekujem da će ova rasprava danas da se završi i da je sledeća tačka dnevnog reda po kojoj je ovlašćeni predstavnik gospodin Oliver Dulić, da mi date objašnjenje gde je gospodin Oliver Dulić. Ukoliko to ne znate, naznačiću vam neke indicije do kojim smo mi došli, a vas molim da to proverite i da nas u toku dana obavestite. Prema našim saznanjima, gospodin Oliver Dulić, predsednik parlamenta, otputovao je jutros privatnim avionom u Brisel na poziv neke nevladine organizacije. Molila bih vas, gospodine Obradoviću, da pokušate to da saznate, pa da vidimo, da ga pitate u čije ime je tamo otišao, ko ga je to zvao, šta parlament i građani Srbije imaju od tog njegovog putovanja. Mi jesmo navikli na njegova doškolovavanja itd, ali ovo je zaista previše, pogotovo što je on taj koji priča kako parlament treba danonoćno da radi, kako neko drugi vrši opstrukciju i on je taj koji ruši ugled parlamenta kada izađe na Prvi program RTS-a, pa priča koliko košta radni dan parlamenta, a poslanici ga provedu pričajući o Poslovniku, kao da to nije rad parlamenta. Dakle, razumeli ste, gospodine Obradoviću, pitanje i molim vas pre svega radi javnosti, ubeđena sam da su naše informacije potpuno tačne, ali radi javnosti recite nam gde je gospodin Oliver.
Putovanja predsednika Narodne skupštine ni na koji način nisu tajna, a naročito ne za javnost i za narodne poslanike. Prema informacijama koju imam, predsednik Narodne skupštine je u Briselu i tamo je danas i sutra, ali u toku dana ćemo vam dostaviti kompletnu informaciju, vama, svim narodnim poslanicima i javnosti, o svim detaljima vezano za vaše pitanje. To ni na koji način ne treba i ne sme da bude tajna. Reč ima ministar Petrović
Neću izlaziti van teme ovog dnevnog reda, preko onoga na šta sam prosto prinuđen da učinim kao odgovor ovde na pitanja koja se otvaraju. Juče sam jasno rekao, govorim naravno o problemima koje imamo sa protestom zaposlenih u pravosuđu, da ću da podržim svaki razuman i realan zahtev. Razuman i realan zahtev jeste promena u zaradama u onim okvirima koje budžet za 2008. godinu može da izdrži. Nisam po Ustavu i zakonu taj koji povećava, niti smanjuje plate, niti zarade bilo kome, već sam član Vlade koja donosi, na predlog Ministarstva finansija, predlog odluke o budžetu, a Narodna skupština Republike Srbije budžet usvaja. Van onoga što ovaj parlament usvoji niko u državnoj upravi, uključujući narodne poslanike, ministre, sve korisnike budžeta, ne može imati bilo kakvu zaradu. Dakle, podržaću svaki razuman i realan zahtev. Interes građana Srbije je da živimo u zemlji koja ima stabilnu ekonomiju, a stabilna ekonomija je moguća ukoliko imamo održiv poreski sistem i ukoliko rashodi ne premašuju prihode i to znaju, siguran sam, i svi građani Srbije, a narodnim poslanicima je to prosto posao i ne sumnjam da oni dele ovo moje uverenje. Možemo se razlikovati oko nijansi. Oko činjenica moram da odgovorim na ovo: niko u pravosudnoj administraciji nema nižu zaradu od zaposlenih u upravi. Postoji nekoliko kategorija zaposlenih u pravosudnoj administraciji koji imaju višu zaradu nego što tu zaradu imaju zaposleni u upravi. To su činjenice. Druga važna činjenica je da ministarske plate nisu povećane, onolike su kolike su bile dok je bila izvršna vlast prethodna vlada. Ta tačka nije ni stavljena na dnevni red, tako da u tom pogledu nema bilo kakvih promena i mislim da tu među ministrima u Vladi Republike Srbije postoji potpuno saglasje, jer nikome nije palo na pamet da traži povećanje zarada, jer je neprimereno i nemoralno da se povećavaju zarade ministara, kada zaista imamo velike probleme sa zaradama koje imaju zaposleni i u administraciji, ali i sa prosečnim zaradama koje su nešto preko 300 evra. To je sigurno bolje nego što je bilo, ali niko u ovoj zemlji ne može time da bude zadovoljan. Samo je važno da budemo realni. Kada smo realni, onda imamo veće šanse da stvari brže rešavamo. Samo da odgovorim sa ovih nekoliko činjenica, koje je važno da svi imate kao informaciju koja je tačna i valjana.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, pa narodni poslanik Vladan Batić, pa narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo, želeo bih da vas obavestim, pošto je ovo tema koja zaokuplja pažnju Narodne skupštine i javnosti, da sam zakazao sednicu Odbora za trgovinu i turizam za utorak u 14,00 sati. Konsultovao sam članove Odbora, preko službe komunicirao sa Ministarstvom i Komisijom za zaštitu konkurencije i pozvao sve zainteresovane i one koji imaju interesa da učestvuju, i sada to javno činim, da dođu i prisustvuju sednici Odbora, naravno u interesu građana Srbije, da bi saznali kakva je istina u ovom slučaju. Ono što bih hteo da kažem, da Odbor ima nadležnost u odnosu na Komisiju za zaštitu konkurencije. Mi nažalost nemamo kao Odbor nadležnost za Antikorupcijsku komisiju i ne vidim da bi Odbor mogao da razmatra s te strane rad Antikorupcijske komisije. Međutim, ako imaju saznanja vezano za pritiske na Komisiju za zaštitu konkurencije ne vidim ništa protiv toga da učestvuju i da vidimo šta je istina u ovom slučaju. Dakle, što se nas tiče, ponoviću još jednom, zakazao sam sednicu nakon konsultacija sa svim relevantnim ljudima. Interesovalo me je da obezbedim da članovi Odbora prisustvuju da bi mogli da napravimo kvorum i u skladu sa Poslovnikom da imamo dovoljno vremena da svi budu obavešteni kada se održava sednica. Ona će se održati u zgradi Narodne skupštine, u utorak, u 14,00 sati, u Pres sali.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 226. Juče sam skrenuo pažnju da je Ustav predvideo kategoriju, ali ne i detalje i uslove, istaknuti pravnici kao preduslov za izbor sudija Ustavnog suda. Ukazali smo na nedostatak podataka u biografijama pojedinih kandidata. Nakon toga održana je sednica Odbora za ustavna pitanja i poprilično olako, bez definisanja kriterijuma, bez ikakvog jasnijeg obrazloženja, rečeno je da svi kandidati ispunjavaju uslove za izbor sudija Ustavnog suda. Već sam juče rekao i ponovo skrećem pažnju da, podrazumevajući neke minimalne kriterijume pojma - istaknuti pravnik, samo dvoje od ovih 20 kandidata sa obe liste mogu se, nategnutim tumačenjem tog pojma, podvesti pod kategoriju - istaknuti pravnik. Problem je druge vrste, takođe, što zakon predviđa da će se sudije birati na vreme od devet godina. Gospodine ministre, jedan od kandidata je već penzioner. Petoro od predloženih 20 kandidata iduće godine će biti penzioneri, 2008. Samo dvoje od 20 predviđenih kandidata mogu, ne govorim maliciozno nego dobronamerno, dočekati da budu sudije čitav mandat od devet godina. Šta je onda suština ideje? Suština ideje je da se trenutno izaberu, jer šestoro su članovi političkih stranaka, od ovih 20. Znači, partijski sud, drži vodu dok majstori odu. Pa što onda mi sve ovo radimo? Znači, još jednom bih insistirao da definišemo kriterijume i da na bazi tako definisanih kriterijuma se napravi još jedna trijaža na nivou Odbora za ustavna pitanja, jer u protivnom ovo je potpuna farsa. Dakle, samo apelujem da imamo jedan kvalitetni sud, iovako je krnji. Za vas pitanje, gospodine ministre, kada će se na dnevnom redu, pošto očito da vremena do nove godine više nema, naći set zakona o uređenju pravosuđa ili organizaciji pravosuđa, koji su po Ustavnom zakonu morali da budu na dnevnom redu Drugog zasedanja. Nema vremena fizički više. Prema tome, da budemo objektivni i pošteno kažemo - ljudi, ne možemo da ispoštujemo odredbe iz Ustavnog zakona zbog toga i toga.
Reč ima poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prošle godine na Mitrovdan, 8. novembra, na drugoj Posebnoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, u domu Narodne skupštine, proglašen je novi Ustav Republike Srbije. Pošto je malopre gospođa Radeta pokrenula pitanje odsustva predsednika Skupštine Olivera Dulića, javljam se po članu 31. Poslovnika. Naime, zapanjena sam, kao jedan od potpredsednika Narodne skupštine, da je predsednik Narodne skupštine otputovao danas kada je dan Ustava Republike Srbije, što pokazuje njegov odnos prema tom, za istoriju srpskog naroda, svakako značajnom datumu. Ali i odnos Demokratske stranke i Vlade Republike Srbije, jer ni Dušan Petrović koji je kasnio dva sata danas na sednicu nije izašao za govornicu i čestitao narodnim poslanicima i građanima Srbije Ustav Republike Srbije. Koristim ovu priliku, pošto sam čula da je to gospodin Obradović već uradio na početku, da čestitam vama, uvažene kolege narodni poslanici i vama gospodine predsedavajući, kolega Mrkonjiću, Ustav Republike Srbije. Da čestitam krsnu slavu gospodinu Tomislavu Nikoliću, njegovoj porodici i svima onima koji danas slave Mitrovdan, jer nije ni slučajno što je baš danas, na Mitrovdan prošle godine, usvojen Ustav Republike Srbije. Nije ni slučajno što je danas, na Mitrovdan, na dan ustavnosti – kada Srbija mora od prošle godine samostalno da se bori, ali da se bori na duge staze da povrati ono što je naša vekovna srpska zemlja – predsednik naše stranke posle pet godina, prof. dr Vojislav Šešelj, počeo svoju odbranu, odnosno uništavanje Haškog tribunala. Verujem da, iako ste danas imali prilike to da pratite putem interneta, naročito pojedini čelnici Demokratske stranke i poslanici koji apsolutno ništa o tome nisu znali, ni o istoriji srpskog naroda, ni o tome kako se branilo srpstvo unazad 17 godina i kroz vekove, večeras u odloženom prenosu na Drugom programu RTS mogu iz te lekcije o istoriji srpskog naroda, a to je prvih sat i po vremena uvodnog izlaganja, od današnjih četiri sata njegove uvodne reči, da nauče mnogo od dr Vojislava Šešelja. Tu sintezu koju je on napravio ne samo kao predsednik SRS, što je učinio danas za celokupnu srpsku naciju, za pripadnike svih nacionalnih manjina koje je pominjao danas u najpozitivnijem kontekstu, onih koji su želeli da ostanu da žive u zajednici sa svojom srpskom braćom, učiniće da danas 8. novembra, dakle prve godine posle donošenja Ustava, on u Haškom kazamatu uspostavi nove temelje i vrednosti u međunarodnom pravu. A mi srpski radikali ovde da vas podsećamo da vam nije stalo do interesa države i naroda, jer da jeste danas bi Oliver Dulić sedeo ovde, danas bi pozvao i Predraga Markovića, jer to je bio neki red, koji je bivši predsednik Narodne skupštine, da dođe ovde. Danas bi narodni poslanici u jednoj, pa makar nakratko, u svečanoj atmosferi od 10 ili 15 minuta obeležili donošenje Mitrovdanskog ustava. Ovako na nama ostaje da to uradimo sa izabranim predsednikom Republike, koji će svakako biti gospodin Tomislav Nikolić sledeće godine na njegovukrsnu slavu i da nekako u to vreme, ako da Bog, a verujem u istrajnost dr Vojislava Šešelja, sačekamo i da se on kao pobednik vrati u otadžbinu.
Zahvaljujem koleginici Nataši Jovanović na svim ovim čestitkama, pridružujem se apsolutno svim čestitkama i njenim lepim željama ljudima koji danas slave slavu, naravno i dr Vojislavu Šešelju. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre svega bih hteo da kažem gospodinu Stefanoviću – koji je predsednik Odbora za trgovinu, drago mi je da je zakazano za utorak u 14,00 časova – verujem u vašu dobru volju, ali ono što ste vi rekli, jedino koga možete da pozovete, to je Komisija za zaštitu konkurencije. Predložio bih vam nešto, citirajući član 78. našeg Poslovnika, stavove 4. i 5, gde kaže da u radu Odbora mogu po pozivu učestvovati i stručni i naučni radnici, te u izvršavanju poslova iz svog delokruga odbor može, preko svog predsednika, tražiti od ministarstva i drugog republičkog organa podatke i informacije od značaja za rad odbora. Obzirom da je Savet za korupciju, čiji je predsednik Verica Barać, protiv koje je podneta krivična prijava od strane Delta kompanije, državni organ, odnosno organ koji je osnovala Vlada, koji treba kao savetodavni organ da pomaže Vladi u borbi protiv korupcije, mislim da postoji sav osnov da se pozove i gospođa Barać, pošto je ona trenutno najugroženija osoba po tom pitanju. Takođe bih predložio da pozovete i gospodina Dedijera iz Komisije za zaštitu konkurencije i predložio bih da pozovete ministra Bubala zato što mislim da njegovo učešće u celoj ovoj priči koja se događa je veoma bitno. Hteo bih da se nadovežem na potpredsednicu Natašu Jovanović, samo da prokomentarišem, pošto je komentarisala odnos predsednika Skupštine prema Ustavu, odnosno prema Skupštini, jedino što mogu da kažem je to - kakav je Ustav, takav je predsednik Skupštine.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Slobodanu Marašu. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, pa Vladan Batić, pa ponovo narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se ne na povredu Poslovnika, već na čl. 225. i 226. Poslovnika, po kojima poslanici imaju pravo da budu obavešteni o svemu što se događa, a u interesu je vršenja onih poslova koje imaju. Ovo pitam iz razloga što je pitanje veoma hitno. Tražim, naime, obaveštenje i tražim da Narodna skupština bude obaveštena što je pre moguće o sledećem. Dok danas jedan deo građana Srbije, pre svega vlast, proslavlja parafiranje Sporazuma u Briselu, drugi deo se skeptično pita šta on sadrži. Život običnog građanina ne može da dođe u prvi plan. Kako on izgleda, upravo smo dobili jednu informaciju. U Beogradu, na Banovom Brdu, u ulici Pere Todorovića br. 34 nalazi se jedna stambena zgrada od 54 stana, u koje su smeštene izbeglice iz Hrvatske i BiH. Dok ovo ovde pričamo, u toku je akcija u kojoj učestvuje policija, vatrogasci itd, radi iseljenja tih izbeglica. Tražim obaveštenje o čemu se radi, imajući u vidu da su građani uznemireni, jer ona slika koja se vidi tamo, oko te zgrade, liči na akciju kao da se vodi akcija protiv neke terorističke grupe. U pitanju su izbeglice iz Hrvatske i BiH i u pitanju je jedna akcija koja je u toku, u kojoj učestvuje i policija i vatrogasci, naravno, prisutni su mediji itd. Tražim što pre obaveštenje u vezi sa tim od nadležnih organa i da imaju u vidu da su tamo izbeglice iz Hrvatske i BiH koji nemaju gde da budu smešteni. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, pa potom po Poslovniku narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, objašnjenje i apelujem na vas da preduzmete nešto povodom štrajka zaposlenih u pravosuđu. Juče sam dobronamerno na to skrenuo pažnju jer, sticajem životnih okolnosti, imam nekih iskustava na tom planu, situacija se ne menja. Nažalost, ona se pogoršava. Ovo je više pitanje za ministra finansija, ali neminovno i za ministra pravde. Dakle, nije objašnjenje, gospodine Petroviću, kada vi kažete da ima mnogo zaposlenih u pravosuđu. To treba da bude stvar strategije, pravosuđa u budućnosti, ali to ne objašnjava težak materijalni položaj zaposlenih danas. Nije objašnjenje ni kada kažete da je težak položaj i zaposlenih u organima uprave. Potpuno je tačno, ali to nije objašnjenje. Na to vaše objašnjenje mogu da postavim pitanje - šta je sa direktorima javnih preduzeća, koji imaju platu koja je kao godišnja ili dvogodišnja plata zaposlenih u pravosuđu? Savetnici, savetnici ministara, da ne govorim o tajkunima, da ne govorim o jednom letu aviona, a ima sijaset potpuno besmislenih letova. Jedan let kao svi zaposleni u sudu što zarade u toku meseca. Ako pravimo poređenje te vrste, otići ćemo daleko. Danas su zaposlene u beogrdskom pravosuđu podržali predsednici svih pet beogradskih sudova i predsednik Okružnog suda i ta kampanja se nastavlja. Bio sam u okružnom zatvoru u Beogradu. Počelo je i tamo komešanje. Samo skrećem pažnju, apelujem i molim da se nešto hitno preduzme, jer napraviće se potpuna anarhija i haos. Odlazim tamo, po poslu koji obavljam, i meni je neprijatno jer sam poslanik u ovom parlamentu, nemam odgovor, ne želim čitavu situaciju da politizujem. Juče niste odgovorili na ono što sam vas pitao - koliki vam je dug ostavio ministar Stojković? Potpuno razumem vašu poziciju, ali moramo da razumemo i zahteve tih ljudi jer, ponavljam još jednom, kad narod gleda kako se neki u Srbiji bogate, valjda i oni imaju porodice, imaju decu, razmišljaju kako će da prežive i šta će da rade sutra. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vladanu Batiću. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović. Izvinjavam se, pre narodnog poslanika Nebojše Stefanovića reč ima gospodin ministar Dušan Petrović.
Naravno da svako bira način kako će se baviti različitim temama i poslanici su ovde izabrani od strane građana i imaju neotuđivo pravo i obavezu da raspravljaju o svakoj temi. Razumem sve poslanike koji se sa mnogo brige i pažnje bave i ovim pitanjem, jer to pitanje zavređuje, mislim na protest koji je ovih dana u pravosuđu aktuelan. Nije bila ideja da se iznose bilo kakva opravdanja. Odnos između zarada koje imaju zaposleni u upravi i zaposleni u pravosudnoj administraciji se pojavljuje kao tema samo iz razloga što je to pitanje uređeno jednim zakonom i zbog toga što zakon koji je ovaj parlament izglasao 2006. godine i koji je stupio na snagu 1. januara 2007. godine je izjednačio zarade zaposlenih u državnoj upravi i zaposlenih u pravosudnoj administraciji. Isto tako, taj zakon je utvrdio da će u onim slučajevima gde su zarade zaposlenih u pravosudnoj administraciji više od zarada zaposlenih u upravi, to pitanje i ta tema biti uređeni tako da će zarade zaposlenih u administraciji u pravosuđu morati da sačekaju povećanje zarada zaposlenih u upravi. Hoću da kažem da je neophodno, da bi se ta situacija izmenila, da se usvoji zakon u ovom parlamentu i sve su to teme oko kojih se vode debate. Potpuno mi je blizu pameti i sasvim sam svestan da to što jedna kategorija zaposlenih ima male zarade ne može da bude uteha za drugu kategoriju zaposlenih, ali svi poslanici dobro znaju da zarade mogu da budu onolike u sumi koliko budžet odredi, da budžet zavisi od toga koliko se ubere poreza. Neću više komentarisati ovu temu uopšte. Dakle, još jednom ću da kažem potpuno podržavam sve one zahteve zaposlenih u pravosuđu, administraciji, koji su realni i koji mogu da budu ostvareni. Ako bih rekao drugačije, ne bih rekao istinu i ja neću nikoga da obmanjujem, niti mogu da obećam bilo kome više od onoga što građani i narod Srbije mogu da plate. Ukoliko ima ideja, kako da se pribavi više novca nego što sada ima u budžetu siguran sam da je i ministar finansija i predsednik Vlade će sa velikim zadovoljstvom čuti svaki predlog koji i koliko ja mogu da shvatim može da se sastoji ili u uvođenju novih poreza ili u povećanju postojećih poreza ili u onome što se kolektivno zove štampanje novca. Dakle, podržavam svaki zahtev koji je realan i verujem da će u svim ovim konsultacijama oko novog budžeta, dakle predloga budžeta za 2008. godinu, biti pronađen prostor da se ovo stanje stvari unapredi koliko je to moguće i da je vrlo važno da svi, sa velikom dobronamernošću i sa brigom jedni o drugima i brigom o državi, vodimo razgovore i pregovore na ovu temu i to je moj apel svima, koji u ovoj debati učestvuju, bez obzira na kojoj su poziciji.
Zahvaljujem ministru Petroviću. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom ću pomenuti da sam sazvao, kao predsednik Odbora, Odbor za trgovinu i turizam, za utorak, u 14,00 sati, upravo u interesu da se razjasni sve što je nejasno vezano za ovu situaciju koja se već nekoliko dana pominje i u interesu je Narodne skupštine i građana naravno, da to izađe na čistac. Naravno, prvenstveno je bilo da obezbedim kvorum, pošto vi znate da sam predsednik Odbora iz redova parlamentarne opozicije i da bi kvorum postojao, potrebno je da njemu prisustvuju poslanici parlamentarne većine. Pošto mislim da načelno imam dogovor sa većinom stranaka, da se taj odbor tada održi, za tada sam ga i zakazao, i mislim da tu nema ništa sporno i sve ovo što smo rekli da se to raščisti. Takođe, bih iskoristio priliku, kada sam se već javio za reč da kažem vezano za ovu tačku dnevnog reda, da me ovo neodoljivo podseća na izbor članova Državne revizorske institucije. Takođe smo imali sednicu na kojoj su političke stranke predlagale članove, navodno nezavisne državne revizorske institucije, koja faktički treba da kontroliše kompletnu budžetsku potrošnju u ovoj državi. Sada opet imamo da stranke predlažu sudije Ustavnog suda, ni u jednom ni u drugom slučaju, vodeći se principom da ove institucije treba da budu potpuno nezavisne, nismo predlagali kandidate, jer ako ih stranka predloži postavlja se pitanje, bilo koja stranka, kako će oni potpuno nezavisno obavljati svoj posao. Sada imamo situaciju, poštujem kolege Socijalističke partije Srbije, koji su pokušali tada da predlože dva člana Državne revizorske institucije, to je bilo na Odboru, naravno, pogađajte, da su prošli samo kandidati koje su predložile stranke Vlade, odnosno vladajuće većine. Prema tome, plašim se da će izbor sudija Ustavnog suda proći na sličan način, da će postojati predlozi koji će doći iz stranaka vladajuće većine, možda će biti predloga onih koji to nisu, ali naravno neće proći nijedan sudija koji nije predložen od strane onih koji vladaju Srbijom. Tako da ćemo opet dobiti Ustavni sud, kao i sve ostale institucije, koje će polako, ali sigurno preći pod jednu partijsku kontrolu, i da tu o ozbiljnoj i stabilnoj nezavisnosti nema ni govora. Tako da bih vas zamolio da ozbiljno razmislite o ovoj temi, da li Srbija klizi u jednu vrstu, da li je jednopartijske ili višepartijske, ali partijske države, koja nema stabilnost i snagu institucije, koja će moći da se nosi sa svim onim izazovima, koje mi danas imamo u Srbiji, a svakako ih je puno. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nebojši Stefanoviću. Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović, takođe po Poslovniku. Molim da malo stanemo sa Poslovnikom, pa da posle jedne diskusije nastavimo. Gospodine Petre Jojiću, vi ste odmah iza Zdravka.
Dame i gospodo, građani Srbije, gospodine Mrkonjiću, član 225. i 226. Moj uvaženi kolega Petronijević iz SPS-a je ukazao na jedan stvarno aktuelan problem. Danas su pokušali da isele porodicu Bjelić Mirka iz Ulice Pere Todorovića 34 na Banovom Brdu. To je opština Čukarica. Inače, da napomenemo da je to matična opština vršioca dužnosti gradonačelnika Beograda, gospodina Alimpića, koji znamo kako je on došao na tu funkciju. Samo da napomenem, da su to stanovi DIPOS-a, u pitanju je pet solitera i u strašnoj je situaciji. Pravo da vam kažem, ti soliteri su zapušteni, ne održavaju se, a DIPOS uzima ekonomske kirije, od 100 do 400 dolara mesečno. Svakako ću vam ukazati na još jedan problem. Gospodin Bjelić Mirko je izbeglica iz Republike Srpske Krajine, bio je u zarobljeništvu u ustaškom logoru. Problema ne bi bilo da im je bilo omogućeno da svi, kao i ostali zaposleni u DIPOS-u, a oni kao dugogodišnji korisnici tih stanova, te stanove i otkupe. To im nije omogućeno. Moram da napomenem, da javnost zna, da 26. oktobra je Srpska radikalna stranka pomogla iz te zgrade porodici Šujica da ne bude prisilno iseljena. Danas je isto moj kolega Zvonko Mihajlović pomogao porodici Bjelić. Moram da napomenem još jedan problem na Čukarici, u pitanju je azbestno naselje. Nemajući kud posle ratnih dejstava, posle agresije NATO pakta na našu zemlju i Kosovu i Metohiji, porodica Bulatović Branko, Tatjana i dvoje slepe dece od 14 i 13 godina njihove, Luka i Jovana, našli su utočište u azbestnom naselju, u Ulici Komovska 5. Najavljeno je i njihovo iseljenje. Deca su slepa, pohađaju specijalnu školu u Zemunu. Gospodin Bulatović Branko je bio pripadnik MUP-a specijalne jedinice Republike Srbije, ranjen je na Kosovu i invalid je. On je doživeo da mu se oduzme i službeno oružje, nema nikakvu nadoknadu za to što je ranjen i preti im se iseljenjem. To naselje više nije za stanovanje i veoma je opasno stanovati u azbestnom naselju, ali jednostavno ta porodica nema kud. MUP nema nikakvo rešenje i ne žele da im daju privremeni smeštaj, a prema nekim našim informacija jedan opštinski stan u Ulici Žarka Pucara na Čukarici je ispražnjen i neko ga je tipovao od zaposlenih u opštini, tj. neko od rukovodstva opštine, završavam, hvala, ne dajući mogućnost da se ta porodica privremeno smesti. Inače, mali Luka, iako je slep, dobitnik je brojnih nagrada i medalja, kao jedan mlad i perspektivan šahista. Treba pomoći ovoj familiji i treba svakako, gospodine Mrkonjiću, da se obavesti i gradska uprava i svi nadležni da se ovoj porodici nađe neki privremeni smeštaj, jer je u katastrofalnom stanju. Gospođa Tanja ne radi, gospodin Branko radi, čak po nekoj informaciji bio je i blizu suspenzije, ni kriv ni dužan, nikakvih sredstava za život nemaju, deca su slepa i dobijaju po 5.000 dinara pomoći za njihovu bolest, što je strašno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zdravku Topaloviću. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Gospodine potpredsedniče, postavio sam pre 20 dana dva poslanička pitanja i tražio sam od predsednika Narodne skupštine da da odgovor. Naime, postavio sam pitanje kolika je plata za 2005, 2006. i 2007. godinu bila direktora JAT-a. Drugo, kolika je plata bila direktora Aerodroma. Prema našim saznanjima, plata direktora JAT-a je bila 16.000 evra; direktora Aerodroma 12.000 evra. Dame i gospodo, sa 16.000 evra moglo je da se isplati 85 plata zaposlenih u pravosuđu, koji imaju platu mesečnu 15.000 dinara, od 15.000 do 18.000 dinara. A ima i onih koji imaju, što reče, koleginica poslanik Srpske radikalne stranke Vjerica Radeta, ima ih koji imaju i 9.000 dinara. Dakle, kada saberete dva direktora, oni primaju mesečno platu koliko bi trebalo da prima 150 radnika zaposlenih u pravosuđu. Tražim odgovor i insistiraću da dobijemo odgovor: da li je to tačno? Sa druge strane, znam koja je pozicija ministra pravde. Gospodine ministre, situacija u pravosuđu je izuzetno teška, pogotovo kada su u pitanju administrativni radnici. Sudijama i tužiocima je povećana plata, ali administrativnim radnicima nije. Moje mišljenje je, da bi se poboljšao položaj zaposlenih u pravosuđu, naročito ovih sa niskim platama, jeste predlog da se sudske takse ne mogu ubacivati u budžet, pa da ih ministar finansija raspoređuje i da plaća iz budžeta plate direktora JAT-a i direktora Aerodroma, jer su ovo plate iz budžeta, jer su to javna preduzeća. S druge strane, moj predlog, takođe, gospodine ministre, krajnje je vreme da se izmeni Zakon o sudskim taksama i da sudske takse idu u sudski budžet, da se formira sudski budžet i da sudske takse 100 posto ostanu sudu. Sa tim nema ništa ministar finansija. Na to mora da utiče i da raspolaže ministar pravde, jer je on na čelu jedne pravosudne institucije koja, u svakom slučaju, sa svoje strane može i treba da da odgovarajući doprinos za poboljšanje položaja zaposlenih u pravosuđu. Još jedno pitanje, ako mi dozvolite. Postavljam pitanje: kada je vršeno predlaganje kandidata za ustavni sud, zašto nema kandidata iz advokature, ako je ona ustavna kategorija? Imate istaknute pravnike i stručnjake u advokaturi. Advokatska komora je kriva za to, verovatno, sa onima koji su sastavljali listu ovih kandidata. Za vreme Informbiroa advokati su bili proganjani i stavljani na crnu listu. Mnogi su završili kao informbirovci na Golom Otoku, protiv mnogih je vođen krivični postupak samo zato što su se borili za pravdu i za demokratiju. Ako je advokatura ustavna kategorija, advokatura mora da se bori i za ostvarivanje određenih ustavnih i zakonskih prava i zaštite osnovnih i elementarnih prava naših građana u Srbiji, koje zastupaju. Napominjem po treći put, advokatura je ustavna kategorija. Moja primedba ovoga puta je isključivo i krivica Advokatske komore Srbije.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, predsednik poslaničke grupe SPS, a potom, po Poslovniku, dr Vladan Batić.
Inače, od juče po podne strpljivo čekam da dobijem reč po redovnom postupku, jer sam predsednik poslaničkog kluba SPS. Znači, ne javljam se po povredi Poslovnika, nego se javljam imajući u vidu temu o kojoj govorimo. Na početku želim da kažem da je potreba i interes Srbije da ima ustavni sud. Srbija danas nema ustavni sud. U Srbiji danas nemate kome da se žalite ukoliko smatrate da je došlo do povrede Ustava, povrede ustavnosti i zakonitosti. U Srbiji danas imate situaciju da nema ko ni da proceni šta je u skladu sa Ustavom ili šta nije, pa se dešavaju različite stvari, kao npr. da je juče Ustavni odbor raspravljao o tome da lipredlog sudija za ustavni sud ispunjava ove kriterijume ili ne, što apsolutno nije ovlašćenje Ustavnog odbora Narodne skupštine. Ovo govorim i zbog toga što ste svi vi svesni, počev od ministra pa nadalje, da dogovor koji ste postigli unutar tzv. vladajuće koalicije o tome da ćete do kraja godine raspisati izbore u skladu sa Ustavnim zakonom, da može da vas dovede do jedne veoma teške situacije, u kojoj će kriza ponovo nastupiti između 10. i 31. decembra u tumačenju toga koliko je ugrožen nacionalni i državni interes i koliko je ugrožena teritorijalna celovitost i integritet Srbije. Može se doći u sledeću situaciju: čak i da se proceni da je ugrožen taj interes, pitanje je kako ćete doći u situaciju da se ne raspišu izbori, a da se ne promeni Ustavni zakon. A za promenu Ustavnog zakona nemate dovoljnu dvotrećinsku većinu. Ako još nemamo ni ustavni sud, onda ćemo doći u još težu situaciju, da bukvalno nemate ni kome da se žalite. Reći ću vam konkretan primer. RIK je dala tumačenje na početku izbornog procesa da predsednici opština mogu da budu kandidata za narodne poslanike. Na osnovu toga je SPS kandidovala na svojoj listi i predsednike opština. Kada su završeni izbori, Odbor za sprečavanje sukoba interesa je dao tumačenje da bi to bio konflikt interesa. Odbor nije nadležan da određuje ko će biti poslanik, a ko neće. Mi imamo dva poslanika koji su predsednici opština i mi tražimo da ustavni sud da tumačenje da li je to u skladu sa Ustavom ili nije. Gde vam je ustavni sud? Znači, ako bismo hteli da poštujemo Ustavni zakon, o ovome je trebalo da raspravljamo do kraja Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine, posle formiranja parlamentarne većine, odnosno posle početka rada Narodne skupštine u novom sazivu. Očigledno je da nije bilo tada mogućnosti, niti političke spremnosti, niti parlamentarne većine, da se do toga dođe. SPS smatra da je za ovu državu veoma bitno da ima sve institucije, a to znači da ima i ustavni sud. Mi smatramo da je ovaj predlog zakona mogao da bude bolji, da on ne definiše sve detalje načina izbora sudija ustavnog suda i da ostavlja i ovaj problem o kojem smo juče ovde diskutovali - kada se kaže da Skupština predlaže, ko u stvari u Skupštini to predlaže. Doveli smo i samog predsednika parlamenta, koji je samo imao ulogu da objedini nečije predloge, u situaciju da on stavi potpis ispod onoga što je predlog Skupštine. Mi smo o ovome raspravljali više puta, da se ne bih javljao po svim ovim tačkama dnevnog reda. Pokušano je da se napravi dogovor između političkih stranaka, da poslaničke grupe daju svoje predloge, ne svoje članove, nego svoje predloge za sudije ustavnog suda. Takođe je pokušano da se napravi određena politička proporcija i da postoji neki dogovor, kao što je npr. bio dogovor prilikom formiranja stalnih delegacija Narodne skupštine u međunarodnim institucijama i organizacijama, gde je, takođe, iza toga bio potpis predsednika Narodne skupštine, ali na osnovu dogovora poslaničkih klubova. Neke političke stranke u tome nisu želele da učestvuju, a SPS je podnela svoja dva predloga. Mi nemamo razloga da to krijemo. Mi želimo da se formira ustavni sud i dali smo dva predloga koji se nalaze na ovoj listi. Naravno, da me je neko pitao, mogao sam da dam potpis i za neke druge kandidate koji su bili na ovoj listi, tako da koga god da izaberete siguran sam da će SPS imati većinu u tom delu ustavnog suda. Mnogi od njih su nekada bili kandidati SPS i nemam ništa protiv. Drago mi je da ste se njih setili. Niste uvek bili spremni da stanete potpisom iza toga. Mi nemamo šta da krijemo. Predložili smo dva kandidata. Neki koji su ovde predloženi su čak bili članovi JUL-a, ali ne sa naše strane. Nisu predloženi od SPS. Ne, nisu predloženi od strane SPS nego su predloženi od strane vaših koalicionih partnera, gospodine Ristiću. Znači, od vaših koalicionih partnera u Vladi Republike Srbije. Ako vi nemate bolje kadrove nego što je JUL imao, onda ne znam kako vi uopšte vršite vlast. Upravo, vršite je ovako kako je vršite. Ali, dobro. Pa i ovo je žena u pitanju. Malo sam se našalio, mislim da to nije suština problema. Ustavni sud u prošlom periodu, nažalost, nije bio ustavni organ koji je štitio ustavnost i zakonitost. On je bio telo ili organ koje je učestvovalo aktivno u politici. Samo ću podsetiti, prilikom izručenja Slobodana Miloševića, Savezni ustavni sud je proglasio ništavnom uredbu tadašnje vlade. Takođe, rekao je da je to u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Ustavni sud Srbije prstom nije mrdnuo da to uradi. Imate dalje, SPS je osporila pred Ustavnim sudom mandate koje je nama otela partija Branislava Ivkovića, uz pomoć nekih bivših struktura DS. Ustavni sud se nije oglasio tačno onoliko koliko im je bio potreban Branislav Ivković. Tek su se oglasili posle toga. S pravom podržavam svakog onog koji se žali da mu je ukraden mandat, ali budite do kraja korektni i recite da je SPS bila tada u pravu. A ne, vi ste na osnovu dopisa pojedinih članova SPS koji su organizovali frakcije unutar SPS-a i na osnovu dopisa koji je poslao predsednik Odbora za održavanje kongresa, Bane Ivković, na Administrativnom odboru zaključili da su unutrašnji problemi u stranci takvi da se čeka održavanje kongresa SPS-a tog Baneta Ivkovića, da biste videli ko je u pravu, ko nije u pravu. Otkud vama pravo da o tome razgovarate? Ustavni sud, naravno, na sve to nije uopšte reagovao. Ustavni sud je na to reagovao različito više puta. Naravno, nije tako reagovao na neke druge pokušaje u sledećem mandatu Vlade Republike Srbije itd. Sve u svemu, čak je i predsednik bivši Ustavnog suda bio politički aktivista jedne od stranaka vaše vladajuće koalicije. Bio je politički aktivista SPS, bio je kandidat za prve izbore na listi SPS, posle je bio u rukovodstvu G17, ali nema veze, na kraju je bio predsednik Ustavnog suda, nemam šta tu da kažem. Sada se ovde neki javljaju i čude se kako političke partije predlažu kandidate. Čekajte, ko je do sada to predlagao? Šta, padali su sa Marsa? Što, da neki možda naučni krugovi vam nisu predlagali kandidate? Uvek su predlagale političke partije. Nemojte da se igramo političke žmurke. Zato smo mi ovde otvoreno i iskreno predložili dva kandidata, jer ste to tražili. Da li će oni biti izabrani? To ne znam. Mi smo predložili naše kandidate za revizorsku instituciju, niste ih uvažili. Oba naša kandidata su bolja od onih koje ste izabrali, jer vaši kandidati ne ispunjavaju čak ni uslove da budu, pa čak se niste javljali da ih branite ovde. Predlagali smo i kandidate za Savet Narodne banke Srbije itd. Mi smo ovde zvanično predložili dva kandidata ali sa ove liste od ovih 10 mislim da imamo najmanje pet ili šest kandidata. Prema tome, koga god da izabere predsednik Tadić, siguran sam da će većinu od tih pet imati upravo kandidati SPS. Naravno, šalim se, pitanje je veliko na čijoj su oni danas strani, ali ovde je samo pitanje da li vi, koji ste se svih ovih godina borili protiv SPS, na kraju u stvari priznajete da su vrhunac vaših predloga bivši kandidati i članovi SPS. Vaši predlozi, najviši i najbolji, za najvišu organizaciju i instituciju jesu naši bivši članovi i kandidati. Hvala vam, ovakvo priznanje odavno nismo mogli da dobijemo. Šta li su za vas tek naši sadašnji članovi, kada su bivši ovako na visokim položajima? Naravno, želeo bih da pitam ministra, juče je parafiran Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Turska je to parafirala odavno, ali ga još nije potpisala. Ne bih da pravim paralelu, sigurno ima možda i više od decenije. Pitam vas, pošto su objavljeni u medijima delovi toga, šta znači ovaj deo sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju gde se govori o Kosmetu. Kaže, sporazum neće važiti na teritoriji Kosova i Metohije. Da li to znači da EU prima Srbiju unutra bez Kosova i Metohije? Da li to to znači? Kažite da to znači i da li je to u saglasnosti sa onom rezolucijom koju smo mi ovde usvojili u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dalje, u okviru istog odeljka, bar tako piše u medijima, Srbija se obavezuje da će voditi dobrosusedsku politiku. Sa kim? Da li to važi i za Kosovo? Da li smo se mi obavezali da vodimo dobrosusedsku politiku sa Kosovom? Da li smo mi to parafirali? Ako smo to parafirali, ko je koga ovlastio da to parafira. Ja vas sigurno ovlastio nisam, niti narodni poslanici SPS. Mislim da vas nisu ovlastili ni ostali poslanici Narodne skupštine Republike Srbije. Zato tražimo da se o ovim temama raspravi ovde u parlamentu. Ne može državna delegacija koja raspravlja o Kosovu i Metohiji da izlazi sa novim idejama i inicijativama u pregovorima, a da mi o tome čitamo u medijima, o rešavanju položaja Kosova i Metohije i statusa po različitim principima, Hongkonga ili bilo kojih drugih. I ako su taktički potezi, o tome se raspravlja u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zato mislim da je vreme da se održi sednica Narodne skupštine, jer nam se bliži taj 10 decembar. Taj 10. decembar je za nas bio bitan, ne zbog toga da li ćete vi da držite izbore ili ne, i da li će neko da spreči ili da pomogne Tadiću da postane ili ostane predsednik, nego zbog toga što zaista ovu državu čeka problem 10. decembra. Iz ovoga što vidimo nije nam jasna državna politika u narednom periodu, da li mi odstupamo od našeg predloga. Šta je naš predlog? Suštinska autonomija. Naš predlog je Rezolucija 1244 i suštinska autonomija. Naš predlog nije Hongkong, jer to nije usvojeno u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Niko nema pravo da menja odluku Narodne skupštinu Republike Srbije dok se ovde to ne odluči. Može i da se vodi tajna diplomatija, ali o tome se odlučuje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tako piše u Deklaraciji koju smo usvojili oko Kosova i Metohije. Želim da kažem ovde samo oko ovih tajkuna. Naravno ovo otvara i drugu vrstu problema. Ovo govorim samo zbog toga što postoji jedan član SPS, bivši visoki funkcioner koji se isto zove Pavel Domonji, ali u Novom Sadu u Vojvodini postoji šef novosadske kancelarije Helsinškog odbora za ljudska prava u Srbiji Pavel Domonji. Ali, to nije naš, to je verovatno neki vaš ili njihov, ne znam koji, koji je juče izjavio da Kosovo treba da bude nezavisno, a Vojvodina treba da dobije status Hongkonga. Rešenje za zaustavljanje šovinizma i nasilja u Srbiji jeste da Vojvodina dobije status Hongkonga, a da Kosovo bude nezavisno, rekao je Domonji na konferenciji za novinare u Novom Sadu. Pošto to spada u vaš resor, gospodine ministre, otkad Helsinški odbor za ljudska prava se bavi pitanjem unutrašnjeg uređenja Srbije i budućeg statusa Kosova i Metohije. Ovakve izjave bi u svim normalnim državama izazvale zabranu rada Helsinškog odbora za ljudska prava. Barem zaslužuje vašu reakciju. Jer to nije domen čime se taj odbor bavi, on se bavi zaštitom ljudskih prava i narušavanjem ljudskih prava, a ne rešenjem statusa Vojvodine ili Kosova i Metohije. Na kraju, samo vas molim da, kada govorite o tajkunima, nemojte da ih zovete "Miloševićevi tajkuni". Mnogo su više oni vaši tajkuni postali posle 2000. godine, nego što su bili Miloševićevi. Možda su krenuli u vreme Miloševića, možda su zaradili prvi milion, ali stoti su zaradili u vaše vreme. Hvala.
Po Poslovniku se javio za reč narodni poslanik Vladan Batić. Izvinjavam se opet gospodine Batiću, opet ću dati reč gospodinu ministru. Izvolite, gospodine ministre. Reč ima gospodin ministar Dušan Petrović.
Samo da odgovorim gospodinu Dačiću na ona pitanja na koja mogu da odgovorim. Što se tiče parafiranja, juče smo o tome govorili i mislim da smo napravili jednu vrlo važnu stvar za građane Srbije i da smo u pregovorima koji su prethodili – parafiranje sa jedne strane i sa dogovorom koji će naravno stupiti na snagu kada procedura u parlamentima svih zemalja EU bude završena – uspeli Srbiju da primaknemo jedan korak EU. Siguran sam da će ovo biti vrlo važna stvar i za odluku koja je pre svega političke prirode, naravno ima i vrlo značajne tehničke i bezbednosno-tehničke aspekte, a to je dobijanje statusa, kako se to obično kaže, na beloj šengenskoj listi. Mislim da je vrlo bitno za građane Srbije da mogu što pre da putuju po celoj Evropi, a da im za to nisu potrebne vize, kao što je to potrebno nažalost sada. Kada ovde budu svi sporazumi koji su potpisani i potvrđeni, kada ih bude parlament ratifikovao imaćemo, u to sam siguran, od 1. januara znatno lakši vizni režim za nekoliko kategorija građana - za penzionere, studente, profesore, i za poslovne ljude i da će to biti jedan veliki korak koji će nas vratiti ili omogućiti nam da dođemo u poziciju da možemo bolje da se borimo, mislim na građane Srbije i na sve nas, za sve ono što predstavlja mogućnost za bolji život naših porodica. U ovom stavu koji je gospodin Dačić rekao da se definiše da se sporazum koji se parafira odnosi na teritoriju Srbije van teritorije Kosova i Metohije, mislim da stvar uopšte nije komplikovana. Ona je regulisana Rezolucijom 1244. Odlukom Saveta bezbednosti na Kosovu je, da se podsetimo svi zajedno, administracija UN i ona je tamo odgovorna u ovakvim okolnostima za uređivanje različitih aspekata državnog i svakodnevnog života. Tako je Vlada Republike Srbije mogla da pregovara za ovo područje o kome se ovde radi. To je naravno potpuno u skladu sa nastojanjima, pre svega, Skupštine i Vlade Republike Srbije, predsednika Republike, u ovoj velikoj diplomatskoj borbi koja ima za cilj da odbrani državnu teritoriju. Neću ulaziti u to, samo bih dao jednu ocenu. Predlog koji je izneo pregovarački tim ne izlazi van mandata koji je dao parlament pregovaračkom timu. Hongkong je u sastavu Narodne republike Kine, on je deo, jedan deo sa vrlo specifičnim režimom, ali je deo Narodne republike Kine. Mi se u okviru mandata i smernica koje je dala, okvira koje je dala ova skupština, pregovarački tim se bori da Kosovo i Metohija ostane sastavni deo Republike Srbije, što je državni cilj. Nisam čuo za ovu izjavu Helsinškog odbora. Siguran sam, ako postoje elementi koji bi mogli da dovedu do pokretanja procedure, da će to oni koji su nadležni učiniti. To nije Ministarstvo pravde i ne vodi registar udruženja građana, niti bilo šta drugo. Ne vidim da je u Srbiji do sada bio problem sa slobodom govora, sa slobodom izražavanja i sigurno neće ni biti ubuduće. Dobro je da što pre bude konstituisan Ustavni sud, jer je on po Ustavu nadležan da se bavi ovim pitanjima. Evo, koristim priliku i dobar je šlagvort dao gospodin Ivica Dačić da Ustavni sud bude što pre konstituisan, da ćemo onda imati jedan institucionalni, na Ustavu utemeljen organ, koji će moći da daje meritorne odluke o ovakvim pitanjima.
Zahvaljujem ministru Petroviću. Za reč se javio Ivica Dačić, replika. Odmah iza toga dr Vladan Batić. Gospodine Batiću, samo malo, samo minut jedan dajemo gospodinu Dačiću.
Javio sam se povodom onoga što je ministar rekao. Naravno da je Rezolucijom 1244 definisano da vlast na teritoriji Kosova i Metohije obavlja UNMIK, ali je suverenitet definisan u okviru suvereniteta tadašnje SRJ. Mene mnogo više brine ovadruga rečenica u ovome što sam pročitao, a to je - da se Srbija obavezuje da će imati dobrosusedske odnose - šta, s kim. To piše u odeljku o Kosovu. Zato sam upozorio da li se to odnosi na tako nešto? Srbija može, naravno, u pregovaračkom procesu oko Kosova i Metohije da daje različite ideje, ali bih se samo vratio na Rezoluciju 1244. Ona govori o suštinskoj autonomiji. Zato kada govorimo o različitim modelima suštinske autonomije, princip Hongkonga je mnogo drugačiji od svega onoga što je do sada predlagala Vlada, odnosno državni pregovarački tim. To može da bude dobar taktički potez, ali opet o svemu tome bi trebalo da se razgovara i odlučuje na sednicama parlamenta. Pri tome poštujem potrebu da se o tome ne vode velike javne debate i da se naša pregovaračka taktika unapred predstavi našim protivnicima. Mogu da se održe i zatvorene sednice parlamenta, mogu da se održe i konsultacije, razgovori i dogovori šefova stranaka koje se nalaze uSkupštini. Zato mi predlažemo da se ponovo u Narodnoj skupštini pre 10. decembra raspravlja o pitanju Kosova i Metohije, jer mislim da svaka naknadna rasprava posle toga nam neće rešiti problem. Siguran sam da će Srbija od 10. do 31. decembra imati opet političku krizu, koja će se pre svega bazirati na dve stvari koje vi niste dogovorili u vladajućoj koaliciji, a to je - ko će to proceniti da li su ugroženi državni i nacionalni interesi od 10. do 31. decembra i kako će to u januaru biti manje ugroženi državni interesi od decembra. Odmah da vam kažem da sam siguran da će u januaru biti više ugroženi nego u decembru. I, može li se promeniti Ustavni zakon ako nema dvotrećinske većine. I naravno, da li vladajuća koalicija ima jednog predsedničkog kandidata ili ima više? Vi ste postigli dogovor, a već se spremate da idete sa dva predsednička kandidata. Vi ste postigli dogovor, a dogovor u stvari znači samo odlaganje krize u koju će opet ući Srbija posle 10. decembra i tog datuma koji je određen kao početak nekog konačnog raspleta budućeg statusa Kosova i Metohije. Još jednom sam rekao, SPS će glasati za ovu listu kandidata, zato što su bile pozvane sve političke stranke i mi smo dali svoje predloge. Na kraju, izvinite, gospodine predsedavajući, zaboravio sam malopre, to sam zadužen da kažem u ime SPS i o tome sam govorio, ne želeći da mešam teme i da se ne bih ponovo javljao po Poslovniku. U Kruševcu se desio jedan incident između jednog visokog funkcionera DS i predsednika MO SPS koji ima 78 godina. Naime, potpredsednik Opštinskog odbora, direktor specijalne bolnice u Ribarskoj banji i vaš kandidat, kako kažete, za gradonačelnika Kruševca, naneo je teške telesne povrede tom čoveku za kojeg je rekao da ga je fizički napao, a ne znam kako bi mogao čovek od 78 godina, mada i to je moguće, da mu toliko pripreti i da nanese teške telesne povrede. Ne želim da ulazim u to ko je kriv i ne govorim partijski. Mislim da ne dolikuje čoveku koga je imenovala Vlada Republike Srbije da se na takav način obračunava s bilo kim. Reč je o Branislavu Katančeviću, direktoru bolnice, koga je Vlada Srbije imenovala. Ne sporim ni to da li je dobar čovek ili nije, ali to nije manir čoveka koga Vlada Srbije imenuje da se na takav način obračunava sa bilo kim, u ovom slučaju sa političkim protivnikom. To je poziv za vas unutar Vlade Srbije. Jednostavno, morate da reagujete na ovo. U Kruševcu se drže konferencije za štampu, televizijske ekipe prenose, u Kruševcu se priča o tome i dužan sam da to kažem u ime SPS, a vi ste dužni, kao Vlada Srbije koja je imenovala tog čoveka, da s njim porazgovarate, da utvrdite sve činjenice i da vidite da li je moguće da on ostane na takvoj funkciji ili ne, jer u pitanju je i vaš obraz.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, pa potom narodni poslanik Rajko Baralić, narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević, narodni poslanik Slobodan Maraš, narodni poslanik Dragan Vujadinović, narodni poslanik Srđan Milivojević i narodni poslanik Svetlana Kitić.
Gospodine predsedavajući, vi vršite diskriminaciju prema DHSS i prema meni kao poslaniku DHSS. Tri puta ste me prozivali, pa ste me vraćali, imao sam prednost kao poslanik DHSS, javljajući se po Poslovniku, u odnosu na gospodina Ivicu Dačića, niste mi omogućili da govorim, ali sam tolerantan pa vam opraštam.
Vratićemo vreme nazad, to je moje izvinjenje.
Dačić je govorio šest minuta. Razumem...
Morate razumeti partijsku disciplinu.
To vas ne opravdava, gospodine predsedavajući. Odnosi se na gospodina ministra i mislim da nema potrebe da vi odgovarate na stvari koje se ne tiču vašeg resora, bez obzira što se odnose na Vladu. Ali zaista, evo, doživeo sam i to da Ivica Dačić, kao šef poslaničke grupe SPS, podržava moj predlog kao poslanika DHSS, da pregovarački tim položi račune Skupštini Srbije o onome što radi. To traže i poslanici drugih stranaka, ali odgovora nema. Moj prijatelj, aforističar Ilija Marković iz Novog Sada, povodom ovog pametnog predloga da status Kosova bude uređen na Hong Kong, napisao je jedan aforizam - koliko je Srbija daleko od Tokija, znate ono Srbija do Tokija, toliko Kosovo od Hong Konga. Da se vratim na ono što je vezano za vas, gospodine ministre, odnosno za vaš resor i za ovu temu dnevnog reda. Postavio sam više pitanja i bilo bi dobro da nam na to odgovorite. Šta po vama predstavlja ustavna kategorija ili ustavni pojam - istaknuti pravnici, i da li je ona ispoštovana na listama kandidata za sudije Ustavnog suda? Odgovor na drugo pitanje - da li ljudi koji po zakonu o PIO treba da budu u penziji, već sada mogu da budu kandidati za sudije Ustavnog suda? Da li ljudi koji će iduće godine biti penzioneri treba da budu izabrani za sudije Ustavnog suda na period od devet godina? Da li je normalno, i tu je gospodin Dačić u pravu, da stranački, partijski ljudi, članovi stranaka, budu sudije Ustavnog suda i neće li onda to biti partijski, a ne ustavni sud? U pravu je gospodin Dačić da je većina kandidata...
Molim vas za malo tišine. Ponovo vraćam Vladanu Batiću vreme, čovek ne može da govori, nemojte da se ljutite, ali nema smisla. Izvolite.
Dakle, većina tih ljudi su bili članovi SPS-a, sada su članovi nekih drugih stranaka. Ne mogu stranački ljudi biti sudije Ustavnog suda. To je bar, valjda, i pticama na grani jasno; članovi stranaka. Već je dovoljno glupo što stranke predlažu, ali još i to da budu članovi stranaka, pa to nema smisla. Nešto što može da bude sugestija, gospodine ministre, oko one teme koja je neprijatna, a tiče se štrajka u pravosuđu. I pitanje i sugestija. Budžetom je predviđeno i te pare valjda stižu, ili recite šta se sa njima događa, za 1.100 projektovanih, planiranih zaposlenih u apelacionim, upravnim i kasacionim sudovima, te pare su predviđene budžetom. Da li one iz budžeta stižu u Ministarstvo pravde i mogu li se te pare preraspodeliti na zaposlene u pravosuđu? To je jedno pitanje. Na ove koji rade, koji nisu virtualni radnici, zaposleni u virtualnim sudovima. Drugo, može li se bar u projektovanom budžetu za iduću godinu, pa da na taj način amortizujete ta nezadovoljstva, u onom odeljku koji se tiče sudskih taksi, izdvojiti veći procenat za zaposlene u pravosuđu? Mislim da bi to rešilo problem, jer je sramota da neki direktori javnih preduzeća imaju četiri hiljade evra platu, a zaposleni u pravosuđu 200 evra, odnosno da direktor javnog preduzeća ima 20 puta veću platu od nekoga ko radi u pravosuđu. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Rajko Baralić, pa onda predlažem da damo pauzu, a iza pauze prvi je gospodin Ninoslav Dimitrijević, pa Slobodan Maraš, pa Dragan Vujadinović, pa Srđan Milivojević, pa Svetlana Kitić.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 225. stavovi 2. i 3. Gospodine ministre, u martu ove godine podneo sam izmenu i dopunu Zakona o sedištu organizacija sudova i predložio da Čačak postane sedište apelacionog suda za područje okružnih sudova Užica i Čačka. Vlada se o tome već izjasnila i rekla da ne prihvata inicijativu. Strpljivo čekam da teku ovi rokovi u redovnom zasedanju od 90 dana i da se o tome izjasni Narodna skupština. Sada vas obaveštavam da u Čačku postoji saglasnost svih političkih stranaka, uključujući i vašu, da postoji saglasnost dva okružna suda s tim u vezi. Tu inicijativu podržava Okružni sud u Kraljevu takođe. Prosto vas molim da se o ovom izjasnite na odgovarajući način. Sada vam kažem javno, ako ste vi spremni da ovo što je predmet izmena i dopuna Zakona koje sam podneo prihvatite, a eventualno vam smeta zašto što sam to učinio ja ili SPS, sa velikim zadovoljstvom ću da povučem inicijativu, neka vaš poslanik dr Kosta Milošević napiše to isto. Poslanici SPS će da glasaju za to. Nama je važno da Čačak dobije apelacioni sud i da bude sedište apelacionog suda, potpuno je nevažno da li će to učiniti na inicijativu ili zahtev jednog narodnog poslanika iz jedne političke stranke ili drugih. Ovo podržava Advokatska komora u Čačku. Ne bih vas više s tim u vezi danas pozivao, prosto vas molim da dobijem odgovarajući odgovor, zato što mislim da je to veoma važno pitanje. Voleo bih da dođemo u situaciju da o ovome razgovaramo ovde, da ponudimo argumente, da vam kažemo koliko je to predmeta, koliki je interes to za tu regiju, zato što je po sadašnjem rešenju to Apelacioni sud Kragujevac. Ne vidimo da će se na efikasan način sa četiri apelaciona suda od kojih je jedan Kragujevac, koji je bio nadležan za naše područje, ova stvar moći rešiti na zadovoljstvo svih u državi na način kao što mi mislimo da treba. Dakle, narodni poslanici imaju ovo sve, imate i vi, te molim da se o ovome izjasnite, da dođemo u priliku da o ovome razgovaramo, da ponudimo argumente i da onda dobijemo odgovarajuću odluku. Zahvaljujem što ste me pažljivo saslušali, poslednjih 30 sekundi pogotovo.
Dajem reč gospodinu Dušanu Petroviću, ministru pravde u Vladi Republike Srbije.
Sasvim kratko, nekoliko napomena. Odgovor gospodinu Batiću, a i još nekim poslanicima. Naravno da je sintagma istaknuti pravnik jedan pravni standard. Taj pravni standard cene, za svakog od ovih predloženih kandidata, dve instance, jedna koja predlaže i druga koja bira, i ne postoji van svega toga niko ko može da oceni, niti ima pravo. Dakle, ovaj parlament procenjuje ko su to istaknuti pravnici, kada bude vršio izbor sa liste od 10 kandidata koje je predsednik Republike uputio Skupštini Srbije. S druge strane, parlament kada utvrđuje svoj predlog od deset kandidata takođe će proceniti ko je istaknuti pravnik. Ovo je jedna usmeravajuća norma i usmeravajući pravni standard, mislim da to nije sporno i pretpostavljam da će biti dosta neslaganja oko toga među samim poslanicima, ali mislim da to nije stvar koja je neprirodna. S druge strane, oko sudskih taksa neko je ovde ponovo otvorio debatu, pravosudni budžet je 22 milijarde dinara u 2007. godini, iz sudskih taksi biće ubrano nešto preko sedam milijardi dinara. Dakle, vrlo je mala mogućnost da preraspodelom sudskih taksi mi rešimo ovaj problem, 60% sudskih taksi ulazi u pravosudni budžet, ostalo ide u redovni budžet. Dakle, bilo bi odlično da uberemo više od 22 milijarde od sudskih taksa, ali to prosto nije stvar koja je realna. Što se tiče ovoga o čemu je govorio gospodin Baralić, to je pitanje na kome se vrlo predano radi. Mi utvrđujemo sve kriterijume potrebne za mrežu sudova, kako opštinskih i okružnih, tako i apelacionih sudova. Apelacioni sudovi su ustavni institut. Kada budemo predložili ovde zakon o Vrhovnom Kasacionom sudu i apelacionim sudovima, ovo će biti jedna velika tema, i ono što mogu svakako da vam obećam jeste da ćemo objektivno utvrditi broj predmeta u jednoj godini, potrebe građana i efikasnost, ažurnost pravosuđa. Naravno, pored njegove nezavisnosti i čestitosti u radu, tri su elementa koja će biti opredeljujuća kada budemo donosili odluku o svim pitanjima, uključujući i to da li će u Čačku biti sedište apelacionog suda ili ne.
Dajem pauzu do 15,00 časova. Prvi govornik biće po Poslovniku dr Ninoslav Dimitrijević.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad. Po Poslovniku narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, uvaženi gospodine ministre, javljam se po članu 226. jer se bojim da vas u prepodnevnom delu sednice nisam najbolje razumeo, naime vaš komentar kada se radi o Zakonu o platama državnih službenika i nameštenika. O čemu se radi? Naime, sami ste rekli da je Zakon o platama stupio na snagu i počeo da se primenjuje od 1. januara ove godine i svi smo smatrali da će svaki novi zakon doneti nešto bolje.
Gospodine Dimitrijeviću, morate prekinuti izlaganje na trenutak. Jedna od tačaka dnevnog reda jesu poslanička pitanja na ovoj sednici, što nije bilo uobičajeno ranije. Inače se poslanička pitanja postavljaju na kraju svih tačaka dnevnog reda. Moramo da poštujemo Poslovnik i tačku koja je napisana da jesu poslanička pitanja. Prema tome, onda je jasno i razumljivo da se tako i ponašamo. Vi ste se opet pozvali na član i korišćenje Poslovnika, a da već imamo predviđeno vreme na ovoj sednici. Morate da se pozovete ili na neki drugi član Poslovnika, da su povređena neka proceduralna pitanja ili vaša poslanička prava, ali nemojte da koristimo 225. i 226. Već je dogovoreno.
Gospodine predsedavajući, da li mogu da tražim obaveštenje? Da li ste vi to izmenili Poslovnik i da li je to neka novina o kojoj mi poslanici zaista ne znamo? Ovo je prvi put da se ovako nešto dešava. Moram da upozorim javnost da nisam očekivao, da upozorim građane Republike Srbije da se ovde krše moja osnovna poslanička prava. Imam prava da znam, građani Srbije imaju prava da znaju neke stvari, gospodine predsedavajući. Napustiću govornicu ne želeći da kršim bilo kakvu disciplinu. Socijalistička partija ne želi da se ponaša kako je nedolično, ali vi dobro razmislite i očekujem od vas da ćete za kojiminut da se ispravite i date mi reč.
Da li se još neko javlja po Poslovniku? Narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javljam se zbog povrede člana 200. Poslovnika. Postavio sam 9. oktobra ove godine, sa ove iste govornice, pitanje trenutno prisutnom ministru, gospodinu Petroviću. Pitanje se odnosilo na to kako je moguće da onaj ko se nalazi u pritvoru daje intervju jednim dnevnim novinama. Nakon toga sam sledećeg dana, pošto je dan pre toga ministar Šutanovac odgovorio da nema nikakve veze sa pomenutim gospodinom, odnosno čovekom, očekivao da će se i gospodin ministar Petrović, ministar pravde, putem medija oglasiti. Vi se niste oglasili i nakon toga sam postavio to isto pitanje. Tada je predsednik Skupštine rekao da sam veoma nekorektan i da nisam sačekao da protekne određeno vreme. Član 200. Poslovnika kaže da na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Pisani odgovor Vlade, odnosno nadležnog ministra dostavlja se narodnim poslanicima. Izuzetno, ako je u pripremi odgovora na poslaničko pitanje potrebno utvrditi određene činjenice čije utvrđivanje zahteva duže vreme ili složeniju analizu, rok za davanje odgovora na poslaničko pitanje može se produžiti, ali ne više od 30 dana. Danas je 8. novembar, trideseti dan od dana kada sam postavio pitanje i odgovor na to pitanje još nismo dobili. Hteo sam samo da vas podsetim, gospodine Petroviću, i zato sam iskoristio ovo pravo da se javim po Poslovniku. Naravno, učestvovaću kasnije u diskusiji i pokušati da skrenemo pažnju na neke propuste u zakonu o Ustavnom sudu, ali vas molim da odgovor na to pitanje dobijemo.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević, po Poslovniku.
Evo, ovog puta ću citirati Poslovnik i važeći član 226. koji kaže, i molim vas da mi oduzmete ovo vreme, jer citiram Poslovnik: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara, funkcionera itd." Da li sada, gospodine predsedavajući, mogu da nastavim svoju priču? Naime, u prepodnevnom delu sednice ministar je pričao o Zakonu o platama državnih službenika i nameštenika, dao je i određene informacije i rekao da je zakon stupio na snagu 1. januara ove godine. Da li, gospodine ministre, smatrate da je ovaj zakon doneo nešto bolje ili nešto loše radnicima u tom velikom segmentu društva, zaposlenima u upravi, pravosuđu i javnim preduzećima? Sigurno je da je doneo nešto dobro, ali manjem broju ljudi, a većem broju radnika sigurno da je doneo nešto što je mnogo lošije. Naime, šta je bila suština ovog zakona? Suština ovog zakona je bila da se svi strpaju u isti koš, da se svi stave u jedno da bi neki malobrojni mogli da se nagrade, a da se onim mnogobrojnijima oduzme i da se tako sa velikim rasponom koeficijenata, za koji sindikat traži da se smanje, a na to niste odgovorili, naprave još veće socijalne razlike u ovom velikom segmentu društva. Da li je to, podsećam vas, ono što ste pričali u predizbornoj kampanji 2000. godine, 2006. godine decembra, kada ste obećavali, a sada tvrdite da vi saosećate sa ovim ljudima. Da li vi to prelazite u opoziciju ili svakoga ko želi da pomogne ovim ljudima, za koje ste rekli - ko hoće da pomogne neka kaže sa koje se pozicije budžeta skidaju sredstva da bi se dalo ovim ljudima. Jedno objašnjenje o pozicijama budžeta: o rešavanju problema budžeta odlučuje onaj ko je u vlasti, a ne oni koji su u opoziciji. Nemate pravo da saosećate jer koliko znam niste u opoziciji, niti ste u opozicionom delu Vlade trenutno koja vlada, jer je Demokratska stranka dala vaše ministarsko mesto i mesto ministra finansija. SPS ima pravo da ukaže na problem, naše je da saosećamo jer smo u opoziciji, a do onog momenta dok smo bili u poziciji mi smo zaista svojim programom hteli da pomognemo u onoj meri koliko je SPS učestvovala u vlasti i koliko je mogla, a sada nažalost podsećamo vas da ste vi u poziciji, da ste u vlasti i da ne smete da saosećate, već morate pomoći ovim ljudima i konkretno im odgovoriti šta će biti sa koeficijentima, da li će se smanjiti razlike u koeficijentima koje ste obećali.
Hvala. Gospodine Dimitrijeviću, ponovo ste citirali član 226. Napominjem da je na ovoj sednici 6. tačka dnevnog reda - Poslanička pitanja, koja se odnose na spektar pitanja iz čl. 225. i 226. Poslovnika. To nikada nije bilo na dnevnom redu Skupštine Srbije. Ne možemo pokušavati da koristimo sednicu Skupštine za postavljanje pitanja kako koji ministar dolazi. Mislim da nije korektno prema Poslovniku, prema nama samima. Pustio sam vas, ali zaista vas molim da to ne radimo. Imao sam utisak da smo se dogovorili oko toga i da to jeste stvar procedure i u proceduri se nalazi jedna tačka dnevnog reda. Zaista apelujem na sve. Narodni poslanik Svetlana Kitić, po Poslovniku.
Uvaženi potpredsedniče, ministre, narodni poslanici, gospodine Albijaniću, pozivam se na član 201. Pročitaću vam: ''Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta. Dakle, dobila sam odgovor na poslaničko pitanje koje sam postavila, a to je - kada će i zašto još uvek nije ukinut porez na bebi opremu i bebi hranu. Dobila sam očekivani odgovor - priprema se, biće, sagledaće se. (Predsedavajući: Molim vas da se koncentrišemo na rad.) Uobičajeno je, kada su u pitanju ugroženi slojevi našeg društva, kao što su penzioneri, deca, raseljena lica, Romi, seosko stanovništvo, hendikepirani i siromašni, kojih je svakim danom sve više. Vaš slogan je - život ne može da čeka. Upravo zbog toga vam se obraćam. Ne znam da li deca mogu da čekaju da se rode. Mesecima već, do iscrpljenosti, donosimo razne deklaracije, sporazume, hitne zakone za ulazak u Evropsku zajednicu, ali za trenutak zastanimo pa razdvojimo bitno od nebitnog. Zar namje približavanje Evropskoj zajednici hitnije i važnije od stvarnih problema? Stvaran problem je taj da se bebe sve ređe ili uopšte ne rađaju. Stanimo zbog njih, zbog beba. Na zahtev Njegove svetosti patrijarha srpskog gospodina Pavla, predsednik Vlade Republike Srbije gospodin Vojislav Koštunica je prihvatio predlog da se ukine porez na opremu. (Predsedavajući: Molim vas za malo pažnje.) Znači, gospodin Vojislav Koštunica je prihvatio predlog da se ukine porez na opremu i hranu za bebe, ali se ništa konkretno nije učinilo po tom pitanju, što znači da se i dalje, do dana današnjeg, plaća porez na bebi opremu i hranu. Vama je poznato da je SPS više puta pokretala inicijativu, i pre predloga patrijarha srpskog, da se ukine PDV na hranu i bebi opremu. Tada smo navodili razloge zašto je to sve važno. Znamo svi da bela kuga hara, da smo među četiri najstarije nacije na svetu. Na ovaj način ponovo zahteva SPS da se ukine PDV na bebi hranu i bebi opremu, jer bebe ne mogu da čekaju.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite, gospodine Šajn.
Poštovane kolege narodni poslanici, iskoristio bih ovo izlaganje da iznesem jednu opštu konstataciju da ovakav predlog zakona Romska partija će da podrži, da ćemo mi da glasamo za ovaj zakon, jer smatramo da Srbija treba da definiše svoj institucionalni okvir i da je to naprosto imperativ današnjice, imperativ vremena. Ovaj zakon nudi dosta dobrih rešenja. Međutim, po našem mišljenju, postoji prostor da se on dotera i u tom pravcu izneću samo dve stvari za koje mislimo da bi trebalo dalje definisati. Jedno pitanje koje bi trebalo dalje definisati je pitanje - kada sudija Ustavnog suda može da govori i da komentariše odluke Ustavnog suda, da li on može to da komentariše u toku postupka, da li može da komentariše posle postupka i na koji način on komentariše to? Da li komentariše u pozitivnom smislu, da on govori uvek u duhu obrazloženja o donetoj odluci, ili ima potpunu slobodu da komentariše, da iznosi svoje lično mišljenje? Mislim da ova definicija u članu 3. ne daje dovoljno prostora da možemo pouzdano da kažemo šta on može, šta ne može. U tom smislu podneli smo amandman samo da bi proceduralno stvorili sebi prostora da u jednom razgovoru, sa ministrom i sa odborom, definišemo do kraja ovo pitanje i spremni smo da napišemo izmenu predloženog teksta u duhu onom koji i stvaralac, odnosno autor zakona podržava. Imamo nekoliko varijanti. Podržavamo varijantu da, dok je bilo koji član Ustavnog suda - član Ustavnog suda, on mora da govori uvek u duhu obrazloženja. Međutim, ovo ga ne obavezuje dovoljno da on govori u duhu obrazloženja i posle donošenja odluke. To stvara određen prostor za politizaciju celog pitanja. Druga stvar za koju bih zamolio ministra da pokušamo da obrazložimo i da nas sasluša, jeste pitanje - kome mogu da se obraćaju članovi Ustavnog suda i kojim studentima oni mogu da prenose svoje znanje? U članu 16, a u skladu sa Ustavom, definisano je da Ustav stvara prostora zakonu, da se u zakonu izuzmu određene aktivnosti koje se inače možda u običnom životu shvataju kao posao, ali u ovom zakonu da se tačno definišešta se u duhu ovog zakona shvata kao posao. U tom smislu su neka izuzeća nabrojana. Zbog kratkoće vremena pročitao bih šta naša definicija kaže. Mislim da ovde treba ispred ''kulturno-umetničkog, humanitarnog i sportskog društva'' da umetnemo i ''naučna'', jer postoje dve mogućnosti: ili da izbrišemo nabrajanje i da kažemo samo da može da bude član nekog društva; ukoliko već ređamo primere, logično je za ljude koji su naučnici i sudije, jer znamo odakle ih biramo, da budu na prvom mestu, da im se omogući da budu članovi naučnih udruženja, a ne npr. sportskih klubova itd. S druge strane, trebalo bi u članu 16. stav 2. da nastavimo dalje - ''kao ni održavanje predavanja po pozivu na fakultetima.'' Pazite koju situaciju danas imate. Sudija Ustavnog suda može da ode na pravni fakultet i da održi predavanje studentima prava. Isti taj sudija ne može da ode na Fakultet političkih nauka ni po pozivu, bez nadoknade, da prenese svoja znanja studentima Fakulteta političkih nauka u Srbiji. Takođe, isti taj sudija, ako govorimo o evropskim integracijama, ne može da se pojavi na nekom evropskom fakultetu i da brani ustavni koncept, odluke Ustavnog suda Srbije i na taj način da našu dobru praksu afirmiše u Evropi. Da odemo korak dalje. Postoji mnogo dobrih fakulteta u svetu koji daju vrhunske pravnike. Zašto ne bismo omogućili tim profesorima, odnosno sada sudijama, da i na nekim fakultetima van Evrope po pozivu održe određena predavanja. Zašto to govorim? Oni po ovom zakonu mogu to da urade, ali kako? Osnujem udruženje za humanitarnu pomoć, pozovem člana Ustavnog suda da bude član tog udruženja, to udruženje napravi projekat sa fakultetom na Jejlu i on odlazi kao član mog udruženja, pošto ima prava da ispunjava program udruženja, tamo da održi predavanje, ali ne može da održi predavanje bez članstva u tom udruženju. Dakle, mi bi na ovaj način samo omogućili, mislim da je i to bio zahtev zakonodavca, pisca teksta, da možda da se oko toga slažemo da je to dobro. Naprosto nam treba jedna mogućnost da to definišemo u tekstu. U tom pravcu molim ministra da se prihvate ovi amandmani, jer mislim da ima dovoljno argumenata koji govore u tom pravcu. Inače sam spreman da izvršim određenu redefiniciju teksta, izmenu, ukoliko ima manjkavosti u tekstu amandmana, ali u svakom slučaju da uradimo u tom pravcu nešto. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, pa zatim Rajko Baralić, pa Maja Laušević, pa Vladan Batić. Izvolite, gospodine Rakovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, naš narod ima jednu izreku, kaže: kako sam se udala, dobro sam se i nadala. Prvi sam na spisku, čekam juče od dva sata da dođem na red i evo posle dana i po vremena najzad dođoh na red. Elem, nisam ovu izreku rekao zbog toga, rekao sam zbog jedne druge stvari. Prva dva govornika, koji su zaista govorila o ovom zakonu, a to su bili gospodin Marton i gospodin Krasić, kao dva opoziciona poslanika, zaista su imali dobru, konstruktivnu diskusiju, osvrnuli su se na ovaj zakon i rekli su koliko je on bitan i važan, pohvalile su neke njegove odredbe, rekli su da smatraju da neke stvari treba i menjati. Za očekivati je bilo s obzirom naovu temu koja je vrlo važna i koju imamo danas na dnevnom redu da diskusija i dalje ide u tom pravcu, jer zaista pred nama je jedan tekst od koga mnogo štošta zavisi. Pred nama je jedan tekst o kome smo, dok nije došao u ovu skupštinu, diskutovali maltene svakog dana po Poslovniku, pozivajući se zašto ga nema, zašto nije donet i nalazeći raznorazne razloge. Dakle, diskusija je baš od strane opozicionih poslanika krenula je u jednom pravom smetu, da bi eto kasnije uzela neki drugi pravac, otišla dosta daleko i današnji dan maltene smo ceo izgubilipričajući o drugim stvarima. No, da ne bih upao u istu zamku, da se vratim temi. Dakle, vratiću se zakonu o Ustavnom sudu. Kada smo pre godinu dana, baš na današnji dan, doneli Ustav, između ostalog, svi smo se ponosili time i bila su nam puna usta toga da vodimo novu instituciju i neke institucije koje već postoje i dajemo nove ingerencije i nove nadležnosti. Svi smo baštinili to, da smo učestvovali u donošenju tog ustava. I zaista onaj prošli saziv ove skupštine imao je čime da se ponosi i posle 180 godina Srbija, kao samostalna država, po prvi put je dobila Ustav. Kao jedna od najvažnijih institucija tog novog Ustava je upravo Ustavni sud. Značaj Ustavnog suda je zaista toliki da diskusija o ovoj temi i o ovoj tački dnevnog reda ne bi smela da skreće u drugom pravcu. Naime, sam Ustav je čitav jedan svoj deo VI deo posvetio Ustavnom sudu, što takođe potvrđuje njegov značaj. U članu 166. vrlo jasno definisao je položaj Ustavnog suda, rekavši da je to samostalan i nezavisan državni organ, koji štiti ustavnost i zakonitost i ljudska i manjinska prava i slobode. U stavu 2. je takođe propisao da su odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i opšteobavezujuće. Dakle, pričamo o jednoj instituciji koja se zaista nalazi na vrhu piramide državnih organa, u koju svi treba da pogledamo, pričamo o jednoj instituciji za koju nam je postojeći Ustav dao pravo, ustavnu žalbu da joj se neposredno obratimo ukoliko su povređena neka od naših prava. Pričamo o nečemu što je do te mere važno u našem pravnom sistemu i u našoj državi da, kao što je prošli skupštinski saziv imao privilegije da učestvuje u donošenju Ustava, ovaj skupštinski saziv ima tu možda privilegiju da donese jedan niz zakona u razradi Ustava, koji smo doneli prošle godine, između ostalog i ovaj zakon o Ustavnom sudu. Kratko bih se zadržao samo na jednom delu ovog zakona, s obzirom da sam po ovom spisku ovde prvi govornik, a da ima više od 35 prijavljenih i naravno druge će kolege verovatno obraditi nešto drugo. Zadržao bih se na postupku o odlučivanju i o povredi Ustava od strane predsednika Republike. Zadržao bih se na ovom delu iz više razloga. Jedan od razloga je što ovaj deo zakona o Ustavnom sudu, između ostalog, govori o tome da niko nije iznad Ustava i zakona, pa ni sam predsednik Republike. Mislim da je to ne samo pravna, nego i civilizacijska tekovina, koja je inkorporirana u ovaj zakon i da je kao takvu treba posebno istaći. Ovde su propisani vrlo jasno uslovi i način na koji se utvrđuje da li je predsednik Republike eventualno povredio Ustav, eventualne sankcije koje postoje za to, ko donosi odluku po tom pitanju i na koji način. Naime, ova materija regulisana je članom 93. do 98. Predloga zakona koji imamo pred sobom i ona daje Narodnoj skupštini Republike Srbije, čiji smo sastavni deo kao narodni poslanici, pravo da pokreće postupak o odlučivanju i o eventualnoj povredi Ustava od strane predsednika Republike. Nakon pokretanja ovog postupka, odnosno inicijalnog akta od strane Narodne skupštine, ovaj akt se dostavlja Ustavnom sudu. Da bi on uopšte mogao da uđe u pravnu proceduru, on mora da ispunjava najmanje tri uslova, odnosno on kao takav mora da sadrži pravni osnov na osnovu koga se pokreće, odredbe Ustava koje su povređene i dokaze na kojima se sam akt zasniva, odnosno dokaze na kojima se zasniva to da je predsednik eventualno povredio Ustav. Ustavni sud, kada dobije jedan ovakav akt, odnosno kada se pokrene ovakav postupak, dostavlja taj akt predsedniku Republike na odgovor. Ovde možda treba intervenisati eventualno nekim amandmanom, jer je predviđeno da Ustavni sud sam utvrđuje rok u kome predsednik Republike treba odgovoriti na ovaj akt. Iako je predviđen krajnji rok od 45 dana, u kom roku je Ustavni sud dužan da odluči da sprovede čitav postupak, možda bi eventualno nekim amandmanom ovde trebalo intervenisati i odrediti neki rok u kome je Ustavni sud dužan da dostavi ovaj akt predsedniku Republike, a on dužan u određenom roku da da svoj odgovor. S obzirom na to koliko ima amandmana, biće mogućnosti da i u diskusiji o amandmanima ovo pitanje pažljivije razmotrimo. Članom 94. Predloga zakona je predviđeno da će Ustavni sud zakazati raspravu, da se na ovu novu raspravu pozivaju, s jedne strane predsednik Republike, a sa druge strane predsednik Narodne skupštine, da je u toku same ove rasprave Ustavni sud ograničen samo na odlučivanje o povredama odredaba Ustava koje su navedene u aktu Narodne skupštine o pokretanju postupka, a ne i eventualno i o nekim drugim pitanjima. Nakon donošenja odluke o tome da li je predsednik Republike povredio ili ne neku ustavnu odredbu, odluku o tome Ustavni sud dostavlja, s jedne strane, Narodnoj skupštini kao inicijatoru, kao pokretaču čitavog postupka, i, s druge strane, naravno, predsedniku Republike, kao organu koji je eventualno učinio povredu, zbog čega je čitav postupak i pokrenut. Predviđen je, dakle, u članu 96. stav 2. rok od 45 dana od dana podnošenja akta Narodne skupštine kojim se pokreće postupak, u kom roku je Ustavni sud dužan da donese ovakvu odluku, što je dobro, jer sprečava eventualni voluntarizam i odugovlačenje postupka ili čak nepostupanje, a imali smo puno diskusija u tom pravcu. Treba pomenuti, u okviru ovih odredbi, da postoji mogućnost da Ustavni sud i obustavi postupak, dakle, da ne odlučuje meritorno po aktu Narodne skupštine, već da postupak obustavi i pre meritornog odlučivanja o aktu. Za to su predviđena dva slučaja: prvi je, ako Narodna skupština povuče akt o pokretanju postupka; drugi, ako u toku postupka prestane funkcija predsednika Republike. Na kraju, odluka o Ustavnog suda i o povredi Ustava od strane predsednika Republike ima pravno dejstvo od dana dostavljanja odluke Narodnoj skupštini i, kao što i odredba Ustava kaže i ono što je kasnije sadržano u samom zakonu, takva odluka je konačna i opšteobavezujuća. Dakle, obratio sam pažnju ovde na jedan specifičan postupak koji se verovatno u praksi neće često primenjivati, odnosno neće se po njemu raditi, ali je jako bitno da on postoji u ovom zakonu, još jednom bih naveo, zato što u našem ustavnom poretku, donošenjem novog Ustava i zakona o ustavnom sudu, zaista nijedan državni organ, nijedna institucija u ovoj zemlji ne može da bude iznad Ustava i zakona. Upravo su ove odredbe brana prema eventualnom takvom ponašanju od nekoga ko je u datom trenutku predsednik Republike, ma ko on to bio. Na kraju, pozvao bih sve narodne poslanike, obzirom na značaj zakona koji danas imamo na dnevnom redu, da se ponovo pozovem na ono kako je ova sednica jako ozbiljno krenula razmatranjem ovog zakona, da svi daju svoj maksimalan doprinos jednoj konstruktivnoj diskusiji. Imamo dobar tekst zakona pred sobom, imamo zakon koji je dobro i zanatski napisan, koji je potpuno jasan, koji je razradio odredbe Ustava koje se tiču ove materije, imamo dosta amandmana, nadam se da će ministar i Vlada prihvatiti neke od amandmana koji će verovatno poboljšati ovaj tekst. Pred nama je zakon od izuzetne važnosti i, u odnosu na važnost teme koju imamo na dnevnom redu, mislim da svi tako treba i da se ponašamo. U svakom slučaju, poslanici DSS i NS podržavaju ovaj tekst zakona, uz eventualne male izmene. Sa zadovoljstvom ćemo svi glasati za ovaj zakon i definitivno ustanoviti Ustavni sud u ovoj zemlji, jer je ovoj zemlji i ovom narodu on više nego potreban.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. stav 1. Poslovnika, koji kaže: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine". Svaki put, od ovog momenta, kada narodni poslanici iz vladajuće većine počnu svoju raspravu rečenicom – evo, dva sata gubimo vreme na Poslovnik, a mi smo ovde došli da radimo, mi hoćemo da pričamo o temi dnevnog reda – svaki put ću intervenisati po Poslovniku, ne samo ja nego većina poslanika SRS. Kolega, to što ste vi malopre pokušali da objasnite kako ste vi ozbiljni, a mi neozbiljni, pokazali ste juče kod onih predloga za sudije ustavnog suda, ali o tome ćemo kada to bude na dnevnom redu. Podsećam vas na ona dva dana u prošloj nedelji, kada su se poslanici DS javljali nakon svake rasprave narodnih poslanika SRS koji su govorili da li po amandmanu, da l' po Poslovniku, da l' u načelnoj raspravi, zato što ste tada imali zadatak da se javljate i da trošite vreme. To što ste vi radili je opstrukcija, a ovo što mi radimo je rad po Poslovniku i rad koji treba da radi narodni poslanik. To što ste vi radili ona dva dana da biste odugovlačili sednicu dok vidite šta će trut i radilica da se dogovore, to je vaš problem. Onda više niste mogli da odugovlačite, pa smo onda dva dana bili bez sednice Narodne skupštine, bez ikakvog razloga, bez ikakvog objašnjenja. Podsećam vas da je tada jedan od potpredsednika predsedavao i samo rekao: "Završili smo današnji rad, a o danu za glasanje obavestiće vas predsednik Narodne skupštine". Vidim da se vama ne sluša ni ono što je po dnevnom redu, ni što je po Poslovniku, jer da vam se sluša, bilo bi vas, gospodo iz DSS, uvek vas prebrojavam, inače vas nema mnogo, a danas vas je petoro u ovom momentu. Lako mi je da to izbrojim. Ovih "žutih" ima 11, to mi je malo teže. To ću svaki put da radim zato što mi ovde, kolega, radimo ne ono što se vama dopada, nas su ovde poslali građani Srbije i mi radimo ono što je u interesu građana Srbije, kao što je danas spektakularno započeo, a tako će i završiti naš predsednik dr Vojislav Šešelj pred Haškim tribunalom, u ime i za interese građana Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, replika na izlaganje narodnog poslanika Vjerice Radete.
Vrlo ću kratko. Znam da se gospođa Radeta razume u mnoge stvari, nisam znao da se razume u pčelarstvo. Međutim, ona se, otprilike, razume u trutove i u radilice. Postoje i one koje su matice i koje brinu i o trutovima i o radilicama. Bez matice ne može da postoji pčelinje društvo. Mi smo ti koji radimo ono što matica u jednom pčelinjaku radi, a vi se bavite trutovima i radilicama i dalje, to je vaš problem, nije naš.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Pročitajte član, naći ćete negde razlog moga javljanja, posebno da objasnim neke stvari kada je u pitanju pčelarstvo...
To je član 104.
Što se tiče ove zajednice, ko je trut, a ko je matica, to nam je najbolje objasnio Zoran Đinđić 2002. godine u vreme predsedničkih izbora. Što se tiče samih članova i njihove uloge u toj pčelinjoj zajednici, moram da vam kažem da je uloga matice da polaže jaja, a radilice rade. Vi bi ovde trebalo da radite, trut da obavi posao koji treba da obavi, a da posle toga kao rezultat stigne ono što je u redu. Mi smo zadovoljni što ste vi uspeli da u toj zajednici napokon spojite truta i maticu. Tu nema ništa sporno. Šta je sada ovde problem? Ovaj ljubavni let može da dovede do problema među vama radilicama, možda vam neće više odgovarati da vas trut i matica non-stop dovode u situacije u kojima ste u jednom momentu jedni protiv drugih, pa ste onda, navodno, zajedno, pa onda ispadaju krivi poslanici SRS. Ne, mi želimo da vi budete zajedno. Sve vreme pokušavamo da vas spojimo. Zato vam nismo ni na jedan način otežali da dođete u mogućnost da sklopite koalicionu vladu, jer mi želimo zajedno da vas na izborima eliminišemo sve glasovima građana. To nam je biocilj. Vi ste iskoristili na najbolji način po nas, a to ćete videti kada budu došli izbori.
Hvala vam na ovom doprinosu za razvoj pčelarstva u Srbiji. Možemo da nastavimo po redu. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Začuđen sam kako ništa ne znate o pčelama, ali to ćemo drugi put. Gospodine Albijaniću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o Ustavnom sudu jeste tema i dozvolite da, pre nego što progovorim nekoliko rečenica o samom zakonu, konstatujem da u Srbiji u jednom kontinuitetu, koji ne služi na čast ni tzv. izvornom ni ovom tzv. redizajniranom DOS-u, postoji vršenje vlasti bez postojanja Ustavnog suda. Podsećam da je to bio slučaj u prvoj DOS-ovoj Vladi, kao i u ovoj. Podsećam da u državi u kojoj ne postoji ustavni sud ne postoje uslovi da se ta država smatra demokratskom državom. Veoma je važno da u usvojimo ovaj današnji zakon, iako je ovo trebalo da se učini ranije. Molim da se ne spočitava nama da smo bilo šta tu skrivili. Potpuno u skladu sa Poslovnikom i u skladu sa Zakonom o sprovođenju ustavnog zakona upozoravali smo, u okviru prvog redovnog zasedanja posle konstitutivne sednice, mora da se na način kao što predviđa Ustav, izaberu sudije Ustavnog suda i da se konstituiše ustavni sud, i da mi možemo reći da živimo u državi u kojoj građani imaju pravnu sigurnost i u kojoj mogu da ostvare sva prava, zaštitu svojih prava, na način kao što se to čini u svim normalnim i demokratskim zemljama u svetu. To ovde nije bio slučaj. Rasprava o Predlogu zakona o Ustavnom sudu treba da doprinese da ubedimo gospodina ministra, kao ovlašćenog predlagača Vlade, da prihvati neke od naših amandmana i poboljša tekst osnovnog zakona i da vidimo da li možemo da glasamo ili ne za ovaj zakon. U svakom slučaju, želim još jednom da kažem pred građanima Srbije i pred svima vama, poštovane koleginice i uvažene kolege, da poslanici opozicionih stranaka ništa ovde nisu skrivili, da poslanici opozicionih stranaka, u skladu sa Poslovnikom, blagovremeno već nekoliko meseci upozoravaju da je ovaj posao trebalo da se obavi ranije. On je, nažalost, bio skopčan sa nekim drugim političkim odnosima u samoj koaliciji. To jeste realan problem koji ćete vi rešavati kao što ste ga rešavali do sada, ali prosto nam dozvolite da primetimo da on postoji. Takođe, nadam se da će usvajanjem ovog zakona i izborom sudija Ustavnog suda prestati negativna praksa u Srbiji da je Ustavni sud bio instrument izvršne vlasti u Republici Srbiji, kada je bio prinuđen da ćutanjem, neodgovaranjem, nepostupanjem, neblagovremenim postupanjem, održava DOS na vlasti na način koji ne služi na čast nikom ko je u toj vlasti učestvovao. Govorio je gospodin Ivica Dačić, predsednik SPS, o tri drastična slučaja iz ove negativne prakse. Neću ih pominjati. Želim samo da izrazim nadu da se to više neće dešavati, kao i to da se neće događati da pojedine sudije Ustavnog suda budu spikeri političkih stranaka u pojedinim delikatnim političkim zbivanjima i situacijama, kao što je to radio jedan sudija Ustavnog suda u ime DS, recimo, tri godine. Dakle, prosto vas molim da predložite i izaberete ljude koji ovo neće da rade. SPS, biće o tome reči kada budemo govorili o personalnom sastavu Ustavnog suda, imala je hrabrost da potpiše obrazloženje i da prihvati kandidaturu dvoje časnih ljudi, profesionalaca i da kaže da iza njih stoji SPS. Oni nisu članovi SPS, a imaju našu punu podršku. Neke druge stranke to nisu učinile. Moram da kažem da sam pogledao biografije nekih od kandidata. Veoma me zanima koja politička stranka će da preuzme političku odgovornost za stručnost i političku neutralnost gospodina Duška Čelića. Jedva čekam da vidim ko će da kaže - ovo je naš kandidat. Inače, gospodin Duško Čelić, osim što je napisao da je pripravnik u nekim varijantama i da mu je to referenca da bude biran za sudiju Ustavnog suda, nije napisao da je bio član Predsedništva CK u poslednjem sazivu, da je osnivač SPS, da je bio član IO SPS, da je bio kod Nebojše Čovića, da je bio kod raznih drugih, da ima sedam partijskih knjižica. Kako je moguće da će onda, u skladu sa određenim članovima Ustava, on biti politički neutralan. Ko iza njega stoji? Kome on garantuje da će Ustavni sud vršiti svoju funkciju na način kao što to predviđa Ustav? Ajte, molim vas, mi smo ozbiljni ljudi i moram da kažem da smo mi ovde i zbog toga zato što dugo pamtimo i zato što znamo šta je sve ko od ovih vaših kandidata radio. Kada oni budu došli na dnevni red, donećemo vam biografije, da tačno vidite šta su govorili, šta su radili, u čije ime su to radili i kako su to oni posle 10 godina postali politički neutralni. Vrlo interesantna rasprava će se voditi kada to bude na dnevnom redu. To sam morao da kažem zato što i vas molim, poštovane kolege, da kada nekog predložite iza nekog stanete. Neke stranke nikoga nisu predložile i to je legitimno, ne žele nikoga da predlože, to je njihov politički stav i mi sa tim ne polemišemo. Takođe, želim ovde da prokomentarišem samo nekoliko članova, već je gospodin Šajn pominjao to ovde. U Ustavu, nažalost, postoji jedna nelogičnost, moram da kažem, koja se tiče ograničenja u pogledu obavljanja ove sudijske funkcije u Ustavnom sudu, odnosno nespojivosti sa nekom drugom, pri čemu se kaže da samo profesori pravnih fakulteta mogu da budu u isto vreme i sudije Ustavnog suda, a da ovi drugi moraju da se opredele da li će to da rade ili neće. Dozvolite da pročitam spisak predmeta na Pravnom fakultetu koji apsolutno nemaju nikakve veze sa ustavnim pravom, recimo: nacionalna istorija države i prava, osnovi sociologije prava, pravna informatika, autorska prava i prava industrijske svojine, kriminologija sa pedologijom, sociologija prava, saobraćajno pravo, pravo privrednog sistema itd. Sada se može dogoditi da, recimo, jedan profesor, kao što je profesor Vladan Kutlešić, koji je profesor na Megatrend univerzitetu i jeste stručnjak za ustavno pravo, ovo ne može da radi, a može neko ko je, recimo, profesor na Pravnom fakultetu i predaje saobraćajno pravo. To je potpuno bezveze, moram da kažem, ovo je potpuno nedosledno i, nažalost, Ustav je limitirao da mora da bude ovako. Ovo je ustavno ograničenje, a nije ograničenje iz zakona, pa sam prosto bio dužan da kažem da je to loše rešenje u Ustavu, zato što ljude ne dovodi u ravnopravan položaj. Zašto profesor na političkim naukama ili profesor na nekim drugim univerzitetima, koji imaju veoma veze i koji imaju jaku referencu u oblasti ustavnog prava, ne mogu da budu, a neki drugi mogu, o tome će se, nadam se, voditi rasprava u stručnim krugovima. Mi smo u ime SPS podneli desetakamandmana i o njima ćemo govoriti kada budemo razgovarali u načelu. Trudili smo se da popravimo tekst zakona. Molim vas, gospodine ministre, da ih razmotrite i da ono što jeste moguće prihvatite, da na osnovu toga odlučimo da li možemo ili ne možemo da glasamo za ovaj zakon. Želimo da Ustavni sud počne da radi, želimo da se usvoji ovaj zakon i želimo da se stavi tačka na nekoliko važnih pitanja, na kršenje Ustava i Ustavnog zakona u proteklih nekoliko meseci, koji proističu ili koja su proisticala iz ovih vaših političkih turbulencija u samoj koaliciji, i moram da kažem da imate odgovornost da se ova stvar završi na jedan način koji odgovara građanima Srbije. Dakle, biće prilike kada budemo govorili o amandmanima da još kažemo nekoliko stvari. Za kraj vas molim, još jednom hoću da podsetim, hoću zbog građana, hoću zbog vas, među vama ima kolega koji su bili poslanici ovde od 2000. godine. Dakle, postojao je jedan period kada se Ustavni sud obrukao, kada je obrukao instituciju, kada je obrukao pravo, kada je obrukao sve što postoji u svetu, a vezano je sa ovim, kada je bio instrument jedne vladajuće koalicije, da obezbedi da po cenu života i smrti da vladajuća koalicija mora imati 126 poslanika. Govorim o mandatima, o tzv. mandatima tzv. političke stranke tzv. lidera Branislava Ivkovića. Kada je Ustavni sud na jedan način, koji je transparentno bezobrazan, tako je tačno, da se koristim tim terminom, ćutanjem obezbedio da se ukradeni mandati računaju u mandate koji pomažu da se održi vlast u Srbiji, koji su smišljeni u Vesićevoj kuhinji, koji su na različite druge načine zloupotrebljavani. Želim da kažem da je među tim ljudima koji su tamo otišli bilo i nekoliko časnih ljudi, ali su imali nemoguće pritiske. Ti pritisci su se odnosili na njihove porodice, na neučinjena krivična dela, na razne pretnje i zastrašivanja. Ovih dana čujem da će jedan od Vesića, Zoran Vesić, da vaskrsne. Upozoravam vas, dočekaće vas salva argumenata ako to uradite, zato što su braća Vesić sublimirano zlo čovečanstva. To što su oni radili ljudima ovde, to je kršenje ljudskih prava. Navodićemo vam detalje. Goran i Zoran Vesić su bivši kadrovi DS i vi iz DS učinite sve da ostanu bivši. Inače, sa vama ćemo razgovarati na način koji će za vas biti veoma neprijatan.
Reč ima narodni poslanik Maja Laušević, a zatim narodni poslanik Vesna Pešić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o Ustavnom sudu. Predlog zakona o Ustavnom sudu uređuje Ustavni sud (predsedavajući opominje poslanika da namesti mikrofon), postupak pred Ustavnim sudom i pravno dejstvo odluka Ustavnog suda. Rad Ustavnog suda jeste javan. Svako lice može zahtevati da mu se omogući uvid u spise predmeta, a sve shodno i u skladu sa zakonom koji uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Postupak pred Ustavnim sudom, znači, vodi se na srpskom jeziku uz upotrebu ćiriličnog pisma, a Predlogom zakona, član 5. stav 2, omogućeno je službena upotreba drugih jezika i pisama. U postupku pred Ustavnim sudom ne plaća se taksa. Na ovaj način zakonodavac je zapravo pokušao da izbegne diskriminaciju i da izbegne da se bilo kome uskrati pravo da podnese i inicira postupak pred Ustavnim sudom. Učesnici u postupku pred Ustavnim sudom snose svoje troškove, ako Ustavni sud ne odredi drugačije. Kao što je navedeno do sada i u članu 166. Ustava Republike Srbije, odluke Ustavnog suda jesu konačne, izvršne i opšteobavezujuće. Ustavni sud ima Poslovnik o radu Ustavnog suda. Poglavlje dva Predloga zakona o Ustavnom sudu bavi se izborom, imenovanjem i prestankom dužnosti sudija Ustavnog suda. Ustavni sud čini 15 sudija koji se biraju i imenuju na način propisan Ustavom. Prilikom stupanja na dužnost sudije Ustavnog suda polažu zakletvu pred predsednikom Narodne skupštine. Inkompatibilna je zapravo funkcija sudija Ustavnog suda sa bilo kojom drugom funkcijom, sem profesure na pravnom fakultetu u Republici Srbiji. Isto tako, sudija Ustavnog suda ne može biti član političke stranke. On može biti razrešen u slučaju da povredi zabranu sukoba interesa, trajno izgubi radnu sposobnost za dužnost sudije Ustavnog suda ili bude osuđen na kaznu zatvora ili delo koje ga čini nedostojnim sudije Ustavnog suda. U toku postupka za utvrđivanje ispunjenosti uslova za razrešenje, sudija Ustavnog suda može biti udaljen sa dužnosti. Sedište Ustavnog suda jeste u Beogradu. Ustavni sud ima predsednika. Predsednika Ustavnog suda biraju sudije Ustavnog suda iz svog sastava, na predlog najmanje troje sudija, tajnim glasanjem, na period od tri godine. Predsednik Ustavnog suda predstavlja Ustavni sud, saziva sednice, predlaže dnevni red i predsedava sednicama, usklađuje rad Ustavnog suda, stara se o sprovođenju akata Ustavnog suda i vrši zapravo druge dužnosti utvrđene ovim zakonom. Članom 29. Predloga zakona o Ustavnom sudu normirano je ko su učesnici u postupku. Ovde je vrlo interesantno i moram da primetim vrlo dobro napravljena distinkcija između ovlašćenog predlagača i ovlašćenog inicijatora. Zašto je to važno videćemo kasnije. Znači, učesnici u postupku jesu državni organi, organi teritorijalnih autonomija, jedinice lokalne samouprave i narodni poslanici. Znači, inicijator jeste svako onaj po čijoj inicijativi je pokrenut postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti. Prethodni postupak možemo reći da nalazi analogiju u Zakonu o parničnom postupku i podnesci Ustavnom sudu predaju se preko pošte ili neposredno Ustavnom sudu i moraju biti potpisani. Na zahtev Ustavnog suda, ovde može biti dat odgovor na predlog, inicijativu i rešenje o pokretanju postupka za ocenjivanje ustavnosti, odnosno zakonitosti opšteg akta. Donosilac osporenog opšteg akta dužan je da u roku koji odredi Ustavni sud, a koji ne može biti kraći od 15 dana, dostavi osporeni opšti akt i potrebnu dokumentaciju, radi postupanja pred Ustavnim sudom. Član 35. Predloga zakona o Ustavnom sudu bavi seprocesnim pretpostavkama. Znači, u postupku pred Ustavnim sudom od učesnika se traži da vidimo dali je Ustavni sud nadležan za odlučivanje, da li je predlog podnet od strane ovlašćenog predlagača, da li predlog ili inicijativa su potpuni i razumljivi, da li su dostavljeni potrebni prilozi i pribavljena potrebna obaveštenja i dokumenta. Ustavni sud će odbaciti predlog, inicijativu, ustavnu žalbu ili zahtev, ili drugi akt kojim se pokreće postupak u sledećim slučajevima - kada utvrdi da nije nadležan, ako nije podnet u određenom roku i kada u ostavljenom roku podnosilac nije otklonio nedostatke koji onemogućavaju dalje postupanje. Pred Ustavnim sudom se vodi javna rasprava. Ustavni sud održava javnu raspravu u postupku ocenjivanja ustavnosti ili zakonitosti, i to u slučajevima odlučivanja o izbornim sporovima, zatim o zabrani rada političke stranke, sindikalne organizacije, udruženja građana i verske zajednice. Ali, kako se u pravu vrlo često dešava, od svakog pravila postoji izuzetak, stoga Ustavni sud može odlučiti da se ne održi javna rasprava, ako oceni da je u toku postupka pitanje koje je problematično, koje je predmet ocenjivanja ustavnosti i zakonitosti, dovoljno razjašnjeno i da, na osnovu pribavljenih dokaza, može odlučivati i bez održane javne rasprave. Na samu javnu raspravu pozivaju se svi učesnici u postupku. Odsustvo pojedinih učesnika postupku na javnoj raspravi ne sprečava Ustavni sud da održi javnu raspravu. Ustavni sud može javnu raspravu odložiti ili prekinuti. Sednice Ustavnog suda zakazuju se i njima rukovodi predsednik Ustavnog suda. Koji su to akti koje donosi Ustavni sud? Ustavni sud donosi odluke, donosi rešenja i donosi zaključke. Sadržina ovih akata jesu - uvod, izreka i obrazloženje. Odluke Ustavnog suda, izuzev odluke po ustavnoj žalbi, objavljuju se u "Službenom glasniku Republike Srbije",kao i u "Službenom glasniku" u kome je objavljen statut autonomne pokrajine, drugi opšti akt i kolektivni ugovor, odnosno na način na koji je objavljen opšti akt o kome je Ustavni sud odlučivao. Postupak za ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti opštih akata pokreće sepredlogom, odnosno rešenjem po inicijativi. Predlog sadrži, pre svega, naziv akta, oznaku odredbe, naziv i broj službenog glasila u kome je objavljen, razloge na kojima se zasniva taj predlog,kao i druge podatke koji su od značaja za ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti. Ovo je veoma interesantno, da u postupku ocenjivanja ustavnosti i zakonitosti sam Ustavni sud nije ograničen zahtevom ovlašćenog predlagača. Znači, u slučaju da ovlašćeni predlagač povuče predlog, Ustavni sud ima ovlašćenja da nastavi postupak, ako smatra da je Ustav, odnosno zakon povređen. Nadalje, u toku postupka, na zahtev donosioca osporenog opšteg akta, Ustavni sud može, pre donošenja odluke o ustavnosti, zastati sa postupkom i dati mogućnost podnosiocu akta, da u određenom roku otkloni uočene nepravilnosti ili nezakonitosti. Ustavni sud može takođe u toku postupka, do donošenja konačne odluke, obustaviti izvršenje pojedinačnog akta ili radnje koja je preduzeta na osnovu opšteg akta čija se ustavnost ili zakonitost ocenjuje. Kada Ustavni sud odredi način otklanjanja posledica koje su nastale usled primene opšte akta koji nije u saglasnosti sa Ustavom ili zakonom, odluka Ustavnog suda ima pravno dejstvo od dana njenog objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ono što je svakako interesantno u našem pravnom sistemu jeste postupak po ustavnoj žalbi. Članom 82. Predloga zakona decidirano se kaže da se ustavna žalba može izjaviti protiv pojedinačnog akta ili radnje državnog organa ili organizacije kojoj su poverena javna ovlašćenja, a kojima se povređuju ili uskraćuju ljudska ili manjinska prava ili slobode zajemčene Ustavom, ako su iscrpljena ili nisu predviđena druga pravna sredstva ili je zakonom isključeno pravo na njihovu sudsku zaštitu. Vrlo je važno za naš pravni sistem, za efikasnost našeg pravosuđa i stav 2. člana 82. Predloga zakona o Ustavnom sudu, u kome se kaže - da se ustavna žalba može izjaviti i ako nisu iscrpena pravna sredstva, u slučaju kada je podnosiocu žalbe povređeno pravo na suđenje u razumnom roku. Ova pravna sintagma uobičajena je u našem pravnom sistemu. Ustavnu žalbu može izjaviti svako lice koje smatra da mu je pojedinačnim aktom ili radnjom povređeno određeno pravo, kao i državni organi i drugi organi nadležni za praćenje i ostvarivanje ljudskih i manjinskih prava. Koji je rok za podnošenje ustavne žalbe? Ustavna žalba može se izjaviti u roku od 30 dana od dana dostavljanja pojedinačnog akta, odnosno dana preduzimanja radnje kojom se povređuje ili uskraćuje ljudsko ili manjinsko pravo i sloboda zajemčena Ustavom. Član 84. Predloga zakona u stavu 2. predviđa institut povraćaja u pređašnje stanje. Ako lice iz opravdanih razloga propusti rok za podnošenje ustavne žalbe, Ustavni sud će dozvoliti povraćaj i to ako to lice, u roku od 15 dana od dana prestanka razloga koji je izazvao propuštanje, podnese predlog za povraćaj u pređašnje stanje i istovremeno sa ovim predlogom podnese i ustavnu žalbu. Posle isteka perioda od tri meseca od dana propuštanja ne može se tražiti povraćaj u pređašnje stanje. Ustavna žalba mora da sadrži ime i prezime, jedinstveni matični broj, pojedinačni akt, zatim službeni broj pojedinačnog akta čija se ustavnost, odnosno zakonitost osporava; zatim uz ustavnu žalbu se podnosi i prepis osporenog pojedinačnog akta. Ustavna žalba, po pravilu, ne sprečava primenu pojedinačnog akta ili radnje protiv koje je izjavljena. Međutim, na predlog podnosioca ustavne žalbe, Ustavni sud može odložiti izvršenje pojedinačnog akta ili radnje, ako bi izvršenje prouzrokovalo nenadoknadivu štetu, a odlaganje nije suprotno javnom interesu, niti bi se odlaganjem nanela šteta trećem licu. Ustavni sud će obustaviti postupak, shodno članu 88. Predloga zakona, ako je ustavna žalba povučena, ako prestanu druge procesne pretpostavke za vođenje postupka, ako organ koji je doneo pojedinačni akt poništi, ukine ili izmeni ovakav akt. Odlukom se ustavna žalba usvaja ili odbija kao neosnovana. U slučaju da Ustavni sud usvoji ustavnu žalbu, odluka Ustavnog suda kojom je uvažena ustavna žalba ima pravno dejstvo od dana dostavljanja učesnicima u postupku. Veoma je dobar ovaj predlog normiran članom 90, koji kaže sledeće - na osnovu odluke Ustavnog suda iz člana 89. stav 3. ovog zakona, podnosilac ustavne žalbe podnosi zahtev Komisiji za naknadu štete, radi postizanja sporazuma o naknadi štete i o visini naknade. Ako zahtev za naknadu štete ne bude usvojen ili po njemu Komisija za naknadu štete ne odluči u roku od 30 dana od dana podnošenja zahteva, podnosilac ustavne žalbe može uputiti tužbu sudu opšte nadležnosti u delu ili celini zahteva. U prelaznim i završnim odredbama predviđeno je, kao i u članu 90. stav 3, da se aktom ministra nadležnog za pravosuđe određuje sastav Komisije iz stava 1. ovog člana i bliže uređuje njen rad. Rok je određen članom 116. Predloga zakona o Ustavnom sudu. Poslanici DS-a će glasati za ovaj predlog zakona i pozivam sve poslanike da glasaju za Predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić, a po redosledu dalje je Vlatko Ratković, Vjerica Radeta, Petar Petrović itd.
Poštovani poslanici, poštovani gospodine ministre, htela bih da ukažem na određene probleme kod donošenja zakona o Ustavnom sudu koji, po mom mišljenju, proističu pre svega iz toga što sam Ustav ograničava to da budemo zadovoljni ovim predlogom zakona. Htela bih da kažem da su za to odgovorne sve političke stranke koje su učestvovale u donošenju Ustava, pa sada kada slušamo koliko se one žale da će Ustavni sud da bude partijsko telo, za to su odgovorne zato što su takav Ustav doneli da se omogućava to da Ustavni sud zaista funkcioniše po partijskom kriterijumu. Znači, prvo bih istakla da građanima, ono što je njima najinteresantnije, da oni veoma često, s obzirom na stanje našeg sudstva, ne mogu da zadovolje osnovna pravila pravde i pravičnosti, pa se u velikom broju, kao što znate, obraćaju međunarodnom sudu pravde u Strazburu. Videli smo da su mnogi građani naši dobili te procese, što zaista pokazuje u kakvom stanju je naše sudstvo, naročito kada je reč o kršenju ljudskih prava. Kada je reč o ovom predlogu, istakla bih i to da je svakako glavna novina i ono što je dobro u ovom predlogu, a to je da postoji ustavna žalba kojom se zaštićuju ljudska prava građana. Sada ću da pokažem na koji način, kada se o tome raspravlja, nemamo garantovanu nezavisnost ovog suda, niti imamo garantovanu njegovu efikasnost. Jer, kao što smo videli, bilo je puno takvih javnih slučajeva u poslednje vreme, kada je reč o efikasnosti, pa i ministar zna da ima mnogo zastarelih procesa, pa da vidimo kako će da se raspravlja u ovom ustavnom sudu i kada je reč o njegovoj efikasnosti. Moja glavna teza je da osnovna ograničenja ovog zakona, koja se ne mogu promeniti ni amandmanima niti ovom raspravom, potiču pre svega od toga kako je sam Ustav odredio da će funkcionisati Ustavni sud. Reč je o efikasnosti. Ustavom je propisano da se odluke u sporovima pred Ustavim sudom donose većinom glasova svih sudija, to je član 175. stav 1. Ustava. To znači da sud neće moći da radi u većima, nego će sve odluke morati da donosi u plenumu.Pošto će ustavnih žalbi, verovatno, biti na hiljade, postavlja se pitanje da li će Ustavni sud moći brzo i efikasno da ih rešava i da odgovori na sva takva pitanja iz svoje nadležnosti. Dakle, postoji opasnost da ustavna žalba bude pravni lek tek samo na papiru. Ovaj problem je još jedna posledica onoga što sam rekla na samom početku, potpunog nedostatka javne rasprave o novom ustavu Srbije, a moglo je biti otklonjeno da su poslanici iz SRS, DS-a, DSS-a dozvolili i stručnoj javnosti da o Ustavu uopšte raspravlja. Druga stvar, kada je reč o nezavisnom sudstvu, mislim da je bilo dovoljno reči do sada, ali reč je o jednoj komplikovanoj proceduri izbora Ustavnog suda. Kao što znate, kandidate Skupštine imenuje predsednik, a kandidate predsednika bira Skupština, a takođe i opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda imenuje pet sudija. Samo da je bilo mogućnosti da se raspravlja o Ustavu, ne bi se pomenuo u Ustavu Vrhovni kasacioni sud, koji još uvek ne postoji, nego je moglo biti rečeno - vrhovni sud u Republici, a ovako i posle ovoga mi nećemo imati konstituisan Ustavni sud, vi ćete mi odgovoriti, ali tvrdim da neće biti, zato što nemamo Vrhovni kasacioni sud i ne znam ko će i koji organ će to da uradi, znači, da imamo i ovih pet sudija, tako da ćemo imati pet i pet, a ovih pet neće biti i neće biti konstituisan u punom kapacitetu Ustavni sud. Znači, ističem argumente, da je neko čitao Ustav, stručna javnost, d ovakvih grešaka ne bi došlo. Pored toga, dovoljno je bilo rečeno ovde da se ispostavilo da je nezavisnost ovog suda zaista pod velikim znakom pitanja, jer smo videli kako smo mi u samoj Skupštini formirali listu na osnovu partijske pripadnosti i videćemo da će Ustavni sud praktično da bude koalicioni dogovor. Sa jedne strane ćete imati, moram to da kažem i da se obratim DS-u, vi ste se odrekli toga – iako je to partijski način, mi smo mogli to da uradimo bolje, ali nije – da vi date kandidate, zato što predsednik treba da da svoje, pa će to biti DS, a ovde ste prepustili DSS-u i tako ste zadovoljili koalicioni zahtev da imate članove Ustavnog suda, znači, Ustavni sud jednim delom iz DSS-a, jedan član će verovatno biti iz G 17 plus, a ovaj drugi deo biće DS. Zaista, ovakvo formiranje suda izvrgava ga ruglu unapred, izaziva ogromno nepoverenje građana da će taj ustavni sud zadovoljiti osnovne funkcije, pre svega da istražuje zakonitost, da meritorno odlučuje o zakonitosti i ustavnosti i po ustavnim žalbama građana, kršenju ljudskih prava, ukoliko se na ovaj način formira Ustavni sud. To se može videti i po razrešenju, i to naročito molim gospodina ministra da mi odgovori na ta pitanja. Ovako, iz ustavnih odredbi o prestanku mandata, odnosno razrešenja sudija Ustavnog suda, vidi se da se oni tretiraju na neki način kao delegati organa koji ih je predložio, jer su samo ovi organi ovlašćeni da zahtevaju prestanak njihove dužnosti, odnosno razrešenja. Član 174. stav 3. Ustava i član 14. i 15. Predloga zakona. Znači, i po razrešenju se vidi da su oni delegati ovih organa koji si ih imenovali. Prema tome, partijska osnova, partijske države i partijskog suda, i politizacija ovog organa, koji treba da vrati poverenje građana u sudstvo, zaista neće biti zadovoljeno. Na kraju, još bih istakla da kada je reč o kriterijumu za izbor sudija Ustavnog suda, za izbor se traži da su oni istaknuti pravnici, sa najmanje 40 godina života i 15 godina iskustva u pravnoj struci, ali Ustav ne zahteva da oni imaju bilo kakve moralne kvalitete. Nasuprot tome, Zakon o sudijama, član 14, predviđa kao jedan od uslova za izbor, dostojnost za sudsku funkciju. Za sudiju Ustavnog suda ne traži se nikakva dostojnost da bude sudija, već sam navela da je reč o tome, da je Ustav sam našu državu pretvorio u partijsku državu, i pokazala sam kako to izgleda prema Ustavu, i da sam zakon nije ni mogao da izmakne tako jednoj konceptualizaciji naše države kao partijske države, pa onda i svih drugih institucija koje Skupština treba da uspostavi. Na kraju bih rekla da ne samo da nema moralnog kriterijuma, ovde neće ni u praksi biti uspostavljeni kriterijumi koji su to izuzetni, značajni pravnici koji mogu u tome da učestvuju, nego mislim da nije istaknuto, kada je reč o sudijama Ustavnog suda, da se traži određena stručnost. Gospodine ministre, znate koliko su edukovane naše sudije, koliko sudije koji su, na primer, sada državni sekretari u Ministarstvu prosvete ili bilo gde znaju uopšte o ljudskim pravima, zbog toga odluke i idu na međunarodni sud, koliko poznaju međunarodno pravo. Čak se ne traži bilo kakva specijalizacija, da se zna da je zaista reč o ljudima koji se razumeju u ustavnu materiju. Kada se pogleda i stručna strana, da i to budu ljudi koji su istaknuti pravnici, nema kriterijuma, a nema ni moralnog suda, ni moralnog kriterijuma, tako da kada pogledamo imaćemo zaista u pravom smislu jedan politizirani sud, kao i sve ustanove od takve kardinalne važnosti, koje smo mi ovde u Skupštini gradili. Na kraju, samo da vam postavim pitanje, gospodine ministre. Vi u vašem obrazloženju za Predlog ovog zakona dali ste veoma šturo obrazloženje. Zašto, kako, vi ste posle nešto govorili juče, ali u samom pismenom obrazloženju, ono je dato veoma skraćeno, a pored toga ste naveli da nisu potrebna nikakva finansijska sredstva. Tu posebno tražim nekakav odgovor. Ako ćemo imati ovoliko ustavnih žalbi, ako će se ovako formirati Ustavni sud, nije važno sada da li će biti politički, to sam već rekla, ali kako bez ikakvih dodatnih finansijskih sredstava može da funkcioniše Ustavni sud?
Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre pravde, u arhitekturi bilo koje države, strukture vlasti svake države i svakog društva Ustav je baza, osnova ili temelj, a Ustavni sud sigurno, sledom te logike, jedna krovna institucionalna konstrukcija. Mi imamo Ustav koji reguliše državu, uređenje vlasti, ekonomsko-finansijsko uređenje, uređuje osnovna prava i slobode, ali ako nemamo Ustavni sud nema ko da štiti osnovna načela Ustava i sva ona rešenja koja su data u Ustavu. Zbog toga je ovaj zakon koji se nalazi pred nama kao narodnim poslanicima i pred građanima Srbije od izuzetne važnosti, jer time mi zaokružujemo institucionalno-pravni sistem Republike Srbije, izborom sudija Ustavnog suda, a pretpostavka za to je usvajanje zakona o Ustavnom sudu. Moram da pohvalim ovaj tekst, prvo, sa jedne pravno-tehničke tačke gledišta, koja je manje važna doduše, a to je da ovaj dokument koji imamo pred nama predstavlja u nekom smislu i kodifikaciju normi koje su do sada bile rasute u nekoliko zakona. Dakle, ovde imamo i materijalno-pravne norme, i procesno-pravne norme i norme o pravnom dejstvu odluka Ustavnog suda, a to je ono što je do sada bilo regulisano u nekoliko zakonskih dokumenata. Osnovna funkcija Ustavnog suda, i to mislim da nije od dosadašnjih poslanika istakao, jeste protektivna funkcija. Član 166. Ustava Republike Srbije kaže da Ustavni sud štiti ustavnost i zakonitost, a naročito ljudska i manjinska prava i slobode. Znači, bez ovog jednog važnog instrumenta, jedne institucije koja štiti ustavnost i zakonitost, ne možemo govoriti ni o potpunoj zaštiti i ostvarivanju ljudskih prava i sloboda. O pojedinostima, odnosno o rešenjima, bilo u materijalno-pravnoj ili procesno-pravnoj oblasti, govorićemo detaljnije kada bude rasprava o amandmanima. Ono što bih sada u ovom trenutku hteo da naglasim jesu pojedina rešenja iz ovog zakona, koja su pre svega na liniji praćenja Glave 6. Ustava Republike Srbije, koja definiše položaj i nadležnost, na prvom mestu, Ustavnog suda, ali su, što je ništa manje važno, ova rešenja i na liniji Evropske konvencije o ljudskim pravima, a i normativnih i praktičnih efekata Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Zbog toga ću ukratko apsolvirati jedan deo, jedan segment ovog predloga zakona, a on se tiče ustavne žalbe, i smatram da je to jedna od izuzetno važnih, pre svega novih instituta ili podinstituta u ovom zakonskom tekstu i našem pravnom sistemu, na način kako je ona ovde predložena u ovom zakonu, a slobodno mogu da kažem da je ona i civilizacijska tekovina, jer na prvom mestu instrument ustavne žalbe će omogućiti našim građanima da na efikasan način ostvare ljudska prava, manjinska prava, ljudska prava i slobode, ukoliko su im ona od strane državnih organa povređena. Dakle, suđenje u razumnom roku je jedan pravni standard koji egzistira u pravnim sistemima evropskih država dugi niz godina i on je inkorporiran u naš Ustav, a ovde se razrađuje detaljno i kroz ovaj predlog zakona o Ustavnom sudu. Suđenje u razumnom roku je izuzetno značajno, naročito mi koji smo u pravnoj praksi, pravnoj teoriji angažovani neposredno, znamo da se ljudska prava i slobode, koja se ostvaruju pred redovnim sudovima, upravo inhibirana bespotrebno i neopravdano dugim trajanjem sudskih postupaka. Zbog toga suđenja u razumnom roku jeste jedan od načina, jedan od instrumenata, koji je ugrađen u ovaj zakon, da se ona i zaštite. Ovo je, ponoviću, na liniji, na jednom kursu Evropske konvencije o ljudskim pravima i drugim dokumentima koje je upravo ovaj parlament i ratifikovao. Druga stvar koju sam hteo u ovom delu izlaganja da iznesem jeste to da se ovim Predlogom zakona omogućuje i razrađuje u potpunosti ova definicija Ustavnog suda, odnosno položaja Ustavnog suda iz člana 166. Ustava Republike Srbije, a to je njegova nezavisnost i samostalnost.Ustavni sud jeste institucija sui generis, ona jeste u jednom širem kontekstu deo pravosudnog sistema, ali isto tako Ustavni sud je institucija sui generis, s obzirom na nadležnost ovog organa, položaj organa u sistemu podele vlasti. Ako analiziramo ustavni princip podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, videćemo da Ustavni sud ne samo kroz odredbe Ustava, nego i kroz odredbe ovog zakona kojima se razrađuje, ima specifičnu ulogu i u odnosu na Narodnu skupštinu, i u odnosu na predsednika Republike, i u odnosu na Vladu kao izvršnu vlast, i u odnosu na jedinice lokalne samouprave i autonomne pokrajine. Zbog toga je od izuzetne važnosti, i to su pokazali upravo svi narodni poslanici, odnosno sve poslaničke grupe kroz jednu intenzivnu amandmansku aktivnost, mislim da je podneto oko 100 amandmana od strane poslaničkih grupa koje pripadaju opozicionoj grupaciji, i kao predsednik Zakonodavnog odbora i kao član Odbora za pravosuđe obratiću izuzetnu pažnju, naročito kao član Odbora za pravosuđe, na sva ona rešenja koja su predložena i koja pravno-tehnički ili materijalno-pravno poboljšavaju ovaj tekst zakona. Demokratska stranka sigurno će glasati za ovaj tekst kako je predložen. Videćemo u kojoj meri ćemo prihvatiti određene amandmane. Naravno, svi amandmani su dobrodošli, mi ćemo ih analizirati i u raspravi o amandmanima ćemo učestvovati. Na kraju samo želim da kažem da usvajanjem zakona o Ustavnom sudu stvara se pravno-tehnička pretpostavka za izbor sudija Ustavnog suda, a, s druge strane, stupanjem na snagu ovog zakona, znači kada on postane deo pravnog sistema Republike Srbije, građani Republike Srbije će svoja ljudska prava i slobode moći mnogo, mnogo efikasnije da ostvaruju.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, mislim da je radi javnosti Srbije dobro da se naglasi da je država bez Ustavnog suda tekovina DOS-ovske demokratije. Dve godine smo bili bez Ustavnog suda u onom bivšem sazivu skupštinske većine dela DOS-a i sada evo već osam meseci otkad funkcioniše ovaj parlament nemamo Ustavni sud. Vrlo je interesantno slušati juče ministra, a danas poslanike vladajuće koalicije koji ne znam kome se žale zašto mi do danas nismo imali i ovaj predlog zakona i Ustavni sud. Gospodo, u vašim rukama bili su i nož i pogača, i nemate nikakvog prava da pričate - evo sada došlo vreme, konačno ćemo imati Ustavni sud itd. Svaki dan otkad je ovaj parlament konstituisan, svaki dan uglavnom govorim i svaki put sam moju raspravu prvu svako jutro počinjala rečenicom da se Srbija nalazi u neustavnom stanju, između ostalog, zato što nemamo Ustavni sud i što nismo ispunili sve obaveze iz Ustava i iz Ustavnog zakona. Zato sam bila poprilično iznenađena kada ste nam vi, gospodine ministre Petroviću, juče održali neku teorijsku raspravu o neophodnosti postojanja Ustavnog suda u Srbiji i u svakoj državi naravno, pa i u Srbiji, tako ste i vi rekli. Rekli ste - evo, sada ćemo imati zakon o Ustavnom sudu, imaćemo sudije, Srbija će konačno dobiti Ustavni sud. Mi to čekamo, insistiramo na tome i opet ovo što ste predložili, i ovaj zakon i predloge koji su sledeće tačke dnevnog reda ste uradili traljavo, kao da niste imali ovih osam meseci koliko ste na ovome radili. "Posle godinu dana nefunkcionisanja ponovo stajemo u red država koje imaju zaokružen pravni sistem". Citirala sam vas, gospodine ministre. Šta ste vi novo nama rekli? Očekivali smo da nam pričate o Predlogu ovog zakona, a to da mi godinu dana nemamo Ustavni sud i da smo stali u neki red, kako ste rekli, država koje imaju zaokružen pravni sistem, mi nemamo nažalost zaokružen pravni sistem i nažalost nemamo pravnu državu, i vi to dobro znate. Kada budemo konstituisali Ustavni sud, imaćemo dvotrećinski Ustavni sud, koji, istina, po Ustavu može da postoji, ali valjda ne može na neodređeno vreme. Mi nemamo ni u naznakama formiranje Vrhovnog kasacionog suda, koji će biti u obavezi da predloži još pet sudija da bi Ustavni sud bio kompletiran. Dakle, nemate čime da se hvalite. Uradili ste nešto, mi smo amandmanima pokušali to nešto da bude malo bolje. Pričaću o tome kada krenem da malo listam ovaj predlog zakona. To će biti, ako usvojite naše amandmane, zakon koji je primenljiv, zakon koji može da opstane u našem pravnom sistemu.Bez naših amandmana ni to neće biti moguće. Jutros ste rekli da niste stigli još da pogledate sve amandmane, bar ne ozbiljno da ih pregledate. Videćete, skrenuli smo vam pažnju da imate nekoliko članova Ustavnog zakona koji nisu usklađeni sa Ustavom. To jednostavno ne sme da se desi i to morate da ispravite. Imate u popriličnom broju članova zakona potpuno neuredno pravno-tehnički formulisan tekst. Očigledno je to neki prevod, nešto pobrkan red reči. Očekujem da ćete, bar u tom delu, da prihvatite naše amandmane, pa da to bude bar onako lako čitljivo i u skladu sa našim pravnim sistemom. Rekli ste, takođe, da preko 1.000 nerešenih predmeta čeka ovaj Ustavni sud. Razumljivo mi je da to kaže neko od poslanika opozicije, jer znamo i mi da ima toliko predmeta koji čekaju odluku Ustavnog suda, ali vi bolje da se ne hvalite tom činjenicom, jer evo sada vas pitam šta ste onda radili ako ste to sebi dozvolili, vi kao ministar i vaša Vlada. Zaista, iz ove oblasti, iz oblasti pravosuđa na čijem ste vi čelu nismo imali baš neke predloge zakona pa da možete sada da kažete - znate, imali smo ovaj zakon, ovaj, ovaj, pa da mi objasnite zbog čega nismo imali predlog zakona o Ustavnom sudu. Dobro je da ste se setili sada, bolje ikada nego nikada, sve to nije sporno, ali jednostavno nemojte da govorite da građani Srbije, koji prate rad ovog parlamenta, steknu utisak da je neko kriv, ne znam ko, ali vi niste, zašto mi dosad nemamo Ustavni sud i ovaj zakon o čijem predlogu danas raspravljamo. To je vaša odgovornost, odgovornost Vlade Republike Srbije i morate to jasno i glasno da kažete. Rekoh da smo podneli negde oko 28-29 amandmana na zakon koji ima ukupno 118 članova. Ovo navodim pre svega zbog javnosti, a mislim da ćete i vi to ispravno shvatiti, da se vidi da smo mi to radili zaista na jedan ozbiljan, dobronameran način. Znači, tekst koji ste nam predložili jeste tekst zakona koji, uz određene amandmane, može da bude prihvatljiv. Ne radi se o predlogu za koji bismo apriori rekli - ovo ne valja ništa. Ne, ovo je tekst koji može da se upodobi, koji može da se uredi, koji može da se uskladi sa Ustavom tamo gde nije usklađen; da se dodaju neki članovi, neki delovi koje ste vi izostavili, recimo u članu 13. gde govorite kada prestaju funkcije - izbor, imenovanja i prestanak dužnosti sudija Ustavnog suda - pretpostavljam da ste to zaboravili, izostavili, ne znam na koji način niste napomenuli šta se dešava ako umre sudija. To mora biti predviđeno. Nažalost, smrt je deo života, dešava se i to mora da bude regulisano. Jer ako mi sad izaberemo 10 sudija, to je dve trećine i, ne daj bože, ako neko od njih umre, mi opet nemamo Ustavni sud – dokad. Neću da govorim o tome, ne želim da se bilo kome u toku svog mandata to desi, ali to je nešto što mora biti predviđeno u zakonu. Amandmanom smo predvideli na koji način to može da se reši. Neću da čitam sada amandmane, o tome ćemo kada budemo govorili o zakonu u pojedinostima, nego samo načelno koje su primedbe. U članu 14. govorite - ako Narodna skupština ne donese odluku o prestanku dužnosti sudije koji je ispunio uslove za starosnu penziju, tom sudiji dužnost prestaje danom ispunjenja uslova. Morate priznati da nedostaje završetak, a to je da to mora da se konstatuje rešenjem. Čijim rešenjem? Rešenjem predsednika. Kako mi znamo da je nekom prestala funkcija? Mora da postoji neki pravni akt koji će o tome da nas obavesti. U članu 15. se radi o tome da stav 2. nije usklađen sa članom 174. Ustava. Ovde ste predvideli - ispunjenost uslova za razrešenje sudije Ustavnog suda utvrđuje Ustavni sud. To nije tačno. U Ustavu jasno piše - Ustavni sud inicira. Dakle, nepreciznost, ali neophodno da se ispravi ako hoćemo da imamo dobar tekst zakona. U članu 16. imate stavove 2, 3. i 4. koje je neophodno brisati zato što su u suprotnosti sa članom 173. Ustava. Nemam vremena sada da govorim o svakom detalju, ali zato postoji onaj drugi deo rasprave. Gospodine Mićunoviću, naša poslanička grupa ima sat i po vremena po vašem poslovniku mogućnost da govori, a verujte, za sat i po vremena možda bih uspela svaki član da prokomentarišem. Moramo to malo brže da radimo. Imamo primedbu i na član 17, gde stoji da gubitak radne sposobnosti za dužnost sudije Ustavnog suda se utvrđuje na osnovu stručnog nalaza i mišljenja - vi ste rekli - ovlašćene zdravstvene ustanove, mi mislimo da treba da stoji - u skaldu sa propisima o PIO. Formulacija je ozbiljnija, jer šta znači - ovlašćena zdravstvena ustanova. Da li može lekar pojedinac da da takvo uverenje ili nekakva lekarska komisija? Ako kažemo da je to u skladu sa Zakonom o PIO, tamo je tačno regulisano kako se to radi, koja je to ustanova, koja je to komisija i onda je to jednostavnije, lakše i celishodnije. I u članu 19. treba brisati prvi stav, a to je u skladu sa prethodnim amandmanom, odnosno nastavak prethodnog amandmana. U članu 21. izostavili ste, kolega Krasić je o tome govorio, evo stav 2 - pravo na naknadu plate iz stava 1. ovog člana može se izuzetno produžiti još šest meseci, ukoliko u tom vremenu sudija, kome je prestala funkcija, stiče pravo na starosnu penziju. I ovde ste nešto izostavili. Mora da stoji, kao i kod svih funkcionera u državi Srbiji, da ovaj rok može biti i kraći, jer to lice može u međuvremenu da stekne pravo na penziju ili može da se zaposli negde drugde i onda mu se taj rok od šest meseci skraćuje. To ne sme da bude pretpostavka, jer ako mi to ne napišemo u zakonu, on može da kaže - hoću platu i tamo gde sam se zaposlio, a imam po Ustavnom zakonu šest meseci i onu tamo koju više ne zarađujem. Jednostavno, treba da bude precizno. Pravno-tehničko preciziranje je i ovo što smo vam predložili za član 29. i nekoliko narednih članova, gde ste vi stavili da svako, po čijoj je inicijativi pokrenut postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti, u daljem tekstu to je inicijator. Prvo, ne može da se kaže ''svako'', nego može da se kaže ''pravno i fizičko lice'', to je u duhu našeg jezika i u duhu našeg pravnog sistema. Lepše zvuči. A ''inicijator'' je više žargonski i mi mislimo da treba lepo da stoji ''podnosilac inicijative''. Nije nikakav problem da se napiše jedna reč više. Na nekoliko mesta imamo ovu vrstu primedbi i svuda smo to intervenisali. Ako je, eventualno, negde čak i propušteno, ako biste vi ove amandmane prihvatili, onda bi se pravno-tehničkom redakcijom Zakonodavnog odbora ovo uredilo u celom tekstu. To, naravno, znate. ''Ustavni sud može javnu raspravu odložiti ili prekinuti radi pribavljanja potrebnih podataka, obaveštenja i mišljenja, kao i u drugim opravdanim slučajevima.'' Ovo je član 40. i ovde ne piše koji je rok za dostavljanje poziva za javnu raspravu. Govorio je kolega Krasić kako smo mi saznavali, jer smo mi u SRS često inicirali pred Ustavnim sudom ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti raznih akata, nezakonitih i neustavnih, koji su donošeni od 2000. godine, i mi smo često slučajno saznavali od nekih ljudi koji su nam se javljali i rekli - ej, znate li vi, sutra je ona vaša inicijativa na dnevnom redu i javna rasprava. Je l' tako, gospodine Krasiću, dobijali smo pozive pet dana nakon što se održi javna rasprava, sa obaveštenjem da se zakazuje za taj neki dan. Dakle, mora da postoji rok. Predložili smo da to bude osam dana. Može da bude deset, sedam, petnaest, tri, ali je bitno da postoji rok, da to nekoga obavezuje. Imamo primedbe i na član 46, koji govori o obustavljanju izvršenja pojedinačnog akta. Stavili smo na dva mesta u tački 3. stava 1. člana 46. da se odnosi na konkretan pojedinačni akt zato što imamo iskustvo sa, podsetiću i kolega Krasić je podsećao na zakon, čini mi se da se zvao - zakon o pomoći optuženika u Hagu, kada je Ustavni sud doneo odluku da se stave van snage sva akta koja se donesu po ovom zakonu koji nije nikad stupio na snagu i to je urađeno u roku od 24 časa. Dakle, ovo bi bilo dobro da se ispravi. Odluke Ustavnog suda - kažete u članu 49 - izuzev odluke po ustavnoj žalbi, objavljuju se u Službenom glasniku itd. Ne vidimo razlog zašto bi odluke po ustavnoj žalbi bile izostavljene. Zašto takve odluke ne mogu i ne treba da se objave u Službenom glasniku. Ako se u Službenom glasniku objavljuje izgubljena vozačka dozvola, izgubljena lična karta, izgubljena radna knjižica, ne vidim zašto se u Službenom glasnikune bi objavila odluka po ustavnoj žalbi. Verujte, to je mnogo važno, jer odluka Ustavnog suda po nekoj ustavnoj žalbi na neki način stvara i pravnu praksu. Nema razloga da se to ne zna u najširoj javnosti. Ne samo preko medija i da ostavljamo kako će da prokomentariše neki novinar koji, usput, nije pravnik. Dakle, objavi se u Službenom glasniku kao što se objavljuju sva akta. Imamo primedbe i na članove 54, 55. Neke sam možda i preskočila, ali jednostavno nemam dovoljno vremena. Član 54, takođe se radi o onoj pravno-tehničkoj uređenosti, a član 55. može da izgleda kao pravno-tehnička uređenost, ali mi mislimo da je pravno ispravnije da se kaže, da u određenom roku otkloni uočene – vi ste rekli neustavnosti i nezakonitosti – mi mislimo da treba da stoji nesaglasnosti sa Ustavom i zakonom. Jednostavno to je nešto što je primerenije našom pravnom sistemu. U članu 56. govorite, Ustavni sud može u toku postupka, do donošenja konačne odluke, obustaviti izvršenja, opet smo vam rekli konkretnog pojedinačnog akta ili radnje koja je preduzeta na osnovu opšteg akta, čija se ustavnost i zakonitost ocenjuje, mi opet mislimo da treba, koji je donet u skladu sa Ustavom i zakonom. Slična je primedba i na član 57. Član 63, ako se u postupku pred sudom opšte ili posebne nadležnosti postavi pitanje saglasnosti zakona ili drugog opšteg akta sa Ustavom, opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava, potvrđenim međunarodnim ugovorima ili zakonom, sud će zastati sa postupkom i pokrenuti postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti. Tu treba da stoji predsednik tog suda, jer je sud državni organ. Imali smo primer juče, videli ste kakav je problem napravljen oko predlaganja, zbog nepreciznosti kandidata za Ustavni sud. Ustavni sud je i ustanova, i zgrada. Skupština je i ustanova i zgrada. Postoje lica koja predstavljaju i Ustavni sud, i Narodnu skupštinu, i ministarstvo itd. Mislimo da je neophodno da to bude precizno predstavljeno. Postupak za ocenu ustavnosti zakona pre njegovog proglašenja, ovde mora da stoji stupanja na snagu, jer je to u skladu sa članom 169. Ustava. Postupak ocene ustavnosti pre njegovog proglašenja je hitan i vodi se u skladu sa rokovima koje uređuje Poslovnik. Ne uređuje Poslovnik, već uređuje Ustav. Ne može podzakonski akt, i to toliko niži od Ustava, da bude u zakonu, a da se preskoči Ustav, prema kome moraju da se usklade svi naši akti. Imamo primedbe i na član 93, postupak odlučivanja o povredi Ustava od strane predsednik Republike. Na član 114. isto se odnosi za plate, koje se primaju šest meseci ili kraće od toga. Dakle, ovo je jedan deo amandmana koji su podneli poslanici SRS i za koje mi vam tvrdimo, kada pogledate i amandmane, i Predlog zakona i Ustav, sve ovo o čemu sam vrlo kratko rekla, da bez ovoga nećete imati dobar zakon. Imaćete zakon koji ćete morati vrlo brzo da nam ovde podnesete kroz izmene i dopune. Predlažem vam, ministre, da ozbiljno pogledate naše amandmane. Kao što vidite, naša namera je bila ozbiljna da pomognemo u poboljšanju teksta Predloga zakona, pa da donesemo više ovaj zakon, da se formira taj, makar krnji, Ustavni sud i da se svrstamo, što vi rekoste, u red zemalja koje će bar donekle početi pravno da funkcionišu. A naravno i dalje vama na dušu zašto to do sada nije urađeno. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, zatim narodni poslanik Vladan Batić. Izvinjavam se, Petar Petrović nije tu. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, a zatim narodni poslanik Nenad Konstatinović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovde smo od nekih poslanika vladajuće koalicije čuli prave ode ovom predlogu zakona. Jedan od njih je ustvrdio da je ovo zaokruživanje pravno-institucionalnog sistema Srbije. Bilo bi lepo da je tačno. Nažalost, nije tačno, jer nama tek predstoji donošenje seta zakona koji uređuju organizaciju pravosuđa, Vrhovni kasacioni sud, Visoki savet sudstva, Državno veće tužilaštva. Mi sada pokušavamo da napravimo oktroisani ili krnji Ustavni sud. Mi imamo tužilačku organizaciju Srbije u v.d. stanju. Prema tome, daleko smo mi od zaokruženja pravno-institucionalnog ili institucionalno-pravnog sistema Srbije. Čuli smo, takođe, da je Ustavni sud institucija sui generis. Očito onaj koji je to izrekao i ne zna šta semantički znači institucija sui generis. Čuli smo i takve ode da je ovo jedan vrhunski kodifikacijski poduhvat. Sada ćemo se vratiti i glosatorima, i postglosatorima, i naslušaćemo se svega i svačega, ali naravno ovo je jedan skroman zakonski predlog, sa sijaset nedostataka i propusta, koji će se nekako možda u nekoj, ali ne potpunoj, meri amandmanima malo poboljšati, mada sam i dalje skeptik. Pomenuću samo nekoliko stvari, jer nemam puno vremena. Recimo, sledeće: pitanja odnosa državnih organa i drugih organa prema odlukama Ustavnog suda. Učinjen je neki napor, ali ni kroz ovaj predlog zakona nije ponuđen nikakav adekvatan i efikasan mehanizam za izvršenje odluka suda. Predlagač predlaže da Vlada Srbije obezbeđuje primenu odluka i to na način na koji svojim rešenjem predloži Ustavni sud. To je novo rešenje, ali ne obećava mnogo. Zašto? Jer nas dosadašnja iskustva sa sličnim rešenjima teraju da imamo neke sumnje, da budemo skeptici i da imamo nedoumice. Recimo, sada imamo sličnu situaciju sa izvršavanjem mnogih odluka nezavisnih organa. Evo vam situacija Poverenika za informacije od javnog značaja, čije mnoge odluke nisu izvršene, jer Vlada to nije htela, i uzalud to piše i nema nikakve kogentne ili imperativne norme, kojom će se to Vladi narediti da tako mora biti. Imamo ovde jedan opasan presedan. Obratite pažnju, gospodine ministre, na to. Ustavni sud novim Ustavom dobio je značajna i isključiva ovlašćenja da zabranjuje rad političkih stranaka, sindikalnih organizacija, verskih zajednica i udruženja građana. Podsetiću vas da je šef poslaničke grupe jedne od stranaka vladajuće koalicije ovde javno pravio aluzije: samo kad se formira sud, videćete vi; a mislio je na LDP i Ligu socijaldemokrata Vojvodine. Zaista, ako imamo jednu ovako uopštenu normu, ta bojazan postoji. Ta bojazan postoji utoliko pre što je ovo partijski sud vladajuće koalicije. Ovde su neke opozicione stranke iskoristile pravo da budu predlagači kandidata, ali, živi bili pa videli, to će biti stranački ili partijski sud vladajuće koalicije, gde se, takođe, ne vodi računa, u okviru onog segmenta koji se naziva - istaknuti pravnici - o onoj referenci koja je potrebna i za sudiju opštinskog suda u najudaljenijem mestu u Srbiji, a to je savest ili savesnost. Zato na listi i imamo kandidate koji su bili članovi poslednjeg Centralnog komiteta Srbije, gospodine ministre. Ne znam da li vam je to poznato, ali jedan od kandidata sa liste je član poslednjeg CK SK Srbije. Ako vama to ne smeta, to je opasno. Dakle, partijski sud, koji će imati naslov - Ustavni sud, odlučivaće o mogućnosti zabrane drugih stranaka. Po onoj narodnoj – "ko drukčije kaže, kleveće i laže".
Reč ima narodni poslanik Esad Džudžević, potpredsednik Narodne skupštine, po Poslovniku.
Želeo bih da iskoristim priliku, vrlo kratko, u skladu sa članom 31. Poslovnika. Naime, o čemu se radi? Ovde danima elektronski i štampani mediji obaveštavaju o jednoj vrlo mučnoj situaciji u Novom Pazaru, odnosno događanjima u Islamskoj vjerskoj zajednici. Želim da, na osnovu tog člana, pozovem i nadležna ministarstva, prije svega Vladu u cjelini, da, u okviru svojih ustavnih i zakonskih nadležnosti, učini sve da omogući vjernicima da se opredeljuju u kojem konceptu islamske verske zajednice žele da učestvuju. Dakle, ne da se miješa u apsolutnu autonomiju koja je garantovana Ustavom i zakonima crkava i verskih zajednica, nego da pomoću svojih nadležnosti omogući imamima, vjerskim službenicima i vjernicima da pripadaju onoj organizacionoj jedinici koju smatraju adekvatnom, u smislu konzumiranja svojih vjerskih prava. Drugi aspekt, koji je veoma važan i koji je prisutan u događajima u zadnjih nekoliko nedelja, jeste da jedna od organizacionih jedinica u Islamskoj vjerskoj zajednici upotrebljava nasilje da bi nametnula svoj koncept i viđenje organizacije islamske zajednice. Mislim da je krajnje vrijeme, ono što sam danas dobio informacije sa terena, jeste da je Vlada obavezna, na osnovu Ustava i zakona, da u ovom slučaju interveniše, da smanji tenzije koje se dešavaju oko džamija u Novom Pazaru, jednim prostim, jednostavnim pristupom, dakle, da omogući vjernicima, vjerskim službenicima slobodan izbor na koji način i u kojim objektima će izvršavati svoje vjerske obaveze, što je elementarno ustavno pravo svakog građanina. Samo to sam htio da kažem. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nenad Konstatinović, a zatim narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, delim zadovoljstvo narodnih poslanika što je ovaj zakon pred nama, ne zato što na ovaj način mi ispunjavamo jednu od obaveza Skupštine, po Zakonu o sprovođenju Ustava, da donesemo ovaj zakon, već zato što ćemo na ovaj način omogućiti da se formira jedna od najvažnijih institucija u ovoj državi, a to je Ustavni sud. Ustavni sud je u blokadi više od godinu dana. To su mnogi istakli. Postoje razlozi za to i postoje načini na koje će ta blokada biti otklonjena donošenjem ovog zakona, a to ću objasniti. Zašto je Ustavni sud važan? Ustavni sud rešava određene pravne sporove, ali to su sporovi koji imaju i elemente politike. Mi smo svi svedoci, svakog dana slušamo sa ove govornice da se daju politička tumačenja određenih ustavnih pitanja, kao što je npr. da li treba da budu raspisani izbori za gradonačelnika Beograda ili ne treba da budu raspisani, u skladu sa Ustavom i zakonom. Takva pravna pitanja sa elementima politike treba da rešava Ustavni sud na jedan depolitizovan način, dakle, pravnim rezonovanjem i pravnom metodom. Nadam se da ćemo mi uspeti u narednom periodu da omogućimo ovoj instituciji da radi. Netačne su, naravno, one tvrdnje koje smo čuli i tokom današnjeg dana, da Ustavni sud neće moći da funkcioniše kada izaberemo 10 sudija Ustavnog suda, jer Zakon o sprovođenju Ustava kaže da, ukoliko je dve trećine sudija izabrano, taj sud je konstituisan i može da počne da radi. Osnov za postojanje Ustavnog suda nalazi se u Ustavu Republike Srbije. Dakle, to je posebna institucija koju je predvideo Ustav i nema veze sa sudskom vlašću. Juče smo imali prilike da čujemo da je Ustavni sud deo sudske vlasti i da bi na njega mogli da primenjujemo, u krajnjem slučaju, Zakon o sudijama, Zakon o sudovima i da bi Odbor za pravosuđe mogao tom temom da se bavi. Odbor za pravosuđe ne može da se bavi temom Ustavnog suda, jer Ustavni sud nije deo sudske vlasti, već zaseban organ koji ima zadatak da čuva i brani ustavnost i zakonitost u ovoj zemlji. Sam Ustav ograničio je predlagača u donošenju zakona tako što je dao osnovna rešenja u Ustavu. Meni je drago da mogu da vidim iz ovog predloga zakona da su korišćena i komparativna rešenja iz zemalja koje imaju bogatu ustavnu tradiciju, kao što su Austrija, Italija, Nemačka, a i neka rešenja koja postoje u ustavima i zakonima o ustavnim sudovima iz zemalja u okruženju. Mislim da je dobro što je novi zakon jedinstven, u smislu da i uređuje Ustavni sud i postupak pred Ustavnim sudom i dejstvo njegovih odluka. Iako smo čuli zamerke na taj račun, mislim da je to mnogo bolje rešenje nego što je bilo ranije, da to bude definisano sa dva različita zakona. Zakon o Ustavnom sud ima niz dobrih i niz novih rešenja. Pomenuo bih neka od njih. U prvom redu, ovim zakonom garantuje se javnost, obezbeđena je i utvrđena javnost prilikom rada Ustavnog suda, odlučivanja i donošenja odluka, tako da će svaki građanin u ovoj zemlji moći da zna kakvu je odluku doneo Ustavni sud i u kakvom postupku. Drugo bitno pravilo za naše građane, koje je utvrđeno ovim zakonom je praktično utvrđivanje siromaškog prava, koje nije ranije postojalo za postupke pred Ustavnim sudom, što znači da naši građani koji nemaju finansijskih mogućnosti da vode postupak pred Ustavnim sudom, Ustavni sud može da odluči da im svi troškovi postupka budu nadoknađeni. Naravno, kako je i moja koleginica Maja Laušević rekla, ne plaća se nikakva taksa za podnošenje bilo koje vrste predloga pred ustavnim sudom. Da bi se postigla nezavisnost Ustavnog suda i nezavisnost sudija, to je ono što mislim da mnogi nisu shvatili, iako su govorili o ovom predlogu, pod jedan, Ustav je omogućio, doduše komplikovan način izbora, ali način izbora koji garantuje mnogo veću nezavisnost nego što je to bilo ranije. Biranje na ovaj način, gde Skupština Srbije predlaže 10 kandidata, a predsednik države imenuje pet od tih 10 i način gde predsednik države predlaže 10 kandidata, a Skupština Srbije imenuje pet kandidata, definitivno garantuje mnogo veću nezavisnost sudija nego što smo imali ranije kada je to radio Zakonodavni odbor ili Odbor za pravosuđe Skupštine Srbije. Drugi način za postizanje nezavisnosti sudija Ustavnog suda je i u tome da uslove i ispunjenost uslova za razrešenje sudija Ustavnog suda utvrđuje sam Ustavni sud. Gospodine Krasiću, moram da kažem da niste u pravu i da taj amandman smatram da ne treba prihvatiti, iz prostog razloga što ako Narodna skupština ili predlagačodređenog sudije bude odlučivao i o ispunjenosti uslova, onda ne možemo govoriti o nezavisnosti sudija. Dakle, ispunjenost uslova za razrešenje sudija Ustavnog suda utvrđuje sam Ustavni sud, nezavisno od Narodne skupštine ili predsednika Republike. Treći način na koji se pokušava da se uspostavi nezavisnost sudija je onemogućavanje da sudije Ustavnog suda budu članovi političkih stranaka. To ranije nije bilo predviđeno kada su u pitanju sudije Ustavnog suda, važilo je za sudije redovnih sudova, čak je predlagač zakona pojačao ovu ustavnu odredbu i rekao da će automatski razlog za razrešenje predstavljati ukoliko neki sudija postane član neke političke stranke. Pomenuo sam blokadu u kojoj je Ustavni sud bio u proteklom periodu, bio je više od godinu dana i bio je od trenutka od kada je predsednik Ustavnog suda otišao u penziju. Zašto je Ustavni sud bio u blokadi? Zato što mi nismo imali instituciju zamenik predsednika Ustavnog suda i nije imao ko da sazove sednicu Ustavnog suda. Sada se ovim zakonom takva mogućnost otklanja, uvodi se zamenik predsednika Ustavnog suda i zamenik će, u slučaju sprečenosti, moći da saziva sednice Ustavnog suda. To je jedno od dobrih rešenja u ovom zakonu. Što se tiče samih postupaka, postupci su i bolje i preciznije određeni, oni koji su postojali i ranije prema zakonu, kao što je postupak za ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti opštih akata i postupak rešavanja sukoba nadležnosti. Postoji niz novih postupaka u ovom zakonu, kao što je postupak za ocenu ustavnosti zakona pre njegovog proglašenja. Gospođo Radeta, jeste naslov u Ustavu drugačiji od ovoga kako piše, ali u članu 169. piše da se zakoni proglašavaju, pa iz tog razloga i jeste postupak za ocenu ustavnosti zakona pre njegovog proglašenja. Postoji jedan postupak koji mi svi znamo da nije u prošlosti bio omogućen zakonom, a to je postupak kada se Ustavni sudbavi mandatima narodnih poslanika. Svi smo bili svedoci da su i u prošlom sazivu oduzimani mandati narodnim poslanicima protivno njihovoj volji. Oni su se obraćali i Ustavnom sudu i Vrhovnom sudu Srbije i dobijali i od jednog i od drugog suda odgovor da oni nisu nadležni za takva pitanja. Sada se nesumnjivo uvodi i Ustavom i ovim zakonom da za svako pitanje mandata i potvrđivanje mandata narodnim poslanicima nadležan je Ustavni sud i Ustavni sud je dužan da u roku od 72 sata donese odluku da li je neko pravo povređeno ili nije. Ono što je svakako najveća novina u ovom zakonu i što smo čuli i od drugih kolega, a to je uvođenje instituta ustavne žalbe. Institut ustavne žalbe postojao je u Povelji Srbije i Crne Gore i pred Sudom Srbije i Crne Gore se mogao voditi postupak po ustavnoj žalbi, samo ni jedan takav postupak, koliko znam, nije doveden do kraja. Siguran sam da svi ovi postupci o kojima smo pričali, a to su mandati narodnih poslanika, nikada nisu dobili epilog pred Sudom Srbije i Crne Gore. U našoj praksi pred Ustavnim sudom Srbije ta mogućnost ne postojipraktično od 1974. godine i nije postojala ni Ustavom iz 1990. godine. Šta znači ustavna žalba? To je važno da građani znaju i da mogu to sredstvo pravilno da koriste. Ustavnu žalbu može podneti svaki građanin ove zemlje ukoliko smatra da mu je povređeno njegovo ljudsko ili manjinsko pravo koje je zagarantovano Ustavom Republike Srbije. Dakle, najvažnije slobode i najvažnija prava zagarantovana Ustavom štite se institutom ustavne žalbe. Ono što je važno, treba reći i da umesto nekoga kome je povređeno to pravo, ustavnu žalbu mogu da podnesu i drugi državni organi i organizacije, ukoliko ih na to ovlasti pojedinac kome je to pravo ugroženo. Važno je da se shvati da je ustavna žalba jedno izvanredno pravno sredstvo. Zašto to kažem? Zato što ne spada u red niti pravnih, redovnih i vanrednih lekova koji se mogu koristiti pred sudom. S druge strane, ustavna žalba se ne može podneti ukoliko se prethodno ne iscrpe sva redovna i pravna sredstva pred redovnim sudovima. Dakle, da građani ne pomisle da mogu odmah da se obrate Ustavnom sudu, potrebno je prethodno da zaštitu svog prava potraže pred redovnim sudovima, ukoliko u tome ne uspeju, oni mogu da podnesu ustavnu žalbu. Postoji jedan izuzetak od ovog pravila, a to je izuzetak kada se radi o povredi na pravično suđenje i kada sporovi građana traju suviše dugo i ne rešavaju se u razumnom roku. Dakle, svako onaj ko smatra da njegov spor koji vodi pred sudom nije rešen u razumnom roku, a to su sigurno sporovi koji traju više od 10 godina, može da se obrati Ustavnom sudu putem ustavne žalbe i da Ustavni sud naloži redovnom sudu kakvu radnju treba da preduzme. Ono što je svakako vrlo važno, to je da će, ukoliko se utvrdi da je ustavna žalba bila valjana i da je izvršena neka povreda nekog ljudskog ili manjinskog prava građana, taj građanin moći da naknadi štetu. Jedan efikasan mehanizam je uveden, da se ne bi naknada štete ostvarivala samo u parničnom postupku koji može da bude dug, predviđa se postojanje komisije za naknadu štete koju formira ministar i sa kojom će građani moći, i pred kojom će moći da dogovaraju i da ostvare svoje pravo na naknadu štete. Ukoliko nisu zadovoljni takvim dogovorom, oni mogu ponovo u parničnom postupku da utvrđuju svoje pravo na naknadu štete. Apsolutno verujem da ovaj zakon predstavlja dobar pravni okvir za rad Ustavnog suda Srbije i isto tako sam siguran da će velika većina narodnih poslanika glasati za ovaj zakon. Pozivam i poslanike opozicije, pošto je ovo jedan vrlo važan zakon i zakon koji omogućava formiranje institucija u ovoj državi, a i opozicija je pričala o tome da treba da se formira Ustavni sud, da glasaju za ovakav predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić po članu 101. Poslovnika. Izvolite.
Samo zbog javnosti, jer gospodin Konstatinović je napravio mnogo grešaka , a uzeću samo jednu. Gospodine Konstatinoviću, i do sada se nije plaćao nikakav trošak za postupak pred Ustavnim sudom. Ne zbog toga što nije postojala sudska marka, nego zato šti je u propisima bilo regulisano da se ne plaća nikakva taksa. Kada kažete troškovi postupka, onda verovatno onaj ko je inicirao postupak je plaćao nekog advokata, ali to nije ulazilo u predmet razmatranja pred Ustavnim sudom. Izrekli ste niz nepreciznih stvari, jedna od tih jeste: Zakonodavni odbor po onom prethodnom Ustavu se ništa nije pitao kada je bilo u pitanju izbor i razrešenje sudija Ustavnog suda nego se pitala Narodna skupština i predsednik Republike. Ali, dobro, niste vi u obavezi da znate bivši ustav, nije ni to bitno. Javio sam se najviše zbog ovog što ste izneli, a tiče se vašeg zahteva da ostane ovo u članu 15. stav 2. da ispunjenost uslova za razrešenje sudija Ustavnog suda utvrđuje Ustavni sud. Sada ću sa nekoliko rečenica da vam pokažem koliko ste pogrešili, koliko je ovo suprotno postojećem Ustavu RS. Imate pred sobom Ustav, uzmite član 174, pogledajte šta piše u stavu 3: O prestanku dužnosti sudija, na zahtev ovlašćenih predlagača – a tu sada da stanemo, predlagač može da bude Narodna skupština, predsednik Republike i ovi iz pravosuđa – za izbor, odnosno imenovanjesudija Ustavnog suda odlučuje Narodna skupština. Pa onda Konstantinoviću ide, inicijativu za pokretanje postupka za razrešenje može da podnese Ustavni sud. Najdalje što može Ustavni sud to je inicijativa. Van toga ne može. Inicijativa znači da Ustavni sud može da zaseda, pa da donese odluku, onu svoju odluku, internu, zaključak i kaže - mi sudije Ustavnog suda glasali smo sa toliko i toliko i došli smo do zaključka da treba da se razreši NN sudija Ustavnog suda, te u tom smislu podnosimo inicijativu predsedniku Republike zato što je NN sa njegovog spiska bio izabran, pa vas molimo da pokrenete postupak za razrešenje. I kraj priče. Apsolutno kraj priče. Razrešenje i izbor sudija ne spada u tzv. adhezionu nadležnost sudija, suda. Ona se završava samo na stvarnoj nadležnosti. To znači, činjenicom da je neko izabran za sudiju, on stiče izvorno pravo da može da raspravlja, da učestvuje u odlučivanju itd. Znači, sudije Ustavnog suda nisu Savet Narodne banke Srbije i to je pogrešna odredba u tom zakonu. Ne mogu oni da utvrđuju prethodno nešto što je u isključivoj nadležnosti ovlašćenog predlagača. Ako je predsednik Republike ovlašćen da pokrene postupak za razrešenje, on to čini samostalno, a da li su ispunjeni uslovi utvrđuje Narodna skupština tokom rasprave, a naročito putem glasanja. Slična je situacija i kada izvorno Narodna skupština želi da pokrene postupak za razrešenje nekog sudije Ustavnog suda koji je izabran sa one liste o kojoj mi ovde glasamo. Znači, to je što se tiče teorije rešeno i tu nema nikakvih problema. Dalje, rekli ste jednu veliku neistinu. Po prethodnom Ustavu, Ustavni sud i nije bio ovlašćen da razmatra pitanje mandata poslanika Narodne skupštine. (Predsedavajući: Vreme.) Evo, završavam. Tako da ta lutanja koja su bila nekada ona su s pravom bila, pa su se neki za zaštitu obraćali Saveznom ustavnom sudu, gde je postojao institut ustavne žalbe. Ali, opet je pitanje da li je odluka o prestanku mandata ta pojedinačna odluka o kojoj može da se raspravlja.
Hvala, gospodine Krasiću. Povredili ste dostojanstvo Konstantinovića i sada se javlja po Poslovniku, po članu 104. Izvolite, gospodine Konstantinoviću.
Nije mi povređeno dostojanstvo, ali očigledno gospodin Krasić me nije dobro razumeo. Vi ste čitali član 174. Ustava Republike Srbije i tačno je da u tom članu, u poslednjem stavu, u poslednjoj rečenici piše - inicijativu za pokretanje postupka za razrešenje može da podnese Ustavni sud. To nije sporno. Znači, nije sporno ko može da pokrene inicijativu, nije sporno ko donosi odluku o razrešenju i to je predviđeno Ustavom i zakonom. Ono što u ovom zakonu stoji, a to je da kada neko pokrene inicijativu za razrešenje, ispunjenost uslova za razrešenje utvrđuje Ustavni sud. Nigde u Ustavu ne piše da ispunjenost uslova za razrešenje utvrđuje neko drugi. To ne znači da Ustavni sud donosi odluku. Odluku donosi Narodna skupština. Ali, ukoliko vi smatrate da neko treba da bude razrešen jer je postao, ne znam, član političke stranke ili je trajno izgubio radnu sposobnost, ispunjenost tog uslova će utvrđivati Ustavni sud i to jeste mera koja je uneta u ovaj zakon da bi omogućila nezavisnost sudija, da ne dođemo u situaciju da predlagač, Narodna skupština, pokrene inicijativu i da kao predlagač, opet Narodna skupština, utvrdi da su ispunjeni uslovi i razreši sudiju Ustavnog suda. Ovde imamo jedan međukorak, gde ispunjenost uslova utvrđuje Ustavni sud.
Po Poslovniku ima reč narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da završimo polemiku. Molim vas, gospodine Milivojeviću, da ne dobacujete. Hvala.
Ovo ću besplatno da vam dam kao savet. Ovo ne naplaćujem, da znate. Između inicijative i predloga za razrešenje postoji velika razlika. Inicijativa je nešto čime se obaveštava neko ko je vlastan da pokrene nešto. Inicijativa ništa ne obavezuje. Između ostalog, vi možete kao građanin da podnesete inicijativu i Ustavnom sudu i da kod njega tom inicijativom skrenete pažnju da nešto nije u skladu sa Ustavom i zakonom, ali postupak se neće pokrenuti, već postupak može da se pokrene ukoliko Ustavni sud odluči da prihvati tu inicijativu, onda donosi, videćete u zakonu, rešenje kojim se pokreće postupak, pa onda postupak ide po službenoj dužnosti. Znači, inicijativa je nešto što nije pravni akt. Inicijativa je nešto čime se neko obaveštava, a predlog za razrešenje je zvanični pravni akt kojim se inicira neki postupak i nema odustajanja od postupka, apsolutno nema odustajanja od postupka. Dalje, Ustavni sud ne može da utvrđuje da li su ispunjeni uslovi za razrešenje nekog člana Ustavnog suda. On na to nije ovlašćen po Ustavu. Da li su ispunjeni uslovi da se neko od sudija Ustavnog suda razreši utvrđuje neobavezujuće onaj ko pokreće postupak pred Narodnom skupštinom, a uvek utvrđuje Narodna skupština. Tu je kraj priče. Zašto vi insistirate na ovome, pa još ubacujete u priču da je ovakav način izbora sudija Ustavnog suda garancija nezavisnosti, stručnosti, samostalnosti itd. Pričate neke pojmove koji uopšte ne važe za Ustavni sud. Ustavni sud jeste državni organ. U nekim zemljama ustavno-sudsku zaštitu ne pruža organ koji se zove ustavni sud nego vrhovni sud ili najviši redovni sud u nekoj zemlji. Nemojte da glumite pametne, da pokušavate da budete pametni, kad vam to slabo ide. Ovde ste namerno ubacili da bi blokirali postupke za razrešenje ukoliko bi to neko pokrenuo, na isti način zato što je to dalo rezultata kod guvernera Narodne banke Srbije. Zato smo mi podneli amandman, jer znamo šta se krije. Sada ćete vi mene da ubedite kako će, kada vi usvojite onu listu od 10, Tadić da izabere petoricu sudija koji nemaju veze sa DS; ajde, malo mi pričajte o tome. Kao što ćete da me obavestite ili nas da ubedite da od onih 10, koje je on predložio, ovde će sve da se izaberu socijalisti - vežite mački o rep tu priču.
Po članu 101, repliku ima narodni poslanik Nenad Konstantinović i molim vas da završimo raspravu.
Gospodine Krasiću, mi se očigledno razlikujemo u jednoj stvari, a to je što DS smatra da Ustavni sud treba da bude nezavisan državni organ i to nezavisan od politike, a vi to ne smatrate. Način da bi sudije Ustavnog suda bile nezavisne, da ne može politički organ da utvrđuje ispunjenost uslova za razrešenje sudije - predlagač podnosi predlog, a Ustavni sud utvrđuje da li su ispunjeni uslovi ili nisu. Odluku o tome će doneti Narodna skupština na kraju i tu ništa ni u suprotnosti sa Ustavom, niti u suprotnosti sa zakonom. Vi kažete - ko daje pravo Ustavnom sudu? Zakon daje pravo Ustavnom sudu da utvrdi ispunjenost uslova i to piše u članu 15. stav 2.
Po Poslovniku ima reč narodni poslanik Zoran Krasić. Nema replike na repliku.
Ne može nijedan zakon u ovoj zemlji da da veća prava i obaveze Ustavnom sudu od onih koja su propisana Ustavom Republike Srbije. Kao što ni Narodna skupština, ni predsednik Republike, ni Vlada, ne mogu da zagrabe više od onoga što je propisano Ustavom. U Ustavu nema norme koja daje pravo da se Ustavni sud ponaša kao francuska radio-televizija. Neće vam uspeti koncept NBS. Kažite mi, molim vas, zašto ovakva odredba nije postojala u dosadašnjem Zakonu o Ustavnom sudu? Zašto nije postojala? Hoćete da kažete da nije bio nezavisan? Mi ga nismo ni imali, pa mi ga ni sada nemamo. Vi se sada hvalite kako, kada se donese zakon, dobićemo; a ko je odgovoran što ga nemamo? Marsovci? Ovaj član u stavu 2. vam neće proći, u to budite sigurni. On je duboko suprotan Ustavu Republike Srbije, apsolutno suprotan, to moram da vam kažem. I morate da shvatite još jednu stvar, pitanje je da li su one kaznene odredbe dobro u ovom zakonu date, jer postoji nekoliko kaznenih odredbi za koje ste propisali da su prekršaji. Nismo hteli tu da intervenišemo, ali sve one povrede koje ste naveli u kaznenim odredbama, duboko zadiru u nepoštovanje suda. Kasnije ću, sutra ili prekosutra kada bude tema, da vam otvorim temu kako se izvršavaju odluke Ustavnog suda i zašto naš Ustavni sud nema tu vlast, i zašto on tu vlast, da bi se izvršavale njegove odluke, crpi od drugih organa. Ali, to su neke druge teme. Nemojte da budete uporni tamo gde ne znate, nemojte da budete uporni, jer ćete da pogrešite. Kažite, želimo da bude kao NBS, ja ću da vas shvatim, ali nemojte, molim vas, da me ubeđujete u ono što ne znate. Hvala.
Gospodine Konstantinoviću, zahvaljujem na konstruktivnosti da nećete da izlazite dalje za replike. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a zatim narodni poslanik Milica Radović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPS smatra da je ovo važno pitanje i da konačno treba da se izabere Ustavni sud. Svakako treba doneti zakon koji reguliše sve ono što je u vezi sa Ustavnim sudom. I naravno da u tom delu uopšte ne osporavamo tu potrebu i sve te argumente koje i vi iz vladajuće većine ovde iznosite. Međutim, stoji činjenica i mora da vam se uputi kritika da Srbija nema Ustavni sud već više od godinu dana, bar u ovom delu otkad su izvršene takozvane demokratske promene. To zapravo govori o jednoj totalnoj neodgovornosti i rekao bih, nemara vladajuće elite, jer teško se može zamisliti ozbiljna država u svetu koja u svom poretku ima ustavni sud, a da ga ne izabere, i da on ne funkcioniše. Mislim da to nije jedini primer neodgovornosti, jednog nemara u onome jeste sprovođenje sistema i vlasti, jer odsustvo institucija je nešto što je normalna pojava i može se reći svakodnevica otkako su došle tzv. demokratske promene od 2000. godine. Naravno, ovim ne veličam poredak koji je bio pre 2000. godine i spremni smo o tome da razgovaramo da je možda bilo određenih propusta i nije sporno. Uostalom, 2000. godine mi smo otišli sa vlasti, verovatno, delom i zbog nekih propusta, ali to ne daje za pravo da se takvi propusti i takvog formata događaju sada. Mi smo imali tu sliku i priliku i na početku ove godine, odnosno posle parlamentarnih izbora, da tri meseca smo bili pod izvršnom vlašću tzv. tehničke vlade, koja nije bila te za ovo, te za ono nadležna i bili smo u jednom vakuumu, u jednoj političkoj krizi. Doduše, sve što je bilo pod sumnjom ustavnosti u proteklom periodu, tu je bio vaš, moram da kažem vaš, nekada je bio naš, gospodin Slobodan Vučetić, raniji predsednik Ustavnog suda, koji se pojavljivao na javnom servisu, a javni servis postoji zato da bi javnost Srbije sve znala. To je jedno lepo geslo, ali mnogo zveči i ništa to ne znači. Dakle, Slobodan Vučetić je bio taj koji je tumačio Ustav. Prema tome, po vama verovatno nije ni bilo nikakve praznine u onome što je pravni poredak, što je ocena ustavnosti i zakonitosti, jer je on to na televiziji uporno objašnjavao, i šta je ustavno, šta nije, ili je to činio u "Politici" ili u nekim drugim glasilima na prvoj strani. Juče smo dobili predlog predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, koji bi u konačnom trebalo da bude predlog Narodne skupštine, koji se upućuje predsedniku Republike, sa koje liste će on izabrati pet sudija Ustavnog suda. To je bilo na papiru format A5, bez ikakvih drugih podataka. Konačno smo danas posle jučerašnje intervencije i žučne diskusije dobili biografije tih sudija, odnosno kandidata. Gotovo je nezamislivo i nedopustivo da jedna tehnologija i način sprovođenja vlasti, pa i onoga što je način rada Narodne skupštine, dozvoljava da mi dobijemo listu kandidata, a da mi ne znamo koji su to ljudi, da ne vidimo njihovu radnu biografiju, njihov učinak, konačno iz tog lista se nije moglo videti da li ispunjavaju neke osnovne uslove koji su dati u Ustavu, a to je 40 godina života najmanje i određen broj godina rada na odgovarajućim poslovima, i da to bude predmet razgovora. Danas, ne bira se rukovodstvo odeljenske zajednice u jednoj školi, da ne preteram, možda postoji i neka procedura tamo, ali jedno lovačko udruženje ne bira svoj upravni odbor ili neka druga organizacija koja se bavi nekim hobijem ne bira bez predstavljanja kandidata, iz čega se vidi ko je šta radio i kakav učinak ima, pa tek onda se može glasati o tim kandidatima. Zapravo, taj postupak govori o potcenjivanju Narodne skupštine i da tu ne možemo da budemo zadovoljni visinom, načinom i stilom rada vladajuće elite. Mi ovim konačnim izborom, kada budemo zapravo predložili predsedniku Republike, pa kada budemo izabrali sa liste predsednika, dobijamo u stvari jedan krnji Ustavni sud, odnosno dve trećine tog suda, koji neće biti u stanju da po Ustavu rešava sva pitanja, jer on po Ustavu ima mogućnost, kao što nam je poznato, da pokreće i sam određene postupke ocene ustavnosti za neke akte kada oceni da to treba. To je moguće samo ako se postigne neki konsenzus, a to je teorija samo na papiru. Prema tome, mi smo tražili kao opozicija neprestano izbor Ustavnog suda, da profunkcioniše i taj deo sudske vlasti, ali on nije konačan. U članu 15. govori se o tome da razrešenje sudija može da bude ako je pripadnik neke političke stranke. Dakle, pretpostavljam i čini mi se po nekim saznanjima, a to je poznato i drugim poslanicima, da ovoliko kašnjenje izbora Ustavnog suda je zapravo zbog teškoća u pogodbi ko će biti kandidati iz vaših stranaka vladajuće koalicije. Naravno, tu su i neke opozicione stranke predlagale svoje kandidate, ali to služi samo kao dekor. Niti će predsednik Republike sa liste od 10 kandidata koje ova skupština njemu uputi da izabere te ljude koje je predložila opozicija, niti će ova Narodna skupština da izabere ne znam nekoga koga je predložio ovaj predsednik Republike, mada i ne verujem da je on predložio nešto što nije iz vaših redova. Prema tome, ta priča da je Ustavni sud nezavisan zaista je toliko smešna i mnogo odzvanja na jedan neprihvatljiv način, koji se uopšte ne prima. Prema tome, rekao bih da nema ništa od tog zlatnog pravila trojnog, u kome imamo da su tri nivoa vlasti nezavisna, a to je zakonodavna vlast kao nezavisna vlast, na drugoj strani izvršna vlast i na trećoj sudska vlast. Piramida celokupne vlasti u Srbiji je izvršna vlast i ona diriguje i sudstvom, i pokušava i ovu Narodnu skupštinu da omalovaži vrlo često i da njom diriguje. Uostalom, postupci oko onoga što je juče bilo i kako ste predložili to zaista pokazuje. Naravno, ova kritika ne omalovažava i ne umanjuje značaj pitanja o kome razgovaramo. Mi kao opozicija i SPS dužni smo da ukažemo na takve propuste i želimo da u jednoj normalnoj atmosferi, sa uvažavanjem i na pravim principima, i na objektivnim činjenica radimo i biramo ono što nam treba danas u Srbiji. Ako ne zamerite, gospodine predsedavajući, iskoristio bih priliku, što je van ove teme, da sa ovog mesta, u svoje ime i ime SPS, danas čestitam dan prosvetnih radnika u Srbiji.
Riječ ima narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, po novom Ustavu Republike Srbije, koji je proglašen na današnji dan pre tačno godinu dana, Ustavni sud je opredeljen kao samostalan i nezavisan državni organ, koji štiti ustavnost i zakonitost, ljudska i manjinska prava i slobode. Od 10. oktobra prošle godine rad Ustavnog suda je bio paralisan, jer je predsednik Ustavnog suda, gospodin Slobodan Vučetić, stekao uslov za odlazak u penziju. Nije imao ko da ga zameni, jer po tadašnjem, odnosno sada još uvek važećem Zakonu o Ustavnom sudu ne postoji mogućnost da neko umesto predsednika Ustavnog suda zakaže sednicu Ustavnog suda. To je, između ostalog, i jedna od manjkavosti sadašnjeg, još uvek važećeg, Zakona o Ustavnom sudu i zbog toga je u ovom predlogu zakona ova odredba izmenjena, u tom smislu što je predviđeno postojanje zamenika predsednika suda, koji će naravno u slučaju nepostojanja predsednika ili njegove trenutne odsutnosti moći da zakaže samu sednicu Ustavnog suda. Mišljenje Venecijanske komisije i konsultativnog tela Saveta Evrope za razvoj i unapređenje pravosuđa i demokratije je bilo da Srbija do sada nije imala nezavisan i efikasan Ustavni sud, što je za posledicu imalo nemogućnost da se na najbolji način i najefikasnije bavi samom materijom zaštite ljudskih prava i ustavnosti. Donošenje novog zakona o Ustavnom sudu je neophodno i zbog njegovog usaglašavanja sa donetim Ustavom. Ustav je predvideo brojne nove nadležnosti Ustavnog suda, proširujući spisak sporova o kojima odlučuje. Podsetiću da je Ustavni sud ranije odlučivao o saglasnosti domaćeg prava sa opštevažećim pravilima međunarodnih prava, a sada pored ove nadležnosti on odlučuje i o saglasnosti potvrđenih međunarodnih ugovora sa Ustavom. Da podsetim, radi se o onim međunarodnim ugovorimakoji su prethodno potpisani, a kasnije usvojeni u samom parlamentu. Naravno, Ustavni sud je članom 169. Ustava dobio jednu potpuno novu nadležnost, a to je da ocenjuje ustavnost zakona koji još uvek nije stupio na snagu. Naime, na zahtev jedne trećine narodnih poslanika, Ustavni sud je dužan da oceni ustavnost zakona koji je izglasan, a koji još uvek ukazom predsednika Republike nije proglašen. Ovim je uvedena takozvana preventivna kontrola zakona. Uz dosadašnju nadležnost da odlučuje u izbornim sporovima, Ustavni sud je sada nadležan da odlučuje i o sporovima koji nastaju povodom same verifikacije mandata narodnim poslanicima. Takođe je, pored svoje nadležnosti da odlučuje o zabrani rada političke stranke ili bilo koje druge organizacije, nadležan da odlučuje o zabrani rada verske zajednice. Nesumnjivo njegova najvažnija novina odnosi se na uvođenje novog instituta – ustavne žalbe, po kojoj svaki građanin, ukoliko smatra da mu je određenim aktom državnog organa ili radnjom povređeno njegovo pravo zagarantovano Ustavom, radi se o ljudskom, manjinskom pravu ili slobodi, on ima pravo da izjavi ustavnu žalbu. U svako slučaju, ona se izjavljuje onda kada su iscrpljena sva pravna sredstva. Međutim, ustavna žalba može da se izjavi i u slučaju ukoliko nisu iscrpljena sva pravna sredstva, a povređeno je pravo na suđenje u razumnom roku, što znači da građanin, ukoliko nije zadovoljan tokom odvijanja određenog sudskog postupka, ukoliko smatra da on traje dugo, bez obzira da li su u pitanju krivični ili parnični postupci, može da uloži ustavnu žalbu i iz ovog razloga. Smatram da uvođenjem ovog instituta, ustavne žalbe, može samo da pomogne radu redovnih sudova da podstaknu svoju efikasnost. Ali, prosto, kao neko ko je u pravosuđu radio četiri godine, ne mogu, a da ne pomenem, moram da kažem, neretko se dešava da su rokovi za okončanje postupaka neretko prekoračeni ne voljom samih sudija. Naime, moram da podsetim da sudija radi u izuzetno lošim uslovima, da dvoje ili troje sudija deli jednu sudnicu i da je samim tim nemoguće da oni sude svaki dan. Sudija u toku jedne nedelje ima dva sudeća dana. Samim tim to se odražava i na tempo zakazivanja ročišta, odnosno pretresa, a krajnja posledica je trajanje postupka u celini. Ukoliko sud, odlučujući o ustavnoj žalbi, nađe da je ipak neko pravo koje je garantovano Ustavom pojedincu povređeno, onda se u takvoj situaciji građanin prosto informiše da može da podnese zahtev za naknadu štete komisiji koju formira direktno ministar pravde i ona je dužna da u roku od 30 dana donese odluku. Znači, građaninu se ovde omogućava da na brži način dođe do zaštite svog prava, a ne da zaštitu svog prava traži tako što će podnositi tužbu za naknadu štete nekom od nadležnih opštinskih sudova. Ovo je i te kako skraćeni postupak i u svakom slučaju je nešto što će građani koristiti kao brži put dolaska do svog prava. Osvrnula bih se i na sam izbor, odnosno imenovanje sudija Ustavnog suda. Po još uvek ne važećem Zakonu o Ustavnom sudu, predviđeno je da Ustavni sud ima 15 sudija, a ranije Ustavni sud je brojao devet sudija. Važno je da se napomene da će se sudije birati tako što će pet sudija birati Narodna skupština, od deset koje će imenovati predsednik Republike, pet sudija će imenovati predsednik Republike, od deset predloga koje uputi Narodna skupština, a pet sudija će biti imenovano na opštoj sednici Vrhovnog kasacionog suda, od deset kandidata koji će se predlagati na zajedničkoj sednici Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Ovim načinom izbora se otklanja jedan nedostatak koji je postojao do sada, a to je da su sudije birane isključivo od strane parlamenta. Sada u samom postupku izbora sudija imamo učešće tri državna organa i, ono što je vrlo važno, jeste da niko od njih neće imati presudan značaj na izbor i na sastav celokupnog Ustavnog suda. Moram na kraju da kažem da na ovaj predlog zakona do sada nije upućena nijedna primedba, kako domaće, tako i relevantne međunarodne organizacije koja se bavi ovom tematikom. Takođe, moram da kažem da je ovaj predlog zakona apsolutno usaglašen sa evropskim standardima, odnosno standardima Evropske unije i Saveta Evrope. Ocena Venecijanske komisije je da će usvajanje ovog predloga zakona omogućiti uspostavljanje nezavisnog sistema ustavobranilaštva u Srbiji u skladu sa evropskim standardima.
Riječ ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li gospoda iz Demokratske stranke drže do neke svoje političke tradicije. Ako drže, podsetio bih na reči nekadašnjeg vođe Demokratske stranke Milana Grola, koje su upućene 1945. godine u tadašnjoj skupštini Federativne Narodne Republike Jugoslavije. Kaže - zašto vi komunisti stalno pričate jedno te isto, kažite jedanput to što imate i nemojte više da se javljate za reč. Otprilike po istoj metodologiji vi postupate. Kada nemate šta da kažete, onda Evropska unija, ljudska prava, evropski i svetski standardi itd. Poslanici SRS dokazali su vam i dokazaće vam i kada bude rasprava po amandmanima da je ovaj predlog zakona o Ustavnom sudu daleko od bilo kakvih kvalitetnih pravnih standarda. Da krenemo redom. Prvo, gospodine ministre, mogli ste da primetite da narodni poslanici SRS kada diskutuju o predlozima zakona vode računa o dve stvari. S jedne strane o materijalno-pravnom kvalitetu predloga zakona, a sa druge strane o jezičkim kvalitetima. Evo već u članu 1. Predloga zakona mi se susrećemo sa jednom formulacijom koja odstupa od redovne zakonodavne tehnike. "Uređenje Ustavnog suda, postupak pred Ustavnim sudom i pravno dejstvo odluka Ustavnog suda uređuju se ovim zakonom".Ovde, gospodine ministre, treba jedna inverzija, pa bi član 1. trebalo da glasi otprilike ovako - ovim zakonom uređuje se uređenje Ustavnog suda, postupak pred Ustavnim sudom i pravno dejstvo odluka Ustavnog suda. Ako vam se čini da baš stilski nije lepo da se kaže - ovim zakonom uređuje se uređenje, možda ste mogli da upotrebite sinonim, pa da kažete - ovim zakonom uređuje se organizacija Ustavnog suda, postupak pred Ustavnim sudom i pravno dejstvo odluka Ustavnog suda. Dalje, u članu 4. kažete da svako lice može zahtevati da mu se omogući uvid u spise predmeta i da mu se dozvoli prepis spisa, u skladu sa zakonom koji uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Smatramo da ovakva formulacija nije potrebna i da treba primeniti analogiju iz parničnog postupka, da svako može da traži prepis spisa, odnosno da mu se omogući uvid u spise, bez nekih posebnih uslova koji su propisani Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Član 4. stav 2. problematičan je zbog toga što praktično omogućava Ustavnom sudu da, na jednoj vrlo širokoj osnovi, odbije zahtev za uvid u spise predmeta i da dozvoli prepis spisa, jer kaže se - uvid u spise predmeta i prepis spisa neće se dozvoliti ako postoje razlozi za isključenje javnosti, i u drugim slučajevima u skladu sa zakonom. Nisam pročitao u daljem tekstu Predloga zakona da se ovo pitanje reguliše, što znači da Ustavni sud, odnosno sudije Ustavnog suda mogu slobodno da tumače da li će dozvoliti uvid u spise predmeta ili ne. Mislimo da takvo rešenje drastično dovodi u pitanje prava građana, a pre svega učesnika u ustavno-sudskom postupku. Dalje, član 5. stav 2 - Službena upotreba drugih jezika i pisama u postupku pred Ustavnim sudom vrši se u skladu sa zakonom koji uređuje upotrebu tih jezika i pisama. Gospodine ministre, ne postoji u pravnom sistemu Republike Srbije zakon koji uređuje upotrebu nemačkog jezika, španskog jezika, japanskog jezika ili kineskog jezika. Postoji Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma i taj zakon propisuje da je u redovnoj upotrebi srpski jezik i ćirilično pismo, a da se ostali jezici i pisma mogu koristiti u skladu sa tim zakonom. Dakle, zakon se zove Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma; ne piše, gospodo, ne znam zašto se smejete. Piše - zakon koji uređuje upotrebu tih jezika i pisama. Zakon se zove Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, a u službenoj upotrebi je srpski jezik. Član 8, ovo je zaista jedna odredba koja zaslužuje posebnu pažnju. O njoj je govorio gospodin Vladan Batić i mislim da se neće ljutiti ako dam neko svoje tumačenje ovog rešenja. "O pitanjima postupka pred Ustavnim sudom koja nisu uređena ovim zakonom shodno se primenjuju odredbe odgovarajućih procesnih zakona". Gospodo pravnici iz Demokratske stranke, sigurno znate da u pravnom sistemu Republike Srbije postoji čitav niz procesnih zakona. Recimo, postoji Zakon o parničnom postupku, postoji Zakon o krivičnom postupku, postoji Zakon o opštem upravnom postupku, postoji Zakon o prekršajima i sve su to procesni zakoni, ali rešenja iz tih zakona nisu ista, nisu iste procesne situacije i onda se postavlja pitanje koji od tih procesnih zakona će sudije Ustavnog suda da upotrebe, odnosno da primene ako zakonom o Ustavnom sudu neka procesna pitanja nisu regulisana. Ovakvo rešenje je krajnje problematično, mislim da je amatersko i da prosto ne postoji nijedan pravnik iz vladajuće koalicije koji ovo rešenje može da odbrani. "O pitanjima postupka koja nisu uređena ovim zakonom ili odredbama procesnih zakona, Ustavni sud će odlučiti u svakom konkretnom slučaju". Šta to znači? To znači da Ustavni sud poprima obrise Haškog tribunala. Tamo Haški tribunal sam sebi propisuje pravila postupka. Otprilike tako isto vi postupate. Znači, ako je zakon o Ustavnom sudu nepotpun, a jeste, ako niste na precizan način propisali koji drugi procesni zakon će da se upotrebi, onda će lepo sudije Ustavnog suda da preuzmu ulogu zakonodavca i da sami propišu pravila postupka. To, gospodine ministre, ne postoji ni u jednoj demokratskoj državi. Postoji jedino u Haškom tribunalu, ali Haški tribunal nije baš neki primer za ugled. Onda opet jedna formulacija, član 9: "Ustavni sud donosi opšte i pojedinačne akte većinom glasova svih sudija, izuzev u slučaju propisanim ovim zakonom". Zar nije, gospodine ministre, lepše da se kaže - Ustavni sud odlučuje većinom glasova svih sudija, izuzev u slučaju propisanim ovim zakonom. Ustavni sud odlučuje i kada donosi opšte i kada donosi pojedinačne akte. Onda član 10 - Ustavni sud je državni organ; nijedan državni organ nema svojstvo pravnog lica. Dakle, nijedan državni organ ne može da ima nikakva prava i obaveze u smislu svojine, a vi kažete - Ustavni sud ima poslovnik o radu Ustavnog suda, kojim se bliže propisuje organizacija, način i javnost rada i postupak pred Ustavnim sudom. Vrlo traljava i nepismena konstrukcija, umesto da se kaže - organizacija, način i javnost rada Ustavnog suda bliže se propisuje Poslovnikom o radu Ustavnog suda - a ne kako vi kažete - Ustavni sud ima poslovnik. Kako Ustavni sud može da ima bilo šta? Član 13. stav 2 (Zaista ima mnogo slabosti u ovom predlogu zakona, pa se izvinjavam ako malo odužim sa vremenom.): ''Ako narodna skupština ne donese odluku o zahtevu iz stava 1. ovog člana u roku od tri meseca od dana podnošenja zahteva, sudiji Ustavnog suda dužnost prestaje po sili zakona istekom tog roka.'' Ovo - po sili zakona - nema potrebe da se piše, jer je već samim zakonom to regulisano. Dakle, mi sad govorimo o zakonu. Zašto dva puta naglašavati da je reč o sili zakona. Ako piše u zakonu, podrazumeva se da je reč o sili zakona. Član 16 - Sudija Ustavnog suda ne može vršiti drugu javnu ili profesionalnu funkciju, niti posao, izuzev profesure na pravnom fakultetu u Republici Srbiji. To da je reč o profesuri, to piše u Ustavu Republike Srbije, ali mi nije jasno zašto pojam profesure vrlo usko tumačite, pa kažete u članu 16. stav 4 - profesurom na pravnom fakultetu u smislu ovog zakona smatra se obavljanje nastave na fakultetu u zvanju redovnog ili vanrednog profesora. Zašto jedan docent ne bi mogao da bude sudija Ustavnog suda? Ne vidim nikakav razlog. Da vas podsetim, gospodine ministre, da je gospodin Oliver Dulić nama predložio kao jednog od kandidata za sudiju Ustavnog suda jednog gospodina koji nije ni redovni ni vanredni profesor ni docent, nego je saradnik na pravnom fakultetu u Kosovskoj Mitrovici, inače, čovek, neću da ulazim u njegove kvalitete, niti je docent, niti je vanredni, niti je redovni profesor. Član 20. stav 3 - Ako je sudija Ustavnog suda, kome je prestala dužnost, bio sa teritorije Autonomne Pokrajine, kandidati za izbor, odnosno imenovanje, moraju biti sa teritorije Autonomne Pokrajine. Ovo, gospodine ministre, nije ništa drugo nego jedno veštačko rešenje kojim se nameće teritorijalna diskriminacija. Nije bitno da li je čovek kvalitetan, da li se razume u pravo, da li će biti nepristrasan, nego mora biti sa teritorije AP, a u njegove druge kvaliteta i predispozicije niko ne sme da se meša. Gospodine ministre, zaista vam dajem jednu dobronamernu sugestiju da obratite pažnju na jezičku stranu ovog predloga zakona. Član 25. - Ustavni sud ima zamenika predsednika. Kako Ustavni sud može da ima zamenika predsednika? Predsednik može da ima svog zamenika, a ne Ustavni sud da ima zamenika predsednika. Ustavni sud, gospodine ministre, nema pravni subjektivitet, kao ni svaki drugi državni organ i ne može da poseduje bilo šta, a pogotovo ne živog čoveka. Član 26. stav 2 - Sekretar rukovodi stručnom službom Ustavnog suda i za svoj rad je odgovoran Ustavnom sudu. Ne - Ustavnom sudu. Mora da piše - predsedniku Ustavnog suda. Član 26. stav 3 - Sekretar Ustavnog suda može imati zamenika. Gospodine ministre, govorimo o jednom imperativnom propisu, o propisu iz oblasti javnog prava. Tu ne može biti formulacija - može, a ne mora. Nego, sekretar ima zamenika ili ga nema, a ne da ostavljate na slobodnu procenu sekretaru da li će imati zamenika ili ne, pa ako nađe odgovarajućeg čoveka iz DS, hajde da imamo zamenika; ako takvog nema, neće imati zamenika. Član 29, vezano za učesnike u postupku, do te mere je loše napisan, do te mere se ne zna ko je stranka u postupku, ko je neko drugi učesnik u postupku, ko je inicijator, ko je predlagač, da prosto zbog nedostatka vremena ovo neću komentarisati. Podneli smo odgovarajuće amandmane, tako da ćemo u raspravi o amandmanima obrazložiti zašto je naše rešenje bolje od predloženog. Član 36 - Ustavni sud odbaciće predlog, inicijativu, ustavnu žalbu, zahtev, odnosno drugi akt kojim se pokreće postupak. Onda nabrajate četiri slučaja kada se odbacuje predlog, inicijativa, ustavna žalba, odnosno drugi akt. Gospodine ministre, ovoj listi razloga morate da dodate još jedan razlog, a to je da će Ustavni sud da odbaci predlog, inicijativu, ustavnu žalbu, zahtev, odnosno drugi akt ako nije podnet od strane ovlašćenog subjekta. To je koncepcija, to je rešenje koje važi u svim procesnim zakonima, i u parničnom postupku, i u krivičnom postupku i u upravnom postupku. Ako neko podnese akt, a nije nadležan za podnošenje tog akta, organ se uopšte ne upušta u meritorno odlučivanje, nego odbacuje taj akt, pa bi, prema tome, ovo rešenje po analogiji moralo da sadrži predlog zakona o ustavnom sudu. Evo jedan primer jezičke nekorektnosti. Član 37. kaže - Ustavni sud održava javnu raspravu - pa onda ide zapeta - u postupku ocenjivanja ustavnosti ili zakonitosti. Ovu zapetu treba brisati. Kaže - Ustavni sud može odlučiti da se ne održi javna rasprava ako je o istoj stvari već odlučivao, a nisu dati novi razlozi za drugačije odlučivanje o toj stvari. Gospodine ministre, ovo je opet loše. Ako je ustavni sud već odlučivao o nekoj stvari, onda se primenjuje procesno načelo koje važi u svim procesnim zakonima - ne bis in idem, ne dva puta o istoj stvari. Prema tome, ovde se mora napisati, u članu 37, da se mora odbaciti predlog, inicijativa, odnosno drugi akt, ako je o tom aktu ustavni sud već odlučivao. A ne kako vi kažete - odbacuje se ako nisu dati novi razlozi. Nema veze da li su dati novi razlozi ili ne. Procesno načelo je da se ne može dva puta odlučivati o istoj stvari i tu je kraj, bez obzira na davanje ili nedavanje novih razloga. Vi sad uvodite neke novine u procesnim normama koje postoje još od Rimskog prava. Član 42 - Ustavni sud može, radi razjašnjenja stvari u predmetu, održavati i druge sednice, u skladu sa Poslovnikom. E sad vidite - Ustavni sud odlučuje o pitanjima koja su njegovoj nadležnosti. Koje god pitanje da se postavi, Ustavni sud odlučuje na sednici. Pitam vas sad, gospodine ministre, koja je to druga sednica ako nije sednice na kojoj se odlučuje o pitanjima koja su u nadležnosti Ustavnog suda. Nije mi jasna ta koncepcija prve, druge, treće, pete ili neke druge sednice. Član 45. stav 1. tačka 7) - Ustavni sud odlukom odlučuje o izbornim sporovima za koje zakonom nije određena nadležnost sudova. Juče sam pokušavao da objasnim gospodinu Bošku Ristiću da je i Ustavni sud - sud i da opet pripada sudskoj grani vlasti. Gospodine ministre, Boško Ristić možda ne razume, ali mislim da ste vi bolji pravnik. Od Monteskijea važi teorija da postoje tri grane vlasti - zakonodavna, izvršna i sudska. Ako Ustavni sud ne pripada sudskoj vlasti, onda vas pitam - kojoj drugoj grani vlasti pripada? Zakonodavstvu ne pripada, možda po vama pripada Vladi, možda biste hteli da to tako bude, ali suštinski ne pripada, pripada sudskoj vlasti. Zato ovde treba da stoji - Ustavni sud odlukom odlučuje o izbornim sporovima za koje zakonom nije određena nadležnost drugih sudova. Član 49 - Odluke Ustavnog suda, izuzev odluke po ustavnoj žalbi, objavljuju se u Službenom glasniku Republike Srbije. Gospodine ministre, odluka o ustavnoj žalbi mora obavezno da se objavi u Službenom glasniku Republike Srbije. Ne podnosi se ustavna žalba tek tako. Radi se o jednoj vrlo delikatnoj pravnoj stvari, da ne postoji drugi pravni mehanizam da se zaštite elementarna ljudska prava i slobode. Odluka Ustavnog suda po ustavnoj žalbi ima dalekosežan značaj, ima karakter presedana i jedne odluke koja može da modelira buduću sudsku, odnosno zakonodavnu praksu. Zato je jako bitno da se odluke po ustavnim žalbama i te kako moraju objaviti u Službenom glasniku Republike Srbije. Član 57 - Ustavni sud će obustaviti postupak kad je u toku postupka opšti akt usaglašen sa Ustavom. Gospodine ministre, ovde se postavlja sledeće pitanje - ko će da procenjuje da li je opšti akt usaglašen sa Ustavom? To može da radi samo Ustavni sud. Kako Ustavni sud to da radi kad ste vi propisali imperativnu normu da on obustavlja postupak? Tamo nekom drugom državnom organu će biti ostavljena sloboda da procenjuje da li je on svoj opšti akt usaglasio sa Ustavom ili ne. Član 58. stav 2 –Odredbe potvrđenog međunarodnog ugovora za koje je odlukom Ustavnog suda utvrđeno da nisu u saglasnosti sa Ustavom prestaju da važe na način predviđen tim međunarodnim ugovorom i opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava. Logično je pitanje, a šta ako potvrđeni međunarodni ugovor uopšte ne sadrži pravila o tome šta se dešava sa odlukom Ustavnog suda kada takav akt nije u saglasnosti sa Ustavom, odnosno na koji način on prestaje da važi. Ovde bi trebalo da važi isto načelo kao i iz člana 58. stav 1, a to je da potvrđeni međunarodni ugovor prestaje da važi ako nije u saglasnosti sa Ustavom danom objavljivanja odluke Ustavnog suda u Službenom glasniku Republike Srbije. Nema prenosa. Evo završavam. Gospodine ministre, vi kažete da ustavna žalba nije postojala u našem pravnom sistemu. Postojala je, gospodine ministre, Ustavom Savezne Republike Jugoslavije iz 1992. godine, a koliko znam Republika Srbija je pravni sledbenik i Savezne Republike Jugoslavije i državne zajednice Srbija i Crna Gora, a i Ustavna povelja iz 2003. godine propisivala je mogućnost podnošenja ustavne žalbe. Kažu mi kolege da nema prenosa, zbog naše prakse mi ćemo prekinuti izlaganje i nastavićemo sutra.
Zahvaljujem. Ovim je završen današnji rad. Nastavak sutra u 10,00 sati, prvi govornik je narodni poslanik Boško Ristić. Zahvaljujem.