Hvala gospođo predsedavajuća. Moje pitanje je za predsednika Narodne skupštine. Srbija je Vojnom paradom obeležila oslobađanje Beograda, što je značajan događaj za našu zemlju. Dakle, 21. oktobar je po Zakonu o državnim praznicima Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu. Ova Skupština je usvojila Deklaraciju o osudi zločina u Srebrenici. Takođe, usvojili smo Deklaraciju o osudi zločina učinjenih nad pripadnicima srpskog naroda i građanima Srbije tokom devedesetih godina i izrazili solidarnost sa žrtvama NATO agresije. Međutim, Narodna skupština Republike Srbije, brojne nevladine organizacije, udruženja, istoričari, pisci, reditelji, itd, ignorišu, prećutkuju ili falsifikuju sve loše što se dogodilo građanima Srbije sa dolaskom novih vlasti 1944. i 1945. godine sa uvođenjem diktature, nasilnim ukidanjem višestranačkog sistema. Budući da je Srbija članica Saveta Evrope, Rezolucijom 1481 od 25.1.2006. godine Parlamentarna skupština Saveta Evrope utvrdila je potrebnu za međunarodnom osudom totalitarnih komunističkih režima i merama za uklanjanje nasleđa bivših totalnih komunističkih režima. Rezolucija konstatuje da su totalitarni komunistički režimi, koji su vladali centralnom i istočnom Evropom, bili svi bez izuzetka obeleženi teškim kršenjima ljudskih prava. Kršenja su uključivala pojedinačna i masovna ubistva, egzekucije, umiranja u koncentracionim logorima, izgladnjivanje, deportaciju, mučenje, robovski rad i druge oblike masovnog fizičkog terora, narušavanje slobode, savesti, misli, izražavanja slobode štampe, nedostatka pluralističkog sistema. Zločini su opravdani u ime teorije klasne borbe i načela diktature proletarijata. Moje pitanje – da li će Narodna skupština Republike Srbije, shodno preporuci Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, se odrediti prema svemu onome lošem što se desilo građanima Srbije, jer je Srbija nažalost i danas prepuna masovnih grobnica u kojima su najčešće ljudi koji su osuđeni bez sudskog procesa, nevine žrtve koje su uklanjane zbog toga što su smatrane štetnim za izgradnju novog poretka za koji se smatralo da će biti poredak blagostanja, a istorija je pokazala drugačije? Legitizovano je uklanjanje ljudi koji su smatrani štetnim za izgradnju novog društva, i kao takvi neprijatelji totalitarnih komunističkih režima. Najčešći izvršioci ovih zločina nisu izvođeni na suđenja pa je javnosti veoma slaba svest o razmerama zločina koje su izvršili totalitarni režimi. Svest o istoriji je jedan od preduslova za izbegavanje sličnih zločina u budućnosti. Moralna ocena i osuda zločina igraju važnu ulogu u obrazovanju mladih generacija. Po našem mišljenju, po mišljenju Saveta Evrope, sve žrtve totalitarnih komunističkih režima i njihove porodice zaslužuju saosećanje, razumevanje i priznanje sopstvenih patnji. Skupština je pozvala postkomunističke zemlje da ispitaju istoriju komunizma i svoju sopstvenu prošlost, da se jasno distanciraju od zločina totalitarnih komunističkih režima i nedvosmisleno ih osude. Veruje se da će jasna osuda zločina komunista utrti put ka daljem pomirenju sa nadom da će sve to ohrabriti istoričare širom sveta da nastave i pojačaju istraživanja usmerena na utvrđivanje i objektivnu potvrdu onoga što se desilo. Budući da smo nekoliko puta inicirali da Narodna skupština RS shodno preporuci Saveta Evrope donese jednu ovakvu deklaraciju, moje pitanje vama, predsednice Skupštine, je da li ćete vi kao predsednik Skupštine inicirati da uradimo ono što je naša obaveza prema svim nevinim žrtvama i što je preporuka Saveta Evrope? Hvala vam.
Zahvaljujem poslaniče. Jedan deo, moram priznati, izlaganja nisam bila u stanju da čujem, malo zbog poslanika, malo zbog lošeg ozvučenja. Nažalost ne mogu sa ove pozicije ličnih stav da iznesem. Volela bih kada bi na tu temu porazgovarali sa svim šefovima poslaničkih grupa i kada bi sa nekim konkretnim tekstom deklaracije izašli pred parlament. Naravno da ću staviti na dnevni red. Vrlo rado ću svaki kvalitetan tekst u tom pravcu i sama podržati glasanjem. Imamo Osnovnu deklaraciju Saveta Evrope. To može da bude dobra osnova za pravljenje kvalitetne deklaracije koja će se naći pred našim parlamentom. Hvala. Reč ima dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje upućujem predsedniku Vlade i ministru zdravlja i direktoru Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Naime, šta je tema mog pitanja? Još 2008. godine Ministarstvo zdravlja je donelo Strategiju o razvoju palijativnog zbrijavanja i digerentologije u Republici Srbiji, gde su određene ustanove koje treba da budu na primarnom nivou i na sekundarnom i na tercijalnom. U skladu sa Strategijom, a na osnovu strukture, patologije stanovništva i opterećenja Doma zdravlja u Nišu, skupština grada je donela odgovarajuću odluku pa je na sekundarnom nivou u kliničkom centru otvorena jedinica za palijativno zbrinjavanje još 2013. godine, a gradska vlada, tj. gradsko veće je predlog o otvaranju centra za gerontologiju palijativnog zbrinjavanja uputila Skupštini 12. 04. 2012. godine, gde je Skupština grada u septembru mesecu donela odluku, usvojila Strategiju i pristupila traženju prostora za taj centar za palijativno zbrinjavanje i gerontologiju i izabrala v.d. direktora posle završenih izbora, dr Kostu Todorovića, našeg kolegu iz Niša. U februaru 2013. godine je predat kompletan kadrovski plan i kompletna dokumentacija za formiranje tog centra na primarnom nivou, sa kompletnim elaboratom i svom dokumentacijom koja je potrebna za formiranje jedne takve ustanove u gradu Nišu. Napominjem da je taj centar koji treba da bude otvoren u Nišu ušao u plan mreže. Od 2013. godine Republički fond za zdravstveno osiguranje i Ministarstvo zdravlja nije maklo ni jedan milimetar u tom pravcu. Insistiram da mi se odgovori kada će napokon grad Niš i okolina dobiti taj centar, koji mu i pripada, a napominjem da sve ono što je problem, koji je trebalo da reši lokalna samouprava i što je bilo do nje, to je urađeno još pre godinu i po dana. Drugo pitanje je isto za predsednika Vlade i ministra zdravlja, a odnosi se na specijalizacije o kojima smo ovde tako bučno i žustro pričali pre par meseci. Radi se o deficitarnim specijalizacijama u srpskom zdravstvu. Dobili smo jedan cirkularni dokument koji je poslalo ministarstvo, a u kome se kaže: „Ovom odlukom vrši se dopuna Odluke kojom se određuje oblast deficitarnih grana medicine za koje zdravstveni radnik može da se uputi na specijalizaciju posle završenog pripravničkog staža i položenog stručnog ispita.“ Dodaje se specijalizacija iz jedne grane medicine – pedijatrija. Šta kaže ovaj dokument? Ovaj dokument kaže da su dva dokumenta koja je dala gospođa Slavica Đukić Dejanović, kao ministar zdravlja, i koji, da ne bih sada gubio mnogo vremena, ima 14 specijalizacija koje su navedene kao deficitarne, samo je prošireno za jednu specijalizaciju. I to bi bilo u redu da nema suštinske razlike. Gospođa Slavica, dok je bila ministarka, davala je saglasnost na saglasnost na specijalizacije bez dve godine radnog iskustva za zaposlene lekare na zahtev ustanove kojoj fale te specijalizacije. Ovo što je sada ministar zdravlja potpisao su specijalizacije na osnovu analize Instituta za javno zdravlje, koje tako treba da se urade, na nivou cele Srbije, za lekare koji su na birou bez radnog iskustva. Pravimo duplu štetu. Prvo, delimo specijalizacije napamet, bez analize. Drugo, stavljamo ljude koji rade u ustanovama gde su deficitarne određene specijalizacije u podređen položaj, zato što rade a nisu na birou. Zato vas molim, pošto ovde ima puno mojih kolega i savršeno dobro razumeju, ja nemam dovoljno vremena da elaboriram duže ovo što ja kažem, da preko vaših stranaka izvršite pritisak da se to upodobi da ne bi napravili štetu i ne bi podelili specijalizacije kao deficitarne, za ono što nema potrebe da se radi. Jedan klasični primer je Niški klinički centar, gde treba da se dobije specijalizacija za jednog specijalistu iz neurohirurgije, a treba ih četiri, bez ikakve analize i bez ikakve konsultacije Instituta za javno zdravlje iz Niša. Znači, kolege, ja vas molim da izvršite pritisak i da se to upodobi, da ne bi napravili štetu srpskom zdravstvu. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovani građani Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, u ime Poslaničkog kluba NS imam jedno pitanje. Odgovori na to pitanje mislim da će interesovati dobar broj građana Srbije. Pitanje postavljam Narodnoj banci Srbije, odnosno službama ili licu koje je zaduženo u NBS – da li su u mogućnosti da Poslaničkom klubu NS, a i svim ostalim kolegama koji sa nama ovde rade, a mislim i javnosti Srbije, dostave spisak pravnih i fizičkih lica, ako on postoji, koja su dobijala novac iz primarne emisije, od 1990. godine pa sve do dana današnjeg? Motive za ovako sročeno i postavljeno pitanje mislim da ne treba previše da objašnjavam, ali u okviru ovih pet minuta ću reći nekoliko reči. Svi se mi dobro sećamo 90-ih godina, inflacije i kako su se neki današnji veliki privrednici, pod znacima navoda, narod kaže – tajkuni, obogatili. Dobro se sećam da je zvaničan kurs marke u jednom trenutku bio pet nečega, pet dinara, a na ulici 30. U narodu se tada pričalo da su pojedini ljudi i pojedine grupe ljudi bili povlašćeni i dobijali novac iz primarne emisije, prodavali ga na ulici po nekoliko puta više i plus, još više, čak štaviše, za nekoliko dana, sedmica ili meseci, vraćali novac Narodnoj banci Srbije. Dakle, mislim da je dovoljno i ovo što sam rekao zbog motiva zbog kojih postavljam ovo pitanje. Ako živimo u ovako teškom vremenu, ako smo svi prinuđeni i manje-više imamo konsenzus ovde u parlamentu među svim poslaničkim grupama da mora da se štedi, da nažalost moraju penzije i plate da se smanje da bismo za neku godinu došli na zelenu granu i da bi ovaj narod konačno počeo normalno da živi, mislim da je red da se ovaj podatak dostavi javnosti i građanima Srbije, da bismo znali. Verujem, dakle, uveren sam, ne bih postavljao ovo pitanje, da u NBS ovi podaci postoje i da, kako poslanički klub Nove Srbije, tako i javnost treba da dođe do ovog podatka, posle koga će nam mnoge stvari biti jasnije. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još ima prijavljenih? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, kada je u pitanju obnova Srbije od majskih poplava, imamo nekoliko sugestija i nekoliko pitanja na koje bi voleli da Vlada Republike Srbije da konkretne odgovore. Ovde pred sobom imam nekoliko izjava zvaničnika, kako Vlade tako i direktora Kancelarije za obnovu, pa tako i predsednika Opštine Obrenovac, o tome kako i na koji način teče obnova od poplava. Ono što je jako važno da se zna, da se ponovi i da se podvuče – predsednik Vlade Srbije je 19.08.2014. godine izjavio da celokupna obnova, kako Obrenovca tako i ostalih delova Srbije, ide po planu. Ministarka Mihajlović je 07.08.2014. godine rekla da će celokupan posao biti završen do početka grejne sezone i da će svi kojima su kuće uništene u poplavama imati završene kuće do prvog dana jeseni. Nakon toga, 23. juna direktor Kancelarije, Marko Blagojević, izjavio je da će konačna procena štete od poplava biti do 9. jula, a da će do početka jeseni biti završen celokupan posao. Podsetio bih takođe na Krupanj, na Paraćin, na Smederevsku Palanku, na sve dalje izjave koje su zvaničnici Vlade Republike Srbije davali krajem juna, početkom jula, tokom celog avgusta i septembra meseca. Ono što su konkretne stvari, jeste da se celokupan posao negde zaustavio. On je počeo jako kasno. Nismo do početka jeseni imali završene i obnovljene kuće. Građani ne mogu da očekuju da će čak ni zimu prezimiti u svojim domovima. Imamo konkretno u Obrenovcu problem koji je ogromnih razmera, kuće nisu odmakle i njihova obnova dalje od temelja i mnogi krovovi nisu uspeli da se obnove za isplaćenu podršku od 250.000 dinara Vlade Republike Srbije. Jedan čovek je juče kontaktirao poslanički klub DS i rekao da je u Obrenovcu uspeo za taj novac da obnovi spavaću i dnevnu sobu, ali ne kuhinju i kupatilo. Veći deo kuće sa svojim ukućanima ne može da bude završen za 250.000 dinara. Da ne pričam o Osnovnoj školi „Jovan Jovanović Zmaj“, jer smo tamo već imali i nekoliko krupnih malverzacija. Sva sreća da su počinioci uhvaćeni, ali to sve baca senku na sva ona obećanja koja su zvaničnici Vlade i direktor Kancelarije za obnovu, Marko Blagojević, davali kada su ove nezgode pogodile Srbiju. Podsetiću da samo u Obrenovcu podstanari, 150 porodica, nije obuhvaćeno uopšte sistemom obnove, da je Vlada donela neki predlog da će im biti refundirana samo jedna renta koja iznosi mesečnu cenu stanovanja u tuđim domovima. Zatim, nosioci stanarskih prava u najvećoj većini slučajeva ne žive u svojim domovima i stanovima u kojima su živeli i pre ove nezgode. Dve hiljade malih preduzetnika samo u Obrenovcu nije dobilo ni jedan jedini dinara pomoći, ni jedan jedini dinar, tu radi četiri do pet hiljada ljudi. Kada su u pitanju Paraćin i ostala poplavljena područja, preko 100 malih i srednjih preduzeća nisu obuhvaćeni planom obnove i nisu dobili ni jedan jedini dinara pomoći. Tu radi takođe nekoliko hiljada građana Srbije. Takođe smo želeli da ukažemo na žalbena rešenja koja su upućena i direktoru Kancelarije i Vladi Republike Srbije, od 450 žalbenih rešenja u Obrenovcu samo 80 je uvaženo. Nasipi u Obrenovcu se popravljaju, veoma sporo. Imali smo izjavu predsednika opštine i direktora Kancelarije da će oni u predviđenom roku biti završeni, to je daleko od toga, u mnogo gorem su položaju nasipi nego što su bili pre nesreće koja je u maju zadesila Republiku Srbiju. Dakle, želim da postavim konkretna pitanja i to tri – zašto obnova nije završena u obećanom roku? Drugo pitanje koje želim da postavim jeste – zašto obnova nije završena u obećanom roku? I treće pitanje želim da postavim Marku Blagojeviću i Vladi Republike Srbije – zašto obnova nije završena u obećanom roku i tražimo ostavku Marka Blagojevića kao direktora Kancelarije i svih nadležnih iz Vlade Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je u javnosti bilo špekulacija oko toga kako radi NBS, pored toga što je kurs dinara relativno stabilan, što je inflacija na nezapamćeno niskom nivou, mogu da kažem rekordnom. Pošto se špekuliše da postoji gubitak NBS koji je knjigovodstveni, a ne strukturni gubitak i gubitak koji ne plaćaju građani Srbije kroz budžet Republike Srbije, nego NBS nadoknađuje kroz svoj način poslovanja. Međutim, pošto je NBS jako bitna institucija za funkcionisanje finansijskog sistema na teritoriji Republike Srbije i finansijskog tržišta na teritoriji Republike Srbije, hteo bih da postavim nekoliko pitanja guverneru NBS, a to je – koliki je ukupni trošak rešavanja slučaja „Agrobanke“? Kada su prvi put spoljni revizori dali mišljenje sa rezervom na finansijski izveštaj „Agrobanke“ i kada je NBS to utvrdila? Da li je tačno da su troškovi povećani osnivanjem „Bridž banke“ koja se zvala nova „Agrobanka“ i ako je tačno da su troškovi veći i koliki su? Da li je istina da je član Upravnog odbora „Agrobanke“ gospodin Zvonko Nikezić dobio saglasnost NBS iako je pravosnažno osuđivan za privredne prestupe? Da li je tadašnji guverner Dejan Šoškić bio upozoren pismeno ili usmeno od strane stručnih službi da postoje zakonske prepreke za saglasnost NBS na njegovo imenovanje? Molim guvernera, da što pre odgovori na ova pitanja zato što postoje špekulacije da je nezakonitim poslovanjem napravljena šteta Republici Srbiji u iznosu od 72 milijarde dinara. Koliki su troškovi naknadne štete po godinama i ukupno do danas, a koje je NBS platila radnicima nezakonito otpuštenim u periodu od 2001. do 2009. godine i koliki broj nezakonito otpuštenih je vraćeno na posao zato što se nekome nije svidelo što radi u NBS, davao je tom radniku otkaz iz NBS. Da vidimo koliko to NBS plaća odštetu i kolika je to šteta NBS i koliko je utico na njen finansijski izveštaj. Koliki su ukupni troškovi materijala za izradu ličnih dokumenata, dokumenata za vozila, registarskih tablica i slično u poslednje četiri godine? Da li su troškovi smanjeni u prethodne dve godine i ako jesu za koliko? Razlika za smanjene troškove je završila u nečijem džepu. Voleo bih da istražni organi istraže i u kom džepu i u čijem džepu? Kolika je vrednost nabavki Zavodu za izradu novčanica sprovedenih u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, a kolika je vrednost nabavke bez primene Zakona o javnim nabavkama u ovoj ili prethodnoj godini u odnosu na 2010, 2011. godinu? Da li je povećana transparentnost nabavki kod tih nabavki koje su ranije tretirane kaopovoljne i poverljive javne nabavke? Razlika je verovatno opet završila u nečijem džepu, pa molim istražne organe da istraže u čijem džepu?
Zahvaljujem. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković, Konstantin Arsenović, Borisav Kovačević, dr Dijana Vukomanović, Milisav Petronijević, Siniša Maksimović i Olena Papuga. Nastavićemo sa radom u 13,00 časova iz dva razloga. Jedan razlog je što opet nema direktnog prenosa. Sačekaćemo,prenosi se konferencija Poverenice za zaštitu ravnopravnosti. Mislim da parlament ipak mora da ima direktne televizijske prenose. Ne može to da se ponavlja iz dana u dan. Drugi razlog je da ministar koji je ovlašćen danas po narednim tačkama dnevnog reda završi razgovore sa jednim od ministar odbrane koji mu je sada u poseti. Imamo obećanje da će to takođe biti gotovo do 13,00 časova. Samo je potrebno da ispunimo uslove za rad. [[Posle pauze]] Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 4. i 5. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Ivice Dačića prvog potpredsednika Vlade i ministra spoljnih poslova Nikole Selakovića, dobar dan ministre, ministra pravde i Bratislava Gašića ministra odbrane, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i Branka Latinović ambasador u Ministarstvu spoljnih poslova, Goran Matić direktor Kancelarije saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka, i Zlatko Petrović viši savetnik u Ministarstvu pravde. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres i molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, što je većina grupa već i učinila. Dakle, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem, Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Da li predstavnik predlagača, ministar odbrane Bratislav Gašić, želi reč? (Da.) Izvolite ministre.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi narodni poslanici, predlog zakona koji je pred vama potvrđuje se ugovor o trgovini naoružanjem koji je usvojila Generalna skupština UN od 2. aprila 2013. godine. Kao prvi međunarodni dokument koji na sveobuhvatan način reguliše pitanje izvoza uvoza, tranzita, pretovara i posredovanja, odnosno transfera konvencionalnog naoružanja. Pripreme i sami pregovori za usvajanje ovog ugovora su trajali sedam godina i on ujedno predstavlja prvi multilateralni sporazum, koji između ostalog definiše principe i kriterijume za izvoz naoružanja, koji su u skladu sa međunarodnim pravom i relevantnim međunarodnim obavezama u toj oblasti. Ugovor o trgovini naoružanjem je usvojen u skladu sa članom 26. Povelja Ujedinjenih nacija, uspostavljanje, očuvanje mira i bezbednosti u svetu dok je njegov sadržaj razrađen u skladu sa smernicama Komisije za razoružanje u vezi sa međunarodnim transferima oružja koju je usvojila Generalna skupština Rezolucijom od 6. decembra 1991. godine. Ugovor o trgovini naoružanja, rezultat je angažovanja velikog broja država članica UN, da se donese pravno obavezujući međunarodni dokument, koji na sveobuhvatan način reguliše principe, kriterijume i zabrane kojim će se države rukovoditi, prilikom odobravanja izvoza, uvoza, tranzita, pretovara i posredovanja, odnosno sva relevantna pitanja u vezi sa transferom naoružanja, kao i tipovima naoružanja, na koje se dogovoreni principi i kriterijumi, odnose. Usvajanje ugovora o trgovini naoružanja su aktivno podržale države članice EU. Ugovor je do sada potpisala 121 država, a ratifikovale su ga 54, uz napomenu da je za stupanje na snagu potrebno da ga ratifikuje 50 država. Skoro sve države iz našeg susedstva, osim BiH, nisu ratifikovale ugovor o trgovini naoružanja. Republika Srbija je potpisala ovaj ugovor 12. avgusta 2013. godine. Ovaj ugovor reguliše kategorije naoružanja, na koje se odnosi zabrane, kriterijumi, o čemu svaka država vodi računa prilikom donošenja odluka o izvozu, kao i druga pitanja u vezi sa transferom naoružanja. Jedan od ciljeva donošenja ugovora trgovine naoružanjem je da se smanji, što je moguće više, nelegalna trgovina naoružanja. S toga ovaj ugovor reguliše i pitanje u vezi sa tranzitom, posredovanjem i preusmeravanjem, a sve sa ciljem da se spreči ilegalna trgovina naoružanja koja poprima zabrinjavajuće razmere u svetu. Potpisivanje, odnosno ratifikacija ugovora o trgovini naoružanja za Republiku Srbiju ne otvara novu obavezu u odnosu na postojeće zakonodavne regulative, jer je u svemu naše zakonodavstvo dovelo u sklad sa modernim standardima i politikom koja se primenjuje u oblasti izvozne kontrole naoružanja, odnosno sa standardima EU. Ugovor o trgovini naoružanja, u osnovi kodifikuje principe i kriterijume o izvozu naoružanja, koji su definisani u kodeksu ponašanja EU, kojim je Republika Srbija pristupila 3. decembra 2008. godine i međunarodnu kontrolu izvoznih aranžmana za čije članstvo je podnela zahtev ili ima nameru da to učini. Podsećam da je u tom smislu usvojen Zakon o uvozu i izvozu robe dvostruke namene, novembra meseca 2013. godine i nedavno Zakon o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme, koje su u celosti usaglašene sa principima i standardima EU, kao i relevantnim obavezama, koje nastaju na osnovu ovog ugovora. Osnovni principi na kojima se zasniva ovaj ugovor su sledeći – prirodno pravo svih država na individualnu i kolektivnu samoodbranu, kako je predviđeno u članu 51. Povelje Un, odnosno poštovanje legitimnog interesa država da nabavljaju konvencionalno oružje, radi realizacije prava na samoodbranu i za mirovne operacije, kao i da proizvode, izvoze, uvoze i vrše transfer konvencionalnog oružja. Rešavanjem međunarodnih sporova mirnim putem, ne ugrožavajući time međunarodni mir, bezbednost i pravdu, shodno članu 2. Povelje UN, uzdržavanja od pretnje silom, odnosno upotreba sile u međunarodnim odnosima protiv teritorijalnog integriteta ili političke nezavisnosti, bilo koje države i na bilo koji način koji nije u skladu sa ciljevima UN, shodno članu 2. Povelje UN. Nemešanje pitanja koja suštinski podležu unutrašnjoj jurisdikciji, bilo koje države, shodno članu 2. Povelje UN, poštovanje i obezbeđivanje poštovanja međunarodnog humanitarnog prava u skladu, između ostalog, sa Ženevskom konvencijom iz 1949. godine, kao i poštovanje i obezbeđivanje ljudskih prava u skladu, između ostalog, sa Poveljom UN i opštom Deklaracijom o ljudskim pravima. Odgovornost svih država, da u skladu sa svojim međunarodnim obavezama, efikasno regulišu međunarodnu trgovinu konvencionalnim oružjem, sprečavaju njegovu zloupotrebu, kao i da je primarna odgovornost svih država, da uspostavljaju i primenjuju svoj sistem unutrašnje kontrole i primena ovog ugovora na dosledan i objektivan način, bez diskriminacije. Republika Srbije je jedan od značajnih proizvođača izvoznika proizvoda namenske industrije, a potpisivanje i ratifikacijom ugovora o trgovini naoružanja Republika Srbija će dalje ojačati svoje ukupne administrativne i druge kapacitete u ovoj oblasti. Na taj način će se uključiti u grupu onih država koje izvršavaju svoje međunarodne obaveze, kada se radi o transferu konvencionalnog naoružanja, čime će potvrditi da u svemu sledi politiku, ciljeve i standarde EU u ovoj oblasti. Republika Srbija je u fazi regulisanja svog statusa u međunarodnim izvoznim kontrolnim aranžmanima. Naime, 30. aprila 2013. godine, okončana je procedura i regulisan status u prestižnom međunarodnom izvoznom kontrolnom aranžmanu, grupi nuklearnog snabdevača, čija je postala 49 članica. U toku je proces regulisanja statusa u prestižnom basenarskom aranžmanu, za koji je podnet zahtev još 2009. godine. Republika Srbija namerava da uskoro podnese zahtev i za regulisanje članstva i u drugim kontrolnim aranžmanima, kao što je australijska grupa, ZIGER Komitet i kontrolni režim za raketnu tehnologiju. Regulisanje statusa u ovim međunarodnim izvoznim aranžmanima je od posebnog značaja, jer se radi o jednoj od obaveza, u procesu pregovora sa EU. Nakon usvajanja ugovora o trgovini naoružanjem, otpočele su intenzivne diplomatske aktivnosti, u cilju priprema za njegovu primenu, nakon stupanja na snagu. Nekoliko država je već podnelo zvanične kandidature za sedišta budućeg sekretarijata ovog ugovora, a neke su kandidovale svoje predstavnike za buduće funkcije, šefa sekretarijata, takođe se paralelno odvijaju aktivnosti na osposobljavanju strana za njegovu primenu. Republika Srbija želi da bude deo tih značajnih međunarodnih aktivnosti zašta će se otvoriti uslovi da u njima učestvuje u punom kapacitetu nakon što Narodna skupština usvoji Zakon o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka, pred vama je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije koji je potpisan u Madridu 13. marta 2014. godine. Radi se o opštem sporazumu koji je Republika Srbija zaključila u skladu sa Zakonom o tajnosti podataka i ostvarenim dobrim bilateralnim odnosima sa Kraljevinom Španijom, saglasno sporazumu sa organizacijom Severno-atlantskog pakta o bezbednosti informacija i kodeksu o postupanju od 1. oktobra 2008. godine, i Sporazuma sa EU o bezbednosnim procedurama za razmenu i zaštitu tajnih podataka i upravljanje krizama od 26. maja 2011. godine, koji je potvrdila Narodna skupština. Prema dokumentima NATO i EU koji uređuju ovu oblast, osnovni preduslovi za saradnju u oblasti razmene i zaštite tajnih podatka su: da druga država ima institucionalne kapacitete, odnosno jedan organ nadležan za sprovođenje nacionalne politike za koju se koristi termin „nacionalni bezbednosni organ“, i da je nacionalna politika zaštita tajnih podataka definisana kroz nacionalno zakonodavstvo koji će urediti sve oblasti u zaštiti tajnih podataka, i da će uspostavljanje registarskog sistema za čuvanje i rukovanje tajnim podacima. Donošenje zakona o tajnosti podataka i uspostavljanje Kancelarije za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka u Republici Srbiji, ispunjeni su preduslovi za saradnju u oblasti razmene i zaštite tajnih podataka. Sporazumi ove vrste zaključeni su do sada sa Slovačkom Republikom, Republikom Bugarskom, BiH, Češkom Republikom, Slovenijom i Makedonijom. Bilateralni odnosi sa Kraljevinom Španijom sa kojom su diplomatski odnosi uspostavljeni 1916. godine, veoma su dobri i karakterišu ih intenzivan politički dijalog. Glavni segmenti ukupne saradnje dve zemlje su visok stepen policijske saradnje, dobra vojna saradnja i ekonomska saradnja koja je ispod privrednih potencijala dve zemlje. Kraljevina Španija aktivno podržava Republiku Srbiju u procesu evropskih integracija. Zastupa stav da je Republika Srbija zaslužila da dobije početak pregovora za članstvo jer je dokazala privrženost dijalogu, poštovala postignute dogovore, sprovela reforme i dala doprinos uspostavljanju dobrosusedskih odnosa u regionu. Zastupa principijelnu poziciju nepriznavanja tzv. „države Kosovo“, kao članica EU i NATO izražava zabrinutost zbog podrške institucija EU i evro-atlantskihstruktura institucijama tzv. Republike Kosovo. U okviru saradnje u oblasti odbrane i vojne saradnje potvrđen memorandum o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Španije o saradnji u oblasti odbrane, koji je potpisan u Madridu 9. marta 2009. godine. Najznačajnija saradnja ostvarena je u okviru multi-nacionalne operacije UN u Republici Liban, koje je Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije, u ovom trenutku učestvuje sa 141 pripadnikom u okviru španskog kontingenta. Policijska saradnja bazira se na sporazumu o policijskoj saradnji u oblasti borbe protiv kriminala. Španska strana je zainteresovana za unapređenje saradnje u ovoj oblasti kroz realizaciju niza aktivnosti kao što su rad mešovite komisije, naučno-policijsku saradnju, tvining-projekte, nadzor granice i bolje korišćenje fondova EU. Imajući navedeno uvidu Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo odbrane, pokrenuli su inicijativu za uspostavljanje saradnje sa organom nadležnim za zaštitu tajnih podataka u Kraljevini Španiji, radi zaključivanja sporazuma kojim će biti uređena oblast razmene i zaštita tajnih podataka. Zvanična inicijativa za saradnju sa španskom stranom pokrenuta je u junu 2012. godine, a konačan dogovor o počinjanju saradnje postignut je početkom 2013. godine, kada je španska strna ponudila nacrt sporazuma. U toku pregovora uzajamno je predstavljeno nacionalno zakonodavstvo u oblasti razmene i zaštita tajnih podataka, organizacija, nadležnost organa u oblasti zaštite tajnih podataka u svim njegovim segmentima. Predmetnim sporazumom koji je tipskog karaktera definišu se tajni podaci koji su predmet razmene, nadležni organi, oznake tajnosti, bezbednosni sertifikati, način korišćenja, umnožavanja, uništavanja i prenosa tajnih podataka kao i druga opšta pitanja. Zaključivanje ovog sporazuma doprineće unapređenju bilateralne saradnje sa Kraljevinom Španijom u sektoru bezbednosti, zajedničkom delovanju protiv izazova, rizika i pretnji, saradnje državnih organa u oblasti unutrašnjih poslova, pravosuđa, spoljnih poslova, odbrane i službi bezbednosti. Takođe, stvoriće se uslovi za saradnju svih državnih organa sa privrednim subjektima sa teritorije druge države čije poslovanje se odnosi na oblast namenske industrije, proizvodnju roba i pružanju usluga za potrebe bezbednosnog sektora. Dame i gospodo narodni poslanici, očekujem da ćete ova dva zakona da izglasate u danu za glasanje. Hvala puno.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici političkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite. (Dragan Jovanović, s mesta: E…)
Poštovani gospodine ministre, uvaženi predsedavajući, kolege poslanici koji dobacujete na pomen mog imena, ja vas uvažavam bez obzira. Pre svega želim da kažem da će DS podržati oba predloga zakona. Smatramo da su oba predloga svrsishodna, dobra za našu državu i za našu odbrambenu industriju pre svega, ali dobra i za po pitanju Sporazuma o tajnosti podataka koje razmenjujemo jer smatramo da je to način da ne samo govorimo nekim našim, tzv. „tajnama“, već da dođemo u priliku da sa jednom ozbiljnom državom kao što je Španija razmenjujemo podatke koji su od opšteg interesa ne samo za Srbiju i Španiju, već, da kažem i za ceo svet. Činjenica da smo zajedno u jednoj velikoj mirovnoj misiji u Libanu govori o tome da imamo veliki stepen razumevanja naših oružanih snaga i španskih i to je nešto što je jako dobro. Moje izlaganje će se fokusirati da naoružanje kao takvo, mislim da postoji velika mistika, čak i u parlametnu a i među građanima Srbije i mislim da smo dužni da danas tu mistiku ako možemo demistifikujemo u jednom delu i da konačno kažemo šta to Srbija radi, koji su to interesi, od kad to datira? Fabrike naoružanja i vojne opreme koje su formirane u tadašnjoj Jugoslaviji nakon Drugog svetskog rata, a i pre toga su bile izraz potreba oružanih snaga tadašnje Jugoslavije, pre svega zarad odbrane svoje zemlje i nisu postojale namere u to vreme da se to naoružanje, vojna oprema prodaje. Do devedesetih godina Jugoslavija tadašnja jednim delom i to velikim delom je i Srbija učestvovala u proizvodnji i složenih borovih sistema. Tadašnja Jugoslavija je proizvodila u korporaciji sa Rumunijom čak borbeni avion. Poznato je da je bio jedan veliki projekat supersoničnog aviona koji nažalost nije zaživeo i onda dolazimo u situaciju devedesetih godina kada što zbog sankcija, što zbog devastirane privrede, praktično izvoz naoružanja i vojne opreme se obustavlja, a proizvodnja ostaje samo unutar naše zemlje. Konačno 1999. godine usled bombardovanja, sve fabrike u velikoj meri devastirane, izuzev „Prvog Partizana“ u Užicu koji se nalazi unutar jedne planine još od 40-ih godina prošlog veka što je nju spasilo, ali i ta fabrika upravo zbog tog prostora trpi probleme i verujem da će se naći dovoljno razuma i pameti da se pomogne toj fabrici da izađe iz te tzv. „rupe“ kako je oni zovu i da fabrika „Prvi Partizan“ bude i nastavi da bude ono što jeste, a to je u stvari lider u proizvodnji pre svega municije na celom Balkanu a verujemo da možda bude i šire. Ono što građani Srbije treba da znaju, to je da je Srbija po istraživanju Instituta za međunarodne i razvojne studije iz Ženeve, 2010. godine proglašena da je četvrta u svetu po transparentnosti podataka o izvozu oružja. Ispred nas su bili samo Švajcarska, Velika Britanija i Nemačka. Dakle, ne postoji neka velika mistifikacija kada govorimo o trgovini naoružanjem, vojnom opremom, bar kada se govori o Srbiji i mislim da već jedno izvesno vreme, a mogu da kažem da je to dug vremenski rok, Srbija nije dolazila pod udar interesovanja niti UN, niti pojedinih država EU pre svega zbog toga što poštuje sva međunarodna pravila i sve one obaveze koje postoje. Ono što je činjenica, a to ću da pokažem pošto je ovih dana dosta popularno da se pokazuju razni dijagrami, zamoliću kameru ako može da uveliča, ovo su otprilike godine koje su bile do 2007. godine. Više-manje od 50 miliona dolara padali smo na 35, da bi 2007. godine krenuli u jednu izuzetno veliku i živu diplomatsku aktivnost, da bi došli na nekih prosečnih gotovo 250 miliona dolara. Ovo su podaci koji su dostupni svima u javnosti, ovo nije nikakva tajna i mislim da je to jedan maksimum ako računamo šta je to što je naša proizvodnja. U to vreme, kada smo imali tih 250 miliona, nismo imali takozvanu mogućnost transfera tehnologije, odnosno prvi veliki ugovori koji su nastupili nakon tog vremena, krajem 2011. godine počeli su da se rade, se tiču velikih ugovora u Alžiru, u Azerbejdžanu, a to su ugovori koji ne uključuju isključivo naše proizvode, već uključuju i proizvode koji se asembliraju u Srbiji i kasnije se instaliraju upravo u tim zemljama. Mislim da trebam da skrenem pažnju nekoliko sekvenca koje postoje kao problem. Pre neki dan sam pričao da se ovde vrši jedan veliki eksperiment i taj eksperiment je započet 2012. godine, a to je eksperiment u vođenju javnih finansija koje su oštetile veliki deo javnih institucija, a ono o čemu sam ja posebno vodio brigu, mislim da smo oštetili i Ministarstvo odbrane. Odluka Vlade Republike Srbije, a kasnije je potvrđena kroz Zakon o budžetskom sistemu, da se praktično svim institutima i institucijama u Republici oduzmu sopstveni prihodi i da ti sopstveni prihodi idu u budžet Republike Srbije praktično je onemogućila dalji razvoj naše urbane industrije koji je bio, da kažem, motor, kada govorimo o razvoju, i mislim pre svega na Vojno-tehnički institut koji, nažalost, više nema sopstvene prihode i zbog tih sopstvenih prihoda kaskaju i imaju puno problema. Šta to znači? To znači da su, recimo, u nekom prošlom periodu izvršavali uslugu u čuvenom nadzvučnom zidu koji postoji u VTI, naplaćivali tu uslugu i taj novac je ostajao VTI, koji se kasnije reinvesitrao u Vojno-tehnički institut. Danas tu uslugu ne vrše, jer taj novac više ne ostaje u unutar VTI, a troškove bi snosio VTI. Mislim da je to jedan od onih segmenata koji su problematične i ja bih vas molio da u rebalansu, odnosno u budžetu za sledeću godinu, ukoliko imate uticaja, a verujem da imate, gospodine ministre, ja sam taj uticaj ostvario, da pokušate da vratite sopstvene prihode svima u sistemu odbrane, pogotovo VTI koji je radio i dan danas radi na razvoju najvećeg dela upravo onog naoružanja i vojne opreme koja se pojavilo na našoj Paradi, koja je održana pre 10-akdana. Kada ovo govorim, govorim vrlo smisleno. Da nije došlo do tih grešaka mislim da onaj dan i bespilotna letelica „Vrabac“ i bespilotna letelica „Pegaz“ i novo terensko vozilo iz Kragujevca ne bi bili samo onako kao makete prikazani na toj Paradi, već bi nadleteli, snimali i prikazivali mogućnost naših bespilotnih letelica, jer ste taj dan imali priliku da pokažete svim onim vojnim izaslanicima koji su bili prisutni šta je to što je domet i domen naše obrane industrije i da konačno i iskoračimo iz Srbije i da ponudimo i te proizvode van granice naše zemlje. Ono što je važno reći i mislim da je možda i ključ uspeha povratka naše obrambene industrije na svetsko tržište, a to je shvatimo da je oružje u dobroj meri politički proizvod. Srbija danas izvozi naoružanje i vojnu opremu od Indonezije do Amerike. Malo građana Srbije zna da je Amerika takođe veliki kupac naših proizvoda, ali i da postoje oni tradicionalni kupci kao što su zemlje Bliskog Istoka, Afrike, sa kojima održavamo dugotrajne, politički, diplomatski, prijateljski dobre odnose. Da bi 2007. godine, pa kasnije 2008, 2009, 2010, 2011. i 2012. godine došli u mogućnost da imamo ovoliki skok prodaje i proizvodnje našeg naoružanja i vojne opreme, pre svega smo morali da napravimo jednu ozbiljnu diplomatsku aktivnost i da se potrudimo da sa najvišim državnicima tih država, govorim i o u to vreme Iraku, i o Alžiru i o Azerbejdžanu, napravimo takvu atmosferu da konačno oni budu kupci kao što su nekada bili. Znam da ste imali priliku da posetite Azerbejdžan. Mislim da je to u ovih dve i po godine sa pozicije ministra odbrane velika stvar, ali isto tako mala stvar u odnosu na mogućnosti koje su bile prisutne, jer, nažalost, ni ministar Vučić, ni kasnije ministar Rodić nisu posvećivali veliku pažnju tom delu poslu. Znam da je ministar Vučić boravio u Angoli. Znam celu priču i oko bolnice koja je trebala tamo da se zida. Znam priču i o kamenu temeljcu. Međutim, to, nažalost, nije u fazi realizacije i mislim da morate da shvatite da je ovo jedan posao u kome vrlo mali procenat bude uspešan. Ovih dana čitamo u medijima kako naša odbrambena industrija beleži izuzetno veliki rast u ugovaranju. To je priča koja je pandam priči o tome da u Srbiji imamo veliki pad nezaposlenosti. Ako se građani iz Srbije odsele, imaćemo još veći pad nezaposlenosti. Ugovaranje u ovom poslu bez realizacije ne znači ništa. Ono što građane Srbije interesuje, a pre svega radnike u fabrikama jeste kolika će biti realizacija, da li će ta realizacija pratiti trendove koji su nastali od 2008. godine do 2012. godine ili će ti trendovi biti kao što su od 2012. godine do danas, a to je smanjenje – smanjenje realizacije, smanjenje broja zaposlenih i strukturni problemi u koje ulazimo i iz kojih, nažalost, nismo izašli još od devedesetih godina? Lično smatram da je Vlada Srbija, i ona u kojoj sam i ja bio i pre mene, znači, nemajte imati dilemu uopšte, nije u potpunosti razumela potrebe srpske odbrambene industrije, industrije koja je sada već preko 90% orijentisana izvozno. Niko nije od ministara finansija imao sluha da je to jedna od industrija u koju treba da se investira ne zato što je tim ljudima neophodan novac da bi samo radili, već zato što je ta industrija 1999. godine porušena. Da bi mogli da računamo na nju ozbiljnije, neophodno je da se investira novac. Mi smo 2011. godine pokušali, a očekujem da vi to nastavite, da pokrenemo proizvodnju na jedan drugi način. Tada su pokrenute i fabrike u „Prvom Partizanu“ i posebne linije u „Slobodi“ Čačak i kovačnica u „Krišiku“ i mnogo toga. Ovo govorim sve zato što smo juče imali dva zakona o kojima smo vodili žučnu raspravu i gde je većina odlučila da se smanje penzije i plate građanima Srbije koji rade u javnom sektoru. Javni sektor u Srbiji je i srpska odbrambena industrija. Praktično, od 1. novembra ove male plate koje imaju radnici u odbrambenoj industriji, koji su orijentisani izvozno, imaće još manje plate i to nekih 10%. Mislim da je to nešto što morate naći način kako da to prenebregnete, a to možete samo i isključivo ukoliko povećate obim proizvodnje, a to možete samo ako povećate svoje diplomatske aktivnosti da bi se naše oružje i naši proizvodi našli van granica naše zemlje, kupljeni od onih kupaca koji su tradicionalno poštovali i danas poštuju našu proizvodnju. Jako je dobro što je Vlada nakon 2012. godine prihvatila naše inicijative koje se tiču daljeg pridruživanja EU. Podsećam da je neposredno pre 2012. godine prva mirovna misija u kojoj smo mi učestvovali u okviru EU održana na brodu francuskom „Atlanta“. Kandidovali smo se za Evropsku odbrambenu agenciju. Međutim, ono što mislim da je loše to je što je u sklopu Vojske Srbije zaustavljena kodifikacija po NATO standardu. Ukoliko se to, da kažem kolokvijalno, ne otčepi u najkraćem mogućem roku, bojim se da će naša industrija gubiti kupce, jer je to jedna potreba danas u svetu. Svi proizvodi namenske industrije su kodifikovani i postoje kataloški brojevi. Ukolikone budemo u svim katalozima, to je problem za izvoz. Činjenica jeste da Srbija ima veliku mogućnost izvoza i na istoku i na zapadu zato što su naši proizvodi pogodni, orjentisani i prema istoku i prema zapadu, odnosno kalibri koje proizvodimo su orjentisani i prema istoku i prema zapadu i zbog toga sam rekao pre neki dan u jednoj emisiji kada su me pitali kako je moguće da u sukobu koji se dešava trenutno na bliskom istoku, naša municija bude u prvih pet municija koje se tamo nalaze, rekao sam da me čudi da nismo u prve tri, jer verujem da možemo da povećamo. Naravno, ne podržavam i to nije odgovornost naše države, niti vas, niti bilo koga u ovoj državi kada se to oružje nađe u rukama nekih terorista. To je odgovornost pre svega onih koji to oružje ne zaštite na adekvatan način kada ga dobiju. Verujem da ova tema nije svima interesantna, ali bih vas zamolio neka izađu iz sale ako ne mogu da slušaju, pošto ne mogu da vičem.
Gospodine Šutanovac, čujemo vas mi ovde. Ništa se ne sekirajte.
Pa vi me čujete, ali ja ne mogu da čujem sebe od toga što oni dobacuju. Gospodine ministre, niste vi, ali naprosto je govoreno u proteklom periodu dosta toga o odbrambenoj industriji. Govoreno je i o „Krušiku“ i o „Jugoimportu“. Ja imam egzaktne podatke i želim da ih kažem. Znate vi da sam ja dobro informisan. Nije ovo nikakva tajna, ovo može da se nađe i na sajtovima. Jako bi bilo dobro da se pozabavite nečim što je ovde prezentovano kao veliki uspeh, a nažalost nije. Fabrika „Krušik“ za dve godine ima 22% manje zaposlenih radnika. Znači, nekih 350 radnika radi manje u „Krušiku“. Činjenica jeste da je nominalno plata hiljadu ili dve hiljade dinara veća nego što je bila pre dve godine. Sa ovim vašim smanjenjem biće opet hiljadu, dve manje nego što je bila. Ako računamo koliki je evro, opet ljudi gube veliku količinu novca, a rade isti posao. Međutim, ovo što je problem, to je što u realizaciji poslova u odnosu na prošlu godinu imate 7% manje prihoda u odnosu na prošlu godinu. Takođe, prosečna zarada je 11% manja nego prošle godine u istom periodu. Ovo govorim zato što smo slušali da je ove godine novi menadžment, koji je postavljen od strane Vlade i koji je partijski obeležen, napravio dva i po puta veći rezultat nego što je bio. Imate li ideju koliko je dva i po puta više? Da su rekli - 0,25 puta više, to bi bilo, da kažem, prihvatljivo, ali dva i po puta više, prosto nije činjenica. Takođe, analizirajući na koji način i kako danas radi naša firma koja je do skoro, do pre nekih četiri, pet godina bila, da kažem, trgovačka, SDPR, u međuvremenu je postala čak i proizvođačka, znači, ima proizvodnju, dolazimo do zaključka da se tamo dešavaju stvari koje ne idu u korist niti sistemu odbrane, niti budžetu Vlade Republike Srbije. Ako kažemo da se u centralnoj zgradi ili oko nje brojno stanje onih koji su zaposleni se povećao sa 300 na 600, postavlja se pitanje zbog čega? Koji obim posla rade ljudi po kancelarijama da bi se praktično duplirano brojno stanje? Verujte mi, možete da mi odgovorite, ali mogu da vam donesem i imena zaposlenih, tako da ne polemišemo o tome. To su činjenice. Vi to znate. Ono što je poražavajuće, to je da u odnosu na prva tri kvartala 2012. godine i prva tri kvartala 2014. godine imate prihod koji je 49,77% manji nego što je bio 2012. godine. Ovo ne govorim zato što će neko protumačiti da se mi hvalimo. Mislim da će građani Srbije vrlo brzo ustanoviti ko je radio dobro, ko je radio bolje, ko radi loše. Ovo govorim iz jednog razloga što mislim da ne posvećujete dovoljno pažnju, vi, lično verujem da posvećujete, ali pošto ste u dve godine promenili tri ministra i vi ste, ako ne znate, jedanaesti ministar za 14 godina u Ministarstvu odbrane, od toga sam ja Ministarstvo vodio pet godina, znači, imamo 10 ministara u devet godina, i teško može da se stigne da se sagleda cela problematika koja postoji. Molim vas da posebno obratite pažnju na one segmente trgovine i proizvodnje tamo gde ste vi, kao Vlada, promenili direktore u želji da postavite, pretpostavljam, bolje, a rezultati su lošiji. Zašto vam ovo govorim? Zato što među sindikatima, među zaposlenima, među menadžmentima više fabrika govori se da se spremaju takođe neke partijske seče, da se spremaju neki novi direktori u uspešnim preduzećima. Ja imam bojazan da ti novi direktori neće umeti da vode te fabrike, kao što novi direktor u „Krušiku“ ne ume da vodi tu fabriku. Tema o kojoj smo mi razgovarali u ovoj Skupštini, o kojoj se pričalo, o 27 sekretarica, o zimskim i letnjim gumama na automobilu, o troškovima za mobilni telefon itd, je tema koja nije za ovaj nivo razgovora. Govorim vam da, bojim se, ukoliko se nastavi sa takvim aktivnostima, da će i fabrike, kao što je „Prvi partizan“,koji ima izuzetno kvalitetan menadžment, doći u situaciju da nema rezultate na nivou na kojem ih sada ima. Želim da znate i to i javnost Srbije treba da zna, nijedan direktor namenske industrije, odnosno samo jedan direktor namenske industrije je u mandatu bivše Vlade zamenjen. Svi su nasleđeni. Te ljude sam upoznao kao i vi. Ostavili smo one koji su uspešni. Koliko znam, nijedan nije član ni jedne stranke, kažem nijedne, osim sad iz „Krušika“ član, aktivista, funkcioner, sada već ne znam, isto kao i u SDPR-u. Apelujem na vas da postupate na način analize rada, a ne na osnovu pritisaka lokalnih odbora pojedinih partija, koji misle da je odbrambena industrija upravo plen, a ne mogućnost za razvoj Srbije. Ovih dana smo imali, takođe, u medijima izuzetno veliku priču oko toga ko su najveći poreski dužnici i pojavljuju se dve fabrike odbrambene industrije i to je potpuna istina. Mislim da treba da nađemo svi zajedno mogućnost da se taj dug konvertuje i da se pomogne tim fabrikama da dobiju makar izgled kao pre 1999. godine. Nije pošteno stavljati u isti koš privatnike koji su se obogatili u ovim godinama i fabrike koje su bombardovane i koje su same sebe dizale na nivo koji je bio pre 1999. godine. Ovo je sugestija. Nadam se da ste ovu diskusiju shvatili na jedan korektan način, kao što sam je izneo. Nije mi ideja da kritikujem, naprotiv. Čujem da ste aktivni, čujem da obilazite fabrike, ali vas samo molim da imate u vidu da za tri, četiri ili pet meseci, koliko vodite sistem, ne možete da sagleda sve činjenice, osim ako niste neki supermen, a ovde postoji samo jedan supermen u ovoj državi, znamo ko je. Znači, molim vas samo da imate u vidu da su ovo stvari od kojih zavise životi ljudi, ljudi koji su posvećeni poslu i takođe vas molim da pokušate da se diplomatski angažujete da se naše naoružanje i vojna oprema nađu na svetskom tržištu, naravno, tamo gde ovaj sporazum koji ćemo danas glasati odobrava. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, po Poslovniku.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Član 107. Mislim da je govornik na sednici Skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Ja sam morao da reagujem, jer je ovde iznet set neistina i laži. Ako već govorimo o poslovanju SDPR-a, nije istina da je tamo zaposleno 600 ljudi. Broj zaposlenih je ostao na nivou pre preuzimanja vlasti SNS i pre postavljenja ministra. to je potpuna neistina. Šta više, SDPR je napravio i određene pomake u samom svom radu, što se tiče budžeta, što se tiče isporuke. Samo bih zamolio da reagujete na ovakve gnusne laži, jer je zaista nedopustivo da neko ko je sistematski uništavao vojnu oblast danas drži predavanja, ali hajde da se drže predavanja na osnovu činjenica ili nekih stvari koje su potkrepljene istinom, nego je ovo zaista jedna velika neistina. Hvala.
Zahvaljujem. Smatram da Poslovnik nije prekršen. Ne mogu da znam kako pojedina preduzeća koja se bave proizvodnjom odbrambene industrije posluju. Možda je moje mišljenje neko subjektivno, ne mora da znači da je objektivno, tako da sam pustio kolegu Šutanovca da kaže to što je hteo. Naravno, narodni poslanici mogu da suprotstave argumente jedni drugima i da na osnovu toga dođemo do nekog zaključka. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Aleksandar Jovičić, s mesta: Ne.) Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, po Poslovniku.
Član 107. Gospodine Arsiću, kada narodni poslanik kaže da drugi narodni poslanik laže, a laganje je kućno vaspitanje, nema tu članova, kada narodni poslanik u obrazloženju povrede Poslovnika kaže da je njegov prethodnik lagao, a vi ne odreagujete, to je već kršenje Poslovnika. Dakle, ako ne možete vi da vodite sednicu, prepustite nekome ko može. Ako ne možete da edukujete poslanike kućnom vaspitanju, i to vas razumem, ali možete da uputite opomenu i da kažete – izvinite, to se ne radi. Ja ću dokumentovati sve što sam rekao, sve ću dokumentovati. Održaću ako treba i jedno predavanje, možemo i van sale, nije problem. Ko je zainteresovan, održaću predavanje za sat vremena kada se završi, posebno oni koji nisu služili vojsku imaće mogućnosti da sede u prvom redu. Znači, molim vas samo kada se kaže – laže, za mene je to uvreda.
U redu, razumeli smo se. Evo, izvinjavam se gospodinu Šutanovcu što nisam reagovao kad aje u pitanju reč laž. Molim kolege narodne poslanike da od sad koriste drugi izraz, a to je – ne govore istinu. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, ja mogu da razumem da imate senzibilitet za određene stvari ili određenu stranu ove sale, ali morate da znate da predavanja mogu da drže samo profesori, samo oni akreditovani i atestirani, da drže predavanja na fakultetima, u školama. Samo mi nije jasno kako ne možete da reagujete na lažno predstavljanje prethodnog govornika? Sada se predstavlja kao profesionalac, sada se predstavlja kao profesor, sada se predstavlja kao ne znam šta. To bar možete da znate ukoliko ne znate za podatke i za odlične poslovne rezultate koje je postigao SDPR. U redu, ne morate da znate, ali morate da znate da ukoliko ispred imena i prezimena nekoga ne stoji profesor, nema pravo da se predstavlja kao profesor i predavač i da predaje širokim narodnim masama. Kako je predavao, tako smo i prošli, nažalost, veoma loše. Zbog toga morate da reagujete na lažno predstavljanje.
Kolega Babiću, ja nemam nameru da nekoga ubeđujem da li je neko profesor ili ne. Svako ima pravo da smatra da zna onoliko koliko misli da zna, a kakav je predavač, zavisi od toga koliko će ljudi da ga sluša. Tako da nisam hteo nikoga da sprečavam u vezi toga. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Poslovnik.) Gospodine Šutanovac, hajde da nastavimo. Nisam mogao nikako da prekršim Poslovnik. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Niste vi, nego poslanik.) Ne može poslanik da prekrši Poslovnik. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Dozvolite mi da objasnim.) Hajde da vidim kako to može da prekrši.
Uvaženi prethodnik je rekao, član 107…
Sad je bio član 107, kolega.
Kakve veze ima? U međuvremenu je on prekršio član107. Dakle, rekao je ne možete držati predavanje ako niste profesor. Sticajem okolnosti, držao sam predavanje na „London Schooll of economics“ pre nekoliko godina, a čitam da je juče držao premijer Srbije predavanje na istoj školi gde sam ja pričao.
Kolega Šutanovac, ja sam upravo obrazložio reklamaciju povrede Poslovnika kolege Babića. Molim vas da se ne vraćate više na to. Reč ima ministar Bratislav Gašić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, to što ste pričali gospodine bivši ministre, ne znam kakve ima veze sa temom dnevnog reda, ali nije mi teško da vam odgovorim na to. Prvo ste rekli da trebamo da učinimo napor da „Prvi partizan“ izađe iz podruma ili rupe, kako ste nazvali. Očigledno da sve manje imate dobrih informacija koje dolaze kod vas iz Ministarstva odbrane, što sam naravno. Rekao sam i prošli put da će biti bitnije smanjeno, a 30. oktobra je bilo zakazano otvaranje nove fabrike „Prvog partizana“ i „Prvi partizan“ posle, eto koliko godina, a i vaš kolega to zna, napokon završava taj investicioni ciklus i mi više ništa nećemo imati od proizvodnje pod zemljom, kako je to ranije bilo. Što se tiče direktora, meni je drago, dali ste odgovor građanima Srbije kad ste rekli - naša firma SDPR, odgovor košta kako i gde radi i po kojim firmama namenske industrije, tako da mi je drago da ste to rekli. Kažete - direktori, menjamo direktore. Koji od direktora je zamenjen, a da nije nasleđen iz vremena 2007, 2008. godine? Da li je možda gospodin Gromović u „Zastava oružju“? Da li je gospodin Andrić u „Prvom partizanu“ iz Užica? Ja ne vidim, ako smo sada usaglasili statute svih preduzeća namenske industrije i želimo da raspišemo konkurse, kakav je to problem? Da li je nekome zabranjeno da konkuriše? Da li je onome ko je 11 godina direktor fabrike zabranjeno da konkuriše? Naprotiv. Radi vaše informacije, 250 miliona je bio nivo izvoza koji smo imali u namenskoj industriji i malopre ste pokazali papir i vidite da taj trend stoji stabilno. To je i na vašem papiru, koji ste pokazivali medijima, vidite da to nije palo za ove dve godine, kako vi to kažete, i dalje držimo taj pozitivan i dobar trend. Naravno, slažem se sa vama, 1999. godine 90% kapaciteta namenske industrije je bilo uništeno. Uspeli smo da 2014. godine vratimo 95% kapaciteta. Polako vraćamo i neke fabrike koje su 2005, 2004, 2006. godine izgubile tretman, pravo da budu deo namenske industrije, kao što je „Trajal“ Kruševac, kao što je „14. oktobar“, kao što su „Krušik akumulatori“, i vraćamo im dozvole. Zarad javnosti, mogu da vam pokažem, molim kamere da prikažu ovde kako je i koliko je dozvola izdato u periodu od 2008. do 2012. godine za proizvodnju i trgovinu vojnom opremom i naoružanjem i koliko je to urađeno u 2013. i 2014. godini. Godine 2008. smo imali izdatih 16 dozvola. To su egzaktni podaci. To su podaci koje možete da nađete gde god. Godine 2009. – 30, 2010. godine – 42, 2011. godine – 48, 2012. godine – 51, 2013. godine – 59 i za ovih 10 meseci u 2014. godini – 57. To je podatak koji i vi možete da proverite. Što sle tiče prijema novih radnika, takođe, nemate dovoljno dobrih informacija. „Prvi partizan“ Užice je dobio saglasnost da primi novih 150 radnika zbog otvaranja novih pogona i proces prijema tih radnika je u toku. „Krušik“ je dobio saglasnost za prijem novih 100 radnika, ali, iskreno, mi ne možemo da se borimo kada ste nam ostavili 29 sekretarica i kada ste nam ostavili administrativnog osoblja, a 10 ili 20% su bili proizvodni radnici. Ne može više po kancelarijama da se sedi. Izvolite dobili ste mogućnost prekvalifikacije. Izvolite u pogone. Izvolite da proizvedemo ono što treba da bi mogli da izvozimo. Meni je stvarno žao što smo tu možda udarili na nečiju svastiku, tetku, strinu, itd, ali imaju da rade. Pokazao sam vam prošli put podatke kolika je plata bila za vreme vašeg mandata i kako ona raste i da je u 2014. godini znatno veća, nego što je bila 2008. godine. Pročitao sam vam, gospodine Šutanovac. Vaša priča oko nasleđenih direktora, ne znam ko je smenjen i ko je promenjen. Kažete – najveći poreski dužnici. Ko je dozvolio „Zastavi oružje“ da u periodu od 2000. do 2012. godine ne plaća doprinose, poreze i sve ostalo? Morate da znate da je ova Vlada, tj. Vlada prethodna, 2013. godine, donela zaključak kojim se vrši konverzija duga u preduzećima namenske industrije. Znate li da smo došli do problema. Došli smo do vašeg koalicionog partnera Verka Stefanovića ili Stevanovića, kako mu je već ime, u Kragujevcu, koji ne želi da izvrši konverziju duga u „Zastavi oružje“ i mi tu stojimo. Taj problem nemamo u Užicu. Taj problem nemamo ni u jednoj drugoj fabrici, nemamo u Trsteniku, nemamo nigde. Taj zaključak, o kome pričate da neko ne želi da ga donese, već donet 2013. godine. Čekamo lokalne samouprave kako bi ga sproveli. Naravno, svi direktori, pa i ti koji su nasleđeni, idu na konkurs. Ministarstvo odbrane ima nadzorni karakter nad njima i traži da to bude po zakonu i po konkursu. Onaj ko bude mogao da garantuje da će svojim znanjem, svojim kapitalom da obezbedi stabilnu i pozitivno poslovanje tih fabrika biće izabran. Kako je njegovo ime? Nas to ne interesuje. Budite ubeđeni, za razliku od nekog prethodnog perioda, SNS neće da bira direktora po stranačkoj pripadnosti, nego po kvalitetu da tih 2.100 radnika, koliko imamo u „Zastavi“ u Kragujevcu, mogu da primaju urednu platu svakog petog ili 20-og. Ova Vlada je maksimalno posvećena da im pomogne u svim njihovim poslovima. Što se tiče izgubljenih prihoda Ministarstva odbrane, pa i tu nemate dovoljno dobru informaciju, jer je u budžetu za 2014. godinu dodatih pet milijardi bilo namenjeno upravo za pokrivanje tih sopstvenih prihoda, koji su prešli direktno na budžet. To se odnosi na Karađorđevo, na VMA, kako bi uredili to stanje i da ne mogu da raspolažu sopstvenim prihodima i da čekaju od države da im budu dodata dodatna sredstva. Što se VTI tiče, i tu nemate dobru informaciju, jedan deo za korišćenje aero-tunela, 70 miliona sopstvenih prihoda su ostvarili i ostalo im je za razvoj ta sredstva. Znači, nisu svima oduzeti sopstvenih prihodi. To mogu zvanično da vam dostavim. VTI ima sopstvene prihode koji im ostaju za dalji razvoj. Što nismo „vrapca“ i „pegaza“ prikazali da lete na paradi? Zato što smo imali uključene ometivače koje je proizveo VTI, pa je onda bio problem sa televizorima gde niste mogli da gledate paradu non-stop, zato što smo imali najave da su pojedine grupe želele na tu vojnu paradu da bace ljagu, senku ili kako god. To je ono što je uključeno bilo prilikom utakmice između Partizana i Bešiktaša, da ne može da se desi incident kakav smo imali pre nekih 20 dana. To je takođe zasluga VTI-a. Što se tiče transfera tehnologija, moram da vam kažem gospodine Šutanovac, da nije nekih bivših, vaših predsednika, koji sada idu i lobiraju za strane firme naoružanja i po Azerbejdžanu i po nekim drugim zemljama i dva dana pre dolaska ministra odbrane Republike Srbije, oni idu da nude proizvodne programe nekih drugih zemalja, sigurno da bi Srbija imala značajnije rezultate u transferu tehnologije i svega ostalog. Sve ovo što iznosite, ja vas molim, sve manje imate dobrih informacija. Ne znam zašto se to dešava, ali nije tačno, kao što nije tačno ni da je SDPR primio toliki broj novih radnika, ali moram da vam kažem, SDPR je pomogao budžet Republike Srbije sa preko 30 miliona evra, u ovom trenutku kada nam je to najpotrebnije. Takođe, stalno pričate o smanjenju. Ovim rebalansom, ova Vlada je bitno povela računa o Ministarstvu odbrane. Vidite i sami, kada uzmete rebalans da nama nisu smanjeni, upravo zbog potreba vojske, zbog velikih obaveza koje je vojska imala i prilikom spašavanja unesrećenog naroda u ovim elementarnim poplavama i svega ostalog što smo u 2014. godini imali, tako da Ministarstvo odbrane, iskreno, samo može da bude zadovoljno na sve ono kako je Ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije u ovom trenutku opredelila sredstva za našu dalju modernizaciju. Hvala puno.
Zahvaljujem. Gospodine Šutanovac, po kom osnovu? (Dragan Šutanovac, s mesta: Rekao je da ne znam.) Ne, ni u jednom trenutku vam nije rekao da ne znate. Dao je ministar odgovore na vaša pitanja. (Dragan Šutanovac, s mesta: Rekao je više puta da dobijam informacije…) Više puta, za vašu informaciju. Vi ste postavili pitanje gospodinu ministru. Ako neko postavlja pitanje, ja ga razumem da nešto ne zna. Ja kad znam, ja ne postavljam pitanja. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ništa me nije razumeo.) Znači, ni u jednom delu diskusije gospodina ministra nisam primetio da vas nije dobro razumeo, ili da je bilo šta uvredljivo rekao o vama. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ja vam kažem da me nije razumeo.) Ja vam kažem da vas je odlično razumeo. (Dragan Šutanovac, s mesta: Problem je.) Znači da vas niko nije razumeo. Kako mislite onda da predajete, ako vas niko ne razume? Žao mi je, gospodine Šutanovac, nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospodine ministre odbrane, SPO i DHSS smatraju neprimerenim da se hvale da su nekada sa svojim politikama bili u pravu, a da im je to vreme dalo za potvrdu i da će danas biti jedan od retkih dana u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a to je najčešće kada su u pitanju teme iz oblasti odbrane, kada će po našoj proceni sve poslaničke grupe glasati za predložene zakone. Naravno da će glasati i SPO i DHSS. O ovim zakonima možemo gledati iz tri aspekta. Jedan je vojna diplomatija i naša spoljna diplomatija, drugo je sistem bezbednosti i treće je ekonomska korist od ovih zakona. Mi smo od početka nastanka naših političkih stranaka smatrali da je diplomatija, a vojna diplomatija je jedan od važnih činilaca u spoljnoj diplomatiji jedne zemlje, najbolji sistem odbrane, da je ta oružana odbrana samo ona vrsta odbrane koja nastaje kada se iscrpe sva ostala moguća sredstva i zbog toga smo onih nesrećnih devedesetih godina imali sukob dve strategije. Jedna je bila da se Knin brani u Beogradu, a druga je bila da se Beograd brani u Kninu. Mi smo smatrali da se upravo Knin brani u Beogradu i da se brani na taj način što vodimo dobru spoljnu politiku, što dobro razumemo međunarodne odnose i okolnosti, što dobro poznajemo naše mesto u međunarodnoj zajednici, našu snagu, našu moć i naš uticaj. Dobro je za našu političku scenu, dobro je za zemlju, dobro je za našu ekonomiju, dobro je za vojsku Srbije koju izuzetno poštujemo, da su danas sve političke stranke na tragu ove politike. Ugovor o trgovini naoružanjem je ugovor koji je usvojila Generalna skupština UN 2013. godine, koji je do sada potpisalo 118 država, ratifikovala 41. Potpisale su sve članice EU gde mi težimo da budemo i ratifikovala većina tih država. U najkraćem, radi o poštovanju standarda u trgovini konvencionalnim naoružanjem, uz priznavanje neotuđivog prava svake zemlje članice UN na samoodbranu u uslovima koji treba prethodno da budu ispunjeni. Pregovaralo se šest godina da bi se došlo do ovog dokumenta. Proces pregovaranja je bio izuzetno složen zbog suprotstavljenih interesa. Ali, ono što je najbitnije to je da se trgovina naoružanjem po ovom sporazumu učini što kredibilnijom, proces što otvorenijim, jer smo svesni činjenice da i danas u svetu cveta nelegalna trgovina naoružanjem i da su prostori bivše Jugoslavije devedesetih godina cvetali ilegalnom trgovinom oružja, posebno što se tiče naoružanja UČK i oružanih snaga u Bosni na sve tri strane. Zatim, ojačavanje saradnje među državama i namera da se na najmanju mere svede ilegalna trgovina. Mi smo 1999. godine, pre svega zbog grešaka naše spoljne politike, zbog nerazumevanja odnosa u Međunarodnoj zajednici, zbog niza zabluda da će eventualni sukob na Kosovu izazvati velike sile da krenu u treći svetski rad, da ćemo zaključiti neke saveze sa Rusijom, Beolorusijom, da će Rusi krenuti na NATO pakt itd. mi smo kao zemlja platili najveću cenu svemu tome, a od privrednih subjekata najveću cenu je platila namenska industrija koja je bila prva na meti NATO agresije. Uništeno je preko 90% kapaciteta. Ono što je dobro to je što su sve vlade posle 2000. godine, uključujući i ovu Vladu prepoznale ulogu i značaj namenske industrije i što su krenule u obnovu tih kapaciteta. Bez obzira što je potrebno da imamo sve bolje kadrove koji će odgovoriti zahtevu vremena, što se tiče proizvodnje namenske industrije, ceo svet na priznaje da mi i dalje imamo dobre kadrove i da su naši proizvodi dosta respektabilni na stranom tržištu, da ispunjavaju sve potrebne standarde i zbog toga smo mi jedni od velikih izvoznika proizvoda namenske industrije, od SAD pa nadalje. Tu treba posebno istaći Italiju, Belgiju, čak i Indoneziju i mnoge druge zemlje koje imaju puno poverenje u izvoz naše namenske industrije. Kao poslanik iz Kragujevca sam često bio u kontaktu sa zaposlenima u namenskoj industriji u „Zastava oružju“ u Kragujevcu, zbog silnih problema koji su pratili poslovanje namenske industrije. Ono što zaista treba reći sa puno hvale i sa čime možemo da se pohvalimo i toga se ne treba stideti jeste da je pored „Zastava oružja“ i „Sloboda“ iz Čačka je ostvarila značajne rezultate, „Krušik“ Valjevo, „Prvi partizan“ Užice, „Milan Blagojević“ Lučani, „Prva iskra“ Bariča, ali i oni saradnici namenske industrije „Prva petoletka“ iz Trstenika, „Teleoptik“ iz Zemuna i „Utva“ iz Pančeva. Oni zapošljavaju negde oko 9500 ljudi. Od toga je preko 7000 stalno zaposlenih, ali postoji i stalno angažovanje dodatne radne snage, što je jako značajno za našu privredu. Bez obzira što se podaci o izvozu često doživljavaju kao poslovnom tajnom, ono što sa sigurnošću možemo reći da smo značajni izvoznici proizvoda namenske industrije. Ovim putem ne bih iznosio podatke, jer podaci koji su dostupni javnosti variraju od toga da smo prošle godine izvezli preko 300 miliona dolara, do podataka koji se mogu naći na hrvatskim sajtovima da smo izvezli preko 750 miliona evra, što je podatak koji je po meni sumnjivog karaktera. Što se tiče sporazuma sa Kraljevinom Španijom, vi ste ministre rekli dosta toga što sam želeo da kažem. bez obzira na dugu bilateralnu saradnju, zaista je Kraljevina Španija, naravno meni bliska zbog svog uređenja, jer se mi zalažemo da i Srbija jednog dana bude kraljevina, jedna je od zemalja sa kojom Srbija tradicionalno ima izvanrednu saradnju, jedna od zemalja, bez obzira što je članica EU i NATO pakta, koja ima jako konstruktivan i principijelan stav što se tiče odnosa prema KiM, prema nelegalnom proglašenju nezavisnosti KiM. S druge strane, pored novog sporazuma koji smo zaključili već sa nekoliko zemalja o razmeni tajnih podataka koji se odnose ne samo na unutrašnje poslove, na odbranu, već i na mnoge druge segmente delovanja dveju država, treba reći da je zaista naša i kulturna i ekonomska i diplomatska saradnja sa Španijom stalno bila u uzlaznoj putanji i da je to jedna od retkih zemalja sa kojom nemamo tzv. otvorenih pitanja. Ja sam i član Grupe prijateljstva sa Kraljevinom Španijom i zaista imamo česte sastanke i sa otpravnikom poslova i sa gospodom sa Instituta „Servantes“. Dobra je i ta nevladina saradnja na nivou dveju zemalja i to je nešto što, čini mi se, s obzirom da je Srbija konačno shvatila svoj međunarodno pravni položaj u potpunosti, kažem pre svega zbog toga što će sve poslaničke grupe danas glasati za ova dva predloga zakona, posle svih naših lutanja, posle svih naših stradanja, mi smo konačno shvatili da je danas jedan kolektivni sistem bezbednosti, da ne postoji zemlja savremenog saveta koja se geografski nalazi na ovom podneblju koja ima tzv. individualnu bezbednost, da je to kategorija koja je u velikoj meri prevaziđena. Zbog toga, bez obzira na izuzetno poštovanje prema herojskom otporu vojske Srbije NATO paktu, najvećoj vojnoj armadi koja je postojala u istoriji sveta 1999. godine, smatrali smo da je naša tadašnja politika u velikoj meri zakazala, jer je uspela da uradi nešto što niko pre toga kod nas u našoj politici uspeo nije – da ceo svet ujedini protiv jedne male zemlje, bez obzira što izuzetno poštujemo i vojsku Srbije i sve žrtve NATO pakta, dobro je što je, evo, i Vojska Srbije za koju smatramo da je prva krenula u snažne unutrašnje reforme, sama da promeni sebe, da je pored toga što poštuje standarde koje je sama propisala, pokazala jednu veliku kadrovsku osposobljenost, jednu veliku profesionalnost, jedan veliki patriotizam. Danas mi imamo situaciju da su upravo zemlje članice NATO pakta najveći uvoznici proizvoda naše namenske industrije i uvek je dobro od neprijatelja stvoriti prijatelja, posebno kada je u pitanju neki tako snažan neprijatelj. Znamo da je kroz istoriju, i kada je bio Sanstefanski mirovni sporazum, kada su nam neke zemlje za koje smo se kleli da su nam bratske, prijateljski nastrojene itd, da je naša spoljna diplomatija uspela tada da potraži prijatelje i saveznike na drugom mestu, našla ih je i to je rezultiralo dobijanjem nezavisnosti Kneževine Srbije na Berlinskom kongresu 1878. godine. Zbog toga ja ne bih ulazio u detalje ovih sporazuma i zakonskih rešenja, ali ono što je najvažnija politička poruka, koja je za nas apsolutno prihvatljiva, to je da Vojska Srbije vodi dobru vojnu diplomatiju u periodu od 2000. godine, koju ste vi, ministre, nastavili, da Srbija vodi dobru spoljnu diplomatiju, da od toga ima korist i naša bezbednost i naša ekonomija i uvek kada dođete u Narodnu skupštinu Republike Srbije sa ovako dobrim predlozima, očekujte našu podršku. Hvala.
Reč ima ministar.
Hvala vam puno na lepim rečima. Ostao sam dužan odgovor na pitanje kodifikacije, a i vi ste sada spomenuli taj deo, vojne opreme po NATO standardima, koje je prethodni govornik spomenuo. Tu ne da nije zaustavljena kodifikacija, kako je rečeno da je zaustavljena, već mi sredinom novembra u Luksemburgu bivamo primljeni na drugi nivo članstva, što je najviši nivo kada je u pitanju Partnerstvo za mir sa članicama NATO saveza. Znači, Vojska Srbije intenzivno radi na kodifikaciji i evo, kažem, sredinom novembra bićemo primljeni na drugi nivo, što je, slažete se, jako dobro, upravo zbog izvoza naoružanja u zemlje članice NATO. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stefana Miladinović.
Hvala, poštovana predsednice. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, pre svega želim da u ime SPS kažem kao ovlašćena po ovoj tački dnevnog reda da će SPS podržati oba sporazuma. Kada je u pitanju Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije, možemo reći da je ovo još jedan u nizu bilateralnih sporazuma koji su ovog tipa i koje smo u prethodnom periodu usvajali. Nešto više o ovom sporazumu govoriće moj kolega nešto kasnije, a ja ću svoju diskusiju bazirati na ovom drugom, za SPS izuzetno važnom zakonu, a to je Ugovor o trgovini naoružanjem. Veliki broj država i danas, bez obzira na privatizaciju vojno-industrijskog kompleksa, podržava razvoj i proizvodnju oružja kao deo spoljne, vojne i ekonomske politike. Neefikasnost postojeće kontrole transfera naoružanja i neusklađenost svih nacionalnih zakonodavstava u svetu dovelo je do toga da se izradi ovaj međunarodni dokument, kojim će se uspostaviti veća kontrola i obezbediti operativni mehanizmi za primenu obavezujućih standarda. Sama inicijativa za izradu ovog dokumenta potekla je još 2003. godine, od strane međunarodne koalicije nevladinih organizacija koje su pokrenule kampanju „kontrolarms“ a zapravo prvi impuls za izradu sporazuma koji će regulisati kontrolu trgovine naoružanja na globalnom nivou započet je 2006. godine. UN su jednom rezolucijom 2008. godine takođe i formirale Radnu grupu koja će se baviti ovim pitanjem. Iako je jul 2012. godine bio rok za usvajanje ovog sporazuma, nakon četvoronedeljne debate koja je vođena u Njujorku, u aprilu 2012. godine usvojen je samo Nacrt ugovora uz određene rezerve nekih zemalja, pre svega SAD i Rusije, tako da je tek 2013. godine usvojen, zapravo potpisan ovaj sporazum od strane 118 država članica UN. Sam Ugovor o trgovini naoružanjem ima za cilj da učini legalnu trgovinu, konvencionalno naoružanje kroz uspostavljanje viših zajedničkih internacionalnih standarda za uvoz, izvoz i sam promet naoružanja i vojne opreme. Zapravo, ima za cilj uspostavljanje efikasne multilateralne kontrole transfera naoružanja. Koliko je važan ovaj dokument govori činjenica da su sve države članice EU već ratifikovale ovaj sporazum i da će Republika Srbija biti, neće se ljutiti kolega Čikiriz da ga dopunim, 55 država članica koja je ratifikovala ugovor. Narodna skupština je početkom ovog meseca, o tome ste gospodine ministre govorili, usvojila Zakon o uvozu i izvozu naoružanja i vojne opreme, kao i Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene koji smo usvojili prošle godine u novembru mesecu, koji usklađuje naše zakonodavstvo sa novim pravilima i procedurama EU. Takođe usklađujemo sa međunarodnim sporazumima i konvencijama. Ratifikacijom ovog ugovora uobličava se zapravo pravni okvir za obezbeđenje čvrstog sistema kontrole u ovoj oblasti i eliminisanje mogućih neželjenih izvoza i trgovine naoružanjem. Sam ovaj ugovor predviđa konkretne mere. Sam ugovor jasno je kategorisao vrste konvencionalnog naoružanja. U samom procesu izrade dokumenta bilo je mimoilaženja država upravo u pogledu opsega naoružanja, čiju bi međunarodnu trgovinu trebalo regulisati. Odredbe ovog ugovora odnose se na najširi raspon konvencionalnog naoružanja i nacionalne definicije obuhvaćenih kategorija koje ne smeju ići ispod opisa korišćenog u Registru konvencionalnog naoružanja UN. Ugovorom su takođe predviđeni mehanizmi kontrole prometa. Svaka država članica uspostavlja i održava nacionalni sistem kontrole, u cilju uređenja izvoza municije, delova i komponenata za sklapanje konvencionalnog naoružanja, uključujući i nacionalne kontrole liste. Procena prometa oružja i mere za sprečavanje skretanja iz uvoznih i izvoznih država jeste odgovornost same države članice. Svrha ugovora prevashodno jeste iskorenjivanje nelegalne trgovine oružjemi u tom smislu kontrola preusmeravanja ima poseban značaj, jer, složićete se, nekontrolisano preusmeravanje nelegalne trgovine oružjem jeste nešto što najviše preti svetskom miru i bezbednosti. Kako bi se obezbedio ovakav ugovorni cilj, sve države potpisnice preuzimaju viši stepen odgovornosti, koji je utvrđen samim ugovorom. Ugovorom se povećava i transparentnost u trgovini oružjem, kroz zahtev za vođenje evidencije i podnošenje izveštaja sekretarijatu, koji je biti zapravo posebno međunarodno telo, i drugim državama potpisnicama. Država je u obavezi da uspostavlja i održava nacionalni sistem kontrole. Sve države članice podstiču se da svoje kontrolne liste stave na uvid javnosti. Takođe, potpisnice su dužne da podnesu prvo inicijalni izveštaj, u kojem će se predstaviti zakonodavni okvir, a potom nacionalno telo za kontakt i potom je država u obavezi da jednom godišnje podnosi izveštaje o ovlašćenom, odnosno stvarnom realizovanom uvozu i izvozu naoružanja. Visok nivo proizvodnje naoružanja i vojne opreme tumači se i danas kao značajan faktor autonomije u spoljnoj politici, a izvoz naoružanja može biti i instrument i spoljne i vojne i ekonomske politike. Nakon turbulentnih godina i ogromnih promena na svetskoj političkoj i vojnoj sceni, odbrambena industrija Srbije, svi ćemo se složiti, nije u tehnološkom vrhu, ali je poznata po konkurentnoj i kvalitetnoj opremi i naoružanju, koje je pouzdano i relativno jednostavno za upotrebu. Većina mojih kolega i vi, ministre, pamti onaj zlatan period tokom 70-tih i 80-tih godina, o tome sumoje kolege takođe govorile, kada smo proizvodili avione, tenkove, sisteme višecevnih lansera i druga savremena sredstva naoružanja i vojne opreme. Ipak, činjenica je da i danas naše fabrike naoružanja i vojne opreme su respektabilne u svetu. Kolege su pominjale podatke, ne bih da se ponavljam. Kao što je kolega Čikiriz rekao, to ću istaći ponovo, jeste da još uvek u Republici Srbiji radi devet fabrika koje proizvode naoružanje i vojnu opremu, ali vi ste, ministre, rekli, a to je dobar podatak, da je 250 miliona u 2013. godini iznosio izvoz Republike Srbije. Neki od naših savremenih međunarodno konkurentnih proizvoda koji su iz kategorije konvencionalnog naoružanja utvrđenih u ovom ugovoru su: avion „Lasta“, sistem „Nora B52“, borbeno vozilo „Lazar“, automatske puške sa optičkim digitalnim nišanom, pištolji M57 i M70 i poluautomatski lovački karabin i lovački karabin. Naš interes za izvoz naoružanja i vojne opreme potkrepljuju i podaci Ministarstva odbrane, prema kojima npr. u 2013. godini izvoz naoružanja je 15 puta veći od uvoza. Upravo od ovih prihoda moguće je sprovesti modernizaciju vojnih snaga naše zemlje, ulagati u revitalizaciju postojećih kapaciteta namenske industrije i, konačno, usmeriti veća sredstva u istraživanje i razvoj naoružanja i vojne opreme. Zbog svega navedenog, tradicije naše industrije naoružanja i vojne opreme, neophodno je da se u punoj meri pripreme sve međunarodne pravne obaveze, kako bi punopravno mogli da učestvujemo na međunarodnom tržištu naoružanja. Za Srbiju, koja je najveći izvoznik naoružanja na teritoriji jugoistočne Evrope, izuzetno je važno da imamo potpun pravni okvir, što se ratifikacijom ovog ugovora i postiže. Još jednom, SPS će podržati ova dva predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima Momir Stojanović.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o trgovini naoružanjem i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Ovom prilikom u svom kratkom izlaganju se neću osvrnuti na uspešnost i neuspešnost poslovanja naše namenske industrije, niti na to koliko je ko kao ministar odbrane bio uspešan ili neuspešan. To najbolje zna Ministarstvo i pripadnici Generalštaba i pripadnici Vojske u celini. I pored toga što je nacionalnim zakonodavstvima gotovo svih zemalja u svetu uređena oblast prometa naoružanja, pa i vojne opreme, na inicijativu grupe nobelovaca krenulo se sa izradom globalnog ugovora o trgovini naoružanjem. Kao što ste čuli iz uvodnog izlaganja ministra, 2. aprila 2013. godine na zasedanju Generalne skupštine UN taj ugovor je usvojen, a u avgustu mesecu iste godine od strane našeg ambasadora pri UN je i ratifikovan. Na ATT ugovoru se radilo sedam godina. Koji su razlozi zašto su UN pribegle izradi ovakvog ugovora i pored postojanja nacionalnog zakonodavstva? To je pre svega da se spreče patnje i stradanja žena i dece, bolesnih zarobljenika i mnogih drugih, koja su prisutna danas u oružanim sukobima i na ratištima širom sveta. Kao što znate, ovaj ugovor do sada je potpisala121 zemlja, a 54 zemlje je ratifikovalo ovaj ugovor. Ono što je bitno, jeste da su gotovo sve članice EU do sada potpisale ovaj ugovor i gotovo sve zemlje u okruženju, sem BiH. Mi smo u 2013. godini u ovom parlamentu doneli Zakon o prometu i trgovini robom dvostruke namene, a nedavno smo doneli i Zakon o trgovini i prometu naoružanjem i vojnom opremom i imamo potpunu kompatibilnu zakonsku regulativu sa ovim ugovorom i ne predstavlja nikakvu smetnju, niti nikakav novi zahtevpo našu zemlju potpisivanje ovog ugovora. Ovaj ugovor stupa na snagu od 24.12. ove godine i zato je vrlo važno da naš parlament, poput svih zemalja članica EU i zemalja u okruženju, ratifikuje, odnosno potpiše ovaj ugovor. Ugovor je sastavljen na osnovu člana 26. Povelje UN, gde se sve zemlje članice EU pozivaju na unapređenje mira i stabilnosti u svetu. On kao takav pruža svakoj članici, pa i našoj zemlji ukoliko danas usvojimo ovaj Predlog ugovora, novi kredibilitet kada je u pitanju promet naoružanja i vojne opreme. Mene raduje da je taj trend oko našeg izvoza naoružanja u porastu. Raduje me i da se on održava, a raduje me i da će sigurno s ovom Vladom i novim ministrom biti novih poslova za našu namensku industriju. Ugovor, kao što vidite, da se ne osvrćem na ključne odredbe ovog ugovora, reguliše sve obaveze svih članica kada je u pitanju promet, odnosno trgovina naoružanjem. Mi smo u našem Zakonu o trgovini naoružanjem i vojnom opremom već razradili te mere, ali u našim stremljenjima ka EU smatram neophodnim da i na ovom polju budemo kompatibilni sa drugim zemljama, pre svega sa zemljama članicama EU. Postavlja se pitanje - kako će ovaj ugovor uticati, pozitivno ili negativno na našu namensku industriju? Pre svega, mislim da će sasvim pozitivno, jer pristupanjem ovakvom jednom ugovoru Srbija dobija dodatni kredibilitet kada je u pitanju izvoz njenog naoružanja i vojne opreme. Ključni razlozi zašto UN predlažu ovakav krovni ugovor koji ima globalni karakter jeste činjenica da danas u svetu i pored postojanja nacionalnog zakonodavstva imamo sve više pojava da zbog nekih propusta nekih zemalja u prometu naoružanja imamo zabrinjavajući porast stradanja žena i dece u oružanim sukobima i ratovima, staraca i drugih lica koja su zaštićena Ženevskom konvencijom i koja su zaštićena međunarodnim ratnim i humanitarnim pravom. Da napomenem i to da je predlog ovog ugovora i rešenje u njemu kompatibilan sa Ženevskom konvencijom UN iz 1949. godine i sa dokumentima OEBS iz 1993. godine. Kada je upitanju potvrđivanje Sporazuma o uzajamnoj razmeni i zaštiti tajnih podataka između Kraljevine Španije i naše zemlje, gospodin ministar je u uvodnom izlaganju rekao da su naši diplomatski i sveobuhvatni odnosi sa Kraljevinom Španijom u stalnom usponu i jedno ogromno priznanje i činjenica da Kraljevina Španija poštuje teritorijalnu celovitost Republike Srbije. Ovaj tipski ugovor koji smo, poput mnogih ugovora, koji smo ratifikovali u ovom parlamentu ranije ratifikovali, odnosi se na obaveze i jedne i druge strane po pitanju razmene i zaštite tajnih podataka. Mislim da neće izazvati u ovom parlamentu neku žešću polemiku i sporenja, kao što neće ni ovaj ugovor o prometnu naoružanja. Ne vidim razloga da se u ovom parlamentu po svim pitanjima o kojima razmatramo dodatno ispolitizuju kada su i jedan i drugi predlog zakona sasvim jasni i kada donosi boljitak po našu zemlju i reguliše neke stvari u koje su već, u dobroj meri u našoj zemlji, regulisane. Poslanička grupa SNS, svesna svega toga, će u danu za glasanje sasvim sigurno podržati i predlog potvrđivanja sporazuma i predlog potpisivanja ugovora o prometu naoružanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala predsednice. Gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, Srbija kao tradicionalni proizvođač i izvoznik namenske industrije i država koja se stalno i u kontinuitetu zalaže za suzbijanje svakog akta terorizma, nasilja, kao i povrede osnovnih ljudskih prava i sloboda, ima nesumnjivi interes da se oba ova dva zakona što pre izglasaju. Ovo, pre svega kažem zbog toga što je vrlo važno da delujemo preventivno i da i mi kao zemlja sprečimo suzbijanje, inače, neprofitabilne i nelegalne trgovine konvencionalnim naoružanjem i na taj način stavimo celokupan promet pod strožu i bolju kontrolu. Pripremajući se za današnju raspravu o ovom zakonu našla sam neka različita i oprečna mišljenja kao i činjenicu da se ilegalni promet naoružanja često povezuje za konfliktnim područjima. Međutim, podatke koje sam našla ne govore u prilog tome, već naprotiv govore da je ovo veoma rasprostranjena pojava u celom svetu već dugi niz godina i zbog toga je i ratifikacija ovog ugovora bila potrebna u svim zemljama. Vrlo je, znači, proširena i u zemljama u kojima nema konfliktnog područja. Tako da, se samo na području južne Azije procenjuje da je neverovatnih 63 miliona komada malokalibarskog oružja i pištolja prošvercovano u Indiju i Pakistan. Po nekim procenama svetsko tržište konvencionalnog naoružanja teško je čitavih 70 milijardi dolara na godišnjem nivou, a nekih 15% do 20% otpada na nelegalni promet malokalibarskim oružjem i municijom. Ovi podaci su vrlo značajni zbog toga što ukazuju na nužnost ratifikacije ovog ugovora i očekujem da će u vrlo skorijem periodu 121 zemlja koje su potpisale ovaj ugovora, a ratifikovale samo 54 zemlje, to vrlo brzo i uraditi. Za mene kao narodnu poslanicu je vrlo značajan i humanitarni karakter ovog ugovora i činjenica da je fondacija koju je osnova Oskar Arijas se punih 16 godina borila da do ovog dođe. Takođe, mi je bilo interesantno još jedno istraživanje i navešću samo jednu rečenicu iz studije o miru i sukobu u kojem se kaže da u slabo razvijenim zemljama i u zemljama u razvoju trgovina, nelegalna trgovina oružjem, je dominantna zbog izuzetno slabe zakonodavne aktivnosti i slabih institucija. Ovo je još jedna teza u prilog činjenici da je ratifikacija ovog ugovora za svaku zemlju u razvoju veoma važna. Ne mogu ovom prilikom da ne kažem stav Finske kada je upitanju bilo glasanje u UN. Finska je u ime EU tada podržala da dođe do krajnjeg cilja, odnosno da se što pre donese ovakav predlog. Predsednik Finske je rekao sledeće – svakog dana svuda u svetu ljudi osećaju posledice neodgovornog prometa oružjem. Kako trenutno ne postoji međunarodno obavezujući instrument koji bi predstavljao širi pravni okvir, EU pozdravlja rastuću podršku iz svih delova sveta za usvajanje ugovora o trgovini naoružanja. Ono što je dobro za naš parlament je što sa ovim ugovorom mi praktično u ovoj oblasti zaokružujemo zakonodavnu aktivnost. Nedavno smo usvojili Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene i Zakon o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme. Sada ću se vrlo kratko osvrnuti samo nekoliko odredbi ovog zakona. Član 2. definiše šta se sve pod konvencionalnim naoružanjem podrazumeva i sve što je nabrojano od borbenih tenkova, oklopnih borbenih vozila, artiljerijskog sistema velikog kalibra, borbenih vazduhoplova, jurišnih helikoptera, me podseća na nedavno održanu vojnu paradu i činjenicu da Srbija, bez obzira na dugi niz godina devastacije u ovoj oblasti, ima još uvek šta da ponudi stranim kupcima kao i da postoji mogućnost dodatnog usavršavanja postojećeg arsenala. Član 5. tačka 2. ugovora predviđa da svaka država potpisnica treba da uspostavi svoj nacionalni sistem kontrole, uključujući i nacionalnu kontrolnu listu, što je rešenje koje smo mi već usvojili u pomenutim zakonima. Ovim zakonom se vrlo jasno definišu zabrane, dodatna procena rizika i ono što je takođe veoma važno za mene i za moje kolege u parlamentu je u članu 7. tačka 4. gde se kaže da se prilikom procene uzima i rizik da se izvesno oružje može upotrebiti za vršenje rodno zasnovanog nasilja, odnosno nasilja nada ženama i decom. Znamo koliko je u svetu stradalo žena, dece i starih zbog nelegalne trgovine oružjem. Član 11. predstavlja suštinski deo ugovora, jer obavezuje sve države potpisnice bez obzira da li su izvoznici ili uvoznici da preduzmu sve raspoložive mere radi sprečavanja, preusmeravanja konvencionalnog naoružanja. Sada bih imala jedno pitanje za vas. Prilikom usvajanja prethodnih zakona podnela sam jedan amandman koji mi je odbijen, a odnosi se na činjenicu da se parlamentu podnosi izveštaj iz ovih oblasti zbog toga što prema ovom zakonu do 31. maja tekuće godine se međunarodnim institucijama mora podneti izveštaj o izdatim dozvolama ili stvarno realizovanom izvozu, odnosno uvozu konvencionalnog naoružanja. Taj amandman sam podnela pre svega zbog jačanja transparentnosti i kontrolne uloge parlamenta smatrajući da ovaj visoki dom od strane ministarstava mora da dobija redovne izveštaje. Sada me izuzetno zanima kako planiramo da odgovorimo ovoj međunarodnoj obavezi i da isti takav izveštaj dostavimo međunarodnom sekretarijatu do kraja maja meseca ili ćemo možda u odnosu na ovaj član ugovora iskoristitipravo na rezervu prilikom deponovanja instrumenata ratifikacije u skladu sa članom 25. Za mene je vrlo važno da ovaj ugovor ni u jednom svom segmentu ne ugrožava pravo suverenih država na samoodbranu i nacionalni suverenitet što je njegov, po mom mišljenju dodatni kvalitet. Što se tiče sporazuma sa Kraljevinom Španijom, opšti je stav i moj i moje poslaničke grupe da svaki bilateralni sporazum za našu državu, bez obzira na materiju koju uređuje, je značajan, te u tom smislu oba ova zakona poslanička grupa NS će u danu za glasanje podržati.
Zahvaljujem. Prelazimo na listu govornika. Izvinjavam se reč ima prvo ministar. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, vi znate gospođo Filipovski, da meni nikad nije teško vama da odgovorim, i da uvek to činim sa zadovoljstvom, dobijate vi ove izveštaje samo ne preko ovog odbora, nego preko drugih odbora, tako da taj izveštaj uredno ide onako kako Odbor za odbranu i bezbednost i finansijske poslove. Tako da taj izveštaj ide njima, da ne bi duplirali ovaj postupak, molim vas.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nikola Jolović, ako je tu. Jeste. Izvolite. Neka se pripremi Irena Aleksić.
Uvaženi ministre, uvažena gospođo predsedavajuća, kolege narodni poslanici, na početku svog izlaganja želeo bih da citiram samo jedan mali deo iz ekspozea premijera Aleksandra Vučića, i to segment koji nosi naslov „izlazak na nova tržišta i povećanje izvoza srpske robe“. U cilju daljeg povećavanja izvoza biće pojačane aktivnosti na traženju novih tržišta za plasman srpske robe, i to kroz potpisivanje sporazuma o slobodnoj trgovini, sa zemljama sa kojima Srbija do sada nije imala takve zaključene sporazume. Uočeno je da je najveći rast izvoza ostvaren upravo u one države sa kojima postoje zaključeni sporazumi o slobodnoj trgovini. U tom smislu najveći potencijal za takav vid traženja novih tržišta postoji u zemljama Bliskog istoka, Afrike i Azije. Ceneći da ekspoze nije bio zanimljiv literalni sastav niti bajkovit spisak lepih želja, već smernica i definisan kurs progresa koji za konačni cilj ima modernu i ekonomski razvijenu Srbiju. Vodeći politiku Vlade u skladu sa tim, pred ovim parlamentom se nalazi ovaj predlog zakona koji integriše ideju o trgovini konvencionalnim naoružanjem, kao našu potencijalnu razvojnu i izvoznu šansu za zadržavanje postojećih i otvaranje novih tržišta. Naime, ugovor o trgovini naoružanjem u skladu sa članom 26. Povelje UN, shodno kojem se od država članica traži da unapred uspostavljanje i održavanje međunarodnog mira i bezbednosti. Njegov sadržaj je razrađen u skladu sa smernicama Komisije UN za razoružanje, u vezi sa međunarodnim transferom oružja. Sve države članice EU potpisale su Ugovor o trgovini naoružanjem, a najveći broj je već okončao i proces njihove ratifikacije. Usvojeni ugovor o trgovini naoružanjem rezultat je, angažovanja velikog broja država članica UN da se donese pravno obavezujući međunarodni dokument, koji na sveobuhvatan način reguliše principe, kriterijume i zabrane kojima će se države rukovoditi prilikom odobravanja trgovine naoružanjem, kao i tipa naoružanja na koje se dogovoreni principi i kriterijumi odnose. Ugovor o trgovini naoružanjem predstavlja međunarodno pravni obavezujući dokument kojim se na globalnom nivou definišu kriterijumi, principi zabrane i uvode novi standardi o kojima države članice treba da vode računa prilikom odobravanja dozvola za transfer komercijalnog naoružanja. Po prvi put članice UN su se dogovorile o setu zajedničkih standarda i principa po pitanjima koja se odnose na transfer naoružanja. Ugovor o trgovini naoružanjem ima za cilj, između ostalog, da trgovinu naoružanjem učini što kredibilnijom, sam proces transparentnim, kao i ojača saradnju između država i svede na što manju meru mogućnosti za ilegalnom trgovinom. Namenska industrija nekadašnje SFRJ je bila veliki izvoznik komercijalnog naoružanja, ali je koncept njenog razvoja bio definisan na teritorijalnom republičkom principu, tako da je završni proizvod formiran iz delova mnogobrojnih zavisnih fabrika rasejanih duž stare cele Jugoslavije. Jasno je da je proizvodnja naoružanja predstavlja regionalnu šansu i način povezivanja, a samim tim i pravi smer za integraciju sistema država na ovim prostorima, a pre svega onih koji su na putu za EU. Obnavljanje proizvodnje na nivou star Jugoslavije i vraćanje na stara tržišta su regionalna šansa razvoja, a Srbija je jedna od lokomotiva ovakve kompozicije. Srbija mora da proizvodi i osavremenjava proizvode koji su po svom kvalitetu i pristupačnoj ceni poznati na mnogobrojnim tržištima, a uslovi njihove prodaje i posebno uslovi koji su za naoružanje kao sredstvo koje je namenjeno za uništavanje i razaranje posebno rigorozni i moraju u potpunosti biti usaglašeni sa pravilima, normama, zakonima ili ugovorima na međunarodnom nivou. Naša država ne sme ni na koji način da dozvoli sebi propuste koji bi je mogli trenutno ili trajno udaljiti sa tržišta naoružanja. Republika Srbija je jedna od značajnih proizvođača proizvoda namenske industrije, kao i njihov izvoznik. Potpisivanjem ugovora o trgovini naoružanjem Republike Srbije će i dalje ojačati svoje ukupne administrativne i druge kapacitete u ovoj oblasti i uključiće se u grupu onih država koje u svemu izvršavaju svoje međunarodne obaveze u vezi sa transferom konvencijalnog naoružanja. Takođe, na ovaj način će potvrditi da u svemu sledi politiku, ciljeve i standarde EU u ovoj oblasti. Na osnovu iznetog obrazloženja smatram da su ponuđena rešenja u Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem veoma konkretna i neophodna u cilju usaglašenosti sa međunarodnim normama. U danu za glasanje SNS će podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić. Neka se pripremi Vladimir Orlić.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani saradnici ministra, poštovane kolege narodni poslanici i poslanice, pred nama se danas nalaze dva izuzetno bitna pravna akta. U svom izlaganju ću se osvrnuti pre svega na Ugovor o trgovini naoružanjem. Ovaj Ugovor je od izuzetnog značaja za našu zemlju iz više razloga, a pre svega zato što nemamo nikakve obaveze njegovim potpisivanjem, već dobijamo samo benefite. Naime, naše zakonodavstvo u ovoj oblasti je dosta dobro razvijeno. Ovim ugovorom samo se dodatno unapređuje i približava nas zakonodavstvu EU, što je naravno, i te kako korisno za naš proces pregovora. Ugovor o trgovini naoružanjem je rezultat sedmogodišnjeg rada, usvojila ga je Generalna skupština UN. Ono što je jako bitno za nas da su sve države opet za naš proces pridruživanja, jeste da su sve države članice EU, istovremeno potpisnice ovog ugovora, a mnoge od njih su već ovaj ugovor i ratifikovale. Osnovni cilj ovog ugovora jeste da se sam taj proces trgovine naoružanjem učini transparentni, što i jeste praktično jedini način da se zaštiti od bilo kakvih eventualnih oblika zloupotrebe. Ovaj međunarodno pravni dokument ima veoma precizno jasno određene standarde, kriterijume, kao i zabrane, kada je trgovina naoružanjem u pitanju, i ono što je jako bitno jeste da su svi ti kriterijumi svi ti standardi zajednički za sve države članice UN, što je samo po sebi korisno, zato što sve te države upućuje jednu na drugu. Na taj način unapređuje se jedna globalna bezbednost i što je najbitnije opasnost od ilegalne trgovine oružjem koja se značajno smanjuje, a samu opasnost od ilegalne trgovine oružjem ne treba posebno objašnjavati. Ono što bih posebno istakla što je jako pozitivno kada je ovaj ugovor u pitanju, jeste njegova snažna, humana dimenzija. Naime, sada se vodi računa prilikom izvoza naoružanja, vodi se računa i o destinaciji, što je jako bitno, zato što se preventivno vodi računa o bezbednosti žena i dece, što mislim da je izuzetno pozitivno kada je ovaj ugovor u pitanju. Na samom kraju ono što bih posebno istakla, još jednom, da Republika Srbija nema nikakvih obaveza oko ovoga, znači da je samo na dobitku, da se unapređuje kredibilitet naše industrije, kao i naši odbrambeni mehanizmi, što mislim da je jako dobro, približavamo se zakonodavstvu EU. To su razlozi svog kojih će SNS u danu za glasanje podržati ovaj ugovor. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Aleksić. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone i druga akta iz dnevnog reda ove sednice. Za reč se javio narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, izražavam zadovoljstvo zbog konsenzusa koji je prisutan u sali danas i sa svoje strane podržavam zakone koji se pred nama nalaze. Dakle, Ugovor o trgovini naoružanja ne samo zato što je to akt usvojen pred UN i zbog toga što Srbija kao odgovorna zemlja, kao ponosna članica zajednice svetskih naroda ozbiljno shvata svoje međunarodne obaveze, već i zbog toga što ovaj ugovor ima neposredne reperkusije na našu industriju. Kao što je opšte poznato, naša namenska industrija ima veoma važno mesto u ukupnim industrijskim tokovima naše zemlje. Postoje vrlo važni značajni eksportni ugovori iz ove oblasti i mi kao zemlja svakako imamo nedvosmislen interes da izvozne poslove u našu industriju, uključujući i ovu oblast, učinimo samo boljim i u samo većem obimu. Tako da usvajanje dobrih standarda i uspostavljanje dobrih okvira koji se smatraju visoko kvalitetnim, za nas možda predstavljati samo veliki interes. Kada je reč o Sporazumu o razmeni i zaštiti podataka sa Kraljevinom Španijom ovom prilikom ističem još jednom da je ukupan bezbednosni okvir, ne samo dobar okvir za uspostavljanje dublje i čvršće saradnje između država, jer podstiče i unutrašnje i spoljne poslove i saradnju uoblasti odbrane nego je i tu privreda takođe ponovo prisutna kao značajno važan faktor, kao faktor koji će učiniti da sve one kompanije koje se kod nas u zemlji aktivno bave proizvodima i uslugama u ovoj oblasti dobiju takođe nove smernice i dobiju takođe nove pravce delovanja koji će učiniti ovaj obim razmene samo većim i značajnijim. Na kraju krajeva i bezbednost kao oblast predstavlja temelj za sve ono drugo, dobro i vredno što će se dešavati dalje u društvu i u tom smislu pozdravljam i eventualno ulaganje u registar koja su diskutovana u okviru obrazloženja ovog zakona, takvo ulaganje i ulaganje u državu i ulaganje u društvo upravo zato što su i mir i stabilnost preduslovi za bilo koju drugu vrstu progresa i bilo kakvo drugo blagostanje. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem kolega Orliću. Za reč se javio narodni poslanik Aleksandar Marković, neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o veoma važnim predlozima zakona, Predlogu zakona o Potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Kraljevine Španije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Zašto ističem da su veoma važni predlozi zakona? Zato što smatram da je u pitanju vrlo specifična tema, vrlo specifična oblast, oblast koja je značajna za bezbednost naše zemlje, ali i zbog činjenice da je naša zemlja značajan proizvođač i izvoznik proizvoda namenske industrije, odnosno naoružanja i vojne opreme. Usvajanjem ovog zakona, Zakona o potvrđivanju Ugovora o trgovini naoružanjem, Srbija svrstava u red, država u red zemalja koje su ratifikovale ovaj dokument, a podsećam da je ovaj dokument ratifikovan u svim državama članicama EU kao i u skoro svim državama koje su susedi naše zemlje. Kako je u obrazloženju predlagača ovog predloga i naglašeno, Srbija na ovaj način ojačava svoje kapacitete u ovoj oblasti, izvršava svoje međunarodne obaveze u vezi sa transferom konvencionalnog naoružanja. O važnosti ovog ugovora govori i podatak da je nakon njegovog usvajanja u Generalnoj skupštini do danas potpisalo preko 100 država, a ratifikovalo preko 50 država o čemu je nešto preciznije govorio ovlašćeni predlagač SNS, gospodin Momir Stojanović. Kao međunarodno-pravni obavezujući dokument, ovaj ugovor definiše kriterijume, principe, zabrane, ali i nove standarde o kojima države treba da vode računa prilikom odobravanja dozvola za transfer konvencionalnog naoružanja. Jedan od razloga za usvajanje ovog zakona je i svakako to što se ovde radi o onome što se naziva kontrolisana roba, a trgovina naoružanjem to svakako jeste, koja se u svim državama reguliše posebnim propisima, odnosno posebnim zakonom. Kao posledica dogovora i konsenzusa među članicama UN, ovaj dokument ojačava saradnju između država, reguliše trgovinu naoružanjem, suzbija ilegalnu trgovinu naoružanjem i čini je kredibilnijim, a sam proces transparentnijim Ovaj zakon je i komplementaran i sa nedavno usvojenim Zakonom o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme i prošle godine usvojenim Zakonom o izvozu i uvozu robe dvostruke namene koji su u svemu usaglašeni sa regulativom EU. Srbija kao ponosna članica porodice svetskih naroda, kako je to malo pre lepo rekao uvaženi kolega Orlić, odgovorno se odnosi prema svojim obavezama. Srbija kao dobra kuća svih svojih građana odgovorno se odnosi prema njihovim potrebama za bezbednost, za uvažavanje od strane drugih naroda i drugih država i nesmetanu privrednu aktivnost. Iz navedenih razloga, Srbija treba da pruži podršku ovom ugovoru, u čemu će imati nedvosmislenu podršku poslanika SNS, kao i uvek kada je reč o važnim državnim temama. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Markoviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Dobro, pred nama su danas zakoni, tj. određeni ugovori protiv kojih zaista niko ne može ništa ni da kaže, ali nas obavezuju na mnogo toga, posebno ako danas ratifikujemo, a nadam se da hoćemo, pošto nema nikakvog razloga da to ne uradimo, Zakon o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem, pre svega zato što je to jedna civilizacijska tekovina, zato što je 118 država članica UN potpisalo ugovor, 41 ga je ratifikovala, a nadam se da će naravno Srbija sada biti 42, da će i mnoge druge države koje su potpisale vrlo brzo u svojim parlamentima, ratifikovati ovaj sporazum. On nas obavezuje na neke stvari, a ja verujem da ćete vi gospodine Gašiću itekako da obratite pažnju na tako nešto. Pre svega, mi imamo jedan katastrofalan, zapravo neuređen potpuno sistem ekonomske bezbednosti naših preduzeća. Konkretno, recimo kada ovde govorim o SDPR, a on će naravno biti ta firma koja će biti naš najveći izvoznik, on to mora značajno da poboljša. Ovo nas i tera da poboljšamo itekako ekonomsku bezbednost i da uopšte razvijamo taj sistem, pošto mi to uopšte nismo imali razvijeno. Pogledajte bilo koje naše strateško preduzeće, da li govorim o „Telekomu“, da li govorim o EPS, da li govorim o bilo kom drugom preduzeću, ni jedno preduzeće nema korporativnu bezbednost, odnosno nema sektor ekonomske bezbednosti i to je jako loše. Neretko se sve ovo i događa sa našim preduzećima upravo zato što tako nešto nemamo. Ovo je vrlo osetljivo. Ovde se radi o trgovini naoružanjem i mislim da će baš u tom segmentu to morati itekako da se poboljša, kao i u mnogim drugim preduzećima koja se bave proizvodnjom municije i naoružanja, verujem da ćete tu itekako to pospešiti. S druge, mene uvek raduje kada naša vojska negde nešto zaradi i verujem da ćemo od ovoga imati itekakve koristi. Uporno ponavljam da mi imamo izuzetno obučene kadrove, posebno što se tiče vojske. Verujem da možemo mnogo tog ada izvezemo posebno kroz vojnu tehniku jer imamo izvanredne ljude i stručnjake u vojno-tehničkom institutu. Tvrdim da imamo najbolji kadar u regionu što se tiče vojno-tehničkog instituta i ti ljudi su zaista majstori svog posla, umeju da sa zaista malo sredstava da naprave nešto što je tako dobro, što je zaista tako savršeno i da to izvezu, što je veliki uspeh. Nadam se da ćemo mnogo više uložiti u naš vojno-tehnički institut. Inače se nadam i voleo bih da se to na neki način donese, da recimo za izradu određenih stvari koje se tiču bezbednosnog tog aspekta, na primer softvera koji imaju naša javna preduzeća, da će to ubuduće raditi isključivo preduzeća koja se tiču vojske, na primer Vojno-tehnički institut, jer moramo da zaštitimo naše preduzeće. Ne može, recimo, softver, u poreskoj upravi ili bilo gde da nam radi neka privatna kompanija zato što vam čita podatke i tako nešto dospeva ko zna gde. Prosto, moramo nekako to da integrišemo, da to samo radi državno preduzeće, u ovom slučaju mislim da je Vojno-tehnički institut neko ko je najosposobljeniji. Tako da, ovako nešto što se usvaja samo nas motiviše za podizanje određenih standarda i naravno motiviše uopšte namensku industriju. Verujem da ćete itekako učiniti da što više zaradimo. Stojim pri onom stanovištu – što vam je jača vojska, jača vam je ekonomija i verujem da će ubuduće naša vojska, a to smo pokazali na ovoj vojnoj paradi, imati što šta da pokaže i da ćemo zaista biti najrespektabilnija sila u regionu, to nam svakako i pripada i s tim u vezi naravno da ćemo kao SNS i ja lično podržati ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Đukanoviću. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre Gašiću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, mene kao narodnog poslanika fascinira to što svi mi, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadamo, imamo visoku svest o tome šta je država, o tome šta je vojna industrija, o tome šta je odgovornost Republike Srbije i gde je njeno mesto u svetu u ovom trenutku, kao i u budućnosti. Znam da će sve poslaničke grupe u danu za glasanje dati svoj glas i usvojiti ova dva zakona koja su veoma bitna za stvaranje, odnosno nadgradnju imidža Srbije koji ona ima i koji se stvara naročito od 2012. godine. Želeo bih da tu posebno podvučem da je ovo treći ministar iz SNS od 2012. godine. Znam da se Ministarstvo vojno naziva jednim uređenim sistemom, da je ono najcenjenije u našem društvu i po svim anketama se to dokazalo. Želim samo da posebno istaknem agilnost, ažurnost i priduzimljivost gospodina Gašića, od kako je na čelu ovog ministarstva. Želim da nastavi da vodi ovu vojnu diplomatiju na način kako to čini. Postao je veoma prepoznatljiv kako u Srbiji, tako i van njenih granica. Ovi zakoni koje ćemo usvojiti u danu za glasanje pokazuju da mi znamo da moramo postati deo sveta, da moramo postati deo EU, gde i fizički pripadamo, a i istorijski, kulturno. Kako god da razmišljate, znate da je EU nešto što nam treba. Imajući u vidu da su sve države članice EU potpisale zakon o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem, najprirodnije je da to uradi i Republika Srbija. Takođe, Sporazum sa Kraljevinom Španijom o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka jeste nastavak naše miroljubive politike koju vodimo i koju pokazujemo prema svim zemljama koje su pogotovo prijateljski nastrojene prema nama. Imajući u vidu da Kraljevina Španija ima ozbiljnu, principijelnu spoljnu politiku u smislu nepriznavanja tzv. nepostojeće republike Kosovo, koja ceni da je teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije nešto što je veoma važno i koja se trudi da nam olakša put ulaska u EU. U tom smislu ćemo svi u danu za glasanje dati glas za ova dva zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Čabarkapa. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre Gašiću, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želim danas da i svojim obraćanjem dam doprinos raspravi o Predlogu zakona kojim se potvrđuje Sporazum između Republike Srbije i nama prijateljske države Kraljevine Španije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Ovim Sporazumom se, kako je već rečeno, stvaraju uslovi za efikasniju saradnju državnih organa Republike Srbije i Kraljevine Španije u oblasti unutrašnjih poslova, pravosuđa, spoljnih poslova, odbrane i službi bezbednosti. Zatim, stvaraju se i uslovi za saradnju s privrednim subjektima sa teritorije druge države potpisnice Sporazuma iz oblasti namenske industrije, sa subjektima koji se bave proizvodnjom i pružanjem usluga za potrebe bezbednosti sektora. Iz ovih ciljeva proističe i potreba zajedničkog delovanja naše dve države protiv različitih izazova, rizika, pretnji i bezbednosti. Važno je istaći da se ovim sporazumom obe strane obavezuju da preduzimaju sve odgovarajuće mere kako bi, u skladu sa svojim zakonodavstvima i uz poštovanje nacionalnih interesa i nacionalne bezbednosti, osigurale zaštitu tajnih podataka koji se razmenjuju ili stvaraju u skladu sa ovim sporazumom. Ovim sporazumom se regulišu oznake tajnosti, principi bezbednosti, prevođenje i umnožavanje tajnih podataka u oblasti industrijske bezbednosti, uništavanje tajnih podataka i prenos tajnih podataka između država potpisnica. Sporazumom su definisani nadležni organi odgovorni za njegovu primenu. Za Republiku Srbiju to su Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednosti i zaštitu tajnih podataka, a za Kraljevinu Španiju su to državni sekretar, direktor Nacionalnog obaveštajnog centra, Nacionalna kancelarija za bezbednost. Za potrebe primene ovakve vrste sporazuma formiran je Centralni registar za strane tajne podatke u Kancelariji Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka. Formiraju se i podregistri u Ministarstvu spoljnih poslova misije Republike Srbije pri NATO-u u Briselu i misije Republike Srbije pri EU, Ministarstvu unutrašnjih poslova, Ministarstvu odbrane i Bezbednosno-informativnoj agenciji. Na ovaj način se obezbeđuje potpuna kontrola tajnih podataka od strane svih relevantnih institucija. Može se slobodno reći da ovaj sporazum predstavlja most oficijalnog jačanja bilateralne saradnje sa nama prijateljskom Kraljevinom Španijom, državom koja je jedan od osnivača EU, za čije članstvo je i Srbija kandidat. Ceneći značaj ukupne saradnje, ali i značaj ovog sporazuma, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje dati punu podršku njegovoj ratifikaciji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Oba predloga zakona će biti podržana od poslanika Nove stranke. U to nema nikakve sumnje. I jedan i drugi međunarodni ugovor je potreban Srbiji, dobar je za Srbiju i tu nema nikakve sumnje. Ne bih ulazio u detalje ugovora. Siguran sam da poslanici znaju o čemu se radi, a da će građani Srbiji dobiti informacija koja će biti potpuna za ono što je neophodno za njihovo saznanje o ovim sporazumima. Ono što je dobra prilika kada je ministar Odbrane Vlade u ostavci prisutan u parlamentu to je da malo popričamo o toj oblasti. Mislim da je jako važno da rešimo to pitanje dugova namenske industrije. Naravno da ti dugovi nisu nastali u poslednje dve, dve i po godine i naravno da oni vuku korene u nekom ranijem periodu, ali mislim da je malo neobično da pričamo građanima da je namenska industrija naša razvojna šansa, da se priča o velikim ugovorima, o istorijskim sporazumima, o ne znam kojim sve šansama, a da praktično imamo jedini realni podatak o svemu tome da su preko 15 milijardi dinara poreski dugovi namenske industrije. Ako se dobro razumem, to je oko 120 miliona evra - „Zastava oružje“ sa sedam milijardi i nešto, „Krušik“ sa skoro dve i po milijarde, „Sloboda“ Čačak preko dve i po milijarde, „Prvi Partizan“ skoro dve milijarde i tako dalje. To mora nekako da se reši. I za taj deo, kao i za sve drugo, u državi zakonmora da važi. Ako je neko poreski obveznik, bez obzira da li je to vojna industrija, bez obzira da li je neko izgubio ličnu kartu ili na neki drugi način došao u status poreskog duga, on mora da bude čist. Naravno da znam da bi naplata tih dugova bila nemoguća jer te kompanije nemaju dovoljno para, ali je moguće da se na neki način otpišu i da se stavi tačka na taj problem i da to više ne bude tema. Te fabrike su inače državne.Mogu još jednom da postanu državne, da im se otpišu dugovi i da se stvori mehanizmi da ne dođe do gomilanja novih dugova. Decenijama slušam o razvojnim šansama ove ili one industrije i mahom su to velike priče sa malim efektom. Ne želim da umanjujem značaj namenske industrije, ali ona duboko zavisi od politike i uvek je zavisila i u svakoj državi zavisi od politike i zato politika mora da ima ozbiljan odnos prema toj industriji. Ovi međunarodni sporazumi su dobri za Srbiju, ali postoji jedan međunarodni sporazum koji Srbija uporno ne potpisuje, iako je praktično inicijator tog sporazuma, a to je konvencija o zabrani kasetne municije. Građani Srbije, posebno grada Niša, ali i mnogi drugi su bili žrtve i najveće žrtve u Evropi kasetne municije. Ne postoji nijedno opravdanje, pa neka dođe i iz vrha naše vojske, da bismo time smanjili svoju borbenu gotovost. Kasetna municija je par ekselans agresivna municija, znači, ne služi za odbranu zemlje, nego služi za ofanzivne akcije. Prema tome, to je razlog više, a i iz pijeteta mnogim žrtvama koje su žrtve kasetne municije, da se što pre potpiše ta konvencija. Vi ste dali, ministre u ostavci, odgovor da ćemo da potpišemo to, ali ne tako brzo. Ne razumem tu formu zašto ne tako brzo, ako je to dobro. Konačno, rekli ste da „vrabac“ i „pegaz“ nisu mogli da budu na paradi jer bi to bilo opasno za bezbednost parade. Molim vas da više ne plašite narod sa takvim izjavama, jer ta izjava može da se stavi u red one fotografije iz sela Grgure, opština Blace, gde se vrhovni komandant Vojske Jugoslavije u pripitom stanju slikao sa pevaljkom muškom i sa nepoznatim ambasadorom neke nama prijateljske, ali daleke zemlje. Hvala vam.
Ministar Gašić ima reč. Izvolite.
Ja sam malopre bivšem ministru odbrane odgovorio da je 2013. godine doneta Odluka Vlade Republike Srbije o konverziji duga za sva preduzeća namenske industrije. Međutim, lokalne samouprave, pojedine, nisu sprovele svoj deo posla i zato to nije završeno. Jedno od tih koje se uporno bori da to ne uradi jeste upravo bivša, sada već čini mi se, lokalna samouprava grada Kragujevca. Kada oni budu prihvatili da deo poreskih obaveza tih preduzeća izvrše konverziju duga i da uđu u vlasništvo u tim preduzećima, nikakav problem neće biti da ćemo time da relaksiramo ta preduzeća. Nije samo za vodu, nego i za neke druge stvari i to je veliki dug. „Zastava“ ima najveći dug, tačno je. Ali, moram da se pohvalim danasovde pred vama i pred građanima Srbije, da je „Zastava oružje“ krenula da plaća sve poreze, sve doprinose, sve prinadležnosti koje je dužna od prošlog meseca i jedan od uslova da imaju maksimalnu podršku i Ministarstva odbrane jeste upravo da sve svoje obaveze uredno izmiruju, jer je to prihod i lokalnih samouprava. Što se tiče „vrapca“ i „pegaza“, meni je žao što ste to tako shvatili i uplašili ste se, vidim po vama, oni nisu mogli da lete zato što smo uključili ometače i nije bilo dobro da …
Ministre, nemate obavezu da komunicirate.
Izabrali smo da ih prikažemo, jedan deo kroz specijalnu brigadu „vrapca“, da li oni sad lete iznad kolone ili su bili na kamionima, ali je to ono što smo mi uspeli da proizvedemo, što je naša domaća pamet uspela da proizvede. Svaka čast Vojnotehničkom institutu, upravo kao što je malopre poslanik Đukanović rekao. Ti ljudi rade, rade dobro. Ove godine su imali 70 miliona sopstvenih prihoda iz aerotunela samo, a radili su za strane zemlje ispitivanja, Turska i da ne nabrajam sve ostale. Takođe, jako bitna stvar, iako smo imali pokušaje da neke strane kompanije uđu i u kontrolu igara na sreću i svega, naš Vojnotehnički institut je dobio i tu mogućnost da može zajedno sa Lutrijom Srbije da ima sve sertifikate i da svoju domaću pamet i povežemo naša preduzeća, a ne da nam novac ide van zemlje. Što se kasetne municije tiče, ja očekujem, obzirom da se ne radi samo o našoj volji i samo o našoj želji da to uradimo, naravno, svesni smo toga i koliko su nedaća i nesreća pretrpeli građani Niša od te kasetne municije, čekamo i na ostale naše partnere sa kojima to trebamo. Nemamo mi problem, jer mi je nemamo u naoružanju da bi prihvatili taj sporazum o uništenju kasetne municije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću da podržim ova dva zakona - Zakon o razmeni tajnih podataka i informacija sa Španijom…
Molim bivšeg ministra da ne ometa ministra Gašića.
Ne, nema potrebe, ne mogu oni mene omesti, koliko se ja mogu skoncentrisati i govoriti. Dakle, podržaću razmenu podataka i informacija za Španiju, s obzirom da već u praksi imamo slučajeve da naše organizovane kriminalne grupe veoma rado borave na teritoriji Španije, takođe i neki naši poznati privrednici, pod znacima navoda, vrlo rado novac koji su na razne načine stekli od sirotinje, pljačkajući siromašne, vrlo rado iznose u Španiju i tamo se uspešno kriju i po nekoliko godina.Dakle, to već imamo u praksi. Da se to ubuduće ne bi dešavalo, razmena informacija i podataka je veoma bitna. Što se tiče ugovora o naoružanju, ne mogu da podržim diskusiju prethodnog kolege govornika, mog staleškog kolege iz poslaničkih klupa, ne mogu da podržim ono što je on govorio, s obzirom da ne verujem da je njegovo izlaganje proizvod njegovog voljnog iskustva koje je trajalo nula dana, a koje je trebalo da se desi tamo negde 1979-1980. godine. S obzirom da se to nije desilo, ja takvu diskusiju uzimam sa rezervom. Ali, ipak ću reći, da bi građani znali, da u Nišu nije eksplodirala naša municija. Eksplodirala je municija NATO pakta, tako da treba ugovor o zabrani kasetne municije potpisati, ali usloviti da ga potpišu i oni koji su tako rado bacili tu kasetnu municiju na teritoriju naše države, na naše građane, pa i grad Niš. Još jednom podvlačim, da se zna, nije eksplodirala kasetna municija Vojske Jugoslavije, Vojske Srbije. Na toj teritoriji je eksplodirala municija NATO pakta, ali ja bih svakako pozdravio da je neko to osudio, ali iz prethodnog govora kolege nisam čuo da je on to osudio, već je osudio to što mi nismo potpisali zabranu upotrebe kasetne municije, mada je mi nigde, ni na kome, nismo upotrebili, a na nama su je upotrebili više puta za onih nesretnih 78 dana samo u toku poslednjih ratova. Podržavam to što naša zemlja potpisuje takav ugovor, s obzirom da oružje vrlo lako može doći u posed međunarodnih terorističkih grupa, kriminalnih grupa itd. Ovaj ugovor je veoma značajan da se izvrši dodatna kontrola oružja. Što se tiče diskusije nekih bivših ministara odbrane, ja bih voleo da se ispitaju neke druge afere, a ne one koje je on navodio i koje ne postoje, dakle, da se ispita uvoz telekomunikacione opreme i sredstava veze iz Francuske, bez odgovarajućih zakonskih propisa, da se ispita nabavka skupocene medicinske opreme – skeneri, ultrazvučni aparati, magnetne rezonance, za povlašćene firme, bez odgovarajuće zakonske procedure. Apelujem na ministra odbrane da se pozabavi i nabavkom lekova za zdravstvene vojne ustanove, koja se desila između 2008. i 2012. godine, s obzirom da je firma u vlasništvu fizičkog lica koje zida zgradu zajedno sa bivšim ministrom odbrane na pašnjaku pored Hrama Svetog Save. Postoji mogućnost korupcije. Postoji velika verovatnoća da je neko do skupocenih satova došao na poprilično sumnjiv način, da ne upotrebim neku grublju reč. Na kraju, da kažem da se radi o čoveku za čijeg mandata smo od hiljadu tenkova došli do 272. Mi seljaci veoma cenimo vojsku, vojska voli seljake, seljaci vole vojsku. Podržavam našu vojsku. Voleo bih da se ispita i ona afera „pancir“, afera „šlem“ ili kako se to već zvalo, afera „satelit“, kad je prijatelj bivšeg ministra odbrane, zajedno sa druga dva Crnogorca, kupio satelit, odnosno zakupio deo satelita koji će mu dostavljati snimke za 60 i nešto miliona evra, tako da te snimke dobijemo sa 24 sata zakašnjenja. U odluci su učestvovala dva Crnogorca, a nas je zastupao isto čovek koji je rođen u Crnoj Gori, da se ispita i taj slučaj gde smo zakupili satelit, to platili ogromnim parama. Voleo bih da se ispita, takođe, i nabavka 69.000 šlemova, 69.000 pancira, 69.000 uniformi, s obzirom da smo mi u tom trenutku jedva imali dvadesetak hiljada ljudi koji su mogli biti bojno, ili vojno upotrebljivi, dakle oni koji su morali da nose šlem ili uniformu. Za svakog vojnika kupljeno je po tri šlema. Tu, druge činjenice, sem propasti, nema. Šta će jednom vojniku tri šlema, tri pancira? Na to bi trebale da odgovore stranke bivšeg režima, ali ja podržavam da se svi mačevi ne pretope u plugove, da imamo i plugove i mačeve, da ono što plug zaradi, da mač sačuva. Mi, seljaci, smo uvek podržavali vojsku. Ne treba se obazirati na to da je o vojnim projektima „vrabac“ i „pegaz“ govorila vinsko-vinogradarska mušica, dakle, to uzmite sa rezervom. Želim da kažem da će seljaci uvek podržavati vojsku, bez obzira što se u nevolji u gradovima obično od stanovništva koje ne razume vojsku, govorim o tom delu, Bog i vojnik pozivaju samo u nevolji. Kad nevolja prođe, Bog se zaboravlja, vojnik ne poštuje. Mi sa tom praksom moramo prekinuti. Mi moramo podići proizvodnju i svoju ekonomsku moć, podići vojnu moć, da budemo nesumnjiva regionalna sila na Balkanu, koja će biti sposobna za odvraćanje bilo koje sile, pa i one koja je do sada bacala kasetne bombe na nas. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Uvažena predsednice, govorim u vremenu poslaničkog kluba. Mislim da kada se kolega nazove vinskom mušicom treba da reagujete, a prethodnik je nazvao jednog od bivših ministara vinskom mušicom. Ne mislim na mene, ali bez obzira ko god da je. Pošto su ovde otvorene razne teme o tome ko šta zna, ko šta ne zna, ko je koliko informisan i kako informisan, želim da pozdravim, ukoliko je istina da će Srbija potpisati Konvenciju o zabrani upotrebe i proizvodnje kasetne municije, ali imam za vas opet jedno pitanje. Ne znam da li ste vi zlonamerni ili vas neko loše informiše? Ovo je već treći put da iz oblasti vazduhoplovstva dobijate pogrešne informacije i da ih kažete ovde. Podsećam, helikopter, letovanje, neko je išao na more, vraćao se sa mora, itd. Nisam čuo da ste nekoga smenili. Danas, već, morate da to učinite, jer vam je neko rekao da mi nemamo kasetnu municiju. Mi imamo kasetnu municiju engleske proizvodnje, oznaka je BO 755, i to znaju svi u vazduhoplovstvu. Mislim da bi gospodin Stojanović, kao bivši general, tu informaciju morao da zna. Kada sam pričao o naoružanju, rekao sam da Srbija proizvodi dve bespilotne letilice „vrabac“ i „pegaz“. One nisu letele iz prostog razloga što nisu spremne da lete. Znači, „vrabac“ nije prošao tehničko-opitno ispitivanje u TOC-u, „pegaz“ nije došao dotle, ali da je prošao. Znate, ako vam je neko rekao da ometači žive, sem telefonije i radiotalasa koji služe za ometanje eventualno postavljene neke bombe, mogu da ometaju bespilotne letilice u vazduhu, to ne može ni Nikola Tesla, a ne taj ko vam je to rekao. Bojim se da vas neko ozbiljno dezinformiše. Treća stvar. Malopre ste rekli da ja nisam dobro informisan i da ne znam da je 30. oktobra otvoren pogon fabrike u „Prvom partizanu“. Sticajem okolnosti, ja sam postavio kamen temeljac za tu fabriku. Drago mi je da ste je vi otvorili. Gde ja stadoh, vi nastavite. Niste vi? Nema veze. Trenutno u toj tzv. rupi radi još oko 150 radnika, gospodine ministre, i to na poslovima barutnog punjenja, kapisliranja, očne kontrole i pakovanja. To vam je opet neko rekao da ovde kažete, a nije tačno. Kada će moći da se izmeste? Kada se realizuje projekat fabrike na Trešnjici. Nažalost, projekat se još ne radi, ali to će biti momenat kada bih voleo da vi postavite kamen temeljac i otvorite tu fabriku. Mislim da je to izuzetno važno za „Prvi partizan“ i za celo Užice. Znam da su kupili jedan pogon iz firme u stečaju koja se nalazi blizu tzv. rupe. Takođe, mislim da je jako dobro što ste uradili konverziju. Čestitam vam na tome. Verujem da ćete sada u Kragujevcu moći da uradite konverziju tog duga prema lokalnoj samoupravi i da „Zastava oružje“ dobije mogućnost da prodiše. Ono što moram da kažem, niste samo vi govorili ovde, govorili su i drugi poslanici, o nekim podacima, o hvalospevima, nije tačno da nijedan direktor nije smenjen. Smenjena su dva. U SDPR je novi direktor. U „Krušiku“ je novi direktor. Nemoguće da niko nije smenjen, ako imamo nove direktore. Pročitaću vam, zarad vas i zarad javnosti, uporednu analizu za prva tri kvartala 2012. godine SDPR-a. Dakle, SDPR je ugovorio 2012. godine 43.616.782,19 dolara u sektoru Amerike i Evrope, a realizovao 10.674.200,61. Nadam se da vam ne smeta što čitam ove brojke. Premijer voli da čita brojke, pa smo shodni da ih i mi čitamo. Sektor Afrike i Bliskog Istoka 68.639.607,00 dolara, a realizacija 141 milion uključuje i realizaciju ranijih godina. Za prva tri kvartala Azija i Daleki Istok 88.306.195,23 dolara, a realizacija samo 9.453.000, što znači da je realizacija podbacila u odnosu na 2012. godinu u prva tri kvartala ove godine za 19,28% u ugovaranju. Ugovaranje nije tema, jer možda ima ugovora, znate i sami, ali do realizacije treba doći. Kako izgleda realizacija? Da ne bih čitao sada, a verujte mi imam sve. Realizacija za prva tri kvartala u 2012. godini, ukupna realizacija koja se odnosi na sektor Amerike i Evrope, Afrike i Bliskog Istoka, Azije i Dalekog Istoka je 75.200.796,02 dolara u prvom kvartalu 2012. godine. U 2014. godini 37.771.449. U prevodu, gotovo 50% slabija realizacija. Nije ovo kritika. Zaista ne znam zbog čega doživljavate da vas neko napada. Naprosto sam zabrinut. Jesam nekada radio u SDPR, doduše kratko, prošlo je od toga 10-ak godina i zabrinut sam za firmu u koju ću možda da se vratim sutra, da pomognem da se vrati na stare staze. Pokušavam sa vama da razgovaram, a vi doživljavate nas neprijateljski, kao i ove kolege koje dobacuju. Šta je tema? Tema je, gospodine Gašiću, naoružanje i vojna oprema su politički proizvodi. Ako spremimo fabrike koje nisu spremne za veću proizvodnju od 250 miliona, ako zavrnete rukave, krenete da putujete i pronalazite one zemlje koje su prijateljske, možda i napravimo rezultat. Ukoliko ne, ugovor o naoružanju koji potpisujemo sa UN je irelevantan, jer smo do sada u potpunosti poštovali svu međunarodnu regulativu, nismo izvozili u one zemlje koje su pod sankcijama. Imamo problem, ukoliko harmonizujemo našu spoljnu politiku sa politikom EU, jer postoje tržišta koja su pod sankcijama EU, a mi nismo uveli sankcije njima. To može da bude problem u najavi. Nadam se da će te sankcije, ne mislim samo na Rusiju, ima toga još, može koleginica iz Ministarstva spoljnih poslova da vam kaže… Ako se to skine, biće dobro. Ukoliko EU ne skine, ući ćemo u problem i moramo da razmišljamo o nekim drugim ili trećim tržištima. Gospodine ministre, ideja je bila da razmenimo informacije, da razmenimo suštinu vezanu za ovaj Predlog zakona o potpisivanju ugovora, ali i sa druge strane da vidimo u kom stanju se nalazi naša odbrambena industrija. Nije mi ideja da polemišem o sekretaricama koje ste vi pomenuli malopre. Pomenuli ste 29 sekretarica. Mislim da to nije nivo o kome treba da se bavi ministar odbrane. Očekujem da se ministar odbrane bavi projekcijom i vizijom razvoja naše odbrambene industrije, sistema odbrane, a sekretaricama neka se bave oni dokoni, koji nemaju druga posla. Hvala.
Reč ima ministar Gašić. Izvolite.
Hvala vam gospodine narodni poslaniče, što se sekirate iskreno za namensku industriju, za Ministarstvo odbrane. Moram par stvari samo da vas demantujem, naravno, hvala vam na podršci da se bavim vizijom i hoću da se bavim vizijom, ali onog trenutka kad počnu više da ne izlaze laži i rekla-kazala priče iz Ministarstva odbrane i da se to pred građanima Srbije na taj način priča. Prvo, rekli ste da su smenjena dva direktora, Stevan Nikčević je postao državni sekretar u Ministarstvu trgovine, nije smenjen, otišao je čovek na veću funkciju u odnosu na onu gde je bio. Drago mi je da ste sada rekli građanima Srbije da ste bili u SDPR, prošli put ste negirali bilo kakvu vezu sa SDPR i da ste zamrznuli vaš status u SDPR.Vas kad završite poslanički mandat čeka mesto u SDPR. Da li je tako? I nije čudno što imate neke informacije koje nažalost nisu baš tačne. Prvo, zato što kažete da sam otvorio pogon, ne bio je planiran da se otvori sada, ali nisam želeo da ga otvorimo sada zato što Bezbednosno-informativna agencija proverava kako i na koji način je došlo do probijanja investicione cene u „Prvom partizanu“ Užice. Nećemo nigde gde god ima bilo kakvih radnji, da ih tako nazovem, da odemo da otvaramo nove pogone. Znači, trebalo je, meni je drago da ste vi stavili kamen temeljac, stavljen je kamen temeljac i na ovu fabriku van grada, međutim, pristupni putevi mnogo koštaju da bi se uradili da bi mogli taj deo pogona isto da završimo. Ali, onog trenutka kada sve ovo bude jasno šta je ko radio i kolika je bila prvobitna cena te investicije i koliko se na kraju uradilo, otići ću vrlo rado da zbog građana Užica, da zbog radnika „Prvog partizana“ Užice, da otvorim taj pogon tamo i evo pozivam i vas, da kao bivši ministar zajedno, a vi ste položili kamen temeljac otvorimo taj deo. To što pričate o kasatnoj municiji i o tome, ne bih danas komentarisao to. Vas možda ne drži obaveza čuvanja tajne, a ja moram da se brinem o sistemu u kome sam u ovom trenutku prvi čovek i ne mogu da takve informacije kao što ste vi rekli da iznosim danas, pre svega, što ste vi u neko vreme vašeg ministrovanja potpisali određene ugovore koji su nas obavezivali na neke stvari. Hvala.
Momir Stojanović, replika.
Pošto me je prethodni govornik pomenuo, rekao bih da morate da pokazujete malo više znanja iz vojnih nauka. Ja nisam bivši general, nego penzionisani general i uvek general Vojske Srbije. Drugo, kad se već tolika polemika vodi oko poslovanja „Jugoimporta“ SDPR, moje pitanje je - ko je u vreme dok sam ja radio u Ministarstvu odbrane, nadležnost oko prometa naoružanja i vojne opreme iz nadležnosti vojne službe prepustio nikom? U operativnom smislu Vojno-bezbednosna agencija bila je nadležna za praćenje zakonitosti primene Zakona o prometu naoružanja, pa jedno vreme istisnuta iz „Jugoimporta“ SDPR, pa je tu bio niko, pa je posle preuzela Bezbednosna-informativna agencija. Drugo pitanje, hajde da, i to sam prošli put ministra odbrane zamolio, hajde da istražimo poslovanje „Jugoimporta“ SDPR? Hajde da utvrdimo preko kojih i kakvih papira je isporučivana municija i naoružanje Iraku? Da li preko legalnih papira naših državnih, ili preko neko druge zemlje. Ko se i kako u tome ugrađivao, i da li tu ima elemenata krivičnog dela? Vi predsedavajuća niste reagovali kada je pre gospodina Šutanovca govornik grubo povredio ovde, prvo izašao iz teme, član 104. i 106, i kada je na osnovu jedne fotomontaže u jednom dnevnom listu uvredio predsednika Republike, aludirajući pri tome da je on bio u alkoholisanom stanju. Opšte je poznato da je predsednik Republike narodski čovek i da ga ima mnogo više nego prethodnih predsednika među narodom, ali čak i da je to istina to je zanemarljivo u odnosu na alkoholisano stanje u kome se nalazi nacija zahvaljujući ovima koji su pre nas vladali 12 godina.
Hvala. (Zoran Živković, s mesta: Replika. Ja sam rekao da je predsednik države bio u alkoholisanom stanju.) Ali, on to nije tvrdio. Prema tome kako ste se vi prepoznali, ne mogu da dam repliku. Nemojte dobacivati. Gledala sam jutros emisiju. Nije baš tako kako je Pavićević pričao. (Narodni poslanik dobacuje, s mesta.) To nije bilo u televizijskoj emisiji jutros. Molim vas nemojte. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, poštovani gospodine Gašiću, poštovani gosti iz Ministarstva Vlade u ostavci, koliko sam razumeo još od petka, danas ovde raspravljamo o dva predloga zakona, gospodine bivši ministru. To su Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanjem i drugi Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Zoran Živković je već rekao, mi ćemo da glasamo za ove predloge i hteo bih gospodinu bivšem ministru da saopštim tri zapažanja vezana za sadržinu ovih predloga zakona. Najpre, moram to da kažem i to mi je utisak da ministar Gašić u odnosu na sve svoje kolege najbolje i najizražanije čita predloge zakona, naročito kada to uporedimo sa na primer nastupom gospodina Vulina kada ovde dođe i gospodina Lončara, a da ne govorimo o dr Stefanoviću. To je jedno zapažanje gospodine Gašiću. Drugo zapažanje, Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o trgovini naoružanja i sadržinski, čitao sam to, nisam iz te materije, meni se čini da je to i sadržinski veoma dobro. To je međunarodni ugovor koji počiva na izvesnim principima. Tu se navode principi Povelja UN, naravno mi treba da budemo opredeljeni za te principe. Kaže – uspostavljanje i očuvanje mira i bezbednosti u svetu, sprečavanje dospevanja konvencionalnog naoružanja na ilegalno tržište. Smatram da je to sve nešto dobro u čemu naša država treba da učestvuje. Obrazloženje za hitnost, poštovani gospodine Gašiću je takođe dobro, ovde piše da Republika Srbija treba da ispunjava svoje međunarodne obaveze u oblasti trgovine naoružanjem. Saglasan sam da treba da ispunjavamo sve naše međunarodne obaveze. Jedino mi nije bilo jasno, opet dozvoljavam da je stvar moje neupućenosti u tu materiju, ali vi ste tu da mi onda kažete o čemu se radi. Stvarno mi nije bilo jasno ovo za „pegaza“ i za“ vrapca“ i za vojnu paradu. Razumeo sam vas ovako, da nije bilo moguće da se na vojnoj paradi to sve vidi u punoj meri zbog nekih ometanja sa zemlje. Da li to znači gospodine Gašiću da mi ne možemo da obezbedimo organizovanje u punom smislu jedne vojne parade? Da li je to gospodine Gašiću? Treća stvar gospodine Gašiću i ovo mi je sada i najvažnije. Mi ćemo naravno glasati i za ovaj sporazum između Republike Srbije i Kraljevine Španije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. To je zapravo preuzeto, mi samo ovde potvrđujemo koji su ciljevi i koja je oblast primene. Sve to mi deluje u redu, kaže da se osigura zaštita tajnih podataka koja se razmenjuje, kaže - ovim sporazumom se određuju procedure za zaštitu tajnih podataka koji se razmenjuju itd. Smatram posebno važnim, poštovani gospodine Gašiću, i deo obrazloženja za usvajanje ovog Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma. Da vam samo pročitam šta ovde piše, pošto mi se čini da neki narodni poslanici koji su diskutovali nisu ovo pročitali, jer su diskutovali suprotno onome što ovde piše, a evo šta piše – donošenjem Zakona o potvrđivanju Sporazuma stvara se pravni okvir za intenziviranje i unapređenje saradnje sa jednom od država članica EU i NATO, a onda se dodaje, u Strategiji nacionalne bezbednosti, to sam i pročitao, inače, RS je definisala osnovna opredeljenja politike nacionalne bezbednosti među kojima je i unapređenje odnosa sa članicama EU i članicama NATO, poštovana gospodo. To razumem na sledeći način – da ova Vlada u ostavci, kako sam razumeo, Aleksandra Vučića jeste usmerena ka produbljivanju saradnje sa NATO do mogućnosti sticanja punopravnog članstva i mi smatramo, poštovani gospodine Gašiću, da to treba da se podrži. Mi smo ovde prvi rekli – zapad umesto kuće sa dvoja vrata da se izađe iz tog ruskog filma konačno i da se potvrdi ono što piše u nekim papirima koji vrede u našoj državi, poštovani gospodine Gašiću. Hvala vam.
Prijavite se ministre. Reč ima Bratislav Gašić.
Hvala uvaženi profesore Pavićeviću na ovim pitanjima. Prvo, treba po ko zna koji put da ponovim ovde i pred vama i pred građanima Srbije da je RS i Vojska Srbije vojno neutralna i da to što sarađujemo sa zemljama, kako ste pročitali, članicama EU i NATO nije ništa što već nije imalo praksu u svetu. Švajcarska je takođe vojno neutralna i sarađuje i sa jednima i sa drugima, Austrija i niz drugih, Irska, Švedska. To sam već jednom prilikom pričao. Znači, podizanjem operativnih sposobnosti Vojske Srbije imamo i to ponavljamo partnere i na istoku i na zapadu. Želimo sa svima da sarađujemo i da imamo dobre odnose. Ne vidim to što ste pročitali šta vam tu nije jasno. Što se tiče letenja, ulazite u neke stvari i za razliku od nekih drugih bivših ministara potpisao sam i određene i obavezao se na čuvanje nekih tajni. Neki drugi nisu na žalost. Postoje tu i bezbednosne procene koje su bile prisutne prilikom Vojne parade, prilikom prisustva predsednika Putina i naravno da smo morali tome da odgovorimo. Ali, nikako nije tačno, jer ukoliko hvalite sa jedne strane Vojno tehnički institut, onda kažete da nije mogao da leti zato što nije spreman, tu ste kontradiktorni poprilično. Znači, apsolutno sve što je VTI iznedrio ispravno je. Završavaju se procesi u Tehničko opitnom centru i mi ta sredstva imamo na upravljanje. Sada, da li je bilo baš … Nisam video neku vojnu paradu u svetu da su letele bespilotne letelice iznad tenkova, mašina. Ništa ne znači ni to što su bile na samim kamionima, ali mi smo tu u proizvodnji. Da ste bili zajedno sa mnom na Aeromitingu u Vršcu, mogli ste da vidite kako „Pegaz“ leti. Pozvaću vas sledeći put. Nije mi teško. Hvala vam puno.
Na spisku imam poslanika Zorana Babića koji je ustupio mesto Vladimiru Pavićevu i sada je on došao na red. Po Poslovniku, Marko Atlagić.
Hvala vam gospođo predsednice. Član 7, pročitaću prvi pasus – govornik na sednici Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da ste ga prekršili jer je gospodin Pavićević tri, četiri puta da je Vlada u ostavci i ministri u ostavci. Gospođo predsednice, ovu Narodnu skupštinu poslanici SNS vrlo ozbiljno doživljavamo i Vladu RS i sada sam dobio od građana nekoliko SMS poruka da se gospodin Pavićević izvine i građanima i Vladi i nama poslanicima. Molim docenta Pavićevića da se izvine i nama, gospodinu ministru Gašiću, Vladi RS i građanima RS. Ako ne u ime nečega, onda u ime akademske čestitosti. Hvala.
Poslaniče, pozvali ste se na član 7. Mislim da ste pogrešili. (Narodni poslanik Marko Atlagić, s mesta: Član 107.) Član 107, pošto je član 7. nešto … Zaista mi je vrlo teško da prekidam poslanike baš posle svake njihove opservacije. Apsolutno je jasno javnosti Srbije da to nema veze sa istinitošću. Ne možemo. Više puta smo reagovali. Oni tako hoće i govore i oni će to govoriti i to je to. (Narodni poslanik Marko Atlagić, s mesta: Izrecite opomenu.) Ne mogu opomenu jer bi tek onda bilo pismo međunarodnim i svim drugim organizacijama kako nedemokratski vlada atmosfera u parlamentu Srbije. Tako da, izdržaću ja to. Zahvaljujem vam. Na redu je Zoran Babić.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Atlagić me je preduhitrio u nekim stvarima. Govor prethodnog govornika nisam shvatio na taj način zato što se on sve vreme obraćao bivšem ministru, bez želje da gospodina Šutanovca izazovem na repliku i ne želeći da to – bivši koristim pežurativno, sve vreme sam mislio da se gospodin Pavićević obraća jedinom bivšem ministru ovde u sali, a to je gospodin Dragan Šutanovac. Ne vidim, iako neko to – bivši, a u međuvremenu je stigao i gospodin Petrović, ali nije u tom trenutku bio u sali, tako da ne vidim toliko strašnog, ni toliko opasnog, ni toliko smrtonosnog, na kraju krajeva, ukoliko neko postane bivši ministar. Znate, to je sasvim normalno. Niko se nije rodio u fotelji i niko neće u toj fotelji završiti. Svi smo mi normalni i pristojni ljudi i to – bivši ministar nije tako strašno prihvatiti i krenuti dalje. Najveći problem vidim u bivšem poslaniku koji opet ne znam kako nam je dospeo i na listu govornika i u salu i opet je prekršen niz zakona i Poslovnik. Zaista mi tu nešto nije jasno, kako bivši poslanici koji mogu da dođu u Dom Narodne skupštine, koji imaju pravo, i mi ćemo jednog dana biti bivši, sasvim normalno, otići ćemo do biblioteke, do arhive, ali kada bivši poslanici ulaze u salu pa još žele da govore to je već opasno. Što se tiče Vojske Srbije, Vojska Srbije, iako ću o tome govoriti samo kao građanin amaterski u odnosu na neke profesionalce i taj profesionalac je mislim ministar Bratislav Gašić, da se neko ne nađe prozvanim, ali ću govoriti prvenstveno kao čovek. Vojska Srbije je jedan od stubova ne samo odbrane nego i stubova našeg društva. U vojsku su se sinovi uvek pratili uz muziku, veselje, pesmu. Vojska je bila uvek ponos. Posle ovih dešavanja u proteklih nekoliko meseci, posle dešavanja koje nismo želeli, ali i koje smo želeli, mislim da ste, gospodine Gašiću, uspeli da poverenje u vojsku, koje je bilo narušavano nekim lošim stvarima u prošlosti i nekim još uvek, nažalost, nerazrešenim stvarima iz malo bliže prošlosti, uspeli ste da povratite taj ugled koji je zajedno sa ugledom u Srpsku pravoslavnu crkvu uvek postojao u našem narodu. To što nismo želeli su bile poplave koje su zadesile jedan veliki deo teritoriji Srbije. Bio sam prisutan, kao što verujem da je bila prisutna i većina kolega u ovoj sali, i vašem angažovanju, gospodine Gašiću, i gospodina Dikovića, načelnika Generalštaba, ali najvažnije angažovanje je velikog broja pripadnika svih rodova Vojske Srbije. Da tada Vojska Srbije nije pružila ruku, da nije izvezla svoju mehanizaciju, da nije pružila svoje znanje, da to isto nisu uradili i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova i gospodin Nebojša Stefanović, siguran sam da bi taj broj žrtava i ta nepogoda i šteta koja nas je zadesila bila daleko veća. To su građani Srbije prepoznali, građani Srbije to cene i zbog toga je poverenje u Vojsku Srbije sve veće i veće. Ono što smo želeli, to je parada. Parada za ponos. Parada posle 29 godina, u kojoj je učestvovalo više od četiri i po hiljade pripadnika Vojske Srbije, gde je učestvovao veliki broj mehanizacije, čini mi se nešto više od 300 vozila, 42-43 polovina i 30 i nešto aviona. Sa ponosom smo, ili obrnuto, prihvatam, vidi se da ste profesionalac, gospodine Gašiću, dokazuju se moje reči, sa ponosom smo sa onim što imamo, što možda nije spektakularno, ali sa onim što imamo sa ponosom smo izašli prvenstveno pred građane Srbije, pred svetsku javnost, pred predsednika države, ali i pred predsednika Ruske Federacije, gospodina Putina. Namenska industrija je nekako jedna od grana Vojske Srbije koja ide u pozadini, ali bez koje se ne može. Uvek se pamte špaliri, uvek se pamte tenkovi, pamti se naoružanje, ali se ne pamte oni ljudi, kojih ima u svim krajevima Srbije, koji to naoružanje i proizvode. Tu bih istakao i Užice, i „Prvi partizan“, i „Utvu“, i „Krušik“ u Valjevu, često pominjani, a i ja ću ga ovde pominjati, ali ne sa papirića, već sa zvaničnim podacima, podacima koji su proverljivi kao i tih 27 sekretarica, i „Zastava oružja“ u Kragujevcu, i „Prva iskra“ - namenska proizvodnja Barič, i „Sloboda“ Čačak, i „Milan Blagojević - namenska“ Lučani, i „Prva petoletka“ Trstenik – namenska, u mom komšiluku u Trsteniku i „Teleoptik žiroskopi“ u Zemunu. Ono što sam mogao da vidim, gospodine ministre, je da finansijski pokazatelji, ja ne mašem papirima za koje bih voleo da budu takvi, kamo sreće da su takvi pokazatelji bili u prošlosti, kamo sreće da je ta lestvica po uspešnosti podignuta u prošlosti, pa da se nadmećemo kao što se nekada Sergej Bupka nadmetao sam sa sobom podižući tu lestvicu za po jedan santimetar. Iako ste profesionalac i onda kada ste bili gradonačelnik Kruševca i sada kao ministar odbrane, nije vam bilo teško da podignete i da preskočite tu lestvicu koja je bila, ne na niskim granama, već je možda bila i na podu i ispod poda. Ne želim da opterećujem Skupštinu i ovo vreme, ali ću vrlo rado svim kolegama narodnim poslanicima podeliti i pokazati i javnosti prezentirati kakvi su to zastrašujuće loši podaci bili do 2012. godine. Pozabaviću se „Krušikom“, toliko pominjanim, toliko omiljenom temom nekih koji su želeli da ga predstave uspešnim time što je više od 65% firme radilo u kancelarijama, radilo u režiji, a 35% firme u proizvodnji, time što je neko hteo da predstavi 27 sekretarica i najnoviji audi sportske linije A6 kao unapređenje proizvodnje. Istina je drugačija. Ukupna obaveza „Krušika“ prema državi, bankama, Jugoimport SDPR-u i dobavljačima je u januaru ove godine, prilikom preuzimanja od tako sposobnih, velikih i jakih profesionalaca, samozvanih profesionalaca, dug je iznosio 4,4 milijarde dinara. Samo je gubitak u 2013. godini, i tu pričam o onoj lestvici koja je na tako niskim granama, gospodine ministre Gašiću, iznosio 994,5 miliona dinara. Nepovezan radni staž za sve zaposlene obzirom da doprinosi i pripadajući porezi na zarade nisu plaćeni od 2010. godine. Da li postoji neko ko bi se ponosio ovakvim rezultatima i ovakvim pokazateljima poslovnim? Da li bi se neko ponosio da 1265 zaposlenih gotovo četiri godine nije imalo ni socijalno osiguranje, ni penziono, ni zdravstveno, nije imalo ništa? Veliki deo ugovora zaključenih tokom 2012. i 2013. godine, koje je trebalo realizovati u 2014. godini, unapred je naplaćeno, a novac utrošen uglavnom nenamenski, najvećim delom za isplatu tih zarada zaposlenima i to onih, sada ću vam tačno reći, od 1265 zaposlenih 515 je radilo u proizvodnji a ostatak u režiji. U sektoru finansijskih i komercijalnih poslova 126 zaposlenih, a napravio se gubitak od 994 miliona dinara. U sektoru logistike 120, u razvoju, u redu je, 159, i to bi me činilo srećnim da u razvoju imamo sve više zaposlenih, ali tu su i tih famoznih 27 sekretarica. Direktori sektora imali su lične vozače, lične sekretarice, automobile itd. Pokazatelji. Ukupan prihod za devet meseci 2014. godine u odnosu na devet meseci 2013. godine takvog pogubnog vođenja „Krušika“, ukupan prihod je povećan za 27%, ukupni rashodi smanjeni za 20%. Od minusa od 506.000.315 dinara došli smo do jednog skromnog dobitka u devet meseci, a taj dobitak je 4.697.000 dinara. Nemojte gledati samo da je to dobitak od skoro pet miliona dinara. Dobitak je i ova razlika, ova razlika od minusa od 500 miliona dinara do plusa od pet miliona. Moramo da se zahvalimo i Ministarstvu odbrane i SDPR-u i gospodinu Petkoviću Mladenu, generalnom direktoru „Krušika“, zato što je za devet meseci uspeo da napravi tako veliki iskorak koji se meri cifrom od 505 miliona dinara. U februaru mesecu 2014. godine, da ne zaboravimo one ljude koji su imali nepovezani radni staž, staž je samo u februaru mesecu povezan za 31 zaposlenog i, vidite, utrošeno je 15 miliona dinara iz sopstvenih sredstava. Kolika je šteta napravljena u prethodne tri godine zato što ti ljudi, a bilo ih je 1265, nisu imali povezan staž? Od početka 2014. godine sklopljeno je novih ugovora u vrednosti od 43,7 miliona američkih dolara. Premeštanjem zaposlenih iz administracije u proizvodne delove promenio se odnos između zaposlenih u proizvodnji i režiji, tako da je verovatno neko od onih 27 sekretarica završila u proizvodnji, tako da zaposleni u neproizvodnoj režiji čine sada 24,6% za razliku od 60% koliko je bilo do sada, u odnosu na 60% u prethodnom periodu. Ono što me posebno kako čoveka, kao građanina ove zemlje, narodnog poslanika, raduje, što su u narednom periodu u „Krušiku“ planira povećanje broja zaposlenih, ali proizvodnih zaposlenih, ne onih koji će da peru Audi A6, sportske linije, za direktora, ne onih koji će da tog direktora voze, ne onog koji je će za tih 27 sekretarica da donosi burek, već za novih 150 zaposlenih u proizvodnji koji će raditi, koji će stvarati nove vrednosti, koji će stvarati nove proizvode, koji će zarađivati i za „Krušik“ i za SDPR i za Ministarstvo odbrane i za našu državu. Ono što bih želeo da istaknem takođe, gospodine ministre, a to je, imam podatke od 2005. godine, podatke od 2005. do 2014. godine, o broju izdatih dozvola godišnje za izvoz naoružanja i vojne opreme i za uvoz naoružanja i vojne opreme. Ono što je istina, a to je da do 2012. godine, je nekako ustaljen broj dozvola i on varira od 274dozvola 2005.godine, pa do 366 dozvola 2012. godine, za izvoz, sa jednim iskakanjem, ne toliko velikim 2007. godine, sa 372 dozvole. Ono što me raduje, a to je da i u 2012. godini napravljena, izdata 366 dozvola, a u 2013. godini za izvoz, za izvoz, namerno govorim za izvoz, 444 dozvole. Za godinu dana povećan je broj izdatih dozvola, ponoviću za izvoz, jer mi moramo da koncipiramo našu proizvodnju i da se okrenemo izvozu, i to od 360 koliko je bio prosek od 2005. do 2012. godine, na 440 za godinu dana, odnosno za 84 dozvole više se proizvelo, više se izvezlo, više se naplatilo, više sredstava došlo u našu državu. Za isto to vreme broj dozvola za uvoz naoružanja je varirao i bio je tu negde na oko 140, od 140 do 180 dozvola. Ono što je istina je da smo svake godine imali suficit po iznosu kada se saberu uvoz i izvoz za tu godinu, uvek smo imali suficit, ja ne želim da prikazujem nešto što nije. Međutim, taj suficit se kretao od 243 miliona američkih dolara, pa do 400, nećemo računati 2012. godinu, oprostite, pa do 356 američkih dolara. Godine 2012. kada SNS preuzima odgovornost i obavezu vršenja vlasti taj suficit je povećan na 430 miliona američkih dolara, a 2013. godine, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vama ne moram da govorim o ovome, jer sam siguran da kao profesionalac, pravi profesionalac, to i znate, ta razlika je 721 miliona američkih dolara. Voleo bih, gospodine ministre da se mi naredne godine vidimo u ovom parlamentu, po nekim drugim zakonima. Vi podižete lestvicu, koju bivši verujem ne mogu ni da pogledaju, ni da vide gde je, ali sami sebi kao Sergej Bupka podižete tu lestvicu i da vas vidimo naredne godine da 2014. godinu završite sa jednom okruglom cifrom od milijardu američkih dolara suficita. To vam želim kao građanin, kao vaš kolega, prijatelj i stranački kolega.
Zahvaljujem. Da li neko po članu 96. želi da koristi svoje pravo. (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 4. i 5. dnevnog reda. Prelazimo na sledeću tačku. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tačkama 6, 7. i 8, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 193. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: listi kandidata za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, listi kandidata za članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije i Predlogu odluke o izmenama odluke za utvrđivanje sastava parlamentarnog odbora za stabilizaciju i pridruživanje. Da li predstavnik predlagača, odnosno predlagač želi reč? (Da.) Reč ima dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege poslanici, danas mi je osobito zadovoljstvo da jedan posao koji smo počeli u protekloj godini završimo, pogotovo kada govorimo o nezavisnim institucijama, institucijama koje su u nadležnosti rada Skupštine Srbije. Konkurencija i konkurentnost su pojmovi za opšte dobri našeg društva i to je jedna najkorisnija pojava u privredi koju možemo posmatrati sa ekonomskog i pravnog aspekta. Sa pravnog aspekta imamo deo koji se odnosi na tzv. kartelsko, odnosno antimonopolsko pravo. Sa ekonomskog aspekta na analizu koncentracije monopola na tržištu. Ono što je interesantno reći da je konkurentnost širi pojam od sam konkurencije, a u stvari nam pokazuje da je to jedan ukupan skup činilaca kojima se određuje produktivnost jedne zemlje. Danas nakon mnogo vremena, nakon izmena i dopuna zakona koji su bili 31. oktobra 2013. godine u kojem želimo praktično da ovu instituciju definišemo sa jednog novog aspekta, odnosno takvog načina rada da ona počne da zaista funkcioniše s obzirom da do sada nije bila u mogućnosti to da čini, jer je imala predsednika koji je bio na bolovanju od 2012. godine i jednog člana koji je stekao uslov za penziju. Dolazimo u situaciju da predlažemo ovu listu. Dala bih samo kako su išli hronološki određene faze u donošenju odluka da smo došli do ove liste kao predlagač u ime Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, da je izmena i dopuna zakona koja je usvojena ovde u ovom parlamentu bila 31. oktobra 2013. godine, da je primena zakona počela u novembru mesecu, znači osam dana od dana objavljivanja ovog zakona u „“Službenom glasniku“. Kada je 27. novembra raspisan konkurs od strane tadašnjeg predsednika Narodne skupštine Republike Srbije u dnevnom listu „Politika“ i na internet stranici parlamenta Srbije. Ono što je interesantno reći da su sve prijave stigle u roku do 15. decembra 2013. godine, a onda nas je zadesilo raspisivanje izbora 28. i raspuštanje Skupštine 28. januara 2014. godine. Izbori su se desili 16. marta, kao što je svima poznato, a konstituisanje novog saziva i odbora koji je bio ovlašćen da ovaj posao koji je započet i završi se dogodio 9. maja 2014. godine. Od 9. maja do praktično septembra imali smo poplave, imali smo rad Odbora koji je bio u smeru donošenja reformskih zakona sa kojima se Odbor isključivo bavi, a onda smo od 19. juna i 24. juna i 1. jula podelili sve kandidate i organizovali razgovor, odnosno intervjue sa svim onim kandidatima koji su se javili na konkurs. Treba reći da je za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije se javilo 13 kandidata, a bira se samo jedan. Za listu od četiri kandidata članova Komisije za zaštitu konkurencije javilo se 24 kandidata. Kao prvi među jednakima u Odboru kojim sam predsedavala bila sam stanovništva da iako je zakon dao mogućnost da kandidata bude dvostruko više u odnosu koliko je predloženo, to znači da je Odbor mogao da izađe sa predlogom dva kandidata za predsednika i recimo, od pet do osam kandidata za članove Saveta. Smatrala sam za shodno da ipak mi treba konsenzusom da donosimo određene, a pogotovo kada su u pitanju ovakve institucije koje su u nadležnosti rada Skupštine Srbije. Mogu vam reći da ti pregovori, odnosno konsultacije sa članovima odbora su išli jako dobro, ali ono što nas je obavezao zakon to je da od pet članova Komisije minimum dva moraju da budu ekonomisti. Tako smo na kraju došli do određenih rešenja za koje smatramo da su dva vezana isključivo za rad Komisije, a da smo praktično tri nova člana shodno njihovim biografijama koje ste dobili u prilogu za ovu sednicu, odnosno za ovu tačku dnevnog reda, videćete da su zaista iznad proseka po pitanju opšte relevantnosti u ovoj temi. Ono što je još interesantno reći da je u svim tim intervjuima zaista taj postupak razgovora sa kandidatima bio krajnje transparentan, a to znači da je svako od poslanika u ovoj Skupštini, a i građana Srbije mogao direktno da se uključi video linkom sa sajta Skupštine Srbije, da uđe jednostavno uživo u te razgovore koji nisu ni malo bili, i ta pitanja koja smo postavljali, nisu bili ni malo laki za sve kandidate. Na kraju smo konsenzusom 7. oktobra, pre toga, oformili jednu radnu grupu koja je pregledala svu dokumentaciju kandidata koji su se javili na konkurs i došli smo do toga da o svakom kandidatu smo morali da se izjasnimo glasanjem. Dobili smo listu kandidata, a za predsednika smo dali jednog kandidata, Komisije za zaštitu konkurencije, a za članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, četiri kandidata. Na kraju, mogu vam reći da u Izveštaju za Evropsku komisiju za 2014. godinu na strani 34. dosta se govori upravo o politici konkurencije, koja je za nas veoma značajna, za Srbiju, pogotovo što smo mi u stalnoj tranziciji, odnosno prelasku iz planske u tržišnu ekonomiju i gde god naši predstavnici i premijeri, predsednici imaju posete sa visokim zvaničnicima razvijenih država EU, govore o tome da je konkurencija u suštini, jedna od najvažnijih faktora razvoja makro i mikro ekonomskih uslova sa kojima će Srbija morati da se suoči i da mi ovo ne radimo, samo zbog EU, nego zbog sebe, nego da stvorimo jedan ambijent u kome će moći da funkcioniše što više privrednih subjekata, da u toj utakmici primenjujemo i nove tehnologije, nova znanja, da reformom obrazovnog sistema, kao što je dato na 34. strani Izveštaja Evropske komisije za 2014. godinu, a i smanjenja uticaja države sa svojim subvencijama iz budžeta, a to je dato na 36. strani, jednostavno, Srbija postane u privrednom smislu država u kojoj će svako hteti da posluje. Ono što bih na kraju želela da kažem, a možda to niste ni primetili, a to je da kandidati koji su predloženi, jednostavno imaju dosta iskustva u ovoj oblasti, ali sam ih povezala sa ovim delom obrazovnog sistema, vezani su za obrazovni sistem, što je nama od velikog značaja. Sada bih vam nešto rekla praktično o listi kandidata, pre svega za predsednika, dali smo i Odbor je usvojio kandidata docenta dr Miloja Obradovića, čiju biografiju možete videti u najvećem delu, iskustva iz oblasti ekonomije, koji je zakonom definisan, a to je da ima dosta iskustva u radu državnih organa, Ministarstvo prosvete, a najveći deo koji se odnosi za finansije, reviziju, analizu, procenu tržišnog monopola i taj deo koji se odnosi na taj ekonomski deo koji je za nas jedan od najinteresantnijih, koji smo uveli izmenama i dopunama, na jedan kvalitetan način smo koncipirali uopšte budući rad ove Komisije. Ono što želim da kažem to je da ovakav koncept praktično rada Komisije za sada u regionu nemaju sve države. Primera radi, pre svega, ako pogledamo na primer Crnu Goru, oni uopšte, rad same Komisije za zaštitu konkurencije je u nadležnosti Vlade, kod nas je u nadležnosti Narodne skupštine i kvalitativno samim tim se mi usmeravamo ka razvijenim državama i Komisija ima određene ugovore sa Mađarskom, sa Rusijom i sa još nekim državama koje na taj kvalitativan način praktično daju preporuke sa kojima mi se vodimo kada i biramo kandidate, a ono što želim da apostrofiram to je da na osnovu svih ovih dosadašnjih praktično razgovora sa svim kandidatima, hteli smo da vidimo koliko takvih kandidata zaista mogu da podnesu sve ono što ih očekuje u budućnosti. U novembru mesecu, ovu Komisiju očekuju prvi eksploatorni skrining sa EU za poglavlje 8, a to je poglavlje na konkurentnost privrede. Ono što je budućnost u skladu sa evropskim standardima, to je da morate doći u situaciju da ukinete u jednom trenutku, 2020. godine sve subvencije, odnosno podršku države, bilo kom preduzeću, a pogotovo one koje se odnose na državna preduzeća. Taj trenutak će sigurno doći. U ovom trenutku to nije realno, ali jednostavno, kreiranjem boljih uslova poslovanja, radom Komisije koja će morati da se nosi sa svim svojim problemima, sa kojima će susretati, sa kompanijama koje će uvek težiti da imaju monopol na tržištu, tim podizanjem lestvice o čemu smo pričali i oko rada nekih drugih organa, Srbija će morati da se nosi sa takvim problemima. Ono što je interesantno, to će biti sve u korist građana, jer porastom konkurencije, jednostavno padaju cene na tržištu, građani imaju veću privrednu, trgovinsku aktivnost, budžet se na bolji način, efikasnije puni na osnovu toga i samim tim imate finansijsku sigurnost, što se tiče samog budžeta. Predlog za predsednika ove Komisije je čovek koji je završio Ekonomski fakultet u Beogradu, koji pored svog profesionalnog kretanja u Ministarstvu prosvete i javnim preduzećima, ima i određena iskustva koja se odnose na finansijsku reviziju, na sertifikate EU u finansijskom upravljanju i kontroli, to je jako bitno, pogotovo kada pričamo o konkurentnosti. Kada govorimo o članovima i o listi kandidata koji se odnose za članove Saveta Komisije, predlozi su dr Veljko Milutinović, Mirjana Mišković Vukašinović, dr Marko Obradović i gospodin Ivan Ugrin. Mislim da ste imali prilike da vidite da kandidati za članove Saveta, kao što su gospodin dr Veljko Milutinović, koji je imao iskustva u radu EU, a pogotovo u delu koji se odnosi na politiku konkurencije, a koji je po struci pravnik, znači, dr pravnih nauka, zaista govori o kompetentnosti njegova biografija i tu nemam mnogo toga da dodam. Što se tiče gospodina Marka Obradovića, o njegovoj kompetentnosti takođe možete videti na osnovu njegovog CV koji je, pored toga što je završio ekonomski fakultet, završio na Harvardu i ono čime se bavio, a iz oblasti ekonomske struke govori upravo o tržišnoj analizi i koncentraciji monopola i takođe ne bih imala šta da dodam. Predlozi koji se odnose na gospođu Mišković i gospodina Ivana Ugrina su vezani za rad u samoj komisiji. Ono što smo imali prilike da čujemo od gospođe Mirjane Mišković Vukašinović da je to osoba koja nije bila član saveta ali je radila i načelnik je u samoj komisiji, ali se bavi konkurencijom više od 16 godina, još od prvih trenutaka kada je postojala savezna država i kada se prvi put praktično pominje ova tema i kojom se uvode u sistem ovakvi instituti i politika javnih, koji se odnose na politiku konkurencije, a kada govorimo o gospodinu Ugrinu, onda kao jedinog člana saveta koji je u prošlom sazivu bio, možemo reći da je čovek sa zaista velikim iskustvom. Osim ovih predloga, rekla bih da smo na stanovištu toga da svi ovi kandidati zadovoljavaju uslove, postojala je jedna radna grupa unutar odbora koja je praktično definisala da su oni, kao jedan sastav ljudi koji su iz same institucije komisije radili toliko godina i neka nova sveža krv, koji su mladi ljudi školovani, koji su imali veze sa praktično ovom temom i radom i kontakte sa evropskom komisijom i svetom, daće jedan nov kvalitet u radu ove institucije. Mislim da njihove izveštaje o radu, imaćemo prilike da raspravljamo ovde i mislim da će njihov, praktično nov koncept rada u skladu sa evropskim direktivama dati nam u budućnosti mnogo šanse da Srbija u privrednom smislu bude jedna strogo uređena država u kojoj će se znati red i koja će imati predvidivo poslovanje. Otvorena sam za diskusiju i pitanja bilo koga po pitanju kandidata, jer smo zaista marljivo radili na ovome i dugo, ali mogu vam reći da mislim da ovaj trud na kraju će dati dobre rezultate. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Zahvaljujem, gospođo Tomić. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, drage kolege narodni poslanici, kao član Odbora za privredu koji je bio na sednicama Odbora kada je vršeno javno propitivanje ili ispitivanje svih kandidata, kako za predsednika komisije, tako i za članove, jednostavno dužan sam i pred javnošću da iznesem svoj sud o čitavom ovom postupku. Ja sam ovu komisiju pominjao i pre neki dan kada je u ovoj sali bio i predsednik Vlade, gospodin Aleksandar Vučić, i kada je obrazlagao rebalans budžeta. Zašto sam je pomenuo? Samo iz jednog jedinog razloga, jer predsednik ove komisije koga mi sada biramo trebao je da prima, bez ovog umanjenja od 10% platu, verovali ili ne od 350.000 dinara u neto iznosu. Pazite, 350.000 dinara čovek da prima i nije ni čudo da se javilo skoro 30 kandidata od kojih su neki veoma poznati javnosti, kao uvaženi profesor Stevan Lilić, koji je na moje pitanje koliko je stranaka promenio, verujte mi ni on sam nije mogao da se seti. Drage kolege poslanici, ono što mislim da bi trebali i mi kao parlament i uopšte svi mi pojedinačno da se izjasnimo, da li je moguće da ovoj zemlji u kojoj mi sada smanjujemo i plate i penzije da imamo jednu ovakvu komisiju koja je postojala, naravno i prethodnih godina? Ovu komisiju su neki mnogo pre doneli nama, a kako ona radi, možete da vidite ako malo, bar pet minuta četujete, kako to kažu po Internetu i vidite da su marže u Srbiji u maloprodaji među najvećim u Evropi. Onda zamislite neverovatnu situaciju da mi imamo komisiju koja treba da jača konkurenciju, da se bori protiv monopola, da prima enormnu platu za svoj rad, a sa druge strane, vi kada uđete u prodavnice vidite da su marže trgovaca negde i 50%. Po samom tom podatku svima vama i koji gledate ovaj prenos a i ovde kolegama narodnim poslanicima je jasno da ova komisija jednostavno ne radi dobro i da najpre što bi mi trebali da uradimo jeste da im ograničimo plate i da u budžetu za 2015. godinu plate ovih ljudi ne bi smele da pređu maksimu 150.000 dinara, bar da budu na nivou narodnih poslanika. Sa druge strane, ono što je interesantan podatak, moram i njega da iznesem, nije sporno da gospodin Miloje Obradović, je među svim kandidatima verovatno i najbolji kandidat za predsednika komisije i sam sam glasao za njega i to uopšte nije sporno, ali ono što hoću da ukažem kolegama narodnim poslanicima, da među predloženima se nalazi jedan gospodin koji se zove Marko Obradović i to je jedini kandidat protiv koga sam ja, moja malenkost je glasala i bila protiv. Hoću da kažem i vama zašto sam bio protiv njega. Kolegu ne poznajem, verujte mi, video sam ga prvi put kada se pojavio na Odboru za privredu, na tom tzv. „javnom propitivanju“, ali ono što je meni bilo neverovatno, da je taj gospodin zastupao Miškovića, koga smo svi ovde često spominjali kao glavnog tajkuna u Srbiji i čoveka koji se obogatio, a obogatio se i imao je najveću odskočnu dasku kada je kupio „C market“, a svedoci smo i tih afera sada kroz štampu i nažalost, pre neki dan i smrti gospodina Radulovića, bivšeg direktora „C marketa“ koji za celu tu priču jako optužuje neke ljude, a među njima i Miškovića. Šta se dešava? Čovek koji zastupa na komisiji za upravo borbu protiv monopola Miškovića, je taj gospodin Marko Obradović. Taj čovek, nesporno je da ima biografiju impresivnu, nesporno je da je bio na Harvardu, sve je to u redu, ali, postavlja se pitanje jedne moralne odgovornosti. Ono što je mene, moram da kažem narodskim jezikom, nerviralo na samom odboru, jeste da on svoj kvalitet predstavlja nešto što je njegov vlasnik, odnosno vlasnik firme za koju je on radio, mogao telefonskim pozivom da završi, a to je da pozove nekoga iz Vlade tada, a naravno imao je tada sve moguće veze u Vladi i da završi, da nešto što je, što moram da kažem da su i vrapci videli da je spajanje tih maksija i kasnije „C marketa“ doveo do toga da smo mi u maloprodaji imali čiste monopole, da su oni imali preko 60% tržišta u maloprodaji u Srbiji a preko 50% tržišta u veleprodaji, da smo doveli do toga da smo imali najveće marže trgovinske u Evropi i da je to sve doprinelo ovom urušavanju. Ono što je najveći problem bio, da su te trgovinske kuće držale monopole i nisu plaćale dobavljače. U tom čitavom lancu, ti ljudi koji su se bavili proizvodnjom u Srbiji, pa poljoprivredni proizvođači, svi su postradali, samo se Mišković obogatio. Sada mi čoveka koji je zastupao Miškovića, treba da glasamo ovde u ovom parlamentu, na ovom plenumu da nam on sada štiti, zamislite, tržište Srbije, da on lepo čovek štiti nas od novih monopola. Stvarno, verujte mi, najpre ja sve ovo što vam govorim, govorio sam i na odboru i zamolio sam i tada kolege da se dobro razmisli oko svega ovoga. Mi nažalost imamo toliki broj agencija u Srbiji, a ovo nije agencija, ovo je komisija, ali sve su to tzv. „nezavisna regulatorna tela“ i ta nezavisna tela treba da doprinesu da obični građani u Srbiji žive bolje. Kako će živeti bolje ako će u tim nezavisnim regulatornim telima da sede ljudi koji su doprineli da se mi danas nalazimo u ovakvoj situaciji u kojoj smo sad? Zbog toga vas sve skupa iskreno molim da još jednom malo razmislimo i da vidimo da li je moguće da, svako će naravno glasati po svojoj savesti, da se ovakvi ljudi prosto više ne predlažu. Možda se nekome čini da je ova tačka dnevnog reda manje važna u odnosu na neke ranije, a to se vidi ovde po polupraznoj sali, ali verujte mi, ova komisija će dobrim delom određivati kakva će biti naša kupovna moć u narednim godinama u Srbiji i koliko ćemo svi skupa, kada sa porodicom odlazimo u kupovinu, izdvajati novca za kupovinu svega onoga što je potrebno za jednu porodicu, za jedan kućni budžet. Ako hoćemo da nam jednostavno ostane više novca u džepu, ova komisija mora savesno da radi. Zbog toga u tu komisiju moramo birati stvarno ljude koji, osim biografije koja može biti impresivna, školske spreme i školskih titula i svega ostalog, moraju imati moralni integritet, da štite u toj komisiji pre svega interes građana Srbije. Za ostale kandidate apsolutno sam glasao i naravno da ću ih podržati i u Danu za glasanje, kao i poslanička grupa NS. Ovo je svima nama možda i za nauk da obratimo pažnju kada biramo ljude, ova nezavisna regulatorna tela, a s druge strane i da ovaj parlament ima konstantnu inicijativu da pokušamo, ako je već ova godina 2014. na izmaku i ako u ovoj godini to nismo uspeli, da u narednoj godini smanjimo ovaj broj agencija, da smanjimo plate u ovim agencijama, da ne pominjem kolika je plata u ovoj komisiji. Ljudi, dokle više? Ako moramo da štedimo, moraju svi da štede. Hvala puno.
Zahvaljujem, gospodine Jovanović. Reč ima šef poslaničke grupe DS narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovane kolege, uvažena dr Tomić, zaista vas jako cenim i vaše znanje…
Gospodine Stefanoviću, molim vas, ne obraćajte se drugom narodnom poslaniku.
Dobro, ovo je afirmativno. Nadam se da ne smeta?
Molim vas, obraćajte se meni kao predsedavajućem, a to će čuti i gospođa Tomić.
Hvala. Dakle, pošto se radi o izboru predsednika Komisije i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije ili konkurentnosti, ja moram da kažem nekoliko stvari koje sam primetio i u postupku izbora kandidata, tj predlaganja kandidata i samog značaja ove institucije. Mislim da je svima jasno, koji se bave ovim poslom i u Skupštini i u Vladi, da je ovo jedna od najvažnijih institucija koja u našem sistemu, nažalost, već godinama ne funkcioniše kako treba, da budem blag. Dobro je da danas izaberemo članove Saveta tj. članove Komisije i predsednika Komisije. Moramo to učiniti što pre i u tom smislu mi zaista to podržavamo. Imam nekih drugih par zamerki koje, nadam se, neće uticati na vaše rasuđivanje i na ocenu od strane većine onoga što mi kao manjina vam ovde predlažemo. Dakle, ova Komisija je jako važna i za proces evropskih integracija Srbije i u izveštaju i piše da treba ojačati institucije i naročito u ovom segmentu i da one nisu adekvatno funkcionisale do sada i to je poznata stvar. Slažem se sa kolegom Jovanovićem koji je govorio o tome da treba, u momentu kada Vlada zaista ima ambiciozan program ušteda, mahom preko leđa penzionera i zaposlenih, da smo i u ovom slučaju, recimo, trebali da smanjimo platu od 350.000 na neki primeren iznos, tj. da se predloži kroz adekvatnu proceduru. Znam da vi to niste mogli lično, ali smo možda mogli da nešto u tom smislu uradimo kao Skupština Srbije i mislim da vam dam jedan predlog odmah na početku, da dr Tomić sazove jedno javno slušanje u okviru Odbora gde bi bili pozvani tada već izabrani članovi Komisije i njen predsednik, da razgovaramo svi zajedno o problemima koji postoje u funkcionisanju Komisije, njihovim ovlašćenjima i o tome kakav je plan za njihovo dalje funkcionisanje i za rad. Mislim da bi to bilo korisno i Skupštini i građanima Srbije, ako hoćete i načinu da funkcioniše ova ustanova. Moram da kažem da sam primetio još nešto. Gospodin Miloje Obradović, uz dužno poštovanje prema njemu zaista, čini mi se da njegova biografija, koja je dosta impozantno predstavljena ovde, nije baš za pohvaliti se u odnosu na ostale kandidate. Mi smo sada čuli da je bilo 30 kandidata za predsednika Komisije. Ja sam primetio da njegova biografija nije baš toliko, da kažem, fascinantna da on bude predložen od strane Odbora, ali vidim da on ima pretežno iskustvo u internoj reviziji u oblasti ustanova obrazovanja i iskustva na poslovima zamenika direktora javnog preduzeća koje se bavi izdavačkom delatnošću, u ovom slučaju „Službeni glasnik“. Dakle, to je nesporno. Na sednici Odbora gospodina Obradovića je formalno predložila koleginica Ivana Dinić iz SPS, što meni pokazuje u suštini da je tu očigledno neki dogovor između SNS i SPS da bi se pokazalo kako, eto, SNS ne predlaže sam kandidate. Ali, šta je ono što po oceni većine izdvaja gospodina Milivoja Obradovića u odnosu na ostale kandidate? Uz ogromno poštovanje prema dr Tomić, ali bih voleo i zbog javnosti da se ta stvar odmah razveje i ta sumnja koja nije moja lična, verujte, ali ja moram da postavim to pitanje pošto su me građani zvali koji su to primetili, da je on relativno kratko vreme je docent na privatnom fakultet u sklopu Alfa univerziteta. U njegovoj biografiji to i piše – dr Miloje Obradović je izabran u zvanje docenta za užu naučnu oblast ekonomije i finansije, predaje na master i osnovnim studijama, ali ne piše gde. E sad, pošto je u pitanju Alfa univerzitet, to sad otvara, kao što znate, jedan potpuno nov segment, ili je bio do nedavno. Ako je tačno da je on na Alfa univerzitetu ili je bio na Alfa univerzitetu do nedavno, a jako bih se iznenadio da gospođa Tomić to ne zna, da li ste se vi, gospođo Tomić, izuzeli od glasanja na sednici Odbora i da li se gospodin Dragomir Karić izuzeo iz glasanja? Zašto? Prvo, koleginica Tomić je docent na Alfa univerzitetu. Dakle, tu je sukob interesa moguć i to je javni podatak iz vaše biografije, koja mislim da je sjajna. Drugo, Alfa univerzitet je pravni sledbenik BK univerziteta. Dakle, reč je o porodičnom biznisu gospodina Karića i članova njegove familije, a gospodin Karić je član Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam itd. Ukoliko se dva člana Odbora nisu izuzela iz glasanja, a postoje ovi elementi, dakle, kažem, ako postoje ovi elementi, bar u onom proceduralnom smislu može da dođe da neki drugi organ pobije ovaj predlog i da ga obori zbog sukoba interesa. Mi možemo neku analogiju da napravimo šta se jedan slučaj dogodio na primeru ministra pravde Selakovića, koji se nije izuzeo na sednici Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva kada se glasalo da neki…
Gospodine Stefanoviću, kakve to veze ima?
Evo, završavam rečenicu. Znači, da neki njegovi bliski ljudi budu izabrani na sudijske funkcije? Ova Skupština zbog toga ima zahtev Agencijeza borbu protiv korupcije sa kojim se suočavamo. Plašim se da imamo jedan novi trend, da nije samo Megatrend taj koji pravi kadrove, već da postoji i Alfa univerzitet. Pošto je zaštita konkurencija jako važna i ozbiljna grana prava i smatramo da ako ovi elementi postoje o kojima sam govorio da postoji mogućnost da imamo velikih problema zbog toga što, ponavljam, ako postoje ovi elementi – Alfa univerzitet, gospodin Karić i dr Tomić, onda mi ne bismo mogli da izaberemo ovog čoveka, to jest glasanje na Odboru je onda ništavno, jer je u pitanju sukob interesa. Takođe, gospodin Marko Obradović, koji je ovde malopre spomenut kao član ove komisije, budući, pošto ćete vi sve izglasati, jeste zastupao gospodina Miškovića u jednom značajnom periodu i on jeste bio zamenik šefa kabineta gospodina Koštunice i bio je blizak gospodinu Labusu, ali je četiri godine radio za „Delta holding“ i to je radio savetovanje u vezi sa strateškim odlukama, savetovanje i koordinacija aktivnosti u vezi sa pitanjima konkurencije, korporativni odnosi sa stejtholderima, na ćirilici, i osnivanje i upravljanje avio kompanijom. To su neki od poslova koje je gospodin obavljao. Dakle to jeste zaista nezgodno pitanje za većinu zato što se stalno taj Mišković spominje kao neko ko je blizak opoziciji, a vi njegovog savetnika, jednog od najbližih ljudi, sada predlažete za člana Komisije za zaštitu konkurencije. To je vrlo nezgodna stvar, politički. Mene zanima kako to mislite da opravdate i šta će biti posledica ovakvog izbora i da li činjenica da gospodin premijer zove gospodina Miškovićana savetovanje javno, pokazuje da su sve one priče iz kampanje bile neistina? Morao bih da dodam još jednu stvar vezano za budućeg, verovatno, predsednika, gospodina dr Miloja Obradovića, šta mi je zasmetalo u biografiji koja je zaista impozantna, to je da je on bio na studijskoj poseti u Francuskoj. Evo, bio je čovek na studijskoj poseti u Francuskoj i to je stavio u svoju biografiju. Zamislite vi to, molim vas kada bi neki tu ljudi, uključujući i poslanike, stavili gde su sve bili na putovanju u svoje biografije, ne bi to mogla štamparija, zaista, da završi i mi ne bi mogli da sedimo u klupama od tolike količine papira. Naravno, ima tu još jedan predlog, ali ovaj put afirmativno, gospodine predsedavajući, dakle, neće biti razloga za vašu intervenciju. Radi se o promeni Odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava parlamentarnog Odbora za stabilizaciju i pridruživanje. Jedan jako važan proces za Republiku Srbiju. Naime, tu se predlaže dr Vladimir Orlić, ovde prisutan, za kojeg zaista imam samo najlepše reči i mislim da je ovo odličan, možda jedan mikroprimer da nekada i vi nešto pametno i dobro predložite u nekom sastavu, tako da svaka čast za to. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Posebno mi je drago ovo zadnje što ste rekli. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, sastav Komisije i predsednik Komisije nisu samo kadrovsko pitanje. Naime, sloboda konkurencije, odnosno zaštita od monopola je jedna od ustavnih kategorija, ustavna kategorija zbog činjenice da monopoli jesu osnovna opasnost za slobodu tržišta. U svim zapadnim zemljama, gde je tržište uspostavljeno, to je jedno od osnovnih ustavnih načela. Nema slobode konkurencije ukoliko postoje monopoli, odnosno ukoliko je tržište podeljeno ili ukoliko je tržište pod kontrolom jedne kompanije ili više povezanih kompanija. Mi smo u poziciji, kada se vlasnička struktura trgovačkih društava prati, ali ona nije do kraja jasna. Naime, postoje kompanije koje imaju međusobno vlasništvo. Dakle, kompanija A ima vlasništvo u kompaniji B, a kompanija B ima vlasništvo u kompaniji A. O toj temi je bilo govora proteklih godinu, dve. Nažalost, to potrošači najbolje osete na svojoj koži. Poznato je da su neki proizvodi u tim kompanijama A i B skuplji na srpskom tržištu nego na tržištu Hrvatske, Mađarske, susednih zemalja. Zašto? Zato što, po svemu sudeći, imaju dovoljno dominantan položaj da mogu da podele tržište i da dogovore cene. Dolazimo do pitanja – ko će kontrolisati te monopole? Dolazimo do teme – ko su članovi tih komisija? Ja danas neću pojedinačno ulaziti poimence u imena i njihovu biografiju, ali smo čuli danas dovoljno argumenata i sa strane stranaka koje pripadaju vladajućoj koaliciji i stranaka opozicije, da postoji ozbiljna sumnja pod A – u kompetentnost i pod B – da je postojala mogućnost da neke osobe koje su odlučivale o članovima komisije nisu bile do kraja nezavisne i nepristrasne. U tom smislu, pošto se radi o veoma važnom pitanju i nije ovo pitanje 350.000 plate koje će ti ljudi primati, nego o ceni proizvoda na tržištu Srbije koje će građani Srbije plaćati. Ukoliko tamo budu ljudi koji su pod uticajem jednog čoveka, jedne partije, koji nisu nezavisni, nema ništa od slobode tržišta. Nastavlja se stvaranje monopola. Imaćemo i dalje situaciju da je u Srbiji najskuplja roba u regionu. Verovatno ste čuli priču da su neki proizvodi skuplji. Građani to, nažalost, ne mogu da provere, pošto sve manje mogu da putuju van granica Srbije, da su neki proizvodi jeftiniji i u Austriji i u Nemačkoj i u nekim drugim zemljama u odnosu na Srbiju, u odnosu na kompanije koje imaju vlasništvo nad trgovačkim lancima u Srbiji. Zbog toga smatram da bi predlagač trebalo da povuče ovaj predlog, da narodni poslanici, odnosno predlagači još jednom izanaliziraju svakog pojedinačnog kandidata. Ja mislim da predlagači i stručna javnost Srbije imaju jako veliki izbor za ljude iz te oblasti. Pitanje zaštite konkurencije je par ekselans tema kojom se neki ljudi bave, kojima je stručna oblast, koji dobro poznaju načine i modele stvaranja monopola. Smatram da bi ti ljudi trebalo da budu članovi komisija. Ima tu i univerzitetskih profesora i ljudi koji rade u ekonomskim institutima i ljudi koji su radili u svetu i znaju šta znači slobodna konkurencija. To je kod nas oblast za koju građani još uvek imaju nedovoljno uvida šta to konkretno za njih znači. Zbog toga je moj predlog da predlagač povuče ove predloge i da se još jednom razmotre svi ovi predlozi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Aleksandra Tomić, po osnovu ovlašćenog predlagača.
Pre svega, kada pričamo danas o konkurenciji, ne možemo da se ne dotaknemo onoga što se pokazalo da u ovoj diskusiji najviše boli, a to je pitanje plata. Pitanje plata uopšte, kada pričamo o Komisiji za zaštitu konkurenciji, nije stvar koja je bila u nadležnosti Odbora za privredu, koji je praktično donosio odluke. Odluke su bile jako teške u smislu toga kako doneti odluku na osnovu kandidata koji su se javili, a 13 kandidata se javilo za predsednika i 24 kandidata za članove saveta. Ono što je bilo interesantno i za članove SNS, koji su praktično bili članovi Odbora, koji su trebali da donesu odluku, to je da se nisu svi koji su želeli da budu članovi saveta javili za predsedničko mesto, tako da smo mi praktično kandidate koji su bili sa jako dobrim CV morali da prihvatimo kao članove saveta, a možda su bili zaista i dobri kandidati za predsednika. Ono što je sigurno interesantno, to je da smo na samom intervjuu koji je organizovan u tri navrata, u kojem su svih 24 kandidata bila saslušana na neki način i razgovarano je u jednoj potpuno otvorenoj atmosferi od toga da li im je osnovni motiv bila plata, do toga sa kog aspekta su posmatrali ovu temu, kada pričamo o konkurentnosti, da li sa pravnog, da li sa ekonomskog, da li su u praksi i mali iskustva da rade, da li su donosili odluke u smislu ako su bili članovi saveta, a bilo ih je, ja mislim, oko pet kandidata koji su bili i članovi saveta i koji su bili vezani za pripremu samih dokumenata koji su dolazili na odlučivanje samoj komisiji, videlo se da je ova tema zaista vrlo interesantna, ali da je taj organ i ta institucija praktično od 2012. godine zamrla u svom radu, iz prostog razloga što je predsedavajuća bila na bolovanju 2012. godine. Ono što smo imali interesantno kao poslanici da donesemo odluku o tome koji će kandidati biti relevantni u toj oblasti, a da mogu na adekvatan način da daju doprinos ovoj temi, a da uzmemo u obzir da budu zaista dva kandidata iz ekonomske struke, minimum, i ostalo da budu pravnici. Ono što je sigurno u ovoj temi za nas bilo interesantno, a to je da smo imali situaciju u našoj privredi da su određene kompanije držale monopol na tržištu sa svojim proizvodima, sa svojim poslovanjem, ali od 2012. godine to nije bio slučaj. Iz prostog razloga što jedan od najvećih monopolista, a to je gospodin Mišković, a posle ću se javiti i da odgovorim na pitanja mojih kolega koje su postavili, pogotovo za kandidate koji su radili za tako nešto… Na samim tim razgovorima bilo je interesantno osnovno pitanje koje smo postavljali, kao narodni poslanici, svim kandidatima – kako gledaju na to da je od 16 presuda, odnosno odluka koje je Komisija donela, 12 palo na sudu, odnosno država je morala iz budžeta da izdvoji velike pare da plati sve te firme koje su praktično povredile konkurenciju, a jednostavno nikada nisu odgovarale za to, čak su bile i nagrađane. Tako se desilo da je jedna od kompanija dobila čak 750 miliona evra za presudu koja je pala na sudu. Hoću da kažem da je ova oblast zaista osetljiva, pogotovo u trenucima kada vi želite da uspostavite tržišnu utakmicu, a imate ekonomske reforme, a morate da poštujete standarde EU i morate da se ponašate u skladu sa tim da podižete nivo svih zakonskih rešenja, u smislu zaštite konkurencije, odnosno rušenja svih vrsta monopola, tako da je na poslanicima Srpske napredne stranke, koji su bili članovi Odbora, zaista bio težak zadatak. Ono što su primedbe na izbor ovih kandidata, odgovoriću kao predsednik Komisije kasnije, ali mislim da se Srpska napredna stranka potrudila da zaista uzme sve činjenice i sve aspekte, koji su se dešavali od 2012. godine, i zaista da da najbolja rešenja, a videćete zbog čega, jer u svim tim razgovorima koje smo imali sa kandidatima, koji su čak radili i kod Miškovića 2010. godine, treba reći da takvi kandidati na postavljena pitanja od strane članova Odbora, i to baš od strane poslanika Srpske napredne stranke, pa i Nove Srbije, su dali odgovore da su se tom temom bavili ranije, a da su u tom svom savetodavnom radu videli koji su nedostaci u samom zakonu i te nedostatke, na jedan krajnje profesionalan način, iskoristili. Nisu se bavili zvanjem telefona, ali onda su jednostavno videli da sa zvanjem telefona se ništa neće postići, pa su takvi kandidati, čak i u javnosti, smatrali da je to jedan od svojih najvećih uspeha što su pobedili Komisiju na krajnje jedan praktičan, odnosno i pravni način. Od te 2010. godine, kada je kandidat bio gospodin Marko Obradović, je radio kod gospodina Miškovića, koji se navodi u svojoj biografiji odlazi na Kembridž. Tamo od 2010. godine isključivo se bavi analizom tržišnih aktivnosti, tako da od tada kreće taj isključivo profesionalni rad na polju konkurencije. Od 2010. godine do 2012. godine mnoge stvari su se promenile iz oblasti konkurencije, u smislu zaoštravanja monopolista prema samoj državi. Od tog trenutka, na nama poslanicima Srpske napredne stranke, bilo je interesantno da ovako kvalitetnog mladog čoveka, koji smatra da je to jedan od njegovih najvećih uspeha, što je uspeo da na jedan zakonit način pobedi Komisiju za zaštitu konkurencije, instituciju koja 2012. godine i nije funkcionisala, smatrali smo za potrebu da baš njega treba izabrati, jer će svojim znanjem doprineti da ova politika konkurencije u budućnosti dobije pun značaj i zaživi sve ono što smatramo da su evropske vrednosti i evropski standardi. Ova lista kandidata, koju je SNS predložila, odnosno glasala za njih i Odbor predložio, je jedno od najboljih rešenja, jer predstavlja jednu kombinaciju iskustva i mladosti, rekla bih mladosti, a ono što je odgovor na to zbog čega toga nije bilo više, to je zato što se mnogi kandidati nisu javili za predsedničko mesto. Ovaj predlog za predsednika Komisije je bio jedan od najboljih. Da li treba da se javim ponovo, pa da odgovorim na određena pitanja?
Gospođo Tomić, pošto nema više prijavljenih, vi ste poslednji govornik, pa sve što ste mislili, molim vas da kažete sada.
Kada pričamo o platama, prvo Komisija ne određuje nivo plata, što se tiče nezavisnih institucija. Ako pričamo o smanjenju plata Komisije za zaštitu konkurencije, od 350.000, onda moramo da pričamo o smanjenju plata Zaštitniku građana, Komisiji za hartije od vrednosti, znači svih nezavisnih institucija koje su u nadležnosti drugih odbora. Znači, Odbora za pravosuđe i Odbora za finansije. Nije u našoj nadležnosti. To je odgovor kolegi Jovanoviću i potpuno se slažem da oni imaju neprimereno velike plate. Ako ćemo iskreno, narodni poslanici, što se tiče plata, su preuzeli, odnosno dele sudbinu naroda u smislu plata. Te nezavisne institucije imaju pet do šest puta veće plate nego što su poslaničke. Ako ćemo da pogledamo u odnosu na neke druge, na javna preduzeća, isto imaju duplo veće plate. Prema tome, na Odboru nije bilo da raspravljamo o toj temi. Ako ćemo o kandidatima da razgovaramo, a prvo imamo osnovno pitanje koje se odnosilo na sukob interesa za donošenje odluka, koje je naveo gospodin Stefanović. Gospodin docent Miloje Obradović je profesor na deset posto radnog vremena Fakulteta za inženjerski menadžment Beograd, čiji je vlasnik Vladimir Tomašević iz Kembridža, koji je u sastavu Edukos univerziteta. Ako vi imate neka saznanja, u trenutku kada su započeti postupci izbora i kada su donošene odluke, niko od nas nema saznanje da postoji druga promena sastava u okviru Alfa univerziteta. Stvarno ne znam da postoji fakultet za inženjerski menadžment u Beogradu u sastavu Alfa univerziteta. Ja predajem na Fakultetu za trgovinu i bankarstvo. Postojao je fakultet za menadžment Beograd, koji je ugašen u okviru Alfa univerziteta 2010. godine. To je odgovor na ono pitanje koje ste mi postavili. Mislim da ni gospodin Karić ne zna da postoji vlasnik fakulteta Vladimir Tomašević koji je u sastavu Alfa univerziteta. Drugo, kandidati koji su bolji, zbog toga smo ih predložili za članove Saveta, po svojim usko stručnim referencama zaista su dr Veljko Milutinović i gospodin Marko Obradović o kome smo razgovarali, jer su te škole i temu, koja se odnosi na konkurentnost, učili u EU, u Rimu, na Harvardu, ali nisu se javili za mesto predsednika Komisije. Oni su negde ostali dosledni i skromni u tom svom delu. Nisu mogli da veruju da bi mesto predsednika, prvi put se javljaju, shodno svojim godinama, mogli da zauzmu takvo mesto. Što se tiče toga, mnogo smo razgovarali unutar Odbora i kao jedno rešenje predložili da gospodin Miloje Obradović zauzme to mesto predsedavajućeg, a drugo, imamo tri kandidata iz oblasti prava, a dva iz oblasti ekonomije. Smatrali smo da je oblast ekonomije za mesto predsednika dati kao jednu vrstu prednosti i napraviti jedan balans, ravnotežu između ove dve struke. Pravnici i ekonomisti uvek sa različitih aspekata posmatraju jednu oblast. Što se tiče gospodina Jovanovića i mog kolege koji je glasao protiv, kao rešenje, ono što je gospodin Marko Obradović dao novinarima kao odgovor je bilo da mu je velika čast što je radio u kompaniji sa čijeg stanovišta je mogao da sagleda sve manjkavosti Zakona o zaštiti konkurencije, koji je bio 2010. godine. Mislim da je gospodin Jovanović glasao protiv zato što nije mogao da promeni svoje mišljenje, jer je decidno branio svoj stav da ne postoji uopšte nikakva šansa da ljudi koji su radili i imali bilo kakve veze, iako je imao svega savetodavne, iako je imao svega kao konsultantsku ulogu u svemu tome, u toj strateškoj proceni, praktično, monopola, na određeni način jednostavno nije imao neku vezu. A možda je gospodin Jovanović navikao da telefonima rešava određene situacije u oblasti monopola. Stručnjaci kao što je gospodin Obradović i gospodin Milutinović, koji su prošli sve te škole, koji su prošli državne ustanove, jednostavno znaju način kako će legalno i kroz institucije to da reše. Nema potrebe rešavati uopšte bilo kakve probleme i slučajeve telefonima. Ono što mislim da je interesantno reći, to je da od 2012. godine su postojali zaista sukobi interesa u donošenju odluka koji su se odnosili na izbore članova saveta Komisije. Mislim da gospodin Stefanović i nije upoznat sa tim kako je izgledao prošli sastav Komisije i da je izbor za taj sastav Komisije takođe trajao više od godinu dana, zato što nije bilo praktično većine unutar prošlog sastava odbora da donese tu odluku, pa je tadašnja skupštinska većina na čelu sa DS morala da menja Poslovnik o radu, da bi izglasala određena svoja rešenja odnosno predloge. Ono što je doneto kao odluka, praktično se pokazalo da je zaista vezano za prethodnu vlast, jer je gospođa koja je vršila funkciju predsednika te komisije otišla na bolovanje i bila od 2012. godine na bolovanju. Kada je bilo ko hteo da otpri-like krene u razgovor i u diskusiju o tome da se neko, ukoliko nije sposoban ili je bolestan, povuče sa te pozicije, jednostavno, ja sam dobila tople preporuke kojih sam se držala, a to je da ne treba sa nezavisnim institucijama na taj način razgovarati, jer, znate, uvek mogu kao poslanike da nas optuže da mi vršimo pritisak na te nezavisne institucije. I zaista, trebali smo da prođemo toliko dugačak put, da bi došli do toga da dođemo do određenih rešenja koje danas predlažemo. Tako da ta Komisija za zaštitu konkurencije se jednostavno pokazala da je bila desna ruka velikih monopolista i da jednostavno sada to ne može i ne sme da bude slučaj. S obzirom da se zalažemo za evropske integracije, sigurno da to nećemo moći da radimo kako su to radili naši prethodnici do 2012. godine, iz prostog razloga što ako usvajate te standarde EU, smanjujete praktično subvencije iz budžeta, radite na donošenju određenih odluka koje se odnose na monopol, niste u mogućnosti da budete od pomoći bilo kome od monopolista. Sve ovo što ste naveli kao određena pitanja, dileme i za koje mislite da politički na neki način napadnete i mene lično i, na kraju krajeva, predstavnike moje stranke, jednostavno ne stoji. Ako vi imate neka druga saznanja o svemu tome i ako za to zaista postoje određene činjenice, onda molim da to zaista prezentujete na krajnje otvoren način. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospođo Tomić. Za reč se javio šef poslaničke grupe DS, Borislav Stefanović. Samo mi recite po kom osnovu? Imate vreme koje vam je ostalo, 10 minuta i 40 sekundi. (Borislav Stefanović: To sam mislio da iskoristim.) Pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima gospodin Stefanović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Zaista nisam želeo nikoga lično da diskreditujem, verujte, to mi apsolutno nije bila namera. Ja samo postavljam pitanja koja su mi dostavljena. U međuvremenu sam dobio i pisane dokaze za to. Dakle, ja molim predsedavajuće da se dostave stenogrami i rasprave između mene i dr Tomić i dostave Agenciji za borbu protiv korupcije, zato što smatram da su u ovom slučaju, nažalost, ispunjeni uslovi o kojima smo dr Tomić i ja govorili, doduše, sa suprotne strane. Fakultet o kojem govorite, na kojem je budući predsednik, zaposlen kao docent, je dobio dozvolu kao deo Alfa univerziteta i to uverenjem, akreditacioni broj 6120000690/2013 Komisija za akreditaciju je dala ovo uverenje 10. 05. 2013. godine. Fakultet za inžinjerski menadžment, imate na sajtu ako vam je lakše –i imate tačno tamo naš nastavni kadar, na osmom mestu se nalazi docent M. Obradović, kao nastavni kadar fakulteta, tada, u okviru Alfa univerziteta gospodina Karića. Pošto ste i vi na Alfa univerzitetu, a i pošto je Alfa univerzitet jako blisko povezan u smislu osnivanja osnivačkog kapitala sa porodicom Karić, od kojih je jedan član vašeg odbora, vi i gospodin Karić, po meni, ste morali da se izuzmete od glasanja za predsednika Komisije za borbu protiv konkurentnosti, jer, glasanjem ste doveli u opasnost i odbor i odluku odbora i vas lično da budete u sukobu interesa. Eto, to je prosto neverovatno da ja ovde imam sve dokumente, apsolutno sa potpisom, sa pečatom, dakle, sve što vam kažem postoji napismeno. Verujte da ovo nije u cilju diskreditacije vas lično. Ja čak mislim da vi možda to niste ni znali. Ali, neverovatno je da se ovakva stvar desi. Dakle, čovek koga ćete izabrati za predsednika Komisije za zaštitu konkurentnosti je čovek koji je docent na fakultetu, koji je donedavno dobio akreditaciju 2013. godine, pod okriljem Alfa univerziteta Bogoljuba Karića, od kojih je član porodice glasao za njega na odboru i predsednica odbora, koja je na Alfa univerzitetu. To je ono što mene plaši. Verujte da nije lično. Imam poštovanje prema vama, ali vas molim da tu stvar razjasnimo. Niste mi odgovorili. Verujte da mi niste odgovorili. Imam ovde sve dokumente. Ne znam zašto bih ja iznosio neistinu o ovako nečem ozbiljnom? Druga stvar, pitanje plata mi uopšte nije bilo najvažnije. Znam da vaš odbor nije nadležan. Znate i sami, potpuno, ali sam morao izneti i podržati izlaganje kolege Jovanovića zbog toga što pričamo o vremenu štednje, a stalno biramo ljude koji imaju tolike plate da je to stvarno neverovatno. Morao sam to da kažem. Komisija je, kažete, bila desna ruka monopolista. Odlično, bila je desna ruka monopolista, čak neću ni suprotstaviti moje mišljenje vašem. Mogu i da se složim, verujte mi. Šta vi sada radite kada to znate? Dakle, bila je Komisija za zaštitu konkurentnosti desna ruka monopolista i vi uzmete gospodina Marka Obradovića, koji je bio desna ruka monopoliste, da bude u Komisiji za zaštitu konkurentnosti? Čoveka koji je bio desna ruka monopoliste, stavljate ga i kažete - zato što zna kako se uspostavlja monopol, završen citat. Pošto on zna kako se to radi, nema veze što je radio za Miškovića četiri godine, Miškovića koji je crni đavo, iz vaših usta, bio tokom kampanje, sada njegovu desnu ruku stavljate u Komisiju i onda kažete – to činimo zato što taj čovek, iako ne sporim njegovo obrazovanje, apsolutno, je čovek, citat – koji zna kako se uspostavlja monopol, samim tim zna protiv njega da se bori. To vam je kao onaj insajder u policiji. Stavite čoveka koji zna jednog od njih pa vam on objasni kako se sprovode kriminalne radnje. Dakle, koza i kupus ponovo na delu, čini mi se od strane većine, koja mislim da nije dovoljno dobro promislila ovu situaciju. Zaista pokušavam da budem blag. Neću nikakvu svađu verujte mi. Ali, molim vas da razmislite, koliko je ovo konzistentno sa onim što svi želimo, a to je neki red, zakon i procedura. Oko sukoba interesa postoji sumnja za koju verujem da uvažena dr Tomić nije znala. Uveren sam u tom zaista. Nisam zlonameran. 28/1AL/IP 17.00-17.10 Imamo i ovaj drugi element, to je Miškovićev čovek, desna ruka, koji ide u Komisiju. Vaše obrazloženje je bilo sadržajno, stručno, ali politički mi se čini da, osim naravno nećemo raditi kao vi do 2012. godine, nisam čuo zašto je potrebno Miškovićevog čoveka staviti u Komisiju za zaštitu konkurentnosti. Pod dva, da li ste znali da je taj fakultet sa kojeg nam dolazi predsednik Komisije bio u sastavu „Alfa“ univerziteta, dobio akreditaciju kao deo „Alfa“ univerziteta koji je u vlasništvu braće Karić, čiji je jedan od članova na vašem odboru glasao za tog čoveka i vi koji ste na tom univerzitetu bili ili ste još uvek i vi glasate za njega? Da li je to, pitam najnormalnije bez ikakve želje da se svađam, ili nije sukob interesa? Kao opozicioni poslanik imam pravo na sumnju, skepsu, a vas molim, uvažene kolege da mi date konkretan odgovor ako je moguće i ako je moguće da jedni druge ne optužujemo, nego da odgovorimo na legitimna pitanja koja su se rodila iz procedure, siguran sam, bez zle namere. Siguran sam da nije bilo zle namere. Evo vidite kako bolje vidimo kada svi gledamo u određene procedure da izbegnemo probleme. Mislim da je to korisno za zakonodavni proces, u ovom slučaju, izbor ljudi na važne funkcije u jednom telu koje nam jako zaostaje godinama. Ništa ne funkcioniše ova Komisija i svi jedva čekamo, verujte dr Tomić, da ovo počne da funkcioniše. Molim vas da prihvatite moj apel da dovedete te ljude na javno slušanje. Molim vas kao predsednicu Odbora. Vi to možete da uradite, da sa njima razgovaramo, da vidimo kako oni gledaju na proces daljeg rada, koji su im planovi. Nema tu politike. Politika je to što Komisija ocenjuje da jako zaostajemo na ovom polju, ali građani primećuju dva problema, to su dve nekonzistentnosti, da kažem, kamena u vašoj cipeli, koji, molim vas da mi odgovorite, kako ćete da rešite to? Zaista sam pun dobre namere danas. Ne znam šta mi je, ali hoću zaista da doprinesem da to uradimo kvalitetno. Hvala puno.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Gospođo Tomić, da li može prvo Dragan Jovanović, pošto pretpostavljam da će i on imati nešto na šta ćete odgovoriti? Narodni poslanik Dragan Jovanović.
Poštovani predsedavajući, drage kolege, samo sa par rečenica da mojoj uvaženoj koleginici Aleksandri Tomić, koja je na profesionalan i korektan način vodila Odbor za privredu i vodila javno slušanje ili propitivanje svih kandidata i apsolutno nemam primedbi. Ova saznanja koja je gospodin Stefanović sada izneo čujem ih prvi put. To nisam znao, podatak za ovog gospodina koji je predsednik. Lično sam glasao za njega jer sam smatrao da apsolutno nema nikakvu mrlju u svojoj karijeri. Ono što hoću posebno da naglasim jeste – da li neko u ovoj sali od nas prisutnih narodnih poslanika veruje ili građana koji gledaju ovaj prenos da je taj gospodin Marko Obradović koji je radio za Miškovića „pobedio“ tadašnju komisiju i ubedio tu komisiju da neće biti monopola na tržištu maloprodaje i veleprodaje kada Mišković preuzme „C market“. Da li neko ako veruje, ja ću reći nisam u pravu, drage moje kolege i koleginice, da nije Kabinet Koštunice… Imate u svim medijima na svim sajtovima izjave gospodina, malopre sam ga pomenuo, Bog da mu dušu prosti, bivšeg direktora „C marketa“ Radulovića i mnogih drugih. Svi znaju. Znate, kada je Velja Ilić rekao za Miškovića – ukoči malo Miškoviću, kada je bio ministar kapitalnih investicija, da su ga na krst razapeli mediji koje je Mišković plaćao zašto je to rekao. Sada imamo situaciju, sve što govorim sam govorio javno i to imate u e parlamentu na sednici Odbora. Prvi sam pomenuo oko plata. Ljudi, svestan sam ja da mi na Odboru za privredu ne možemo to da promenimo, ali možemo kao narodni poslanici da ukazujemo i možemo da kažemo – ljudi, nema smisla, nas svaki dan prozivaju. Nisam na platnom spisku parlamenta, ali svaki dan prozivaju poslanike i muka mi je više od toga kolike su plate narodnih poslanika. Neki tamo koji su nas doveli dotle da smo iz džepova grdne milione platili… Pogledajte da je plazma keks skuplji u Beogradu u „Delezu“ sadašnjem nego u sred Banjaluke u istoj Miškovićevoj prodavnici, u bivšoj robnoj kući u sred Banjaluke ili idite u Crnu Goru. Skuplji je plazma keks ovde nego tamo. Isterali su nam toliki novac. Moram kao čovek i kao poslanik na to da ukažem. Ovo je jedna važna stvar i zato mi ovde u ovom parlamentu moramo da kažemo – dosta je više toga i za sledeći budžet ne mogu više da idu plate tolike. Hajde da smanjimo. Da li ste gledali današnje novine, moram malu digresiju da napravim, da je predsednik Ratela, Karadžić, u sred štednje kupio džipa od 30.000evra i on se vozika sa tim džipom. Taj gospodin treba da bude najuren i smenjen odmah. To je suština. Molim vas, ne želim ni sa kim da polemišem. Ovde je situacija potpuno jasna. Ove komisije moraju da se dovedu da shvate i uopšte nezavisna regulatorna tela da razumeju i shvate u kojoj zemlji mi živimo i kako živimo svi skupa i da se jednostavno to smanji i da mi kao parlament predložimo Vladi novi zakon koji ćemo usvojiti, te plate, jer tamo postoji poseban zakon kojim se njima obračunavaju plate, da se taj zakon unormali i da sledeće godine imaju maksimalnu platu 150.000 dinara. I to je mnogo, ali ako hoćemo da budemo nezavisni, da oni utiču na to da sutra budu manje cene, veća konkurencija i sve ostalo, hajde da to onda bar uradimo. Zbog toga vas molim, mislim da raspravu treba privoditi kraju, ali suština je da biramo kvalitetne ljude. To je bila parola svih nas i zbog toga kada na ovakva mesta dođe taj gospodin, video sam ga tada samo jednom na Odboru, i posle tih mojih propitivanja, „Politika“ je u dva nastavka pisala o čitavoj toj priči, mislim da je vreme da kao parlament preuzmemo određene inicijative i da se ovakve stvariviše ne ponavljaju. Sutra će ovde doći na izveštaj i druga neka „nezavisna regulatorna tela“, sutra će doći i Ratel i RRA. Malopre sam rekao samo jedan primer, ali dajte da više ovo ne dozvolimo. Zbog toga je moj veliki apel. Sve ovo sam javno govorio na sednicama Odbora za privredu. Nemojmo više ovo ljudi da dozvolimo. Nema smisla više i zato vas molim da svi skupa ovo podržimo. Hvala puno.
Zahvaljujem gospodine Jovanoviću. Reč ima Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, kolege poslanici, ako ćemo formalno-pravno da gledamo, a vi ste gospodine Stefanoviću pravnik, akreditacija „Alfa“ univerziteta ne postoji. Još uvek nije dobijena, ako idemo u formalizam. Što se tiče uopšte odluke o tome da „Alfa“ univerzitet je osnivač braća Karić, pravni sledbenik, ne znam koliko ste upoznati, ali pravni Sledbenik BK univerziteta „Alfa“ univerzitet je praktično vlasnik Grk. To što je predsednik tog dela koji se odnosi na Savet univerziteta vezan za porodicu Karić u jednom delu, odnosno gospođu Milanku, to je pa opet drugi deo. Ako ćemo o akreditaciji, veliki je problem akreditacije univerziteta i oni su praktično formalno-pravno pod postupkom akreditacije. Zaista nisam imala saznanje da je ovaj univerzitet, da je ovaj fakultet deo univerziteta koji nemaakreditaciju. Nisam pravnik, ali kada nemate akreditaciju, ne možete da budete faktički deo nečega za šta ne postoji dozvola za rad. To je jedan deo. Drugi deo, mislim da ni gospodin Karić nije imao saznanja da je Fakultet za menadžment u Beogradu praktično u tom odnosu za koji vi kažete da je deo „Alfa“ univerziteta koji nema dozvolu, koji nije akreditovan. To je jedan deo odgovora. Što se tiče plata, predlažem da vi kao DS predložite smanjenje plata nezavisnim institucijama. Predložite 20%, 30%. Kada već pričamo o tim platama tolikim, zaista nemamo uopšte dilemu da treba izvršiti određenu racionalizaciju, ali vi ste se prvi zalagali za to da nezavisne institucije budu stručni ljudi koje neće moći niko da kupi i zbog toga imaju tako velike plate. Zbog toga i Zaštitnik građana ima 400.000 i 390.000 ima hartija od vrednosti i 350.000 Komisija za zaštitu konkurencije. Stvarno nisam ulazila u njihove plate, ali, verujte mi, kada smo došli u situaciju da razgovaramo sa kandidatima, onda smo videli da su mnogi, normalno, pohrlili na konkurs koji je bio 27.11. Zaista, 27. novembra prošle godine nismo ni mogli da raspravljamo ni o tome da li neko ide na fakultet „Alfa“ ili „Edukons“, da li je neko vlasnik ili suvlasnik i nismo mogli uopšte da pretpostavimo da će ovoliki broj ljudi da se javi na taj konkurs. Desilo se da ljudi koji su se javili na konkurs ne mogu da budu predsednici. Rekla sam vam, javili su se samo kao članovi. To je jedan deo. Što se tiče gospodine Marka Obradovića, pročitaću vam koja je njegova pozicija bila. Do 2010. godine u „Delta holdingu“ je bio savetnik i menadžer na projektu koji se odnosi na strateške odluke planova i razvoja akvizicije, koordinacija i aktivnosti u vezi pitanja konkurencije, stejholderi i međunarodne institucije. Znači, ta pozicija jednostavno daje mogućnost da odradite neki savetodavni posao koji se odnosi na temu kada pišete, javljate se i odgovarate Komisiji za zaštitu konkurencije. Od tog trenutka, od 2010. godine prelazi na Univerzitet Harvard „Kenedi škola za javnu upravu“, asistent na predmetu - strategija konkurencija i regulacija tržišta na poslovima organizacije nastave, predavanja i ocenjivanja studenata. Godine 2011. radi praktično makroekonomske analize, pokazatelje s posebnim osvrtom na politiku konkurencije, predlozi novih javnih politika u Centru za javne politike, na radnom mestu ekspert analitičar. Onda prelazi za Centar za evropske politike, na radnom mestu ekspert analitičar na poslovima analize odnosa konkurencije, međusektorske analize efekata javnih politika, analize rada državnih institucija, efekti i efikasnost „bendž marking“ na bazi e-iskustva i deo koji se odnosi na procenu tržišta „Hovard HTL d.o.o Beograd“. Takođe i onaj deo koji se odnosi na procenu tržišne pozicije i turističkih proizvoda i biznis planova i makroekonomskih pokazatelja, što je nama jedan od najvažnijih, odnosno i najvećih problema u dokazivanju samog monopola na tržištu. Zbog toga u stvari, zbog ovih karakteristika čoveka koji je prošao sve to u svom profesionalnom kretanju, smatramo da jednostavno ovakav čovek zavređuje da bude sastavni deo ovog Saveta. Ne na mestu predsednika, nego na mestu člana Saveta. Osim toga, to dodatno obrazovanje koje smo naveli da je „Harvard“ i Univerzitet u Beogradu, tu je i deo koji se odnosi na državni ispit Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu i deo koji se odnosi na obrazovanje po različitim vrstama saradnje sa međunarodnim organizacijama. Hoću da vam kažem da mislimo da je na neki način njegova svestranost u stvari ta karta sa kojom on ulazi kao član Saveta. Odluke Saveta nisu pojedinačne, nego se jednostavno donose konsenzusom, odnosno glasanjem celog Saveta. Znači, na osnovu dnevnog reda koji radi predsednik. Ja zaista stojim na stanovištu da ovaj parlament treba da nadzire rad ovako važne Komisije i da ne samo da će da bude javno slušanje, nego će, na kraju krajeva, ovaj Savet i ova Komisija biti pozivani vrlo često na sednice odbora, koje su potpuno otvorene na najtransparentniji način – on lajn. Moći će i građani Srbije da vide kako izgleda u stvari rad odbora u komunikaciji sa Komisijom za zaštitu konkurencije. Tako da, njihov rad će sada biti pod lupom, ali pre toga treba, na kraju krajeva, izvršiti analizu šta se do sada radilo u toj agenciji, kako se izdavalo i plaćalo po 10.000 evra mesečno zakupa za prostor agencije u privatnoj zgradi. To su neke stvari koje se jednostavno svi pitamo - čemu su služila ta nezavisna tela i te agencije? Da li je taj koncept u stvari rada agencije onakav kakav treba da izgleda? Ako su državne institucije, onda treba da sede u nekim državnim prostorima, nekim državnim zgradama koje su u nadležnosti budžeta Srbije, da jednostavno ne bude ispumpavanja para iz budžeta, nego da jednostavno sve tu ostaje. Kada pričamo o kandidatima iza kojih je jednostavno i odbor stao, mi smo bili u velikoj dilemi što se tiče Marka Obradovića, ali smo na kraju krajeva shvatili da u suštini na osnovu svih ovih karakteristika i ovog profesionalnog kretanja je on u stvari najmerodavniji da nam da odgovore na mnoga pitanja na koja jednostavno Komisija, a i mi kao odbor i mi kao Skupština nećemo moći da damo odgovor ni građanima Srbije, a ni sebi. Ovako ćemo mi, na kraju krajeva, na svim tim sastancima baš njega pitati za mnoge tržišne analize u kojima je jako teško doći … Da vam kažem, mnogi su sastanci i konferencije posvećene bile ovoj temi. Glavna zamerka je u stvari što mi nemamo relevantne podatke o tome ko vrši monopol, na koji način i kako da dokažete kao država taj monopol. Da biste to uradili, vi morate s jedne ekonomske strane da izvršite potpunu analizu. Mislili smo da će nam ovakav čovek pomoći u tom delu da tu analizu zaista možemo na jedan adekvatan način da uradimo i da ćemo kao odbor moći u svakom trenutku da imamo potpunu i dobru informaciju. Kažem vam, da li je bilo sukoba interesa u prethodnom izboru Komisije, da li je predsednica Komisije imala veze sa „Ces Mekonom“, da li je gospodin premijer tadašnji imao veze sa „Ces Mekonom“ i da li je tu bilo nekog sukoba interesa, možemo da razgovaramo i o tome i možemo da postavimo pitanja, isto kao što postavljamo pitanja da li je profesor koji je na 10% nastave na određenom fakultetu koji je osnivač, čovek koji je takođe došao iz Kembridža, koji ima određena iskustva iz ove teme, sa 10% da li ima veze sa univerzitetom na kojem sam ja zaposlena, a koji nema akreditaciju? Znači, „Alfa univerzitet“ nema akreditaciju. Jedini je univerzitet koji do sada nije dobio akreditaciju. To su relevantne činjenice. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Zahvaljujem, gospođo Tomić. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 6, 7. i 8. dnevnog reda. Nastavak je sutra u 10,00 časova, u pojedinostima. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 114 narodnih poslanik, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković, Borislav Kovačević, dr Dijana Vukomanović, Dejan Čapo i Olena Papuga. Nastavljamo radi i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda Predloga zakona o izmeni Zakona o sudijama. Primili ste amandman koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Vesna Martinović i Balša Božović. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Vesna Martinović i Balša Božović. Predstavnici predlagača i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vesna Martinović. Izvolite.