Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 77 narodnih poslanika, odnosno da nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika zbog čega, saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, sednicu odlažem za jedan sat. [[Posle pauze, 11,00]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Davidović, Vojkan Tomić, Slobodan Pajović, Velimir Stanojević i Vladan Vučićević. Pošto je Narodna skupština završila načelni pretres o svim tačkama dnevnog rada ove sednice, prelazimo na pretres u pojedinostima. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOJ UPRAVI(pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Snežana Lakićević-Stojačić, Leila Ruždić-Trifunović, Milan Stanimirović, zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, Marko Krstin, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Momir Marković, Gordana Pop-Lazić, Branislav Blažić, Veroljub Arsić, Vojislav Milajić, Dragoljub Stamenković, Zlatan Jovanović, Milovan Radovanović, Miljko Četrović, Milan Stevović, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Milorad Mirčić, Sreto Perić, Žarko Obradović i Vojkan Tomić. Narodni poslanik Žarko Obradović, pisanim putem, povukao je amandman na član 89. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu, Zakonodavnog odbora i Odbora za evropske integracije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovane kolege poslanici, predložili smo amandman na član 3. Predloga zakona. Predložili smo da se on menja i da glasi: "Vlada vrši nadzor nad radom organa državne uprave". Inače, na osnovu ovog predloga zakona član 3. glasi: "Rad organa državne uprave podleže nadzoru Vlade, a Narodna skupština nadzire rad organa državne uprave preko nadzora nad radom Vlade i članova Vlade. Preko upravnog spora sudovi nadziru zakonitost pojedinačnih akata organa državne uprave donesenih u upravnim sporovima". Smatramo da član 3. Predloga zakona izlazi iz ustavnih okvira prema kojima Narodna skupština obavlja kontrolu nad radom Vlade, to je član 73. tačka 11. Ustava, a Vlada vrši nadzor nad radom ministarstava i posebnih organizacija, u članu 90. stav 7. Ustava to je regulisano. Predlog zakona, st. 2. i 3. – izvodi se zaključak da Narodna skupština nadzira rad organa državne uprave preko nadzora nad radom Vlade i njenih članova, odnosno da, preko upravnog spora rad organa državne uprave podleže i nadzoru sudova. To, naravno, nije moguće. Svi znamo da Vlada može da poništi neko rešenje organa državne uprave. Skupština to nije u mogućnosti. Skupština može samo politički rad Vlade da nadzire, te predloženim amandmanom smatramo da se definicija nadzora vraća u okvire Ustava i zakona. Hvala. PREDSEDAVAJUĆI: Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, mi smo pre desetak dana ovde raspravljali o vladinom Predlogu zakona o državnoj upravi. Govorili smo u načelu, a danas, posle toliko vremena, govorimo o amandmanima, odnosno vodimo raspravu o pojedinostima. Pitam se koliko je narodnih poslanika, a odnosi se i na predstavnika Vlade, u stanju da se priseti šta smo to govorili o Predlogu ovog zakona pre desetak dana. Ovo govorim da bih još jednom skrenula pažnju na besmislenost Poslovnika koji ste ovde skupštinskom većinom usvojili i na taj način doveli u apsurdnu situaciju rad narodnih poslanika, odnosno rad i funkcionisanje Parlamenta. U članu 3. Predloga zakona o državnoj upravi govori se o nadzoru nad organima državne uprave. Imamo nešto vrlo interesantno da je Vlada predložila da, rad organa državne uprave podleže nadzoru Vlade, Narodna skupština nadzire rad organa državne uprave preko nadzora nad radom Vlade i članova Vlade, preko upravnog spora sudovi nadziru zakonitost pojedinačnih akata organa državne uprave donesenih u upravnim stvarima. Šta je ovde problem? Ono što je, izgleda, sada postao novi manir Vlade Republike Srbije, juče smo raspravljali o jednom zakonu koji je imao isti problem, i ovaj član 3. Predloga zakona o državnoj upravi je neustavan. Vi ste, gospodine Balinovac, kada ste govorili u načelnoj raspravi, citirali član Ustava koji govori o nadzoru i niste mogli da nađete ovo što ste predvideli u Predlogu zakona. Narodna skupština u Ustavu Republike Srbije regulisana je članovima 73, 74, 75, 76. do 82. U članu 73, stav 1. tačka 11. se kaže da, Narodna skupština, između ostalog, "obavlja kontrolu nad radom Vlade i drugih organa i funkcionera odgovornih Narodnoj skupštini, u skladu sa Ustavom i zakonom". Dakle, vrlo jasno i precizno ustavno rešenje, a s druge strane u članu 90. stav 1. tačka 7. kaže da, "Vlada vrši nadzor nad radom ministarstava i posebnih organizacija; poništava ili ukida njihove propise koji su u suprotnosti sa zakonom ili propisom koji je ona donela". Dakle, i ovo je vrlo jasno i precizno definisano u članu 90. Ustava Republike Srbije, i ne može Vlada Republike Srbije i ne može skupštinska većina da usvaja zakone, da donosi zakone koji su u suprotnosti sa Ustavom.Šta vi planirate, eventualno, u nekom novom Ustavu, na koji način da regulišete i ovu materiju i ostale delove društvenog života, to je nešto što je još uvek samo u fazi nagoveštaja. To je nešto što ste vi obećavali građanima Srbije u izbornoj kampanji. Tvrdili ste da će "prvi posao" koji budete uradili biti donošenje novog ustava! Zašto to niste uradili? To nije jedina stvar gde ste prevarili građane Srbije u izbornoj kampanji. Prevara ima mnogo više i mnogo drastičnijih, jer Srbija ima Ustav, Ustav koji je demokratičan, kojipriznaje sva ljudska prava i slobode. Istina je da ima neke arhaične delove u sebi, a stav SRS je da to može i amandmanski da se reši. Ali, nismo imali ništa protiv toga ni da idemo u izradu novog ustava. Uključili smo se u rad Odbora za ustavna pitanja. Zašto vi iz vladajuće koalicije i ovi sa kojima ste u kohabitaciji ne želite novi ustav, jasno je svima u Srbiji. Vi se plašite novih izbora, Tadić se plaši novih izbora, a znate da bi novi ustav podrazumevao i nove izbore. Ali, to vam ne daje za pravo, gospodo, da zbog nedonošenja novog ustava možete da predlažete da još više usvajate zakone, koji nemaju utemeljenje u postojećem Ustavu. U ime poslaničke grupe SRS predložila sam da se član 3. menja i da tako promenjeni član glasi: "Nadzor nad radom organa državne uprave vrši Vlada". Ovo je jedino ustavno i zakonito rešenje. Ne vidim razlog i nije mi jasno – zašto gospodine Balinovac, u ime Vlade niste prihvatili ovaj amandman? Ne znam, ako ga ne prihvate kolege iz koalicije iz skupštinske većine, sa kojim obrazloženjem možete da ne prihvatite ovaj amandman, jer ovim amandmanom nismo vam dirali u suštinu zakona, nismo vam dirali u koncepciju zakona – ovo je čisto jedno tehničko pitanje, i naš pokušaj da vas ubedimo da ono što predlažete i što donosite treba i mora da bude u skladu sa Ustavom. Nemojte da se igrate da donosite zakone za koje već znate da, ako bilo ko podnese zahtev za ocenjivanje ustavnosti, će dobiti negativnu ocenu Ustavnog suda, bez obzira kakav je sastav Ustavnog suda i kako rade sudije Ustavnog suda, o ovako nešto sigurno ne bi mogli i neće da se ogluše. Naš principijelan stav i mišljenje o Predlogu zakona o državnoj upravi smo iznosili u toku načelne rasprave. Pored ove neustavnosti, naša osnovna primedba je da i ovim zakonom i onim drugim zakonom (koji ste vi, kako volite da kažete spakovali u paket, a to je onaj zakon o državnim službenicima), iako ovde potpuno suprotno priči predstavnika Vlade da ovi zakoni znače depolitizaciju organa državne uprave, mi smo izneli naš stav da to nije tako. Naprotiv, ovim zakonom i ovim drugim zakonom iz paketa uvodite partijsku državu. Pokušavate da primenom ovih zakona učvrstite svoju vlast, tako što ćete na visoke državne funkcije da postavite ljude koji su članovi koalicije koja je sada još uvek na vlasti i da posle narednih izbora ostanu ti isti ljudi, da pokušate preko njih da nastavite svoju, moram da kažem, pogubnu vlast za građane Srbije. Mi, srpski radikali, smo protiv toga i zato smo i u načelnoj raspravi iznosili niz naših stavova. Zato ćemo kroz obrazlaganje amandmana da pokušamo da objasnimo onima koji će glasati za ovaj zakon, a i vama gospodine Balinovac da prihvatite naše amandmane, pogotovo ovaj amandman na član 3. koji je, ponavljam, uvođenje zakona u ustavne i zakonite okvire. Nemate nijedno valjano obrazloženje zbog čega eventualno nećete da usvojite ovaj član, osim ako to nije obrazloženje koje niko ovde neće jasno i javno da kaže – da je to samo zato što je predlog došao iz SRS. Moram da vam kažem i da vas upozorim da ozbiljne političke partije u savremenim demokratijama i te kako vode računa o mišljenju i o stavu najveće i najsnažnije političke stranke u Srbiji. I vama to toplo preporučujem. Naravno, posle narednih izbora ispravićemo mi sve vaše brljotine, ali se pitam – kakav će odraz na život građana imati ovaj i svi drugi zakoni koji ni u jednom segmentu ne idu ka tome da se život u Srbiji svede u neke normalne okvire, da ne donosite zakone čijom primenom bi građani živeli bolje. Vi imate neke svoje fiks ideje, udovoljavate nečijim zahtevima, ne znate ni zbog čega, činite i više nego što se od vas traži, a to je već viđeno na ovim prostorima. Ali, još jedanput vas pozivam, vi koji ste se kleli u legalizam, da pokušate da budete legalisti, ne samo na priči, nego i na delu i da prihvatite ovaj amandman, da bi vam zakon bio ustavan u okvirima postojećeg Ustava. O amandmanu toliko, a pitam predsedavajućeg, pošto smo imali na galeriji jednu grupu ljudi malopre, ne znam ko je to bio, a bilo bi lepo gospodine predsedavajući, uostalom to vam je i obaveza, da ste rekli narodnim poslanicima ko su ti ljudi koji su želeli da nas vide i čuju pa da ih pozdravimo, a ne da to bude privilegija samo dva narodna poslanika koji su, vidim, išli gore da se pozdravljaju sa tim ljudima. Hvala.
Hvala. To je delegacija iz Izraela, koja je bila kod predsednika. Gospođo Radeta, zaista se delegacije smenjuju, ne možemo baš svaku i da pozdravimo, moramo da se bavimo i našim poslom. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću se potruditi da u ovom kratkom periodu, koji je ostao povodom ovog amandmana, da izrazim čuđenje da Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Naš amandman se zasniva na Ustavu Republike Srbije. Da podsetim one koji retko drže Ustav u rukama, da u članu 90. tačka 7. gde je navedena nadležnost Vlade, piše – "vrši nadzor nad radom ministarstava i posebnih organizacija; poništava ili ukida njihove propise koji su u suprotnosti sa zakonom ili propisom koji je ona donela". Ne postoji mogućnost da nadzor nad radom organa uprave, (a ja ću povodom nekog od sledećih amandmana da objasnim u čemu se ogleda najveći nedostatak ovog predloga zakona, zato što nije napravljena razlika šta su to organi državne uprave po svom smislu, a takođe nije poštovana ni odredba Ustava Republike Srbije, pa smo došli do svojevrsnog miksa) –ali ono što je bitno za ovaj amandman jeste da sud ne vrši nadzor nego ispituje zakonitost pojedinačnih upravnih akata u upravnom sporu. To je spor o zakonitosti pojedinačnog upravnog akta. On se tako zove i ne može upravni sud, kako ga vi ovde zovete, ili sud nadležan da postupa u upravnom sporu da vrši nadzor. Nadzor je potpuno drugi pojam, on podrazumeva da onaj ko vrši nadzor može da na neki način utiče na pojedinačni upravni akt, ali sud ne vrši nadzor. On vrši kontrolu zakonitosti. Izuzetno, u upravnom sporu može doći do rešenja u meritoru, ali je pravilo da se poništava ili ukida. Jedino ako prvostepeni i drugostepeni upravni organi budu uporni, kao što je to slučaj sa čuvenim džipom, gde tri puta MUP ne poštuje odluku Vrhovnog suda i ne vraća džip, e, onda Vrhovni sudmože sam da reši upravnu stvar. Ali i kada rešava upravnu stvar on to ne radi po pravu nadzora. Samo bih vas podsetio da u Zakonu o opštem upravnom postupku postoje odredbe o tome da drugostepeni organ može po osnovu službenog nadzora da poništi ili izmeni prvostepeni upravni akt, preciznije konačni upravni akt. I, ako se stavi u odredbu člana 3. – da nadzor nad radom organa državne uprave vrši upravni sud, onda je to u suprotnosti sa Ustavom, jer Ustav kaže da sudovi vrše samo kontrolu zakonitosti pojedinačnih upravnih akata, konačnih upravnih akata. Na ovaj način ste vi prekoračili, predlažući član 3, ono ovlašćenje. Narodna skupština ne može na ovaj način da reguliše ovu materiju, jer se tačno zna šta je nadzor. Ustav kaže da nadzor nad radom ministarstava i posebnih organizacija vrši Vlada Republike Srbije. Ona je jedina koja vrši taj nadzor. Vi ste ubacili ovde čak, i – Narodna skupština vrši nadzor, ali ne direktno nego indirektno, posredno. Ne sme to da stoji. Ne sme da stoji. Pa, naravno, ako se u Narodnoj skupštini pokrene rasprava o poslovanju Carinske uprave, a ona je u sastavu Ministarstva finansija, pa zbog toga "zglajzne", politički bude odgovoran ministar finansija, to nije nadzor, to je kontrola. Zakonodavna vlast kontroliše izvršnu vlast. Znači, ovde ste pobrkali termine i upozoravam vas – prihvatite ovaj amandman, jer ništa ne šteti. On je u duhu koncepcije koju vi zastupate.
Hvala. Reč ima sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac. Izvolite.
Mi pažljivo čitamo amandmane svih narodnih poslanika, pa i amandmane narodnih poslanika iz Srpske radikalne stranke i nekoliko amandmana ove stranke je i usvojeno. Ovde izgleda da je pre svega reč o jednom terminološkom pitanju, ali o tom potom. Ali, kada analizirate celinu ustavnih odredaba, dakle, ne samo jednu odredbu o kojoj se sada priča, predviđa tri oblika i ja ću upotrebiti sada reč – kontrole nad organima državne uprave. Prvi je direktan, neposredan, pravni oblik koji vrši Vlada. Vlada usmerava, Vlada usklađuje rad organa državne uprave, Vlada im izdaje naređenja, može da im naloži da urade ovaj ili onaj posao, naravno, u granicama zakona. I, to je nesporno. To piše i u Ustavu, to piše i u stavu 1. člana 3. na koji je podnet amandman. Drugi oblik kontrole, nad radom organa državne uprave, vrši Narodna skupština. Jednostavno tako, i to je poslanik Krasić lepo rekao što kontroliše rad članova Vlade. Imate jednu vrlo jednostavnu postavku. Najbitniji organ državne uprave je ministarstvo. Ako vi nadzirete, kao Narodna skupština, rad ministra time direktno nadzirete i rad ministarstva, kao organa državne uprave kojim taj ministar rukovodi. Dakle, taj oblik nadzora je politički zbog toga što ministar, zbog toga što organ kojim rukovodi, to jest državna uprava, to jest ministarstvo ne radi dobro, može biti samo razrešen. A, to je politički oblik odgovornosti. Razrešen će biti kada za to bude postojala većina u Skupštini i otuda se to naziva političkim oblikom odgovornosti, jer prosto zavisi od odnosa snaga u Skupštini, a ne od nekih unapred predviđenih pravnih pravila. Na kraju, Ustav Srbije u članu 124. kaže da, o zakonitosti konačnih i pojedinačnih akata kojima državni organi, a organi državne uprave jesu državni organi, rešavaju o pravima, obavezama, odnosno odlučuje sud u upravnom sporu. Govorimo sada o trećoj vrsti nadzora koja je u pravnoj teoriji potpuno jasna i nedvosmisleno precizirana, kao sudski nadzor ili sudska kontrola rada uprave. Sud nadzire zakonitost upravnih akata preko institucije upravnog spora. Da li ćemo upotrebiti prilikom izrade zakona srpsku reč – nadzor, ili stranu – kontrola, pitanje je konvencije. Mi smo izučavali pravnu literaturu i uvideli da većina teoretičara upravnog prava stoji na mišljenju da između nadzora i kontrole nema nikakve razlike. Kada kažete kontrola rekli ste nadzor. Kada kažete nadzor rekli ste kontrola. Na tom mišljenju stoji i profesor Laza Kostić, naš uvaženi profesor između dva svetska rata, koji je čitavu drugu knjigu nazvao – Nadzor nad državnom upravom, uključujući u taj nadzor i ono što se naziva sudski nadzor. Dakle, ne bih izlazio za govornicu da ovde nije bilo reči o tome da je odredba neustavna. Odredba nije neustavna. Ona sintetički, jednostavno, u jednoj opštoj normi, u uvodnom delu objašnjava i propisuje sve vrste nadzora, koje su po Ustavu moguće nad organima državne uprave. Hvala [[Narodni poslanik Krasić, sa mesta: Da li može replika?]]
Da li još neko želi reč? Želite repliku? Izvolite, gospodine Krasiću imate reč.
Znam, ali predsedavajući, nije stvar u pravilnoj ili pogrešnoj interpretaciji sinonima, kao što je to moj prethodnik pokušao da nam predstavi. Molim vas, nadzor je nešto što izvire iz upravnih ovlašćenja. Izvinite molim vas, Narodna skupština nema upravna ovlašćenja. Narodna skupština ne nadzire rad Vlade, nego kontroliše rad Vlade. Veliki broj instituta postoji u našem Ustavu i Poslovniku, počevši od poslaničkog pitanja, interpelacije, predloga za izglasavanje nepoverenja Vladi ili pojedinom članu Vlade. Ali, to nije nadzor. To je kontrola koju zakonodavna vlast vrši nad izvršnom vlašću. Nemoguće je da u postupku kontrole koja je uvek politička, kada zakonodavna vlast kontroliše izvršnu, uvek je politička kontrola u pitanju. A, ovaj sistem prenosa nadziranja je opasan. Vi nas ubeđujete da mi vršimo upravni nadzor nad radom nekog ministarstva. Nije tačno. To je jedino ovlašćenje Vlade. Ja sam malo pre pročitao odredbu koja se tiče Vlade, gde se kaže: "vrši nadzor nad radom ministarstava". Dalje, tu postoji ovlašćenje. Posle ću o tome da vam pričam. Načela o unutrašnjoj organizaciji ministarstava usvaja Vlada. Je li tako? Organizacija ministarstava utvrđuje se zakonom, broj ministarstava itd. Ni u sistemu državnih organa, tzv. organa državne uprave imamo nekolik stepena. Imamo prvi stepen gde je ministarstvo. Ja moram da vam kažem da se kao prvi stepen po neki put javlja i vlada, jer i ona izvršava zakone na drugačiji način nego što to vrše ministarstva. Drugo, osnovna greška u ovom konceptu, koji vi promovišete jeste, što vi negirate princip podele vlasti. Karakteristika principa podele vlastije da svaka grana vlasti u okviru Ustava i zakona postupa, a vi ovde nama proširujete nadzor, pa zakonodavna vlast nadzire rad ne samo Vlade, ne samo ministarstva, nego može da ide i dalje. Kako, ako ne direktno, onda posredno. To je nemoguće, to je zabranjeno. Vi biste po toj logici sada rekli, mi nadziremo i rad sudova. Kako mi možemo da nadziremo sudova? Ne možemo da nadziremo rad sudova. Mi možemo da se slažemo ili ne slažemo s nekim odlukama, ali moramo da ih poštujemo. Svaka grana vlasti je snabdevena određenim instrumentima kojima garantuje da se odluke sprovode, ako ne milom, onda silom. Kako mislite da nadziremo rad ministarstva ili da nadziremo neke upravne organizacije, zar mi možemo da donesemo obavezno uputstvo ovde za njih? Koji je naš instrument da ih nateramo da to urade? Nemamo ga. Sam instrument nam je politička odgovornost vlade ili članova vlade. Znači, nije problem sinonima, nego se radi o fundamentalnom problemu. Zato vam predlažem, usvojite ovaj amandman koji je usklađen sa Ustavom Republike Srbije. Prosto se plašim da ovim terminološkim ekviverbalistikama mi dolazimo u potpuno neregularnu situaciju. Kako može sud da nadzire rad organa državne uprave? Samo kroz kontrolu zakonitosti pojedinačnih upravnih akata. Ustavni sud, takođe, vrši nešto tu, ali on ocenjuje ustavnost i zakonitost opštih akata koje donose organi državne uprave. To nije nadzor. Hvala.
Reč ima gospodin Balinovac, sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Izvolite.
Ja sam bio prilično jasan. U stavu 1. je reč o pravnom nadzoru. U stavu 2. je reč o političkom obliku nadzora. U stavu 3. je reč o sudskom nadzoru. Ovde je, zapravo, reč o nečemu drugom. Prvo se reči "nadzor" prida značenje koje nije odgovarajuće, a zatim, oponenti ovog člana polemišu sa tim članom na osnovu značenja reči "nadzora", koju su sami dali. Niti je "nadzor" isključivo upravni termin, niti isključivo postoji "upravni nadzor". "Nadzor" je opšti termin i on ima značenje koje u konkretnom zakonu proizilazi iz sadržine tog zakona. Stvar je u tome što je pojmu "nadzor" pridato pogrešno značenje, pa je na osnovu tog pogrešnog značenja pojma "nadzor" počela kritika člana 3. Dakle, član je ustavan. On sintetički opisuje sve oblike, možemo reći, kontrole nad radom organa državne uprave, koji su u teoriji i u zakonima nesporni. Hvala.
Hala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što gospođica Nataša Jovanović, narodni poslanik SRS, nije danas prisutna da odbrani svoj amandman. Ona trenutno brani interese građana Kragujevca od teške zloupotrebe i uzurpacije koja se tamo na nivou grada Kragujevca priprema, pa ću ja pokušati i nadam se da ću uspeti da odbranim amandman gospođice Nataše Jovanović. Gospođica Nataša Jovanović je podnela amandman na član 8. gde se kaže: "Organi državne uprave postupaju prema pravilima struke, nepristrasno i politički neutralno i dužni su da svakom omoguće jednaku pravnu zaštitu u ostvarivanju prava, obaveza i pravnih interesa". Narodni poslanik Nataša Jovanović je tražila da se u članu 8. reč"postupaju" zameni rečima – "dužni su da postupaju u skladu sa zakonom". Dame i gospodo narodni poslanici, ako pogledamo član 5. ovogzakona, pa pročitamo šta u članu 5. piše, gde se kaže da obavezuje državu, gde kaže da, za štetu koju svojim nezakonitim i nepravilnim radom organi državne uprave prouzrokuju fizičkim i pravnim licima odgovara država Srbija. Dame i gospodo narodni poslanici nepravilnim i nezakonitim uvođenjem vanrednog stanja na celoj teritoriji države Srbije, država Srbija je uhapsila oko 13.000 ljudi. Od toga je 400 procesuirano, više od 12.500 je ostalo neprocesuirano i neće nikada biti procesuirano, jer nema osnovnih elemenata ni za pokretanje postupka, a kamoli za vođenje postupka i oslobađanje tih ljudi.Ti procesi će se polako zadržavati dok ne zastare. Dame i gospodo poslanici, država Srbija je i ovim zakonom, a i onim Zakonom, koji je pre ovog zakona regulisao odnose državne uprave i Ustavom, u krajnjoj liniji, dužna da štetu nastalu fizičkim i pravnim licima, dakle, građanima Srbije nadoknadi, da bi se izbeglo da ubuduće dolazimo u situaciju da... opet neki činovnici, koji nisu dorasli funkciji koju obavljaju, mada se nadam da će posle ovih parlamentarnih izbora, koji se već osećaju u vazduhu, doći do smene vlasti i da će kormilo preuzeti SRS i da onda nećemo postavljati činovnike koji su nedorasli, nego stručnjake, visokomoralne, visokokvalitetne ljude na takve funkcije. Tražimo da u članu 8. umesto "postupaju" treba da piše: "dužni su da postupaju u skladu sa zakonom". Mislim da će gospodin Balinovac prihvatiti ovaj amandman. Obrazloženje zašto amandman nije prihvaćen nije on pisao i verovatno ga nije ni pogledao. Kaže se: "Amandman se ne prihvata. Nedvosmisleno, kao prvo i najstarije načelo u radu organa državne uprave, Predlog zakona propisuje načelo zakonitosti u radu organa državne uprave, prema kome organi državne uprave... rade u okviru i na osnovu Ustava,zakona" itd. Ne piše da su dužni. Mislim da jedna reč koja obavezuje sve buduće činovnike, da su dužni da postupaju u skladu sa zakonom, nije na odmet i da ovaj amandman treba usvojiti.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman se odnosi na jedan od članova koji se tiče osnovnih načela, ovde se navodi "delovanja", vezanih za rad organa državne uprave. Međutim, u ovom trenutku, kada smo na početku ovog zakona, pokušao bih da razjasnimo osnovni nedostatak ovog predloga zakona. On je sadržan i u članu 4. pa se prenosi i u članu 5. pa se kasnije provlači kroz sve članove ovog predloga zakona. Da bi me predstavnici Vlade i poslanici koji pripadaju ovoj struci malo bolje razumeli i da bi shvatili suštinu svih amandmana SRS, moram da navedem da u Ustavu Republike Srbije u članu 90. tačka 5. gde su propisane nadležnosti Vlade, Vlada utvrđuje načela za unutrašnju organizaciju ministarstava, drugih organa uprave i posebnih organizacija. U sklopu toga postavlja i razrešava funkcionere itd. pa se navode samo ministarstva i posebne organizacije. Pozvao bih se na član 94. Ustava Republike Srbije, gde se kaže da poslove državne uprave obavljaju ministarstva. Ministarstva primenjuju zakone i opšte akte. Ministarstva su samostalna u vršenju Ustavom i zakonom određenih nadležnosti. Promoviše se princip podele vlasti i samostalnosti i nezavisnosti državnih organa. Za obavljanje određenih poslova državne uprave obrazuju se organi uprave u sastavu ministarstava, a za vršenje stručnih poslova obrazuju se posebne organizacije. Ova priča je interesantna zato što imamo praktično tri vrste, na tri načina se definišu organi državne uprave. Definišu se jasno da su to: ministarstva, onda to mogu biti posebni organi, kako je ovde to navedeno, i mogu biti uprave unutar ministarstva. Ovo – uprave unutar ministarstva treba uslovno prihvatiti, jer postoje neka glomazna ministarstva gde je nemoguće da se izvrši takva centralizacija da samo postoji ministarstvo, već postoji potreba da se neke stvari razgraniče. Kada se to uzme i tome doda da postoji mogućnost da država, u liku Narodne skupštine, propisom poveri vršenje javnih ovlašćenja nekom javnom preduzeću, uzeću jedan od tih primera, to je "Elektroprivreda", to je "Pošta", to su državni poslovi, ali se poveravaju zato što su u pitanju neke usluge koje predstavljaju privrednu delatnost pa se poveravaju nekom javnom preduzeću. Postupak u kojem rade jeste, da rešavaju o pravima i obavezama nekog čoveka, upravni i vrše tada javna ovlašćenja koja je njima država prenela. Kod nas se desilo da ta definicija za neka javna preduzeća ne može da važi, a vi ste sve to naveli u članu 4. i generički ste nazvali – imaoci javnih ovlašćenja. Sve ste to zamiksali, klasične organe državne uprave, upravne organizacije, posebne organizacije, upravu unutar ministarstva, javna preduzeća i druge organizacije kojima su preneta javna ovlašćenja u imaoce javnih ovlašćenja. Tako vam stoji, grad Beograd ima ustanove, javne agencije i druge organizacije, kojima se mogu preneti pojedini poslovi. Definišete ih kao organe uprave, organe državne uprave i imaoce javnih ovlašćenja, kao neke kojima su povereni neki poslovi koji su izvorno državni. Šta se u međuvremenu desilo? Do pre nekoliko godina ako želite da zasnujete pretplatnički odnos za telefon, recimo, telefon se kod nas vodi kao statusno pitanje koje se vezuje za pojedinca, a u međuvremenu su se mnoge stvari promenile i to je postalo jedno čisto imovinsko pravo, koje više nije upravna stvar. Slično vam je i sa "Elektrodistribucijom", izgubio se osnov da to bude statusna stvar porodice. Sada imate situaciju da čovek može da seli telefon iako je prodao stan. Zašto? Zato što je statusno pitanje vezano za pojedinca i bilo je upravna stvar u nekom periodu socijalističkog samoupravnog društva, kada je telefon bio luksuz pa su samo načelnici komiteta, sekretari mogli da imaju, pa onda može da se širi i da se širi. Sada je došlo do promene, to više nije upravna stvar. Nekada je bila, a sada je čisto imovinska stvar. Vi niste primetili tu promenu. Isto vam je kod zasnivanja pretplatničkog odnosa za električnu energiju, da ne pominjem druga javna preduzeća, gde se poverava vršenje javnih ovlašćenja nekom javnom preduzeću. Vi ste to načelno stavili u isti koš, a to ne može biti u istom košu. Zbog toga vam se javlja nešto što je, stav 2. u članu 5. – imaoci javnih ovlašćenja sami odgovaraju za štetu itd. Molim vas, oni vrše povereni posao, formalno-pravno nemaju samostalna svoja sredstva. Nekada je država uvodila telefone. Država je nekada gradila puteve, nije imala direkciju za puteve, nego je ministarstvo direktno sprovodilo investicije itd. Promenilo se, a vi tu promenu niste primetili i tu je problem. Naravno, ova načela ste pokušali, jedno od tih načela, jeste, zakonitost se pominje u članu 7, ali ovo na šta se konkretno amandman odnosi, stručnost, nepristrasnost i politička neutralnost, ne znam šta vam to znači politička neutralnost – gde god se donosi neki zakon, u bilo kojoj oblasti, političari, članovi političkih stranaka isteruju se, proteruju se, jer po zakonu se sumnja da su nemoralni. Ako tako postupate, onda najnemoralnije osobe vode državu. Znači, na izborima građanima se nude najnemoralnije osobe. Ko to priznaje? Zakonodavni organi, Narodna skupština priznaje da su nemoralni ljudi u ovoj sali. Zašto bi neko, ako je član stranke bio nemoralan? Zašto bi nekoga obavezivala stranka, a ne zakon ili neki propis? Meni je drago kada čujem ovo da javni tužilac po službenoj dužnosti pokreće neke postupke na bazi onoga što pročita u novinama. Kamo sreće da su se ranije uključili. Organ državne uprave je vezan zakonom. Ustavna norma – svako je dužan da se pridržava zakona. Ne može da se pretpostavi. Ako već pravite neko razgraničenje onda je trebalo ovo da ubacite, da pojačate u krajnjem slučaju. Svi su građani jednaki pred zakonom. Ako sve to nabrajate što je ustavna norma, zašto onda ne nabrojite ovo što se amandmanom traži. To je potpuno u saglasnosti sa svim ovim tačkama, koje ste naveli kasnije i svim pojmovima. Ovde se ide po nekom sistemu. Mislim da je osnovni problem ovog zakona što ne pravi razliku. Organi državne uprave su ministarstva. Uprava unutar ministarstva je nešto što organizaciono pripada, ali nije samostalan organ državne uprave. Posebna organizacija ne može da se stavi u isti koš kao i ministarstvo, a oni kojima se poveravaju poslovi, grad Beograd, lokalna samouprava itd. to je treći nivo, treći poseban status. I četvrti status, jesu javna preduzeća i druge institucije kojima se poverava vršenje određenih javnih ovlašćenja. To je vezano za neku privrednu delatnost ili neku uslugu, kod posebnih organizacija, izuzetno stručni poslovi i to je ono što su neki pokušavali da krste agencijama, jer se rade prvenstveno stručni poslovi, gde formalno-pravno nema pojedinačnog upravnog akta sa nekom obavezujućom snagom, nego stručne poslove za ministarstva. Plašim se da se ovde nije do kraja shvatilo šta je to državna uprava, šta su to organi državne uprave, nego se sve to zamiksalo i sve je došlo u neki identičan položaj. Moram da vam kažem da nikakva smetnja nije da jedna upravna organizacija bude prvostepeni organ, a da drugostepeni organ bude ministarstvo. To Ustav ne zabranjuje. Zbog ovoga ćete imati situaciju da se na različite načine tumači upravni postupak od organa do organa. Sada u organizaciji ministarstava imate uprave koje su u sastavu ministarstva i imate neke organe koji nisu u sastavu ministarstva, a nije kao kriterijum uzeto stručni poslovi za potrebe ministarstva i za potrebe države. Hoću da kažem da u ovom zakonu postoji problem principa, načela koje treba da se razvuče do svih tačaka. Ne ulazim u ono drugo, to će biti kasnije kada se o upravnim okruzima bude pričalo.
Reč ima gospodin Balinovac, sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo.
Samo ukratko o članu 8. na koji je podnet amandman. Ne bi bilo nikakvih problema da se taj amandman usvoji, pod pretpostavkom da ne postoji član 7. Član 7. uređuje načela delovanja ili rada organa državne uprave, propisuje da su oni samostalni i, kao bitno načelo, propisuje načelo zakonitosti i kaže: "Organi državne uprave samostalni su u vršenju svojih poslova i rada u okviru i na osnovu Ustava, zakona, drugih propisa i opštih akata". Na kraju, o načelu zakonitosti ne treba puno ni razgovarati. Načelo zakonitosti nastalo je onog trenutka kada je uprava postala vezana zakonima i predstavljalo je raskid sa policijskom državom, kada je uprava mogla da se ponaša onako kako je ona, mimo zakona i bez zakona, tumačila tzv. državni razlog. Tu je jedan govornik pre mene sa pravom pomenuo kao primer policijske države ono što se dešavalo u vreme vanrednog stanja. Sam član 8. dopunjuje striktnu obavezu na primenu zakona, govoreći da su organi državne uprave dužni da postupaju i prema pravilima struke. Pravnik da se ponaša kao pravnik, inženjer kao inženjer, da ne izdaje pravila struke, dakle, da postupaju lege artis. Nije dovoljno da postupate po zakonu. Ponekad, postupajući po zakonu, a zanemarujući pravila struke, možete da oštetite stranku, nepristrasno i politički neutralno. Dakle, organi državne uprave dužni su da prema građanima postupaju politički neutralno. Dakle, zabranjuje se diskriminacija građana s obzirom na njihovu političku pripadnost. Organ državne uprave mora da bude hladan, mora da bude bezličan i da u građaninu gleda onog ko je došao da ostvari svoja prava, a ne člana ove ili one stranke. Prema tome, tu je reč o sasvim nečem drugom od onoga što je prigovarano. Na kraju, oko poveravanja poslova državne uprave. Poslovni državne uprave su različiti, ali njih vrše dve vrste subjekata. Jedni subjekti su državni, koji su sklop državnog sistema i državnog aparata. To su organi državne uprave. Prema ovom zakonu, to su ministarstva, posebne organizacije i organi uprave u sastavu ministarstava. Mi smo te organe svrstali u organe državne uprave, jer ih tako svrstava član 94. Ustava Srbije. Drugi organi koji mogu da vrše poslove državne uprave, pored državnih organa, su i opštine, gradovi, autonomna pokrajina, javna preduzeća, ustanove i druge organizacije, pod uslovom da im neki od tih poslova bude poveren zakonom. Prosto, posao državne uprave vrši državni aparat. To je izvorna nadležnost države. Samo država ima taj monopol. Ako država želi, kao što je gospodin Krasić govorio da, PTT ili bilo koje drugo javno preduzeće vrši neki posao državne uprave, ako želi da taj posao prenese na nedržavnog subjekta, jer javno preduzeće nije državni organ, onda mora to učiniti u obliku zakona i onda na njih prenosi jedno ili više javnih ovlašćenja, da ih oni vrše uz svoju osnovnu delatnost. Prema tome, poslove državne uprave vrše dve vrste organa: državni subjekti i nedržavni subjekti. Sistem organa državne uprave, dakle, državni subjekti koji vrše poslove državne uprave jesu ministarstva, organi uprave u sastavu i posebne organizacije. Tu zbrke nema, niti je može biti, s obzirom na to da član 1. izričito govori šta su organi državne uprave, šta su državni organi uprave, a član 4. govori o mogućnosti da bude poveren posao državne uprave nedržavnim subjektima, subjektima državne uprave koji se nalaze izvan sistema državnih organa.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 11. i član 11. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege, u ime poslaničke grupe DS podnela sam amandman na član 11, odnosno na naslov iznad člana 11. i na njegov stav 2. Predložila sam da naslov iznad člana 11. bude - "Javnost rada i slobodan pristup informacijama", jer ponuđeni naslov je samo: "Javnost rada". Predložila sam promenu drugog stava, koji glasi: "Organi državne uprave dužni su da javnosti omoguće uvid u svoj rad, prema zakonu kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja". Predložila sam da taj stav glasi ovako: "Organi državne uprave dužni su da, u skladu sa zakonom kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja, svakome, posebno građanima, pravnim licima i sredstvima javnog informisanja, omoguće i obezbede pravo na slobodan pristup informacijama koje se nalaze u njihovom posedu". Obrazloženje za ovakav stav leži u tome što je javnost rada organa i drugih nosilaca vlasti danas suštinsko obeležje moderne pravne države. Javnost rada je jedan od principa u radu državne uprave, a slobodan pristup informacijama ulazi u red osnovnih ljudskih prava i sloboda, između ostalog, on je definisan i u članu 29. Povelje o ljudskim i manjinskim pravima, što zahteva da rubrum iznad člana 11. koji danas glasi samo – "Javnost rada", u stvari nosi naziv – "Javnost rada i slobodan pristup informacijama". Ovako kako je sada definisan član 11. u svom stavu 2, mislim da je nepotpun i nedovoljan, upravo zato što Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja ne uređuje uvid u rad organa državne uprave, već ostvarivanje prava na slobodan pristup informacijama koje obuhvataju: pravo tražioca da mu bude saopšteno da li organ javne vlasti poseduje određenu informaciju, odnosno da li mu je ona dostupna; pravo tražioca da mu se informacija od javnog značaja učini dostupnom tako što će mu se omogućiti uvid u dokument koji sadrži traženu informaciju; pravo tražioca da, uz plaćanje naknade, dobije kopiju dokumenta koji sadrži traženu informaciju; najzad, pravo tražioca da mu se kopija dokumenta, uz plaćanje naknade, pošalje na adresu poštom, faksom, elektronskim putem ili na neki drugi način. Prema tome, u stavu 2. člana 11. pogrešno je upotrebljen termin "uvid u svoj rad", jer uvid u rad organa uprave podrazumeva neposredno upoznavanje građana sa radom određenog organa državne uprave, a ne pristup informacijama koje se nalaze u njenom posedu. Upravo je to razlog što sam smatrala da bi stav 2. člana 11. trebalo zameniti predloženim amandmanom.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 11. doda novi član 11a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite gospođo Ruždić-Trifunović.
Čim sam čula – poslanik, znala sam da se predsedavajući zamenio, pa pozdravljam predsednika. U ime poslaničke grupe Demokratske stranke podnela sam amandman posle člana 11. za promenu naslova iznad člana 12, odnosno čitave glave, uvođenje novog člana 11a. Naslov je: "Poslovi državne uprave – Učestvovanje u oblikovanju politike Vlade". Predložila sam da se uvede član 11a pre ovog podnaslova, možda je to i naslov, i da se poslovi državne uprave taksativno navedu. Čini mi se da u poglavlju III – Poslovi državne uprave, nedostaje opšti član koji bi u vidu načela, koje se kasnije razrađuje kroz predlog, utvrđuje koji su to poslovi državne uprave. Upravo ova odredba jasno ukazuje na prelazak sa dosadašnjeg sistema državne uprave, kao vlasti, u upravu, kao javnu službu. To zahteva postojanje posebnog člana koji se odnosi na poslove državne uprave. Zato sam predložila amandman kojim bi ovo poglavlje počelo – novim članom, a koji glasi: "Poslovi države su: 1) učestvovanje u oblikovanju politike Vlade; 2) praćenje stanja u oblastima iz njihovog delokruga; 3) izvršenje zakona, drugih propisa i opštih akata; 4) pripremanje nacrta zakona i drugih propisa i opštih akata koje predlaže i donosi Vlada; 5) staranje o sprovođenju i izvršenje zakona, drugih propisa i opštih akata; 6) odlučivanje o upravnim stvarima, vođenje službene evidencije, vršenje inspekcijskog nadzora; 7) staranje o javnim službama; 8) razvojni poslovi; 9) obavljanje stručnih i drugih poslova utvrđenih zakonom." Mislim da ovako nabrojani poslovi, opredeljeni poslovi državne uprave, kao poseban član, bi bilo neophodno da su sadržaj ovog zakona. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala Na član 12. amandman je podneo poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Marko Krstin i Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite. Istovremeno, lično upućujem izvinjenje svim poslanicima, jer nisam skrenuo pažnju predsedavajućem, gospodinu Mihailoviću, od mnogih prednosti koje je doneo Poslovnik, sada imamo mogućnost da formiramo grupe prijateljstava. Danas je bila u gostima prva takva grupa, kao vid saradnje između srpskog Parlamenta i izraelskog Parlamenta. Na balkonu su bili prisutni poslanici iz izraelskog Kneseta. Svakako, da je bila skrenuta pažnja, verujem da bi ih pozdravili. Još jednom se izvinjavam i vama i njima. Hvala vam. Izvolite, gospodine Krasiću.
Da je došlo do drugačijeg pravno-tehničkog uređenja i grupisanja poslova državne uprave, verovatno mi ne bismo podneli ovaj amandman. Poenta ovog amandmana jeste da se u članu 14. u okviru izvršavanja zakona, drugih propisa i opštih akata, a navedeno je da organi državne uprave izvršavaju zakone, druge propise i opšte akte Narodne skupštine i Vlade tako što donose propise, rešavaju o upravnim stvarima, vode evidenciju, izdaju javne isprave i preduzimaju upravne radnje (tzv. izvršni poslovi), to je u zagradi zajednički naziv za sve poslove – tražili smo da se u stavu 1. izvrši dopuna i da se iza reči "stvarima" dodaju reči "vrši inspekcijski nadzor", jer smo pošli od toga da se tu nabrajaju svi poslovi gde organi državne uprave postupaju u skladu sa zakonom ili na osnovu zakona, gde izvršavaju zakone. Verovatno u tu grupu poslova spada i inspekcijski nadzor na osnovu zakona, ako mogu tako da pojednostavim. Ovaj amandman se ne prihvata zato što Vlada smatra da je posebno poglavlje – "Inspekcijski nadzor", izdvojeno. Ono ne podrazumeva izvršavanje zakona, već je to neki sui generis posao koji, takođe, na osnovu posebnog propisa o inspekcijskom nadzoru se sprovodi. Mislim da su se pozvali na član 18. Predloga zakona kada su odbijali ovaj amandman, pa su naveli razne razloge. Međutim, skrenuo bih pažnju na član 30. gde ste definisali vrstu organa u sastavu organa državne uprave, pre svega se misli na ministarstvo, da su to uprave, inspektorati i direkcije. Rekli ste da je za uprave karakteristično da se obrazuju za izvršne i njima povezane inspekcijske i stručne poslove; za inspektorate – za inspekcijske i sa njima povezane stručne poslove; direkcija za stručne i njima povezane izvršne poslove. Vidi se da dolazi do svojevrsnog preklapanja inspekcijskih i izvršnih poslova, kako ste to definisali. Smatram da se ništa ne gubi usvajanjem ovog amandmana. Mogu, donekle, da shvatim razloge koje ste naveli u mišljenju, ali to vaše mišljenje bi bilo osnovano kada biste u početnom članu, recimo, pre člana 12. jednim opštim članom definisali grupe poslova, pa onda da ih razrađujete u pojedinim tačkama i pojedinim poglavljima. To nije tako urađeno, već se odmah krenulo u učestvovanju i oblikovanju politike Vlade; pod 2) praćenje stanja; 3) izvršavanje zakona. To ste razgraničili. Možda da je primenjena drugačija sistematika, verovatno biste videli da je inspekcijski posao u stvari izvršavanje zakona. Sve se zasniva na izvršavanju zakona. Organi državne uprave su, pre svega, vezani zakonom, ako mogu da kažem – najvezaniji organ za zakon su organi državne uprave. Iz tog principa izviru svi drugi; svi drugi su praktično razrada tog osnovnog principa; legalizam je osnovni princip rada svih državnih organa. Iz njega posle proističe jednakost, ravnopravnost i sve drugo. Usvajanjem ovog amandmana ništa se ne gubi, samo se pojačava ta izvršna funkcija, izvršni poslovi. Ali, verujte, inspekcijski nadzor jeste posao izvršavanja zakona, jer ne možemo da delimo izvršavanje zakona na izvršavanje materijalnih propisa, izvršavanje procesnih, pa inspekcijskih. Zakon je zakon. Tu ste potpuno u pravu. Vi ste definisali neke stvari koje se tiču lokalnog samoupravljanja, bez obzira što oni tamo rade neke svoje izvorne poslove iz svoje nadležnosti, oni primenjuju opšti upravni postupak i na njih se odnosi ovaj zakon. To je potpuno normalno. Oni koji vas napadaju zbog toga – greše. Taj deo postupka u lokalnom samoupravljanju gde se rešava o pravima i obavezama građana na bazi opštinskih propisa, koji su izvorno opštinski, u okviru izvorne nadležnosti, opet je upravni postupak. On može biti skraćen, ovakav ili onakav, ali je u osnovi upravni postupak. Drugačiji postupak ne postoji i ne može da postoji u lokalnom samoupravljanju, a pogotovu kada lokalno samoupravljanje radi poverene poslove koje je Republika zakonom prenela na njih. Smatram da su poslovi inspekcijskog nadzora, takođe, poslovi izvršavanja zakona, jer izvršavanje zakona ne treba vezati na podelu među zakonima. Zakon je zakon. Vidite i sami, i Ustav Republike Srbije ne deli zakone, oni su svi u istom rangu. Mi u žargonu znamo da je to bazični, osnovni, zato što se na njega naslanjaju neki drugi zakoni. Dok je bilo Ustava SRJ onda smo imali zakone o osnovama nekog sistema iz kojih je proizilazila obaveza Republike da bliže uredi neke stvari, ali taj sistem je napušten, taj sistem više ne postoji – sada postoji puna nadležnost Narodne skupštine, gde nije dobro deliti zakone. Ako se prihvati vaše mišljenje onda se inspekcijski nadzor vrši na osnovu zakona i nije izvršna funkcija. To jeste izvršni posao. Sve što radi Vlada je izvršni posao. Sve što rade ministarstva je izvršni posao, posao izvršavanja zakona, pa čak i kada pravi neku analizu, to crpi na bazi nekog zakonskog ovlašćenja, a to je sve izvršavanje zakona. Usvajanjem amandmana ništa se ne gubi u konceptu ovog zakona, već se samo preciziraju neke stvari.
Hvala gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć.
Odustajem od amandmana.
Hvala. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Vjerica Radeta. Ujedno vas obaveštavam da po Poslovniku, danas ćemo raditi, kao što ste juče i pretpostavili, do završetka rasprave u pojedinostima tačke koja bude na dnevnom redu pre 18,00 časova.
Član 25. Predloga zakona o državnoj upravi je, čini mi se, suština i potpuna suprotnost onome u šta nas je predstavnik predlagača ovde uveravao. Ono što je u ovom članu 25. provlači se i još kroz nekoliko članova i dokaz je onoga što smo mi tvrdili i u načelnoj raspravi, a to je, da nema ni govora o depolitizaciji državnih organa, već, naprotiv, da ovim zakonom želite da učvrstite partijsku državu. U članu 25. kažete da ministarstvo ima pomoćnike ministra, koji za svoj rad odgovaraju ministru. U drugom stavu kažete da pomoćnik ministra rukovodi zaokruženom oblašću rada ministarstva za koju se obrazuje sektor. U trećem stavu, koji je problematičan, kažete da pomoćnika ministra postavlja Vlada na pet godina, na predlog ministra, prema zakonu kojim se uređuje položaj državnih službenika. Amandman koleginice Nataše Jovanović glasi da, umesto reči "pet godina" stave reči "četiri godine", i da se briše "prema zakonu kojim se uređuje položaj državnih službenika". Zašto? Zato što je neprihvatljivo da nam Vlada predlaže nešto što usklađuje sa zakonom koji ne postoji. Zakon kojim se uređuje položaj državnih službenika je zakon o kome smo raspravljali u načelnoj raspravi, nismo još u pojedinostima, i mislim da niko ne zna i ne može da tvrdi da će taj zakon biti usvojen, da će stupiti na snagu, pogotovo da će biti usvojen u tekstu u kojem je dat narodnim poslanicima. Ovo je zaista vrhunac neozbiljnosti Vlade kao predlagača. Em, neustavno, em nezakonito, vama nikakvi zakonski i ustavni okviri ništa ne znače, ne trebaju vam, jer pišete kako vam padne na pamet. Podsetiću da je i u onoj prethodnoj Vladi, u Vladi Zorana Đinđića, kada je Gašo Knežević bio ministar, pa je u toku 2001. godine pričao o Zakonu o visokom obrazovanju, i u vreme kada je Vojislava Šešelja terao sa Pravnog fakulteta, tvrdio je da on to radi po zakonu koji u Skupštini nije donet, nije stupio na snagu, ali eto, on ga primenjuje zato što je dobar. I ovo mi zaista liči jedino na to – da vi mislite da je taj zakon o državnim službenicima dobar i da vi nama kažete u Predlogu zakona o državnoj upravi, da ćete nešto da uradite u skladu sa zakonom kojim se uređuje položaj državnih službenika. Dakle, ovo ne može, pravno ne može, i čudi me kako je Zakonodavni odbor rekao da je ovo pravno moguće, jer ovo nije pravno moguće. Mogli ste da donesete bez ovoga "zakon", pa kad usvojite ovaj drugi da idete sa izmenama. Morate da se držite nekih osnovnih pravnih principa koje zaista nijedan ozbiljan pravnik ne sme da ne vidi. Predložili ste da pomoćnika ministra postavlja Vlada na period od pet godina. Mislimo da je to neprihvatljivo i da treba da bude period od četiri godine. (Zoran Krasić, sa mesta: Može i na osam.) Bolje i na osam, naravno. Zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman? Ima dosta dugo obrazloženje i ja ću neke delove tog obrazloženja da pročitam da bih mogla da komentarišem: "Depolitizacija državne uprave jeste osnovan", da li je to osnovan ili osnovan, ne znam tačno, "uslov za razvoj savremene uprave. Ona podrazumeva profesionalizaciju državne uprave i jasno razdvajanje političkih funkcionera od tzv. upravnih rukovodilaca i ostalih državnih službenika". Ovo su priče za malu decu. Vi ćete sada da ubedite nekog u Srbiji da će ministar za svog pomoćnika da postavi nekog ako nije član, odnosno aktivista njegove stranke ili stranke koja je trenutno u koaliciji. U vašem slučaju, u slučaju sadašnje Vlade, čak i pomoćnik ministra ne može da bude iz neke od koalicionih stranaka, nego isključivo iz stranke čiji je član i ministar. Imate specifična partijska ministarstva, pa višepartijsku Vladu. Ali i da nije tako, ne znam da li bi se neko usudio da ovde u javnosti kaže i da tvrdi da će neki ministar da postavi svog pomoćnika nekoga ko nije, mada je nemoguće da radi posao jer svaka vlada ima neku svoju koncepciju. Koncepcija vlade proističe iz programa stranke ili nekog zajedničkog minimuma programa stranaka, ako je u pitanju koaliciona vlada. Onaj ko predstavlja vladu, ko radi poslove rukovođenja, mora da se pridržava tog koalicionog, odnosno tog svog programa ili eventualno koalicionog programa. Državni službenici ranga nižeg od pomoćnika ministra, naravno, da nemaju rok na koji treba da budu zaposleni. Treba da su zaposleni na neodređeno vreme. Mogu da odu s posla jedino ako sami to hoće ili zbog neke disciplinske odgovornosti odgovaraju. Ne sme se desiti, naravno, da ti službenici imaju problema posle nekih izbora, da se neko iživljava, kao što je radio DOS 2000. godine, kada su otpuštani ljudi koji su neistomišljenici sa politikom DOS, to je nedopustivo. Nadamo se da se to nikada više u Srbiji neće i ne sme desiti. U stavu 2. kažete: "Bitan (ali ne i jedini) elemenat depolitizacije državne uprave jeste postavljanje državnih službenika na pet godina, dakle na vreme koje je duže od mandata vlade". Pitam vas, zašto to nije na šest godina? Zoran Krasić malopre dobaci – na osam godina. Zašto je uslov depolitizacije pomoćnik ministra – na pet godina? Kažete da je to jedan od uslova, pet godina. Uostalom, da li će neko ovde razložno i razumno da nam objasni zašto je to pet godina, zašto nije šest, sedam, zašto nije 12 godina, pa da nekoliko vlada isprati?! Dakle, naš predlog je da se ovaj broj "pet godina", zameni –"četiri godine" i to je jedino ispravno i jedino što zaista može biti primenljivo. Ovo što vi navodite je neprimenjivo. Vaš pokušaj da kroz ovaj zakon zadržite vlast sadašnje koalicije i posle izbora i posle gubitka vlasti je nešto što neće proći. To vam je jedina i očigledna namera. U ovom obrazloženju još kažete: "Dok radno-pravni status političkih funkcionera zavisi od izbornih rezultata i vezan je za političku sudbinu vlade, državnim službenicima se jemči stalni radni odnos nezavisan od političkih promena, što je uslov kontinuiteta rada državne uprave". Da li vi to tvrdite da i sadašnja postavljenja zavise od izbornih rezultata? Tvrdim da ne zavise. Koji je to izborni rezultat koji kaže da, neko ko ima 53 poslanika ima više uticaja od nekoga ko ima 82 poslanika. Naravno, ni ovo sada što ste uradili, bez ovog zakona, nema veze sa izbornom voljom građana i vi to znate, i više puta smo o tome govorili. Dalje, kažete: "Ako bi najviši državni službenici bili postavljeni na vreme koje je jednako mandatu vlade", slušajte sad – "mogli bi da podlegnu političkim pritiscima, svoju sudbinu vežu za sudbinu vlade i time naruše svoju političku neutralnost". Dakle, vi pokušavate da sačuvate da taj pomoćnik ministra, a namerno govorim – "pomoćnik ministra", jer kad kažete "državni službenik" onda neko ko prati naš rad misli da mi hoćemo da stvorimo nesigurnost svakom činovniku u Vladi. Naravno da ne želimo. Ovo se odnosi na funkcionere. Pomoćnik ministra jeste funkcioner, ma šta vi pričali. Pomoćnik ministra jeste vezan za politiku vlade, odnosno ministra u čijem sastavu je zaposlen i kažete da hoćete da na ovaj način pomoćnik ministra ne veže svoju sudbinu za vladu i da time narušava svoju političku neutralnost. Ali, vi ga terate onda da bude vezan za onu vladu koja će doći posle nekih narednih izbora. Znači, on četiri godine radi po nalogu jedne vlade, ali već se priprema, oseća šta se dešava u političkom životu, koja bi to stranka mogla da bude vladajuća posle narednih izbora i on podleže uticaju te vlade, buduće vlade dok je pod ingerencijom ove vlade. Dakle, ovo vam je neozbiljno i neuverljivo obrazloženje. Ne verujem da bi iko normalan mogao u ovo da poveruje. Predlažem da ovaj amandman usvojite. Da usvojite i ostale amandmane iste suštine, odnosno da se izvrši pravno-tehnička redakcija, što bi bilo obavezno kada bi se ovaj amandman prihvatio, jerje ovo što predlažete nezakonito, politički nije u redu. Vaš pokušaj, opet ponavljam, da se zadržite i posle izbora nije dobar! Nećete uspeti, i nemojte da dovidite u nezgodnu situaciju te državne službenike, kako ih vi ovde nazivate, a ja kažem – uglavnom, pomoćnike ministra! Nemojte sada da vaš pomoćnik strahuje između vas i mene, jer vi ste sada vlast, a ja i moja stranka ćemo biti posle sledećih izbora. Sada, ona žena, ne zna da li da klima glavom kada ja govorim, jer razmišlja šta će biti za tri meseca, posle izbora, ili da klima ovako zato što je gledate vi od koga joj sada zavisi život. Nije lepo, nemojte!!
Hvala gospođo Radeta. Izvolite, reč ima gospodin Balinovac.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Javio sam se za reč da odgovorim na ovaj amandman iz dva razloga, jer se njime zadire u esencijalna pitanja Zakona o državnim službenicima i Zakona o državnoj upravi. To je prvo. Drugo, iza ovog amandmana sledi čitav niz amandmana koji se zasnivaju na istim principima, kao što je ovde sada pred nama iznela narodni poslanik Vjerica Radeta. Biću vrlo jasan. Pod funkcionerima koje možemo smatrati političkim podrazumevamo one koji se na položaj imenuju prevashodno ili isključivo prema političkim kriterijumima, koji se pri vršenju svoje funkcije rukovode političkim merilima i koji svoju funkciju završavaju onog trenutka kada politika koja ih je na funkciju dovela prestane da bude aktuelna. Dakle, to su oni koji dolaze na položaj sa izborom nove vlade, koji sprovode politiku nove vlade i koji odlaze sa tom vladom, kada ona već izgubi mandat. To su politički funkcioneri i to su, po ovim zakonima, isključivo ministri i državni sekretari. Otuda oni svoju radno-pravnu sudbinu vezuju za političku sudbinu Vlade. Da li će raditi na funkciji godinu, dve ili tri, prosto zavisi od mandata Vlade. Upravni funkcioneri ili kako su ovde nazvani državni službenici su nešto sasvim drugo. Najpre u pogledu načina na koji dolaze na položaj. Oni na položaj ne dolaze sa kadrovskih partijskih lista, već posle internog ili javnog konkursa, koji sprovodi konkursna komisija pod sasvim jasno uređenim pravilima. Dakle, na položaj ovde dolaze oni koji prođu ekspertska merila i ekspertske kriterijume. Drugi kriterijum je, kriterijum njihove odgovornosti za vreme vršenja dužnosti na položaju, da oni odgovaraju i disciplinski i radno-pravno i na svaki drugi način, ali ne odgovaraju politički. Ako državni sekretar, koji je politički funkcioner, ne sprovodi politiku ministarstva ili vlade biće smenjen. Ali, pomoćnik ministra, pošto i nije politička ličnost, odgovara samo za stručnost i disciplinovanost svog rada. Treći kriterijum zbog koga to nisu politički funkcioneri, jeste način prestanka njihovog položaja. Pravila su sasvim jasno propisana i položaj ne prestaje zbog načela političke odgovornosti. Zbog čega su postavljeni na pet godina? Pet godina je jedan standard, koji je dovoljno dug da spreči vezivanje pomoćnika ministra za vladu koja bi ga postavila, a dovoljno kratak da spreči njegovo vezivanje za novu vladu, koja dolazi posle one koja bi ga postavila. To su načela zbog čega se uvek i u svim evropskim uporednim zakonodavstvima ide na pet godina. Ako bi, kao što je predloženo ovim amandmanom, pomoćnik ministra bio postavljen na četiri godine, to bi, praktično, značilo da je on politički funkcioner. U redu, onda znamo da je suština ovog amandmana da se protivi depolitizaciji državne uprave. Objasnio sam u čemu se depolitizacija sastoji. Objasnio sam razliku između političkog i upravnog funkcionera i prosto, Vlada je uverena da treba da prođu ona vremena kada je neko samo zahvaljujući političkoj podobnosti dolazio na visoke položaje. Eto toliko i hvala.
Hvala gospodine Balinovac. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam da će gospodin Balinovac da ostane i sasluša obrazloženje da bi prihvatio amandman. Podneo sam amandman na član 26. u kome tražim da se reči"može da" brišu i da se u trećem stavu reči "pet godina" zamene rečima – "četiri godine", a posle reči "ministra" stavi tačka i preostali deo teksta briše. Da bi vam bilo jasno, pročitaću ceo član: "Ministarstvomože da ima sekretara ministarstva, koji za svoj rad odgovara ministru. Sekretar ministarstva pomaže ministru u upravljanju kadrovskim, finansijskim, informatičkim i drugih pitanjima i u usklađivanju rada unutrašnjih jedinca ministarstva i sarađuje sa drugim organima". I treći stav: "Sekretara ministarstva postavlja Vlada na pet godina, na predlog ministra, prema zakonu kojim se određuje položaj državnih službenika". Tražim da se posle "pet godina" stavi tačka i da se ovo "na predlog ministra, prema zakonu" itd. izbriše; i ovo gore – "može da ministarstvo ima sekretara", a ne "može da ima sekretara". Razlog za brisanje ovog dela u 3. stavu je vrlo jednostavan – osetila vlast da se izbori primiču. Izborni ciklus traje četiri godine. Osetila vlast da će mnogi posle toga morati da pakuju kofere i da odlaze, osetila vlast da će izgubiti apsolutno uticaj na buduću vladu i, gle, čuda, opametili se pa predlažu da sekretar ministarstva bude raspoređen na pet godina. On je državni činovnik, on će samo raditi, a koju političku pripadnost sada imaju u tom ministarstvu? Jedino ako ne očekujete da taj sekretar u ministarstvu promeni i političku pripadnost, pa da prestane da bude žut, da mu se odjednom zasija plava boja, da prestane da bude predstavnik neke od vaših koalicionih partija i da odjednom zavoli SRS. Dame i gospodo narodni poslanici, u Americi kad se promeni predsednik, menja se kompletna administracija, 20.000 odlaze s posla. Kada ste vi došli na vlast 2000. godine, gospodo iz DOS, skraćenog ili produženog ili kakav vam je već DOS, očistili ste sve do čistačice iz ministarstava, iz Vlade, iz javnih preduzeća. Ljudi koji su radili kao najniži činovnici u tim preduzećima su morali da pokupe pinkle i da odu. Najurili ste ih na biro. Ne očekujete valjda vaše barjaktare, "buldožer" revolucije SRS da zadrži sutradan kada preuzme kormilo, posle ovih sledećih parlamentarnih izbora. Dame i gospodo narodni poslanici, nemojte de se igrati države, nemojte se igrati vođenje države. Usvojite ovaj amandman, neka tim sekretarima traje koliko traje i Vladi, pa ako ostanete, a to je malo teže, to je već iz oblasti naučne fantastike, ako biste kojim slučajem nekada još osvojili vlast, opet ih dovedite. Narodu, građanima Srbije, državi Srbiji, svima koji srpski misle i dišu je dosta i DOS i svih koji su do sada vodili ovu politiku. Narod nema šta da jede, vašom krivicom.
Hvala vam gospodine Markoviću. Izvolite, gospodine Krasiću.
Nadam se da se nećete naljuti što ću ovu temu malo da proširim i da obuhvatim nekoliko prethodnih članova, jer se praktično radi o principu. Moram da vas obavestim da, recimo, je pre 15-tak godina situacija sa postavljenim licima bila drugačija. Ali, na bazi ovog Ustava Republike Srbije i na bazi Zakona o državnoj upravi, koji je regulisao status državnih službenika, i mislim da ste napravili grešku što ste ovo podelili, jer ovaj zakon dopunjuje materiju nadležnosti. Sa tim ćete da se složite, i onu personalnu, stvarnu itd. Nije dobro što ste ovo razdvojili. Sad se pozivate na neki drugi zakon. Onda s pravom neko kaže, a šta ako se taj drugi zakon ne donese, onda je nemoguće da se ovo završi, ili šta ako se u tom drugom zakonu to reguliše, pa zbog amandmana dođe do kolizijskih odredbi? Da se vratim na kratki istorijat, kako je to nekada bilo. Koristeći ovlašćenje koje postoji u Ustavu Republike Srbije član 90. tačka 5. druga rečenica, odnosno treća kaže: "Vlada postavlja i razrešava funkcionere u ministarstvima i posebnim organizacijama". Naravno, postoji odgovarajuća odredba u Ustavu koja govori o tome, da se status reguliše republičkim zakonom, pa naravno, ovu odredbu treba tumačiti u skladu sa tim zakonom. Izborno i autoritativno pravo vlade je da postavlja i razrešava. Ako ste nekog funkcionera, ne računajući ministra, nego ono što je ispod u hijerarhiji, postavili i odredili da mu mandat traje toliko i toliko, u slučaju promene sastava vlade, vlada je ovlašćena da razreši tog funkcionera, bez obzira kako je on izabran. Uvek će naći razloga da ga razreši. Zašto vas na ovo podsećam? Mi smo ranije, a verovatno i sada imamo u postojećem Zakonu, koji je na snazi, odredbu koja, kad bi se to prevelo na običan jezik, glasi – kada se formira vlada, ona postavlja pomoćnike ministra, zamenike, pomoćnike, sekretare (ukoliko ministarstvo ima sekretara), mandat je četiri godine. Kada istekne mandatni period ili dođe do promene vlade, ta lica se razrešavaju. Nekada se razrešavaju po sili zakona, istekom mandata, i kakav je njihov status, to je ono što je interesantno. Ukoliko je lice došlo na mesto pomoćnika ministra iz sastava ministarstva, njemu prestaje radni odnos u ministarstvu. Ide šest meseci na raspolaganje, dok ne nađe neki posao. Ukoliko je došao sa strane, znači, nije bio zaposlen u ministarstvu, nije izvorno bio radnik organa državne uprave, on se vraća na svoj posao. Ukoliko je neko postavljen za pomoćnika ministra iz sastava ministarstva, iz reda zaposlenih u ministarstvu, samom činjenicom da je u jednom periodu bio pomoćnik ministra, kada mu istekne mandat, njemu prestaje radni odnos u ministarstvu. (Sa mesta, Velimir Simonović: Nije tačno!) Znate šta profesore, meni je drago kada mi neko dobacuje, ali moram stvarno da vam kažem da sam se i pre šest godina čudio tom propisu, jer je nekim ljudima u mom Ministarstvu, dok sam bio ministar, prestao radni odnos zbog te odredbe Zakona. I sada vi meni kažete da to nije tačno. Sada nisam u mogućnosti da vam donesem član Zakona, a bilo bi nepristojno da vam iznosim imena i prezimena tih lica, kojima je prestao radni odnos na taj način. Vi sada meni osporavate i kažete: "nije tačno". (Sa mesta Velimir Simonović: Ne mora!) Mora! Ja upravo kritikujem odredbu Zakona koja kaže "mora".
Molim vas, bez dobacivanja. Vas molim, gospodine Krasiću, da ne odgovarate poslanicima. Izložite svoj stav. Molim vas, bez dobacivanja.
Upravo pričam ono što sam ja doživeo. Dva moja pomoćnika su izgubila radni odnos, upravo zbog toga. Oni su bili zaposleni u ministarstvu. Neko ih je nekada postavio na mesto pomoćnika. Došlo je do promene Vlade, njima je istekao mandat, poklopilo se da im je istekao mandat, šest meseci su bili na raspolaganju, jer im je prestao radni odnos u Ministarstvu. Ne radni odnos kao pomoćnika, nego radni odnos kao zaposlenog. Ja to kritikujem. O tome vam pričam. Šta želim da vam kažem? Ne može da se izbegne taj politički utisak, niti produžavanje mandata, zato sam se malo našalio, pa sam rekao osam godina. Nemoguće je. Vlada je ta koja je vlasna. Ona postavlja, ona razrešava. Moram da vam ukažem na još jednu odredbu. Ne znam kako vam je promakla. Recimo, imate član 23. stav 3: "Ministar je odgovoran Vladi i Narodnoj skupštini za rad ministarstva i stanje u svim oblastima iz delokruga ministarstva". Znači, onmože da se ubije od rada, da bude najbolji, da ga mažete, ali stanje u toj oblasti je loše, a on odgovara za stanje. Može stanje da bude izuzetno dobro, a da ministar ništa ne radi, da ministarstvo ništa ne radi. Vi ste sada u odgovornost ubacili nešto što je čista politika. Ja se slažem. Za rad ministarstva, kao širi pojam tumačiti rad ministarstva, treba da ostane, ali ovo za stanje, to zbunjuje. Sličnovam je i sa državnim sekretarom, pomoćnikom ministra, sekretarom ministarstva. Ništa vi niste obezbedili, da je konkurs u pitanju, da se javljaju najstručniji, da produžite taj mandat itd. Ako pravite neku paralelu između Narodne skupštine i predsednika Republike, četiri godine mandat i pet godina, samo ste zaboravili jednu stvar – da je ovog birao narod na izborima. Neka se promeni vlast, neka druga vlada bude i zašto bi ona trpela pomoćnike ministra, zašto bi trpela, recimo, Orlićevu ženu. Vi verovatno znate pošto ste član Vlade i znate kakva je sistematizacija, imaju 10, 12 pomoćnika. Ne ide. Slažem se sa nekom intencijom koja provejava, promena vlade, pet ljudi izađe iz ministarstva, a ostatak ostaje, ljudi profesionalci koji rade taj posao stručno, ali to se rešava na drugi način, ne na ovaj način. Na ovaj način vi upravo skrećete pažnju. Kada vlada nekoga postavlja i razrešava kako možete vladu da ograničite. Uvek će da razreši vlada pomoćnika ministra, sekretara. Slična je situacija i sa sekretarom ministarstva, tim pre što u nekim ministarstvima postoji sekretar, a u nekima ne postoji. Sada uvodite ovog državnog sekretara, a u naše vreme bili su neki specijalni savetnici, nikome nije bilo jasno, ali ne smete da ga pomerite. Ne možete da ga pomerite jer on ima status zaposlenog. Specijalni savetnik, možda pre 20 godina bio pomoćnik ministra, zatekao se tu, ostao i zaštićen kao medved, a pomoćniku prestaje radni odnos. Neću navoditi konkretna imena ljudi koji su jednostavno tako prošli. Slična je situacija i sa sekretarijatima, da opet ne navodim ime, pa su neki ljudi jedva ostali da budu zaposleni u državnoj upravi na bazi nekog drugog konkursa, na, po hijerarhiji, nižim poslovima. Znači, ako govorite o ovom državnom sekretaru, mada mislim da on uopšte nije potreba, o pomoćniku ministra, sekretaru ministarstva, njihova u ovom sistemu politička veza je nemoguće da se izbegne. Ja se u potpunosti slažem, načelnici odeljenja, gde su stručni ljudi, ali oni se takođe postavljaju, ministar ih postavi, rasporedi na to mesto zato što su izuzetno stručni itd. Mi ćemo imati taj problem što je naša Vlada nekako međukancelarijska, ne može da se kaže da je čist kancelarijski princip, ali nešto kvazi-kancelarijsko. Ako se bira ministar na bazi rezultata izbora, ekipa koju on dovodi preko vlade postavljenjem je, njegova ekipa koja treba da sprovede njegovu politiku ili politiku vladajuće koaliciji. U toj ekipi su sigurno pomoćnici ministra. Kada kažem da treba da sprovede politiku, uopšte ne pričam o tome da mora da se krši zakon, mora da se zapostavi struka. U tome se ogleda ta razlika između nas. Ova će stranka bolje da organizuje rad ovog ministarstva, ova će slabije ovo ministarstvo, bolje će možda neko drugo ministarstvo. Zašto nalazimo odmah crne rupe u celom konceptu? Kako možete u organima državne uprave da isključite politički uticaj? On može biti podnošljiv i nepodnošljiv, može biti u funkciji sprovođenja zakona, u funkciji ustavnosti i zakonitosti i može biti u funkciji zloupotrebe, ali to su sada stvari kvaliteta. Zbog toga padaju vlade, zbog toga se drugi ljudi biraju na odgovarajuće državne funkcije. Zaposlene treba zaštititi od takvih uticaja, tu se u potpunosti slažem, ali ovaj način na koji vi mislite da štitite zaposlene je apsolutno pogrešan.
Reč ima Zoran Balinovac.
Neću govoriti više o merilima na osnovu kojih se jedan, možemo ga nazvati funkcionerom, to je stvar konvencije, na osnovu koga se neko na položaju smatra političkim ili tzv. ekspertskim rukovodiocem. Reći ću samo dve stvari. Institut državnog sekretara i institut posebnih savetnika iz člana 27. Zakona o državnoj upravi služi onome što je malopre rečeno – da ministar dovede politički i ekspertski svoju ekipu. Da se nešto razumemo, nije ministarstvo i nije država ničija dedovina da bi sa svakom smenom politike ili vlade dovodio svoje pomoćnike ministra. Čitava stvar ima sasvim drugačiji izgled kada se posmatra sa stanovišta kontinuiteta rada državne uprave. Svaka smena pomoćnika ministra, sekretara, zamenika ministra koja je do sada bivala, sva ta seča knezova sa dolaskom nove vlade stvarala je diskontinuitet u radu državne uprave po nekoliko meseci i čak izazivala krize. Mi hoćemo ljude kontinuiteta koji su u stanju da ministra uvedu u stručne aspekte njegovog posla. To su pomoćnici, to su sekretari, a državni sekretari i posebni savetnici neka sa ministrom vode politiku. Na kraju, samo oko ovlašćenja vlade da postavlja i razrešava funkcionere. Smisao ustavne odredbe je da kaže da je Vlada ta koja je nadležna da to čini, ali ne i da uredi uslove pod kojima Vlada to čini. Uslove pod kojima Vlada to čini uređuje zakonodavac, tj. Narodna skupština. Po sadašnjem Zakonu pomoćnici ministra, čija imena nisu bila pomenuta, imaju pravo da po prestanku mandata budu raspoređeni na odgovarajuće radno mesto, a ako takvo radno mesto ne postoji ili se sa tim radnim mestom ne saglase, onda im prestaje radni odnos. Onaj koji je za pomoćnike ministra gospodina Krasića, prethodnog govornika, automatski bez ponude drugog radnog mesta doneo rešenje o prestanku radnog odnosa, duboko i teško je povredio važeći član 70. Zakona o radnim odnosima u državnim organima. To pravo imaju sada, a imaće i po zakonu o državnim službenicima. Dakle, reč je o povredi Zakona, a ne o njihovom nepravu.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 27. i član 27. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član kao i mnogi članovi pre ovog člana u ovom zakonu, kao i mnogi članovi, gotovo svi članovi svih zakona koji su do sada usvajani u ovoj Narodnoj skupštini, imaju jednu negativnu tendenciju da prošire birokratski aparat ne bi li u taj birokratski aparat sve one zaslužne za oktobarsku "buldožer" revoluciju i barjaktare, a i one koji su bili na začelju, pozapošljavali u državnoj upravi, s obzirom na to da ova vlada bukvalno ne vodi računa o tome da privreda profunkcioniše, pa da se u privredu ljudi zapošljavaju. Narodni poslanik, gospođa Gordana Pop-Lazić podnela je amandman kojim traži da se član 27. i naslov iznad člana 27. briše. Ja sam maločas u ovom izlaganju, čini mi se, bio dovoljno jasan, ali izgleda da nisam bio shvaćen. Ne radi se o zaposlenima koji su u ministarstvu činovnici. Radi se o imenovanim i postavljenim licima, koja moraju onog trenutka kada se politička stranka promeni, kada dođu neki novi ljudi, ti ljudi iz bivšeg režima moraju da snose posledice koje snosi i predsednik Vlade. Ono što je simptomatično u ovom članu i upravo to širenje birokratizacije, a vi znate, dame i gospodo narodni poslanici iz vladajuće nomenklature da, bukvalno ne možete više naći, osim nešto malo privatne privrede koja funkcioniše, počinje da funkcioniše, i osim nešto malo javnih preduzeća, vi ne možete nigde više da nađete radno mesto da zaposlite stručnjaka koga ste školovali. Nažalost, ali tako je. Uostalom, svi smo svedoci onih zakona gde su formirane agencije, pa ministarstvo ima agenciju, pa agencija ima još jednu agenciju itd. Ovde dolazimo u situaciju da se imenuju posebni savetnici ministara. Pored državnog sekretara, odnosno zamenika ministra, tako se do sada zvao, pored pomoćnika, kojih može da bude i 12, imamo ministarstava koja imaju i po 12 pomoćnika, pored mnogih drugih koji su inače u ministarstvu, mi izmišljamo i instituciju posebnog savetnika. Posebni savetnik ne mora da bude zaposlen u ministarstvu, ali uhvatiće se i on za "sisu" i on će da izvlači finansijska sredstva iz ministarstva kroz pružanje usluga. Hoćete li da vam ponovo dokazujemo da su oni vaši eksperti, a ovde vidim samo slika, još da piše "ekspert", umesto ovog posebnog savetnika. Hoćete li da vam dokazujemo sada koliko su ovi vaši eksperti koje ste doveli, skupili s konca i konopca i doveli posle oktobarske "buldožer" revolucije, koliko su upropastili državu Srbiju, koliko su unazadili privredne tokove, koliko su preduzeća uništili itd. Kaže: "Ministar može imenovati najviše tri posebna savetnika". Znači, uskratili ste mu da ne može više. Pa, 17 ministarstava puta tri, taman svi ovi vaši "eksperti" koji su posle 2003. godine otišli sa pozicija, mogu da se vrate u ministarstva. Miriše ta koalicija između DS i vaše koalicije, oseća se u vazduhu. Dakle, Novaković neće više morati da, evro-dizel samo papirima uvozi i izvozi i da sav evro-dizel u naftnoj industriji isključivo može da se kupi preko Novakovićeve firme. Ono što proizvede NIS evro-dizela, ostaje u rafinerijama i prodaje ga Novaković. On je ekskluzivno pravo za trgovinu evro-dizela uzeo za sebe. Čiji je kum Novaković, to vi vidite između sebe, neću da vam pričam. Pa, staviste onog "eksperta", beše ministar za poljoprivredu, a sada ga staviste da bude predsednik Privredne komore. Znači, osećate da i tamo izmiču polako pozicije i treba da se vrate ovde. Nepotrebna birokratizacija. Pored svega onoga što je sistematizacijom u ministarstvu predviđeno, mislim da ovi specijalni savetnici, posebni savetnici, najspecijalniji savetnici, savetnici "de luks", savetnici sa zlatnim lajsnama, stvarno ne trebaju nijednom ministarstvu.
Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić, o istom amandmanu.
Problem je što na početku ovog predloga zakona, u stvari, mi nemamo jedan član gde se navodi šta je predmet ovog zakona, nego se odmah kreće sa definicijom šta je državna uprava i tera dalje. Kada bismo imali jasnu predstavu šta je predmet zakona, onda bismo mogli da tumačimo šta je predlagač hteo sa pojedinom odredbom i pojedinim poglavljem. Verovatno ćemo svi da se složimo da zakon o državnoj upravi treba da reguliše organizaciju državne uprave, da definiše organe državne uprave, poslove koje rade na načelan način, ali mi sada imamo i koncepciju da se, paralelno sa ovim zakonom, predlaže i zakon o državnim službenicima, gde se regulišu statusna pitanja zaposlenih i funkcionera u organima državne uprave. Verovatno se zbog toga javlja da članovima 26. i 27. pogotovo članom 27. mi ne dobijamo uvid u to koji je to organizacioni deo organa državne uprave koji se bavi upravnim poslovima. Reči "upravni poslovi" sam upotrebio u najširem smislu reči. Ovde imate posebnog savetnika ministra, koji nije ovlašćeno službeno lice, koji ne može da vodi upravni postupak, ali je savetodavac, priprema predloge, sačinjava mišljenja i vrši druge poslove za ministra, sa očiglednom namerom da se to poveže sa članom 12, eventualno članom 13. Predloga zakona, gde su nabrojani poslovi državne uprave: učestvovanje u obliku politike Vlade, praćenje stanja itd. Znači, to je neka veza, ali to nisu upravni poslovi i to mora da se kaže. Ide se na varijantu posebnog savetnika ministra koji nije u radnom odnosu, ali je na neki način radno angažovanu ministarstvu. On je u nekom posebnom građansko-pravnom odnosu više sa ministrom, nego sa državom. To je potpuno nepotreban, navodno, stručnjak u jednom ministarstvu. To je u suprotnosti sa onim čime ste branili prethodne članove, pa ste rekli da pomoćnik ministra treba da bude nezavisan, stručna ličnost, kada dođe ministar, da mu on kaže šta se radi u ministarstvu, koji su stručni poslovi. Šta će onda poseban savetnik? Mi uopšte nemamo sreće sa tim savetnicima. Mi danas imamo neke ministre koji imaju neke svoje savetnike koji su zaduženi da, kao njihovi predstavnici za medije, napadnu nekoga, opsuju nekoga, brutalno krenu. Kome taj odgovara? Kome odgovara specijalni savetnik? Ministru? Zašto bi ministar njega menjao, kad mu on upravo završava taj prljavi posao. Da li je u ovom ministarstvu ili u onom, nije bitno. Napravite vezu sa Zakonom o Vladi, sa odredbama o kabinetima i o savetnicima, o pravu potpredsednika Vlade da može da primi toliko i toliko, da zaključi neke specijalne ugovore sa njima, da oni budu u nekom građansko-pravnom odnosu, da on nudi svoje velike stručne usluge itd. Prethodni amandmani, koji se tiču pomoćnika ministra i sekretara ministarstva, SRS se osporavaju, upravo iz razloga što se kaže – na ovaj način se garantuje da su to stručni ljudi koji sačekuju ministra, pa ministri mogu da se menjaju, ali oni su tu, oni čekaju. Tu je problem, gospodine Balinovac. Imate iskustva, sve ove vlasti, i one pre 1990. i one pre 2000. godine, i ove posle 2000. godine. Problem je opstrukcije. Vi taj problem niste rešili ovim zakonom. Provozaće i ministra, i novog pomoćnika, i sekretara, i specijalnog savetnika, svi oni što tamo rade po dvadesetak godina. Promeniće oni boje kako hoćete. Njima je najmanji problem da promene boje, a mi se ovde zaklinjemo kako štitimo njihovu struku. Gde je ta njihova struka? Molim vas, kako možete da predložite ovakav predlog zakona? Otvorite se i kažite na koji način ste sprečili Lalovića da učlanjuje u SDP sve one koji žele da ostanu u njegovom ministarstvu da rade. Tvrdim, neko može da kaže da lažem, to je njegov politički stav, ali tvrdim da je, posle ove nove organizacije, ministar Lalović svakoga uslovljavao – ako hoćeš da ostaneš u Ministarstvu za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku, moraš da se učlaniš u SDP?! Kako ste vi to sprečili, i jedno i ovo drugo što se sada desilo? Nema te šanse da sprečite. Do pre mesec dana Ljiljana Nedeljković je pričala o depolitizaciji državne uprave. Kakva depolitizacija državne uprave sa govornice, a u praksi Lalović učlanjuje, Čović učlanjuje. Pogledajte sada, SDP je faktor u Preševu. Zašto? Pa, Čović je bio koordinator, sve je učlanio u njegovu stranku i ona je, navodno, neki faktor i oko privatizacije "Hebe", oko ovoga i oko onoga. Vi nama nudite nešto ovde i tražite da mi vama verujemo. Kako možemo da verujemo Vladi kada se ovog trenutka dešavaju stvari suprotne ovome što vi predlažete, potpuno suprotne stvari. Malopre sam rekao, ne želite da shvatite, politički uticaj ne može da se izbegne, ali dajte da ga lokalizujemo na pet-šest ljudi, na sekretara ministarstva, pomoćnike ministra, koji su po tome prepoznatljivi. Može on da ne bude član neke stranke, ali je on pomoćnik ministra u ministarstvu gde je ministar Janko Janković iz te i te stranke. Nije nikakva smetnja da on u sledećem sazivu može da ostane, iako nije član nijedne stranke. Ali, zašto od toga da pravimo bauka. Normalno je da se promeni pet-šest ljudi, a vi sada insistirate – petogodišnji mandat, u prethodnim članovima, a sada specijalni savetnici itd. Ko su specijalni savetnici? Evo ga Vladeta Janković, pre neki dan je bio na televiziji, zašto ne izađe predsednik Vlade i ne objasni? Zašto izlaze neki specijalni savetnici, pomoćnici, pričaju, objašnjavaju. Ili, narodna kancelarija, pre neki dan, kada je bila diskusija o zaštitniku građana, naravno da je narodna kancelarija neka vrsta zaštitnika građana, pa, da li treba da bude diplomirani pravnik, da ima 10 godina radnog iskustva na zaštiti prava, itd. Šta ovaj Đilas ima? On je, koliko znam, mašinski inženjer, pa se ne bavi mašinstvom, nego rekla-kazala u medijima. To je naša stvarnost. Zašto bežimo od toga? Nemojmo oko toga da se zaklinjemo. Pravimo mnogo grešaka kada se zaklinjemo. Ja sam rekao, politički uticaj ne može da se izbegne, on može da bude pozitivan, progresivan, u skladu sa zakonom, da politički utiče da se sprovodi zakon, itd. Može biti – zloupotreba. Da li smo zaštitili zloupotrebe? Nismo. Da li će petogodišnji mandat da zaštiti zloupotrebe? Neće. Zašto? Čim vi odete sa vlasti, druga vlast odmah menja pomoćnike, sekretare i sve druge. Kako to možete da zaustavite? Ne možete nikako da zaustavite. To ne može da se zaustavi ni u lokalnim samoupravama. Ne može. Tu je sada promovisan princip da se bez konkursa postavljaju ljudi na odgovorne funkcije. Kako se promeni vlast, tako se menja upravni odbor, direktor lokalne televizije se menja, postavljaju ga bez konkursa. Kakav konkurs, isparcelisali smo, ova stranka toliko posto, ova toliko. (Predsednik: Vreme.) Sada nam ovde držite, izvinjavam se što moram da kažem tu reč, neka predavanja – depolitizacija, stručnost, itd. Dok vi izgovarate te reči u 10-15 ministarstava se dešava potpuno suprotan proces. Uzeo sam Lalovića zato što je on poznat, njemu nije problem da izađe za govornicu i da kaže sve i svašta. Uopšte nemojte da mu verujete u ono što on kaže kada izađe za govornicu. To vam je situacija i u drugim ministarstvima. Da idemo dalje, Anđelko Trpković. Postavio je sve svoje skutonoše koji će da služe njemu ili Dani. Kakva je to crna stranka? Sve zavisi od njihovog ličnog ćefa i ličnog interesa.
Hvala gospodine Krasiću. Da li želi reč još neka poslanička grupa o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 28. i član 28. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik dr Branislav Blažić svojim amandmanom, koji je podneo u ime SRS, traži da se naslov iznad člana 28. i član 28. brišu. Naslov iznad člana 28. glasi: "Savet ministara". Član 28. glasi: "Ministar može da osnuje savet ministara, kao svoje savetodavno telo. Položaj članova saveta ministara uređuje se aktom Vlade". Član 23. reguliše pitanje ministara. Od člana 24, 25, 26, 27. i 28. ukazuje se na tendenciju koju ova odlazeća vlada sve vreme neguje, a to je birokratizacija ministarstava, birokratizacija vlade. Osnovaće se savet ministra, kao savetodavno telo. Dakle, ministar će, pored svih ovih koje ima u svom ministarstvu, pored svih eksperata o kojima sam maločas govorio, koje ćete na ovaj ili onaj način uvući u ministarstvo, osnovati i savet ministra, koji će ga savetovati kako da radi. Ako postoji savet ministra, šta će mu zamenik, odnosno državni sekretar, šta će mu sekretar ministarstva, pomoćnici, šta će mu ta silna bulumenta koju planirate da uvedete? Napravićete administraciju u ministarstvu, malo će vam za tri ministarstva biti ona zgrada u kojoj su sada smeštena ministarstva. Napravićete ogromnu birokratsku mašinu koja će da pojede do kraja supstancu ove države. Svešće se sve na to da moraju da se obezbede plate za ministra, zaministarstva. Jedini zadatak kompletne privrede će biti da mora da obezbedi prinadležnosti ministru, njegovim pomoćnicima, zamenicima, savetnicima, savetnicima savetnika, agenciji, direktoru agencije, a sve što ste napravili, napravili ste poput piramide, pa to ide od jednog čoveka, pa dole do kraja, dok siđe sa lokalne samouprave. To je ogromna birokratska piramida koju treba izdržavati. Dame i gospodo narodni poslanici, nemojte se igrati. Pročitajte, u istoriji ovog parlamentarizma, u istoriji ove vlade postojala su ministarstva koja su sa mnogo manje činovnika radila vrlo uspešno. Savetujem gospodinu Balinovcu da ovaj amandman, kao i prethodni, usvoji i da nastavimo dalje da radimo, da pokušamo da ovaj zakon, koji ne valja, uredimo, da bude bar primenljiv.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, isto o amandmanu. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ovim članom se formira praktično nešto novo što do sada nije postojalo, a moram da kažem da je u nekim ministarstvima postojalo, ali pod drugačijim nazivom. Moram da kažem da to nije kolegijum. Kolegijum sačinjavaju ljudi iz ministarstva, nekada su bili pomoćnici i sekretar. To je jedno, da kažem, operativno radno telo koje služi za komunikaciju i koordinaciju poslova u ministarstvu. Savet ministra je savetodavni organ, tako je to, barem, predviđeno članom 28. Može predstavnik Vlade da kaže – tu stoji, može da se osnuje, nije obavezno, verovatno za neka ministarstva gde su u pitanju izuzetno stručni poslovi, pa je potrebno neko savetodavno telo, da jednostavno ministar ne može sve da zna. Bilo bi dobro da se posavetuje, razmeni mišljenje sa naukom, praksom i da takvo telo treba da postoji. Ta ideja, u krajnjem slučaju, nije tako loša, dobra je. Ali, ako se to diže na nivo jedne zakonske norme, onda tu postoji opasnost da to zloupotrebe i neki ministri, gde njihovim ministarstvima to i nije tako nužno. Mi u okviru ove sednice Narodne skupštine imamo na dnevnom redu, čini mi se, jednu tačku – zakon o zaštiti potrošača, gde je, takođe, predviđen savet potrošača pri Ministarstvu trgovine i ništa više nije rečeno, nego samo da ministar određuje. Verovatno to mogu, ako ostane ovaj član 28. ova ovlašćenja, da zloupotrebe neka ministarstva gde realno ne postoji potreba za nečim takvim. Zbog toga predlažemo da se ovo ne stavlja u zakon, ali zamena za to postoji. Ministar je ovlašćen da formira radnu grupu koja bi razmotrila neku oblast, neka pitanja i dala određeni savet i predlog. Radna grupa ne bi bila zakonska kategorija. Zašto bi morala zakonskom odredbom da se reguliše? Izvire iz samog položaja ministra da može te stvari da radi. Dobro, verovatno vi to nećete da prihvatite, već hoćete da sve nekako bude u institucijama, u nekom obliku organizacije. Međutim, postoji opasnost, bez obzira što ste u stavu 2. rekli da Vlada propisuje neke kriterijume, odnosno – položaj članova saveta uređuje se aktom Vlade, opasnost zloupotrebe ove odredbe je mnogo veća od one koristi koja bi se postigla na ovaj način. Moram da vam kažem, pošto ste gospodine Balinovac sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, proteklih godinu i po dana mi smo imali toliko predloga zakona u kojima je ministar predstavljen kao organ, ministarstvo nadležno za poslove, pa se stvorila svojevrsna simbioza između ministra i ministarstva. Ministar i ministarstvo postali su sinonimi. Nažalost, skrenuo sam vam samo pažnju gde je rečeno "ministar donosi", pa je on određen kao pojedinac, a sećate se da je uvek bilo ministarstvo nadležno za poslove te i te. Kod Zakona o visokom obrazovanju imamo u dva različita člana u jednom ministar, a u drugom ministarstvo nadležno za poslove te i te. Predlažemo da ovo ne stavljate kao zakonsku normu, s tim što ne sporimo pravo ministru da organizuje stručnu radnu grupu koja bi mu pomogla oko nekog vrlo stručnog pitanja. Ta komunikacija postoji. Ako mislite da ćete odredbama o savetu ministra da to promovišete prvi put, nije tačno, to postoji sada. Svako ko želi da radi izuzetno dobro svoj posao uvek će da pita struku i nauku. U kojoj formi će da se obavi taj kontakt to je drugo pitanje. Da li preko neke druge institucije, da li u nevezanom razgovoru, da li prisustvom na nekom simpozijumu, da li sponzorisanjem nekog simpozijuma koje se bavi određenim pitanjem. To su modaliteti. Ja namerno kažem da ovo nije kolegijum ministarstva, ovo je nešto drugo, ovde se podrazumeva da u savet uđu verovatno i ljudi iz ministarstva, ali i mnogo više ljudi sa strane koji su stručnjaci za određenu oblast. Znači, ideja nije loša, ali nemojte do toga da pravite instituciju, a pravite instituciju, i to kao fakultativnu, samom činjenicom da posvećujete jedan član tom pojmu.
Hvala gospodine Krasiću. Reč ima sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo gospodin Zoran Balinovac.
Osnovna kritika koja se ticala institucije saveta ministra bila je da se njime birokratizuje državni aparat, dakle dovode se novi, troškovi bivaju veći, ti troškovi na teret građana itd. Rečeno je da je to novost, ali novost koja je opasna. Ja ću samo citirati važeći član 51. Zakona o državnoj upravi, član koji važi od 1992. pa sve do danas. Taj važeći član 51. glasi: "U cilju razmatranja određenih značajnih pitanja iz delokruga ministarstva, u ministarstvu se može obrazovati savet ministra, kao savetodavno telo kojim rukovodi ministar". Prema tome, predlogom zakona o državnoj upravi se ne uvodi ništa novo, ništa birokratično, već se reinterpretira ono što kod nas, bar na normativnom planu, postoji od 1992. godine. Međutim, ako dopustite, mislim da bi Vlada da prihvati ovaj amandman, jer postoje drugi način na koji se to može učiniti pa bih se saglasio sa amandmanom da se član 28. briše.
Hvala. Dakle, amandman je prihvaćen od predstavnika predlagača. Zahvaljujem na korektnosti i da bi ukupna diskusija bila korektna, prema članu 27. još jednom obaveštavam o načinu na koji predsedavam ovom sednicom. Dakle, kod svake vrste ove korektnosti, tome služi pojedinačna rasprava, dovoljno je dati znak da prihvatamo, ako se prihvata amandman. Isto tako, rasprava u pojedinostima podrazumeva da postoje obrazloženja. Osnovno je pravo narodnih poslanika da zastupaju svoje stavove ili stavove svojih kolega u kojima će, nezavisno od argumentacije koju će primenjivati, zastupati određeni stav. Svejedno, nije neophodno, sem kada se završi rasprava u pojedinostima, da saberemo sve primedbe i da još jednom damo jasno obrazloženje za ono što će uticati ili neće uticati na poboljšanje zakonskog predloga. Zahvaljujem se svima na saradnji. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo i u ime SRS takođe se tiče mandata direktora koji rade u organima državne uprave. Predloženo rešenje je pet godina. SRS smatra da je primerenije rešenje četiri godine. Predlagač, odnosno Vlada tih godinu dana pravdaju depolitizacijom organa državne uprave. Znači, oni su već postavili svoje direktore iz svojih stranaka, smatraju da su oni najbolji, najpametniji, najpošteniji, ali su pre svega njihovi. Sada kroz Predlog zakona želeda, kada izgube vlast, zadrže kontrolu nad državnom upravom. To bi bilo moguće ili još jednim jednostavnijim rešenjem, prilično neozbiljnije, jer je i Predlog ovog zakona prilično neozbiljan, a to je, da se narodni poslanici biraju na četiri godine po Ustavu Republike Srbije, a ministri na pet godina, pa eto depolitizacije, jer kako kažu u članu 31, a objasnite mi sada tu depolitizaciju: "Organom u sastavu rukovodi direktor, koji za svoj rad odgovara ministru" – a ministar predlaže direktora koga imenuje Vlada Republike Srbije. Neka mi neko objasni, ako je Vlada Republike Srbije izvršni organ neke koalicije političkih stranaka, znači ta vlada jeste politička vlada nekih stranaka. Čiji su direktori, kada funkcioneri političkih stranaka koji su ministri, predlažu direktora? Isto tih stranaka. O kakvoj depolitizaciji sada pričate? Da li je ona uopšte moguća? Slažem se da na prvom mestu treba da se posmatra struka. Nijedna ozbiljna politička stranka neće nekog direktora, koji stvarno rukovodi organom državne uprave kako treba – ako je taj organ za vreme njegovog mandata dao najbolje rezultate, neće tek tako da menja jer, možda pripada drugoj političkoj stranci, jer ta vlada i ta politička stranka dok su na vlasti, taj posao radi i za njih i hteo ili ne, rezultate prisvaja vlada, a ne on kao pojedinac. Tako gledaju političke stranke koje su ozbiljne. One neozbiljne političke stranke su dokazale kako na državnu upravu gledaju posle 5. oktobra, kada je pod izgovor efikasnosti vlade broj ministarstava smanjen. Vlada Republike Srbije i državne uprave bili su ratni plen petooktobarskih revolucionara, a smanjenje broja ministarstava je napravljeno i radi toga da svaki predsednik neke političke stranke budeministar u Vladi Republike Srbije, ostalima šta preostane Sa druge strane bilo je potrebno da se izvrši nova sistematizacija, smanjuje broj ministarstava, da se dotadašnji, najobičniji službenici i činovnici, mi pričamo ovde o direktorima, a vi ste menjali najobičnije službenike i činovnike i dovlačili svoje. Pa bar da ste dovlačili ljude od struke, nego ste dovlačili rođake, ujake, tetke, strine, babe, dede. Oni koji su glasali za tu Vladu, gospodine Slavoljube Matiću – ti si glasao za njih. I sada, odjednom naknadna pamet – e, sad nećemo više depolitizaciju. Postavili smo ministarstva kako nama odgovaraju, zaposlili smo službenike koji su naši rođaci, postavili smo direktore koji nama odgovaraju, e, sad to više nije tj. oni više nisu političari, oni su službenici i niko ne sme da ih menja. Hajde onda te direktore, zamenike, pomoćnike, koji nose političku funkciju, da stavimo u red sa ministrima – pa na pet godina, bez obzira na trajanje Skupštine Srbije. Koliko je ovo neozbiljno vidi se iz primera da ova vlada još uvek drži na snazi Uredbu o kontroli prometa nafte i naftinih derivata, odnosno uvozu nafte i naftinih derivata. Zašto? Nafta i naftini derivati su akcizna roba. Bilo kakav šverc donosi veliki ekstra profit onome ko to radi. Ova vlada kontroliše, ima zakonska ovlašćenja, ima instrumente, da kompletno kontroliše granicu i tržište. Čemu onda ta uredba da ne može neko drugi osim države da uvozi naftine derivate. Nemate poverenja u svog direktora Uprave carina. Nemate poverenja u svoje carinike, koje ste zaposlili i postavili. Očekujete da neka stranka, koja dođe na vlast posle vas ima poverenja u te ljude i da ih drži na tom mestu. Zar to nije smešno. Vi sami niste u stanju da kontrolišete svoje službenike. Zašto? Zato što ste ih političkih postavili, pod političkim ili nekim drugim interesima. Možda je u pitanju i neki dogovor. Možda neko dugovanje za neku uslugu koja je učinjena. Ko zna šta se sve dešavalo u proteklih pet godina, pa im sada ne smete ništa. Dalje, ovde se vidi da direktor može imati pomoćnike, kako se to kaže u članu 32. Tražio sam svojim amandmanom da organi državne uprave imaju zamenike direktora. Znate, pomoćnika možete imati više, dva, tri, ne znam koliko to predlažete ovde, ali u svakom slučaju se postavlja pitanje – a ko će odgovarati za rad tog organa državne uprave ukoliko se direktor razboli i ne ovlasti posebno pomoćnika koji će da odgovara. Da li će da se svađaju između sebe ko je od njih tu duže, ko duže radi kao pomoćnik, ko ima više radnog iskustva, ko je od njih završio fakultet koji se tiče baš tog organa državne uprave itd. Ko je stariji, ko je viši po visini. Da li će to biti po broju cipela, boje očiju. Koji je kriterijum ko će da rukovodi tim organom od tih pomoćnika? Toga nema. U ovom zakonskom predlogu toga nema. Znači, trebalo bi direktori velikih organa državne uprave da imaju svog zamenika. Zamenik je jedan. Ne treba mu posebno ovlašćenje. Ukoliko je direktor sprečen, iz ko zna kog razloga, njegov zamenik obavlja njegov posao, koordinira radom pomoćnika direktora i ostalim delovima organa državne uprave. Na sistem državne uprave ozbiljne političke stranke, kao što je SRS, ne gledaju na ovaj način. U tome i jeste vaš problem. Samo pod jednim izgovorom depolitizacije, a evo, čak sam video da ovde ministar više ne koristi domaće reči nego pronalazi neke strane. Valjda je to sada u modi, od 5. oktobra, i jednostavno pokušava, pod nekim izgovorom, i koristite strane reči kao što je konvencija, transparentnost, ne znam već šta više, da nam uvedete neku novu modu u organe državne uprave, a da pri tome ni sami ne poznajete kvalitetno tu materiju koja se zove državna uprava.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Sada replika gospodina Matića. Izvolite.
Naravno, imam pravo na repliku zbog toga što me je prethodnik direktno prozvao. Inače, obično, iza ovih smrknutih faca ljudi koji ovde nacionalne probleme iznose sa nekom dozom ozbiljnošću koja prosto ne može da se protumači kao ozbiljna, obično dela pokazuju nešto sasvim drugo, i ta dela, recimo, kada gospodin Veroljub Arsić, a ima vrlo bitan uticaj u požarevačkoj opštini, kada ta dela prosto posmatrate ili ih cenite onda ćete videti da iza ovih ozbiljnih reči, ozbiljne kritike, u stvari postoje interesi svastikinih prija, kuma i zaposlenja upravo po partijskoj osnovi i to, da crnje i gore bude, SRS radi zajedno sa Karićevom strankom. To je istina. Dakle, partijski nepotizam, rođački nepotizam i da ne nabrajam sve rođačke veze koje su prisutne u opštini Požarevac i, pazite, sve ove reči, sva ova kritika koja se čuje, naravno, da pada u vodu zato što je stvarnost sasvim drugačija. Podsetiću na to da sam 2001. godine glasao za Vladu na čijem čelu je bio pokojni Zoran Đinđić, i normalno to je bio rezultat volje naroda. Molim vas, gospođo Radeta, da mi dopustite da završim ovo što imam. Dakle, naravno da sam glasao zbog toga što je to bio izraz narodne volje u to vreme. Ta lista DOS pod vođstvom Vojislava Koštunice od naroda je dobila 176 mandata i sasvim je bilo normalno da se formira Vlada. Takođe je bilo normalno da se oni koji se u toj koaliciji razlikuju vremenom i rastanu i mi smo to učinili. Naravno da smo bili, poput radikala, i mi kritičari upravo tog stranačkog nepotizma i mogućnosti da se prečicom stigne do nekakvih položaja i rezultata. Ali, molim vas, ovaj zakon upravo pokušava da reši te probleme. Nemojte kritikovati nešto što ne stoji, a posebno zameram onim kritičarima čija dela mnogo bolje govore nego reči.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, ima reč narodni poslanik Veroljub Arsić, izvolite.
Pozivam se na član i odredbe Poslovnika koje regulišu da narodni poslanik koji govori za ovom govornicom govori isključivo istinu. Činjenica je da, kada je posle 5. oktobra DOS koalicija došla na vlast u Požarevac, da ste smenili sve direktore javnih preduzeća i ustanova. Baš tako. Dalje, ovde se stalno spočitava koalicija između SRS i Pokreta snaga Srbije u Požarevcu. I to od čoveka koji je član DSS. Nemam ništa protiv. Samo neka proveri šta rade njegovi opštinski odbori npr. u Petrovcu na Mlavi. Isto je u koaliciji sa Pokretom snaga Srbije. U Velikom Gradištu isto ste u koaliciji sa Pokretom snaga Srbije... (Komentar iz sale: ne nego pomaže Karić.) A, pomaže im Karić? E, to je već druga priča. Dalje, kad smo pričali ovde o 176 poslanika, i da ste hteli da pokažete različitost u odnosu na Zorana Đinđića, zašto ste bili sa njim na listi? Drugo je kada postoje dve liste, pa se napravi koalicija, pa se raziđete, a drugo je kad ste bili na jednoj listi. Kažete, to je bila lista Vojislava Koštunice. Možda. Jeste ona nosila njegovo ime, ali čiji su glasovi? Možete da ih podelite. Mi smo ovoliko, oni su onoliko. Ne, napravili ste koalicioni sporazum, koliko ćete i kako ćete da podelite mandate, ali ste zajedno bili birani. I to je težina koju vučete i koju ćete da vučete kao stranka dokle god postojite. To vama nije jasno. To je politička odluka o kojoj vi ne želite da pričate. Vi samo znate da pričate o tome šta ste pokušali da uradite, a koga ste doveli na vlast to vama nije bilo bitno. Nemojte za govornicom da nam držite prazne priče. To kako se Srpska radikalna stranka ponaša na lokalnoj vlasti u Požarevcu – tri vaša direktora su ostala u javnim preduzećima i ustanovama, niko ih nije promenio. Načelnik inspekcijske službe iz Demokratske stranke Srbije, ostao je. Bar ste ga vi postavili. Vi ste ga postavili dok ste bili na vlasti, pa je druga stvar što je on napustio vašu stranku. Niko ga na to nije terao. Nemojte takve priče i neistine da iznosite za ovom govornicom.
Hvala vam gospodine Arsiću. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić. (Istovremeno opominjem, reč je data zato što ste lično pomenuti, pa sam shvatio da ste pogrešno protumačeni. Inače, po Poslovniku narodni poslanik nije dužan da govori istinu, niti bi iko o tome mogao da prosuđuje ovde, molim vas, već je dužan da poštuje odredbe Poslovnika.) Izvolite, gospodine Milajiću.
Dame i gospodo, Predlogom ovog zakona pokušava se da se uvede depolitizacija državne uprave i nov način izbora tzv. lica po položaju, koje će biti nepolitičke ličnosti i biraće se iz reda stručnjaka po posebnoj proceduri, koja do sada nije postojala u važećem Zakonu o organizaciji državne uprave. Hteo bih da podsetim na čl. 12. i 20. ovog zakona koji su direktno u vezi sa amandmanom na član 32. koji se tiču politizacije ili depolitizacije državne uprave. U članu 12. se navodi da organi državne uprave pripremaju nacrte zakona,drugih propisa i opštih akata za Vladu i predlažu Vladi strategije razvoja i druge mere kojima se oblikuje politika Vlade. Organ uprave u sastavu ministarstva učestvuje u oblikovanju politike Vlade preko ministarstva. U članu 20. koji reguliše razvojne poslove, organi državne uprave, podstiču i usmeravaju razvoj u oblastima iz svog delokruga, prema politici Vlade. To ukazuje na to da organi državne uprave učestvuju i u kreiranju politike Vlade i sprovode politiku Vlade. Ovim predlogom zakona pokušava se izbeći uticaj Vlade i članova Vlade kao čistih funkcionera na organe državne uprave, bilo u sastavu ministarstva, bilo kao samostalnih organa i njihovih rukovodilaca, znači, lica postavljenih po položaju, od političkog uticaja. Ovde treba da se predstavi da su ta lica, koja su postavljena po položaju – apolitična, da su isključivo vezana za struku, da nisu vezana za politiku vlade i članova vlade, što ne odgovara istini. Član 32. na koji je podnet amandman SRS, odnosi se na izbor pomoćnika direktora organa uprave u sastavu ministarstva. Tu je predviđeno da pomoćnik direktora odgovara za svoj rad direktoru i ministru. To što odgovara direktoru organa uprave u sastavu ministarstva, to je razumljivo. To je neposredni rukovodilac i pretpostavljeni pomoćniku direktoru, međutim, nejasno je zašto bi odgovarao ministru kad pomoćnik direktora nije politička funkcija, nije politička ličnost. Treba da odgovara za svoju struku, za svoj rad. On jedino može politički da odgovara prema ministru. Ne može drugačije. Ne znam kako ste mislili da izbegnete tu zamku, da sa jedne strane birate pomoćnika direktora, koji je apolitična ličnost, koja se ne meša u politiku, a sa druge strane direktno je odgovoran ministru koji je politički funkcioner. U stavu 3. je isto, kao u Predlogu zakona, mandat pet godina, za postavljena lica i uopšte za lica po položaju. Lica se postavljaju po istom principu, ministar predlaže, Vlada usvaja, sve sa obrazloženjem da to nema veze sa politikom i da su to krajnje stručna lica koja će samo sprovoditi zakon, koja se neće mešati u politiku, iako ovaj zakon obavezuje organe u sastavu ministarstva i samostalne organe da moraju da sprovode politiku Vlade i da utiču na kreiranje politike vlade. Tu je nelogičnost, kako neko ko je apolitičan i isključivo se bavi svojom strukom da utiče na kreiranje politike vlade i mora da sprovodi politiku vlade. Znači, on mora da poznaje politiku vlade. On mora da bude politički pismen. On mora da prati zvanične političke stavove vlade, da bi mogao adekvatno da postupa u svom organu uprave, u kome ima položaj izabranog lica. On mora, hteo ne hteo, da se bavi politikom. Nemoguće je da ostane apolitičan. Glavni dokaz da ta lica koja su postavljena po položaju, da su u suštini i dalje funkcioneri i to politički funkcioneri i to ljudi koji se i te kako bave politikom i vode računa o tome, a ja tu ne vidim ništa loše što se neko bavi politikom. Mislim da treba svi da se bave politikom, jer politika se tiče svih nas. Pitanje mandata: ako je neko postavljen po položaju i ako nije politički funkcioner i ako se izbegava ta formulacija političkog funkcionera, zašto mu se oročava mandat? Zašto se ne postavi na položaj pomoćnika direktora lice na neodređeno vreme? Zašto mu se to oročava na pet godina? Uslovi za razrešenje nisu političke prirode. Nigde se ne navodi pripadnost stranci, pa sad promenom vlade da će on biti razrešen, nego uslovi za razrešenje se tiču nekih drugih stvari, njegove stručnosti, sposobnosti i rezultata koje ostvaruje u svom organu uprave i u kome je pomoćnik direktora. Ako su to razlozi za razrešenje, zašto mu oročavate mandat na pet godina, kad je on stručan? On obavlja svoj posao. Njega ne interesuje politika, ne pripada nijednoj političkoj stranci. On gleda samo svoje predmete, gleda rad organa uprave. Zaštomu dajete mandat od pet godina? Zašto ga vezujete na pet godina? Zašto ne dajete mandat i službenicima, izvršiocima, znači, ljudima koji nisu postavljeni po položaju, nego su izvršioci? Zašto i oni nemaju mandat od pet godina? Zbog čega i njima ne date mandat od pet godina? Oni isto nisu funkcioneri. Svim službenicima onda da damo mandat od pet godina, pa na svakih pet godina da vršimo reizbor. Znači, pokušali ste na jedan uvijen način da predstavite kako je sa ovim predlogom zakona izvršena depolitizacija uprave, kako će iz uprave izaći politika, ostati samo struka, da će politički funkcioneri biti ministri i državni sekretari, ili kako su se do sada zvali, zamenici ministara, a da će sve ovo ispod njih biti samo činovnička struktura, koja će sprovoditi zakone, raditi kvalitetno svoj posao, a neće se mešati u politiku, s tim što opet ovaj zakon, moram da ponovim, bar u dva člana obavezuje ta lica da moraju da vode računa o politici vlade. U krajnjoj liniji, moraju da utiču u kreiranju politike vlade. Onaj ko sprovodi politiku vlade i učestvuje u kreiranju politike vlade, on ne može da bude apolitična ličnost. On ne može mimo politike da radi. On mora da prati politiku Vlade, jednostavno ne može jedno bez drugog. Mislim da je ceo koncept ovog zakona o "depolitizaciji" uprave neuspeo pokušaj i mislim da i moji prethodnici iz SRS, koji su govorili, da su obrazložili detaljno da ovaj koncept nije dobar i da ne daje nikakva nova rešenja, niti poboljšanja u radu organa državne uprave.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
U početnim članovima ovog predloga zakona stičem utisak posle ovog obrazloženja gospodina Milajića da je svima u sali koji prate ovu sednicu postalo napokon jasno da ovaj zakon ne pravi jasnu razliku između nekih kategorija, a te kategorije su Ustavom propisane. Ministarstvo je organ državne uprave. U sastavu ministarstva mogu da postoje uprave. One nisu poseban organ, nego su u sastavu. Ta vrsta postoji pod nazivima uprava, kao primer: carinska, poreska; može da postoji kao inspektorat: postoji inspekcija rada, tržišna; i, mogu da postoje kao direkcije: direkcija za robne rezerve ili da uzmem ovu možda najznačajniju u ovom trenutku Republičku direkciju za imovinu Republike Srbije. Znači, one su uprave u sastavu organa državne uprave. U suštini nisu tako samostalan organ. Ovaj amandman koji je podnet, a koji se tiče pomoćnika direktora, znači funkcioner koji rukovodi, uslovno rečeno, oblikom uprave u organu državne uprave, to je direktor uprave i sada bi trebalo da bude direktor inspektorata. Međutim, sada je praksa da se taj funkcioner naziva glavnim inspektorom i kao treći vid jeste direktor neke od direkcija. Gospodin Milajić vam je ukazao na nelogičnost gde se dokazuje da je depolitizacija državne uprave, praktično, nemoguća. Nekada je Republička uprava javnih prihoda bila samostalna, nije bila u sastavu Ministarstva finansija. Nekada je Republička direkcija za robne rezerve, na bazi ovog istog Ustava, bila samostalna i nije imala status uprave unutar organa državne uprave, nego je imala status posebne upravne organizacije. Onda ministar nadležan za određenu oblast nikakav uticaj nije imao na upravu, niti na direkciju. To je promenjeno 2001. godine i to je dobro urađeno. Verovatno ministarstvo treba da bude drugostepeni organ povodom svih onih upravnih stvari, gde poreska uprava rešava kao prvostepeni organ. Ministarstvo treba da bude drugostepeni organ kada je u pitanju neki carinski postupak, gde carinski organ rešava kao prvostepeni. Sada širim ovo, pa idem na sledeće poglavlje, da vam samo kažem da u ovom predlogu zakona nije napravljeno jasno razgraničenje. Sada imamo posebne organizacije. Vrste posebnih organizacija su sekretarijati i zavodi. Zavod za prostorni plan, Zavod za razvoj, Republički zavod za statistiku i imamo ove sekretarijate, primer je, recimo, Republički sekretarijat za zakonodavstvo. Zašto je nešto posebna organizacija pa je samostalna, a uprava je deo organa uprave. To fino, tanano razgraničenje je neophodno sutra zbog materijalnih zakona i činjenica da treba da se primeni zakon o opštem upravnom postupku, pa ako tome dodamo i četvrtu kategoriju poverenih poslova autonomnoj pokrajini, opštini, gradu ili javnim preduzećima, onda dolazimo do zaključka da ste pobrkali institute. Te institute ste pobrkali i dokaz za to jeste osnovni princip koji ste promovisali, pet godina da bi se otkačio od politike, da bi bio samostalan itd. On pada kako ide koji član. Ne pričam sada o praksi. On normativno pada. Vi u svakoj sledećoj odredbi imate kolizijsku odredbu u odnosu sa principom koji je zastupljen u nekoj prethodnoj odredbi, te u tom smislu treba shvatiti ovo što je gospodin Milajić pričao, jer nešto po statusu mora da bude ako ne identično, onda približno slično. Kod vas je od člana do člana veća razlika. Jedan princip je bio, kao što se vidi, za organe državne uprave, ministarstva, drugi princip za uprave unutar organa državne uprave i sada ćete videti treći princip kod posebnih organizacija i onda ide dalje. To će biti smetnja za jedinstvenu primenu Zakona o opštem upravnom postupku. Nije dobro što ste državne službenike izvukli u poseban zakon. To je trebalo da bude jedno poglavlje, jedna glava, nekoliko glava ovog zakona o državnoj upravi gde se reguliše, praktično, na najširi oblik pitanje nadležnosti državnog organa, kako stvarne, kako mesne, tako i ove personalne, da se zna ko je ovlašćen da odlučuje, a ko nije. Namerno izbegavam da se izrazim kritički povodom ovoga što ste naveli da je posao inspektorata uprave, direkcije, pa kasnije sekretarijata i zavoda i tu postoji razlika u pogledu primene Zakona o opštem upravnom postupku, ko obavlja koje stručne poslove, ko obavlja deo poslova iz oblasti privrede i kakav je uzajamni odnos. To je sve pobrkano u ovom zakonu, barem u odredbama koje smo do sada prošli. Znači, ono početno negodovanje da nije ovako nego onako, pa principi, videćete kako idu amandmani, kako se to razrađuje, doživljava svoj fijasko.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 33. i član 33. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću na primeru iz prakse ukazati da ovo što je ovde napisano ne može da prođe. Član 36. Predloga zakona ima naslov – Direktor posebne organizacije. Kao posebna organizacija navode se zavodi i sekretarijati. Sada imamo ne direktora, nego republičkog sekretara. Posebnom organizacijom rukovodi direktor, koji za svoj rad odgovara Vladi. Direktora postavlja Vlada na pet godina, na predlog predsednika Vlade, prema zakonu kojim se uređuje položaj državnih službenika. Naš amandman se u suštini svodi na to – da se rok od pet godina smanjuje na četiri godine, ida, ovo iza reči Vlada, u skladu sa zakonom koji reguliše položaj državnih službenika, tražimo da se to briše. Stavite se sada u situaciju da se promeni Vlada, redovno, istekao je mandat od četiri godine, bili su izbori. Vlada je u drugoj godini svog mandata izabrala direktora Republičkog zavoda za statistiku. Ako mu je mandat pet godina, on je još tri godine. Znači, formira se neka nova vlada, a taj čovek treba da radi još tri godine. Kako se to desilo u ovoj vašoj Vladi? Kad ste vi formirali Vladu, vi ste izabrali novog direktora Republičkog zavoda za statistiku, Zorana Jončića ste promenili, čovek matematičar, bavi se statistikom, korektan je i nema bogzna šta o tom čoveku da se priča. Vi ste ga promenili posle tri, četiri, pet meseci. Mislim da je DSS tamo izabrao svog čoveka. Sada vi meni objasnite zašto to pravo koje ste vi iskoristili, nije ni bitno kako ste došli do tog prava i kako ste ga konstituisali, zašto to pravo ne dozvoljavate nekome ko dođe posle vas? U tom zakonu, koji je bio na snazi kada ste vi došli na vlast, stajalo je –četiri godine, pa ste ga promenili. Zašto to pravo ne bi sada imao neko drugi posle vas? Da uzmemo Republički sekretarijat za zakonodavstvo. Što ste promenili Biserku Živković? Ona je ekspert, veliki stručnjak. Smejali smo se na RIK, pojma nema žena, greškom je otišla tamo da nešto radi. Što ste nju promenili, pa ste ubacili Zorana Balinovca. Sramota je upoređivati Zorana Balinovca i Biserku Živković. Balinovac zna taj posao, druga je stvar da li je to uvek kvalitetno, zbog nekog sporednog uticaja itd. Mi puno puta njega prozivamo zbog nekih pravno-tehničkih nedostataka u zakonu, a znamo da on nije kriv, nego je neka sila rekla –potpiši da je to sve u redu, neka ide. Zašto ste promenili Biserku Živković? Kako sada vama da verujem da ste iskreno predložili ovo? Biserka Živković je mogla još dve godine da bude sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, pa ste je promenili, iskoristili ste svoje pravo da postavljate i da razrešavate. Zašto ovim predlogom zakona sputavate budućeg i kažete –biće, radi depolitizacije. Pa, Zoran Balinovac je baš depolitizovan doktor prava! Kako može da bude depolitizovan, bio je savetnik kod Koštunice dok je bio predsednik SRJ. Ne pominjem to u negativnom kontekstu, samo navodim kao činjenicu. Zašto to pravo, koje vi koristite, ne dozvoljavate drugi da koriste? Kad ga vi koristite, to je normalno. Kad ga radikali koriste, to će da bude "seča knezova", kako reče malopre i pobeže. To je nešto što izvire iz pravnog i ustavnog položaja Vlade. Zašto to što izvire iz ustavnog položaja Vlade vi želite da promenite, da oktroišete na neki način. "Mi smo depolitizovali". Kažite mi koji će sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo da se bira na konkursu. Nema. Vlada koristi svoje pravo. Kad ste raspisali konkurs za direktora Republičke direkcije za imovinu Republike Srbije? Ne pada vam na pamet, postavili ste čoveka za koga smatrate da zna te propise i da može da radi, sa određenim mandatom. Naravno, kad se promeni sastav vlade, ti ljudi, koji su na tim mestima, računaju da odmah idu. Vi sada na silu gurate pet godina mandat, kao, oni nisu političari. Sve što se izabere, a nije putem konkursa, ne može da se kaže da je tu bila dominantna struka. I ako uvedete institut konkursa, tu su zloupotrebe možda još veće. Evo vam javne nabavke – da bi se sprečila korupcija, odlivanje para, trošenje budžetskih sredstava, idemo sa javnim nabavkama. Šta su napravili Đelić i kompanija? Nameste se javne nabavke. Kako je pravljena Beogradska hala? Jedan ugovor na pet, pa posle aneks još 10, pa drugi aneks još 12, pa još 13, pa još 15. Sada imamo Zakon o javnim nabavkama koji je legalizovao ono zbog čega se donosio zakon i, navodno, neko borio da to ne bude. Znači, opet vraćam na ono da gledamo kako može da se zaustavi ta zloupotreba. Mi sada imamo situaciju da neke zloupotrebe, za koje mi sumnjamo, kao poslanička grupa SRS, pa želimo tu sumnju da opredmetimo i da dokažemo u nekoj raspravi ovde, vi prilikom utvrđivanja dnevnog reda kažete – ne, to ne može, ne dozvoljavamo. Prođe dva meseca, a onda vi pričate ono što smo vas mi prethodna dva meseca molili da se uvrsti u dnevni red. Ovo je možda malo šire, ali u okviru teme. Ovako se ne depolitizuje državna uprava. Potpuno je normalno da posle izbora određeni broj funkcionera ministarstva, uprave u okviru ministarstva, posebne organizacije, napuste svoja mesta, kao što se u nekim državama desi, gde postoji razvijena demokratija, zna. Kako se završe izbori, saopšte se rezultati, to kod njih ide vrlo brzo, za dva-tri dana, kroz pet dana se polažu zakletve, bira se vlada i oni državni službenici koji su svoje mesto i funkciju vezali za političku garnituru koja je na vlasti, pakuju zarezače, hemijske olovke, pripremaju zapisnike o primopredaji dužnosti i mirno odlaze, bez bilo kakvih problema, jer bi sve drugo bilo nelogično. Videli ste i sami da je bilo nelogično da Nebojša Čović ostane šef Koordinacionog centra, jer nije prošao na izborima, pa je onda ono troje pobeglo od G17 plus, pa su onda oni napravili fuziju, pa, sada su to rezultati izbora, on ima neko opravdanje. Videli ste i sami prošlo je godinu i po dana i izašla je "maca" na videlo. Morali ste da ga pomerate. Svi su se čudili što ga prvog dana niste pomerili. Slično vam je to. Treba zaustaviti zloupotrebu političke funkcije, ali bežati od političke funkcije i političkog uticaja po svaku cenu, to je suludo, to je nemoguće, jer u krajnjem slučaju otvara pitanje zašto idemo na izbore, zašto se politički razlikujemo. Nema logike. Nemojte sami sebe da demantujete. "Mi smo napravili revoluciju i rekli smo da je pet godina mandat". Ništa niste napravili! Ko može da veruje u to?! Evo, da vam dam jedan primer iz opštine Zemun, dobro je što nije taj poslanik tu. On je bio optužen u trećoj godini posle prestanka mandata da je primio 70 i nešto radnika više, mimo zakona, mimo svega, itd. Lako mu je bilo da se odbrani. Zašto? Ovaj ko je došao posle njega je isterao 150, pa primio još 200. Da bude stvar najveća, dok je ovaj bio u pritvoru, ovaj dobije od svojih krivičnu prijavu za zloupotrebe, ovaj što je na njegovo mesto došao. Kada su videli organi da je to sve besmisleno, da su džabe ljude maltretirali subotom i nedeljom, da se raspituju ko je i kada zaposlen, digli su ruke od svega i videli da ne ide. Ispostavilo se da je onaj prvi prijem bio najzakonitiji. Znači, ako hoće neko da spreči zloupotrebu političke funkcije, zloupotrebu političke dominacije, onda se to nalazi, kao sredstvo zabrane i sprečavanja zloupotrebe, u opštim krivičnim propisima. To treba tužilac da primeni. U suštini, nalazi se u nekom odnosu ljudi koji se bave politikom. Povodom neke rasprave malopre, kaže – u lokalu svako sa svakim. Takav je Zakon o lokalnim izborima, mali je cenzus i svi, ako bi hteli da naprave neku vlast, mora svako sa svakim da bude u nekoj vrsti koalicije. Sada se to napada. Ne treba to da se napada. Lokalno samoupravljanje nije vlast. Kad izađu i kažu – mi demokrate nećemo sa ovima. Oni samo pokazuju da nisu podobni za višestranački sistem. Nema te isključivosti u višestranačkom sistemu. Negde ćete sa DSS da nađete interes u nekoj opštini, negde sa SPS, negde sa demokratama, ali to nije vlast, to je onaj servis najbliži građanima. Zar ćemo da se delimo oko toga da li će da se asfaltira leva ili desna ulica? Možemo oko prioriteta.
Da li po ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći. Dajem pauzu do 15 časova.
Nastavljamo rad današnje sednice raspravom o pojedinostima 1. tačke dnevnog reda 11. sednice. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Šaroviću. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, na član 37. Predloga zakona o državnoj upravi amandman je, u ime poslaničke grupe SRS, podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Ovim amandmanom traženo je da se u stavu 3. člana 37. reči "pet godina" zamene rečima "četiri godine", a da se nakon toga, posle reči "direktora", zapeta zameni tačkom i da se ostali deo teksta, koji se odnosi na zakon kojim se uređuje položaj državnih službenika, briše. Dolazi gospodin Balinovac, moram priznati da je zaista, posle dosta predstavnika Vlade, lepo imati nekoga ko je pročitao zakon, pa makar se razlikovali u mnogim stvarima. Imao sam svakako dosta razmimoilaženja u mišljenju sa gospodinom Balinovcem, ali mislim da je dobro da ovde jedanput ovlašćeni predstavnik Vlade, kao prvo, sedi, a kao drugo, da sluša i odgovara na ono što kažu poslanici, bez obzira da li se radi o kritikama ili da li neko podržava ovaj zakon. Stav SRS da postavljanje zamenika direktora na pet godina i na taj način prevazilaženje mandata Vlade je nešto što je apsolutno nedopustivo. Ako pogledamo obrazloženje zašto se ne prihvata ovaj amandman, on je isti, kao i obrazloženje za neprihvatanje nekih drugih amandmana, kao prvo, kaže se da je cilj donošenja ovog zakona depolitizacija državne uprave. Najpre, treba pitati šta znači da je depolitizacija državne uprave osnovni razlog? Znači, mi ovde imamo u obrazloženju, kao što ima u drugim delovima zakona, tekst, nije nam jasan jezik kojim je pisan i sam zakon i obrazloženje. Definitivno nije srpski jezik! Da li ste se pogubili u prevodu, da li oko toga nastaju problemi, zaista ne znam? Da se vratimo na suštinu, kaže da depolitizacija podrazumeva profesionalizaciju državne uprave i jasno razdvajanje političkih funkcionera od tzv. upravnih rukovodilaca i ostalih državnih službenika. Dok ravnopravni status političkih funkcionera zavisi od izbornih rezultata i vezan je za političku sudbinu Vlade, državnim službenicima se jemči stalni radni odnos, nezavisan od političkih promena, što je uslov kontinuiteta rada državne uprave. Tu se postavlja pitanje gde ćemo podvući crtu i koji će službenici imati karakter političkih funkcionera, a koji će imati karakter običnih državnih činovnika. Ono što je suština ovoga je, da ne želite na ovaj način da izvršite depolitizaciju, već upravo želite da ovu postojeću politizaciju prenesete na neku narednu vladu. Jer, ukoliko bi se prihvatilo ovakvo rešenje, a znajući da ćete vi i direktore posebnih organizacija i zamenike direktora posebnih organizacija postaviti na osnovu ovog zakona, imajući u vidu to da je već prošlo skoro dve godine otkako je ova vladajuća koalicija konstituisana i formirana, lako je izračunati da mandat ovih državnih funkcionera neće preći samo tih godinu dana, koliko ste vi rekli, nego će, praktično, dve do tri godine ući u mandat naredne vlade. Takođe je činjenica i to da retko koja vlada može da izdrži pun mandat od četiri godine. Svakako je jasno svima vama da ova aktuelna vlada Vojislava Koštunice to neće moći da učini i da je daleko od te četiri godine, na koliko je izabrana, onda je potpuno nejasno zašto mislite da možete neke ljude, koje sada postavljate, zato što su – da li istaknuti u vašim strankama, da li na osnovu tog ključa koji pravite oko tih međupartijskih podela, koliko će kome mesta za zaposlenje, resora ili bilo čega drugoga, doći, ali ono što je jasno, jasno je da se ti ljudi ne biraju na osnovu stručnosti. Imamo svež primer gde je Vlajko Senić, zamenik ministra trgovine, turizma i usluga, jedan od glavnih kandidata za saveznog ministra odbrane. To na najbolji način pokazuje kako birate kadrove. Dakle, jasno je da se radi o političkim rešenjima, da to nema nikakve veze sa stručnošću, jer valjda onaj ko je bio dovoljno dobar jedva za pomoćnika ministra turizma, sada će biti ministar odbrane. Jasno je šta radite i na koji način radite. Tako, da, ovo obrazloženje da ćete na ovaj način izvršiti profesionalizaciju i depolitizaciju, jednostavno, ne stoji. U to, ne samo da ne možete da ubedite nas, nego ne možete da ubedite ni građane Srbije. Kaže se da je bitan elemenat depolitizacije državne uprave, postavljenje državnih službenika na pet godina, odnosno na vreme koje je duže od mandata vlade. Kaže se – ako bi najviši državni službenici bili postavljeni na vreme koje je jednako mandatu vlade, mogli bi da podlegnu političkim pritiscima, da svoju sudbinu vežu za sudbinu vlade i time naruše svoju političku neutralnost. Recite mi jedno ime, da li postoji ijedan direktor posebne organizacije koji nije došao tu po političkoj liniji. Recite, jednog, koga ste vi na osnovu nekog kriterijuma stručnosti postavili, a ne znam koliko ima organizacija, ali sam siguran da ne možete nabrojati ni jednog jedinog. Onda ne možete govoriti da to što pokušavate da mandat vlade, preko tih državnih službenika, prenesete na neku narednu vladu,da je to nešto što je dobro. Najnormalnija je situacija da naredna vlada, koja bude došla, to će svakako biti vlada u kojoj će vodeću ulogu imati SRS ili koju će u potpunosti činiti srpski radikali, najnormalnije je da dovedemo ljude koji neće biti korumpirani, koji će biti stručni i koji će moći da rade svoj posao mnogo bolje, nego što rade ovi danas. To je apsolutno neophodan uslov da bi konačno izašli iz ovog neprekidnog kruga afera, skandala, međupartijskih prepucavanja i ostalih gluposti. Dakle, neophodno je da onaj ko formira vladu ima mogućnosti i da ima mehanizme u svojim rukama da utiče na tokove i ekonomske, privredne i sve druge u zemlji. Da li mislite da je normalno ovo što vi kažete da, još godinu ili dve dana, nakon izbora neke vlade sve poslove obavljaju činovnici i službenici koje je postavila prethodna vlada? Da li mislite da će vlada SRS imati vremena da čeka godinu ili dve dana da vašim kadrovima istekne mandat? Ovaj zakon je potpuno besmislen, odnosno ovo konkretno rešenje. Vi ovim nećete postići ništa. Vi možeteda kažete da će mandat direktora posebnih organizacija biti 10 godina, ali imajte na umu, gospodo, da nas ili bilo koju drugu vladu apsolutno ne sprečava ništa da ovde izglasamo drugi zakon koji će imati drugačije rešenje i da na taj način poništimo negativne efekte ovoga što vi sada radite. Ne trebate svakako ni zavaravati te ljude da mogu da ostanu na tim poslovima pet godina. Dakle, treba da pravite jasnu razliku između državnih službenika koji su došli u ministarstva pre pet, 10 ili 15 godina i onih koje ste doveli vi. Ti koji su po političkoj liniji došli, oni jedino mogu da računaju i da će po političkoj liniji i otići. Dakle, ne možete vi uhlebiti te ljude tako što ćete ih na silu preporučiti svakoj narednoj vladi. Na kraju, rekao bih i to da poslednja rečenica odaje samu suštinu vaših namera i pravi razlog za donošenje upravo ovakve odredbe. Vi posle dugo nabrajanja, praktično na pola strane nabrajate neke kvazirazloge zbog kojih to radite, a onda u poslednjoj rečenici kažete "sa druge strane", a to je naravno ona prava strana "time se i svaka nova vlada sprečava da odmah po svom konstituisanju promeni rukovodeću strukturu i na položaj postavi lojalne, a ne stručne službenike". Gospodo, to je suština svega ovoga. Znači, vi želite da i u narednom periodu neko ko je lojalan vama obavlja posao u ministarstvima, gde će biti neki novi ministri, da mu na taj način vežete ruke i da kažete, evo, ne valja ova vlada. Vaša vlada da valja, ona ne bi ni pala. Ako budete dobro radili imaćete mandat i naredne četiri godine ili narednih 12 godina, pa možete u nedogled svim tim svojim proverenim kadrovima da produžavate mandat. Ovako, jednostavno, morate dozvoliti da je potpuno normalno da mi kada budemo formirali vladu dovedemo ljude koji su časni, koji nisu kompromitovani i koji će znati jednostavno da svoj posao obavljaju kako treba. Drugi deo ovog amandmana, koji se odnosi na brisanje dela stava 3, odnosno dela gde se upućuje ovaj zakon o državnoj upravi na zakon o državnim službenicima – svako onaj ko je završio pravni fakultet, gospodin Balinovac, koji je ovde predstavnik Vlade, svakako jeste, zna da je besmisleno da se u zakonu koji se donosi upućuje na neki zakon koji ne postoji. Znači, to je neka buduća neizvesna činjenica. Ovo nije neki aleatorni pravni posao, ovo je Narodna skupština i ovde bi trebalo da sede ozbiljni ljudi koji treba da se bave ozbiljnim poslom. Ne možete vi upućivati na neki zakon koji tek treba da bude donet. Da li će taj zakon biti donet ili neće, to je apsolutno nebitno. Zašto niste prvo doneli zakon o državnoj upravi i na prvoj narednoj sednici, ukoliko budete imali dovoljnu većinu, donesite zakon o državnim službenicima. To bi bilo pravno valjano. Ovako dolazite u pravno potpuno besmislenu situaciju. Ovo je nešto što ne bi ni student pravnog fakulteta uradio. Mislim da bi ovo bio definitivno amandman kojim suština zakona ni na koji način ne bi bila povređena. Praktično se radi o pravno-tehničkoj redakciji. Znači, ovo je nešto što bi moralo da bude prihvatljivo za sve, što nema veze sa tim ko je iz koje političke stranke. Pozivam, bar, one predstavnike vladajuće koalicije koji su trenutno tu, da malo razmisle o ovome, da prenesu i svojim kolegama koji sada nisu tu o čemu se radi, pa onda da u danu za glasanje urade nešto korisno i za građane Srbije i za samu Republiku Srbiju. Hvala.
Hvala, gospodine Šaroviću. Da li još neka poslanička grupa traži reč? (Ne). HvalaNa član 38. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Stevanović, pa potom narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Milovan Radovanović podneo je amandman na član 38. stav 3. Predloga zakona o državnoj upravi, gde kaže da se reči "pet godina" zamenjuju rečima "četiri godine" a posle reči "direktora" zapeta se zamenjuje tačkom. Kolega Radovanović je, u ime SRS, hteo da skrene pažnju kada je u pitanju član 38. koji definiše pomoćnika direktora, gde se kaže da može da bude jedan ili više pomoćnika direktora; ako uzmemo u obzir i pogledamo posebne organizacije o kojima se ovde radi, to su agencije, sekretarijati itd, imamo direktora, zamenika direktora i pomoćnika direktora, što znači da pomoćnika direktora može da bude jedan ili više. Smatramo da je nedopustivo suvišno gomilanje birokratske administracije, (u ovom članu, kao i u ovim prethodnim) suvišno je gomilanje birokratije. Ako uzmemo u obzir sve ovo, nepotrebno je od jednog direktora praviti pet, šest ili više i to je nedopustivo, posebno kada uzmemo u obzir da ste vi, gospodo, 2000. godine, kada je bilo 8.000 službenika u državnoj upravi, uposlili mnogo ljudi, tako da danas imate preko 24.000 zaposlenih, što znači tri puta više. Od kojih sredstava? Od ove naše jadne privrede. Na kraju krajeva, izmislili ste i taj PDV i kada pogledamo, čak i od onih pijačnih trgovaca uzimate dinar da biste namirili za sve ove vaše partijske kolege kojima ste obećali. Vi ste 2000. godine pa naovamo obećavali i preko 500.000 da zaposlite, a do sada ste ispunili obećanje samo vašim partijskim kolegama, koje ste zaposlili po svim ovim službama. Jedino ste to ispoštovali od svih vaših silnih obećanja. Govori se i o posrednim i neposrednim organizacijama i upravama. Treba reći da je to jedno te isto. Gospodo, kažete da je neposredna pod ingerencijom Vlade, a posredna dođe kao privreda, javna preduzeća, korporacije itd. Međutim, treba istaći da Vlada ima apsolutnu kontrolu i na posrednim i na neposrednim, što znači da ovo ne može da stoji u ovom zakonu i da ovo nije tačno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, o istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam stigao da govorim o mom prethodnom amandmanu, pa ću iskoristiti priliku da o ovom amandmanu na član 38. kažem ono što sam inače hteo reći, pošto se radi o istim amandmanima na dva slična člana. Jednostavno, nema logiku i smisao ovo što predlagač ovde u zakonu navodi kao novu organizaciju državne uprave u odnosu na postojeće stanje. Znači, radi se o jednoj novoj organizaciji koja podrazumeva mnogo veći državni aparat od onoga koji smo do sada imali. Naime, nije mi baš jasno da pored ministra u sastavu jednog ministarstva imamo i državnog sekretara, jednog ili više njih, ne znamo kolika je ta gornja granica, koliko ih može biti, zatim pomoćnike ministra, sekretara ministarstva, posebne savetnike ministra, savet ministra. Znači, to su sve organi koji su prvi saradnici ministra. Pored njih u ministarstvu se obrazuju organi uprave, koji mogu biti inspektorati, direkcije i uprave. Zatim, pored tih organizacija moguće je osnovati, odnosno formirati i posebne organizacije pri ministarstvu. Te posebne organizacije su sekretarijati i zavodi. Molim vas, pre šest ili sedam godina Ministarstvo rudarstva i energetike je imalo oko 70 zaposlenih. U tih 70 zaposlenih bile su i inspekcija parnih kotlova i elektroenergetska inspekcija. Zamislite sada jednog neodgovornog ministra kome zakon dozvoljava, a ovaj zakon dozvoljava, da formira sva ova tela koja su ovde navedena, a koja sam nabrojao. Jedno takvo malo ministarstvo može da preraste u jednu holding kompaniju, da ima nekoliko stotina zaposlenih. Molim vas da razmislite kuda sve to vodi, ko će da izdržava toliki i tako glomazan državni aparat. Mnogo ovoga što je u zakonu dato je nepotrebno. Predlagač treba da razmisli o tome da se ovo na neki način izmeni, redukuje ili da se, na kraju krajeva, ovaj zakon povuče iz procedure da bi se korigovao i poboljšao. Ipak nismo na tom nivou ekonomskog razvoja ili standarda da možemo da izdržavamo tako glomaznu upravu, kako to ovaj zakon predviđa. Što se tiče člana 38. on je sličan prethodnom. Radi se o pomoćniku direktora posebne organizacije i opet je naša primedba ista kao i kod zamenika direktora. Znači, opet se govori o pet godina njegovog mandata, a ne o četiri, kako to mi predviđamo, odnosno želimo da ispravimo našim amandmanom, jer je logično da se mandati svih tih funkcionera vežu za mandat ministra, odnosno Vlade. To je logika. Molim vas, ovo što ste vi ovde radili je po sistemu – da mi smestimo naše a vi posle gledajte šta ćete; da mi zaposlimo sve naše kadrove koje imamo, a vi posle, kada dođete na vlast, gledajte šta ćete sa vašima. Nije ovo korektno. Molim vas, trenutno u Srbiji je teška situacija. Zapošljavaju se samo ljudi koji su politički opredeljeni, koji su članovi vaših stranaka koje su u koaliciji i koje su na vlasti. Ne na funkcije, već običan nekvalifikovani radnik ne može da dobije posao ako nije član neke od vaših partija. A, vi pričate o depolitizaciji. Nema depolitizacije. Ovo je samo želja da se neko smesti i da ostane tamo. E, pa sad, gledajte, imali smo nekoliko vlada u zadnjih četiri-pet godina, pa su sve smestile svoje kadrove. Dokle? Nema više mesta! Nema gde! Takođe, se ovde ponovo pozivate na zakon kojim se uređuje položaj službenika. To je zakon o državnim službenicima, koji još nije usvojen i sasvim je deplasirano da se on pominje u ovom zakonu. Ne možete nešto ovim propisivati i uređivati po nekom zakonu, koji je još u formi predloga, koji nije usvojen, koji de fakto ne postoji. Ako ste već imali takvu ideju onda je trebalo prvo da usvojite taj zakon, pa da se onda pozivate na njega u ovom zakonu koji ovde predlažete. To je suština svih naših primedbi. Sada bih iskoristio samo par minuta, pošto je predsedavajući gospodin predsednik Skupštine, pre nekoliko dana sam postavio ponovo pitanje zašto nisam dobio odgovor na poslaničko pitanje koje sam postavio pre 45 dana. Naime, 21. jula sam postavio četiri poslanička pitanja koja su vezana i odnose se na Poresku upravu u Užicu. Pre nekoliko dana sam, kada je predsedavao gospodin Anđelković, urgirao da mi se dostavi odgovor, pa pošto je poslovničko vreme isteklo taj odgovor ni do današnjeg dana nisam dobio. Molim gospodina predsedavajućeg koji je predsedavao i tada kada sam postavio pitanja da interveniše kod ministra finansija, koji je inače nadležan i kome su pitanja upućena, da što pre dobijem odgovore na četiri poslanička pitanja, a vezana su za Poresku upravu u Užicu.
Najpre bih odgovorio tj. dao pojašnjenje. Da, dobio sam vaše pitanje i sam sam reagovao, ne da intervenišem jer to ne radim, nego sam naložio Ministarstvu finansija, kao predsednik Skupštine da dostavi odgovor, jer prosto jedno vreme tokom odmora to uopšte nije rađeno, ali nećemo mi da prihvatamo tu vrstu opravdanja. Na pitanja mora da se odgovori. Dobićete odgovor. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, dosta puta je već poznato upozorenje od strane članova SRS, narodnih poslanika, na činjenicu da se pominje zakon koji još nije usvojen. Dakle, u pravnom procesu, u pravnom saobraćaju, mogu biti samo usvojeni zakoni. Mimo toga nema ništa. Ali, da se sada vratimo na onu tezu koju sam obrazlažući svoj amandman istakao, a to je, da pravite ogromne birokratske aparate od ministarstava. Moliću nekoga od poslanika SRS da računa, a ja ću ih nabrajati. Dakle, ovako – ministar, to je jedan, može imati jednog ili više državnih sekretara, odnosno zamenika i može imati jednog ili više pomoćnika. U praksi i po 12 pomoćnika u jednom ministarstvu. Pored toga ima sekretara ministarstva, pa posebne savetnike ministra, kojih ne sme biti više od tri, pa onda ima savet ministara,kao savetodavno telo. Ovde nisu napisali koliko, znači može neograničen broj. Onda ima organe u sastavu – direktor organa u sastavu, to je jedan, pa direktor može imati jednog ili više pomoćnika direktora, pa onda dolazimo do posebnih organizacija, (član 34.) a to su sekretarijati i zavodi. Zakonom se mogu obrazovati i posebne organizacije sa drugačijim nazivom. Pa, onda imate direktora te posebne organizacije, pa taj direktor ima jednog zamenika, a posebna organizacija može imati jednog ili više pomoćnika direktora i dok dođosmo do okruga vi zaposliste sve koji su glasali za vas od 2005. naovamo. Dame i gospodo narodni poslanici, u Srbiji ništa ne funkcioniše, osim ministarstava, niko ništa ne može raditi, osim što rade ministarstva, niko ne prima platu po nekoliko meseci, osim što ministarstva primaju redovno platu i u Srbiji su se birokratizovala ta ministarstva do te mere da počinju polako zidovi da popuštaju koliko ih ima!! Mislim da je krajnje vreme da se uzmete u pamet i da ovo smanjite. A kada bude reč o okruzima, jer smo tek do njih došli, o tome ću govoriti kod nekog sledećeg amandmana.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
I ovaj član se odnosi na poglavlje koje se sada zove – Upravni okrug. Ovo na početku više pričam, eventualno, zbog novog ustava koji se bude donosio. Nešto slično treba da se predvidi kao ustavna kategorija, zato što okruzi u postojećem Ustavu Republike Srbije nisu predviđeni. Onda se pribegava ovom i sličnim rešenjima. Negde se to zove "okrug", negde "upravni okruzi". Ne ulazim u te detalje. Kao što vidite, mi se tu principijelno ne suprotstavljamo ovoj ideji, jer postoje tzv. detaširani državni poslovi, koji se mogu obaviti samo na određenom području ili na određenim područjima, pošto je nemoguće da se to radi u sedištu ministarstva. Tu postoji neko opravdanje. Međutim, ovaj član se odnosi na načelnika upravnog okruga. Odmah da kažem u čemu se ogleda naša intervencija koju tražimo amandmanom. To je, da se u stavu 3, takođe, ovaj mandat od pet godina zameni mandatom od četiri godine i standardno, da se briše ovaj tekst posle reči "uprava", "zapeta" se zamenjuje "tačkom". Znači, preostali deo teksta se briše, u skladu sa našim dosadašnjim amandmanima. Zbog čega je ovo potrebno? Mi imamo praksu da se od 1992. i 1993. godine otkad je krenula ta ideja sa okruzima, načelnici okruga postavljaju odlukom Vlade, da Vlada uredbom utvrđuje organizaciju itd. ali Vlada postavlja na mestu načelnika okruga, ako mogu tako da kažem, svoje ljude. Ko su ti ljudi? To su nekada bili predsednici okružnog odbora SPS, pa kasnije neki viđeniji ljudi vladajuće stranke. U vreme kada su radikali bili na vlasti nijedan načelnik okruga nije bio radikal, ali to nije važno za ovu priču. Kasnije, posle 5. oktobra, takođe, neka matematika je bila unutar DOS. Verovatno i danas neka slična matematika postoji, ali ono što je nesporno kod načelnika okruga, to je, pre svega, politička ličnost. Stranke na taj način zadovoljavaju neke svoje kadrovske potrebe i postavljaju načelnike okruga. Okrug je zamišljen kao mesto gde ministarstva dislociraju svoje posebne organizacione jedinice i službe. Vi ovde kažete da u budućnosti treba da se zove "okružne" itd. to su obično odeljenja nekog ministarstva. Koja su ministarstva koristila ovo pravo? Pre svega, ona ministarstva koja su u svom sastavu imala inspekcijske službe. Nešto malo prošireno je bilo kada je u pitanju, u ono vreme se zvalo, Ministarstvo za urbanizam i građevinske odnose, da i drugostepeni postupak bude na nivou okruga, da ne ide prema ministarstvu. Onda moram da postavim pitanje. Tu je napravljena svojevrsna razlika između ministarstava, tako da organizacione jedinice Ministarstva finansija, prvenstveno se radi o poreskoj upravi, kao da su nekako bila izvan okruga, kao samostalna. Po logici stvari, sekretarijati unutrašnjih poslova su, takođe, organizacione jedinice Ministarstva unutrašnjih poslova, koje su bile na teritoriji okruga, ali su bile udaljene od načelnika okruga. Praksa je pokazala da svaki načelnik okruga ima tendenciju da pravi svoju carevinu. To ne možete da zaustavite ovakvim rešenjem. Još ako napišete da ta, sasvim sigurno, politička ličnost, ima mandat pet godina i da na taj način mislite da on ne deli sudbinu Vlade, političku sudbinu Vlade, odmah ste u startu napravili strahovitu grešku. Jer svaka nova vlada, novi sastav vlade, pa verovatno treća mera koja se bude donosila na Vladi, znači, prva mera ono što se dešava u ministarstvu, druga mera republičke važne institucije, treća mera je da se promene načelnici okruga – to je sigurno ta mera. Uprava okruga, ovo što je regulisano ovim zakonom, to su neki administrativno-tehnički poslovi koji bi, možda, mogli da budu zajednički za organizacione jedince ministarstava koje su detaširale svoje radnike za određeni deo poslova, njih reguliše ministarstvo svojim aktima o organizaciji i sistematizaciji. Ministarstvo postavlja načelnike odeljenja, inspekcije i drugih organa. Načelnik okruga se javlja kao nešto što treba da objedini rad. Sad se postavlja pitanje, šta to može da objedini, kada je rad područnih jedinica različitih ministarstava različit? Šta bi to on objedinio? Koja je svrha njegovog postojanja? Upravna ne postoji. Vi njegovu upravnu funkciju ne možete da uredite uredbom. Njegova upravna funkcija može da se uredi zakonom, a da bi je uredili zakonom vi morate da imate neko ustavno ovlašćenje, a ustavno ovlašćenje ne postoji. Znači, u postojećem sistemu sa ovakvim Ustavom, njegova funkcija je, pre svega, politička, ma koliko mi ovde vrdali sa nekim odredbama i ubacivali neke stvari koje imaju dodirnih tačaka sa državnom upravom. Ne može da se izbegne njegova, pre svega, politička funkcija. Kako pojedini načelnici okruga to doživljavaju? Ovde ima poslanika koji su nekada bili načelnici okruga, pa me prozivaju što, dok sam bio ministar, nisam dozvoljavao da se mešaju u posao. Jer, ako se načelnik okruga meša u inspekcijske poslove jednog ministarstva, onda nema ništa od inspekcije, onda nema jedinstvene primene propisa na celoj teritoriji Republike Srbije. Znači, naš amandman se odnosi na nešto konkretno, koje se tiče mandata. Mi smo pitanje mandata sa brojnim amandmanima uspeli na neki način da rešimo i da ubedimo poslanike, Vladu i javnost da ovo na čemu insistirate, na petogodišnjem trajanju mandata, ne predstavlja akt depolitizacije, jer je ovo nemoguće depolitizovati, ovakvog načelnika okruga u postojećem sistemu. Verujem da trebate još jedanput da razmislite da li da generalno usvojite sve naše amandmane, jer oni čine jednu celinu. Ovde nedostaju mehanizmi koji će da spreče načelnika okruga da ne zloupotrebi detaširane organe državne uprave na određenoj teritoriji. Ja bih više insistirao na tome, da ste ubacili neke odredbe koje to zabranjuju. Vi imate ovde odredbe koje to zabranjuju. Vi imate odredbe koje govore o samostalnosti ministarstva, da organizaciona jedinica u sastavu ministarstva, da podleže ministarstvu, ali praksa je drugačija. Ukoliko se ministarstva izbore za tu samostalnost, onda dolazi reakcija od načelnika okruga, koji kaže: pa šta sam ja ovde u okrugu? Sa ovih 15 zaposlenih Ministarstvo rada, sa ovih 15 Ministarstvo trgovine, sa ovih 200 Ministarstvo finansija, sa ovih 300-400 Ministarstvo policije. Gde sam? Kome sam šef ovde? Zato sam na početku rekao, ako se nešto osmišljava sa okruzima u budućnosti, onda vodite računa o tome kada se radi ustav Republike Srbije, da li je to varijanta da se svi prvostepeni postupci dajuna nivo okruga, prvostepeni postupci iz domena, da upotrebim novi termin, gde je u pitanju državna vlast, pa da drugostepeni postupak ide prema ministarstvu, ali onda to ima neko mesto i može to da radi i ima neko opravdanje. Da bi se to sprovelo, mora da se promeni Ustav, tu smo svi saglasni. Znači, vi ovako idete sa načelnikom okruga, mi vam samo osporavamo ovo oko mandata. Mi skrećemo pažnju da je to ipak politička funkcija. Ništa ne gubite usvajanjem ovog amandmana, ali naše amandmane gledajte kao jednu celinu. Verovatno u nekoj kompoziciji sa jasnim ustavnim normama, koje definišu šta su političke ličnosti, ko se menja, kako se menja itd.– možda ima načina i opravdanja da se sprovede koncept depolitizacije državne uprave. Naravno, svi smo mi za depolitizaciju državne uprave, ali neki ljudi koji rade u državnoj upravi, nemoguće je da budu depolitizovani, poput pomoćnika, sekretara, sad ovog novog državnog sekretara ili načelnika okruga. Ne može, načelnik okruga je politička ličnost. On ne potpisuje nijedno upravno rešenje. On ne vodi nijedan postupak. Organ koji on zastupa nije organ. On ne vodi upravni postupak, tako da je on nešto što je praksa naložila da nužno treba da postoji, jer je veza između inspekcijskih organa na terenu i ministarstava, ali uz opasnost da politička funkcija načelnika okruga može da zloupotrebi sve državne institucije. U tom smislu predlažem ovaj amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 44. ima naslov – Unutrašnje uređenje organa državne uprave, pa podnaslov – Akt o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta. Mi amandmanom tražimo da se u stavu 2. posle reči "uređenju" dodaju reči "akt o" unutrašnjem uređenju i onda bi treba da bude i akt o sistematizaciji. To su dva različita akta. Mi insistiramo na tome da to budu dva različita akta, kako će biti organizovano ministarstvo i šta će biti sistematizovano u ministarstvu kao radno mesto. Kod svih ovih akata i uopšte kod svih ovih odredbi gde se na neki način govori o nekim personalnim rešenjima postoji jedan krupan problem, da li se nešto pravi zbog posla ili zbog lica. Ako se nešto pravi zbog posla onda se navodi koji je to posao, koji je obim posla, pa se na bazi toga zaključuje koliko je potrebno lica nešto da radi. Kod nas je postala gotovo praksa da se prema licima pravi organizacija. Znači, akt o sistematizaciji. U stavu 3. takođe ista izmena i posle stava 3. dodaje se stav 4. koji glasi: "Akt o unutrašnjem uređenju iz stava 2. i 3. ovog člana objavljuje se u Službenom glasniku Republike Srbije". Bilo bi dobro da građani Srbije tačno znaju koliko je dimenzionirano određeno ministarstvo, koliko ima zaposlenih, da bi shvatili koliko šta košta, jer moram da vam kažem, ovde ste na početku rekli, u organima državne uprave i sada se opet vraćam na to, da su organi državne uprave: ministarstva, pa onda uprave u okviru ministarstva, direkcija, inspektorat, uprava, pa ste onda naveli da pod ovim pojmom, navodim vas na član 4. i član 1. organi državne uprave i ministarstvo, organi uprave u sastavu ministarstava i posebne organizacije, znači, odnosi se samo na ovu kategoriju iz člana 1. stav 2. da vidimo koji je taj broj. Nedavno ste imali na bazi neke uredbe organizaciono i sistematsko preuređenje ministarstava. Vlada je donela zaključak da za 10% treba da se smanji. Nije bitan procenat, možda je bilo manje ili više, ali Vlada je rekla da treba da se umanji. Zašto? Opterećeni smo sa tim. Oni koji imaju nekoliko godina pred penziju, plaćamo, samo brišite. Šta ćemo da uradimo? Primićemo neke druge. Ne toliko, nego nešto malo manje, pa su preraspoređeni radnici sa jednih poslova na druge poslove i na drugi način, a u nekim ministarstvima je bilo otvorenog lobiranja, učlani se i ostaješ. Ako se ne učlaniš sprovodimo transformaciju, dajemo nešto na ime socijalnog programa, ali samo da se otkačimo od ljudi. Ovako, kada objavite organizaciju i kada se tačno vidi koliko i kako je organizovano ministarstvo, objavljivanje organizacije jednog ministarstva uprave ili posebne organizacije je potrebno zbog građana da znaju kome treba da se obrate. Mi insistiramo na tome da postoje dva akta. Iz jednog da se vidi organizaciona struktura ministarstva. Samo vas podsećam, poslanike većine, da, kada se donosio Zakon o ministarstvima, odnosno kada se menjao nekoliko puta, veliki je nedostatak tog zakona što mi nemamo organizacionu šemu ministarstva, ne samo u pogledu uprava, nego koji su to sektori, odeljenja, kako su grupisani poslovi prema određenim sektorima unutar ministarstva. Pričate da to treba da bude transparentno, javno, dostupno javnosti. Onda ne vidim zašto ovakav amandman ne bi prihvatili, tim pre što taj amandman sledi ovaj put koji promovišete ovim članom 44. Mislim da predstavnici Vlade ovo mogu da usvoje bez ikakvih problema.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivalo se da će novi zakon o državnoj upravi izvršiti jednu redukciju i smanjiti broj činovnika u Republici Srbiji. Međutim, šta se dogodilo? Od 2000. godine imali smo 9.000 službenika u državnim organima. Sada imamo 30.000 državnih činovnika. To utiče na visinu poreza, poreskih obveznika i utiče na sva davanja koja građani treba da izdvajaju u državnu kasu. Što se tiče pojedinih ministarstava, poslanik Marković je istakao, obrazložio i naveo brojne institucije koje do sada nisu bile poznate u Srbiji i u našoj Republici, a pomenuću da je Momir Marković, naravno, poslanik SRS, rekao i istakao, obrazložio i specificirao sve one funkcije koje do sada u Srbiji nisu bile poznate. Naveo je brojne pomoćnike, savetnike, a ja bih samo napomenuo da Ministarstvo rada, koliko sam saznao, ima devet pomoćnika. Da li je ovoj državi u tom resoru potrebno devet pomoćnika ministra? Ja mislim i srpski radikali smatraju da je to jedno rasipništvo i neodgovorno ponašanje, da se po svaku cenu zapošljavaju ljudi tamo gde nije potrebno. Imamo inflaciju državnih činovnika i birokratije. Zbog toga SRS smatra da su sve ove nove institucije, između ostalog i pomoćnici, savetnici, državni sekretari itd, to je sve apsolutno u ovom trenutku za državu preglomazno. Što se tiče amandmana na član 51. – u Predlogu zakona se predlaže da ministar koji rukovodi organizacionim jedinicama može vršiti nadzor i kontrolu rada pojedinih organizacionih jedinica. Mi smatramo ne da može, nego ministar je taj kome zakonodavac daje pravo i njime se normira i određuje norma i propisuje da ministar određuje, a ne da može, nego određuje koje će organizacione jedinice kontrolisati. Da li su to sekretarijati, da li je to zavod, direkcija, to je irelevantno, ali je bitno da se određuje koji će ministar koji organ kontrolisati, tj. koju organizacionu jedinicu; da li sekretarijat, da li zavod, da li direkciju itd. Ono što je u ovom zakonu vidljivo, date su preopširne mogućnosti da se mogu formirati, u okviru ministarstava i drugih organizacionih jedinica, druga tela. Nema ograničenja. Dakle, nema da se može organizovati jedno radno telo. Recimo, pri Ministarstvu finansija direkcija za imovinu ili zavod ili sekretarijat. Dakle, mi smatramo da je nužno da se ovo preciznije normira i odredi, kako bi se i ministar mogao odgovorno ponašati i imati ovlašćenje i da se njemu daje u zadatak i određuje da on vrši kontrolu i nadzor nad određenim organizacionim jedinicama.
Još neko o istom amandmanu? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 63. i na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću vrlo kratko, da bih ostavio vremena i narodnom poslaniku Krasiću da izađe po ovom amandmanu. Hteo sam samo nekoliko stvari da elaboriramo. Prvo, i sami znate koliko su nas koštala koordinaciona tela, a i sami znate koliki je učinak tih tzv. koordinacionih tela. Imali smo koordinaciono telo, imamo ga i dalje, za Kosovo i Metohiju i za jug Srbije. Niste mogli da se nahvalite radom predsednika Koordinacionog tela Nebojše Čovića. Sad kad je Nebojša Čović otišao u opoziciju, odjednom mnoge stvari, vezane za to Koordinaciono telo, isplivavaju na površinu, mnoge na ivici zakona ili sa one strane zakona. Znate da je to Koordinaciono telo obezbedilo prvo Demokratskoj alternativi, a posle SDP, kada je došlo do ove svadbe između njega i Orlića, u svakom selu kancelariju opremljenu kompjuterima, prvo Demokratske alternative, a sada su promenili oznaku ispred vrata i sada je to SDP. Toliko su ukupno i koristi od tog Koordinacionog tela imali građani sa juga Srbije, iz ove tri opštine ugrožene šiptarskim terorizmom i toliko su građani Srbije, pripadnici srpske i ostalih nealbanskih nacija imali na Kosovu i Metohiji. Da nije njihovog samoorganizovanja, što se Nebojše Čovića i njegovog Koordinacionog tela tiče, odavno bi ti Srbi bili ili pobijeni ili proterani u Republiku Srbiju. Kad pogledate član 63. i član 65. videćete da se ove stvari ili prepliću ili je ovo prepisivano ili ovo planirate, još neke organizacije, u članu 65, zajednička tela, grupe itd. Dame i gospodo narodni poslanici, pokušali su poslanici SRS samo do okruga da broje, kad sam nabrajao ovde koliko je to birokratije, verujte da nisu uspeli. Moraćemo sledeći put bar digitron da donesemo i da vam izračunamo koliko ćete povećati birokratsku mašineriju u svakom ministarstvu ako se ovaj zakon usvoji.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS, podneo sam amandman na Predlog zakona o državnoj upravi, tako što sam predložio da se rubrum ili naslov iznad člana 63. briše i da se član 63. briše u celini. Citiraću ga: "Vlada može osnivati koordinaciona tela radi usmeravanja pojedinih poslova iz delokruga više organa državne uprave. Vlada određuje i zadatke koordinacionog tela, rukovođenje koordinacionim telom i sva druga pitanja vezana za rad koordinacionih tela". Dakle, predloženi član predviđa da vlada osniva koordinaciona tela radi obavljanja određenih poslova iz delokruga državne uprave. Mišljenja sam da je član 63. potpuno suvišan, jer je članom 65. Predloga zakona precizno regulisano usmeravanje pojedinih poslova iz delokruga više organa uprave, pa nema potrebe za osnivanjem koordinacionih tela. Zato mislim da je ovaj moj amandman opravdan, pa predlažem da ga u danu za glasanje usvojite.
Izvolite, gospodine Krasiću, o istom amandmanu.
Moji prethodnici su termin "koordinaciono telo" vezali za Nebojšu Čovića i ono što je on rukovodio. Međutim, ovaj termin znači i šire, znači i mogućnost da vlada formira unutar vlade koordinaciono telo, što je praksa odavno, različitog sastava, nekoliko ministara ili iz nekoliko ministarstava, pomoćnici, sekretari i drugi ovlašćeni predstavnici ministarstva, gde oni koordiniraju i na tom koordinacionom odboru se dogovaraju kako će neke stvari da se urade iz nadležnosti vlade i ministarstava. Odmah moram da vam kažem da smo mi protiv takvog oblika saradnje i zajedničkog vršenja poslova od strane više ministarstava, jer onda se, po pravilu, ili ministar ili neko od potpredsednika, ako ima više potpredsednika, pošto sada ima samo jedan, verovatno neko od ministara zaduži, pa onda on, praktično, utiče na obavljanje poslova nekoliko ministarstava. To su ti koordinacioni odbori, koordinaciona tela, mogu da imaju različite nazive. Ne mora to da bude odbor, telo, komisija ili koordinacija. Nekada je to bilo – jedan potpredsednik je zadužen, pa on četiri ili pet ministara ili sve službenike skupi, pa je vlada zaključila da treba to i to, i onda to što taj potpredsednik saopšti ima veći značaj od Ustava, zakona i bilo čega. Ako vlada ima potrebe da uredi način operativne saradnje između više ministarstava, onda je svojim poslovnikom regulisala, verovatno i sada postoje ona tri odbora: Odbor za privredu i finansije, Odbor za državnu upravu i mislim da je Odbor za društvene delatnosti. Možda je sada drugačija organizacija. Da onda ti odbori, ne samo da imaju funkciju propusne moći za nacrte akata dok dođu do vlade, nego da se uključuje nešto što se zove operativna saradnja, pa je onda, maltene, većina ministarstava zastupljena u jednom ili u više odbora, gde su ti odbori već institucije unutar vlade, gde vlada ostvaruje politiku da koordinira rad, itd. Ali da se formiraju posebna koordinaciona tela, SRS je protiv, naročito smo protiv da to stavite u ovaj zakon, jer koordinaciono telo, kao organ ili kao institucija ili kao neka mogućnost, nije predviđena nijednim materijalnim propisom. U nekim materijalnim propisima iz upravne oblasti može da stoji – uz saglasnost ministarstva ili zajednički dva ministarstva. Za te stvari nije potrebno koordinaciono telo. Znači, moji prethodnici su pričali o čistom koordinacionom telu koje se vezuje za Čovića – kada je teško, itd. Ja vam pričam o operativnim koordinacionim telima koja se svakodnevno formiraju pri vladi; dva-tri ministarstva, pošto je slično, itd. – kao što je moguće da se napravi koordinaciono telo za Među, Jaša Tomić itd. To vlada može da reguliše unutar svoje postojeće organizacije, s tim što je ona samostalna, da odredi svoju organizaciju i svoje stručne službe i način saradnje, preko svojih odbora koji postoje u samoj vladi. Ovako nešto znači da vi potencirate, u varijanti kada postoji više potpredsednika, jednog potpredsednika od njih, ili svakoga od njih za neke druge oblasti. Neminovno se pravi pritisak na nadležna ministarstva i dovodi u pitanje njihova samostalnog i zakonitost. Često se tu čuju neki stavovi, od nekih, i to takve prirode da utiču na zaposlene u određenom ministarstvu kako oni da primenjuju svoj propis. To je opasno. Ako želite da uredite državnu upravu, ako želite da uredite odnos između vlade i ministarstava, ako želite da uredite saradnju između više ministarstava, onda nemojte da pravite koordinaciona tela nedefinisana. Ona su, po prirodi, nedefinisana, to mora da znate. Njih nikako ne možete da definišete. Uvek se javlja neka dominacija i uvek se pojavljuje neki viši interes koji nalaže kako će neko ministarstvo da primenjuje svoj propis, a oni su po Ustavu i zakonu dužni da samostalno, nezavisno i nepristrasno primenjuju taj propis. Tu postoji bojazan od koordinacionih tela. Što se tiče ove stvari, o kojoj su pričali moji prethodnici, o Kosovu i Metohiji, tu su postojale različite ideje kako to može da se reši – da li posebnim ministarstvom, posebnim odborom unutar Vlade, gde bi se vršila neka koordinacija, dogovor, itd. Ali, ono što je važno, taj deo organizacije mora da bude na jedinstven način, kao za celu teritoriju Republike Srbije. Vi ste nesvesno, kada ste napravili Koordinacioni centar, prikazali da to već nije teritorija. Zašto bi se tamo nešto posebno organizovalo? Vi ste mogli u okviru Vlade da napravite odbor za Kosovo i Metohiju, gde se usaglašava rad ministarstava, šta može da bude zajedničko na terenu, gde je moguće, itd. Ali, kod nas u Srbiji svi vole funkciju, pa se tako i prave koordinaciona tela da bi neko koordinirao. Šta da koordinira? Onda nam se dešava da koordinira svako gde stigne. Znate kakav je Dinkić, samo mu kaži, ode on, šest ministarstava obrisa, a sada hoće i vojsku da obriše. Vodite računa, nemojte ovakvu odredbu da ubacujete, jer neko će da se poziva na ovu odredbu koja u suštini ništa ne znači, a on će se tako autoritativno pozvati da mu ona daje za pravo da on govori ministarstvima i ljudima koji rade 20 godina kako da primene koji član zakona. Danas smo pokušali da vam kažemo da mnogo više odredbi postoji i zato smo podnosili ove amandmane da vam skrenemo pažnju. Znači, da postoji mnogo veća opasnost od zloupotrebe, nego od nečeg pozitivnog što bi moglo da se desi ukoliko bi se ove odredbe ugradile ovako kako ste vi predložili. U tom smislu treba tumačiti ove naše amandmane.
Hvala gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 66. amandman je podneo poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 69. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 72. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 77. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo, evo još jedan amandman za koji zaista ne postoji ni jedan jedini opravdan razlog zbog čega ga predstavnik Vlade nije prihvatio, a nadam se da ćete vi u danu za glasanje da budete ozbiljniji od kolege Balinovca koji predstavlja ovde Vladu, koji nije prihvatio jedan zaista krajnje razložan i potpuno opravdan amandman. O čemu se ovde radi? U članu 77. Predloga zakona o državnoj upravi kaže se, da su organi državne uprave dužni da obaveštavaju javnost o svom radu preko sredstava javnog informisanja i na drugi prikladan način. Zaposleni koji su ovlašćeni za pripremu informacija i podataka vezanih za obaveštavanje javnosti odgovorni su za njihovu tačnost i blagovremenost. Ne znam da li osećate da je ovaj član nepotpun, da ovako kako je formulisan ne znači takoreći ništa, jer niko nema odgovornost ukoliko ovaj član ne bude primenjen. Iz tog razloga i u tom smislu je kolega Milorad Mirčić podneo amandman i rekao da se na kraju stava 1. koji kaže: "Organi državne uprave dužni su da obaveštavaju javnost o svom radu preko sredstava javnog informisanja i na drugi prikladan način", posle ovoga, (kolega Mirčić je predložio) da se dodaju reči – "a sredstva javnog informisanja koja se pretežno finansiraju iz budžeta dužna su da ta obaveštenja prenesu javnosti". Da li postoji išta logičnije i normalnije od ovog predloga? Dakle, nismo čak išli ni sa obavezom prema svim sredstvima informisanja, ali prema onima koja se pretežno ili potpuno finansiraju iz budžeta, to je sasvim normalno i prihvatljivo. Šta kaže Vlada zašto nam ne prihvata ovaj amandman? Prema Zakonu o javnom informisanju, kaže Vlada, država ne može ni neposredno ni posredno biti osnivač javnih glasila, kao što osnivač javnog glasila ne može biti ni pravno lice koje je u pretežnom delu u državnoj svojini ili se finansira iz javnih prihoda. Da li vidite da nas je Vlada ovde slagala? Ovo jednostavno nije tačno. Ili dalje, kaže: "Zakonom o radio-difuziji propisano je da su nosioci javnog radiodifuznog servisa republička i pokrajinska radiodifuzna ustanova". Njime su uređeni i ostvarivanje opšteg interesa u oblasti javnog radiodifuznog servisa, obaveza javnog radiodifuznog servisa u ostvarivanju opšteg interesa, kao i izvori finansiranja. U stavu 3. u obrazloženju Vlade kaže: "Sredstva iz budžeta nisu ni u jednom zakonu predviđena kao izvori finansiranja javnih glasila". Da li smo mi ovde govorili o Republičkom budžetu i usvajasmo li taj Republički budžet? Da li Vlada misli da su narodni poslanici ljudi kratke pameti, maloumni? Da li Vlada misli da su narodni poslanici ljudi kratke pameti, maloumni, šta li? Zaista je nedopustivo kako Vlada kroz svoje predloge vređa inteligenciju narodnih poslanika i građana Srbije koji prate rad ovog parlamenta. Pa, jesmo li mi opredelili u budžetu određena sredstva RTS ili nismo? Jesmo li govorili ovde, kada je bilo reči o izmenama Zakona o javnom informisanju i Zakona o radio-difuziji, a pogotovu kolege iz lokalnih samouprava, na koji način se koriste sredstva lokalnih samouprava za sredstva javnog informisanja, odnosno na koje sve načine se zloupotrebljavaju ta sredstva. Koliko se tih sredstava iz lokalnih samouprava izdvaja za javna informisanja, za lokalne televizije i radio-stanice. Znate da ste usvojili izmene i jednog i drugog zakona, Zakona o javnom informisanju i Zakona o radio-difuziji, upravo zato da bi ste vašim partijskim drugovima, koji su na lokalu, na vlasti, i dalje dozvolili i omogućili da sredstvima građana sprovode politiku vaših stranaka. Govorili smo o tome. Čak ni nadležan ministar za tu oblast, ministar kulture, nije mnogo protivurečio tim našim primedbama, jer je čovek potpuno svestan da smo u pravu kada smo to govorili. Verovatno, da je predstavnik Vlade ovde da bi mi on objašnjavao kako se lokalne samouprave ne finansiraju iz budžeta, opet naravno, nešto što nije tačno, a činjenica da ovaj član 77. zakona, na koji je Milorad Mirčić i amandmanski intervenisao, govori upravo o tome–da, bar ta sredstva koja građani daju za finansiranje sredstava javnog informisanja budu u tom delu kontrolisana i usmerena za ono što jeste interes građana, a to je da budu pravovaljano informisani o radu organa državne uprave, odnosno o radu jedinica lokalne samouprave. Zato smo i u drugom stavu intervenisali – da su zaposleni koji su ovlašćeni za pripremu informacija i podataka vezanih za obaveštavanje javnosti, rekli smo i sredstava javnog informisanja, odgovorni za njihovu tačnost i blagovremenost. Dakle, ne vidim ni u ovom obrazloženju Vlade, a čuli ste malopre, da ima i jednog jedinog argumenta koji bi nas iz SRS ubedio da možda ne treba insistirati na ovom amandmanu, a verujem da ni vas, koji ćete glasati za ovaj zakon, ovo obrazloženje Vlade nije ubedilo da je Vlada u pravu što nije prihvatila ovaj amandman. Ne znam da li je suvišno da kažem da ovaj amandman zaista ni u najmanjem promilu ne dira u koncepcijski prilaz Vlade Republike Srbije kada je u pitanju organizacija državne uprave, nego je ovo, jednostavno, dopuna nečega što je Vlada izostavila. Znači, ni na koji način ne može da bude ugroženo ono što je Vlada htela ovim zakonom, ali ovaj član 77. može da bude primenjiv i da zaista ima smisla ovako normiran, uz amandmansko rešenje. Bez toga gospodine Balinovac, bez ovoga što smo predvideli u amandmanu gospodina Mirčića nema svrhe član 77. Brišite taj član ili prihvatite amandman Milorada Mirčića, da bi zaista ovaj član bio primenjiv i da bi neko stvarno imao i obavezu i odgovornost kada je u pitanju obaveštavanje javnosti o radu organa državne uprave. Nemojte to da prepuštate glavnim i odgovornim urednicima. Obavežite ih. Troše narodne pare. Troše pare ovih građana, pa dajte bar da ih obavežemo u ovom delu da na pravi način obaveštavaju građane, da imamo normalne vesti na prvom programu RTS, a ne da ono što je zaista od interesa za građane Srbije, počev od ovog našeg Parlamenta pa nadalje, da bude neka dvanaesta vest u udarnom dnevniku. Dakle, još jednom gospodine Balinovac, prihvatite ovaj amandman. Ako vi to nećete onda pozivam kolege da to u danu za glasanje učine.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 79. i član 79. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na zakon o državnoj upravi, na član 79. koji se nalazi u poglavlju 9. gde se govori o javnosti rada i odnosu između državnih organa i građana Srbije, naravno. Najpre bih preneo predstavniku Vlade, gospodinu Balinovcu, da se prilikom rasprave o zakonu o zaštitniku građana osećala potreba za donošenjem tog zakona kao da nam državni službenici, o kojima ste vi pričali sve afirmativno, neće uopšte raditi svoj posao, nego će ga raditi nakaznije što umeju i mogu? Ali, da se vratim na član 79. i moj amandman. (Glasovi: nema predsedavajućeg.) Dobro, u ovom momentu niko ne predsedava Narodnom skupštinom, ali mene to neće ometati da dam kratko obrazloženje vezano za amandman koji sam podneo. Nadam se da će predstavnik Vlade ovaj amandman prihvatiti. Iznad člana 79. stoji naslov – Upravni dani. Uvažio sam sve sugestije i predloge predstavnika Vlade prilikom načelne rasprave po ovoj tački dnevnog reda, kakvi stručnjaci treba da pišu zakone, ali zamislite ako bi u Loznici, to je recimo mesto gde bi mogli da se vrše ovi upravni dani, stajalo – upravni dani će biti četvrtkom, pretpostavljam da bi samo nekoliko stručnjaka koji prate upravno pravo znali o čemu se radi, a većina onih koji treba da ostvare neka svoja prava ne bi znali šta to znači. Zato sam predložio da se naslov iznad člana 79. promeni i da glasi: "Vršenje poslova izvan sedišta državnog organa", što bi bilo sasvim prihvatljivo i za SRS kao predlagača amandmana, i za sve građane na koje bi se ovaj član mogao odnositi. Zatim, u članu 79. stoji: "Organi državne uprave mogu da vrše pojedine poslove u mestu izvan svog sedišta i sedišta područja jedinice, u upravnim danima". To je stav 1. U stavu 2. – "Poslove koji se preduzimaju u upravnim danima i vreme i mesto održavanja upravnih dana određuje rukovodilac organa državne uprave". U zadnjem, trećem stavu, se kaže: "Upravni dani se oglašavaju u mestima u kojima se održavaju". Mi smo predložili da se član 79. menja i da glasi – "Organi državne uprave mogu da vrše pojedine poslove u mestu izvan svog sedišta i sedišta područne jedinice". U Predlogu zakona stoji – da starešina organa ad hoc procenjuje kada i u kom mestu treba vršiti upravne dane, a mi predlažemo da starešina organa sagleda mogućnosti i potrebe građana kojima bi se to ukazivalo i da odredi mesto u kome će se vršiti poslovi izvan sedišta, da to bude stalno i trajno rešenje. To bi bio pravi način pružanja zaštite. Ovim predlogom bi trebalo ići u susret građanima, pa predlažem predstavniku Vlade da ovaj amandman prihvati. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Dužan sam da dam obaveštenje. Izlazio sam i proverio, zbog rasporeda vašeg vremena, dakle, kao što smo najavili pre podne, pošto ćemo nastaviti razmatranje ove tačke, to će biti zakon o službenicima, ali ćemo nastaviti najkasnije do 21,00 sat, zbog toga što smo uspeli samo da pomerimo sa jednog programa na drugi deo obaveza koje je televizija preuzela. Dakle, do 21,00 sat ako ne završimo, onda ćemo morati da prekinemo, pa u odnosu na to rasporedite svoje vreme. Zahvaljujem se RTS koja je uspela da ovo iskombinuje. Na član 80. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Hvala. Narodni poslanik Milan Stanimirović podneo je amandman kojim predlaže da se posle član 80. doda novi član 80a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 85. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Sa mesta Zoran Balinovac: Mi prihvatamo amandman gospodina Krstina na član 85.) Predstavnik predlagača, gospodin Zoran Balinovac prihvata amandman gospodina Krstina na član 85. Zahvaljujem. Vi imate još jedan amandman. Narodni poslanik Marko Krstin podneo je i amandman sa ispravkom, kojim predlaže da se posle člana 92. doda novi član 92a. (Sa mesta Zoran Balinovac: Mi prihvatamo amandman gospodina Krstina na član 92.) Predstavnik predlagača, gospodin Zoran Balinovac prihvata amandman gospodina Krstina na član 92. Znači oba amandmana su prihvaćena. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Balinovac, sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, želi završnu reč na osnovu člana 142. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Izvolite, gospodine Balinovac.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Ja bih najpre da se zahvalim narodnim poslanicima na raspravi, kako u načelu, tako i u pojedinostima, jer niko nema monopol na istinu i niko nema monopol na znanje pa, naravno, ni Vlada. Raspravljajući o svim ovim pitanjima, mnoge stvari su postale jasnije, mnoge stvari su postale bliže i narodnim poslanicima, a mnoge stvari koje izazivaju nedoumice kod narodnih poslanika postale su sada jasnije i nama u Vladi. Hteo sam ukratko da završim svoje razmatranje vezano za Predlog zakona o državnoj upravi. Tokom rasprave bilo je, čini mi se, mešanja onoga što pravnici nazivaju "de lege lata" i "de lege ferenda", stanje kakvo jeste sada i stanje kakvo treba da bude ubuduće. Sadašnje stanje, jeste stanje apsolutno normativno stanje, jeste stanje apsolutno dominacije političkog u postavljenju državnih rukovodilaca. To je sadašnje stanje i mnogi argumenti koji govore protiv stanja koje želimo da uspostavimo ovim zakonom su se zasnivali na sadašnjem stanju. Međutim, koncepcija novog zakona je da promeni sadašnje stanje i da, kao što sam više puta rekao, prednost i prevagu pri svakom izboru državnih funkcionera da struci i stručnjacima, a ne politici i političarima, a umesto kadrovskih lista, koje partije isporučuju i postavljaju na visoke funkcije svoje zaslužne članove, da na visoke položaje dolaze oni koji su stručni, čija stručnost se proverava konkursom koji je javan, u konkursnim pravilima koja će biti, koja su sasvim jasna sa pravom, onoga ko ne bude postavljen na mesto, na upravni spor, na sudsku zaštitu. To su sasvim jasno i čisto postavljena pravila. Govorim o Predlogu zakona. Sadašnja situacija ne zadovoljava. Da zadovoljava, ne bismo ovaj predlog zakona pisali. Prigovoreno je da Vlada želi sebe da oživotvori veštački, da produži svoj život tako što će iskoristiti Predlog zakona, ukoliko bi prerastao u zakon i postaviti na rukovodeća mesta tzv. svoje ljude da bi time de fakto opteretila sledeću vladu nelojalnošću i produžila sebi vek mimo razumnog zakonskog roka. Moram da kažem da to nije tačno. Prelazne i završne odredbe koje uređuju pitanje postavljenja, počevši od pomoćnika ministara pa dalje, predviđaju sasvim jasna pravila igre. Pomoćnici ministara koji će steći mandat na pet godina, kao i ostali funkcioneri, koji se imenuju, biće imenovani posle javnog konkursa. Dakle, neće Vlada postavljati pomoćnike ministara po sadašnjim kriterijumima, po političkim merilima, pa im onda odrediti mandat na pet godina. Ne. Visoki službenički savet odrediće konkursnu komisiju. Biće raspisana pravila vezana za konkurs. Biće raspisano koje se sposobnosti, znanja i stručne veštine zahtevaju od kandidata. Biće propisana merila koja su neophodna, koja moraju da ispune da bi prošli itek posle toga, kako je sada u modi da se kaže, transparentnog postupka Vlada će imenovati nove pomoćnike ministara i druge funkcionere, čija je funkcija depolitizovana. Ono što želim da kažem jeste, da, ova vlada do prvog postavljenja po pravilima zakona o državnim službenicima i zakonima o državnoj upravi, kada bude to prvo postavljenje izvršila izvršiće po pravilima depolitizacije i po depolitizatorskim pravilima zakona. Dakle, nema nikakve šanse da Vlada neke svoje ljude ubaci prema političkim merilima i političkim kriterijumima i na tome zasnuje svoj život, posle života, kako bih rekao. Ovde je bilo i toga, nepoverenja, da se neke stvari uopšte mogu depolitizovati. To podseća na jednu knjigu koja je svojevremeno izazivala kontraverze Esada Ćimića: "Politika kao sudbina". Politika je mnogo manje sudbina u organima državne uprave, nego što tog trenutka izgleda i sa smenama vlasti, koje će biti sve češće, naviknućemo se na to da su nam eksperti i te kako potrebni, pre svega, radi države, a potom, zašto da ne kažemo, i radi ministara i vlade, jer svaki dobar učinak eksperata pripisuje se vladi. Bilo je bojazni od toga da ovaj zakon povećava administraciju. To zaista nije tačno. Evo zašto nije tačno. Od svih položaja koje zakon predviđa, počevši od državnog sekretara, pa do onog najnižeg, što bi, recimo, bio pomoćnik direktora organa uprave u sastavu ministarstva, postoje samo dva koja su obavezna. To je pomoćnik ministra i pomoćnik direktora u posebnoj organizaciji. Dakle, nijedno ministarstvo ne mora imati državnog sekretara, nijedno ministarstvo ne mora da ima sekretara ministarstva, nijedno ministarstvo ne mora da ima zamenika direktora posebne organizacije i to, prosto, zavisi od koncepcije rada ministarstva. Hoću da kažem da se broj obaveznih položaja ovim zakonom smanjuje u odnosu na broj obaveznih položaja koji su predviđeni postojećim zakonom. Kada se broj položaja, za čije se plaćanje najviše novca smanjuje koji se iz budžeta izdvaja, onda je utoliko pre logičnije da ovaj zakon treba da donese manje izdataka.Dakle, bilo kakva bojazan od bujanja administracije, koja bi mogla biti izazvana ovim zakonom, apsolutno je neosnovana. Što se tiče pitanja koja su ovde bila istaknuta i pitanja koja se nazivaju tzv. feudalizacijom ministarstva, koja se prigovaraju aktuelnoj vladi, obično se kaže da je ministarstvo pod kontrolom samo jedne političke stranke, govorim o sadašnjem sazivu vlade, i da je time de fakto Srbija podeljena na feude. Takva argumentacija deluje pomalo čudno i neprirodno, kada se posmatra sa jedne druge tačke gledišta. Oni koji prigovaraju takvoj koncepciji kažu da bi u hipotezi da je ministar iz stranke A, zamenik ministra bi trebalo da bude iz stranke B. Pošto koalicija ima tri partnera pretpostavljam da bi trebalo da ima dva zamenika ministra, ali ništa više nego razlika između ministra i zamenika ministra u pogledu stranačke pripadnosti ne može da pocepa ministarstvo. Zamenik ministra nije tu da kontroliše ministra, pa iz koje god bio političke stranke. Zamenik ministra je tu da izvršava naloge ministra. Prema tome, ideja na osnovu koje se spočitava tzv. feudalizaciji ministarstava, zasniva se, zapravo, na koncepciji da ministar treba da ima čuvara. Međutim, položaj ministra je takav da isključuje bilo kakvog čuvara i zasniva se na još jednoj koncepciji, da svako ministarstvo mora biti šaroliko, politički šaroliko i sastavljeno od pripadnika različitih političkih stranaka, što apsolutno vodi upravo u predominaciju političkog faktora pri postavljenju unutar ministarstava, za razliku od stručnih faktora. Ako je sada jedan ministar član jedne koalicione stranke u Vladi to ne znači da su njegovi pomoćnici članovi te stranke. Sa ovim što smo ovde čuli kao kritikuVlade značilo bi da bi se pomoćnička mesta delila po proporcijama i to bi naravno širom otvorilo vrata za ulazak nekompetentnih u državnu upravu. Samo ću još kratko da kažem o koordinacionim telima, koja su bila kritikovana. Koordinaciono telo osniva Vlada i ona jesu način da prosto usmere i koordiniraju poslove koji su u delokrugu više ministarstava. Ona moraju i trebalo bi da predstavljaju snažan faktor ujednačavanja rada ministarstva. Završavajući ovu svoju raspravu zaista bih još jedanput da se zahvalim narodnim poslanicima na konstruktivnoj diskusiji, na kritikama, argumentovanim i onima koji su možda imali nešto slabiju argumentaciju i da izrazim, prosto, jedno žaljenje oko amandmana o kojem je govorila gospođa Radeta, a tiče se amandmana gospodina Mirčića na obavezu da sredstva javnog obaveštenja koja se finansiraju iz budžeta objavljuju saopštenja organa državne uprave. Ne možemo tu ništa uraditi jer prema Zakonu o javnom informisanju nije predviđeno da se nikakva sredstva javnog obaveštavanja finansiraju iz budžeta, a finansiranje RTS iz budžeta upravo završava svoje poslednje dane, jer kao što znamo uvedena je TV pretplata. Dakle, pored najbolje namere i saglasnosti sa idejom predlagača amandmana nismo u mogućnosti da prihvatimo jer bi kolidirala sa ostalim propisima. Ja vam se još jedanput zahvaljujem.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNIM SLUŽBENICIMA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, Petar Cvetković, Nataša Jovanović, Branislav Stevanović, Darko Glišić, Dragan Živkov, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Aleksandar Đorđević, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Milorad Buha, Milovan Radovanović, Vojislav Milajić, Milan Stevović, Sreto Perić, Nemanja Šarović, Mita Avramov, Ljubomir Kragović, Zoran Antić, Zlatan Jovanović, Milorad Mirčić, Momir Marković, Gordana Pop-Lazić, Ivan Radić, Zlatko Radić,Mileta Poskurica, Stevica Deđanski, Igor Mirović, Miljko Četrović, Milan Dimitrijević, Vojkan Tomić i Odbor za pravosuđe i upravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović na naslov posle člana 6. i novi član 6a, na član 24, na naslov posle člana 24. i novi član 24a, na naslov iznad člana 25. i član 25. i na članove 26, 27. i 30. i Žarko Obradović na članove 60, 128. i 135. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Članom 2. Predloga zakona praktično se uvodi nešto novo u našoj terminologiji, pa se tu pravi podela među državnim službenicima. Državni službenici i nameštenici. Nameštenik je lice čije se radno mesto sastoji od pratećih pomoćno-tehničkih poslova u državnom organu. Vodoinstalater, bravar, onaj koji radi na mašini za kopiranje itd. U okviru državnih službenika kasnije u odredbama videćete da se tu pravi podela prema položaju i izvršilačkom radnom mestu. U okviru izvršilačkog radnog mesta postoji viši savetnik, samostalni savetnik, savetnik, mlađi savetnik, saradnik, mlađi saradnik, referent i doživotni mlađi referent. Nameštenici se izvlače na drugi način. Mislim da se do sada u našim propisima delilo na pomoćne radnike i one radnike koji rade na upravnom postupku, pa oni koji rade u upravnom postupku bili su ovlašćena službena lica za vođenje postupka i mislim da je ta podela mnogo bolja nego ova, jer oni su svi državni službenici. Ovo što se tiče ovih izvršnih radnihmesta, zadržana je postojeća nomenklatura i podela na saradnik, savetnik, specijalni savetnik itd Amandmanom na član 2. mi samo tražimo da se reč "ili" zameni sa rečju "i" svesni toga da i jedno i drugo, praktično, isto znači jer je takva koncepcija ove rečenice. U stavu 1. pokušava se da se definiše šta je državni službenik, lice čije se radno mesto sastoji od poslova delokruga organa državne uprave, sudova, javnog tužilaštva, republičkog javnog pravobranilaštva, službi Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Ustavnog suda, službi organa čije članove bira Narodna skupština ili sa njima povezanih opštih pravnih, informatičkih i materijalno-finansijskih, računovodstvenih i administrativnih poslova. Ovde ili je stavljeno kao alternativno i mi mislimo da treba da bude neko nabrajanje. Svesni smo toga da ovaj amandman ne utiče bitno jer u jednom tumačenju ovo ili može da se tumači kao i, kao nastavak daljeg nabrajanja, ali izražavamo nezadovoljstvo što se pravi ovakva podela državnog službenika. Državni službenici treba da se podele pre svega prema tome da li sprovode određene radnje, da li vode upravni postupak, da li su ovlašćeni da primene zakon i kada je u pitanju poseban postupak, kada je u pitanju skraćeni postupak, da ocenjuju zahtev, jer ti službenici treba da ispunjavaju neke uslove u pogledu kvalifikacije, stručnog ispita, radnog iskustva, da bi mogli uspešno da primene zakon. Ovde se sada ide na jednu drugačiju podelu. Ona je možda malo arhaična, može da stvori zabunu, jedno su državni službenici, drugo su nameštenici. Možda i ova terminološka podela može da utiče nekako drugačije, neka podela mora da postoji, ali u suštini oni su svi državni službenici i državne službenike treba deliti na one koji primenjuju opšti upravni postupak, primenjuju zakone, rade na izvršavanju zakona i treba podeliti na one koji ne sprovode upravni postupak. U okviru toga ko ne sprovodi upravni postupak moguće su neke podele, ali ne ovako oštra i gruba podela: državni službenik – nameštenik, tim pre što kod državnog službenika mi imamo i ove položaje. Kasnije ću vam ispričati o tome da ste napravili veliku grešku. Kako je moguće postavljenje na osnovu konkursa? Na osnovu konkursa se neko bira ili imenuje, a uvek je postavljenje bez konkursa. Negodujte, ali to je tako. U našem rečniku reč "postavljenje" upravo ima takvo značenje. Pogledajte bilo koji naš propis, nigde se ne kaže da je raspisan konkurs da bi se postavio neko, nego u zakonu jasno stoji – raspisuje se konkurs za izbor ili za imenovanje, a ne konkurs za postavljenje. Kod postavljenja je sadržana autonomna volja onoga koji postavlja, da to može samostalno da radi prema svojim kriterijumima. Vi imate sad situaciju da skupština opštine bira, razrešava i postavlja, pa i kod "bira" i kod "imenuje" i kod "postavlja" ne sprovodi se konkurs, nego međustranačka matematika. I vi ste u koncipiranju Vlade išli po tom sistemu – nemoj mene iz DSS da pitaš, to drži G17 plus. Znači, amandman jeste značajan, ništa značajnije ne menja, može da se protumači i ovako i onako, ali smo ga namerno podneli da bismo potencirali ovu razliku za koju smatramo da treba da se zasniva na nečem drugom. Ko je ovlašćeno službeno lice organa uprave? Eto, tu se gleda. Ovlašćeno lice organa državne uprave je ovlašćeno da primenjuje Zakon o opštem upravnom postupku i materijalni propis, pa bez obzira da li ga on propisuje ili on to sve obradi, nacrt rešenja, pa dostavi rukovodiocu organa, odnosno ministru ili nekom drugom ko je takođe ovlašćen. Ovakva podela za nas je neprihvatljiva.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodin Balinovac.
Pre nego što krenemo u značenje pravno-tehničkih termina kao što su postavljenje, imenovanje, izbor itd, samo bih nešto da kažem, s obzirom na prirodu ovog amandmana, jer se njime na mala vrata osporava čitava koncepcija. Šta je to državni službenik? Državni službenik je lice koje je u posebnom javno-pravnom odnosu sa državom. Ta posebnost javno-pravnog odnosa proizlazi iz prirode države. Šta je nameštenik? Nameštenik je lice koje nije u javno-pravnom odnosu sa državom. Nameštenik je lice koje svuda može raditi poslove koje radi u državnoj upravi i drugim državnim organima. Kao što možete biti kafe-kuvarica u privatnoj firmi, tako možete biti kafe-kuvarica i u ministarstvu. Kao što možete biti pomoćni radnik u privatnoj firmi, tako možete biti u ministarstvu. Dakle, osnovna razlika između službenika i nameštenika jeste u prirodi njihovog vezivanja za državu i u posebnostima. Dok su poslovi koje rade nameštenici mogućni i u privatnom sektoru, oni poslovi koje rade državni službenici, po pravilu, gotovo su nemogući u privatnom sektoru. To dalje povlači razliku u njihovom pravnom položaju. Na državne službenike se primenjuje poseban režim, na nameštenike opšti režim o radnim odnosima, ako zakonom o državnim službenicima nije drugačije propisano. Amandman je imao za svrhu da jedno "ili" pretvori u "i". Mi smo državnim službenicima nazvali lica čije se radno mesto sastoji od poslova iz delokruga organa državne uprave, ne bi trebalo da bude spora šta to znači, ili sa poslovima koji su povezani sa delokrugom organa državne uprave, a tiču se opštih, pravnih, informatičkih, materijalno-finansijskih. Dakle, u pojam službenika ulaze, kako jedni tako i drugi, tako i inženjer informatike koji radi u Ministarstvu pravde, tako i pravnik koji radi u Ministarstvu pravde. Šta se predlaže predloženim amandmanom? Predlaže se da u pojam službenika uđu samo oni koji kumuliraju, spajaju i prvo i drugo svojstvo, pa bi, dosledno ovom primeru koji sam istakao, državni službenik mogao da bude samo pravnik koji je jednovremeno informatičar, samo pravnik koji se razume u finansije itd. Dakle, reč je o vrlo ozbiljnoj, moram reći, grešci u amandmanu, koja bi jako suzila broj državnih službenika. Rečeno je da bi trebalo napraviti razliku između državnih službenika koji su ovlašćeni za vođenje upravnog postupka i ostalih, da bi ovi trebalo da budu primarni, a ovi izgleda sekundarni. Pa, nije vođenje upravnog postupka jedini posao državne uprave. Postoje i drugi poslovi, kao što je izrada propisa, priprema propisa, vršenje upravnih radnji, nadzor itd. Dakle, praviti gradaciju među državnim službenicima na osnovu samo jednog bitnog, ali užeg posla državne uprave, prosto je nemoguće. Sada želim da skrenem pažnju na problem ovog amandmana. Kada bismo njega usvojili, i pored, najzad, neznatne razlike između tog "i" i "ili", jednostavno nama vrhunski pravnik u Ministarstvu pravde ne bi mogao da bude državni službenik ako se ne razume u informatičke tehnologije, ako ne vrši neke materijalno-finansijske, računovodstvene i administrativne poslove. Mi smo to razdvojili. To je sada sasvim jasno, tako da mislim da više spora ne bi trebalo da bude.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Stevanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o državnim službenicima. Član 6. kaže da se reč "delotvornost" zamenjuje rečju "blagovremenost". Naime, naslov ovog člana je – Odgovornost na radu. Znači, član 6. će da glasi: "Državni službenik odgovara za zakonitost, stručnost i blagovremenost svog rada", što znači da nije samo kozmetičke prirode, "delotvornost" se zamenjuje rečju "blagovremenost"; što znači da imamo veliki broj predmeta u ministarstvima i ostalim službama, pa nije slučajno da li će se rešiti u nekom kraćem ili dužem vremenskom periodu neki predmet, što znači da je tu, pored ostalih stručnosti, potrebna i blagovremenost da se taj predmet reši. Suočeni smo sa velikim gužvama i dugim čekanjima, tako da, ima tu i neljubaznosti osoblja po raznim službama ministarstva, što naravno da treba daleko veća kontrola i odgovornost po tom pitanju. Takođe smo puno zamerki imali na veliki broj zaposlenih. Malopre sam govorio, kada smo imali u pojedinostima zakon o državnoj upravi, imali smo direktora, pa zamenika direktora, pa nekoliko pomoćnika direktora. U ovom predlogu bih istakao i ovaj slučaj gde imamo: viši savetnik, samostalni savetnik, pa savetnik, pa mlađi savetnik. Znači, mnogo savetnika, a efikasnost rada se još ne primećuje u ovih nekoliko godina. Takođe, imamo i Narodnu kancelariju predsednika Republike, gde imamo jedan veliki broj birokratskih službenika, što je nedopustivo. U predlozima mnogih zakona koje smo imali do sada, takođe je veliki broj agencija. Tu je nagomilan veliki broj partijskih drugova. Kad pogledamo po svim ovim segmentima odgovornosti i blagovremenosti, takođe imamo i zakonitost, nepristrasnost i političku neutralnost. Ovo može da služi samo kao mrtvo slovo na papiru, što znači da je to u praksi neizvodljivo da bude politička neutralnost, kada se zna ko zapošljava te službenike i na koji način. Takođe, kada je u pitanju napredovanje u poslu, isto tako, zna se da tu ide favorizovanje partijskih drugova, nego nekih drugih koji su van političke opredeljenosti. Hoću da navedem jedan primer ponašanja naših službenika, kada su u pitanju ministarstva i kada su u pitanju druge službe. Znam lično nekoliko slučajeva. U jednom slučaju se desilo da je majka odvela ćerku u Italiju i taj gospodin koji je oštećen tražio je pomoć od Ministarstva inostranih poslova i gde još nije zakucao, prošlo je nekoliko godina od tada, a svoju ćerku još nije video. Ima još jedan slučaj gde je pre tri-četiri meseca majka odvela dva sina i ćerku u Poljsku i već tri i po meseca taj sugrađanin nije u mogućnosti da dođe do svoje dece, da se vidi sa njima. Znači, naše Ministarstvo inostranih poslova, Ambasada u Poljskoj nisu u mogućnosti da omoguće našem sugrađaninu da se što pre nađe sa svojom decom, pa makar uz kontrolu policije, ali je bitno da se naši sugrađani ispoštuju. Imaćemo uskoro predlog posrednika, medijatora, zaštitnika građana. Gospodo, uz ovoliku birokratiju i administraciju mislim da oni neće imati šta da rade. Hvala.
Hvala vama gospodine Stevanoviću. Za reč se javio prvo narodni poslanik Momir Marković, a potom ako ostane vremena, narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Markoviću.
Ostaće, gospodine predsedniče, vremena. Kratko ću, da pokušam da približim narodnim poslanicima i građanima Srbije delotvornost, blagovremenost i pitanje državnog službenika i nameštenika. Ako uzmemo, recimo, da je direktor NIS državni službenik, pa on namesti izvesnog Ivicu Miškova, onda je taj nameštenik, a on je da namesti poslove, recimo, oko uvoza i izvoza, papirološke poslove oko uvoza i izvoza euro-dizela. Dakle, papiri idu do granice i vraćaju se, a euro-dizel se proizvodi u rafineriji i odatle ide u Novakovićeve tankove, koji je, takođe, nameštenik, jer namešta poslove. Inače, ovoga je namestio Drakulić, mislim na Ivicu Miškova. Namestio ga je Drakulić Radoje svojevremeno kao dobrog činovnika, jer je to zaslužio, pa je onda Đorđe Ćuković, takođe nameštenik, doduše, Novakovićev, nije Drakulićev. Dok oni tako nameštaju jedan drugome posao, namestiše NIS da će građani Srbije, (a vidim juče u novinama obećavaju onima koji nisu podigli obveznice, misli se na vojsku, policiju, prosvetu itd.) dobiti obveznice. Neće ostati ništa od ovih nameštenika, kao hijene su se okupili oko NIS. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovaj amandman narodnog poslanika Stevanovića treba usvojiti i ugraditi u ovaj zakon.
Hvala vam najlepše, biće ugrađeno. Zalaganje je da bude ugrađen amandman, ovo je međusobna solidarnost. Izvolite, gospodine Krasiću.
To je član 6. koji reguliše odgovornost državnog službenika za rad. "Državni službenik odgovara za zakonitost, stručnost i delotvornost svog rada". Do sada u našoj praksi i teoriji reč "delotvornost" se ne upotrebljava, ali je sada neka novina otkao smo krenuli sa pojmovima poput dobre uprave, kao da postoji loša uprava. Mi promovišemo princip legaliteta, znači, pre svega insistiramo na zakonitosti. Sastavni deo te zakonitosti u daljem razgraničenju jeste i blagovremenost. Postoje oni poslovi gde je zakonom propisan rok u kome prvostepeni organ mora nešto da uradi, da donese rešenje, zaključak, nešto mora da radi. To je nešto što je merljivo. Kada se kaže – delotvornost, tu već postoji razmišljanje šta bi to moglo da bude. Verovatno se misli na efikasnost, verovatno se podrazumeva sa što manje sredstava i verovatno se potencira neki kvalitet. Ali, to je nemerljivo. To je individualna stvar, nemerljivo. Referent koji radi u prvostepenom organu može da bude izuzetno delotvoran, a da mu drugostepeni organ sve poništava. Ali, ako se kaže –blagovremenost, onda i drugostepeni organ može da ceni da li je bilo ćutanja administracije, da li je doneto i u kom roku, da li postoji apsolutna ili relativna bitna povreda postupka itd. Ovde se samo ubacuju neki pojmovi, termini koji u ovoj materiji ne znače ništa. U beletristici verovatno imaju neko svoje značenje. Moram da se vratim na ono što je malopre rečeno povodom člana 2. Taj stav 1. počinje rečenicom: "Državni službenik je lice čije se radno mesto sastoji od poslova iz delokruga organa". Znači, ovde je važno radno mesto i poslovi koje on obavlja. Razgraničenje se pravi u odnosu na drugo lice koje je u stavu 3. određeno kao nameštenik, koje ne radi poslove iz nadležnosti državnog organa, nego radi neke pomoćne poslove: kafe-kuvarica, bravar, vodoinstalater, portir, šofer, itd. Te onda ovo:..."ili s njima povezanih opštih", itd. – upravo mora da bude "i". Nema alternative. Uzet je ovde pogrešan primer oko informatičara i pravnika. Potpuno pogrešno shvaćeno. Mi imamo u organima uprave poslove koji nisu čisto upravni poslovi. Lica koja ne rade u upravnom postupku, ne primenjuju propise. Ali, njihov rad je neophodan za ona lica koja primenjuju upravni postupak. Tu je poenta. Imamo lica koja prave neke analize za ministarstvo da bi ministarstvo izašlo sa nekim novim programom, planom. To su, po definiciji, istraživački, mogu da budu opšti, mogu da budu informatički i drugi poslovi. Znači, nema "ili", nego "i". Oni se nabrajaju u kontinuitetu. Jer, ako bi se prihvatilo ovo što je rekao gospodin Balinovac, onda bi državni službenik bio samo onaj koji primenjuje propise i upravni postupak ili možda neko ko njemu pomaže. Ali, nije poenta u tome. Ovaj član ne glasi tako, nego on hoće da kaže da se tu pravi podela – na državne službenike koji rade neki posao koji je od važnosti za državni organ, i ne samo za upravni postupak, nego i za analizu propisa, praćenje stanja, zašto ne reći – pripremanje propisa itd. Državni službenik je i onaj koji radi u pisarnici. On jeste državni službenik. Vi ste sve to istumbali, vidim da je u pitanju tvrdoglavost, biće kako mi kažemo. Neka bude kako vi kažete. Oko ove delotvornosti, to je ono što DSS promoviše – delotvorno, valjano, vlasan. Dok novinari i publika to shvate, prođe voz. Dajte one termine i ona načela koja su poznata u upravnom pravu: zakonitost, efikasnost, zabrana diskriminacije, hitnost, blagovremenost, vezano za neke rokove. Sada imamo situaciju, to nije od danas, to je odavno, administracija i birokratija teraju nekim svojim putem. Čovek kompletira zahtev, sve je priložio od dokumentacije, ako je u pitanju neki skraćeni postupak, verovatno je rutinska stvar da se donese rešenje. Sada on čeka da se to prokrčka, pa da dođe stranka, pa da ga pita, pa da ovo i ono, pa da on to razjasni, ne po pravilima struke i po nalogu koji izvire iz zakona šta treba da se obezbedi i čime se šta dokazuje. Ne, on udara neku svoju tarifu, da se mi vidimo, da ti možda mene nisi prevario, možda ovo, možda ono. Gde se tu javila blagovremenost? Koliko ima predmeta gde se zahtevi krčkaju dva-tri meseca u nekoj fioci, gde neki referent ide malo na bolovanje, malo na odmor, malo ovamo, malo onamo i uvek, kao izgovor, koristi – stranka nije dostavila to i to. Da li si je pozvao, nisam, nego čekam da mi dođe Čim vidi da nema rešenja toliko i toliko ona će da dođe, i po vašim kriterijuma taj čovek može da bude delotvoran, ali po mojim on nije blagovremeno završio svoj posao. On ima tačno propisano šta treba da uradi i u kom roku. Ukoliko nije kompletirano on treba valjda u roku od dva tri dana, dok je dobio zahtev, da donose zaključak da nalaže da se kompletira predmet, a ne u 65. danu kada su istekli svi mogući rokovi i kada je trebalo da donese rešenje, e, onda se on setio – ovo nije kompletno, dostavite neku dokumentaciju. Vi to ne možete da pokrijete pojmom delotvornosti, jer ona za sada možda nešto znači, ali u upravi nije merljiva.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman, sa ispravkom, podneli su zajedno narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 139. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 6. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović zajedno su podneli amandman, sa ispravkom, kojim predlažu da se posle član 6. doda naslov i novi član 6a. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici s obzirom na to da će ovaj zakon, bar izvesno vreme, važiti dok SRS preuzme kormilo vlasti i upravljanja državom Srbijom, mi moramo da pokušamo bar amandmanima da ispravimo neke očite nepravilnosti i nelogičnosti u ovom zakonu, da bismo mogli da ga bar ta dva tri meseca primenjujemo dok novi zakon, adekvatniji i kvalitetniji ne budemo doneli. Narodni poslanik Darko Glišić podneo je amandman na član 10. ali prvo ću morati da ga pročitam: "Svi državni službenici su jednaki kad se odlučuje o napredovanju i nagrađivanju i ostvarivanju njihove pravne zaštite". Mi tražimo da član 10. glasi: "Svi državni službenici su jednaki kad se odlučuje o njihovim pravima iz rada i po osnovu rada". Dakle, pravo po osnovu rada je i napredovanje i nagrađivanje i sva druga prava koja proizlaze iz toga. Ovaj amandman na član 10. bi upriličio da stvarno taj član bude primenjiv i da se odnosi na sve državne službenike, jer ovako državnim službenicima, ako član 10. ostane ovakav, napredovanje i nagrađivanje neće zavisiti od njihovih rezultata rada nego od volje nadređenog, od volje šefa; ako se radi o ministarstvu, onda, od volje ministra, ako se radi o agenciji, onda, od direktora, ako se radi o bilo kojoj službi, onda, od rukovodilaca te službe koji može da odlučuje. Ovako se u širi kontekst stavlja mogućnost da neko zaradi nagradu, da bude nagrađen, da neko stekne svojim radom i iskustvom na napredovanje, da ga zasluži i da napreduje u poslu bez obzira od volje, a pogotovu od političke volje, voluntarizma onih koji se nalaze na vrhu i u situaciji su da mogu da odlučuju. Zato predlažem da ovaj amandman usvojimo i da bar ta prva dva-tri meseca vladavine SRS posle sledećih izbora učinimo ovim zakonom malo lakšim.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 14. Predloga zakona – Članstvo u sindikatu i udruženju, glasi: "Državni službenik ima pravo da bude član sindikata i profesionalnog udruženja i njihovih organa upravljanja". Mi predlažemo da taj član glasi: "Državni službenik može biti član sindikata ili njegovih organa upravljanja". Razlika je kod ovih profesionalnih udruženja. Zašto? Pa, državni službenik ima obavezu da se stalno usavršava i napreduje. To je njegov radni zadatak, kao što je radni zadatak svih drugih koji rade, lekara, prosvetnih radnika, svi se obrazuju tokom rada. E, sada, poučeni gorkim iskustvom sa Sorošem i nevladinim organizacijama i radnim udruženjima, a zašto ne reći i udruženjem sudija, tako valjda beše, a da znate, obavestite ministra Stojkovića, oni mu sada haraju u ovom Centru za medijaciju, muvaju tamo te sudije. Svašta, opet preko udruženja. U našoj praksi čim neko može da ostvari pravo na profesionalno udruživanje odmah krenu zloupotrebe. Znači, sindikalno organizovanje podrazumeva zaštitu materijalnih, ekonomskih i profesionalnih interesa neke grupe ljudi i oni u tom sindikatu mogu to da štite. Doduše, nisu baš svi državni službenici podobni za sindikalno udruživanje i to mora da se kaže, pa policija, pa vojska, pa druge institucije. Ali, omogućiti državnom službeniku da bude član nekog profesionalnog udruženja i da mu Nataša Kandić vodi to profesionalno udruženje, pa vi nemate onda upravu ljudi. Zašto sami sebe uništavate? Da državni službenik bude član nekog profesionalnog udruženja i da mu to udruženje vodi Sonja Biserko? Pa više nije Budimir Lončar ministar inostranih poslova pa da mu ona komanduje, kao što mu je komandovala godinama. Nemojte zbog nekih ispraznih navodnih standarda, ko zna odakle, da uništavate državnu strukturu. Na to niste ovlašćeni. Ako vam je mnogo više stalo do profesionalnog udruženja, nekog, neka napuste državnu službu, pa neka ide i neka bude u udruženju. Tako je Sonja Biserko napustila Ministarstvo inostranih poslova, otišla u Helsinški odbor. Zašto? Više prima. Kandić, bila u sindikatu, napustila ga, otišla za veće pare. Nemojte sada da ispadne da su one poštenije prema državi nego ovo što vi upisujete. Slažem se, sindikat je to što štiti njihove materijalne, ekonomske i profesionalne interese, a koje drugo profesionalno udruženje? Evo vidite, nas su napadali kada smo 1999. ili 2000. godine, nije ni bitno, razrešili sa mesta sudija Leposavu Karamarković, Zorana Ivoševića, onog Vučetića itd. Zašto? Zato što su napravili neko udruženje koje kod nas nije moglo da bude, promovisali nešto svoje, izigravali itd. Svi su nas napadali. Ovde je u Narodnoj skupštini pregažena odluka. Ona je stavljena van snage. Vraćeni su, pa im je napravljen spoj u radnom stažu, pa su se vratili na ona radna mesta i kako koja je vlast došla tako ih je otkačila sa tih mesta. Boško Ristić je, sa ovog mesta, rekao Leposavi Karamarković, ona je tamo negde gledala, u stvari nije ni gledala, jer je bilo vanredno stanje, da joj preporučuje da podnese ostavku i ona u 19,30, u Dnevniku, rekla – podnosim ostavku, pa je Nataša Mićić postavila onu Brkić, je l' tako beše. Zorana Ivoševića ste morali da oterate. Videli ste, ne može da se radi sa njim. Od Vučetića, kažite kakve koristi imamo od Ustavnog suda? Kakve koristi imamo od Ustavnog suda na čelu sa Vučetićem? Nikakve. Leposava Karamarković i sada hara. I ona sad pokušava, sa leve, desne strane, preko članova Visokog saveta pravosuđa da kreira kadrovsku politiku i da utiče na izbor i razrešenje sudija, i dan-danas. Imate ono udruženje, sada su se oni malo primirili, sada su krenuli u ovaj Centar za medijaciju. Tu dele pare, da vam odmah kažem. Kad potražite nekog od predsednika beogradskih sudova, gde je, u Centru za medijaciju. Osposobljavaju se – da sud rešava sporove između građana bez suđenja, uz posredovanja. Sada tu ide obrazovanje, pa smo imali, konkurisao za sudiju, vi ste ga, doduše, izabrali. Kaže, odakle? Ona je u udruženju pravnika, radi na edukaciji sudija. Ona koja nije sudija, edukuje sudije. Nemojte više da vređate državu. Neka nas neko optužuje da smo onakvi i onakvi, ali čuvajte to dostojanstvo. Kako državni službenik može da bude član nekog profesionalnog udruženja? Šta će on da primenjuje? Delotvorno će da primenjuje stavove profesionalnog udruženja, a ta delotvornost se ogleda u tome koliko je Soroš odvojio para. Zar vi mislite da je Sorošu stalo do Srbije i Srbije i Crne Gore i do nas ovde, da se mi razvijamo, da budemo onakvi kakvi treba da budemo i kakvi treba da budemo u krajnjem slučaju? Vi šaljete mečki na rupu naše ljude, sa posebnim odredbama zakona, a ovamo političar ne sme ni za živu glavu da se prihvati neke funkcije, katastrofa od njega. Ako hoće da bude zaštitnik građana morada napusti članstvo, jer čim si u stranci, ti si gori. Šta su profesionalna udruženja? Nevladine organizacije. Zar možete da zamislite neku organizaciju na čijem je čelu Vojin Dimitrijević, šta ta organizacija može da radi? Samo pakosti ovom narodu i ovoj struci. Ili Vodinelića. Vi sada terate državnog službenika da ide kod Vodinelića u njeno udruženje, ili onaj SOS telefon. Tu su socijalisti napravili grešku. Oni kažu, veliki je pritisak, dajte da napravimo SOS telefon. To je lepo funkcionisalo donekle. Odnekle kada je bilo problema sa prama, oni fuć međunarodnoj nevladinoj organizaciji, je li vi dajete pare, e, teramo vašu politiku. Nemojte državne službenike da terate mečki na rupu. Zašto? Vratiće se državi, državnoj strukturi, vlasti, kao bumerang, od čega će da puca glava. Nećete znati odakle šta duva. Neka tajnost mora da postoji u radu organa državne uprave. Nije valjda sve što ministarstvo priprema toliko javno, da pre nego što ministar pogleda papir koji su mu pripremili službenici, već CNN objavljuje. A kako to ide? Pa tako ide. Ili u ministarstvu veliki stručnjaci, pa sada oni pišu knjige, oni prenose svoje iskustvo. To je u ministarstvu kod Lalovića ona Ljiljana, koja je falsifikovala izbore, glasanje iz Soluna, valjda tako beše, iz Bodruma. Ona piše knjige kako da se primeni propis. Radila zakon, pa sada piše knjige kako treba da se primeni propis. Nemojte to da radite. Onaj ko želi da bude državni službenik, on mora da zna da je u pogledu nekih prava ograničen u odnosu na svog kolegu koji ne radi u državnoj službi. Ekonomista koji radi u privatnoj firmi ili u nekoj državnoj firmi, može biti član nekog profesionalnog udruženja itd. Ali, ekonomista koji radi u državnoj službi, ne može, pogotovo ako se to finansira iz inostranstva, gde nema ništa od države. Ne teram vas da se vraćate na period 1953. godine kada je državni službenik, da bi sklopio brak, morao da piše zahtev, pa da mu država odobri da li da se oženi sa NN osobom. Ne tražim to od vas. Taman posla. Oko profesionalnih udruženja vama je jasno ko to finansira i zašto finansira. Zapamtite, ukoliko ne prihvatite ovo, imaćete stvarno veliku igranku u Vladi. Ima da se prozivate međusobno, kako je to moguće, zašto je to moguće. Malopre je bio Dinkić, pa se hvali, kako su mu papire doneli neki iz jednog ministarstva i iz neke druge firme, i iz neke treće. Hvali se. Pazite, kada država nema svoj mehanizam, onda se neki državni službenik hvali time kako je na neki način došao do nekog papira. Opasno je. Nemojte da omogućavate ta profesionalna udruženja, da terate ljude da idu u profesionalna udruženja. Znam da je nekoliko godina prosto proces, jesi li član tog udruženja, jesi. Ti si ekspert, daj da te primimo da radiš u državnoj službi. To je prava manija. Onda čitate njihove biografije. Kaže, stručnjak za norveški jezik, švedski, pohađao dva kursa, jedan dve nedelje, drugi tri nedelje, pohađao u Segedinu, pohađao ovamo, pohađao onamo. Nemojte ljudi to da radite. Državni službenici treba da se drže zakona, da primenjuju zakon, da postupaju u skladu sa zakonom, da se obrazuju na način kako se menjaju i naši propisi, da se edukuju. Manite ta profesionalna udruženja. Pošaljite državnog službenika da savlada neki kurs. Država je u mogućnosti da plati, ali bežite od tih profesionalnih udruženja, tim pre, da bi se obezbedile finansije za one ljude koji su organizatori tog profesionalnog udruženja. Ne pričam o svim ljudima u profesionalnom udruženju, nego o četvorici-petorici koji su na vrhu, koji učestvuju u pregovorima, koji navlače sredstva. On je mnogo sposoban, kaže, obezbedio je sredstva da naše udruženje posluje. Znate, sir je za džabe, samo u mišolovci.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Vidite, kad Vlada nema kriterijume za usvajanje amandmana, šta se dešava. Kada je 30. juna Vlada usvajala ove amandmane, i ako pogledate i vidite šta je usvojeno onda će vam biti jasno da zaista nema nikakvog kriterijuma, ali su se u Vladi prešli, usvojili su amandmane nekih poslanika, za koje nisu znali da će danas kad govorimo o amandmanima biti opozicija, teška opozicija. Grdna greška Vlade, ali šta da radimo. Član 18. Predloga zakona o državnim službenicima kaže: "Državni službenik dužan je da prihvati radno mesto u istom ili drugom državnom organu na koje je prema odredbama ovog zakona trajno ili privremeno premešten". Mi u SRS mislimo da ovakav član ne može da opstane u ovom predlogu zakona, odnosno sutra u zakonu, već da treba da glasi: "Državni službenik dužan je da prihvati radno mesto u istom državnom organu, a drugom državnom organu na koje je prema odredbama ovog zakona trajno ili privremeno premešten, uz svoju saglasnost". Dozvolićete da je ovakva formulacija ovako preuređenog člana nešto što bi moralo da se prihvati, što je u interesu i radi zaštite državnih službenika od mogućih zloupotreba njihovih neposrednih rukovodilaca prilikom premeštanja u toku rada. Kada je govoreno o ovom predlogu zakona u načelnoj raspravi, onda se čulo i od poslanika koji će glasati za ovaj zakon, a i gospodin Balinovac je to naglašavao, kakoovaj veoma vodi računa o državnim službenicima, maltene donosi se zbog državnih službenika, a evo odmah član 18. demantuje takve tvrdnje i takve stavove. Kada se ne bi prihvatio amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela, onda bi zaista državni službenici bili prepušteni na milost i nemilost svojim neposrednim rukovodiocima. Ovo je, takođe, u suprotnosti, mislim na predloženi tekst, sa onim što se danas ovde pričalo, kada smo malopre govorili o zakonu o državnoj upravi. Šta ste uradili? U onom zakonu ste zaštitili svoje pomoćnike i ostala postavljena lica. Njima ste obezbedili mir i narednih pet godina, da ih niko ne dira, kada ih ispostavljate, kada ovaj zakon stupi na snagu, a državne službenike, koji nemaju takvu zaštitu, ostavljate na milost i nemilost tim funkcionerima, koje ovim prethodnim zakonom ostavljate nedodirljivim. Državni službenik mora da strahuje da li će taj rukovodilac da ga premesti u drugi organ, da li će da ga premesti u okviru postojećeg organa. Naravno, otvara se mogućnost zloupotreba i mogućnost da neko nekome može da smeta ili politički ili lično ili jednostavno ne želi, neko je revnostan, službenik u pravom smislu reči profesionalac, on će da smeta nekom funkcioneru koji bi da radi nešto ispod žita i onda će on bez njegove saglasnosti da ga premesti ne samo u okviru tog postojećeg organa, nego u dogovoru sa svojim kolegom u sasvim neki treći organ. Mislili smo da to ne može tako da opstane i da državni službenik mora da bude zaštićen od zloupotreba. Naravno, državni službenik mora da poštuje zakon, mora da radi u skladu sa zakonom, ali postoji disciplinska odgovornost ako se eventualno ogreši o službu i o zakon, ali nikako ne sme da bude prepušten na milost i nemilost nekom državnom funkcioneru. Vlada je odbila ovaj amandman, ali ću malo da se pozabavim obrazloženjem Vlade Republike Srbije. Zaista, sve češće su Vladina obrazloženja potpuno nebulozna. Opet ponavljam ono što sam danas rekla, nedopustivo je da se Vlada ovakvim svojim obrazloženjima obraća narodnim poslanicima. Narodni poslanici su dovoljno pametni da protumače ono što Vlada kaže, dovoljno pametni, jer su nas ovde birali građani Srbije i Vlada nema pravo da vređa inteligenciju ni narodnih poslanika, ni građana Srbije koji su nas doveli u ovaj parlament. Dakle, Vlada kaže da ne prihvata ovaj amandman. Dalje kaže: "Celina formulacije amandmana sadrži protivrečnost" – netačna. Naime, ako je državni službenik dužan da prihvati radno mesto u istom državnom organu na koje dolazi premeštajem, jer o premeštaju je reč u ovom članu, nije moguće da je za premeštaj potrebna saglasnost državnog službenika. Očekivala sam od Vlade, ako ne prihvati moj amandman, da mi kaže zbog čega ga ne prihvata, a ne da mi kaže da nije moguće da je za premeštaj potrebna saglasnost državnog službenika. Gospodine Balinovac, zbog čega nije moguće? Meni je jasno iz vašeg Predloga da vi mislite da nije moguće, ali hoću da nam se objasni zbog čega nije moguće, a ne da se prepiše, samo drugim redom reči ovo što je napisano u članu 18. Dalje se kaže: "Dužnost da se nešto čini ili ne čini isključuje bilo kakvu saglasnost državnog službenika". Ovo je stvarno neka visokoumna rečenica, koju ne znam da li neko razume. Moguće je i drukčije tumačenje, kaže Vlada – da se saglasnost državnog službenika traži samo kada se državni službenik trajno ili privremeno premešta iz jednog u drugi državni organ. Dalje Vlada opet kaže jednu laž: "Međutim, državni službenik nikada se trajno ne premešta u drugi državni organ" – ovo jednostavno nije tačno. Postoji član 89, koji to reguliše 93, 94. Predloga koji to reguliše i poslanici SRS intervenisali su na svaki od ovih članova na isti način, sa ciljem da se zaštite državni službenici i da se maksimalno onemogući zloupotreba državnih funkcionera u odnosu na državne službenike. Ide jedan stav vladinog obrazloženja, molim vas da ovo pratite ako možete, jer sam se prekrstila kada sam ovo pročitala: "Nezavisno od mogućeg tumačenja amandmana, razlog zbog koga se za premeštaj zbog potrebe rada ne traži saglasnost državnog službenika ogleda se u tome što je premeštaj zbog potrebe rada – bilo u isti bilo i drugi državni organ – moguć jedino na radno mesto čiji se poslovi rade u istom zvanju kao poslovi radnog mesta s koga se državni službenik premešta i za koje državni službenik ispunjava sve uslove". Vidim krste se i druge kolege dok ovo slušaju, a to zaista i jeste za takvu reakciju. Gospodine Balinovac, kažite ovima u Vladi što su ovo pisali da ne mogu nas da fasciniraju dugačkim rečenicama sa nekim takvim nesvakodnevnim izrazima i da sada mislimo – Bože, šta nam pametno reče ova vlada. Znamo mi odlično svaki od ovih izraza i znamo da tumačimo i analiziramo rečenice. Zaista je krajnje vreme da se Vlada Republike Srbije prema narodnim poslanicima ophodi sa dužnim poštovanjem. Možete da ne prihvatite naše amandmane, ali ste u obavezi da kažete zbog čega ih ne prihvatate, ne samo zato što smo mi i 30. juna i danas opozicija, a da vi 30. juna prihvatite neke amandmane poslanika koji su danas opozicija pa se sada kajete. Dakle, mi smo opozicija i onda i sada, ali nećemo dugo biti, ali dok to jesmo, insistiramo da uvažavate poslaničku grupu koja ima 81 narodnog poslanika i da ste dužni da nam kažete zbog čega bilo koji od naših amandmana Vlada nije prihvatila, a ne da nam kao ovde kažete "iz istog razloga koji stoji u članu". Ne prihvatate zato što ne možete da prihvatite. Ovo je zaista vrlo interesantno. Dalje kažete: "Povrh svega, državni službenik je zaštićen pravom žalbe na rešenje o premeštaju koje podnosi žalbenoj komisiji i pravom na upravni spor protiv drugostepenog rešenja žalbene komisije". Nemojte gospodo iz Vlade da se ismejavate ni sa narodnim poslanicima ni sa državnim službenicima. Lepo vam kažemo da prihvatite ovaj amandman i da državni službenik sam odlučuje da li će da ide, ako ispunjava uslove, u drugi organ. U okviru postojećeg organa može da se raspoređuje onako kako potrebe tog organa dozvoljavaju, ali nemojte ljude da upućujete na drugostepenu žalbenu komisiju, upravni spor. Naravno, i to ostaje kao varijanta ako je državni službenik nezadovoljan odlukom nadležnog organa. Kažete da je državni službenik zaštićen pravom žalbe na rešenje koje podnosi žalbenoj komisiji. Prvo, ko je ta žalbena komisija? Žalbena je, ako vi kao ministar premestite nekog državnog službenika u neki drugi organ, vi formirate tu žalbenu komisiju i taj državni službenik se žali toj vašoj komisiji, potpuno ubeđen da će ta komisija uvažiti njegove razloge, a ne vaše, s obzirom na to da ste ih vi formirali. Ako ne bude zadovoljan odlukom te komisije kažete da može da ide u upravni spor protiv drugostepenog rešenja. Naravno da može, to pravo niko ne može oduzeti zaposlenom, ali isto tako znate koliki je dug put od tog prvostepenog rešenja do pravosnažne sudske odluke. I po pet godina traje. Pitam vas, šta će biti sa nekim ko se tuži pet godina da bi dokazao da je bio u pravu, i dokaže da je bio u pravu – kako da mu se nadoknadi tih izgubljenih pet godina? Čak i da mu se isplati naknada, a još gore da mu onaj poslodavac, po onom Lalovićevom zakonu, kaže – neću da se vratiš daću ti duplu naknadu. Znate, nije samo ovaj zakon taj koji reguliše tu materiju. Mora mnogo zakona da se pročita i mnogo zakona da se objasni građanima Srbije koliko ova Vlada ne vodi računa ni o jednom segmentu društva, ni o jednoj kategoriji građana, pa kada ne vodite računa o državnim službenicima koji vam rade sve ovo, državni službenici vam ovo prevode, pišu, smišljaju, sve rade za vas i o njima ne vodite računa, šta onda može da očekuje neko ko nije u takvom odnosu sa Vladom Republike Srbije? Dakle, član 18. predloženog zakona o državnim službenicima mora da se promeni na način kako sam u ime poslaničke grupe SRS predložila. Ukoliko vam je stalo da zaista uradite nešto u interesu tih državnih službenika, u koncept zakona vam ne dira, u politiku vladinu u primeni ovog zakona ne dira, dakle, samo hoćemo pravnu sigurnost i hoćemo da zaštitimo ovu kategoriju građana Srbije od mogućih zloupotreba. Ne znam čega Vlada tu treba da se plaši. Ako vam je namera da zaista ne zloupotrebljavate funkcije, da zaista imate zdrav odnos prema državnim službenicima, tim pre nemate razloga da se plašite ovakvog amandmana. Ako verujete sebi, onda zbog nekog kome možda dovoljno ne verujete, dakle, gospodine Balinovac prihvatite ovaj amandman ili vi kolege u danu za glasanje vodite računa. Većina, odnosno jedan broj ovde prisutnih i oni koji nisu prisutni jesu bili državni službenici i opet će biti državni službenici, ima ih i kojima miruje staž u državnim službama, pa vas pitam – kada se vratite kao bivši narodni poslanici, pa vas tamo zatekne neki ministar iz neke druge partije, ne onaj koji vas je predložio da budete ovde na poslaničkoj listi i kasnije poslanik, šta takav budući, odnosno službenik kojem miruje radni staž, šta može da očekuje kada se vrati u neko ministarstvo na čelu sa ministrom koji nije iz njegove stranke. Valjda moramo da štitimo ljude koji se bave politikom, a moramo da štitimo, svakako, svakog građanina i svakog zaposlenog u ministarstvu i ne smemo da dozvolimo da zakonom omogućavamo ministrima i drugim vladinim funkcionerima da se ponašaju kao da im je država njihova prćija.
Reč ima gospodin Balinovac.
Vlada je prihvatala amandmane rukovodeći se mišljenjem da li se njima popravlja zakon ili ne popravlja, pri tome ne nameravajući da anticipira ko je opozicija, kada, zašto i kako, niti se kajući što je prihvatila one amandmane koji su opravdani. Dakle, amandman koji je predložen ja ću pročitati, ali prethodno treba da vam kažem jednu stvar. Državni službenik radi na radnom mestu u organu A i može biti premešten unutar tog organa ili biti premešten u drugi organ, u organ B. Pogledajmo kako amandman glasi: "Državni službenik dužan je da prihvati radno mesto u istom državnom organu, a drugom državnom organu na koje je prema odredbama ovog zakona trajno ili privremeno premešten, uz svoju saglasnost". Kada čitate taj amandman ne znate na šta se saglasnost odnosi, da li se saglasnost odnosi na premeštaj u drugi organ ili se odnosi na premeštaj u sopstveni organ. Drugo, zakon ne predviđa mogućnost trajnog premeštaja, zbog potrebe rada, u drugi organ. Nasuprot onome što je govornik pre mene rekao zakon je potpuno jasan. U članu 89. kaže: "Državni službenik može, zbog potrebe rada, da bude trajno ili privremeno premešten na drugo odgovarajuće radno mesto u istom državnom organu ili privremeno premešten u drugi organ". Dakle, državni službenik ne može trajno da bude premešten u drugi državni organ i to što ne može da bude trajno premešten u drugi državni organ je prosto kompromitovalo, pored ostalog, sadržinu amandmana. No, u članu 93. (tačka 4. – Privremeni premeštaj u drugi organ), kaže: "Državni službenik može da bude privremeno premešten na odgovarajuće radno mesto". Nema nikakve nedoumice da premeštaj u drugi državni organ može biti samo privremen, nasuprot onome što piše u amandmanu i nasuprot onome što smo čuli od predstavnika predlagača amandmana. Ostaje samo da se vidi kakav je položaj tog državnog službenika koji je privremeno premešten u drugi organ. On najpre, zadržava radno mesto u organu iz koga je premešten u drugi organ. To zakon kaže – sva prava iz radnog odnosa državni službenik ostvaruje u državnom organu iz koga je premešten. On može biti premešten samo na radno mesto koje odgovara njegovom rangu, njegovom znanju, tako da taj privremeni, nikako trajni premeštaj, u sebi nema nikakve elemente degradacije službenika. On se jednostavno premešta na isto radno mesto ili slično radno mesto, na kome je radio u svom državnom organu. Premešta se ako je u drugom državnom organu stanje nužde tj. ako se tako poveća obim poslova da ga broj državnih službenika u tom drugom državnom organu ne može izvršiti. Prema tome, ovde imamo jedan javni interes, potrebu da se zadovolji rad jednog državnog organa i interes državnog službenika. Između te dve kategorije postignut je kompromis na sledeći način: nije potrebna saglasnost državnog službenika za premeštaj u taj državni organ čiji interes treba zadovoljiti, ali državni službenik se može rasporediti samo na radno mesto koje odgovara njegovoj stručnoj spremi i njegovim sposobnostima, dakle, na radno mesto na kojem je radio i u prethodnom organu. Taj premeštaj može biti privremen, ne može biti trajan. Sva prava iz rada, uključujući i platu, ostvaruje u svom državnom organu u kome je pre privremenog premeštaja radio i ima pravo da se po isteku tog privremenog premeštaja vrati na isto radno mesto u svom državnom organu na kome je radio. Dakle, prosto tako se mire interesi državnog službenika za pravnom sigurnošću i interesi da svaki državni organ u uslovima povećanog obima rada i stanja nužde radi i obavlja svoju funkciju, a interes da državni organ radi nije nikakav poseban interes državnog organa, nego je to u principu u interesu građana. Državni službenik ima pravo žalbe na rešenje o privremenom premeštaju u drugi državni organ žalbenoj komisiji, ali tu žalbenu komisiju ne formira rukovodilac koji ga je premestio. Tu žalbenu komisiju, kako član 149. Predloga zakona kaže, imenuje Vlada među diplomiranim pravnicima sa najmanje pet godina radnog iskustva u pravnoj struci, na predlog rukovodioca službe za upravljanje kadrovima. Dakle, postoji jedna žalbena komisija Vlade kao vladino telo, a ne kao privatno telo funkcionera koje bi odlučivalo o toj žalbi. Prema tome, ni ta tvrdnja da o službenikovoj žalbi odlučuje neko koga oktroiše funkcioner, nije tačno. Ne, odlučuje žalbena komisija Vlade kao stalno telo koje se bira sa mandatom od pet godina, takođe.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, replika.
Replika, zato što je gospodin Balinovac pokušao da se našali sa mnom i sa našom poslaničkom grupom, a to je, naravno, nedopustivo i sa velikim brojem građana Srbije koji za nas glasaju. Gospodine Balinovac, niti smo nepismeni, niti smo glupi i molim vas, ako pokušavate da nas u nešto ubedite onda probajte da to bude argumentima. U članu 89. – "Državni službenik može, zbog potrebe rada, da bude trajno ili privremeno premešten na drugo odgovarajuće radno mesto u istom državnom organu ili privremeno premešten u drugi državni organ". Rekli smo i tražili smo da to bude uz njegovu saglasnost. Zašto? Zbog člana 93. – "Državni službenik može da bude privremeno premešten na odgovarajuće radno mesto u drugi državni organ u kome je povećan obim posla, a sva prava iz radnog odnosa ostvaruje u državnom organu iz koga je premešten". Kada je povećan obim posla, u kom organu je povećan obim posla, ko će to da ceni? Je l' i to neće da radi taj državni funkcioner, odnosno ministar? Govorila sam o mogućoj zloupotrebi, upravo iz tog razloga da ministar koji ima nameru da ne radi po zakonu i koji zna da ne radi po zakonu, ne želi blizu sebe državnog službenika koji zna zakon i koji vidi da ministar radi suprotno zakonu. Takav ministar u svako doba može da se dogovori sa onim drugim ministrom da je tamo povećan obim posla i da skloni onoga ko bi mogao brzo da ga strpa iza brave. U sledećem stavu kažete: "Privremeni premeštaj u drugi državni organ traje najduže šest meseci, a izuzetno može da bude produženo za još šest meseci". Koliko puta, gospodine Balinovac, po šest meseci, dodatno šest meseci? Dakle, jedanput će tog službenika koga ne želi da vidi ministar da prebaci šest meseci u drugo ministarstvo, pa produži još za šest meseci, pa je to godinu dana, pa čim se ovaj vrati, on će da ga pozajmi trećem kolegi na još šest meseci, pa još produženo šest meseci. Zaista ne vidim zašto se plašite ovog amandmanskog rešenja koje, ponavljam, ne dira u suštinu i u koncept vladinog viđenja državne uprave, ali ako ova vlada ima nameru, bar u onom jednom segmentu koji je još ostao pošten, da radi i nastavi tako da radi, onda nemojte zbog onih vaših ministara koji su kriminalci da dovodite u situaciju da državni službenici koji su se našli u tom ministarstvu strahuju, ako slučajno negde nešto šušnu ili kažu o tom ministru, da će da lete u neko drugo ministarstvo, u neki drugi organ koji im se ne dopada. Vezano za ovu komisiju. Kad sam rekla da komisiju formira taj visoki državni funkcioner – ministar, vi ste mi sad rekli da to ne radi ministar, nego da tu drugostepenu komisiju formira vlada. Pa, ko čini vladu nego ministri. Naravno, ministri se dogovaraju koja će to njihova poverljiva komisija da rešava u drugom stepenu, po prigovorima državnih službenika. Ko će to da uradi za vladu nego ministri. Dakle, nemojte na ovakav način da se igrate sa nama i nemojte da mi objašnjavate da komisiju, Bože moj, ne formiraju ministri nego formira vlada. Nije šija nego vrat.
Reč ima gospodin Balinovac.
Sve i da su razlozi za prihvatanje amandmana osnovani, ne možemo ga prihvatiti, jer u njemu stoji da službenik može u drugom državnom organu biti premešten trajno ili privremeno. Samo pitam, pokažite odredbu zakona, navedite je, citirajte je, prema kojoj državni službenik može biti trajno premešten u drugi organ. Izvolite, pozivam vas javno. Što se tiče žalbene komisije, treba pročitati celinu odredaba. Žalbena komisija ima najmanje pet članova, imenuje je vlada među stručnjacima, na pet godina, ponovo tako da njen mandat bude duži od mandata vlade. Član žalbene komisije je zaštićen time što zakon striktno propisuje razloge za njegovo razrešenje. On može biti razrešen ako nesavesno vrši svoje dužnosti, bude osuđen na kaznu zatvora itd. I protiv tog rešenja o razrešenju, on ima pravo na upravni spor. Prema tome, ako postoji u pravu i u pravnom poretku mogućnost da nekoga zaštitite od uticaja, onda je to što je u ovom zakonu učinjeno sa žalbenom komisijom. Preko toga pravo ne može. Ne postoji pravni način, ne postoji pravni put. Postoji još nešto što treba imati u vidu, da vlada donosi kadrovski plan. U tom kadrovskom planu se prikazuje i broj službenika čiji se prijem u radni odnos na određeno vreme planira zbog mogućeg povećanja obima posla. Dakle, ako se obim posla poveća tako da nije moguće da ga zadovoljite sa prijemom ljudi na određeno radno vreme, tek onda dolazi u obzir ovaj premeštaj, ali za taj premeštaj morate i te kako da pružite objašnjenje. Prema tome, Vlada je spremna da prihvati ovaj amandman onog trenutka kada nam bude pokazano gde je to moguć trajni premeštaj državnog službenika u drugi državni organ, tačnije kada nam bude citiran takav član.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na član 21. Predloga zakona o državnim službenicima, tako što sam predložio da se u članu 21. stav 1. Predloga zakona reči "se povinuje" zamenjuju rečima "postupi po". Da vas podsetim, ovaj član reguliše odnos rukovodioca sa državnim službenicima. Pravna norma, kao esencijalni deo svakog člana i svakog zakona, mora biti jasna i precizna, a jezik norme mora biti adekvatan materiji koju obrađuje. Gospodo iz ministarstva, smatram da su reči "postupi po", koje sam predložio ovim amandmanom, adekvatnije radnom zakonodavstvu od reči "se povinuje" i zato treba ovaj moj amandman usvojiti. Reči "povinovati se" može imati više značenja i onako kako je upotrebljeno u ovom zakonu neće obavezivati nikoga. Ili imate loše prevodioce vaših nalogodavaca ili imate loše pravnike, treće nema. Predlažem da ovaj moj amandman usvojite.
Da li još neko želi reč? Da. Narodni poslanik Zoran Krasić.
Opet je problem ne samo u terminu, šta to znači "dužan je da se povinuje"? Dužan je da postupi, dužan je da izvrši, a "dužan je da se povinuje", to je, otprilike, kao da ste rekli "dužan je da savije glavu i da radi ono što ga je snašlo". U kom kontekstu je to rečeno "rad u radnoj grupi". – "Državni službenik je dužan da se povinuje pismenom nalogu kojim ga rukovodilac određuje za rad u radnoj grupi u svom ili drugom državnom organu". Dužan je da prihvati, dužan je da postupi, to spada u njegove radne dužnosti. Ako je njegova radna dužnost, onda je on dužan. Ova reč "povinovati" je stvarno neprihvatljiva, jer verovatno vi imate neko drugo značenje za to. Sasvim je dovoljno ono što ste naveli u članu 17. U članu 17. ste lepo napisali da je,dužan da postupi po nalogu. Ukoliko smatra da se od njega traži da uradi nešto suprotno propisu, dužan je da obavesti svog rukovodioca, a rukovodilac je dužan, ukoliko insistira na tome, da mu to pismeno naredi, on je dužan da postupi i na taj način isključuje svoju odgovornost. To je i do sada bilo. Ovo "povinovanje" u radnoj grupi, stičem utisak, kao da radnu grupu tretirate kao nešto što je neredovno, nešto što je strano, pa onda treba da se povinuje. Na radnom mestu zaposleni ispunjava svoje radne obaveze i radne dužnosti. On ne treba ničemu da se povinuje, nego da ispunjava ono što je navedeno u aktu o sistematizaciji da je delokrug njegovog posla, a ako se radi o nekom pismenom nalogu ili pismenom naređenju, onda taj nalog sadrži šta treba da se uradi, tako da reč "povinovati" ništa ne znači. Gospodine predsedavajući, ovo je uvredljivo, većina poslanika vlasti radi do 18,00 sati. Ljudi su lepo otišli kući. Mi koji smo podneli amandmane treba sami sa sobom da razgovaramo ovde. Svaka čast vama koji ste još u sali. U toku je prenos neke utakmice, verovatno to ljudi gledaju, formalno-pravno može da postoji prenos, ali nije to taj prenos. Mi možemo da izdržimo, nije problem, ali se postavlja pitanje koja je svrha radnog vremena, što reče jedan od poslanika, kada se donosio Poslovnik, verovatno je predsedniku Markoviću nešto uskraćeno. Iz G17 nema nikoga. (Velimir Simonović, sa mesta: Gde su vaši? Koliko vas ima?) Naši poslanici, koji su zaduženi, su tu. Ima nas dva puta više nego vas.
Gospodine Krasiću, upoznati ste sa Poslovnikom. Znate da se radni kvorum ustanovljava u 10,00 ili 11,00 sati, kako je danas bilo. To su pravila ponašanja u ovom parlamentu. Kasnije poslanik može da se ponaša kako hoće.
Vi mene, gospodine predsedavajući, niste shvatili. Ne osporavam Poslovnik, ne pozivam se na kršenje Poslovnika. Ukazujem samo na nešto što je činjenica. Ta činjenica obesmišljuje rad. Nastavak ove sednice je obesmišljen ukoliko nas 15, 20 iz SRS treba da sedimo ovde, da obrazlažemo, da nas posmatra pet-šest poslanika iz DSS, a ovi drugi su napustili Skupštinu i otišli da gledaju prenos odbojkaške utakmice. Zašto? Zato što smatraju da je radno vreme do 18,00 časova. Oni ni do 18,00 nisu bili u obavezi po Poslovniku, vezano za kvorum, ali su nalazili za shodno da treba da budu prisutni, jer je radno vreme do 18,00 časova. Ljudi su napustili, ostalo je još sedam-osam poslanika iz DSS i dvadesetak radikala. O čemu sada ovde treba da razgovaramo, koga ubeđujemo? Da ubedimo ovih osam poslanika? Predlažem da iskoristite vaše ovlašćenje da jednostavno odredite da se sednica nastavi sutra u 10,00 sati, jer ovo nema nikakvog smisla. To što sam vam rekao ne znači da ćemo demonstrativno da napustimo, nećemo. Podneli smo amandmane i želimo to da obrazložimo, ali gubi svaki smisao i svrhu svaki dalji rad.
Gospodine Krasiću, iz vaše stranke ima nešto više od 10 poslanika. Nemojte drugima da zamerate, a sami niste prisutni ovde. Reč ima gospodin Balinovac.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Hteo bih da pružim jedno objašnjenje koje se tiče amandmana na član 21. Objašnjenje se naslanja na ovo što je govorio poštovani kolega i poslanik Krasić. Da objasnim šta se zapravo dogodilo. Naime, na taj član 21. amandman su podneli Ljiljana Nestorović, Meho Omerović i Božidar Koprivica. Jedni su, iz tadašnje poslaničke grupe Socijaldemokratije, a drugi iz SRS. Suština oba amandmana je ista. Kada smo mi u Vladi razmišljali koji amandman da prihvatimo, jednostavno smo se odlučili na vremensko podnošenje amandmana. Najpre je amandman podnela Ljiljana Nestorović, zajedno sa Mehom Omerovićem, pa tek onda Božidar Koprivica. Smatrali smo da je pravično da prihvatimo njihov amandman, a da, uz izvinjenje, ne prihvatimo amandman gospodina Koprivice baš zbog toga što kasni i mislim da je ovo rešenje pravično. Inače, slažemo se sa kritikama koje je izneo gospodin Krasić vezano za reč "povinovati".
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Balinovac, da je u pravu bio kolega Krasić malopre kada je konstatovao da u sali ima osam poslanika iz vladajuće strukture i da je to bruka i sramota za srpski Parlament, potvrđuje i činjenica da je i dalje ista takva situacija; osipa se polako i tih osmoro, ostaće ih pet-šest. Ćirkoviću, vas niko ne primećuje, vi čitate knjigu, verovatno Sidni Šeldon, ne znam šta vam je ispred klupe. U svakom slučaju želim da vam kažem da je odgovornost SRS, iako je takav odnos vladajuće strukture, prema ovom zakonu i prema svim zakonskim predlozima veoma velika. Moram da se zahvalim, pre svega, kolegama Krasiću, Markoviću i koleginici Radeti što su u mom odsustvu danas pre podne obrazlagali amandmane koje sam podnela na zakon o državnoj upravi. Iz Skupštine grada Kragujevca, koja je od jutros zasedala, koja ima nameru da donese za grad Kragujevac pogubne i skandalozne odluke na predlog gradonačelnika Veroljuba Stevanovića, direktno sam došla u Skupštinu Srbije. Poslanici koji se švrćkaju po gradu, po Knez Mihailovoj, neke sam srela, pošto sam prelazila ovu čuvenu Čedinu zebru, još u 17,00 sati, kada sam ulazila u zgradu, niti žele, niti imaju nameru da čuju ono što iznose srpski radikali, kao svoju veliku zamerku na predloženi tekst zakona. Ova formulacija, koju je dao gospodin Balinovac kao predlagač, odnosno Vlada, u članu 21. i predlog gospodina Božidara Koprivice je nešto što je najpre trebalo da uzmete u razmatranje. Kada vi ili neki predstavnik Vlade kažete:ranije je bio amandman nekog drugog poslanika, pa smo mi prihvatili to, ili se vrlo često drzne neki od ministara, pa kaže, pa – prihvaćen je taj amandman, ne možemo baš. Šta to nas briga? Postojaće ovde taj čuveni dan za glasanje, odrediće se vreme i u tom danu za glasanje sve je moguće. Vi jednom za svagda morate da naučite šta je Narodna skupština. U našim rukama je to suvereno pravo da odlučujemo da li će tekst zakona da izgleda ovako ili onako. Sećate se slučaja Lalovića i naše dobre namere da promenimo Zakon o radu, iako on nije očekivao u martu mesecu se desilo da budu usvojeni neki amandmani za koje on nije ni sanjao da će biti. Tako da Skupština većinom koja se formiramože sve. Naravno, ovaj amandman nije u suštinskom smislu taj koji će da promeni zakon koji je pred nama, o državnim službenicima, ali ta formulacija je primerenija i našem srpskom jeziku i onome što smo mi i što treba da budu državni službenici. Ako kažete u predloženom članu 21. da službenik mora da se povinuje, a govori se o radu u radnoj grupi, bez obzira o čemu se radi, onda je to zaista neprihvatljiva i u srpskom duhu i na bilo koji način, formulacija koja se predlaže ovim amandmanom, gospodina Koprivice, da se menja. Sama reč "povinuje" nije do sada nigde primenjena, ni u jednom zakonskom propisu. Tu su naši pravni eksperti koji to još bolje znaju, ali, u svakom slučaju, bilo bi dobro da (kada su i ovakvi amandmani, naravno i svi ostali, koje kolege poslanici SRS podnose u ime naše poslaničke grupe,) to ne uzmete tek onako, nego ozbiljno da razmotrite. U pitanju su veoma suvisli predlozi, predlozi koji imaju utemeljenje u nekim drugim, na kraju krajeva, tradicionalnim vrednostima i onome što smo mi kao narod. Prema tome, prihvatite da službenici, pa makar i za rad u radnoj grupi, ne treba da se povinuju, nego kako je to rekao gospodin Koprivica, oduvek je to bilo u Srbiji tako, postupi po, itd. Hvala na pažnji.
Pre replike, reč ima gospodin Balinovac.
Ponavljam, ovde je reč o dva amandmana koji imaju istovetnu sadržinu. Amandman Ljiljane Nestorović i Meha Omerovića i amandman Božidara Koprivice, od kojih je Vlada usvojila amandman Nestorović – Omerovića zato što je ranije podnet u odnosu na ovaj drugi. Jedanput za svagda, stari Rimljani su rekli: "Prior tempore potior iure" – "Ako si prvi u vremenu, onda si jači u pravu". Tradicionalno, to važi negde oko 2.000 godina.
Izvolite, reč ima gospodin Ćirković.
Gospodine predsedniče, razumem da po prirodi položaja koji zauzimate vi zaista možete da trpite šikanu. Naravno, ja neću da trpim šikanu gospođice iz Kragujevca. Maločas sam je zaista opomenuo da snizi ton za oktavu i da je to način da sačuva postojeću publiku. Inače, u dobrim cirkusima, znate, ako hoćete da igrate morate sami da obezbedite publiku. To što ja čitam knjigu, to je, u stvari, moj odbrambeni mehanizam od vas. I, naravno, kao što sam obećao, zaista ja da slušam vas neću i ovog momenta ja idem i pozivam i ostale poslanike koalicije da to takođe učine. Da, eto, tako je.
Samo trenutak (pošto više poslanika traži reč), naravno, po Poslovniku, ali moram da vam kažem pre toga sam izgovorio – sa dužnim poštovanjem ste pratili diskusiju, ne vi gospodine Ćirkoviću, već poslanici koji su mi pojašnjavali da li ima pravo ili nema pravo na repliku. Ali, ja nisam pratio, jer sam tek ulazio, te ne znam ko je na koji način pre toga pomenut. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, izvolite.
Gospodine Markoviću, dame i gospodo narodni poslanici, eto, vidite šta sve ulazi u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ovo što je malopre izrekao poslanik Ćirković, stvarno mu ne znam ime, on je promenio dve tri političke stranke i došao u grupaciju ovog nesrećnog Velimira Ilića, zaista je uvreda za vas koji ste želeli da mu stavite do znanja da on treba da prati i, naravno, u vašem ponekad duhovitom, a nekad ciničnom maniru rekli mu da je s dužnim poštovanjem pratio zasedanje, što on zaista nije uradio. On, koji je sada rekao da u 18,07 časova napušta, jer ne želi da sluša, ne zaslužuje da bude ovde predstavnik naroda, iz prostog razloga što takvi ljudi ne treba ni da se nađu ni u jednoj političkoj stranci, a kamoli u onoj koja na kakav-takav način dobije mogućnost da svoje predstavnike delegira u ovom najvišem zakonodavnom domu. Ako neko misli da će na takav način da razgovara sa poslanicima SRS ili na taj isti način da vređa i ove druge kolege iz vladajuće strukture, koji žele da ostanu i strpljivo da slušaju naše amandmane i izlaganja, onda neka to ide vama na čast gospodine Markoviću, jer ste takav Poslovnik vi predložili idozvolili da se jedan od 250 predstavnika građana ovako bahato i neprimereno ponaša, kao što je to uradio pomenuti Ćirković. Ime mu stvarno ne znam.
Hvala vam zbog zaštite dostojanstva Narodne skupštine. Još jednom podsećam, po Poslovniku, shodno interesovanju za temu koja je na dnevnom redu i shodno drugim obavezama, da bi se učestvovalo u popravljanju zakona, poslanici i njihove poslaničke grupe, u skladu sa unutrašnjom organizacijom, biraju tokom rasprave kada će kom delu prisustvovati. Ne mogu ni na jedan način na to da utičem, niti na ono što će raditi. Samo molim da se tokom izlaganja poslanika obrati dužno poštovanje od strane prisutnih i da se ne remeti, po Poslovniku, izlaganje. Na član 21. smo završili. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Balinovac je morao ovaj amandman da usvoji bez ikakvih rezervi. Naime, da bi građanima Srbije bilo jasno pročitaću i član zakona i predloženi amandman. Član 24. kaže: "Državni službenik ne sme da primi poklon u vezi s vršenjem svojih poslova, izuzev protokolarnog ili prigodnog poklona manje vrednosti, niti bilo kakvu uslugu ili drugu korist".. itd. Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman kojim kaže da se u članu 24. u stavu 1. reči "ili prigodnog poklona manje vrednosti" brišu. Dakle, da ne sme da primi nikakav poklon, a ne prigodan poklon manje vrednosti. U obrazloženju zašto nije prihvaćen amandman narodnog poslanika Petra Jojića se kaže – amandman se ne prihvata jer je Predlog zakona prihvatio koncepciju, kod prijema poklona, koju sadrži Zakon o sprečavanju sukoba interesa, izuzev protokolarnog ili prigodnog poklona čija vrednost ne prelazi polovinu iznosa prosečne mesečne zarade u Republici Srbiji. Prosečna mesečna zarada u Republici Srbiji za mesec juli je bila 17.200 ili 300 dinara. To je 200 evra. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, i vi građani Srbije, kada idete kod državnog činovnika, s obzirom na to da mu to zakon dozvoljava, vi lepo 100 evra u koverat, ali podvlačim – u koverat. Jer, ako mu date pare ovako gole to će biti mito, a ako stavite u koverat, onda će biti – prigodan poklon manje vrednosti koji ne prelazi polovinu prosečnog ličnog dohotka u Republici Srbiji. Ako ste, recimo, otišli da uzmete četiri ili pet uverenja, dozvola i slično onda četiri puta po koverat i četiri puta po 100 evra u svaki koverat i sve poslove ćete da završite na zakonit način, jer zakon dozvoljava državnom činovniku da uzme poklon – prigodan poklon manje vrednosti, da ne citiram, čija vrednost ne prelazi polovinu prosečnog ličnog dohotka u Republici Srbiji. Država vas poziva da korumpirate njene činovnike. Očigledno, oko ovih velikih investicionih trgovinskih zahvata su se namirivali vrhovi pojedinih političkih stranaka, odnosno većina političkih stranaka, baš da ne uvredim sve, tako da za državne činovnike nije ostalo, ali njima zakon omogućava da, po 100 evra, puta deset dozvola danas, puna kapa. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman morate, ako ga danas gospodin Balinovac ne usvoji, u danu za glasanje usvojiti, da bi bar malo zakonitosti u ovoj državi ostalo.
Izvolite, gospodine Balinovac.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Naslov glave o kojoj trenutno raspravljamo je – Sprečavanje sukoba interesa. Da bi se sprečio sukob interesa donet je Zakon o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, koji se odnosi na funkcionere i prema kome u članu 16. funkcioner ne sme primiti poklon u vezi sa vršenjem njegove javne funkcije, izuzev protokolarnog ili prigodnog poklona manje vrednosti. Zatim je Republički odbor za sprečavanje sukoba interesa, shodno zakonskom ovlašćenju, propisao merila za ocenu protokolarnih i prigodnih poklona. Bilo je to 18. februara 2005. godine, pa napisao: – Protokolarnim poklonom, u smislu člana 16. stav 1. ovog zakona, smatra se poklon koji je dat u skladu sa odgovarajućim aktom u protokolu organa koji je dao poklon, ako je takva vrsta poklona predviđena tim aktom. Pa je zatim napisano: – Ocena da li se poklon smatra prigodnim vrši se na osnovu vrednosti poklona ili na osnovu uticaja koji primljeni poklon može da ima na nepristrasno iobjektivno vršenje funkcije. Poklon u smislu prethodnog stava može biti samo pokretna stvar čija tržišna vrednost ne prelazi jednu polovinu prosečne mesečne zarade u Srbiji, u momentu primanja poklona. Dakle, ovo nisam ja izmislio. O tome šta je prigodan poklon, šta je protokolaran poklon postoje već propisi. Drugo, da prime prigodan i protokolaran poklon imaju svi koji su dosadašnjim propisima funkcioneri, pa i narodni poslanici. Pod prigodnim poklonom se smatraju hemijske olovke, rokovnici itd. Pitanje je da li ima ikakvog moralnog opravdanja da jednom državnom činovniku, jednom državnom službeniku uskratimo jedno pravo koje ima narodni poslanik, koje ima ministar, koji ima pomoćnik ministra, koje imaju svi oni koji su na položaju. Ovaj zakon nastoji da ujednači njihov položaj usled toga se zadržava na ovoj formulaciji. A, šta je prigodan poklon i šta je poklon manje vrednosti, to je određeno podzakonskim propisima, koje je doneo Republički odbor za sprečavanje sukoba interesa.
Ovo je bilo razjašnjenje stava predlagača zakona. Po Poslovniku, izvolite gospodine Markoviću. Molim vas da probate da se obratite stvarno po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 104. – pogrešno me je, gospodin Balinovac, protumačio.
Gospodine Markoviću, pogrešno tumačenje, osnov za repliku. Pojasnili smo da ovo nije bilo nikakvo tumačenje onoga što ste vi rekli, već tumačenje stava predlagača zakona i zbog toga je citirano čime se rukovodio predlagač zakona pri formulisanju svog stava. Nije korektno da vodimo polemiku. Recite kratko na šta ste mislili da ste pogrešno protumačeni, ali nije osnov za repliku. Izvolite.
Znate, u vreme Milovana Glišića bili su prigodni pokloni. Doduše, tada nisu bile zlatne olovke, gospodine Aligrudiću, ali je bila "Glava šećera", pa se preprodavala "Glava šećera". Uostalom, verovatno ste je čitali. Ako neko nije pročitao, daću mu knjigu, pa može da pročita. Dame i gospodo narodni poslanici, evo, dopunjujem svoj predlog, da građanin kad ode kod službenika, nemoj da daje samo koverat, može se i to protumačiti kao mito, ali kad veže mašnicu preko koverte, u kome se nalazi 100 evra, e, to je prigodan poklon.
Upozoravam vas, pozivanje na korupciju i objašnjavanje kako bi trebalo da se korumpira je kažnjivo. Izvolite, po Poslovniku, gospodine Aligrudiću.
Naravno, vređa se dostojanstvo narodnih poslanika, član 104. Konkretno, gospodin Marković je pomenuo moje ime, stavljanjem u kontekst sa nekakvim olovkama, valjda da uvredi mene. Gospodine Markoviću, kada pronađete bilo koga u ovoj državi, koji će da potvrdi da sam ja od bilo koga, ikada, kao državni funkcioner, primio bilo kakav poklon ni manje ni veće vrednosti, onda ćete pominjati moje ime. U suprotnom, ako to ne znate i ne možete da dokažete, onda ćete da ćutite, kao što je red i nećete da pominjete moje ime za govornicom. To je prva stvar. (Sa mesta, Momir Marković: To je pretnja.) Naravno da imam pravo da ovo izgovorim, zato što imam pravo da stojim iza onoga što kažem, a ovo što govorim je istina. Druga stvar, kada je reč o argumentima koje ste izneli, a imaju veze svakako sa ovim o čemu govorim, vi ste kao narodni poslanik imali da se bunite, kada smo donosili Zakon o sprečavanju sukoba interesa. (Sa mesta Momir Marković: Bunio sam se.) Niste. Trebalo je da se bunite u onom delu i onda kada je bilo reči o primanju poklona državnih funkcionera. Morate imati traga o tome. To morate ovde dokumentovati i pokazati. To što ste vi ovde pro forme protiv svakog zakonskog predloga, ako zakon ima 100 članova, stavljate 100 amandmana na svaki član, tražite da se svaki član briše, da biste diskutovali. To je vaše pravo. Molim vas, vi ovde morate govoriti argumentovano o stvarima. Dakle, vi ovde niste govorili argumentovano o stvarima, nego ste pokušali da nam kažete da državni funkcioner ima pravo da primi poklon manje vrednosti, a da državni službenik, koji radi za 25.000 dinara mesečno u najboljem slučaju, ako ima visoku stručnu spremu, ne može da primi ni gumicu, iako mu je, možda, potrebna za rad ili predstavlja znak pažnje. Dakle, budimo ovde vrlo korektni kada o ovim stvarima govorimo. Ne valja vam ni amandman, niti argumentacija, niti vam valja ovo što ste maločas rekli, spominjući moje ime. Hvala.
Hvala vam. Po članu 27. predsedavam sednicom. Nema razloga da se međusobno kvalifikuju vrednosno izlaganje narodnih poslanika, jer oni sami biraju kakvom argumentacijom, zbog čega će učestvovati u jednoj raspravi. Mislim da ne postoji nijedan razlog za ovakav ton. Molim vas, da se obave međusobne konsultacije. Da ne bi bilo takvih tonova, pauza pet minuta. Hvala vam. (Pauza u 18,20 časova.) [[Posle pauze – 18,40]] Nastavljamo sa radom. Za reč se javio narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam koji to poslanik ima pravo da mu se ime u Narodnoj skupštini ne pomene. Nisam nikoga poimenično prozvao za korupciju, a ako se neko prepoznao, onda su to njegove stvari. Neću govoriti o zlatnim olovkama, neću govoriti o upravnim odborima, neću govoriti o mnogo toga što znam, nebitno je, samo se vraćam na to da me je gospodin Balinovac pogrešno protumačio kada sam govorio o amandmanu,kada je rečeno da državni službenici imaju prava da prime poklon manje vrednosti, a u Zakonu o sukobu interesa je nedvosmisleno rečeno da bude manji od polovine prosečnog ličnog dohotka u Republici Srbiji. Prosečan lični dohodak je 17.260 dinara za juli mesec, 100 evra je 8.400 dinara. Prema tome, ono što vi omogućavate tim državnim činovnicima je, da, za svaku svoju potvrdu koju moraju da izdaju, za svaki dokument traže poklon manje vrednosti, a Zakonom o sukobu interesa je rečeno da je to preko 8.500 hiljada, znači da za svaki dokument oni mogu komotno da traže 100 evra, odnosno poklon u protivvrednosti od 100 evra. Da li je to zlatna hemijska olovka ili upaljač, neka to vide oni koji traže poklone.
Hvala gospodine Markoviću. Mislim da smo sada razjasnili tu temu. Izvolite, gospodine Krasiću.
Uzrok svih ovih replika i ovih izlaganja povodom člana 24. i amandmana koji je podnet od strane SRS nalazi se pre svega u nerazumevanju. Kada je donošen Zakon o sprečavanju sukoba interesa SRS je, takođe, osporavala jednu sličnu odredbu koja se odnosila na državne funkcionere. Verujte, nije korektno u ovoj priči i ovom našem obrazloženju da se branite gumicama, rokovnicima i hemijskim olovkama. Potpuno je normalna stvar da poslovni partneri razmenjuju takve poklone oko Nove godine, da li je to upaljač, kalendar itd, ali to i nije materija za zakon. Zašto bi to bila materija za zakon. Hoću da vam kažem da između državnog funkcionera i državnog službenika postoji ozbiljna razlika. Ja sporim i pravo državnom funkcioneru da prima, pa i prigodne poklone. Ako ja već i njemu sporim to pravo, još više imam razloga da sporim to pravo državnom službeniku koji neposredno radi sa predmetom. Državni funkcioner može da ima kontakta sa strankama u postupku, a i ne mora. Državni službenici po definiciji imaju kontakte sa strankama. Uopšte nije primereno da u jednom zakonu koji uređuju državnu upravu, (a i ovaj uređuje državnu upravu i to je jedan aspekt taj personalni, kadrovski,) bude neka odredba, bez obzira da li u negativnom ili pozitivnom obliku, koja se tiče nekog poklona, pa da li je to manje vrednosti, veće vrednosti, prigodan poklon itd. Niko nikoga neće da prozove zato što je dobio rokovnik ili olovku. Znate i sami da ovo što je pričao gospodin Marković ne odnosi se na te stvari. Ali, imamo situaciju da državni službenik sasvim normalno prima kao prigodni poklon flašu viskija, pa pošto stranke znaju za njegovu sklonost i za naviku, pa kako koja stranka donese flašu viskija on ode preko puta u kafić i uzme pare. Stav 3. je strašan, gde dajete merila, neke kriterijume itd. Naprosto, ovaj član gotovo da i ne postoji, ne bi smeo da postoji u ovakvom obliku, nego bi trebalo da postoji kao odredba kojom se propisuje zabrana. Kao da sada donosimo neki propis i kao da od nas niko nikada nije otišao do nekog šaltera ili do neke kancelarije gde je njegov predmet, gde čeka u nekoj fioci, pa sada pričamo nešto pod idealnim uslovima. Ljudi ovo je Srbija, kako vam nije jasno? Pera pisar, znate i sami. (Hranislav Perić, sa mesta: Šta uzima Albijanić?) To ćeš da izađeš ti Hrane, pa da objasniš šta uzima Albijanić, a šta Aligrudić, ja ne znam, ali biće mi drago da te čujem. (Hranislav Perić, sa mesta: Što ih napadaš kada ne znaš?) Međutim, pošto ovako stvarno važan propis gde možemo da damo dosta, po meni kvalitetnih diskusija, da li se amandman briše ili se nešto menja, kao što vidite, svi amandmani koji su se našli na dnevnom redu nijedan nije "briše se", nego neka korekcija da se poboljša tekst. Pošto ovo stvarno gubi bilo kakav smisao, ne znam koga treba da ubeđujem. Ako treba da ubeđujem Ljubu Kragovića, onda radim nepotreban posao. Nije dobro što se u vreme nekih prenosa prenosi i Skupština i ova rasprava gubi bilo kakav smisao. Većina je otišla, ne želi da sluša. Formalno-pravno imamo takav Poslovnik, da sada ostane jedan poslanik SRS i da obrazlaže sve amandmane, predsednik Narodne skupštine bi morao sada da sedi ovde. Pošto su se neki "duhovi" desili posle ručka i to, očigledno, ugrožava naš rad i svrhu našeg rada, mi ćemo da napustimoovo zasedanje. Nadamo se da ćete vi po starom dobrom običaju da "preveslate" preko tih amandmana, po sistemu prozivanja i nikog nema da se javi. Znam da vam nećemo smetati u diskusiji, jer ovo stvarno gubi svaki smisao.
Hvala vam gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o amandmanu na član 24? (Ne.) Hvala. Na član 28. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 32. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 55. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Mita Avramov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne..) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne..) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 117. amandman je podneo narodni poslanik Zlatko Radić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 147. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 152. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 165. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 169. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 169. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 171. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 178. amandman je podneo narodni poslanik Vojkan Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 190. amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 191. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Balinovac, sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, želi završnu reč? Izvolite.
Samo da se zahvalim narodnim poslanicima na diskusiji, kako u načelu, tako i u pojedinostima, pozovem ih da glasaju za ovaj zakon uveren da to predstavlja jedan krupan korak u razvoju naše države. Toliko, ne bih više uzimao vremena.
Hvala Vama gospodine Balinovac. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Time smo završili današnji radni dan. Sutra u 10,00 časova nastavljamo 11 sednicu, raspravom u pojedinostima, treće tačke dnevnog reda.