Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Danas, na osnovu člana 287. Poslovnika, imate pravo na traženje obaveštenja ili objašnjenja. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Poštovani predsedniče, kolege poslanici, postavila bih pitanje ministru pravde, gospodinu Selakoviću. Pitanje se odnosi na primenu Zakona o amnestiji, koji smo nedavno usvojili. Naime, lica koja imaju pravo na primenu amnestije po članu 1. ovog zakona, a koja su bila na poternici, sudovi donose različita tumačenja. Pojedini sudovi su doneli rešenja da se amnestija primenjuje na ova lica, dok su neki sudovi, posebno u Vojvodini, odbili zahtev za primenu iz razloga navedenih u članu 4. Član 4. govori da amnestiji ne podležu pravosudno osuđena lica za koja je do dana stupanja na snagu ovog zakona naređeno izdavanje poternice zbog ne javljanja na izdržavanje kazne zatvora ili zbog bekstva sa izdržavanja kazne zatvora. Zbog nepreciznosti člana 4. imamo za posledicu da se ovaj zakon tumači različito od sudova do sudova. Praktično, lica, koja po članu 1. imaju pravo na primenu amnestije, su dodatno kažnjena zbog toga što u članu 4. nije precizno navedeno da se amnestija ne odnosi na ova lica koja su do dana stupanja na snagu ovog zakona nalaze na poternici zbog ne javljanja na izdržavanje kazne, a ne i ona lica kojima je bilo naređeno izdavanje poternice. Verujem da se radi o tehničkoj grešci i da sudovi u nekim tim razlozima ne znaju kako da postupe. Taj član 4. nije precizno odredio kako da se pravosudni organi ponašaju prema licima koja su bila na poternici. Verujem da se radi o tehničkoj grešci ida ona može da bude ispravljena i da će se taj Zakon o amnestiji primenjivati ubuduće bez diskriminacije i prema svima jednako.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala predsedniče. Koleginice i kolege, moje pitanje je vezano, nećete verovati, za platformu o Kosovu. Ako mislite da sam cepidlaka, zaista nisam. Upozoravam vam vas i podsećam da ekstremisti prete nasiljem na severu Kosova. Neku su već izašli na puteve. Podsećam vas da argument ne pije vodu da se radi o sprovođenju sporazuma koji je usvojila prethodna vlada i da to nisu novi pregovori. Prosto, ne pije vodu, zato što se pregovora oko IBM, o carini. Jasno je da će se carina naplaćivati u Mitrovici, u južnom delu Mitrovice, u Nišu. To znači da je jasno kome ostaje novac. Ta platforma bi trebala da reguliše to pitanje - koliko od tog novca ide za sever Kosova? Mi nemamo stav o tome. Normalno je da kada nema platforme i kada nema podrške za ono što radi vladin pregovarač da ekstremisti dižu glavu i pokušavaju taj prazan prostor da iskoriste. Ne mislite valjda da je platforma iz jula prošle godine okvir za ovo što se sada dešava. Znači, sada je potpredsednik Vlade, zamenik premijera i sve ono što ide uz gospodina Vučića, takođe rekao biće opet, biće skoro, ali je nema. Izostanak platforme, odnosno podrška Skupštine onome što se dešava u Briselu. Večeras naš premijer radno večera u Briselu, bez platforme. Apsolutno mislim da Skupština nije na visini zadatka, da se izmakla i prepustila Vladi. Mislim da bi podrška Skupštine nečemu što se dešava relaksirala situaciju na severu Kosova i u Srbiji. Prvo pitanje - gde je platforma? Drugo pitanje je vezano za nešto što se desilo prošle godine. Sećate se da su bili izbori u nekim opštinama na Kosovu. Sećate se da predsednica parlamenta nije raspisala izbore za Zubin Potok i Zvečan. Tamo su održani nekakvi izbori, ali ne u skladu sa Ustavom i zakonima Srbije, jer nisu bili ni raspisani. Evo vidim u materijalu za sednicu Odbora za Kosovo koje će se održati u četvrtak, predstavnici tih opština potpisuju nekakve zaključke o primeni sporazuma IBM i očigledno već realizuju danas te zaključke. Moje pitanje – ko plaća opštinske strukture koje su, pod navodnicima, izabrane na izborima, takođe pod navodnicima? Da li se to plaća iz budžeta? Ne pitam za čistačicu u opštini i za finansiranje opštine. Pitam za predsednika opštine i za Skupštinsko veće ove dve opštine koje su imale izbore, ali ne po zakonima Srbije, a koliko znam ni po zakonima Kosova. Da li se novac iz budžeta troši za nelegalne strukture? Ako je nešto nelegalno, složićete se da su rukovodstva te dve opštine nelegalni, jer nije bilo zvaničnih izbora. Treće pitanje je upućeno vama, gospodine Stefanoviću. Mi smo pre više od mesec dana imali sednicu Odbora za KiM, na kojoj smo doneli zaključak, velikom većinom, da se formira anketni odbor koji će ispitati trošenje para na Kosovu od 2000. godine do oktobra ove godine. U raspravi o budžetu pre neki dan niste prihvatili, vi iz vladajuće većine, naš amandman da DRI kontroliše trošenje para na Kosovu. Mi smo kao odbor zaključili da treba da se ispita ono trošenje u prošlosti, zato smo i predložili amandman, da se u budućnosti opet to ne radi kroz anketni odbor, ali vi ste rešili da se to radi tako. Pitam vas, koliko dugo putuje taj zaključak Odbora od Drecuna do vas? Kada će se na Kolegijumu bar raspravljati o formiranju anketnog odbora? To vas pitam i zbog ovog drugog pitanja. Finansiraju se nekakve stvari koje ne bi trebale da se finansiraju. Na kraju krajeva, ne pričam sada o televizijskim emisijama. Moram da vas podsetim, gospodine predsedniče, da su i neki poslanici iz vaše stranke glasali. Velikom većinom je taj zaključak usvojen. Mislim da samo jedan nije, ali njega ne držim za člana vaše stranke, on je tu prekomandovan. Ovi drugi koji su tu iz političkih razloga, oni su glasali. Kada će biti rasprava o formiranju tog anketnog odbora? Tri pitanja sam postavio. Prvo – šta je sa platformom? Drugo – da li se iz budžeta finansiraju predstavnici opštinskih struktura Zvečan i Zubin Potok, koji nisu imali izbore? Kakve god da su u privatnoj režiji organizovali, to ne obavezuje državu Srbiju, Vladu obavezuju zakoni i budžet. Treće – šta je sa anketnim odborom?
Izvinjavam se, vreme vam je isteklo. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Postaviću pitanje koje je po mišljenju SPO i DHSS jedno od glavnih pitanja u Srbiji. Posledice svega lošeg što je urađeno su ogromne, a reč je o privatizaciji u Srbiji. Naime, Srbija je zemlja u kojoj je proces privatizacije najduže trajao u regionu, od 1989. godine i još uvek nije završen. Po tom smo negativni lider u regionu. Takođe smo negativni lider u regionu i po načinu na koji je izvršena privatizacija i po efektima privatizacije, jer u skoro 80% privatizovanih firmi te firme nisu nastavile da posluju, radnici su isterani na ulice i prepušteni državi. U političkom smislu SPO i DHSS su verovatno najkvalifikovaniji da postave ovo pitanje zbog sledećih razloga. Niko nije imao takvu želju da 2012. godine ili pre toga Srbija postane članica EU, da bude normalna država, da privučemo zdrav strani kapital, zdrav domaći kapital, da se privatizacija obavi na pravi način, pravedno, ne da se firme gase i rasprodaju, već da prošire svoju proizvodnju, da izađu na evropsko tržište. To je bio san koji su sanjali ne samo članovi SPO i DHSS, već sve naše pristalice koje su, nažalost, u procesu tranzicije kao borci za evropsku Srbiju najgore prošli. Po pravilu privatizacija je obavljana po sledećem scenariju. Kupovao je vlasnik firme sa novcem sumnjivog porekla, a država nije bila zainteresovana da utvrdi poreklo novca. Cedili su se svi benefiti iz kupljenih preduzeća. Radnici su ostavljani bez posla, prodavana je oprema, zemljište, a preduzeća su često kupovana da bi se u društvu hvalilo da je određeni vlasnik sumnjivog kapitala vlasnik ujedno i preduzeća, bez ikakve ideje šta bi sa tim kupljenim preduzećem radio. Radnici su terani na ulice, često su ostajali i bez socijalnog i zdravstvenog osiguranja, a tešili su se time da će jednog dana Srbija biti evropska zemlja i da oni ne smeju da budu kočničar promena i evropskog puta Srbije. U svim vladama SPO je ukazivao na nepravilnosti privatizacije. Nebrojano puta je lider naše političke stranke, Vuk Drašković, rekao da su miševi izgrizli naše snove i da to nije ono za šta smo se mi borili. Mislimo da je pravo vreme da Srbija, bez obzira što je ostalo malo preduzeća u procesu privatizacije, odnosno restrukturiranja, a verovatno će uslediti proces privatizacije, bez obzira što je poništeno 25% privatizacije i bez obzira što se ne zna sudbina velikog broja preduzeća koje najverovatnije čekaju stečaj ili likvidacija, mislimo da je vremeda se okrene jedna nova stranica u tom procesu i da se ponašamo na način na koji su se ponašali Mađari, koji su privukli 90% zdravog stranog kapitala, a zadržali samo 30% zdravog domaćeg kapitala. Primer "Azotare Pančevo" je najbolji primer kako se država i Agencija za privatizaciju odnosila prema vlasniku koji je kupio "Azotaru", odnosno vlasnicima. Oni su obećali da će "Azotara" biti lider u proizvodnji veštačkog đubriva, a već sledeće godine najvredniji deo fabrike i oprema su prodali ruskoj kompaniji za 32,5 miliona evra. Radnici su obaveštavali sve potrebne institucije, ali niko nije reagovao. Pošto ističe vreme, moja konkretna pitanja su sledeća. Koliko novca je dobijano od privatizacije u Srbiji? Da li je novac od privatizacije utrošen za investicije ili za neke druge potrebe? Da li je Agencija za privatizaciju blagovremeno pratila i kontrolisala poštuju li se ugovori o privatizaciji? Koliko je radnika izgubilo posao zbog loših privatizacija? Postoji li plan Vlade za detaljno preispitivanje svih privatizacija i pozivanje na odgovornost svih kriminalaca koji su učestvovali u privatizacijama? Da li postoji namera Vlade da se jako loš Zakon o radnim odnosima izmeni? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nevena Adžemović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče, u ime poslaničkog kluba NS i u svoje ime imam veoma važno pitanje, a odgovor na to pitanje mislim da interesuje hiljade građana Srbije i članove njihovih porodica. Mislim da je odgovor na ovo pitanje koje ću postaviti najvažnije pre svega zbog zdravlja naše dece. O čemu se radi? Svedoci smo da se na mnogim stambenim zgradama nalaze antene raznih kompanija koje pružaju usluge mobilne telefonije. Da li je moguće da se ovakve antene nalaze i na zgradama u kojima su smeštene i obrazovne institucije, kao što je Fakultet političkih nauka u Beogradu? Kontaktirali su me veoma zabrinuti roditelji čija deca borave u dečijem vrtiću "Petar Pan" u ulici Jove Ilića, veoma blizu Fakulteta političkih nauka, na kome se nalazi pomenuta antena. Dakle, pitam da li je pomenuta antena opasna po zdravlje ljudi, a pre svega dece? Uvažavajući zabrinutost ljudi, pre svega roditelja, pitam koji sve fakulteti u Beogradu na svom objektu imaju montirane antene? Želim da znam da li je moguće da mi poslanici Narodne skupštine, a time i svi građani Beograda i Srbije, dobijemo odgovore na ova pitanja u vidu stručnih nalaza i mišljenja nadležnih institucija o eventualnom štetnom uticaju po zdravlje ljudi koji borave, žive i rade u blizini ovih antena? Mišljenje većine građana je da ove antene imaju štetno dejstvo po životnu sredinu i zdravlje ljudi. Obzirom na moju zainteresovanost za konkretnu lokaciju, radi se o zgradi jednog fakulteta, očekujem odgovor od ministra prosveta. Takođe, očekujem odgovor i od ministra gospodina Rasima Ljajića, pošto znamo da ove antene služe za obavljanje delatnosti iz resora gospodina Rasima Ljajića. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević.
Gospodine predsedniče, imam jedno pitanje koje se možda tiče samo Skupštine, do duše možda i malo šire. Mi smo pre jedno mesec i po, dva meseca svi poslanici dobili jedan anketni list, nije važno od koga i kako, uglavnom od jedne organizacije u kojoj je na kraju stajala pretnja da ukoliko ne odgovorimo na anketu da će objaviti ime svakog pojedinca od poslanika koji ne odgovore na to. Pre nekoliko dana smo dobili opet od jedne organizacije jedan raspis. Radi se, govorim samo o papirima koje distribuiraju službe ove Skupštine prema poslanicima. Na kraju tog raspisa, bez obzira kakav on bio i kolko dobronameran stoji i ovo i molim vas da saslušate. Kaže – osećamo se obaveznim da vas upozorimo, sve poslanike, da ćemo u slučaju odbijanja ovog apela i glasanja za genocidni zakon o GMO i o pristupanju EU i STO biti dužni da narodu Srbije javno predočimo ime i prezime svakog narodnog poslanika, njegovo prebivalište i adresu, obnarodovano na svakoj oglasnoj tabli i banderi u mestu življenja da bi ih građani mogli priupitati za razloge prodaje Srbije ili tužiti zbog smrti ili razboljevanja svoje dece kao isključive kritike. Ovo je vreme lova. Shvatam ovo kao raspisivanje lova na poslanike. Imali smo ono što smo imali prema predsedniku države, prema potpredsedniku Vlade, pitam se šta će biti sledeći korak. Moje je pitanje, da li službe ove Skupštine pre nego što distribuiraju prema poslanicima ovakve napise, naprave uvid u sadržinu tog napisa? Da li postoji kriterijum šta se propušta, a šta ne? I druga stvar, da li službe bezbednosti, makar iz okvira obezbeđenja službe reaguju na ovakve stvari? Ne pitam to iz ličnog straha niti bilo koga od vas iz straha, ali ovo indicira situaciju koja može dalje eskalirati. Hvala.
Samo zbog Skupštine moram samo da odgovorim na dve stvari koje su važne. Nažalost, služba ne sme niti po zakonu ima pravo da otvara bilo koju poštu koja je upućena bilo kom narodnom poslaniku. Sva pošta upućena na ime narodnog poslanika, pa i na vaše ime, se ne otvara u Narodnoj skupštini niti ćemo to činiti ubuduće jer to ne bi bilo u skladu sa zakonom i time bi pravili grubu povredu prava privatnosti i vas i bilo kog drugog narodnog poslanika. Sva pošta se naravno skenira i prolazi kroz određenu vrstu bezbednosne provere, da ne sadrži pošiljku koja bi bila bezbednosno opasna po vas, ali sadržaj pošiljke koji se uputi vama, dakle, pismo i šta piše u njemu, služba Narodne skupštine ne može proveriti. Dakle, ona stiže kod vas, ne otvoreno, vi ga pročitate i sa tim odlučite da uradite šta god želite. Što se tiče glasanja. Glasanje u Narodnoj skupštini je javno i obavlja se u direktnom televizijskom prenosu i istog dana rezultati glasanja o svakom glasanju se objavljuje na sajtu Narodne skupštine gde će trajno stajati. Tako da svaki građanin Srbije može u svakom trenutku znati za koji ste zakon glasali za, protiv, bili uzdržani ili niste glasali. Ne samo vi nego svako od nas ko sedi u ovoj Narodnoj skupštini. Mislim da je to deo javnosti rada parlamenta što ništa nije sporno. Ako naravno smatrate da je bilo kakvo pismo koje vam stiže na bilo koji način pretnja vašem radu, savetujem vas da odmah obavestite nadležne državne organe koji se time bave i oni mogu preduzeti određene mere. Reč ima narodni poslanik Slavica Saveljić.
Zahvaljujem. Imam dva pitanja i oba su iz oblasti socijalne zaštite te su i usmerena prema ministru koji resorno pokriva ovu oblast. Naime, juče je bio međunarodni dan osoba sa invaliditetom, a danas će i naš skupštinski Odbor za socijalnu politiku posvetiti svoj rad pitanjima i problemima sa kojima se ove osobe sreću u životu. Naravno, moram da kažem da je u prethodnom periodu, bar u zakonodavnom okviru dosta toga urađeno kada je u pitanju ova populacija, ali se oni nažalost i dan danas sreću sa brojnim problemima, posebno egzistencijalne prirode, a među njima je svakako najznačajnije traženja posla. Svi poslodavci koji se odlučuju da zaposle osobu sa invaliditetom odlučuju se za one osobe koje su uglavnom sa invaliditetom prve kategorije, a oni ljudi koji imaju nešto složeniji oblik invalidnosti gotovo je nemoguće da do posla dođu. Moje pitanje je upućeno ministarstvu, odnosno Sektoru osoba sa invaliditetom, kakvi su efekti primene zakona zapošljavanja osoba sa invaliditetom, odnosno koliko je lica invaliditetom zaposleno od momenta kada je zakon stupio na snagu? Koliko poslodavaca nije otpoštovalo svoje zakonske obaveze i koliko je novca prikupljeno zbog kazni upravo zato što poslodavci nisu zaposlili osobe sa invaliditetom? Naravno, uz jedno pitanje da li se taj novac direktno usmerava u otvaranje novih radnih mesta kada su upitanju ova lica? Drugi deo pitanja ili drugi paket pitanja inspirisan je jednim stravičnim zločinom koji se pre dva dana dogodio u Kragujevcu. Nažalost jedna mlada žena brutalno je pretučena, stradala je kao žrtva porodičnog nasilja na očigled svoje dvoje maloletne dece, bačena je sa prvog sprata svoje porodične kuće, a zatim izbodena nožem. Kragujevac, neka mi oproste ostale kolege, a znam da se i u drugim gradovima puno toga radilo u ovoj oblasti, ali Kragujevac zaista spada u red gradova koji je mnogo u ovoj oblasti uradio i na prevenciji nasilja, u radu sa žrtvama, ali i u radu sa počiniocima ovog krivičnog dela, ali nažalost očigledno to nije bilo dovoljno. Taj čovek je juče dok je bio privođen u sudnicu mahao i slao poljupce okupljenim građanima, njegova deca završiće nekoj od hraniteljskih porodica, a o traumama koje su doživeli ne smem ni da razmišljam. Nama očigledno ostaje da se pitamo koja je sledeća. Dakle, moje pitanje je upućeno Ministarstvu rada i socijalne politike, policije i pravosuđa, šta još država može da uradi da se zaustavi ovako stravičan zločin? Dakle, da se spreči nasilje u porodici, da se pojačaju mere prevencije i da se nateraju nadležne institucije da blagovremeno primene mere koje već postoje kako ne bismo imali ovakve fatalne posledice. Nažalost ovakvi događaji se ne dešavaju odjednom, mnogo toga na njih ukazuje pre, ali očigledno da smo još jednom kao društvo zatajili. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poslednjih dana zaposleni "Ikarbus" obijaju pragove raznih institucija po Srbiji, po gradu Beogradu i ovde po skupštini u nadi da će uspeti da dobiju preispitivanje odluke Skupštine Grada Beograda o nabavci autobusa. To je tema koja je prisutna u javnosti poslednjih mesec dana i mi kao stranka u Skupštini Grada Beograda smo prvi inicirali raspravu po ovom pitanju i inicirali da se ta odluka stavi van snage i odluci autobusa po zajmu Evropske banke i BRD. Naša inicijativa, inicijativa DSS u Skupštini Grada išla je u tome da odluku da od 130,5 miliona evra koji su opredeljeni za nabavku autobusa, a govori se o količini od 400 autobusa na nivou grada u narednih šest godina, koliko će trajati kredit, naravno sa grejs periodom, mi kao stranka smo tražili od Skupštine Grada da se to stavi van snage, prvo što grad nije usamljeno ili pusto ostrvo koje nema nikakvog dodira sa privrednom ekonomijom Srbije, sa državom Srbijom, iz više razloga. Prvi je taj da ni u jednoj evropskoj ili svetskoj prestonici koja ima svog proizvođača autobusa na ulicama ne viđate, grad neće nabavljati isključivo autobuse strane proizvodnje. Odlukom grada koji je tender za nabavku autobusa raspisao bez odluke o nabavci, a tender je raspisan tokom leta, a tek 8. novembra, naknadno, znači kad su tek otvorene ponude i kad su svi strani ponuđači bili u Beogradu i prisustvovali otvaranju ponuda, grad je doneo odluku da se donese odluka o nabavci autobusa u visini vrednosti za 400 autobusa. Ono što mi kao stranka, ovom prilikom moramo da kažemo, da je "Ikarbus" kompanija koja proizvodi autobuse, prilično kvalitetne autobuse za naše uslove i za evropske uslove, da su uslovi konkursa napravljeni tako da "Ikarbus" ne može da se javi, već da se otvori prostor da se jave samo strane kompanije, koje imaju veći obim, zato što posluju na većim tržištima u okviru EU. Tako da su nam se javili "Lejland" iz Engleske, iz Poljske, "Volvo" se javio i druge kompanije koje imaju mnogo veća tržišta i učestvuju na tržištu EU. Znači, grad je sam svojom odlukom isključio najvećeg proizvođača autobusa u Srbiji "Ikarbus", koji ukoliko ne bude dobio deo posla, može da stavi ključ u bravu, jer drugog kupca nema. GSP je doneo odluku da se zaduži, a Grad da bude garant toga, što je suprotno Zakonu o javnom dugu, što je drugi problem, i treće, postupak nabavke autobusa je započet bez odluke Skupštine Grada o nabavci autobusa. Znači, u tri slučaja je prekršena procedura i urađeno je nešto što je potpuno nedopustivo u vremenu krize, kada evo i kroz raspravu o budžetu, i iz svih drugih rasprava se trudimo da svaki dinar pregledamo gde će da ide, okrećemo, preusmeravamo, da Grad donosi odluku da nabavku za 400 autobusa, u vrednosti od skoro 130 miliona evra da za oporavak ili za poboljšanje privrede Poljske, Engleske, Švedske, ili već neke druge zemlje, a da "Ikarbus", naš proizvođač autobusa, ostane bez i jednog evra od tog posla. Odbornici DSS na Skupštini Grada su insistirali da ovaj posao ne može da se zaključi bez, što je u skladu sa Zakonom o javnom dugu, saglasnosti Ministarstva za finansije, koji treba da da saglasnost za svako zaduživanje, dok je odbornička većina u Skupštini Grada insistirala da se to uradi bez toga, na kraju je ipak doneto, nađeno jedno Solomonsko rešenje da se odluka donese, ali da ona stupi na snagu uslovno, ukoliko Ministarstvo finansija, Uprava za javni dug, pripremi i da mišljenje povodom zaključenja ovog ugovora. Moje pitanje je namenjeno Ministarstvu finansija, Upravi za javni dug, a to je da li je pripremila mišljenje povodom zaključenja ugovora o zajmu za finansiranje javne nabavke autobusa za JKP u Beogradu u iznosu od 130,5 miliona evra, koje je zatražila odbornička grupa DSS, 13. novembra ove godine? Od tog mišljenja, od tog akta koje će doneti ministarstvo, kao saglasnost na ovo, zavisi da li će radnici "Ikarbusa" ostati bez hleba, bez posla, oni i njihove porodice, i zavisi da li ćemo dozvoliti da se i ovako prezadužen gradski budžet zaduži za još dodatnih 130 miliona evra i time ugrozi normalno funkcionisanje Grada. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana građani Srbije, a posebno Srbi su navodno šokirani oslobađajućom presudom Haškog tribunala, hrvatskim generalima, Markaču i Gotovini. Samo naivni i slabo obavešteni o tome, ko je bio inicijator osnivanja Haškog tribunala, mogli su očekivati ne oslobađajuću odluku za ova dva hrvatska generala. Poštovani narodni poslanici, i vii građani Srbije treba da znate da inicijator osnivanja Haškog tribunala je upravo bio zloglasni Teodor Meron, koji je pre neki dan u Žalbenom veću, upravo odigrao ključnu ulogu da se oslobode Markač i Gotovina. Podsećam vas da je taj Teodor Meron, još 1993. godine izjavio i ovde je ključ rešenja, citiram: "Osnujmo ad hok međunarodni sud i pohapsimo sve srpske političke prvake i osudimo ih, jer srpski narod stoji iza njih, to je jedini način da ih uklonimo sa političke scene.", završen citat. Ima li možda nejasno zašto su oslobođeni Markač i Gotovina? A što se tiče "Oluje" i zločina, istorija je već dala sud i srpska i hrvatska, ja ću navesti jedan mali citat, samo najvećeg živućeg filozofa danas u Hrvatskoj, dr Žarka Pukovskog, koji je kazao za "Oluju", citiram: "Oluja" je bila etničko čišćenje, čišćenje ne samo na polju umetnosti, prosvete, nauke, kulture, nego i na polju toponomastike i onomastike.", završen citat. Evo, izjava još jednog visokog predstavnika NATO za list "Pittsburgh", "New Gazette", u proleće 1999. godine, za zločine, citiram: "Kada znamo da su zločine počinili Srbi, mi kažemo – bili su to Srbi. Kada ne znamo ko je počinio zločin, kažemo – bili su to Srbi. Kada znamo da ga definitivno nisu počinili Srbi, mi kažemo – ne znamo čije je to delo.", završen citat. Postavlja se pitanje, šta smo mi od 5. oktobra učinili? Izručili smo u Hag sve, pa čak i neke sitne prodavce paprike, kupusa i luka, i dva brata, ako se sećate, sa pijace koji rat nikada nisu videli, a naši su tužioci sa haško tribunalskom ekipom ispijali čaše viskija i deportovali naše ljude u Hag. Naš put u EU bio je preko Haga. Bio sam u pravu, pre nego što sam bio svedok u najvećem suđenju veka, Slobodanu Miloševiću, kada sam izjavio da je haški tribunal najveća pravna, politička i moralna nakaza, koja je iznedrila, tzv. "međunarodna zajednica". Postavljam pitanje gospodinu Rasimu Ljajiću, misli li on zajedno sa Nacionalnim savetom, menjati strategiju saradnje sa Haškim tribunalom, u korist interesa građana Srbije i države Srbije? Drugopitanje je kratko, postavljeno je ovih dana na prilazu Pančevačkom mostu, sa zrenjaninske strane, na autobuskoj stanici GSP, Branka Momirova, odnosno na administrativnoj liniji između severne srpske pokrajine, Vojvodine, dešavaju se vrlo čudne stvari. Naime, autobusi GSP, 43, 95, 96, 101 i dalje da ne nabrajam, zaustavljaju se tačno na administrativnoj liniji i dalje ne voze sve dotle dok se sve karte ne pregledaju. Dakle, autobusi stoje na stanici Branka Momirova, ponekad po pet minuta, ako neko ne plati kartu, onda i 10. Šta se dešava? Kasni se na linijama preko Brankovog mosta i normalno, dešavaju se i otkazi. U ime 100.000 građana Borče, Ovče, Palilule, Zvezdare i drugih građana, postavljam pitanje, odnosno više apel gospodinu Mrkonjiću, da upita gospodina Đilasa, zašto autobusi stoje dok se pregledavaju karte? To je prvo, drugo, glumi li možda gospodin Pajtić i Dragan Đilas nekakvu granicu između severne srpske pokrajine i ostatka Srbije i kada će se ukloniti ova velika bruka sa tog stajališta? Hvala lepo.
Hvala. Reč ima Borislav Stefanović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, imam dva pitanja za predsednika Vlade Republike Srbije, Ivicu Dačića i za ministra pravde, Selakovića. Dakle, prvo pitanje je, s obzirom da je pomoćnik ministra pravde, osuđen za krivično delo, pravosnažno, i da je, citiram: "Ministar pravde, pa šta ako je osuđen?", moje pitanje je da li sada postoji mogućnost da se donese odgovarajući propis, koji bi predložilo Ministarstvo pravde, da i drugi građani koji su osuđeni, imaju pravo na rad u državnim organima i na drugim mestima, naročito imajući u vidu amnestiju, koju ste izglasali? Ipak mislim da je korektno da se socijalno, radno pobrinemo za ljude koje ste oslobodili iz srpskih zatvora. Drugo pitanje se odnosi na Samit u Budvi, i to je pitanje i za predsednika Nikolića, mi smo čuli juče da u Budvi ne može da ode predsednik Nikolić i da prisustvuje Samitu zemalja Jugoistočne Evrope, zbog toga što je drugačija atmosfera. Dakle, moje pitanje je sledeće, da li je u Budvi atmosferski pritisak niži ili viši u odnosu na Brisel? Da li mediteranska klima i sija sunce, dok u Briselu pada kiša ili susnežica, kada premijer Dačić može da se viđa sa Tačijem, a predsednik Nikolić ne može da sedne za jedan sto, na kojem bi bila Atifeta Jahjaga, tzv. predsednica Kosova? Prema tome, nije jasno da li je možda ovo stvar koja se nalazi u tajnoj platformi, koju još uvek niko nije video, a sumnjam i da će je videti. Na kraju, hteo bih da kažem da poslanička pitanja, ni u kom slučaju ne treba da predstavljaju poligon za iznošenje neistina. Mi smo ovde čuli dve grube neistine, koje su izneli neki od mojih prethodnika. Prva stvar, "Ikarbus" će uvek biti fabrika koja će proizvoditi i od koje će Beograd da kupuje sve autobuse koje oni mogu da proizvedu ubuduće, i to je radio i u prošlosti, prema tome, ta stvar je potpuno irelevantna, kako izneta od strane jednog od mojih prethodnika. Druga stvar, niko ne može i neće da uspostavlja nikakvu granicu u državi Srbiji. Mislim da ste tu jako pogrešili, u vašim političkim napadima na gradonačelnika Beograda. Zloupotrebili ste govornicu i ulogu narodnog poslanika, iznoseći ovde insinuacije koje su jako opasne, tendenciozne, netačne i predstavljaju deo vašeg političkog folklora. Vodite računa kada se tako nešto kaže koliko je to opasno i koliko prevazilazi vašu potrebu da na jedan nedemokratski način srušite volju građana. Prema tome, to je ono što smo u ovom trenutku hteli da vam ukažemo kao predsedniku Skupštine. Hvala.
Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Gordana Čomić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tač. 5. do 12. dnevnog reda, pozvao da, pored predstavnika predlagača Suzane Grubješić, potpredsednice Vlade, mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede i mr Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave, sednici prisustvuju i: Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Aleksandar Ljubić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Slađana Backović, direktor Fonda za razvoj Republike Srbije, Andrijana Stojković, viši rukovodilac u Agenciji za privatizaciju, Dragomir Matović, viši rukovodilac u Agenciji za privatizaciju, Ninoslav Kekić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Ljiljana Petrović, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Branka Đorđević, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Radovan Medić, samostalni savetnik u Ministarstvu finansija i privrede i Zlatko Milikić, savetnik u Ministarstvu finansija i privrede. Dobio sam informaciju da ministar još ne stiže i pošto je moj stav da ne radimo kada ministra nema, određujem pauzu do 11.30 časova. [[Posle pauze.]] Poštovani, narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Sledeći prijavljeni govornik je gospodini Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, poštovana gospođo Kalanović, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je i danas rasprava o setu ekonomskih zakona. Reč je o osam zakonskih predloga koji imaju nekoliko jasnih ciljeva. To su, pre svega, finansijska konsolidacija, finansijska disciplina, sa namerom da se prepolovi budžetski deficit, što je, već smo o tome govorili tokom rasprave u načelu o Predlogu zakona o budžetu za 2013. godinu, izuzetno važan, odlučan i hrabar potez Vlade Republike Srbije. S druge strane, kada je reč o zakonskim predlozima o kojima danas govorimo, da oni zapravo predstavljaju jedan pozitivan odgovor Vlade Republike Srbije na višegodišnje zahteve privrede. Privreda će svakako odigrati bitan uticaj, kada je reč o realizaciji budžeta, jer ona treba da obezbedi prihod. Zato je u periodu ekonomske krize upravo prioriteta prioriteta i nužnost pokretanje privredne aktivnosti. U svom izlaganju ću, imajući na umu kolegijalnost prema kolega iz poslaničkog kluba i vremena koje imamo na raspolaganju, govoriti samo o nekoliko zakonskih predloga. Najpre, o Predlogu zakona o javnim preduzećima. Departizacija i depolitizacija je u periodu koji je sada iza nas nekako uvek bila večita tema. Ona je naročito dobro zvučala tokom izborne kampanje i tada je imala nekoliko ciljeva – politički marketing, pokušaj da se ubiru oni jeftini politički poeni. Ali, takav način interpretacije ove teme i u tom vremenskom periodu je, rekao bih, nažalost, do sada dezavuisao jednu jako dobru ideju. Ne želim da govorim o onome što je bilo, jer to i da hoćemo, danas ne možemo da promenimo. Konkretno kada je reč o ovoj temi, možemo da sagledamo ono što se dešava danas definišemo neki osnov, definišemo neke temelje za naredni vremenski period. Iz prošlosti treba učiti i treba izvlačiti pouke iz onoga što nije bilo dobro. Kao poslanički klub ćemo podržati u načelu ovaj zakonski predlog, jer podržavajući ovaj zakonski predlog, zapravo želimo da podržimo nameru i cilj Vlade Republike Srbije, koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga. Ovaj zakonski predlog svakako predstavlja jedan korak napred ka jednom sistemskom pristupu u rešavanju jednog izuzetno važnog pitanja. S druge strane, on predstavlja i odlučnost i opredeljenost Vlade Republike Srbije, kada je reč o departizaciji i depolitizaciji u javnim preduzećima. On jeste jedan kvalitativan pomak napred, u smislu da po prvi put o ovako važnom pitanju govorimo na ovakav način, unutar republičkog parlamenta, na bazi jednog konkretnog predloga, zakonskog predloga koji predstavlja, rekao bih, sistemski pristup. Da se razumemo, nijednu reformu nije moguće sprovesti odmah. To je dugoročan proces. Važno je pokazati odlučnost, opredeljenost, kao što je to učinila Vlada Republike Srbije, i napraviti prvi korak. Naravno, važno je, koliko je to moguće, postići saglasnost i konsenzus relevantnih političkih činjenica, jer tema o kojoj danas govorimo i o kojoj smo govorili tokom jučerašnjeg dana, rekao bih, da ne sme da bude odraz aktuelnog političkog trenutka. Treba da stvorimo jedan osnov, da definišemo jedan suštinski pristup koji treba da bude primenjiv za naredni vremenski period i da se tiče svih narednih vlasti u Srbiji, parlamentarnih većina i Vlade Republike Srbije. Takođe želim da kažem, kada je reč o SPS, nikada nismo bili kočničari departizacije i depolitizacije, ali jesmo uvek insistirali na jednom. To je konkretan predlog, suštinski koncept i vrlo precizno i jasno definisan cilj šta se želi postići. Uvek smo bili za jedan, rekao bih, otvoreni i konkretan razgovor na temu rezultata rada onih koji su preuzeli odgovornost u javnim preduzećima, jer polazimo od jedne logične pretpostavke. Lako je sagledati i analizirati rezultate onih koji su preuzeli odgovornost. S druge strane, lako je promeniti nekoga ako je loše radio i tako pokazati odgovoran odnos, pre svega, prema građanima Srbije. Predlog jeste jedan korak napred, u smislu da će uključiti jedan širi krug stručnih ljudi kada je reč o radu javnih preduzeća. Zalažemo se i prihvatamo ono što je ministar rekao u uvodnom izlaganju, da javna preduzeća ne treba da budu ekspoziture političkih stranaka. Zalažemo se i za stručnost, profesionalnost, transparentnost i za efikasnost. Zalažemo se i za to da se definišu jasni kriterijumi za izbor direktora, ali nismo za to da se, na neki od načina, diskriminišu stručni, sposobni, kompetentni ljudi čiji su rezultati prepoznatljivi i vidljivi, a koje imaju gotovo sve političke stranke na političkoj sceni Srbije. Ovde nije reč o tome da li neko treba da bude izabran ili ne. Ne treba stavljati nikada znak jednakosti između ovako važnog zakonskog predloga i nekog pojedinca. Suština je u tome da je, po našem mišljenju, konačno trenutak da se vrednuju rezultati rada u Srbiji. Mi hoćemo podržati ovaj zakonski predlog, jer on predstavlja jedan korak napred u tom pogledu i podržavamo time i nameru i cilj Vlade Republike Srbije. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopuna Zakona o privatizaciji, ovde imamo jedan zakonski predlog izmena i dopuna koji tretiraju jedno izuzetno važno pitanje u Srbiji. Reč je o, čini mi se, 171 preduzeću, reč je oko 60.000 zaposlenih. Ne želim da govorim o našem političkom stavu kada je reč o konceptu privatizacije u Srbiji, on je opšte poznat, ali želim da kažem da ovakve privatizacije, kakve su bile u proteklom vremenskom periodu, jesu razlog situacije u kojoj se država danas nalazi, pre svega, kada je reč o pitanju nezaposlenosti. Mislim da je suštinski najvažnije ne samo baviti se iniciranjem, promovisanjem i sprovođenjem privatizacije, već i kontrolom privatizacije. Ako u narednom vremenskom periodu Vlada Republike Srbije, resorno ministarstvo, nadležne investicije ne budu imale kontrolu, valjanu i merodavnu kontrolu privatizacije, čini i se da bi ovakav koncept privatizacije u narednom vremenskom periodu, nažalost, mogao da bude poražavajući i uništio bi srpsku privredu. U tom kontekstu je važno voditi jednu aktivnu politiku, važno je ne čekati da problemi do nas dođu, ići u susret problemima i ponuditi konkretna rešenja, naravno, u skladu sa postojećim zakonskim okvirima, u dogovoru sa reprezentativnim predstavnicima sindikata i imajući na umu uvek interese radnika. Usvajanjem Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, na neki način će biti omogućen dalji rad ove izuzetno važne institucije u Srbiji. Ovde imamo dve poruke. Jedna poruka biće poslata pravnim licima, privrednim društvima, kada je reč o olakšanom korišćenju onih neophodnih kredita. S druge strane, imamo jednu važnu poruku koja će biti upućena investitorima, a tiče se važnosti, uloge i značaja ove institucije u Srbiji. Predlog zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, verujemo u ono što je gospodin Dinkić rekao tokom jučerašnjeg dana da će usvajanje ovog zakonskog predloga uvesti red, disciplinu, pre svega države prema privatnom sektoru, ali da će uvesti red i kada je reč o samom privatnom sektoru. Kada je reč o Predlogu zakona o uslovnom otpisu kamata i mirovanju poreskog duga, svakako ovaj zakonski predlog daje jednu šansu privredi i ovo je taj aktivan i pozitivan potez države. Ekonomska kriza jeste onemogućila deo privrede da izmiri svoje obaveza i na ovaj način će, svakako, biti povećana likvidnost u privredi. Već je bilo reči o tome. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju, on će svakako značajno unaprediti elektronsko poslovanje, elektronsku trgovinu putem interneta i onemogućiće poslovanje sa inostranstvom, omogućiće da poslovanje sa inostranstvom bude oslobođeno onih bespotrebnih birokratskih procedura. Kada je reč o Predlogu Zakona o zateznim kamatama, dakle neustavnost komforne metode je suštinski najbitniji, da kažem, razlog zbog čega danas govorimo o ovom zakonskom predlogu. On će u perspektivi, ubeđeni smo, rešiti one probleme koji jesu uočeni u praksi. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, o tome je bilo reči. U pripremi je novi zakonski predlog. O ovome će detaljnije govoriti kolega Petronijević. Ono što jeste naša sugestija jeste da sagledate predloge koje će uputiti gospodin Petronijević ispred poslaničkog kluba i da ih što više uvrstite u novi zakon o osiguranju. Inače, još jednom, u načelu, poslanički klub SPS podržava zakonske predloge, set ekonomskih zakona o kojima danas govorimo. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, DSS neće moći da se pohvali da će glasati za ove predloge. Zato što je vrlo neozbiljan način na koji mi danas govorimo o njima, jer je u objedinjenoj raspravi stavljeno osam vrlo važnih zakona o kojima treba da govorimo otprilike po dva minuta. Mnogi od tih zakona nisu bili na javnoj raspravi. Oni imaju velike posledice po privredni život i građane Srbije i bilo bi vrlo ozbiljno da malo drugačije o tome govorimo. Govoriću samo o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Srbije. Moje kolege će kasnije govoriti o nekim drugim stvarima. Vrlo je teško govoriti posle svih onih afera, koje su se otvarale u vezi sa "Agrobankom", "Razvojnom bankom Vojvodine", pa i samim Fondom za razvoj Srbije, upravo o ovoj temi. Mnogi građani Srbije koji su imali posla sa bankama i privrednici koji su konkurisali kod Fonda za razvoj Srbije za sredstva komentarišu, to je javna tajna, da mnogo više od onih kriterijuma koje propisuju i banke i Fond važe kriterijumi koji se tiču prijateljske preporuke, rođačke, kumovske ili partijske preporuke. Najbolji primer za ovo o čemu ja govorim jeste izveštaj državnog revizora o stanju u Fondu za razvoj Srbije. Govorim o izveštaju za 2010. godinu. Iako je revizor uradio izveštaj na 200 strana, što je prilično materijala, morate priznati, on je to potkrepio činjenicama i brojnim zloupotrebama, ali nije našao za shodno da da svoje mišljenje o finansijskom poslovanju i uopšte o poslovanju ovog Fonda za razvoj Srbije. To je, morate priznati, čudno i izgleda da posle 200 strana i posle toliko materijala nešto je nedostajalo revizoru da to finalizuje. Izgleda da je u pitanju hrabrost. Hajde da pogledamo nekoliko činjenica u izveštaju. U izveštaju revizor navodi da Fond ne kontroliše namensku upotrebu sredstava koje sam dodeljuje po raznim osnovama. Krediti nisu davani u skladu sa zakonskim procedurama i kriterijumima koje je sam Fond propisao. Dalje, komentariše da je sam Fond objavio podatak da potraživanja koja podležu usaglašavanju, a neusaglašena potraživanja su 141 milijardu, znači ta koja podležu usaglašavanju su najvećim delom pokrivena garancijama na imovinu ili menicama banke, a samo 18 takvih kredita je pokriveno. Osamnaest kredita ima ovu garanciju i pokriće. Svi ostali nemaju garanciju. Fond je odobravao desetine kredita klijentima koji nisu dobili pozitivnu bonitetnu ocenu ni od stručne službe samog fonda. Sada vi meni recite – ko je onda na osnovu negativne ocene ili ako je davana ocena davao kredite ljudima? Biće da je neko. Revizor navodi brojne primere nenamenskog trošenja kredita. Najbolji primer za to je kredit koji je dobila "Galeb grupa" iz Šapca u aprilu mesecu 2010. godine. Tada je tražila i dobila 280 miliona dinara na rok od dve godine sa grejs periodom do kraja te 2010. godine i sa kamatom od 3,5%, a sve prema programu Vlade o ravnomernom regionalnom razvoju. Naime, "Galeb grupa" je bila na čelu konzorcijuma koji je kupio vranjansko preduzeće "Zavarivač" i sredstva ovog kredita su trebala da budu plasirana u proizvodnju metalnih konstrukcija u "Zavarivaču". Ono što je sad problematično sledi. U programu kojim je "Galeb grupa" aplicirala za ovaj kredit, ona kaže da će otpustiti 110 radnika, a to je naravno potpuno suprotno od onoga za šta se daju krediti, šta je namena kredita. Tokom 2011. godine korisnik kredita je kasnio sa otplatom. Tada je već dugovao 663.000 evra. Fond nije aktivirao menice, nego je "Galeb" tražio mogućnost da mu se reprogramiraju dugovi. Fond je to odobrio, što nije neuobičajena praksa. Agencija za privatizaciju je samo tri meseca posle kupovine i posle dobijanja kredita raskinula ugovor sa konzorcijumom koji vodi "Galeb grupa" i ona je postala vlasnik preduzeća "Zavarivač" u Vranju. Najčudnije od svega jeste da je doneta odluka da kredit koji je uzeo jedan korisnik, dakle "Galeb grup" i konzorcijum, treba da vrati "Zavarivač", jer je navodno 280 miliona dinara uloženo u "Zavarivač". To je činjenica koju treba proveriti. Takvih primera u ovom izveštaju ima jako mnogo. Uzela sam jedan koji mi se učinio dobar za ovo o čemu želim da pričam. Mislim da nije problem reći i nikog ne treba da čudi činjenica da je Fond za razvoj prošlu godinu okončao sa gubitkom od 3,8 milijardi dinara. ako je poslovao na ovakav način, taj gubitak i nije toliko veliki. Ova priča je trebala da posluži kao uvod u ono što ste vi u ovom zakonu predložili, a to je da ste u članu 6. povećali nadležnosti upravnog odbora. Fond za razvoj je i u prošlom mandatu i u prošlom periodu imao upravni odbor koji je odobravao štošta, imao je i upravni odbor koji je činilo manje članova nego što ste vi sada ovde preporučili, iako ste rekli da ćete smanjivati upravne odbore. Nema veze. Ono što hoću da kažem jeste da Srbija koja je na pragu dužničke krize i dužničkog ropstva sa stravičnim dugom od 60% od nacionalnog dohotka i sa 16 milijardi dinara je u vrlo teškom stanju. Mislim da ne treba povećavati nadležnosti Fonda da im na taj način dajete pravo i da se zadužuju u zemlji i inostranstvu. Nema smisla bilo kome, bez nadzora ove Skupštine, dati takvo pravo. Hoću da kažem još jednu činjenicu. Povećavate broj članova upravnog odbora sa devet na 11, ali nema veze, opet ne nalazite mesto za predstavnika koji predstavlja zaštitu životne sredine, iako strateški dokumenti Srbije kažu da je zaštita životne sredine treći stub razvoja. Stavljate ministra energetike, u ovom slučaju to je jedan isti čovek, pa makar pomenite da se radi o tome da zaštita životne sredine ima svog predstavnika u ovom upravnom odboru. Ovo su samo neke stvari zbog kojih mi ne možemo da glasamo. Moje kolege će govoriti o još mnogim stvarima. Mislim da ovako neozbiljan način rasprave nije uredu. To se ne upućuje vama gospođo ministar, nego predstavnicima Skupštine, predsedniku Skupštine. bilo bi mnogo ozbiljnije da mi ovde govorimo otvoreno o zakonima koji predstavljaju suštinu života građana Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima gospođa Kalanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, trudiću se da ne odgovaram na svako pitanje, ali prethodna diskusija poslanika je inicirala da moram da se javim i kažem nešto što se duboko ne slaže sa onim o čemu ste vi govorili. Praveći paralelu sa "Agrobankom", "Razvojnom bankom Vojvodine" i Fondom za razvoj mislim da nema suštinu, niti je moguće u ovom trenutku. "Razvojna banka" i "Agrobanka" su banke. Suština osnivanja Fonda za razvoj jeste realizacija programa koji su usmereni na podršku privredi, ali i na druge poslove od kojih jedan jeste komision u podršci preduzećima u restrukturiranju, kao i komisioni poslovi koji su vezani za podršku preduzećima na Kosovu i Metohiji i neki drugi poslovi koji se rade preko jednog državnog Fonda. Zbog toga i vaše pitanje – zašto je u nadzornom odboru predviđen veći broj članova nego u javnim preduzećima vezano za različite poslove koji se za ime Vlade i u ime Vlade rade na teritoriji cele Srbije, naravno u poslovanju sa privrednim subjektima preko Fonda za razvoj, a koji su u interesu različitih ministarstava. Prosto, želim još jedanput da podvučem – naknade za rad u Upravnom odbora Fonda za razvoj ne postoje, niti su ikada postojale. Članovi Upravnog odbora su u najvećem broju ministri koji preko Fonda za razvoj kontaktiraju sa privredom i daju podršku razvoju privrednih subjekata. S druge strane, izvlačenje iz konteksta da je Fond za razvoj davao kredite koji su nenaplativi i da se radi o različitim zloupotrebama koje su evidentirane u izveštaju DRI takođe nije primereno. Uputila bih vas na odzivni izveštaj, na izveštaj DRI, koji je napravljen detaljno po svakoj stavci koju je DRI našla kao proceduralne primedbe u radu Fonda za razvoj. Lično sam se vrlo detaljno upoznala sa odzivnim izveštajem na izveštaj DRI i mogu da vam kažem da sam više nego zadovoljna, a mislim da ćete i vi biti, jer se tačno po stavkama vidi šta su razlozi koje je navela DRI kao propust. Lično mislim da i u kontaktu sa DRI možete videti da li se radi o zloupotrebama ili su i oni zadovoljni izveštajem koji im je dao Fond za razvoj. Ne radi se tu o nedostatku hrabrosti, nego prosto o činjenicama pred kojim je i DRI zadovoljna za ono što su bile njene prvobitne primedbe. Kada se radi o izvlačenju pojedinačnih korisnika kredita, kao neko ko dosta dugo učestvuje u Upravnom odboru Fonda za razvoj, mogu da vam kažem da je Fond za razvoj i osnovan zbog toga da ne bude komercijalna banka, da ne bude poslovna banka koja ima kredite prema onima koji su najuspšeniji, nego povremeno ima kredite i prema onima koji revitalizuju "Šik Kopaonik" u Kuršumliji, od koga živi jedna pogranična opština i koji je zaposlio najveći broj ljudi koji su bili upućeni kućama, a bogami i veliki broj koperanata. Fond za razvoj je oživeo pogon u Radovnici u Trgovištu. Fond za razvoj je opredelio kredit "Kondive" u Bujanovcu i mi ne možemo posmatramo kredite koji se opredeljuju preko Fonda za razvoj na isti način kao kredite koji se opredeljuju iz poslovne banke i kredite koje daje najuspešnijim. Slažem se sa vama da se krediti ne smeju plasirati sa rizikom većim od dozvoljenog i da budu bez odgovarajućih garancija. U najčešćem slučaju kod Fonda za razvoj su to hipoteke prvog reda. To su vrlo često i garancije. Neke od tih garancija je izdala, nažalost, "Agrobanka". U ovom trenutku Fond za razvoj pravi detaljnu analizu onih preduzeća koja imaju pokriće kroz avalirane menice "Agrobanke". Na sledećem upravnom odboru razmatraćemo upravo koja su ta preduzeća i pod kojim rizikom je u ovom trenutku vraćanje tih kredita. Molim vas, ne želim da javnost i da Skupština stekne pogrešnu sliku da se radi o nekoj nečasnoj instituciji, jer jako dobro znamo u kontaktu sa privrednicima koja je uloga Fonda za razvoj i šta je Fond za razvoj u prethodnim godinama uradio u podršci onima kojima je pomoć bila najpotrebnija. Radi se uglavnom o malim i srednjim preduzećima. Radi se uglavnom o onim preduzećima koja posluju u nerazvijenim područjima i uglavnom se radi o kreditima koji imaju apsolutno sve garancije propisane zakonom da će biti uredno vraćeni. Mogu da vas obavestim da postoji veliki broj partnera u Fondu privrednih subjekata, koji su Fondu za razvoj uputili zahtev za reprogram, koji u ovom trenutku ne mogu da vraćaju te kredite. Jedan od inicijatora zakona, o kojima je govorila i poslanička grupa SPS, za povećanje likvidnosti privrede u ovom trenutku, donošenje zakona o poreskoj amnestiji, o smanjenju rokova plaćanja, jeste upravo Fond za razvoj koji želi da omogući privredi da sa povećanjem likvidnosti, između ostalog, i redovno servisira obaveze prema instituciji od koje su dobili kredit.
Reč ima gospođa Vojić Marković, po replici.
Hvala, gospodine predsedniče, što ste mi dali reč. Gospođo ministarka, kada budete odgovorili na pitanje koje ću vam postaviti, javnost će znati zbog četa hvalite ovoliko Fond. Koja je vaša funkcija bila u Fondu za razvoj Srbije, a koja je danas? Nisam pominjala nikakav kontekst "Agrobanke", niti bilo čega, to sam dala samo kao jedan okvir vremenski u kome se stvari dešavaju. Ono na šta sam pravila aluzije jeste izveštaj državnog revizora. Zvaničan državni revizor je dao izveštaj o svemu tome. Nisam izvlačila stvari iz konteksta, čitala sam izveštaj. Ovo što sam navela tačno su taksativno navedene stvari koje pišu u izveštaju. Drugo, nisam izmislila gubitak tog fonda. To najbolje govori o tome kako je on radio i koliko je plasirao sredstva sigurno. Taj izveštaj kaže da je gubitak Fonda bio 3,8 milijarde dinara. Hoćete da demantuje? U redu, izvolite. Dalje, nisam komentarisala broj članova i njihove prinadležnosti, komentarisala sam samo da vi povećavate broj, iako govorite o smanjenju i svemu tome. I ranije su članovi Upravnog odbora bili ministri, a i dalje su ministri. Iako su članovi bili ministri, dešavalo se ovo što se dešavalo, što navodi revizor. Dešavalo se i da imamo gubitak. Ništa naročito se neće promeniti u tome što su dve trećine istih članova bili u prošlom mandatu članovi Fonda i sada su ti isti ljudi članovi Fonda. Na kraju krajeva, vi ste predstavnik i prošle Vlade i sadašnje Vlade u Fondu. Prosto, ništa naročito se neće desiti, a to sam i govorila. Da li smo vi i ja zadovoljni izveštajem revizora, to je manje bitno, gospođo ministarka. To je najmanje bitno, to vi i ja možemo da pričamo na nekom drugom mestu. Da li su građani Srbije i da li je privreda Srbije zadovoljna izveštajem revizora o tome kako su trošena sredstva? Ja vam kažem da nije, tvrdim da nije. Oni komentarišu da su davana sredstva na ovakav način na koji to komentariše i revizor. To je ono o čemu možemo da pričamo. To piše na papiru, gospođo, to je neko potpisao.
Hvala. Reč ima gospođa Kalanović.
Pošto ste me direktno prozvali u nekoliko stvari, odgovoriću vam veoma precizno. Da, učestvovala sam u radu prethodne dve vlade. Bila sam u jednom trenutku član Upravnog odbora, ali sam u najvećem delu mandata te dve vlade bila neko ko je ocenjivao podnete zahteve za odobravanje kredita. Taj organ se zove Komisija za ocenu aplikacija prema Fondu. Znači, neko ko zajedno sa ljudima iz Fonda utvrđuje da li preduzeće ima kriterijume koji su neophodni da bi se kredit dobio. Od formiranja ove vlade privremeni sam predsednik Upravnog odbora, zbog toga što Zakon o Fondu definiše Upravni odbor i upravo je sada na dnevnom redu. Ali, život ne može da čeka, kao što znamo, i mi ne možemo u ovom trenutku da zaustavimo rad Fonda zato što nismo na Skupštini usvojili zakon, a prethodna Vlada je izgubila mandat formiranjem nove 27. jula. Znači, od 27. jula do današnjeg dana Vlada je svojim zaključkom odredila ko će predstavljati članove Upravnog odbora Fonda do usvajanja zakona. Ja sam predsednik prvi put tog organa, predsednik sam Upravnog odbora Fonda za razvoj. Takođe, istine radi želim da kažem prostim rečima kako radi DRI. Na osnovu uvida DRI u rad neke institucije daje svoj izveštaj kroz primedbe i upućuje prvo toj instituciji. Ta institucija na osnovu tog izveštaja objašnjava zašto su te primedbe nastale, to se zove "odzivni izveštaj". Na osnovu odzivnog izveštaja DRI podnosi krivičnu, odnosno prekršajnu prijavu protiv lica koja su napravili greške ili je zadovoljna odzivnim izveštajem. Kažem vam, vi ste čitali prvi izveštaj DRI. Niste pročitali objašnjenje, odzivni izveštaj. Kao što vidite, nema prijave protiv direktora Fonda za razvoj, niti protiv bilo kog koje tu radio, što znači da nema zloupotrebe i zbog toga nije umesno praviti paralelu sa "Agrobankom" koju ste vi uradili na početku. Sa druge strane, želim da vam kažem da su krediti Fonda za razvoj usmereni prema privrednim subjektima. Građani jesu indirektno vezani za odobravanje kredita, ali oni nisu najčešće korisnici kredita, sem kad se radi o "start ap" kreditima. Građani su u tom slučaju najčešće zaposleni, a inače korisnici kredita su privredni subjekti.
Hvala. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Hvala gospodine predsedniče, hvala gospođo ministar, sve što se rekli je zapravo odgovor na ono što sam htela da čujem, a ne zbog sebe, nego zbog građana Srbije, dovoljno ste rekli. Inače, od vas sam očekivao da vi malo više govorite o Fondu, vi ste predsednik Upravnog odbora fonda, to bi bilo u redu da se čuje. Revizor je sve sam rekao u svom izveštaju i ja sam samo citirala to što je on rekao. Sa druge strane, građani su ti koji su i vlasnici i zaposleni i članovi privrednih društava, građani su ti koji daju novac, oni su poreski obveznici i moraju sve da kontrolišu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragomir Karić.
Poštovani predsedniče, poštovana gospođo ministarka, drage koleginice, drage kolege pre neki dan smo čuli kako je rekao naš uvaženi kolega – Sokrat je umro, Atina nije umrla. Sedeći i slušajući se diskusije u ovom našem domu, u Skupštini mogu da za sebe izvučem zaključak da je Atina na samrti, a Sokrat je uveliko oživeo. Mnogo filozofiranja, bez konkretnih predloga, a naime radi se o običnim stvarima, radi se o onome što je rekla i gospođa ministarka – život ne može da čeka. Znači, radi se o tome kako da se ugrade i izgrade institucije, institucije koje će povući Srbiju unapred i staviti je među najrazvijenije države. Znači, kada je u pitanju donošenje zakona o otpisivanju zateznih kamata malim, srednjim preduzećima, drugim kompanijama, to pozdravljam. Žao mi je što to nije uradila ni prethodna vlast i što to nije uneto u institucije, jer to postoji svuda u svim državama. Šta imamo od toga ako dozvolimo da preduzeća koja imaju po pet zaposlenih, deset zaposlenih ili recimo da krenemo od taksista, da krenemo od frizera, da krenemo od obućara, da krenemo od krojača, šta imamo od toga ako on bankrotira zato što nije platio porez i zato što ima zatezne kamate koje su se nagomilale, a da ne kažemo da kod mnogih preduzeća su upravo te zatezne kamate rezultat u stvari ne plaćanja od onih koji su ih angažovali za svoj rad. Zamolio bih ministarstvo i Vladu da budu još hrabriji, otpišite im zatezne kamate, otpišite im i redovne kamate, otpišete im taj dug bar na narednih pet godina da mogu da stanu na noge i da mogu da zaposle i druge članove, ako ne, nekog drugog, onda članove svoje porodice da bi bar oni mogli na jedan drugi način da egzistiraju. Kada je u pitanju kazna od 20 hiljada dinara zato što preduzeća neće platiti na vreme i neće izvršiti obavezu svog duga na vreme prema svojim dobavljačima, smatram da to treba promeniti. Bez obzira što ću ja glasati za ovaj zakon, trebalo bi to ministarstvo da čuje, šta je to 20 hiljada dinara, da li se tih 20 hiljada kazne odnosi i na kompaniju koja pravi godišnje dve milijarde evra obrta a i na onoga koji pravi godišnje 20 hiljada evra. To mora da se definiše. Tamo gde postoji stimulacija mora da postoji i jedna određena nedestimulacija, ali jedna disciplina koja će biti izgleda na jedini način moguće ostvariva, a to je kaznenim merama. Kada govorimo o stečaju, o stečajnim preduzećima, predviđene su kazne za one koje će da izazovu namerni stečaj tj. bankrot. Molim vas, gospođo ministarka da obratite pažnju na ovo sledeće što ću reći. Najbolje zanimanje danas u Srbiji jeste stečajni upravnik. Nema lepšeg zanimanja, jer kakvu odgovornost danas ima stečajni upravnik koji drži određena preduzeća i institucije po 12, 15 godina vodi se stečajni postupak i do dana današnjeg nema likvidacije. Šta je to? Zamislite, mogu da navedem i neka preduzeća konkretno, ali to ne bih želeo da se ne bi prejudiciralo, da su u pitanju neke kompanije u kojima sam i ja bio suvlasnik. Imate, znači, preduzeća u kojima imate, a daću recimo primer "Astrobanke", imate 130 miliona evra, nema potraživanja od poverioca. Svi su izmireni, sve je u redu, tu radi oko 40 ljudi. Putuju svuda, posećuju se seminari i hoću da kažem da prihvatam da se kaznene mere primene i da se pooštre za one koji žele da uvedu "saznateljno" izvinjavam se rekao sam na ruskom, koji hoće da uvedu kaznene mere tj. da uvedu stečaj u preduzeća sa namerom da imaju sutra neki profit, tj. da izbegnu plaćanje obaveza prema državi i prema poveriocima. Međutim, mora da se zna da moraju da postoje kaznene mere za stečajne upravnike. Mora da postoji rok koliko dugo može to preduzeće da bude u stečaju. Što se tiče Zakona o javnim preduzećima, pozdravljam to da treba da bude profesionalni menadžment. Pozdravljam da oni, tj. nadzorni odbor da program ili da zatraži biznis plan od menadžmenta, ali vam iskreno kažem i obraćam se kolegama iz opozicije, nemojte da pravite nikakvu dramu da ste vi na vlasti, vi biste isto kandidovali svoje članove kao što ste to radili svih ovih godina. Sigurno nećete primiti nekoga iz naše grupe ili iz vladajuće koalicije. Međutim, ima jedna druga stvar o kojoj treba svi mi da se zabrinemo koja brine i interesuje građane Srbije, a to je sledeće – koji će sposoban menadžer, ko je taj sposoban menadžer, a vi to odlično znate koji slušate i pratite ovu sednicu, ko je taj čovek koji će prihvatiti da radi za hiljadu evra, a da ima ogromnu odgovornost u javnom preduzeću. Takav ne postoji i nećemo ga naći ni u jednoj partiji. Daj Bože da ga nađemo mi, ako možemo kao vladajuća koalicija u našim partijama, a verujem i među vama. Sposobni ljudi već imaju svoja preduzeća ili bolje da kažem izuzetno sposobni menadžeri imaju svoja preduzeća, imaju svoje kompanije, oni rade, oni prihoduju. Znači, ja sam za to, ako želimo da imamo sposobne ljude na čelu javnih preduzeća, nema ograničenja i nema limita za njihove plate, za njihova primanja, neka prima on platu 50 hiljada evra mesečno, nemojte da me shvatite pogrešno, ako on može da izvadi naše gradsko, beogradsko, transportno preduzeće ili bilo koje javno preduzeće iz te situacije u kojoj se nalazi. Ako on može da omogući jednostavno građanima Srbije da više ne zavlače ruke u budžet i da se ne pokrivaju gubici. Ovde u ovom zakonu vidim da je predviđeno da će se starati generalni direktor i nadzorni odbor o pokrivanju gubitaka. U startu dajemo amnestiju ljudima koji će voditi javna preduzeća. Ja sam protiv toga. Dajte da im kažemo, na osnovu biznis plana, imaćete plate 50 hiljada evra neka bude, koliko god da to zvuči apsurdno za građane Srbije, zato što u Srbiji ljudi nemaju možda ni jedan evro prihoda mesečno. Znači, kada govorimo o odgovornosti članova nadzornog odbora molio bih vas, gospođa ministarka, da razgovarate sa kolegama u ministarstvu i Vladi da se tačno odrede i da se znaju šta su nagrade, šta su sankcije. Ne može da bude sankcija ako vi dovedete preduzeće u gubitak 100 miliona evra, 5 miliona evra, i da bude sankcija ta što ćete vi jednostavno da njemu date otkaz i da tražite od njega da podnese ostavku. Slušajte, to nije nikakva sankcija. Moram da kažem, to je legalizovan način zavlačenja ruke u džepove poreskih obveznika države Srbije. Ja sam samo za to da se to raščisti, da se zna ko kosi, ko vodu nosi. Inače, podržavam i mogu da kažem sledeće – da ovi zakoni koji su predloženi u odnosu na prethodne oni su progresivni. Zamolio bih opoziciju da uvek, koliko god može, podrži ono što je stvarno progresivno i što će da koristi građanima Srbije. Razumem da ovde na javnom prenosu svi mi se trudimo da afirmišemo i sebe kao ličnost, svoje ideje, svoje predloge, i da građanima koliko možemo bliže dočaramo suštinu onoga šta se donosi i za šta mi glasamo, da ne bi smo bili jedna glasačka mašina i radimo normalno, verovatno i na afirmaciji svojih partija itd. U svakom slučaju, još nije kasno da se mnogo toga uradi i zamolio bih vas, budite hrabriji u smislu donošenja predloga zakona. Nemojte da se plašite, niko vam neće zameriti ako vi uzmete preduzeća koja imaju perspektivu i kreće se u restrukturizaciju, molim vas, otpišite im dugove, ako je u pitanju 1000 radnika, 500 radnika. Normalno, još jednom bih se vratio na to o čemu već dugo pričamo, izjednačite sve kompanije u Srbiji, molim vas sprečite diskriminaciju prema privatnom sektoru, izjednačite ga u potpunosti sa društvenim preduzećima, državnim preduzećima, javnim preduzećima. Nije fer, nije korektno, to nije po ničijoj volji, to je protiv i Božje volje, to je i protiv naroda, pokrivati stalno gubitke javnih preduzeća, a staviti omču oko vrata malim i srednjim privatnim preduzećima. Zahvaljujem se koleginicama, kolegama, vama gospođo ministarka i predsedniku što mi je dao reč. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospođo ministarka, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, ja neću ponoviti argumente koje je izneo kao ovlašćeni diskutant, moj kolega Veselinović, ali i želim da kažem, globalno na ovome paketu, postoji dobra volja, ali nažalost, oko veoma bitne teme, a to je pre svega nelikvidnost u našoj privredi. Mnogo više se bavimo posledicama, a ne uzrocima i mnogo više se ovde Vlada i konkretno ovo ministarstvo, ponaša kao vatrogasac, do duše, malo i kao vatrogasac – piroman, jer veliki deo ovih problema je nastao u domenu ingerencija ministra, prethodnog i sadašnjeg u domenu privrede, a mnogo manje kao arhitekte finansijskog sistema, koje su i te kako potrebne u našoj zemlji, u ovom momentu, sada kada ulazimo i u petu godinu ove velike krize. Prvo, nekoliko reči pojedinačno o ovom zakonima, a onda nekoliko sugestija, kako da sa ovim paketom idemo korak dalje i da se bavimo uzrocima i arhitekturom na duži rok. Što se tiče Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, mi ne možemo glasati za ovaj zakon u ovoj formi. Predložili smoneke amandmane i ukoliko oni budu prihvaćeni,rado ćemo glasati za jedan korektan pristup, a to je da država ne plaća sebe, lansira nove projekte, sve dok nije izmirila obaveze koje ima prema privredi i to je u redu. Strah me je da, što se tiče plaćanja države ka javnom sektoru, kao što je definisano u zakonu ka privredi, ulazimo u jedan račun bez znanja krčmara. Ministar je rekao tokom rasprave, da se ne zna koliko javna preduzeća duguju i notorno je poznato da veliki broj državnih agencija je ušlo u neke ugovorne obaveze, za koje će se morati platiti, a da predviđena sredstva za to, suštinski i uprkos određenim naporima Vlade nisu obezbeđena. Ali ono što najviše brine, to je činjenica da se pokušava ući lex specialis, po ko zna koji put u ono što reguliše jedan od najkvalitetnijih sistemskih zakona koje imamo u našoj zemlji, a to je Zakon o obligacionim odnosima. Čuli smo ministra, predložio je da odbor predloži amandman, mi to pozdravljamo. Jasno je da, suprotno onome što piše u obrazloženju, nema te direktive u EU da država uređuje obligacione odnose između privatnih subjekata i da im daje maksimalni broj dana da plate . Čuli smo predlog, mi ćemo podržati taj predlog ukoliko ne idu sa njim i oni dodatni uslovi, da bi, koliko smo čuli, zakon imao ipak zube. Ipak će se nametnuti da u privatnim komercijalnim odnosima, ukoliko rok plaćanja bude veći od 60 dana, da se obezbede ili prvoklasna garancija ili da se daju menice. Danas privatni subjekti to mogu da urade. Ništa ne sprečava privatne subjekte da to urade. Jasno je da dugo imamo problem time što dužnici su jači od poverilaca. U ovom momentu, ove nelikvidnosti, rizik je veliki, da ako zakon ne dozvoljava da se plaća na više od 60 dana, u nezavisnosti od toga u kom se sektoru radi i u stanju konkretnih preduzeća koje se ugovaraju, zapravo, postoji veliki rizik da se gura u stečaj jedan broj preduzeća koja bi inače mogla da prežive. Amandman mora da glasi, taman onako kako se predviđa i direktivom da zakon određuje jedno, ali da u slučaju ugovora između privatnih lica, oni mogu da se dogovore drugačije. Neće se ništa postići, i želim da vam kažem, poštovani narodni poslanici, ukoliko Vlada nije obaveštena da se privreda već spremila da izigra odredbe ovog zakona, uveliko se pripremaju ugovori na 60 dana, koji će biti po automatizmu obnovljeni. Građani moraju da znaju da ove odredbe neće apsolutno ništa promeniti. Poslednja stvar kod ovog zakona je apsurdna kaznena politika, o kojoj se ovde pričalo. Takva kaznena politika,koja ne prepoznaje veličinu duga i koja može potkopati i ubiti validno,malo preduzeće,a u suštini, ne predstavljati nikakvu kaznu za neke veće transakcije, tako da mora se i ta kaznena politika menjati. U Zakonu o uslovimaotpisa kamata i mirovanju poreskom duga, mi u suštini smo spremni da podržimo taj zakon, ukoliko se usvoji naš amandman, a to je da oni koji su poslovali na taj način da mogu da izmire obaveze prema državi, imaju nešto od toga. Ovako ispada da se isplati ne platiti i mi smo predložili amandman, prema kome predlažemo da redovne platiše imaju brži povraćaj PDV,da bar na taj način damo podsticaj i drugima, da izmiruju na vreme njihove obaveze. Podsećam da ovde nije dovoljno napravljena razlika između poreskog kašnjenja, tj. uredno prijavljenih poreskih obaveza i poreske utaje, to nije u redu. Tu je ta razlika između onoga o čemu se pričalo, između takozvane amnestije, koja u poreskom smislu znači da se vraća u zakonski okvir ono što je pokušano da se prikrije i nečega što je u suštini, odraz nelikvidnosti našeg sistema. Podržaćemo Zakon o izmenama i dopunama zakona o deviznom poslovanju, zato što on nas vadi ponovo i napokon iz kamenog doba u tom domenu. Žao nam je što je Narodna banka Srbije, pošto smo obavešteni o načinu na kome je prodiskutovala, obustavila jedan broj dodatnih koraka, koji bi olakšali poslovanje, pre svega naše građevinske operative u inostranstvu, i to je šteta, jer oni, i to svi dobro znaju, ostavljaju novac napolju i ne plaćaju na načine na koje bi mogli da plaćaju poreze kod nas. Demokratska stranka nije na stanovištu, da treba da se u potpunosti liberalizuje kapitalni deo naših tekućih plaćanja i želim da obavestim naše poslanike, da evo čak i MMF, koji je dugo bio na tom ekstremnom stanovištu, da se treba liberalizovati i taj deo tekućih plaćanja, ali je promenio doktrinu, jer se pokazalo da određene kontrole, sa njihovog stanovišta, privremene i ciljane su na mestu da se izbegne udar međunarodne špekulacije. Nećete imati u demokratskoj stranci partiju koja će tražiti u tom domenu liberalizacije sprovedu u potpunosti naprotiv. Ali se moglo više ići podržaćemo zakon ide u dobrom pravcu, podržaćemo i zakon zatezne kamate, jer on u suštini sprovodi u delo ono što je Ustavni sud naredio i obezbeđuje jednakost između države i građana, kao i zakone o izmeni i dopuni Zakona o privatizaciji, mada nisam siguran da je Vlada u potpunosti svesna šta to znači, naročito efekat na nezaposlenost koja će doći sa tim i zakon o izmeni zakona o osiguranju, ne znam po koji put se odlaže primena u potpunosti tog zakona. Možda ne bi bilo loše da vlada razmisli i da Ministarstvo finansija privede i predloži zakon koji će na duži rok regulisati to pitanje kapitala, jer šest ili sedam godina to nikako da prođe. Nećemo podržati Zakon o javnim preduzećima, jer ima mnogo razloga, a ja ih neću ponoviti sve, apelujem na vladu na član 2. promeni, što je moguće pre, dobiće i formalne proteste UEPS ako naši protesti nisu dovoljni i EU. Nije u redu da u članu 2. se predviđa da je moguće imati javna preduzeća u domenu informisanja ili bi trebalo da postoji prelazna odredba u skladu sa strategijom koju je ova skupština izgradila i usvojili za izlazak države iz medijskog sektora. Ono što je najproblematičnije i što u startu obezvređuje i one predizborne parole onih koji su govorili da će doći do departizacije, po cenu njihovog izlaska iz vlade je to što u članu 22. se uvodi mogućnost da partijski funkcioneri postanu direktori preduzeća, pod uslovom da se obezbedi neko mirovanje te funkcije koje naš zakonski sistem u potpunosti ne prepoznaje. Imamo situaciju sa gospođom guverner koja je navodno zamrzla mesto zamenika predsednika stranke na vlasti i veoma dobro znamo da se ovim šalje veoma jasan signal i to je sada sociološka karika, pitanje koje se ovde profiliše, uđi u partiju, izbori se, a onda ćemo to navodno zamrznuti, uticaj će biti tu, nije ni slučajno što se to tako uradilo, očigledno je da ova vlada nema konsenzus oko ovoga i ne bi bilo dobro da ovaj ministar i ova partija već posle 120 dana pokušava da se vadi na to da su oni hteli, a drugi nisu dali. Taj film smo gledali već nekoliko puta. Taj član obezvređuje celu tezu. Vidimo veoma dobro u kom pravcu idemo i da li će partijski kadrovi i imali smo i za Poštu i za "Srbijagas" veoma ekletantne primere šta se ovde dešava. Nećemo podržati mi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fondu za razvoj Republike Srbije iz jednostavnog razloga, a to je, da je naša stranka predložila i već smo izradili nacrt zakona koji ćemo predložiti mi kao poslanička grupa ovom sazivu Skupštine o razvojnoj banci Srbije. Zašto? Potrebno je da država ima svoje oruđe u rukama da bi podržala razvoj, a ne na način na primer kao što se to dešavalo u Fondu za razvoj, da pred prevremene izbore u Boru, odjedanput bukne preduzetništvo tamo, i Fond na jednoj sednici odbori, ako se dobro sećam, nekih desetak projekata za Bor. Prečesto je ovaj fond bio upotrebljen kao političko oružje, ne kažem da je samo jedna partija kriva, ali činilo mi se da smo se svi dogovorili i dobili smo i međunarodnu podršku za to da Srbija ide korak dalje i da obezbedi da aktivnosti fonda se pretoče i prebace u Razvojnu banku Srbije gde će ta aktivnost biti mnogo transparentnija i pod mnogo boljim uslovima. Ne da taj fond bude odjedanput "Komercijalna banka", jer je nepotrebno da to bude i da postoji, nego da ima svoj zakon i način funkcionisanja koji će biti mnogo bliži profesionalnom upravljanju o kome se navodno apeluje u Zakonu o javnim preduzećima. Sad bih zaključio oko onoga što nam se čini, jeste najveća manjkavost ovog paketa, a to je da se bavi posledicama, a ne uzrocima. Da se ovde Vlada i ministarstvo pojavljuju kao nužni vatrogasac, ponekad piroman, a nedovoljno kao arhitekta, finansijskog sistema Srbije koji bi mogao da izdrži i ove dodatne udare krize. Šta se ovde nudi? I u budžetu? Nudi se da država da određenu podršku privredi, da se otpišu neki porezi, da se reprogramira neki poreski dug, da se sa 300 miliona evra pod sada nepoznati okolnostima se nadoknadi dugovanje koje država, lokalne samouprave, pokrajine imaju prema nekim firmama koje su radile neke kapitalne projekte. Nudi se isto da se nadoknadi određeni dug koji se formirao u zdravstvenom sistemu. Sve to bilo koja vlada htela ili ne htela bi morala na ovaj ili onaj način da rešava i da ponudi neka rešenja. To nije sporno. Problem je u tome što svaki privrednik će vam reći, a naročito oni koji imaju operativno pozitivno poslovanje, bilo da su veliki ili mali, jeste činjenica da mi već godinama naš privredni razvoj u ogromnoj meri osnivamo na kratkoročnim kreditima sa deviznim znakom. To je problem. Odatle nervoza oko kursa i odakle nemogućnost da imamo dugoročnu dinarsku štednju koja će biti u stanju da isfinansira dugoročne kapitalne investicije, bilo da je to u slučaju države ili u slučaju naše privrede. To sve u momentu i o tome smo pričali kao DS kada smo se bavili i nekim drugim zakonima, zbog međunarodne regulative bazel tri, inostrane banke su povukle iz istočne Evrope, poštovani narodni poslanici, 70 milijardi evra u proteklih 12 meseci. Srbija je izgubila 7% BDP depozita stranih banaka i to je tema za Vladu, to je tema za međunarodne diskusije. Da se obezbedi da i kormercijalne banke koje nisu neprijatelji, ali koje ovde pre svega gledaju svoj interes i koje na mnogim konkretnim primerima pokazuju da nisu zainteresovane za mirovanje njihovih obaveza, a još manje za jedan ozbiljniji reprogram, čekaju da se desi ono što je nažalost neizbežno. Da se desi bankrot nekih od naših vodećih preduzeća. Samo to će njih mnogo manje boleti nego naše građane. Tigar u Pirotu, moji Piroćanci, "Komercijalna banka" koja ima samo nekih 700-800 hiljada evra potraživanja od te firme, od ukupnog 38 miliona je prva koja je blokirala tu firmu, koja zapošljava 2000 ljudi, koji inače nemaju gde da se zaposle u tom malom gradu. Zašto? Zato što se kasnilo 10 dana na pretposlednjem kuponu neke obveznice. Želim da vam kažem da je to povuklo veliku blokadu i sve radi po automatizmu. Veoma je bitno da Vlada predloži novo rešenje. Možda će to biti zakon i mi u DS verujemo da ćemo ga izraditi dosta brzo, da vam damo nekoliko sugestija. Ovi elementi koje ste predložili treba da budu udica, podsticaj da i banke urade njihov deo posla, da reprogramiraju najmanje na pet godina, ovaj poreski dug dve do tri godine nije dovoljan, na način da naše firme koje mogu u operativnom smislu da pozitivno posluju, dobiju dovoljno finansijskog prostora da mogu da plate dobavljače, da mogu da plate zaposlene pre svega i da funkcionišu. Da ne bude bitka svakog dana šta i na koji način će se platiti ona rata za banku ili ova garancija. Sa tim, kao što se vidi, DS će i na ovaj način biti jedna konstruktivna opozicija. Mi ćemo glasati za sve ono što je u interesu naših građana, ali ćemo biti žestoka opozicija onim stvarima koje nisu u interesu naše privrede i naše države. Hvala na vašoj pažnji.
Gospođa Kalanović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem na konstruktivnoj diskusiji poslanika Đelića. Prosto, kao njegov kolega iz prethodne Vlade, iz one tamo Vlade neću odgovoriti njemu, jer mislim da on zna ovo što ću da kažem, ali odgovoriću javnosti, radi poslanika, radi onih koji nas danas gledaju. Najpre, počeli ste i završili sa tim da ministar finansije i privrede u ovom trenutku je pre vatrogasac, nego arhitekta. Da, veliki su nasleđeni problemi. Posledice delovanja su ogromne i moramo da određene posledice u ovom trenutku rešavamo i prema putarima i prema građevinarima i prema farmaceutima i prema velikim problemima koje smo nasledili. To da li je ovaj ministar finansija arhitekta, ocenićemo za određeno vreme, ali očigledno je da nismo nasledili neku zavidnu arhitekturu iz prethodnog perioda koju bi mogli da nadograđujemo, pa u ovom trenutku pravimo odgovarajuće kosture. Nadam se da sam odgovorila na onaj način na koji ste napravili poređenje sa ovim setom zakona i posledicama i arhitekturom. Želela bih da kažem i nešto o vašim komentarima na zakon. Najpre Zakon o ograničenju rokova plaćanja u komercijalnim transakcijama, kako ga mi popularno zovemo Zakon o ograničenju rokova plaćanja. Želim da vas podsetim da su u prethodnoj Vladi u dva navrata pokretali inicijativu da se uvede ograničenje rokova plaćanja, najpre države. Kada sam govorila o državi, govorila sam o centralnoj vlasti, o lokalnim vlastima, o javnim preduzećima i fondovima. Odgovor je bio – ne može, ne možemo da donesemo takvu uredbu zbog toga što nemamo dovoljno novca u budžetu. Iza toga se pojavljuje Zakon o ograničenju rokova plaćanja u komercijalnim transakcijama, u prethodnoj Vladi kao inicijativa, pa nismo imali hrabrosti da tada donesemo jedan takav zakon, jer nismo imali mogućnosti da to sprovedemo u delo. Čini mi se da prethodna Vlada nije odgovorila na dva inputa. Tadašnja dva člana Vlade da donese jedan ovakav zakon. Mislim da bi danas posledice bile mnogo manje za privredu i zaposlene u privrednim subjektima. Da vas podsetim, to takođe znate, ovaj zakon je jedan od teških zakona za primenu. Članice EU su 10 godina radile, svako u svojoj zemlji na donošenju Zakona o ograničenju rokova plaćanja. Deset godina je bilo potrebno uređenim sistemima u EU da donesu ograničenja rokova plaćanja. Danas, to jeste evropska direktiva, primetili ste i to je tačno da je to danas evropska direktiva koju koriste sve evropske zemlje sa različitim vremenima prilagođenim domaćem zakonodavstvu. Slovenija, Hrvatska, Nemačka su jedne od zemalja koje danas imaju ograničenje u rokovima plaćanja. Zašto smo rekli prihvatamo amandman da će se rok plaćanja produžiti preko 60 dana, ali samo sa valiranom menicom ili garancijom poslovne banke? Zbog toga što drugi sistem u našoj zemlji ne funkcioniše, koji funkcioniše u drugim zemljama. To je pravosuđe. Zbog toga što bi bilo lako dobiti privredni subjekat sa kojim ste potpisali ugovor, na sudu kada biste mogli da dobijete presudu za 15 dana. Nažalost, kod nas privredni subjekti najčešće odustaju od tuženja zbog toga što ne mogu tri, četiri godine da idu po sudskim čekaonicama i na kraju se obezvredi ono zbog čega su tužili svog partnera koji nije isplatio na vreme. Naravno, potpuno je jasno da ovaj zakon traži, mogu vam reći i mnogo hrabrosti, discipline i mnogo reda, u državi i u lokalnim samoupravama, među trgovinskim lancima i među privrednim subjektima. U prethodnoj Vladi moja četiri savetnika su bila četiri velika privrednika. Svaki od njih je obavio mnogo sastanaka sa privrednicima i upravo na ovoj temi smatrao da može da se podigne likvidnost privrede. To je da se graniči rok plaćanja i da sredstva počnu brže da cirkulišu. Ono što još želim da kažem, vezano za prethodnu diskusiju jeste da je jasno da izmene i dopune Zakona o privatizaciji jesu takođe jedan hrabar potez. Nije to arhitektura. To su posledice. Svake godine 750 miliona evra iz budžeta ide na subvencije preduzećima u restrukturiranju. Preko 50.000 ljudi radi u tom preduzeću. Hajde da se setimo kako je to izgledalo u "Zastavi" u Kragujevcu. Mi smo kroz neprekidna izdavanja subvencija zaposlenima u Kragujevcu zadržavali jedan sistem, a onda smo jednim hrabrim potezom odlučili da transformišemo "Zastavu" Kragujevac u "Fijat automobili Srbije". Moramo u ovom trenutku da podržimo inicijativu, da ubrzamo procese i onih revizora koji po 10 godina još uvek imaju projekte vezane za procese restrukturiranja i menadžmenta koga u ovom trenutku malo kontrolišemo u preduzećima u restrukturiranju, jer država nema kapaciteta da istovremeno vodi računa o poslovanju preko 170 preduzeća. Potpuno je jasno da ćemo morati jedanput da stavimo tačku na preduzeća koja nisu ni na nebu ni na zemlji, koja ne podležu ni pravilima normalnih uslova poslovanja, pod kojima se posluje u privredi. Kada su u pitanju javna preduzeća, takođe želim da vas podsetim, gospodine Đeliću, da je u prošloj Vladi pokrenuto pitanje rada javnih preduzeća. Sećate se ko ih je pokrenuo i sećate da smo od Ministarstva finansija i sektora koji se bavi javnim preduzećima, dobili jedan opsežan izveštaj o tome da javna preduzeća, doduše njih 16, iz godine u godinu beleže lošije poslovanje, beleže lošije bilanse, beleže lošije poslovne rezultate, loše investicije, da se samo povećava broj zaposlenih. Zbog toga što javna preduzeća imaju jedno veoma značajno mesto u privrednom sistemu Srbije, zato što zauzimaju značajan udeo u kapitalu, u prihodima, u broju zaposlenih moramo da profesionalizujemo rad javih preduzeća. Da li je ovaj zakon kraj? Nije, ali je značajan pomak zbog toga što nećemo posle tri meseca imati sigurno gubitak od 100 miliona evra, kako se postavlja pitanje – šta će se desiti kada javno preduzeće ima gubitak od 100 miliona evra? Naravno, neće se desiti zato što nadzorni odbor Vladi mora da podnosi tromesečne izveštaje, a na kraju neće se dozvoliti ni od strane zaposlenog koji sedi u tom javnom preduzeću, da gubitak neprekidno raste i da se i dalje drži profesionalni menadžment. Niti će se desiti da nezavisni stručnjak koji nema kontrolu nad partijama daje izveštaje koji su fingirani i lažirani. Što se tiče zamrzavanja, sećate se gospodine Đeliću da ste i vi u prethodnom periodu obavljali različite poslove. Neke ste zamrzavali da biste mogli da preuzmete neke druge. Pa ste se posle vraćali nekim od tih poslova. Potpuno je prirodno da na mestu direktora javnih preduzeća neće doći osnovci, niti ljudi koji izlaze sa fakultetske klupe. Oni nemaju kapaciteta da upravljaju velikim sistemima. Doći će ljudi koji u prethodnom periodu su neke stvari ozbiljno radili, pa čak i bili istaknuti članovi političkih stranaka. U trenutku kada preuzimaju profesionalnu dužnost i kada celo njihovo vreme mora da bude ispunjeno upravljanjem javnim preduzećem i bavljenjem istog, moraju da zamrznu funkcije i stave to u jednu neutralnu tačku u periodu u kom se bave tim poslom. Upravo je zbog toga ta odredba i data.
Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić, po replici. Izvolite.
Mislim da bi trebali da porazgovarate sa gospodinom Dinkićem, jer se on ne slaže sa ovim što ste upravo rekli. Treba malo da slušate šta je pričao na tom mestu u toj klupi. Rekao je da vaša stranka, jer je to iz pokreta preraslo u stranku, neće predložiti nikoga ko je partijski funkcioner jer je protiv toga. Znači, očigledno da nemamo saglasje ne samo u ovoj koaliciji, nego unutar vaše partije. Ono što je bitnije za naše građane, vi ste malopre rekli i to je nasleđe. To je vaše nasleđe. Javna preduzeća, gospođo Kalanović, vi ste bili jedan od dva pregovarača za prethodni koalicioni sporazum i borili ste se da u toj Vladi imate zapisano i posle to pretočeno u Zakon o Vladi i da odgovornost za javna preduzeća bude u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj. To je vaša odgovornost. Posle toga imali smo situaciju da za restrukturiranje. Ko je bio odgovoran za restrukturiranje preduzeća? Ministar za ekonomiju. Ko je bio zadužen za zdravstvo 10 godina? Vaša partija. Ko je bio zadužen za finansiranje lokalne samouprave, ko je uveo pod rizikom da padne prethodna Vlada i ultimativno tražio da se donese zakon čijim posledicama se sada bavimo i u budžetu za 2013. godinu se kaže da ukoliko se vidi da i dalje povećavaju sami sebi plate i zapošljavaju funkcionere, obustaviće im se volšebno transferi iz centralnog budžeta. To ste vi nametnuli. Tako da mislim da partija koja ima najmanje da se bavi nama ste vi. Kada govorimo o ekonomiji i finansijama, vi ste imali ono što je bio tzv. živ novac i mogućnosti da preraspodelite jednu stvar u drugu. Napokon, niste odgovorili ni na jedno od mojih pitanja. Zamrzavanje, naravno da to ne funkcioniše. To ne postoji. Nikad nisam ništa zamrznuo, ili se da ostavka ili se ode. Ako ste iskreno za departizaciju javnih preduzeća, onda niste trebali da uđete, kršeći vaše ključno predizborno obećanje, sa ovakvim zakonom, gde se navodno zamrzava, zapravo održava partijska struktura u kojoj ste učestvovali i vi od Aerodroma, pa sve do Stare planine i skijališta. Želim da kažem da nisam čuo nijedan odgovor na moje pitanje koje sam postavio.
Gospođo Kalanović, izvolite.
Niste čuli zbog toga što ne želite da čujete. Ne sporim da sam u prethodnoj vladi kao jedan od pregovarača sedela pri formiranju Vlade. Nisam sedela sama sa sobom, nisam ja bila ta koja je diktirala uslove kako će biti formirana Vlada, nažalost, nisam bila ni u mogućnosti. Ali, naravno da Ministarstvo za ekonomiju nikad nije vodilo računa o javnim preduzećima jer je to sektor u Ministarstvu finansija, jel tako, gospodine Đidiću? Sektor koji se bavi javnim preduzećima oduvek je sedeo u Ministarstvu finansija. I danas je tako, a tako je bilo i u prethodnoj Vladi. Što se tiče Zakona o javnim preduzećima, da, moja stranka je izašla sa tim da je potrebno uraditi depolitizaciju i departizaciju u upravljanju javnim preduzećima, upravo zbog toga što je svesna da gubici u javnim preduzećima koji se gomilaju jedu supstancu u privredi Srbije i da oni moraju da budu profesionalizovani kako bi javna preduzeća bila privredni subjekti. Javna preduzeća su preduzeća i ona ne mogu da budu partijska, nego moraju da budu javna, sa menadžmentom. Kao što znate, mi nismo imali niti istaknute članove stranke, niti članove stranke u većini preduzeća nad čijim nadzorom, odnosno predlogom kandidata za direktore smo kao stranka predlagali. Da li je to baš tako bilo kod vas? Međutim, ne želim sa vama da polemišem o periodu koji je iza nas. Kažem da je u ovom trenutku u Vladi postignut konsenzus. Član sam Vlade. U Vladi je postignut konsenzus da se može zamrznuti funkcija i da se sa zamrznute funkcije može konkurisati. I dalje vam kažem da nijedan član URS, koji ima partijsku funkciju, neće konkurisati. Ne da neće biti postavljen, neće konkurisati na mesto direktora javnog preduzeća. To vam kažem danas i to možete da proverite u periodu koji je ispred nas. Podsetite me na ovo o čemu sam danas pričala.
Izvinite, gospodine Đuriću, po kom osnovu se javljate? (Bojan Đurić, s mesta: Replika.) Ali, niste pomenuti ni vi ni vaša stranka. Nemate osnova za repliku. Reč ima gospodin Ilić, replika, pa onda vi gospodine Đeliću.
Moram da se osvrnem na prvi deo diskusije gospodina Đelića, za koji mislim da je potpuno konstruktivan i na mestu. Mislim da je to nešto što priliči ovom parlamentu i to pozdravljam, uz par otrovnih strelica u tom delu usmerenih tamo gde obično idu, pa mi nije jasno to kako se mi samo bavimo DS. Valjda je obrnuto, oni se uporno bave nama, a pri tom se ne bave sami sobom, što im preporučujem, jer sama slika i u ovom parlamentu o stanju u toj stranci govori više nego bilo koja reč. Ne znam odakle vam hrabrost da pričate o nekim stvarima ovde kad znate šta ste ostavili u Srbiji. Možda je božija pravda da to stanje koje ste ostavili u Srbiji se preselilo u vašu stranku. Bilo bi dobro i mislim da je to dobro za sve građane, da vide šta se ovde zapravo dešava. Stalna zamena teza, stalna podmetanja, poturanja. Zar treba da spominjem kako su se delila sredstva u Ministarstvu poljoprivrede? Evo, pune su i novine. Rade na tome istražni organi, ko je sve dobijao subvencije, koji su to mehanizmi. Vi ste tablirali partijsku državu. Demonstrirali ste sistem koji sada pokušavamo da demontiramo. Videćemo koliko ćemo biti uspešni. U tom smislu vas molim da se zadržite tamo gde ste u prvom delu diskusije bili, na jednoj konstruktivnosti. Mislim da ste dobro diskutovali, da ste dali dobre primedbe, ali ovaj drugi deo zaista nije u skladu sa tim. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Đelić. Izvolite.
Ne može se bežati od svoje biografije, ni od istorije. Građani Srbije sve dobro znaju, tako da mislim da je bespredmetno objašnjavati da neko nema veze sa zdravstvom ako ga je vodio 10 godina i da nema veze sa ekonomijom i da ju je vodio u momentu kada je stopa nezaposlenosti prešla sa 13 na 26%, a nema ništa da kaže kako će smanjiti i da se kaže da je to nešto što je nasleđeno. Mislim da je to sterilno i da nikome ne služi. Ono što je mnogo bitnije jeste šta se predlaže i šta ćemo danas uraditi. Gospođo Kalanović, nisam čuo da li ćete uopšte tražiti da jedan bitan segment naše privrede, a to su banke, daju svoj doprinos likvidnosti našeg sistema, ne da bi se one prozivale, nego da bi obezbedili da u sistemskom smislu i one daju svoj doprinos tamo gde je država očigledno spremna da da svoj. Zašto država da rešava problem banaka, naročito u momentu kada se više ne drže dogovora koji je prethodna Vlada postigla sa drugim zemljama kroz tzv. Bečku inicijativu, da se održi izloženosti bankarskih institucija u našoj zemlji? Šta će nam stranke banke ukoliko stalno upotrebljavaju našu štednju i ukoliko bilo koja garancija koju izdaju za naše preduzeće se u potpunosti oslanjaju na bilans ćerke, a ne oslanjaju se uopšte na nivo bilansa majke? To su ključni razlozi zašto bi trebali da imamo stranke banke. To je diskusija koju morate da imate. Mogu da vam kažem da i te stranke banke se pitaju zašto ta diskusija nije počela. Sve dok su same, one normalno brane interese njihovih akcionara, ali znaju da ova kriza nelikvidnosti postepeno, ali dosta brzo će se seliti ka njima. Više od 25% i njihovih potraživanja je nenaplativo u proseku u našem bankarskom sistemu. Ukoliko se ne napravi neki drugačiji pristup, neki reprogram na pet do sedam godina, koji će obezbediti da naša privreda izradi ove zakone koje danas imamo, strah me je da će biti neoperativni i neće uspeti da reše problem, nego ćemo za godinu dana biti na ovoj početnoj tački. Hvala.
Reč ima ministarka Kalanović. Izvolite.
Naravno da ni mi ne želimo da bežimo od svojih biografija. Posebno ja ne želim da bežim od svoje biografije, ali ako delimo odgovornost, delimo i rezultate. Da, znam da 2009. godine prvi paket antikriznih mera je podrazumevao i Bečku inicijativu i izloženost stranih banaka u Srbiji na istom nivou kao u prethodnom periodu. Da li želimo danas da podsetimo ko je sve učestvovao u tom prvom paketu ili ćemo da kažemo da je to samo zasluga onih koji imaju biografiju? Od 2009. godine i paketa antikriznih mera, nažalost, nismo imali ozbiljan paket antikriznih mera do ovog sada, koji je podrazumevao subvencionisane kamate privrednicima posle formiranja ove vlade. Onda je odmah bilo postavljeno pitanje da li ćemo da imamo dovoljno preduzeća koja će moći da konkurišu i da obezbede subvencionisane kredite. Šta se ispostavilo? Ispostavilo se da imamo tri puta više zahteva nego što imamo novca na raspolaganju. Dozvolite da arhitektura u drugom paketu antikriznih mera u proleće 2013. godine pokaže još neke stvari koje su u ovom trenutku sa drugim akterima, ali su pravci isti. Naravno, razgovor sa bankama o izloženosti sredstava u Srbiji značajno je veća nego u prethodnom periodu i razgovor o kamatama stranih i domaćih banaka prema privrednim subjektima. Od toga ćemo svi imati koristi.
Gospodine Veselinoviću, izvolite. Replika.
Gospodin Ilić je pominjao DS u negativnom kontekstu, mislim da ga čak trebali opomenuti, pošto je izašao iz teme. Gospodin Đelić nije govorio o G17 plus ili Regionima na taj način. Mi kao DS nemamo nikakav problem. Imali smo demokratske izbore. Stranka smo u opoziciji koja, na jedan konstruktivan način, mislim da smo to pokazali ovih dana, ukazuje na sve negativne stvari koje se dešavaju, odnosno koje se tiču zakona koje donosite. Ne možemo da hvalimo zakone koji su loši, koji su neustavni i koji su protiv pravnog sistema, koji su loši za građane Srbije, koji su loši za privredu Srbije, koji, na kraju krajeva, zamagljuju stvarnost i između redova, ali vrlo jasno, kada se oni budu primenjivali, tek će se njihove posledice osetiti, kao što je to Zakon o javnim preduzećima. Molim vas da u ovu raspravu ne uključujemo opet teme koje nisu predmet diskusije i da se vratimo na ono što jeste problem, a to su nedostaci ovih zakona koje je Vlada stavila u proceduru.
Hvala. Vraćamo se na dnevni red. Po Poslovniku, gospodine Đuriću? (Da.) Izvolite, gospodine Đuriću.
Dve povrede Poslovnika, ali koristiću jedno vreme, prosto, da bih bio korektan prema parlamentu. Povređeni su članovi 106. i 107, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda, a ovde se već 15 – 20 minuta govori o svemu drugom, a ne o tačkama dnevnog reda i raspravljaju se bivši koalicioni odnosi u prethodnim vladama. Druga stvar, govornik je, a to važi i za gospođu Kalanović, dužan da na sednicama Narodne skupštine govori istinu. Verujem, da, ukoliko se to ne događa, ukoliko tolerišete nešto što nije istina, da se time povređuje dostojanstvo Narodne skupštine, dakle, član 107. Gospođa Kalanović je rekla da postoji konsenzus u ovoj vladi, da partijski funkcioneri ne mogu biti direktori, odnosno da oni koji žele da budu direktori, mogu da zamrznu svoje funkcije i da onda obavljaju tu dužnost. To ne piše u zakonu koji ste predložili parlamentu. To ne važi za 650 budućih direktora lokalnih javnih preduzeća, koji neće morati da zamrzavaju funkciju. Na njih se primenjuju uslovi iz Zakona o radu, tako piše u Predlogu zakona. Tu nema nikakvog uslova zamrzavanja funkcije u političkoj partiji. Drugo, otvara se još jedno vrlo važno pitanje na koje ne odgovarate Predlogom zakona – šta znači ako neko zamrzne funkciju u političkoj partiji, a ostane, recimo, narodni poslanik u Skupštini Srbije? Da li je on i dalje politički funkcioner ili nije. Treća stvar, pomenuli ste obećanje vaše partije, da se nigde u ovom zakonu neće njeni kandidati kandidovati za direktore. Da li sam vam dobro razumeo, ni u jednom od 700 direktora javnih preduzeća u Srbiji? Mislim da je to vrlo važno što ste rekli i bilo bi dobro da na sednici parlamenta preuzmete i neku političku obavezu ili političku odgovornost, da snosite odgovarajuće posledice kao političar, ukoliko to vaše obećanje koje ste danas ovde izneli ne bude ispunjeno. To nije samo stvar odnosa vaše partije i DS. Ovu drugu vrstu povrede neću posebno isticati, ali vas molim da opomenete poslanike SNS da iznose kartice sa sobom kada izlaze iz sale, kartice su ponovo ubačene, da ne otvaramo stalno to pitanje.
Molim vas da služba povadi sve kartice svih poslanika koji nisu u sali, a da su im kartice u sistemu. Odgovoriću vam i na ovo. Smatram da nije došlo do povrede Poslovnika iz razloga što je tokom replike dozvoljeno da govornici iskažu mišljenje koje je suprotno mišljenju koje je, da kažem, moglo biti pogrešno tumačenje, koje je bilo uvredljivo za njih. U tom trenutku, oni ne moraju striktno govoriti o onome što je na dnevnom redu. Međutim, i juče i danas čitav dan pozivam sve narodne poslanike da se držimo dnevnog reda. U ovom trenutku sam dozvoljavao jednu polemiku kroz replike, da upravo ne bismo smatrali da je parlament zatvoren, odnosno da postoji mogućnost tolerancije. Međutim, u skladu sa članom 27. stav 2. Poslovnika, pošto se staram o redu Narodne skupštine, gledaću da u što manjoj meri tolerišem bilo kakve rasprave kroz replike i trudiću se da vratimo raspravu na dnevni red. Reč ima gospođa Kalanović.
Zalažem se za odgovornost za izgovorenu reč. Izvinjavam sam što sam izostavila republičkih. Da, nijedan od članova URS sa političkim funkcijama se neće javiti ni na jedan konkurs u republičkim javnim preduzećima. Kao što znate, poštovani narodni poslanici, ministar sam za regionalni razvoj i lokalnu samoupravu. Ne živim u paralelnoj realnosti i poznajem svaku stopu Srbije. Mislim da ovaj zakon predstavlja prvu fazu u departizaciji i depolitizaciji javnih preduzeća, ukupno gledano, i na Republici i na lokalu. Mislim da bi donošenje ovog zakona, koji striktno važi i za lokal, značajno umanjilo kadrovske kapacitete širom Srbije. Mislim da gde god je moguće, na mestima direktora javnih preduzeća, i na lokalu, treba da budu nepartijski ljudi. Postoje mesta gde to nije moguće i gde je cela intelektualna elita, ako tako to mogu da nazovem, a mogu, najčešće je u pojedinim gradovima u političkim partijama. Sklanjanjem njih sa vršenja bilo koje funkcije u lokalnoj vlasti, sem mesta predsednika opštine, zamenika predsednika, predsednika Skupštine i zamenika predsednika Skupštine, bi bilo snižavanje kadrovskih kapaciteta ionako siromašne Srbije. Volela bih da vas povedem sa mnom po Srbiji u određenim opštinama, u lokalne samouprave, da zajedno prisustvujemo izveštajima koje lokalne samouprave daju i svojim skupštinama i nadležnim ministrima o radu. Videćete da bi odluka za koju se, pretpostavljam, zalažete, za svih 700 javnih preduzeća, bila u određenim gradovima, po onoj narodnoj – sa prljavom vodom iz korita smo izbacili i dete. Da do toga ne bi došlo, ovo je zakon koji depolitizaciju radi u prvom koraku. U narednom periodu to moramo da uradimo na svim mestima.
Hvala. Gospodine Đuriću, prethodni predsedavajući je završio krug replika. (Bojan Đurić, s mesta: Gospođa Kalanović je meni odgovorila.) Dobro, obrazložite mi.
Gospođa Kalanović je meni odgovarala i mislim da to nije sporno. Dakle, ono što je govorila se odnosilo na ono što sam pre toga ja govorio i na poslaničku grupu LDP. Slažem se donekle sa vama, ali to samo govori u kolikom je problemu ova zemlja. Nadam se da se i vi slažete sa mnom i ne vidim kakvo rešenje koje ste predložili, pomaže da se u nekom budućem periodu izmeni ta situacija, da ne budu čitave intelektualne elite u tim malim mestima, kako ste sami rekli, da se one prošire ili da ne budu vezivane isključivo za političke partije. Drugo, kažete – o nekim sredinama u Srbiji, predstavljajući to kao izuzetak. Ali, to pravilo odnosno odstupanje od pravila da ne može da bude funkcioner političke partije, stavili u zakon kao izuzetak. To ste stavili kao pravilo, pošto se to odnosi na 650 preduzeća, ne odnosi se na 50. To je preko 90% tih preduzeća. Još jedna vrlo važna stvar, u jednom delu svog prethodnog izlaganja ste rekli da je kontrola u preduzećima koja su godinama, a neka i duže od deceniju u procesu restrukturiranja slaba, zbog toga što Vlada nema kapacitete da kontroliše 170 preduzeća i s toga moramo što pre da izađemo. Sa time se slažem, ali zbog čega onda na drugoj strani predviđate sistem različitih vrsta kontrola u odnosu na 700 javnih preduzeća u Srbiji? Kakve kapacitete Vlada ima da vrši tu kontrolu? U zakonu ste predvideli da ministri mogu da pokreću postupke, da mogu da se kontrolišu i da budu osnov za potencijalnu smenu nepotpune ili netačne izjave itd. Ko će to kontrolisati u Vladi u odnosu na Srbiju koja ima sedam miliona stanovnika i koja ima preko 700 javnih preduzeća? Zbog toga ovaj zakon nije efikasan i zbog toga smo na njega podneli 20 amandmana. Ovo sve što je sociološka analiza Srbije je tačna i sa time se slažem, ali mislim da za to nije kriva ni Srbija, ni te lokalne zajednice, da su krive političke partije, mi koji kreiramo takvu stvarnost u Srbiji, a složićete se da su ipak nešto odgovornije političke partije koje su 12 godina na vlasti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragana Đuković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Poštovana gospođo ministar, Dame i gospodo narodni poslanici, zakoni koji bi usvajanjem u Narodnoj skupštini Republike Srbije stupili na snagu omogućili bi da Srbija 2013. godine krene uzlaznom putanjom, doveli bi do povećanja likvidnosti u privredi, što bi značilo da privreda ima šansu za rast i razvoj. Ono što je veoma bitno, ovi zakoni bi doveli i do smanjenja troškova. Jedan od koraka u modernizaciji i razvoju Srbije predstavlja i Zakon o deviznom poslovanju kojim se omogućava da se plaćanje prema inostranstvu ne obavlja samo preko banaka, već se konačno može obavljati na neki drugi način, odnosno preko interneta. Ovakve izmene zakona su dobre zato što će omogućiti da poslovanje građana i privrede sa inostranstvom bude mnogo brže i efikasnije, jer će biti oslobođeni nepotrebnih evidencija i birokratskih procedura koje su u Srbiji, morate priznati, veoma česta pojava. U ovom setu zakona, pored već pomenutog Zakona o deviznom poslovanju, nalazi se i Zakon o izmirenju novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama. To je možda zakon koji će promeniti čitavu finansijsku sliku Srbije i koji će predstavljati jednu veliku rehabilitaciju finansija i privrede u Srbiji. Ovaj zakon, naravno po usvajanju u ovom domu, počeće da se primenjuje 31. marta 2013. godine i ne samo što će disciplinovati sistem plaćanja obaveza, već će i državu obavezati da svoje obaveze ispunjava u zakonom predviđenom roku, odnosno u roku od 45 dana. Uspostavljanjem takvog sistema najveći izvor nelikvidnosti će biti doveden u red, a samim tim će se povećati likvidnost same privrede i privatnog sektora. Uvođenjem prekršajnih kazni za sve odgovorne stvoriće se osećaj da država i odgovorna lica u državnim organima treba da budu primer za poštovanje rokova plaćanja. Ovaj zakon je prošao javnu raspravu i pokazalo se da ovaj zakon ima veliku podršku privrede Srbije. Ovaj zakon i budžet Republike Srbije za 2013. godinu, koji je pre tri dana usvojen u Narodnoj skupštini i to prvi put na vreme posle dužeg niza godina, predstavljaju osnov u kojem će se svi državni resursi staviti u funkciju poboljšanja ekonomskog položaja i smanjenja nezaposlenosti, što ima za cilj podizanje standarda građana Srbije. Usvajanje ovakvih zakon bilo bi nastavak ekonomskih mera i predstavljalo bi osnov za dalju reformu u borbi sa krizom koja predstavlja jedan od osnovnih ciljeva rada Ministarstva finansija i Vlade Republike Srbije. Setom zakona i budžetom Republike Srbije za 2013. godinu uspostaviće se ravnoteža štednje i podsticaja, a sa druge strane, biće zaista zaštićeni najugroženiji slojevi stanovništva. Naravno, pokušaće se i usmeravanje finansijskih sredstava na finansiranje perspektivne ekonomije, a ne na finansiranje nepotrebnih birokratskih projekata i ne na finansiranje gubitaške privrede u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ranka Savić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ministarka, koleginice i kolege, meni je zaista zadovoljstvo što je iznošenje biografija bivših, sadašnjih prestalo i što smo konačno saznali kada je ko rođen, da li je rođen nastankom ove političke koalicije ili pre. To je dobro da smo sa tim upoznali i građane Srbije. Sve vas, ali i parlament Republike Srbije moram da upozorim da od biografija i iznošenja podataka o biografijama niti radnici, niti građani Srbije ne žive i da im sigurno od toga neće biti mnogo bolje. Inače, da sam govorila na jučerašnjoj sednici, sigurno da bi moje izlaganje bilo potpuno drugačije nego danas, jer sam o Zakonu o javnim preduzećima imala puno primedbi, kao i mnogi drugi poslanici, što smo se uverili tokom jučerašnjeg dana. Moja očekivanja u vezi ovog zakona, kao jednog suštinskog i reformskog zakona, su bila izuzetno velika. S obzirom na sve one najave o reformi javnog sektora, koja je podrazumevala i departizaciju. Mislim da ćete se svi složiti sa mnom da kontrola javnih preduzeća od strane političkih partija, potpuno nekontrolisano zapošljavanje, korišćenje javnih preduzeća u predizbornim kampanjama od strane političkih partija, ali u krajnjoj liniji vođenje socijalne politike unutar ovih preduzeća, aposlutno je pretilo urušavanju javnih preduzeća i potpunom urušavanju i ugrožavanju položaja i egzistencije svih zaposlenih unutar javnog sektora. Zbog zaposlenih u javnom sektoru, ali i zbog građana Republike Srbije, koji su plaćali cenu ovakve politike, mislim da je dobro što je na jučerašnjoj sednici ministar Dinkić najavio da će prihvatiti veći deo amandmana LDP, ali i drugih opozicionih partija koji će poboljšati kvalitet ovog zakona. Upravo iz ovih razloga, moje primedbe na ovaj zakon su manje, nego što su bile juče. Sada nisam fascinirana izgledom Zakona o javnim preduzećima i da prihvatanjem određenog broja amandmana ovaj zakon o javnim preduzećima je postao suštinski dobar. Generalno moje primedbe na Zakon o javnim preduzećima i dalje ostaju. To je reforma koncepta javnih preduzeća, što je suština suštine, jer da je došlo do reforme koncepta o mnogim ovim stvarima ne bismo imali potrebu da diskutujemo unutar ove rasprave, dakle unutar parlamenta. Sa druge strane, jedna od generalnih zamerki jeste loša javna rasprava koja po prirodi stvari ima za cilj poboljšavanje zakona. Apsolutno je loše što zakoni, kao što je bio slučaj sa budžetom, nisu dobili mišljenje Socijalno-ekonomskog saveta. Ja o Socijalno-ekonomskom savetu i uopšte o socijalnom dijalogu u Srbiji ne mogu da govorim dobro. Poznata sam po kritici stanja socijalnog dijaloga u Srbiji, jer mislim da oni koji čine Socijalno-ekonomski savet nisu reprezentativni u smislu zakona i Ustava Republike Srbije, da se tu krše elementarna prava drugih učesnika socijalnog dijaloga. Bez obzira na ovakav moj stav, uvek ću zastupati mišljenje da svi zakoni pre dolaska na raspravu u Skupštinu moraju da dobiju mišljenje i saglasnost Socijalno-ekonomskog saveta. Zadržaću se na Zakonu o privatizaciji, odnosno govoriću o onoj odredbi i ograničavanju roka za restrukturiranje preduzeća na 30. jun 2014. godine. U principu mislim da je ovakva odluka Vlade dobra, bez obzira kakve će biti reakcije na ovakvo moje izlaganje, jer mislim da restrukturiranje javnih preduzeća traje preterano dugo i mislim da smo rekorderi po tome da imamo neka preduzeća koja se u restrukturiranju nalaze i po 20 godina. Mislim da je na onim prethodnim vladama bila velika odgovornost što je restrukturiranje preduzeća trajalo ovako neprimereno dugo i da tu ima puno odgovornosti svih onih koji su u prethodnim vladama učestvovali. Danas u Srbiji imamo još 171 preduzeće u restrukturiranju. Ovo je tačan podatak. Nažalost, mi nikada ne znamo o kojem broju ljudi se radi u pojedinim sektorima. U ovim preduzećima tačno radi 63.000 zaposlenih. Ono što je potpuno poražavajuće, to je činjenica da se ovde ne radi samo o 63.000 ljudi koji zavise od ovih preduzeća, nego ta cifra ide do 200.000 ljudi. Govorim o članovima njihovih porodica koji, doduše, teško, ali ipak žive od ovih preduzeća. Dakle, potpuno podržavajući ove izmene zakona i ograničavanje roka važenja, odnosno trajanja restrukturiranja u Srbiji, ipak bih apelovala na Vladu i na sve odgovorne da se sva ova preduzeća ne puste tek tako niz vodu i da se u ovom periodu od godinu i po dana, ili koliko je još preostalo, uradi sve da ova preduzeća ili barem neka od ovih preduzeća prežive. U tom smislu imam određene sugestije predloge. Mislim da ova preduzeća ne smeju da se gledaju i tretiraju u paketu, da treba ići slučaj po slučaj. Treba pojačati nastojanje da se neka od njih prodaju ili da se barem prodaju u pojedinim delovima. Potreban je, po meni, jedan mnogo fleksibilniji pristup od privatizacije, poput strateškog partnerstva. Potrebno je uraditi detaljnu studiju i analizu svakog ponaosob od ovih preduzeća i tamo gde ima osnova, uz podršku države, krenuti u njihovo spašavanje. Reći ću još nešto što znam da će izazvati reakcije, ali po meni najgore, čak i u ovom periodu, bi bilo ponovo davati subvencije ovim preduzećima kao socijalu, kao socijalnu pomoć, gde subvencije idu samo i isključivo za isplatu zarada. U tom smislu imam jedan predlog, koji je po meni jedan od načina spašavanja ovih preduzeća, a to je da dođe do formiranja konzorcijuma. Konzorcijum bi se formirao za svaki konkretan posao. U njega bi ulazila preduzeća iz repro celine i obavezno Fond za razvoj. Da bih ovo pojasnila navešću primer. Industrija motora Rakovica je zaključila posao za izvoz traktora u Etiopiju. To je dobar i značajan posao. U ovom kontekstu napravio bi se konzorcijum između IMR, IMT i drugih preduzeća čiji se delovi ugrađuju. Fond za razvoj bi učestvovao sa kreditnim sredstvima i garancijama, a obrtna sredstva, barem jednim delom, obezbeđivala bi se iz subvencija … (Predsedavajući: Gospođo Savić, vreme poslaničke grupe je utrošeno, nažalost, pa vas molim da završite vašu misao.) Znači, obrtna sredstva bi se obezbeđivala iz subvencija samo za ugovoreni posao. Ovakvo rešenje, o čemu ste i vi govorili, bio bi i podsticaj direktorima da se više angažuju, a ne samo da stoje ispred vrata ministarstva i traže subvencije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministarko, saradnici, narodni poslanici, poslanička grupa SPS će podržati svih osam predloga zakona, ekonomskih zakona koji su na dnevnom redu. Naš stav o tome je izneo juče ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, gospodin Dejan Radenković, a danas je u najvećem delu o tim zakonima govorio naš kolega Đorđe Milićević. Zato ću se samo kratko osvrnuti na neke od ovih zakona, i to na one koji nisu dovoljno privukli pažnje u odnosu na sve druge. Kada je u pitanju Zakon o uslovnom otpisu kamata i mirovanju duga, želim samo kratko da se osvrnem na to na sledeći način. Predloženi zakon predviđa da se otpišu kamate koje su pristigle, a nisu plaćene, da miruje dug. Sam naziv kaže – uslovno. Uslov je da dug miruje ako se novembarska i decembarska, da upotrebim taj izraz, rata plati do 31. januara sledeće godine, tada se stiče to pravo, odnosno taj uslov ispunjava, a kamate ako plaća tekuće poreske obaveze. Prvo što želim da kažem i što smatram da je dobro jeste da nije prvi put da se mi suočavamo sa otpisom kamata, ali je prvi put da zakonom to uradimo. Mislim da je velika vrednost u tome da se zakonom to reguliše. Drugo što želim da kažem u vezi sa tim, jeste da se veliki broj subjekata nalazi u situaciji da nije izmirio poreske obaveze. Neću govoriti o onoj sumi od 900 milijardi, ni o 500 milijardi, o onoj drugoj sumi koja govori o živim preduzećima sa kamatama, samo ću se zadržati na onoj glavnici od 180 milijardi koje žive firme duguju i da upozorim da je to više nego što je fiskalni deficit, da je to duplo više nego što su socijalna davanja u Republici Srbiji. Da ne govorim šta bi značilo kada bi se ta sredstva usmerila u obrazovanje, u kulturu itd. Dakle, u pitanju je velika suma. Svesni smo, naravno, da se dobar broj privrednih subjekata našao u ovim uslovima ekonomske krize pod teškoćama i da nije moglo da izmiri te poreske obaveze. Neki su došli u tu situaciju zato što im država nije izmirila svoje obaveze, pa su došli u situaciju da ne mogu da izmire. Zato, samo kratko da se vratim, podržavamo onaj zakon o rokovima za naplatu prispelih novčanih obaveza, jer uvodi red i finansijsku disciplinu. Čak mislim da je to odgovor na zahtev privrede, ako se ne varam. Dakle, ovim potezom daje se mogućnost tim firmama da uhvate dah, da mogu da pokrenu proizvodnju, da sačuvaju radna mesta, možda i da zaposle nova, da stvore sebi uslove da mogu redovno da plaćaju poreske obaveze. Samo tekuće obaveze da plaćaju, to je već velika stvar, sa finansijske strane gledano. Mi ćemo to podržati. Kada je ovaj zakon u pitanju, želeo sam samo jednu rečenicu da kažem, da zatražim od Vlade, od moje vlade, kojoj je zapalo mnogo toga, mnogo problema sa kojima se suočava, ona ih ne gura pod tepih, nego jedno po jedno rešava, da uslovima i merama u narednom periodu, pogotovo paralelno sa izlaskom iz ekonomske krize, stvara klimu u Srbiji i obavezu da je platiti porez normalna stvar. Platiti doprinose je normalna stvar. Isplatiti platu je normalna stvar. To je normalna obaveza koju treba ispunjavati. U tom slučaju nećemo doći u ovu situaciju da moramo više da izdvajamo za penzije iz budžeta zato što doprinosi nisu uplaćeni itd. U tom slučaju, mi odgovaramo i na ono pitanje da li je pošteno prema onima koji redovno plaćaju obaveze? To što redovno plaćaju obaveze je normalno, to je obaveza, ali ne smemo dalje da držimo klimu koja je stvorena, da je lakše ne platiti jer će država jednog dana to otpisati ili nešto uraditi, nego redovno plaćati, da je lakše ne plaćati struju jer će država jednog dana to otpisati, da je lakše bespravno sagraditi kuću, pa je legalizovati, nego je legalno sagraditi i planski itd. Nadam se da ste razumeli moju sugestiju. Učinimo sve da zaustavimo taj trend i da stvorimo klimu da je potpuno normalno plaćati poreze, doprinose i plate itd. Kratko kada je u pitanju zakon izmenama Zakona o privatizaciji, odmah da kažem da ćemo mi to podržati. Ovde su dva velike problema, ne jedan. Jedan je problem preduzeća u restrukturiranju koji je dosta veliki problem, veliki broj radnika je u pitanju, veliki broj preduzeća, ali i dugo traje. Još nešto, stalno se povećava, jer zbog većeg broja poništenih ugovora o privatizaciji to se uvećava. To je jedan problem koji ova vlada mora žešće da uhvati sa tim u koštac, da pomogne da se što pre reši, a ne da sačeka onaj rok od 2014. godine kada će to samo po sebi da se reši. Drugi problem nisu samo ta preduzeća u restrukturiranju nije samo to, nego veliki broj poverilaca tih subjekata u restrukturiranju koji ne mogu da naplate svoje obaveze, pa čak ni po pravosnažnim sudskim presudama. Dakle, još jedan broj firmi se dovodi u pitanje da ne mogu da funkcionišu. Moja poruka je, molim ovu vladu da učini sve da se angažuje da u ovom periodu pomogne svim tim firmama koje god mogu iole da stanu na noge da stanu i da izađu iz tog postupka restrukturiranja, a time doprinose i sebi i svojim firmama, ali i onim poveriocima kojima su ostali dužni. Sasvim kratko, kada su u pitanju izmene Zakona o osiguranju, to je jedna rečenica da se produžava rok koji je bio do kraja 2012. godine, produžava se do kraja 2013. godine kada se prema Zakonu o osiguranju trebaju razdvojiti životna od neživotnih osiguranja. Odmah da vam kažem kada je 2005. godine donetZakon o osiguranju, tada smo tražili. Godine 2009. kada je bio prvi rok, 2011. godine kada je bio drugi rok, 2012. godine, kada je treći rok i evo sad četvrti 2013. godine uporno, tražili dajte da primenimo praksu iz EU. Regulativa EU traži da se odvoje životna od neživotnih osiguranja, ali ostavlja mogućnost državi da zadrži i jedno i drugo, naravno pod posebnim uslovima. Navodili smo i navodimo i do sad, navodim ponovo da vode poslovne knjige posebno odvojeno, prihode, rashode, rezultate, da posebno formiraju i upravljaju investicionim portfolima, da razgraniče imovinu itd. Molim vas, odvojiti životno od neživotnog osiguranja u Srbiji čije je tržište mlado, u povoju, znači samo dati tržište stranim veoma razvijenim osiguravajućim kućama. Obaveza države je da pomogne ovu industriju, osiguranje u Srbiji jer može da ima velike vajde od toga. Tada smo imali odgovor i čujem i pozdravljam da je u planu donošenje tog zakona kojim će se to regulisati, da je takva alternativa moguća. Iskoristio sam samo priliku da vam sugerišem što pre doneti kompletan zakon o osiguranju i uvažite ovo što su mnoge zemlje u EU uvažile, a neke zemlje koje su čak razdvojile, vratile nazad. Dakle, to je naša ideja. Podržaćemo mi sve ovo naravno, ali da iskoristimo i da stvarno donesemo jedan celoviti zakon o osiguranju na način o kome sam govorio. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, koleginice i kolege poslanici, u setu ovih finansijskih zakona o kojima danas raspravljamo, a ja ću se posebno osvrnuti na njega jeste i Predlog zakona o uslovnom otpisu kamate i o mirovanju poreskog duga. Još jednom da podvučemo, ovim zakonom daje se šansa svim poreskim obveznicima, pre svega dužnicima da steknu uslov da im glavni poreski dug miruje, malim preduzećima dve godine, a velikim godinu dana, a da im se zatezna kamata otpiše u celosti. Naravno, sa stanjem zatečenim na dan 31. oktobra 2012. godine uz uslov da svoje tekuće obaveze, mesečne izmiruju od 1. novembra ove godine pa nadalje u 2013. i 2014. godini. Ovaj zakon svakako ne bih nazvala sistemskim zakonom. Ovo je jedan od iznuđenih zakona i rekla bih leks specijalisa koji se bave zatečenim stanjem, nasleđenim stanjem i imaju za cilj ili nameru da koliko-toliko srede situaciju koja je haotična u finansijskom sistemu. Svakako imaju za cilj da finansijski disciplinuju poreske obveznike, pre svega poreske dužnike i ono što je verovatno za Ministarstvo finansija ono najvažnije, imaju za cilj da u narednoj godini i u narednim godinama i te kako povećaju prihodnu stranu budžeta kroz povećanje poreskih prihoda, odnosno redovnije plaćanje istih poreskih obaveza. Juče je gospodin ministar rekao, a mi smo to i znali da je poreski dug svih dužnika na dan 31. oktobra 967 milijardi dinara. To je ako uporedimo, bez malo, nego čak nešto i manje od cele prihodne strane budžeta za 2013. godinu. Od toga negde oko 483 milijardi su dugovanja aktivnih preduzeća koja su radile u prethodnom periodu, a koji se verovatno iz nekih drugih razloga, ali pre svega zbog nefinansijske discipline dospela u ovu docnju. Od ukupne sume 627 milijardi dinara su kamate. To je iznos koji bi se otpisao pod uslovom da ako kažemo ili hipotetički pretpostavimo da će 100% poreskih obveznika ili dužnika da ispuni ovaj uslov za otpis kamata. Zapamtite, 627 milijardi dinara treba da se otpiše. Verovatno se svi mi ovde pitamo i oni koji mnogo bolje znaju, oni naravno koji su sedeli u Vladi znaju zašto je do ovoga došlo, ali se naši građani svakako pitaju, zašto je došlo do ovolikih dugovanja prema Poreskoj upravi. Da li je to razlog neefikasan rad Poreske uprave, jednog državnog organa, državne institucije? Da li je na ovolika dugovanja, pre svega za sve ovo kriva, hajde da kažemo velika svetska kriza, koja naravno ni nas nije mimoišla, koja je naravno ostavila tragične posledice i po našu privredu, naravno samim tim i po građane ili je u pitanju većim delom ta baš finansijska nedisciplina svih naših poreskih obveznika. Ono što bih naglasila, mnogi od nas su to u ovim diskusijama i rekli, na tri kategorije poreskih obveznika će se ovaj zakon odnositi. Jedni su oni koji su redovno plaćali svoje poreske obaveze, koji nisu kalkulisali sa tim gde bi uložili slobodna sredstva, nisu imali neke svoje prioritete već su na vreme i redovno izmirivali svoje poreske obaveze. Juče ministar reče da je imao moralnu dilemu koliko će ovi poreski obveznici biti pogođeni. Ne verujem da će im biti dovoljna satisfakcija to što će usvajanjem nekih drugih zakona, pa između ostalog i ovog, indirektno naplatiti neka svoja dugovanja, odnosno neka svoja potraživanja od svojih dužnika. Bojim se da će deo tih redovnih poreskih platiša u narednom periodu kalkulisati sa tim da sada oni postanu dužnici, da ne plaćaju na vreme svoje obaveze i da tako čekaju neki novi leks specijalis koji će njih osloboditi zateznih kamata. Druga grupa poreskih obveznika su oni koji nisu dospeli u docnju zbog svoje finansijske nediscipline. To su verovatno i najvećim delom oni privredni subjekti na koje je znatno uticala ova svetska ekonomska kriza, pa su samim tim, u nemogućnosti verovatno zato što su im oblasti poslovanja bile baš one koje su najviše pogođene ekonomskom krizom, postali nesolventni, nisu plaćali ni svoje redovne obaveze iz komercijalnih transakcija, pa samim tim su postali poreski dužnici. Ne znam koliko je takvih preduzeća sada u situaciji da ispuni ovaj uslov koji se zakonom daje, da mogu i nadalje redovno da plaćaju svoje obaveze, da bi stekli uslov da im se kamata otpiše, a glavni dug miruje. Bojim se da će oni i dalje biti u docnji, nemaju novca, nemaju slobodnih sredstava da redovno izmiruju svoje tekuće obaveze, njima će se stari dugovi ponovo kamatiti i bojim se da će oni dospeti u velike, još veće probleme, da će na kraju doći do bankrotstva. Po podacima Privredne komore preko 57 hiljada malih i srednjih preduzeća koji su registrovani u APR, više se ne zna da li postoje ili ne postoje jer već godinama ne plaćaju svoje poreske obaveze. Na kraju, treća grupa poreskih obveznika, na koje se sve ovo odnosi, jesu oni koji su kalkulisali sa tim, odnosno pre svega bili su finansijski nedisciplinovani. Oni su imali neke svoje prioritete, gde će da ulažu slobodna sredstva. Nisu se odazivali na poreska rešenja da redovno izmiruju svoje obaveze i sada je njima najbolje. U međuvremenu su uložili svoja sredstva u modernizaciju opreme, u povećanju broja zaposlenih i oni će sada moći, bar ja mislim, lagano da otplaćuju svoje tekuće obaveze i da steknu uslov da im se ove kamate otpišu. Verujem da je najviše njih u ovih 627 milijardi dinara. Da bismo znali zašto je to tako, trebalo bi da postoji neki spisak poreske uprave, gde ćemo videti koji su to najveći poreski dužnici koji su bili solventni, koji su aktivno radili u prethodnom periodu, a postali su veliki dužnici prema ovoj zemlji. No, pravde svakako nema, da bismo koliko toliko imali ekonomski ravnomernije raspoređen teret i da bismo koliko toliko ove efekte imali po one najugroženije, DSS je smatrala za shodno da vam predloži da se ove odredbe svakako, 100%, pre svega odnose na preduzetnike, na mala preduzeća, na srednja i velika preduzeća, koja se bave proizvodnjom hrane i izvozom, a kod fizičkog lica da se pre svega odnose na one koji su trenutno nezaposleni i na one koji trenutno primaju minimalac. Za sve ostale koji su mogli da plaćaju svoje obaveze, bili su bonitetni, a nisu, ne bismo se složili da se 100% otpiše kamata, možda onaj kazneni deo, ali ona kamata koja bi se uvećavala bar uz procenat rasta cena na malo, da im ostane kao dug i kao obaveza prema Poreskoj upravi. Naravno, ne možemo mi, a najširi slojevi stanovništva najčešće, najredovnije plaćaju poreze, a tu su naravno i preduzetnici, mala i srednja preduzeća, i ne mogu oni svojim redovnim plaćanjem da pokriju ne plaćanja velikih kompanija i velikih agencija. Na kraju, ono što ostaje problem, ovakvog poreskog duga, jeste da on nikako više ne sme da se ponavlja. Znači, moramo sistemski da priđemo ovakvom problemu, ne smemo više da dolazimo u situaciju da donosimo specijalne zakone, koji će regulisati neko nasleđeno loše stanje, već ćemo morati da donosimo sistemske zakone, koji će ubuduće eliminisati, odnosno onemogućiti poreske obveznike, kako kolega reče, šta je najnormalnije u jednoj zemlji, to je da plaćate redovno porez, da više ne dođe do ovakvih dugovanja, da ceo jedan godišnji budžet potrošimo, odnosno otpišemo. Pitanje je koliko je Srbija sposobna da to uradi. Smatram da je jedan od sistemskih zakona, koji će to regulisati u ovom setu zakona, upravo Zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza, pa donekle i Zakon o zateznoj kamati. Još samo na kraju, ovaj zakon odnosiće se na sve one privredne subjekte, da ne spominjem građane, pre svega privredne subjekte, koji su registrovani u APR. Ova vlada, a i sve prethodne su trebale, a ova i buduća posebno, da razmišljaju o rešenju problema sive ekonomije u Srbiji. Ne bih da dajem sebi za slobodu da proizvoljnokažem, koliki je taj procenat sveukupnog ekonomskog poslovanja u sivoj ekonomiji, ali verujte mi da je to veliki procenat. Mi ćemo lako, hajde da kažemo uslovno lako, bez određenih zakonskih rešenja, koja će pretpostavljam dolaziti jedna za drugim, da obuhvatimo sve one registrovane privredne subjekte. Hajdete da nađemo mogućnost, sistemsku mogućnost, da obuhvatimo i sivu ekonomiju. Još jednom da kažem, DSS uputila je dosta amandmana na set ovih finansijskih zakona i nadamo se da će dobar deo njih biti prihvaćen. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik, gospođa Biljana Ilić Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, uvažene kolege poslanici, verujem da ćemo se svi, ili barem gotovo svi ovde prisutni, složiti da je pitanje profesionalizacije menadžmenta javnih preduzeća, gde je departizacija, jedan njegov, samo obavezan, ali ne i dovoljan uslov, jedno od retkih pitanja o čijoj neophodnosti, barem početka rešavanja, postoji najširi društveni konsenzus, i to ne samo u krugovima političkih elita i nosilaca vlasti, nego i najširoj društvenoj javnosti. Fenomen partokratije, odnosno sve intenzivnije partizacije društva po svim njegovim segmentima, verovatno se najočiglednije ispoljava, upravo u Sektoru u upravljanju državnom svojinom. Složili smo se verujem, ne samo deklarativno, za potrebe predizbornih kampanja, da je s toga neophodno pristupiti velikom spremanju i uređivanju ove oblasti. U tom smislu, treba i posmatrati ovaj predlog zakona o javnim preduzećima. On bi, dakle, trebao biti onaj temeljni ozakonjeni okvir, da bi proces profesionalizacije, ali i departizacije javnih preduzeća, uopšte mogao i da krene. On je dakle rezultat jasno izražene političke volje, predložene u predlog zakona, neophodan da bi ovo pitanje uopšte moglo i početi da se rešava. Naravno da se fenomen departizacije ne može rešiti isključivo i jedino usvajanjem zakona. Naša zakonodavna praksa, uostalom, puna je donetih zakona, koje ili nije moguće primeniti, jer su proizašli kao puko kopiranje prakse drugih zemalja, koje imaju više ili manje, drugačiji pravni, politički i društveni kontekst, u kojem su ta rešenja implementirana, ili još gore, mnogi zakoni, usvajani u ranijim sazivima ovog Doma, ostajali su mrtvo slovo na papiru, jer prosto, nije bilo političke volje da se njihova rešenja sprovedu u praksu. Zbog čega je njihova sudbina bila, kao u onom vicu – imamo ih, ali ih ne koristimo, jer se uspešnost vršenja vlasti meri na kilo, na metar, na količinu donetih propisa, da bi se umiljavanjem međunarodnim strukturama postigao konkretan benefit, pre svega u vidu volje startne pozicije u političkom odmeravanju snaga, ali to je šira priča i ne odnosi se samo na javna preduzeća, ali se i te kako odnosi i na njih, pri čemu se pokušava zabašuriti činjenica, da je partijska podela plena, bila jedan od ključnih mehanizama vršenja političke vlasti, pa su principi, ciljevi i uloga javnih preduzeća potpuno potisnuti u sasvim treći plan. Pored ne ostvarivanja onih fundamentalni principa, zbog kojih javna preduzeća uopšte i treba da postoje, takvom praksom, širom su otvorena vrata i mogućim zloupotrebama državnog novca. Netransparentnost u njihovom radu, čvrsta uvezanost rukovodstava javnih preduzeća sa vrhovima vlasti, rezultirali su sa svim netransparentnim tokovima državnog novca. Kroz sofisticirane varijante sponzorisanja i reklamiranja, on je mogao otplivati u stranačke kase, posebno kada je reč o nadoknadama članovima koji sede u kontrolnim telima javnih preduzeća, što je manje – više bilo svima poznato, ali veoma teško dokazivo. Čime su vezivane ruke institucijama koje su u takvim mahinacijama imale da se bave? Naravno da zakon sam po sebi ne može do kraja sve rešiti, a ni potpuno sprečiti, već sve viđene nakaradne posledice funkcionisanja javnih preduzeća. Zato sam na početku i rekla da ga moramo posmatrati samo kao obavezni, ali ne i dovoljni uslov, koji mora da se ostvari, da bi se bilo šta moglo i pokrenuti sa mrtve tačke. Pored svega navedenog bitno je spomenuti i mogućnost utvrđivanja odgovornosti izabranih rukovodilaca javnih preduzeća, pogotovo što znamo da će nova ili eventualno nova – stara rukovodstva tih preduzeća, svoj mandat započeti u krajnje otežanim uslovima poslovanja i neretke urušenosti devastacije tih preduzeća, u kojima se poslovalo po principima, koji uglavnom i nisu imali veze sa efikasnošću, ni za ekonomičnošću, ni sa transparentnošću, ni sa bilo čime što ima racionalnu i ekonomsku ili bilo kakvu društvenu logiku. Zbog toga, ključni faktor za njihov odabir, ne sme prevashodno biti članstvo ili bliskost ili podrška neke stranačke strukture, ali treba imati na umu da nema tog ekonomskog genija, sve i da ga uvezemo i pozamašno platimo, koji bi u kratkom roku mogao urediti stanje koje će zateći, pogotovu kada se uzme u obzir socijalna komponenta, koja je faktor koji se ne može izbeći, kada je reč o naplati potraživanja proizvoda i usluga javnih preduzeća. Zato će socijalna politika morati da se izmesti iz poslovanja javnih preduzeća na šalter državnih organa, koji su ovlašćeni da socijalnu politiku utvrđuju i sprovode. Jedno od takvih rešenja jeste i utvrđivanje socijalnih karata korisnika, barem dela usluga javnih preduzeća, gde će se tačno utvrditi kome država mora pomoći, a kome takva pomoć nije neophodna. Socijalno odgovorna država, za koju se svi zalažemo, moraće da pronađe sasvim konkretne modalitete, koji će omogućiti sa jedne strane pomoć, istinski ugroženim kategorijama korisnika usluga, a sa druge strane, otklanjanje prepreka za efikasnije, racionalnije i ekonomičnije rukovođenje javnim preduzećima, koje nikada i nisu smele da budu partijski plen za namirivanje zaslužnih stranačkih kadrova, niti ventil za isisavanje državnog novca, niti puki instrument za kupovinu socijalnog mira. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospođo ministarko, na početku moram da konstatujem da gospodina Mlađana Dinkića ponovo nema u sali. Dakle, nije ba bilo u sali kada sam diskutovao na temu budžeta Republike Srbije, a nema ga ni danas u sali da raspravlja sa poslanicima o zakonima koje on sam predlaže. Mislim da to jeste nepoštovanje parlamenta i da je to nepoštovanje građana Srbije. Vlada Republike Srbije je pokazala jutros da ne uvažava ni parlament, ni poslanike, ni građane, koji su birali nas, koji su birali i vas, koji ste ministri, jer niko nije došao u 10,00 sati, kada smo trebali da počnemo ovu raspravu. Raspravu smo morali da odložimo za 11,30. Mislim da je nemoguće govoriti o svih sedam zakona koje ste spojili u jednu tačku dnevnog reda, a radi se o vrlo važnim zakonima za život građana Srbije. Bio je predlog da se produži rasprava, da ona bude dupla, a vladajuća većina to nije dozvolila. Zato ću govoriti samo o Zakonu o javnim preduzećima. Zakon o javnim preduzećima trebalo je da dovede do departizacije i do depolitizacije javnih preduzeća. To se ovim zakonom neće desiti. Svi smo mi svedoci, koji smo pročitali ovaj zakon, da se ovim zakonom vrši legalizacija partijskog uticaja na javna preduzeća. Podsetiću građane Srbije da su se sve političke stranke ili skoro sve političke stranke koje su učestvovale na prethodnim parlamentarnim izborima obavezale i potpisale da će dovesti do departizacije javnih preduzeća. Svi mi znamo koliki je problem to što politika upravlja javnim preduzećima. Svi mi znamo koliko su ta javna preduzeća u proteklim godinama, ne mislim samo na period proteklih 12 godina, mislim i na period od pre 2000. godine, koliko su se u tim godinama uništila i urušila javna preduzeća i koliko su se javna preduzeća koristila za podmirivanje partijskih potreba stranačkih kadrova. Sam ministar Dinkić je juče rekao da nije bilo konsenzusa u Vladi da se sprovede departizacija do kraja, ali nije hteo da nam odgovori na pitanje ko je taj ko je protiv departizacije u Vladi, koja je to politička stranka koja je protiv departizacije i depolitizacije, da li je to SNS ili je to SPS. Odgovor na to pitanje nismo dobili. Mislim da je njegov odgovor bio neiskren zato što ne smatram da je teško pronaći većinu za departizaciju u parlamentu Srbije danas. Jasno smo vam rekli da DS podržava departizaciju, LDP podržava departizaciju, LSV podržava, SVM i SPO. Nadam se da ima i nekih partija u vladajućoj koaliciji koje podržavaju departizaciju. Dakle, ne postoji problem da napravimo većinu za departizaciju i da sprovedemo departizaciju do kraja danas u parlamentu Srbije. Taj problem postoji očigledno u vladajućoj koaliciji. Ovaj zakon za koji smatramo svi da je toliko važan, trebali smo da iznesemo na javnu raspravu, da se na javnoj raspravi i posle nje dogovorimo oko toga kako sprovesti departizaciju. To nije stvar političkih stranaka i nije stvar političkih ideologija. Dakle, ovo je naše određenje, svih koji učestvujemo u političkom životu, da li hoćemo da departizujemo ili nećemo da departizujemo javna preduzeća. Ovim zakonom legalizuje se partijski uticaj zato što se uvodi partijska komisija. Vlada Republike Srbije će odrediti komisiju. To će biti partijska komisija. Po samom zakonu, u toj partijskoj komisiji ne mogu biti poslanici odbornici. Dakle, ne mogu oni koji su predstavnici građana, ali mogu da budu ministri. Dakle, u partijskoj komisiji, koju odredi Vlada, sedeće ministri iz Vlade. Verujem da će to biti i predsednici političkih stranaka. Ta partijska komisija, koja ima pet članova, će određivati sve direktore javnih preduzeća. To određuje na takav način što partijska komisija predlaže tri, a onda će ministar da izabere jednog od ta tri. Ne mora to da bude najbolji, nego ona koji je najviše po ukusu ministra. Dakle, legalizujemo partijski uticaj u izboru organa javnih preduzeća. Ko su direktori? Direktori mogu biti članovi partija po ovom zakonu i mogu biti partijski funkcioneri. Dakle, nema govora o tome da se bilo kakav uticaj partija izbacuje iz javnih preduzeća ovim zakonom. Partijski funkcioneri navodno imaju obavezu ako postanu direktori da zamrznu svoje članstvo. Šta znači "da zamrznu članstvo"? Mi, koji sedimo ovde, znamo da to apsolutno ne znači ništa. Ne postoji u Zakonu o političkim partijama termin zamrzavanje članstva i to apsolutno ne znači ništa. Mi ćemo imati visoke partijske funkcionere na mestima direktora javnih preduzeća. Ne vredi obrazloženje koje nam je ministarka dala, da URS neće kandidovati. Nismo mi danas na partijskoj tribini, da vi govorite o tome šta će raditi vaša partija. Vaša partija ima daleko manji deo i manji uticaj na Vladu Republike Srbije. Šta će raditi ove druge partije? Nije departizacija to što neko nama obeća, pa mi verujemo na reč – nećemo predlagati partijske funkcionere. Zato će svi drugi predlagati partijske funkcionere. To smo videli i u proteklih tri meseca. Čitali smo u novinama ko su postali ljudi vrlo značajnih i važnih javnih preduzeća. Dakle, nije departizacija ni to što će umesto upravnog odbora organ u javnom preduzeću se zvati nadzorni odbor. Nije šija nego vrat. Nadzorni odbor radi sve isto što je radio upravni odbor. Ko sedi u nadzornom odboru? Sede petoro članova od kojih u samom zakonu piše da je jedan nezavistan. Jedan iz reda zaposlenih a tri su zavisna. Šta znači tri su zavisna? Od koga su zavisna? Zavisni su od političkih stranaka. Zavisni su od predsednika političkih stranaka. Dakle, vi u sam zakon stavljate da će tri, što je većina od članova nadzornog odbora, biti partijski ljudi. Ne stručni ljudi, nego partijski ljudi. Mislim da apsolutno nema nijednog razloga da u ovaj zakon ne napišemo da ne mogu biti članovi visoki funkcioneri ili funkcioneri partija, da ne mogu biti članovi nadzornog odbora i da ne mogu biti direktori javnih preduzeća. Svi oni koji su u protekle četiri godine, da kažem dve godine bili na partijskim funkcijama, ne mogu biti direktori i članovi nadzornih odbora. Možemo da dodamo još jednu odredbu. Ako ste bili direktori javnog preduzeća, ne možete u naredne dve godine biti na drugoj visokoj političkoj funkciji u državi. Na taj način, vrlo jednostavno, sada treba da se dogovorimo i da izglasamo jednom za svagda i da izvršimo departizaciju javnih preduzeća. Ponavljam još jednom, žao mi je što nije bilo više javne rasprave. U toj javnoj raspravi bi možda neko rekao i šta se dešava sa imovinom javnih preduzeća. To niko nije pomenuo. Nije pomenuo ni ministar Dinkić kada je predstavljao zakon. Prvi put, i to je dobro da javno preduzeće ima svoju imovinu, ali ono što me zabrinjava je član 10. koji svi prećutkujemo, gde piše da javno preduzeće odgovara za svoje obaveze celokupnom svojom imovinom. To do sada nije bio slučaj. Postavljam pitanje – ako znamo da javna preduzeća duguju ogroman novac, da li znamo i da li je rađena analiza kome duguju taj novac i ko je taj ko će po osnovu potraživanja preuzeti imovinu javnih preduzeća? Na taj način, na mala vrata se uvodi privatizacija javnih preduzeća, bez ikakve strategije, bez rasprave o tome i bez analize. Ovo su samo neki od razloga zbog kojih DS neće podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa pažnjom sam slušao izlaganje prethodnog govornika. Tačno je da je veliki broj javnih preduzeća u dugovima. Postavljam pitanje – kome se duguje? Mislim da pripadnici bivšeg režima to najbolje znaju, zato što su oni rukovodili tim javnim preduzećima i republičkim i lokalnim. Priča oko departizacije javnih preduzeća zbog toga da nije postignut konsenzus i postavlja se namerno pitanje - da li je SNS pravila problem oko donošenja ovog zakona? Jeste, ali ne u onom pravcu u kome ste vi to hteli da prikažete, nego u pravcu da stvarno bude potpuna departizacija. Da li je ovaj zakon dobar? Bolji je od prethodnog. Da li je najbolji? Nije. To ste čuli i od predsednika SNS. Kada je u pitanju ta famozna imovina, najveći dužnici su u suštini dužnici i dugovi su nastali po osnovu kredita. Ko se malo razume u finansijski sektor to zna. Zna se i da ako je javno preduzeće, osnivač je Republika, ako uzima kredit, saglasnost mora da da Narodna skupština, tako da se imovina barem tih javnih preduzeća garantuje budžetom Republike Srbije. Slično je i sa lokalnim samoupravama, jer i za njihova zaduženja, saglasnost i garanciju daje jedinica lokalne samouprave. Međutim, ono pitanje koje se večito postavlja u čitavoj ovoj priči, kada je ovakvo zakonodavstvo bilo u pitanje, a to je – otkud naknadna pamet? Gospodo iz DS, imali ste svoju priliku. Što je niste iskoristili? Verujte da mi ovu priliku nećemo da propustimo.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. Poslovnika Narodne skupštine, određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom ćemo početi u 15.00 časova. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Branislav Jovanović.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka, koleginice i kolege, danas je pred nama set predloga ekonomskih zakona usvojenih na Vladi kojima se približavamo evropskim i ekonomskim standardima. Cilj ovih zakona koji su sastavni deo Zakona o budžetu za2013. godinu jeste poboljšanje ekonomskog ambijenta Srbije. Do cilja se mora preko disciplinovanja finansijskog sektora, podizanja likvidnosti privrede i smanjenja državnih troškova. Sve su to nezaobilazni koraci u konsolidaciji ekonomskog sektora. Predlogom zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, preciziraju se rokovi plaćanja za privatni sektor na 60 dana, a za državu na 45 dana. Na taj način se uvodi finansijski red i to je nužna mera terapije za neuređen finansijski sistem. Doslednom primenom ovog zakona od 31. marta 2013. godine predviđaju se zatezne kamate, prekršajne kazne i kontrola za odgovorna lica u lancu plaćanja kao kontrolni mehanizam u sektoru finansija. Država je bila najveći generator nelikvidnosti, a ovim zakonom bi se i sama država finansijski disciplinovala. Javna preduzeća, lokalne samouprave, pokrajinski i republički organi će biti kontrolisani od strane Trezora. Svaki zastoj u isplati, značiće zastoj u isplati po svim drugim obavezama, dok se dugovanje ne izmiri. Kazne za odgovorne ministre, direktore javnih preduzeća, predsednike opština, pokrajinske sekretare, za prekršaj će biti od 5.000 do 150.000 dinara. Na taj način, i to je način da država postane ogledni primerak za poštovanje rokova plaćanja. Sa velikim zadovoljstvom mogu potvrditi da je Predlog zakona nastao u neposrednim konsultacijama sa privrednicima, onima koji su probleme u finansijskom sektoru, prepoznali neposredno u praksi i ukazali na način njihovog prevazilaženja kroz zakonska rešenja. Za likvidnost privrede je važno da se usvoji i zakon o uslovnom otpisu kamate i mirovanju poreskog duga. Ovaj zakon bi dao novu šansu svim preduzetnicima i privrednicima za novi početak. Zbog ekonomske krize, poreska dugovanja na republičkom nivou su čak 967 milijardi dinara od čega je 1/3 glavnica, a 2/3 su kamate. Prema Predlogu zakona bio bi moguć otpis kamate u slučaju uplate glavnog duga odmah, predviđeno je i mirovanje poreskog duga za one koji nisu u mogućnosti da odmah otplate glavni poreski dug i to na godinu dana za velike korporacije i dve godine za mala i velika srednja preduzeća. Pravo na mirovanje duga stiče se i održava samo redovnim servisiranjem tekućih obaveza. Takođe, kao olakšica, omogućava se otplata duga na 24 rate. Ovaj zakon u trenutku usvajanja, omogućiće automatsko podizanje blokade firmama. Ova uslovna poreska amnestija će doneti značajan priliv u budžet. To bi se otplatilo samo 10% duga, prihodi za budžet bi bili veći za 18 milijardi dinara i biće to vetar u leđa našoj privredi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik, gospođica Bojana Božanić.
Poštovani predsedavajući, kolege i koleginice poslanici, ministar Dinkić je pre neki dan rekao da je on čovek koji voli kritiku i ne želi da rasprava u parlamentu o ovom setu ekonomskih zakona bude dosadna, pa se nadam da ministarka neće imati ništa protiv. Mi iz DSS smatramo da je veoma važno vratiti likvidnost u privredu, ali moramo se pozabaviti nekim detaljima, konkretno u ovim zakonima, kako bi to moglo da se desi na pravi način. Pre svega, reći ću nešto o Predlogu zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza o komercijalnim transakcijama, kako bi možda razjasnili par nekih delova. Ono što mene zanima u startu, idemo redom, od člana 3. od kada se računa taj rok kada je obaveza plaćanja u smislu tačke 3) gde kaže da pregled predmeta obaveze može da traje 30 dana, ukoliko se tako govori. Da li je to period kada je nadzor dužan da definiše da li je ta usluga izvršena, da li je neka roba primljena itd, ili je to nešto drugo? Takođe, smatram da je ipak ugovorima između dve strane, između partnera bilo potrebno dati slobodu tim subjektima da se sami dogovore o svim stvarima u ugovoru, a isto tako i o plaćanju, dok država ovde, što se tiče nekih rata daje maksimalno dve rate i to 50% mora biti jedna rata i sve da se izmiri u roku od 90 dana. Ugovor je jedan dogovor između dve strane i smatram da možda tu nije bilo potrebe da se država upliće, pogotovo što se ovim članom 6. definiše da će one odredbe ugovora koje nisu u skladu sa zakonom, biti ništavne, pre svega u smislu ovih plaćanja. Kaznena politika, čuli smo u jučerašnjoj raspravi je možda malo više drakonska, te kazne su dosta velike, a mene zanima, između ostalog, kako ćemo mi odlučiti, kako će organi koji o tome odlučuju, odlučiti ko će biti kažnjen sa 100.000, a ko sa dva miliona i od čega to zavisi, od visine neisplaćenog duga ili možda od nečeg drugog. Svesni smo, naravno, o tome smo juče govorili da postoji dosta trenutnih dugovanja kako u javnom, tako i u privatnom sektoru, a ministar je nešto govorio o tome kako i na koji način će se to regulisati, ali smatram da svi ti dugovi neće moći da se reše, da se isplate u periodu do 31. marta, pa ćemo ući u taj period kada ćemo imati tih zaostalih dugovanja, pa moramo razmisliti kako i to da se reši. Svesni smo da u proteklim godinama, bilo je dosta lokalnih samouprava koje nisu plaćale komunalije, struju i zanima me da li ovim zakonom, nigde nisam našla, ali možda postoji negde, biće rešena i ta dugovanja, odnosno da li će se poštovati rokovi plaćanja od tih 45, 60 dana između državnih institucija prema EPS, "Srbijagasu" itd. Ono što mi iz DSS smatramo jeste da bi se vratila likvidnost u privredu i da bi se pokrenula ova preduzeća, pre svega moramo da se pozabavimo različitim granama privrede. Dakle, nije isto svuda. Znamo da u obrazloženju piše da je 134 dana neki okvirni, odnosno prosečni rok kada se ta sredstva uplaćuju za izvršene obaveze. Smatramo da je, na primer,u građevinarstvu, preko 220 dana taj neki prosečan rok za isplatu, možda treba gradacijski da napravimo neke grupe tih privrednih grana, gde će se vraćati, odnosno gde će rokovi otplate biti nešto duži, kao što ste ovde u Predlogu zakona predložili, na primer, za Republički fond za zdravstveno osiguranje, tako je moglo da se izdefiniše za različite druge grane privrede, jer je situacija dosta teška. Mi povećavamo, kao Vlada, kao država, poreze, PDV, porez na dobit pravnih lica, na kapitalnu dobit, ograničavamo rokove plaćanja, a tražimo da bude privreda likvidna i da se sve to zavrti brzo. Smatram da para i sredstava svakako nema i da samo treba, da je namera svakako dobra, kao što je naš ovlašćeni predstavnik i rekao, ali da mora malo ozbiljnije, malo bolje i malo dugoročnije da se uradi, jer je dosta više instant i nekih ad hok zakona, treba da rešimo neke stvari sistemski. Što se tiče Zakona o javnim preduzećima, o ovom zakonu se dosta govorilo. O tome ću nešto govoriti i po amandmanima. Ono što možda treba istaći da mislim da je nedovoljan broj članova nadzornog odbora za javna preduzeća pri lokalnim samoupravama. Dolazim iz lokalne samouprave, pa je to ono što me najviše zanimalo. U članu 18. su definisane svih 14 aktivnosti kojima treba da se bave ti članovi nadzornog odbora. Oni moraju da ostave sve druge stvari, samo da bi se bavili tim javnim preduzećem, koje, na primer u svom sastavu i u delatnostima imaju i parking, i groblje i vodovod, i kanalizaciju, i zelenilo, i građevinsku operativu itd. i vrlo je teško da se o svemu tome vodi računa, pa smo predložili amandman da se taj broj, eventualno, uveća. Sami kriterijumi za predstavnike nadzornih odbora, odnosno članova nadzornim odborima, za nezavisnog člana, za direktora su možda malo, po mom mišljenju rigidni, u smislu da je u malim lokalnim samoupravama vrlo teško naći ljude koji će za nezavisnog predstavnika nadzornog odbora moći da nađu čoveka koji je eksperte, koji je kvalitetan, koji nije bio angažovan u vršenju revizija, finansijskih izveštaja, itd, i da još nije član političke partije. Mi se svi u tim lokalnim samoupravama, sa tih 10, 15, 20 hiljada stanovnika trudimo da one najkvalitetnije ljude, najbolje, najstručnije, uvek privučemo da budu u našim redovima. Smatram da je ovo dosta problematično i mislim da ne može da se ispuni i da neće moći da se realizuje. Prosto, zakon neće moći da bude primenjiv. Slično je i sa ostalim članovima nadzornog odbora, gde smo predložili da se umanje, na primer, ove godine radnog iskustva u tačkama 4. i 5. Treba voditi računa da se ostvare ciljevi koje želite da postignete ovim zakonom, ali svakako da to bude realno i da može da se, u okviru manjih lokalnih samouprava kojih je najviše u Srbiji, i da se realizuje. Nije mi jasna uloga izvršnog odbora, u smislu da li se članovi izvršnog odbora zapošljavaju nanovo. Da li to znači u javnim preduzećima novo zapošljavanje i da li te njihove naknade predstavljaju neke nove troškove za ova javna preduzeća? Što se tiče imenovanja direktora, kasnije sam videla da se to definiše prema Zakonu o radu. Mislim da je to bolje i, naravno, ne mogu se odjednom ispuniti ovi kriterijumi, kao što su za državna preduzeća, što svakako treba da bude. Treba da damo što više šanse mladim ljudima. Školujemo ogroman broj menadžera. Od 5.142 menadžera koja su u 2010. godini diplomirala, osam ih je našlo posao. Mislim da moramo i na tome da radimo i da možda smanjimo ove kriterijume da mlađe ljude malo ranije ubacimo, bar u tim lokalnim javnim preduzećima da rade i da se bave stvarima upravljanja, zašta su svakako i konkurisali. Mislim da i ovi usvojeni programi lokalnih javnih preduzeća ne treba da se šalju u nekih pet ministarstava, naročito ako je to pisanim putem, odnosno pisani izveštaj. Smatram da je to ogromna birokratija, bacanje papira, da ne pričamo o drvetu koje se uništi, isto tako, i oko realizacije tih usvojenih programa, pa svakako računamo da ta lokalna Skupština, da ti nadzorni odbori koji postoje, da određeni organi koji vrše reviziju finansijskih izveštaja, da su valjda sasvim dovoljni da odluče da se taj program u lokalnim javnim preduzećima dovoljno dobro realizuje. Prosto, nema potreba da ga šaljemo dalje. Dosta je više sa centralizacijom, hajde da decentralizaciju sprovedemo u delo. Isto mi je nejasno zbog čega bismo kažnjavali lokalne samouprave odbijanjem transfera, ukoliko ne poštuju javna preduzeća određene predmete odnosno ne poštuju tu politiku zarada i zapošljavanja u javnim preduzećima, pa sada izaberemo nekog tamo koji možda namerno, da bi lokalnoj samoupravi smanjili te transfere ili ih presekli, da urade tako nešto. Srbija se nalazi na 149 mestu u oblasti poreskih obaveza… (Predsedavajući: Gospođice Božanić, vreme vaše poslaničke grupe je isteklo.) Htela sam da kažem nešto o Zakonu o privatizaciji… (Predsedavajući: Molim vas, završite misao.) Htela sam samo da kažem da je Srbija na 149 mestu u oblasti poreskih obaveza, od 185 zemalja i da 34% prihoda preduzeća daju na poreze, tako da moramo da se pozabavimo da zaista dovedemo likvidnost u privredu, da pokrenemo stvar. To ne može ovako brzim podizanjem i ograničenjem rokova, podizanjem različitih poreza, a da ne radimo ništa na drugu stranu. Ostalo mi je ovo o Zakonu o privatizaciji, koji bi se nadovezao na ovo, ali će valjda biti prilike. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, uvažena ministarko, predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, moje izlaganje će biti malo drugačije u odnosu na ono kako je prezentovano u izlaganjima poslanika, tako što se sa pravom može reći da je Predlog zakona o javnim preduzećima dobar početak, a posebno kažem dobar početak ka putu radi ostvarivanja dva cilja. Prvi cilj je profesionalizacija i stručna osposobljenost u preduzećima. Drugi cilj je depolitizacija preduzeća. Da budemo iskreni, ne postoji, niti je moguće doneti i jedan zakon o javnim preduzećima koji bi podrazumeva otklon od politike i od vlasti. To se odnosi na svaku vlast, i na ovu u kojoj participira SPS, i prošlu vlast i svaku buduću vlast. Dovoljno je postaviti potpuno nestručnu ličnost u javnim preduzećima i povezati je sa vlašću. Zašto? Jednostavno zbog toga što javna preduzeća osniva ili država, ili autonomna pokrajina, ili jedinica lokalne samouprave. Ne postoji mogućnost otklona od politike i stoga se pojavljuje mnogo hipofizije, mnogo populizma i mnogo demagogije u kritici ovog zakona o javnim preduzećima. Zbog toga pokušavam da istaknem nešto što smatram da je afirmativno u odnosu na ovaj zakon, a to su činjenice koje se ne mogu dovesti u sumnju. Prvo, da je zaista pokušaj depolitizacije učinjen. Kako? Time što je, već u javnosti poznato, eliminisana jedna institucija koja je predstavljala uporište politike i političkog delovanja u javnim preduzećima, a to su upravni odbori. Nadležnost upravni odbora je sada preneta na nadležnost i korpusu je nadležnosti i ovlašćenja nadzornih odbora, s tim što nadzorni odbori sada imaju daleko jaču kontrolnu funkciju, kakvu kontrolu funkciju i nadzor nad upravljačkom strukturom u preduzeću, tako i na finansijskim poslovanjem u preduzeću. Ono što je bitna novina i što podrazumeva kvalitet ovog zakona jeste uvođenje institucije tzv. nezavisnog člana nadzornog odbora. Nezavisni član kao institucija je takođe pokušaj predlagača da stvori garancije nezavisnosti kako od uticaja bivše politike preduzeća, zato što buduće kreira nesumnjivo, kao i nezavisnost od uticaja stranaka i finansijskih uticaja ili lobija finansije moći. U kojoj meri će to biti postignuto i uspešno, zavisi od toga kako se bude postavila organizacija i način rada u nadzornom odboru. Ali, onda građani treba da znaju šta je to što kvalifikuje i šta je to što nezavisni član nadzornog odbora mora da ispuni da bi bio član nadzornog odbora, kao nezavisni član nadzornog odbora. Tu je zakon postavio imperativne norme koje ukazuju da on mora biti stručno osposobljen i to u oblasti, delatnosti od opšteg interesa, a to su delatnosti kojima se upravo bavi javno preduzeće. Mora biti nezavisan u tom smislu što ne sme biti radno angažovan, niti da je bio zaposlen u određenom vremenskom periodu u javnom preduzeću i ne sme biti lice koje je na bilo koji način učestvovalo u reviziji finansijskih izveštaja javnih preduzeća. To je nesumnjivo pomak u odnosu na svaki do sada doneti zakon o javnim preduzećima. Da ne zaboravimo još jednu činjenicu koju zakon takođe afirmiše, a to je da ne samo nezavisni član, već i ostali članovi nadzornog odbora, i predsednik nadzornog odbora moraju imati odgovarajuću stručnu osposobljenost, ali moraju imati i odgovarajući stručni profil stečen četvorogodišnjim studijama na odgovarajućem fakultetu. Pored toga, depolitizacija se čini samo činjenicom što se radi o isključivo stručnom sastavu nadzornog odbora. Postavlja se jedno logično pitanje – da li će u manjim mestima, u sredinama gde su jedinice lokalne samouprave manje razvijene, biti dovoljno stručnog kadra koje stranke treba da afirmišu da bi popunile nadzorni odbor, odnosno afirmisale svoje članove u nadzornim odborima? Čisto sumnjam da će moći. Tu je predlagač po meni postavio stvari na svoje mesto afirmišući, pre svega, struku. Ono što je takođe bitno istaći jeste da je procedura izbora direktora vezana za stručnu profilisanost i ono što je jako važno, važno je istaći da je procedura od samog početka potpuno transparentna. Imajući u vidu odredbe koje se odnose na javnost, imajući u vidu odredbe koje omogućavaju u svakoj fazi izbora direktora ili postupka izbora direktora mogućnost ostvarenja prava na uvid u svaku fazu načina rada komisija i organa koji se bave izborom direktora. Ono što bi se možda moglo podvesti pod odgovarajuću kritiku i gde bi se zakon mogao popraviti. Moram da ukažem da je predlagač samom svojom spremnošću da prihvati amandmane za koje zna da su podigli kvalitet ovog zakona, nesumnjivo je spreman da i dalje prihvati sve dobronamerne sugestije koje ću ja sada izneti u smislu poboljšanja kvaliteta zakona. Pre svega, tražim i smatram da bi bilo celishodno da resorni odbor stavi amandmane koji se odnose na sledeće činjenice koje ukoliko bi bile obuhvaćene ovim zakonom znatno bi poboljšale ovaj zakon u smislu njegove praktične primene. U Užicu, ističem, postoji jedno preduzeće koje, kao regionalno preduzeće, radi se o deponiji, su osnovale tri opštine – Užice, Požega i Bajina Bašta, znam da je sličan slučaj u Vranju, na žalost nije obuhvaćen odredbama ovog zakona. Smatram da bi jedan od amandmana resornog odbora trebao da bude da postoji mogućnost i da regionalno preduzeće, kao javno preduzeće, koje se bavi delatnostima od opšteg interesa bude osnovano na nivou više jedinica lokalne samouprave, kao što je to ranije i bilo. Ovde se to primećuje na imperativan ili implicitan način. Takođe, implicitno nije navedeno i ono što podrazumeva i te kako značajnu korist za javna preduzeća, a to je mogućnost komunikacije i uspostavljanja saradnje, naročito poslovno-tehničke i svake druge saradnje javnih preduzeća sa stranim preduzećima. Imamo mnogo preduzeća koja se bave raznim komunalnim delatnostima i koja radi povećanja kvaliteta tih delatnosti koje obavljaju sarađuju sa stranim preduzećima, uvode novu tehnologiju, povećavaju stepen efikasnosti itd. Ovim zakonom jedan takav način realizacije rada javnih preduzeća nije predviđen. Ovo što se čini ovim zakonom je dobar put za još nešto, a to je da nakon depolitizacije javnih preduzeća, čemu ćemo svakako težiti, krenemo i u depolitizaciju svih ostalih struktura koje se moraju depolitizovati, a pre svega institucija. Tu ću podvesti agencije, institute, zavode, ustanove koje takođe zahtevaju tretman na isti način kakav je pružio ovaj zakon o javnim preduzećima. Tek tada možemo govoriti da smo krenuli na put jednog sveobuhvatnog rešenja depolitizacije i svega onoga što se posmatra kroz prizmu politizovanja. Ovo su samo dobronamerne sugestije za koje smatram da mogu biti značajne i voleo bih da budu sastavni deo ovog zakona. Nadam se da će resorni odbor ovo imati u vidu između sednice u načelu i sednice u pojedinostima kada se budu razmatrali amandmani na ovaj set zakona. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima ministarka Kalanović.
Narodni poslaniče, hvala vam na sugestijama. Međuopštinska saradnja jeste jedan od pravaca saradnje i proširenja aktivnosti opština na široj teritoriji, a posebno kada se radi o komunalnim delatnostima. Smatram da je vaš predlog vrlo konstruktivan i molim vas da podnesete amandman koji definiše postavljanje upravnog odbora u preduzećima koje pravi više opština. Znači, vezane za projekat međuopštinske saradnje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Nije replika. Samo jedan kratak odgovor. Apelujem, shodno Poslovniku i pozitivnim propisima ja ne bih mogao podneti amandman, na resorni odbor da to shodno Poslovniku učini kako bi ovo bilo kvalitetno. Gospodine predsedniče, imajući veoma malo vremena od moje poslaničke grupe, ukazao bih gospođi ministarki, u svega par sekundi, na još jedan deo ovog seta zakona, a odnosi se na Zakon o privatizaciji. Gospođo Kalanović, siguran sam da shvatate i razumete veliki problem preduzeća u restrukturiranju gde se svakim danom, ali bukvalno svakim danom, barem jedan poverilac preduzeća koja se nalaze u postupku restrukturiranja, a gde su ta preduzeća dužnici, odvodi u privrednu smrt, odnosno u stečaj. Bojim se da nam je produženje roka za završetak restrukturiranja do 2014. godine siguran put u smrt nebrojeno mnogo preduzeća i drugih pravnih lica koja su poverioci preduzeća u restrukturiranju. Molim Vladu i resorno ministarstvo da se tome posvete, da naprave selekciju preduzeća u restrukturiranju koja se mogu prodavati po tržišnim kriterijumima i pre ovog roka koji je definisan u predloženom Zakonu o privatizaciji. Hvala vam.
Ovo vreme ću vam ipak računati kao repliku, inače bih kršio Poslovnik kada bih vam dao ponovo reč. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Mislim da je povređen član 107. Ne mislim samo na ono što je gospodin Jovanović govorio. Zbog toga bih želeo da upozorim Skupštinu na to. Ovde se već nekoliko puta u poslednjih par dana, sada mi se čini prečesto i olako, koristi ta formulacija da postoje mala mesta u Srbiji ili nešto veća mesta u kojima ima tako malo stručnih i obrazovanih ljudi da neće moći zakon da se sprovodi. Mislim da je to ipak uvredljivo prema tim zajednicama. Razumem šta je u osnovi onoga što vi želite da kažete. Koliko ima javnih preduzeća u tim malim sredinama? Četiri, pet, šest, nešto malo više. Imaju po tri člana nadzornog odbora. Mislim da je uvredljivo da se kaže da nema 20 ili 25 visokoobrazovanih, stručnih ljudi u tim zajednicama koje mogu da obavljaju poslove člana nadzornog odbora ili neku drugu visoku funkciju u javnim preduzećima. To je bila moja intervencija, bez namere da nekog posebno apostrofiram ili optužujem za tako nešto.
Hvala [[Neđo Jovanović, s mesta: Pravo na repliku.]] Poslanik je govorio o povredi Poslovnika. Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Možda da ja spomenem uvaženog poslanika da bi dobio šansu, ali ću možda u nekom širem kontekstu to zaista i učiniti. Naime, pre nego što kažem nekoliko reči o predloženim zakonima, moram da napravim jednu političku opservaciju onoga što se ovde dešava. Pridružujem se svim kritikama koje su iznete na ove zakone od strane mojih prethodnih kolega iz DS. Mi ćemo, naravno, dati vrlo veliki broj kvalitetnih amandmana, sa nadom da će ministar Dinkić, Vlada i resorni odbor ovu stvar prihvatiti, kako je ministar juče i obećao. Dakle, juče smo čuli od ministra Dinkića da Zakon o javnim preduzećima ima jako puno manjkavosti, da nije postojala politička volja da se sprovedu dubinske promene u sistemu javnih preduzeća, da nije bilo podrške u vladajućoj koaliciji i to je danas potvrdio i uvaženi gospodin Arsić. Mi u DS i LDP smo se složili sa tim. Postavlja se jedno pitanje, ostaje još SPS da kaže da li su oni protiv pune profesionalizacije i departizacije. Ako uzmemo ovu stvar i izmerimo, izgleda da su svi za to da se mnogo dublje stvari promene u Predlogu zakona o javnim preduzećima i nekako se sve svodi na kraju na SPS. Možda će SPS biti u stanju da kaže da li su to oni. Ako nisu oni, onda neko ne govori istinu, onda je vladajuća koalicija ponovo neiskrena prema narodnim poslanicima. Mislim da je stvar tu jasna. U zadnjih nekoliko dana čujemo dubinske razlike među poslanicima vladajuće koalicije. Sa većinom tih stvari se i mi slažemo. To potvrđuje da je ovaj zakon sklapan na osnovu političkog dogovora unutar koalicije, a ne na osnovu potreba građana ili onoga što realno treba da se prihvati ili, ako hoćete još preciznije, onoga što je obećano u predizbornoj kampanji. Zakon o javnim preduzećima je u suštini potvrđivanje i pisana potvrda da ono što je obećano u kampanji se neće ispuniti. Dakle, sada imamo ultimativni pisani dokaz da se to neće dogoditi. Upravni odbor prestaju da postoje, to je tačno, ali nadzorni odbori preuzimaju njihovu ulogu, sa jasno izraženom većinom koju postavlja Vlada ili partijska većina. Dakle, ostaju partijski upravljački organi. Oni se sada zovu nadzorni, a ne upravni. Konkurs će biti kada odluče preduzeća. Nema obaveze do isteka mandata tih organa i zato su brže bolje mnogi sada zakazivali sednice da napuste status v.d. Vlada, tj. ministar može da inicira smenu bilo kog čoveka u tim preduzećima. Ne samo to, oni mogu da biraju ljude sa liste koji nisu prvi na rang listi. Ako je to kvalitativan iskorak, onda vas pitam šta je to što je loše? Ne znam da li može išta gore od ovoga da bude. Zamislite tu situaciju da će ljudi da biraju u nekim javnim preduzećima po unutrašnjosti, u AP Vojvodini i onda će resorni ministar da odluči - taj čovek ne radi dobro, mislim da je fer da njega kontrolišem. Juče nam je ministar objasnio da je to urađeno da bi se izbeglo stvaranje države u državi. Ovo je stvaranje partije ili partija koje apsolutno kontrolišu sve društvene tokove u Republici Srbiji. Koji direktor će smeti da bilo šta uradi ili kaže, a da se to ne svidi resornom ministru? Da li ste svesni, gospodo iz Vlade, do koje mere obesmišljavate institut javnih preduzeća i pokrajinskih preduzeća? Da li iko od vas razmišlja o tome kako će ti ljudi da funkcionišu? Ministar nam juče prizna da je odredba koja je zabranjivala, tj. omogućavala sankciju na osnovu netačne i nepotpune izjave bila greška, što znači da zakon nije dobro pripremljen. On je obećao da će se to izmeniti, ali nije obećao da će se izmeniti odredba koja omogućava da se formiraju javna preduzeća u domenu informisanja. Mi to tražimo. To je protivno strategiji Republike Srbije za izlazak države iz sredstava javnog informisanja. Ovo je velika greška koja je stvorila nepotrebno uzbuđenje, naročito u udruženjima novinara u Srbiji. To mora da se ispravi. Jednostavno, to je u suprotnosti ne samo sa zakonom i strategijom, to je u suprotnosti sa vašim predizbornim obećanjem. Lice koje će biti u tim nadzornim odborima može biti lice samo koje nije osuđivano za krivična protiv privrede ili pravnog saobraćaja. To smo već govorili, to je neprecizno. Pokušaćemo i to amandmanom da izmenimo. Treba staviti odredbu – lice koje je osuđivano. Da li to znači, a može da znači, da može biti izabrano lice koje je osuđeno za mito ili za zloupotrebu službenog položaja ili za ubistvo? Opet se ponavlja ta praksa. Izgleda da je nekome jako stalo da udomi u određene institucije ljude koji su amnestirani. Nemam drugo objašnjenje. Ovo je potpuno nelogično. Ovo je protivno svakom interesu ove države. To je potpuno neshvatljivo. Ako je previd, a voleo bih da jeste, jer se juče ministar delimično dotakao toga, zaista sam zapanjen. To je prosto neverovatno. Uvedite isti princip onda u sve institucije države Srbije, da svi mogu biti osuđivani. Ono što je sigurno je da po ovom predlogu zakona najbolji ne moraju biti izabrani. Imate situaciju u kojoj izbor direktora sprovodi komisija Vlade ili lokalne samouprave i taj izbor je konačan. Mislim da je to neodgovarajuće. Ministar je juče, čini mi se, obećao da će to ispraviti. Nije normalno, protivustavno je da onemogućavate pravo žalbe. Mislim da se tu svi slažemo. Nadam se da će taj amandman biti prihvaćen. To je to što se tiče Zakona o javnim preduzećima. Ovaj zakon je zakon koji, nažalost, potvrđuje vaše odustajanje od departizacije. Ovo je zakon koji potvrđuje da vi niste bili ozbiljni kada ste obećavali. Prvi zakon od G 17, tada, koji je rekao - biće zakon o departizaciji, ovaj zakon potvrđuje da od toga nema ništa. Drago mi je da je ministar rekao – ja bih to uradio, ali nema političke volje. Srpska napredna stranka je rekla – i mi bi to uradili, ali nema političke volje, uvaženi gospodine Arsić. Mi smo svi to rekli, što znači da je SPS ta koja nema političku volju. Ako ne govorim istinu, sigurno ćete me ispraviti. Onda mi nemamo problem. Onda treba da vratite zakon iz procedure, pa da ispravite ovo. Ono što je sigurno jeste da u Zakonu o rokovima i izmirenju novčanih obaveza ima dobrih namera, ali da bi se smanjio dug države prema privredi mogli ste prosto i da naredite svojim direktorima, koje sad postavljate, da plaćaju svoje prinadležnosti. Uvodi se rok od 60 dana među privredne subjekte za plaćanje, što je protivustavno, jer preduzeće samo uređuje svoje odnose i rokove plaćanja. Onda se pozivate na Direktivu EU, a Direktiva EU u tačkama 7. i 11. kaže da je to primenjivo samo u slučaju da dve ugovorne strane nisu dogovorile rok. To je istina. To je, nažalost, veliki problem. Imate takvih rupa u ovim predlozima, da ne bih voleo da vraćate zakone u Skupštinu kao što ste vraćali u NBS. Uvodite kaznenu politiku visokih iznosa za bilo kakvo kašnjenje u plaćanju u ovako nelikvidnoj privredi. To je loše. Naravno, ono što je jako važno i o čemu želim da kažem, Zakon o otpisu kamate i mirovanju poreskog duga jeste neka vrsta amnestije Mlađana Dinkića. To je, čini mi se, neko ovde i spomenuo iz URS. Pošto predsednik Nikolić ima svoju amnestiju, Vlada ima svoju amnestiju, sada i Mlađan Dinkić ima svoju amnestiju. Naravno, ovim zakonom se otpisuju kamate, a u nekim slučajevima i glavni poreski dug. Generalno se šalje loša poruka poreskim obveznicima da država oprašta i praktično kažnjava one koji izmiruju redovno svoje obaveze. Zato je neophodno, što smo mi kroz amandmane i učinili, da država, kada već priznaje da nema mehanizme da naplati poreski dug, nagradi one koji redovno izmiruju svoje obaveze. Moramo poslati jasnu poruku da porezi i naročito doprinosi moraju redovno da se plaćaju, kako bi država mogla kvalitetno da ispuni svoju socijalnu, obrazovnu, zdravstvenu ulogu itd. Zbog toga će DS insistirati da se kroz amandmane poreskim obveznicima, koji nemaju dugovanje na dan 31. oktobra 2012. godine, omogući povlastica da dobiju povraćaj PDV u roku od 15 dana, umesto u roku od 45 dana. Mislimo da je to korektno i kao dobar signal prema ljudima koji plaćaju i redovno izmiruju svoje obaveze. Inače, već sada kada pitate građane, oni kažu – znači, mi koji smo plaćali, koji smo bili savesni građani, mi smo budale? Da se ne bi to dešavalo, ovo je ono što ćemo tražiti. Rekli ste da ovaj zakon usvajate po hitnom postupku, jer je potrebno da se što pre stvore povoljni uslovi za izmirenje poreskih obaveza, a gotovo identičan zakon povukli ste iz skupštinske procedure pre pet meseci, koji smo mi doneli. Time ste onemogućili privredi povoljnosti koje donosi ovaj zakon i onemogućili ste da u prethodnih pet meseci ljudi regulišu svoje nagomilane poreske obaveze i oslobode sredstva neophodna za investicije i nova radna mesta. Vama je u tom trenutku, umesto interesa privrede, bilo važnije da usvojite izmene Zakona o Narodnoj banci Srbije, koji sada morate da menjate zbog stava EU i MMF i Svetske banke. Čekali ste pet meseci da biste danas pokušali da kupite jeftine političke poene na zakonu koji suštinski nema veze ni sa vama, ni sa ovom vladom, već sa prethodnom. Hvala.
Reč ima ministarka Verica Kalanović. Izvolite.
Poštovani narodni poslaniče, mislim da na 95% vaših dilema smo mnogo puta dali odgovore. Ali, ja ovde prosto želim da ukažem na dve stvari. Prva je, ovaj zakon će se sprovoditi na teritoriji cele Srvbije. Sprovodiće se i na teritoriji AP Vojvodine i moraćemo da ga poštujemo sa nadzornim odborima i menadžmentom i tamo, tako da nemojte postavljati pitanja ko će u ovom trenutku da bude za, ko će u ovom trenutku da bude protiv. Meni je drago da je DS ovde u Skupštini iskazala da će i na teriotorijiAP Vovjodine da dođe do depolitizacije i profesionalizacije. Druga stvar, je vezana za neke nedoumice kad se radi o tzv. zakonu o poreskoj amnestiji. Već sam nekoliko puta čula da građani koji su plaćali redovno obaveze, razumem da su poreski obveznici građani, ali ovde se radi o otpisu dugovanja obveznika u sistemu PDV. Radi se o privrednim subjektima, o njihovim porezima i doprinosima. Znači, građani su samo indirektno vezani za ovaj zakon. Što se tiče privrednika, oni upravo predlažu ovo o čemu mi pričamo, baš oni koji najredovnije plaćaju kao i oni što su najlegalniji legalisti, imaju prijavljenog svakog radnika, traže borbu protiv sive ekonomije, tako što će se njima dati povlastice da uđu u sistem jer samo na taj način će izjednačiti konkurentnost svojih proizvoda. Upravo ovaj zakon je pravljen zajedno sa njima, oni mu daju punu podršku. Tako da mislim da nemamo razloga da branimo uredne platiše od njih samih.
Po Poslovniku javna se gospodin Neđo Jovanović.
Reklamiram član 7. i odmah ističem da poslanička grupa SPS niti ja niti bilo ko iz ove koalicije neće biti talac bilo kakve polemike, tako da ne želim da izazivam polemiku sa kolegom Đurićem, a očigledno je, s obzirom da sam pomenut i s obzirom da je pogrešno protumačeno ono što sam rekao…
Izvinjavam se, zbog zapisnika da li ste rekli član 107. Poslovnika?
Da. Jednostavno da se shvati da ja ni u kom slučaju nisam hteo da iznesem bilo šta što bi imalo uvredljivu konotaciju na bilo koga, a naročito ne na jedinice lokalne samouprave. Jednostavno, rekao sam da postoji mogućnost da stranke, a ne jedinice lokalne samouprave, nego da pojedine stranke neće imati dovoljno stručnih ljudi koji mogu da budu zastupljeni sa stručnim profilima kako traži zakon u nadzornim odborima, a to se ne odnosi na jedinice lokalne samouprave i građane. Drago mi je da je gospodin Đurić takođe shvatio da upravo ta stručna osposobljenost kao kriterijum ili stručna profilisanost i te kako znači za pospešivanje efikanosti rada javnih preduzeća. Mislim da se tu slažemo. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
U ime poslaničke grupe URS moram da repliciram na kritiku poslaničke grupe DS vezano za motivaciju koja je upravo u mojoj uvodnoj besedi i akcentovana. Nije tačno da predizborno obećanje o departizaciji, odnosno depolitizaciji javnih preduzeća u državnom vlasništvu neće biti sprovedeno, upravo suprotno, ovaj predloženi zakon jeste realizacija ovog predizbornog obećanja. Zato što taksativno navodim čitavu listu kriterijuma u pravcu kompetentnosti, stručnosti, profesionalnog i radnog iskustva koje će morati da zadovolje odgovorni za upravljanje preduzećima u javnom vlasništvu. Direktori će, koji su po dosadašnjem zakonu samo voljom osnivača birani, morati da ispune kvalifikacione uslove vezane i za visoku stručnu spremu i za radno iskustvo i potvrđenu stručnost u predmetnoj oblasti. Baš kao što će to važiti i za članove nadzornih odbora, baš kao što će konkursna procedura za izbor direkotra biti obavezna, baš kao što će i članovi komisija za imenovanje morati da ispune kvalifikacione uslove vezane za stručnost. To jeste departizacija jer stavlja akcenat na temu profesionalne osposobljenosti i odgovornosti, a to jeste negacija političkog voluntarzima. Nešto što moram da potvrdim, a molim vas preuzmite mi od preostalog vremena predstavnika.
Nažalost to ne mogu, ne mogu zato što smo se na kolegijumu dogovorili da to ne bude princip nego da oduzimam reč kad istekne dva minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Replika.
Javljam se u ime poslaničke grupe pošto je više puta pomenuta. Kritika može da dobije legitimitet samo kada je upućena od onih ljudi koji kažu – evo mi smo radili bolje, mi radimo bolje, mi umemo bolje. Ali kada kritika dolazi od strane onih koji su 12 godina kreirali i negovali partokratiju i partijsku državu kao najveću vrednost, onda mislim da je ta kritika u najmanju ruku neozbiljna. Kao potvrda toj mojoj tvrdnji o odgovor na prethodnog govornika koji eto ima strah da će možda neki kriminalci doći na mesto direktora javnih preduzeća iako nije bio u prethodnom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije, podsetiću ga samo na dva zakona. To je Zakon o komunalnoj policiji i Zakon o stečajnim upravnicima. U ova ta zakona postoji jedan identičan član koji kaže – i komunalni policajac kao veoma odgovorno lice u gradovima Srbije i stečajni upravnici koji odgovaraju i raspolažu imovinom koja je milionske vrednosti mogu biti osuđivana lica na kaznu zatvora do tri meseca. Molim vas, u situaciji kada ste mogli da kreirate sve to, vi ste implementirali da to mogu da budu lica koja su osuđena na kaznu zatvora do tri meseca. Sa druge strane, što se tiče ugroženosti strategije javnog informisanja, molim vas, da to nije bilo implementirano u ovaj zakon o javnim preduzećima, šta bi bilo sa javnim preduzećima koje su osnovale lokalne samouprave, AP, Srbija iz oblasti informisanja. Da li bi to značilo da"Studio B" ne bude više javno preduzeće? Radio televizija Vojvodine kakav bi status imala ta preduzeća i te firme? Lelujali bi negde. Koji bi se zakon odnosio na takve firme, na takva preduzeća? Molim vas imam još jednu rečenicu. (Predsednik: Molim vas da to bude jedna kratka rečenica.) Srpska napredna stranka ne mora da se dokazuje, mi smo i bez ovog predloga zakona pokazali kako se na najodgovornija mesta u ovoj državi delegiraju ljudi koji nisu članovi SNS… (Predsednik: Zaista sada moram da vas prekinem.) Zato što je nama kvalitet na prvom mestu. Hvala vam.
Replika, narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Uvažena ministarko Kalanović, prva stvar, svaki zakon se primenjuje na teritoriji cele Republike Srbije uključujući Kosovo i Metohiju, to je prva stvar. Druga stvar, niko nije govorio o primeni zakona nego o političkoj volji predlagača da može da smeni bilo kog direktora na bilo kom mestu, ako je to u okviru njegovog resora. Mislim da je to zaista jedan vrlo loš iskorak od straneove vlade. Druga vaša primedba odnosila se na fizička lica, član 2. Zakona koji ste predložili, a mogli biste i vi da pročitate taj zakon kaže – poreski obveznik je fizičko lice, preduzetnik, odnosno pravno lice koje na dan 31. oktobra ima dospele a neplaćene obaveze po osnovu javnih prihoda. Znači, jeste ipak fizičko lice. Što se tiče ovih drugih kritika koje su došle od strane SNS, mi nismo govorili to što ste vi rekli, gospodine Babiću, da će kriminalci, kako kažete, doći na ta mesta. Ja sam doveo u sumnju motivaciju, da s obzirom da se vrši amnestija sa jedne strane, a sa druge strane se omogućava da ljudi koji su počinili krivična dela se prijave na ove konkurse. Ne znam, gde ste vi tu videli SNS? Možda to vi znate, ali ja ću vam reći šta drugo imam. Da li je tačno, to ne pitam vas, nego generalno, da je glavni kandidat za direktora policije, čovek iz SNS? Da li je tačno, retoričko pitanje, da je izvesni Dmitar Đurović, direktor preduzeća "Koridori Srbije" iz SNS, on je predsednik Saveta za privredu u Opštinskom odboru Rakovica? Vodi preduzeće od 1,2 milijardi evra "Koridori Srbije", a njegove su firme u blokadi za više od sedam miliona dinara i to sada nije partijski čovek, to je stručan čovek, ako sam ja dobro razumeo. Ima milion ovakvih primera, nažalost. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Izvinite što sam vas prekinuo, ali mislim da je povređene član 106. u onome o čemu je govorio gospodin Babić. Na ovoj sednici mora da se govori o tački dnevnog reda. Vi ste govorili o radio-difuznim servisima, kao elementu ovog zakona o RT Vojvodine. Koliko sam ja shvatio zakon, ovaj zakon o javnim preduzećima se ne odnosi na RT Srbije, RT Vojvodine, ako je tačno to što vi tvrdite da se odnosi, onda smo u mnogo većem problemu, nego što smo mislili. Nadam se da nemate ambiciju da birate da RTS, RTV imaju nadzorne odbore, da na ovaj način biraju direktora i da ih imenuje Vlada. Vi ste to rekli u vašem izlaganju. Dakle, molim vas samo da razjasnite, da li se ovaj zakon odnosi i na javni servis? Onda je to mnogo veći problem, nego što su primedbe medijskih udruženja i nekih drugih, koji kritikuju onu odredbu koja govori o javnom interesu u oblastima javnog informisanja. Razumem kada je reč o TANJUG-u, to nije sporno, makar sa ovog stanovišta.
Hvala. Reč ima gospođa Kalanović. Izvolite.
Moja želja je da ova skupština postigne konsenzus oko važnih zakona, koji su vezani za čitavo društvo, zbog toga je moja želja da i DS glasa za zakon o poreskoj amnestiji. Rekli ste da bi značajan iskorak bio u tome da pogledamo one koji su redovne platiše i da predložimo da se oni koji su redovne platiše, uvede pravilo da se njima PDV vraća u kraćem vremenskom periodu, znači za 15 dana. Na njih se odnosila moja primedba vama. Ja se stvarno izvinjavam što nisam bila potpuno precizna. Znači, građani nemaju PDV, pa bi oni bili diskriminisani ovde kao redovne platiše, u odnosu na pravne subjekte kojima bismo ranije vraćali PDV.
Hvala. Reč ima gospodin Babić. Izvolite.
Po istom principu kao što je uvaženi kolega Đurić, bez razloga da dajem pravo na repliku, mene opomenuo, tako i meni nije jasno da li je policija javno preduzeća pa je problem da li će i ako će direktor policije, budući direktor policije, biti iz SNS. Zaista to ne znam, ali smatram da policija nije javno preduzeće. To je jedna stvar. Što se tiče gospodina Dmitra Đurovića i tog opterećujućeg motiva, da su njegove dve firme u blokadi zbog sedam miliona dinara, a ko od nas ovde nema problem sa stambenim kreditom, sa nekom vrstom opterećenja? Ako je problem gospodina Đurovića, što ima sedam miliona dinara kredita, i ako je to jedino opterećujuće, onda ću vas pitati, a ko je direktor Beogradskog vodovoda i kanalizacije? Cvijo Babić, moj prezimenjak, potpredsednik Gradskog odbora DS, isti onaj čovek za koga je DRI podnela prijave zbog nesavesnog poslovanja i zbog toga šta su radili u postupcima javnih nabavki.
Hvala. Reč ima Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se ministarki Kalanović, sad sam baš proverio moje izlaganje, pošto je taj deo bio napisan i apsolutno se odnosi na preduzeće, taj deo izlaganja, ali ne možete reći da se sam zakon u ovom delu koji sam vam pročitao ne odnosi. Što se tiče ovih kvalifikacija, meni je žao, prvo, zato što očigledno vladajuća većina ne razume šta su radio-difuzna, javni servis i šta su javna preduzeća, i mi smo zaista čuli i neku vrstu izvesne političke pretnje kroz ono što je rečeno. Vrlo jer jednostavno ukloniti ovu nedoumicu. Izbacite iz zakona mogućnost da se formiraju javna preduzeća u domenu informisanja. Ako to ne učinite, svako normalan u ovoj državi će imati opravdanu sumnju da vi to hoćete da uradite i da od svakog medija u Srbiji napravite "Svet plus info", a to će priznaćete biti vrlo štetno po građane Srbije. Ono što je sigurno, po Zakonu o policiji, koji ne poznajete nažalost, ne može direktor policije da bude stranačka ličnost, to je pisao vaš koalicioni partner, Ivica Dačić i žao mi je što ne poznajete zakon. Ne možete reći, šta je problem što se neko iz SNS kandidovao za direktora policije. Jeste problem, ili ćete i to da zamrznete, kao što sve zamrznete kad sednete u fotelju, pa posle odmrznete. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, možemo da pričamo o tome ko je član stranke, da li je funkcioner, itd, ja to prihvatam. Ali, u SNS se nije desilo da predsednik Republike bude i predsednik stranke. To se dešavalo DS. Gospodin Tomislav Nikolić, koji je osnivač SNS, njen prvi predsednik, nije više ni član SNS, zato što predsednik odražava jedinstvo svih građana RS i ne mogu da budu podeljeni po političkoj pripadnosti, to je bilo kršenje Ustava, ne zakona. Kada je u pitanju policija, kome vi možete da zabranite da bude član stranke? Druga je stvar ako postane funkcioner, direktor policije, tada imate pravo da kažete – on je član SNS i neka se odluči hoće li da bude direktor policije ili član stranke, i to nadam se nije sporno. Slušao sam mnoge tvrdnje mog prethodnog govornika i u njegovom prvom izlaganju, a kakve veze imaju ministri u Vladi Republike Srbije sa direktorima javnih preduzeća, gde je osnivač lokalna samouprava? Apsolutno nikakve, njih postavlja osnivač. Još jedno pitanje, a kako se utvrđuje ko je to prvi na listi kandidata za direktora? Po azbučnom redu? Po broju cipela? Po čemu? Možda po boji očiju? Komisija ima pravo da predloži kandidata za direktora, ali sve koji su učestvovali na tom konkursu mora da predloži i Vlada. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić, replika. Izvolite.
Da. Što se tiče sredstava javnog informisanja, da u ovom predlogu zakona o javnim preduzećima ne postoji mogućnost postojanja javnog preduzeća u oblasti javnog informisanja, onda bi od trenutka stupanja na snagu ovog zakona, pa do privatizacije svih medija čiji su osnivači gradovi i opštine, ta preduzeća stajala izvan zakona. Drugo, sama strategija predviđa mogućnost regionalnog, javnog servisa i uopšte nije imperativna privatizacija za sva postojeća javna preduzeća u oblasti javnog informisanja. Jedan prigovor poslaničke grupe DS, koji je potpuno tačan, a to je da je velika šteta što postoje već izabrani direktori i preduzeća, na koja neće biti primenjen ovaj zakon, tako je, oni neće uživati tu privilegiju, već će do kraja mandata na kojem su izabrani u rukovođenju tim preduzećima, nažalost morati da se odvija po zakonima koje je donela DS.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Biljana Pantić.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani predstavnici Vlade, kolege poslanici, Predlog zakona o javnim preduzećima, koji je danas na dnevnom redu, svojevrstan je korak napred ka reformama koje je obećala aktuelna vlast. Smatram da je ovo jedan od najboljih zakona koji je ova vlada predložila, jer će se, uprkos kritikama koje su izneli neki poslanici iz bivše vlasti, stati na put politizaciji menadžmenta javnih preduzeća. Jasno je da je cilj ovog predloga zakona departizacija i profesionalizacija rada javnih preduzeća. Osnovna novina, ovim zakonom je predviđeno ukidanje upravnih odbora, te po novom predlogu zakona o javnim preduzećima kao organe upravljanja imamo direktore i nadzorni odbor, odnosno u dvodomom sistemu se uvode izvršni odbori. Neće više političke partije moći da udomljuju svoje kadrove putem upravnih i nadzornih odbora. Neće više javna preduzeća biti kolač koji će se deliti među strankama, kako na republičkom, tako i na lokalnom nivou, kako smo navikli od stranaka iz bivšeg režima. Ovim predlogom zakona uvodi se da se direktori biraju na javnom konkursu, koji je svojevrsna novina, te uslovi koje lica moraju da ispune da bi bili direktori. Takođe, svojevrstan vid profesionalizacije vrši se i uvođenjem razrešenja u slučaju da se ne ostvare poslovni rezultati, odnosno članom 38. Predloga zakona propisano je kada će se direktor obavezno razrešiti, odnosno članom 39. kada može da bude razrešen , diskreciono ovlašćenje koje se daje organu nadležnom za imenovanje direktora. Članovi nadzornih odbora moraće da ispunjavaju uslove koji su propisani članom 16. Predloga zakona, da bi bili izabrani za članove, među kojima su najznačajniji da lice koje se imenuje za člana nadzornog odbora mora da ima visoko obrazovanje, da je stručnjak u određenoj oblasti i da ima najmanje tri godine iskustva. Na ovakav način data je prednost struci. Nisu jasne kritike koje se iznose na račun ovog predloga zakona, jer je ovaj predlog zakona dugo čekao da bude donet, a prethodna vlast se nije usudila da isti donese, iako je imala mogućnost, dok je ova vlada pokazala spremnost da donese ovakav predlog zakona i da izvrši profesionalizaciju i departizaciju javnih preduzeća. Bitno je naglasiti da je Svetska banka zadovoljna ovakvim predlogom zakona o javnim preduzećima, kojim će se unaprediti i modernizovati upravljanje u okviru javnih preduzeća. Način kojim se upravljalo javnim preduzećima u prethodnom periodu umnogome je doveo osnivače istih u nepovoljan položaj sve zbog neadekvatnog i nestručnog upravljanja. Javna preduzeća postala su leglo korupcije i kriminala, koje se najviše ogleda kroz vršenje postupaka javnih nabavki, što će se ovim predlogom zakona sprečiti uvođenjem instituta javnosti i kontrole rada istih. SNS podržaće ovaj predlog zakona o javnim preduzećima, te vas pozivam da u Danu za glasanje svi glasamo za ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala. Po Poslovniku, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedniče, povredili ste član 107. time što mi niste dali pravo na repliku i dozvolili ste da se ovde iznesu određene interpretacije, koje su u suprotnosti sa istinom, a nismo dobili mogućnost da objasnimo. Dakle, moram da kažem da gospodin Arsić je rekao da kakve direktori imaju veze, podsetiću vas, sa direktorima javnih preduzeća na lokalu, ako se ne varam. Imaju veze zbog toga što mogu da iniciraju smenu bilo koga bilo gde u bilo kom momentu, što znači da oni time direktno vrše pritisak na te ljude i time ti resorni ministri sve stavljaju u svoj džep. To je ono što mora da se kaže. To je notorna stvar. Ako neko misli drugačije, ne može da govori da to nema veze sa tim. Pročitajte zakon. Pun je rupa, pun je nedostataka. Ili ih ispravite kroz amandmane, što ćemo mi podržati, ili ga povucite, jer vidim da se ne slažete međusobno oko toga šta ovaj zakon treba da uradi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Gospodo iz sada vladajuće koalicije ili, kako vi to kažete, vladajućeg režima, kada to kažete, dobro se zamislite ko je činio taj vladajući režim. U prethodnom sazivu Skupštine smo imali nešto manje od 60 poslanika. Kao što znate, poslanička većina je 126. Istina, neki su bili na našoj listi, a ne bi prešli cenzus, ali to je naš problem. Ali, tu većinu je činila većinom sadašnja koalicija. Kada kažete bivši režim, pogledajte svoju prednju polovinu ili suprotni deo sale na kome sede poslanici SPS, G 17 itd, gospodine Babiću, i pogledajte ministarku koja je sedela i u prethodnom sazivu. Iznosite brojne neistine. Sada ste govorili o informisanju, o strategiji, a u prethodne dve vlade vaši ministri su činili i predstavljali informisanje kroz ministarstva koja su vodili i gospodin Bradić i gospodin Marković. U koju god značajniju oblast da krenete, vidite vaše koalicione partnere. Dakle, DS jeste imala premijera. Nije mogla da sprovede reforme do kraja baš zbog zakona i predloga zakona kakve sada stavlja na dnevni red vaš deo koalicije, koji vi podržavate i koji na bilo koji način ne donose bilo kakve promene i departizaciju, nego zakovavaju za naredni period partizaciju, partokratiju. Sad vidimo da neće biti problem i da direktor policije bude stranački funkcioner.
Reč ima gospodin Veroljub Arsić. Izvolite.
Zamolio bih da poslanici pričaju ono što je istina, a ne da stavljaju neke druge reči nekima u usta. Svako može po Ustavu da bude član političke stranke dok ne postane nosilac javne funkcije koja je nespojiva sa članstvom u političkoj stranci. Nemojte da kršimo Ustav. Možemo da napišemo u zakonu da u poslednjih pet godina nije bio član nijedne političke stranke. Da li mislite da će to proći na Ustavnom sudu? Ovaj član 37. dosta se pogrešno interpretira zato što se to odnosi na javna preduzeća gde je osnivač Vlada Republike Srbije. To nema nikakve veze sa javnim preduzećima gde je osnivač lokalna samouprava. Ministar nadležan za poslove lokalne samouprave može da smeni bilo kog direktora javnog preduzeća u Srbiji? To je nemoguće. To je lokalna samouprava. Ne piše u zakonu, to se odnosi samo na javna preduzeća gde je osnivač Vlada Republike Srbije. Postoje nadležni resorni ministri. Zamolio bih kolege poslanike da ne mešaju te dve stvari. Lokalne samouprave imaju svoje mesto u skladu sa zakonom i Ustavom Republike Srbije. Vlada Republike Srbije van ustavnih nadležnosti ne može da izađe.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedniče, uz dužno poštovanje, prekršen je Poslovnik, član 107. stav 2. Prethodni govornik, ne mislim na kolegu Arsića u svakom slučaju, permanentno se obraća drugom narodnom poslaniku. Vi treba da ga opomenete i da mu oduzmete reč, jer to po Poslovniku nije dozvoljeno. U jednoj stvari ću se zahvaliti, a to je što mi je dao priliku da odgovorim na jednu veoma važnu stvar, a to je da direktor policije, a policija nije javno preduzeće i ne odnosi se ovaj zakon na policiju, će biti izabran po zakonu i neće biti član SNS. Zahvaljujem se.
Gospodin Đurić, po Poslovniku.
Član 107. je povređen. Gospodin Arsić zaista vređa dostojanstvo i Narodne skupštine i svih nas kao narodnih poslanika, razumnih i odraslih ljudi. U Predlogu zakona o javnim preduzećima pod marginalnim naslovom, prestanak mandata, a ne piše prestanak mandata direktora republičkih javnih preduzeća.
Gospodine Đuriću, neću vam dozvoliti da zloupotrebljavate. Oduzimam vam reč. Reč ima gospodin Kasalović. Izvolite.
Zahvaljujem. Reklamiram povredu člana 104. stav 2. Naime, malo pre je gospodin Janko Veselinović dobio pravo na repliku sa izgovorom da je više puta pomenuta DS. U članu 104. stav 2. doslovce stoji da ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Gospodin Veselinović nije ni predsednik poslaničke grupe, a mislim da nije ni ovlašćeni predstavnik. Očigledno mi sve vreme ovde slušamo nagađanja o temi koja je jako bitna, o zakonima koji su jako bitni od poslanika koji zaista precenjuju da su ovo sistemski zakoni koji će doneti mnogo toga dobrog Republici Srbiji, a na ovaj način kako se odvija ova sednica i kako neki poslanici pokušavaju da usmeravaju ovu raspravu, očigledno da im to nije cilj. Zbog toga vas molim za dosledno poštovanje Poslovnika.
Mislim da sam u potpunosti poštovao Poslovnik Narodne skupštine. Gospodin Veselinović je ovlašćeni predstavnik DS po ovoj tački dnevnog reda i u ime DS može zastupati. Na osnovu toga ima pravo da dobije pravo na repliku kada se spomene poslanička grupa DS i on je to svoje pravo iskoristio. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Da li sam dobio reč? Ja vas molim da poslanike koji dobacuju smirite.
Molim sve narodne poslanike da se prisete da se o redu i sprovođenju odluka na sednici Narodne skupštine, stara predsednik Narodne skupštine. Molim da omogućite da narodni poslanik može u miru da izlaže. Izvolite gospodine Mikoviću.
Dame i gospodo, pred nama je osam Predloga zakona, a činjenica je da svih osam zakona razmatramo po hitnom postupku iako su postojali svi uslovi da se razmatraju u redovnoj proceduri. Mislim da je loša praksa u Narodnoj skupštini, da u ovom sazivu od sedamdesetak zakona i drugih akata, oko 60 je razmatrano po hitnom postupku. Ukoliko 60 od 70 razmatramo po hitnom postupku, a ne po redovnoj proceduri, to je loše po reputaciju našeg najvišeg predstavnika tela i nosioca ustavotvorne i zakonodavne vlasti u Republici Srbiji. Mislim da je to loše za našu legitimaciju, kako u zemlji tako i u okruženju. Naročito na putu evropskih integracija. U pogledu nekih od ovih zakona, osvrnuću se samo sa nekoliko reči. Tako, u pogledu Predloga zakona o uslovnom u otpisu kamata i mirovanju poreskog duga bi valjalo korigovati određene datume, ali treba i dosledno ispratiti korišćenje pojedinih izraza koji su jasni i u drugim propisima, a naročito treba povesti računa kako nagraditi uredne platiše. U pogledu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju samo pitam – da li građanin Srbije ima pravo da otvori devizni račun u inostranstvu po ovom zakonu ili ne? Posebno ću se osvrnuti na dva Predloga zakona. To je o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama i o Predlogu zakona o javnim preduzećima. Možemo verovati da iza predlaganja zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama postoje dobre namere Vlade. No, analizom Predloga zakona vidljivo je da postoje brojne nejasnoće, pa čak i odredbe koje su protivustavne. Lepo je što država preduzima obavezu da svoje obaveze u komercijalnim transakcijama plati u roku od 45 dana, odnosno u roku navedenom u Predlogu zakona ali to nju sprečava, odnosno ceo javni sektor ne sprečava da svoje obaveze plati odmah. Radi izjednačavanja svih poverilaca koji imaju potraživanja od države odnosno potraživanja javnog sektora, pošteno je da se zakon dopuni time što će se propisati da isti rokovi važe za sve obaveze prema svim poveriocima države, a ne samo za obaveze iz komercijalnih transakcija. Zar nije važnije propisati rokove za plaćanje i svih dospelih obaveza koje su utvrđene čak i sudskim presudama, a praksa pokazuje da se obaveze isplaćuju posle dugog čekanja, dok su prava građana ugrožena. Postoje amandmani u tom pravcu, no o tome ćemo u raspravi u pojedinostima. Posebno mi je interesantan predložen protivustavan način ugovarača u komercijalnim transakcijama. Na primer kada dva privredna subjekta ugovore plaćanje u roku dužem od 60 dana, posledice mogu da budu stravične. Za ugovoreni posao na primer u vrednosti od 2.000 dinara, ukoliko se isplata izvrši u skladu sa potpisanim ugovorom koji predviđa isplatu za tri meseca, posle 62 dana od dana izvršene usluge, naknada za kašnjenje iznosi 20.000 dinara. Prekršajne kazne propisane su od 5.000 odnosno 10.000 do dva miliona dinara. To je ono što piše u Predlogu zakona. Treba obratiti pažnju na pitanje poštovanja člana 82. Ustava, koji govori o tržišnoj privredi, otvorenom i slobodnom tržištu, slobodi preduzetništva, samostalnosti privrednih subjekata. Odredbe Predloga zakona su u suprotnosti i sa Zakonom o obligacionim odnosima i to članom 516. Zakona o obligacionim odnosima i suprotnosti su sa direktivama EU 7/11. Smatram da se neće postići zaštita malih privrednih drakonskim kaznama već striktnom primenom antimonopolskog zakona i drugih propisa. U dosadašnjoj diskusiji je rečeno da na primer trgovinski lanci treba da budu obavezani da plate najkasnije u roku od 60 dana obaveze. Nije za sve isti položaj. Na primer, ako pekare isporuče hleb velikim trgovinskim lancima, taj hleb se prodaje za jedan ili dva dana. Ukoliko se to oroči da se plati za sedam dana, smatram da je to mnogo poštenije nego što se Predlogom zakona propisuje 60 dana. Znači, Predlog zakona se ne postiže zaštita onih gde kažemo da se na njih odnosi. Ima tu mnogo stvari u pogledu nedorečenosti ovog zakona, no sada bih progovorio nekoliko reči o onome što izaziva posebnu pažnju, a to je Predlog Zakona o javnim preduzećima. Smatram da se predloženim zakonom ne omogućava departizacija ili depolitizacija javnih preduzeća. Možda je kod nekih to bila namera, ali predloženim tekstom zakona ne idemo u tom pravcu. Osim toga što je sam zakon nejasan, nedosledan, kontradiktoran, tehnički smatram nedovoljno kvalitetno napisan, smatram da ima mnogo nelogičnosti. Samo bih ukazao da postoji kontradiktornost između članova 38. i 39. Predloga zakona u pogledu toga da ukoliko direktor pre isteka mandata na koji je izabran, ukoliko u toku trajanja mandata bude pravosnažno osuđen na uslovnu ili bezuslovnu kaznu zatvora, po jednom članu razrešiće se, po drugom članu može se razrešiti. Gde je istina, gde je ono što hoćemo? Da li u članu 38. ili članu 39. U članu 37. bez obzira na nameru što su neki članovi vladajuće koalicije ovde iznosili da predlog za razrešenje direktora javnog preduzeća čiji je osnivač Vlada ili nadležnost ima Vlada, da tu može ministar da predlaže razrešenje. U članu 37. kaže – predlog za razrešenje direktora javnog preduzeća, ne kaže na kom nivou. Može podneti nadzorni odbor javnog preduzeća kao i ministarstvo nadležno za oblast iz koje delatnosti se osniva javno preduzeće. Ako nema amandmana, ministarstvo ima ova ovlašćenja. Druga stvar, u članu 27. se kaže da predsednik i članovi komisije koja treba da bira direktora, kaže – predsednik i članovi komisije ne mogu biti narodni poslanici, odbornici u Skupštini i autonomnoj pokrajini ili Skupštini lokalne samouprave, niti imenovana lica u organima državne uprave, organima autonomne pokrajine, lokalne samouprave… ali mogu ministri. Znači, ministri mogu. Ja ne vidim zašto Narodna skupština treba da glasa da ministri mogu, a da narodni poslanici ne mogu ili da neko drugi može ili da ne može. Možda suviše glasno govorim, izvinjavam se, pokušaću da se utišam, ali čista mi je savest, pa glasno govorim. U pogledu svega što se u javnim preduzećima u ovom Predlogu zakona o javnim preduzećima predlaže, moram da ukažem i na određene nedoslednosti. Pitam predstavnika Vlade, u članu 67. šta znači imovina javnog preduzeća veće vrednosti? Taj pojam – imovina javnog preduzeća veće vrednosti, uz sve napore nisam uspeo da pronađem. Završavam, postoji u članu 470. Zakona o privrednim društvima izraz – sticanje i raspolaganje imovinom velike vrednosti, gde se predviđa 30% u odnosu na određene bilansne stvari, ali ovaj izraz koji je upotrebljen u zakonu, očigledno ne korespondira sa drugim izrazima. Dajte da se to uredi. Konačno, hajde da mi objasnite kako to dobrovoljna organizacija gradova i opština, ponavljam, dobrovoljna gde nisu sve ili ne moraju da budu lokalne samouprave, bez obzira što imam visoko mišljenje o Stalnoj konferenciji gradova i opština, ali to je dobrovoljna organizacija, zakonom se uvode javna ovlašćenja, da oni predlažu članove komisije i u lokalnim samoupravama koje nisu članice Stalne konferencije gradova, a toj dobrovoljnoj organizaciji se daju nadležnosti i prema komisijama na nivou teritorijalne autonomije. Mogli smo nešto od tih ovlašćenja da prenesemo i na Sinod ili Mešihat, na bilo koju drugu organizaciju, iste veze ima, odnosno nema veze sa teritorijalnom autonomijom. Dajte da konačno počnemo odgovorno da se odnosimo prema svim oblicima organizovanja, bez obzira da li su dobrovoljni, da li su zakonom utemeljeni, konkretno mislim i na određene predloge koji su se našli u proceduri u ovoj Skupštini, konkretno mislim na jedan veliki sistem koji trenutno postoji, a to je komorski sistem koji treba da vidimo, da se ne igramo, nego do kraja godine da popravimo šta se da popraviti, da ne rasturimo, ako smo rasturili sistem SDK i sistem Zavoda za obračun i plaćanja, da li treba da se igramo sa svakim sistemom koji uspemo da donekle izgradimo. U svakom slučaju dame i gospodo, ja vas pozivam da tokom rasprave o svim predlozima zakona dobro razmotrimo sve podnete amandmane, da pokušamo da otklonimo ono što ne valja, da popravimo što je moguće popraviti, a naročito da otklonimo ono što je u suprotnosti sa Ustavom.
Gospodin Branislav Mitrović nije tu. Reč ima gospodin Saša Dujović.
Poštovani predsedniče, uvažena ministarka, drage kolege, u ovom kratkom vremenu ja ću se osvrnuti samo na jedan predlog izmena i dopuna zakona, mislim na Zakon o privatizaciji, nešto o čemu u ovom momentu i u današnjoj raspravi, je bilo ili nije bilo, i ako je bilo, bilo je veoma reči. Jedan tako važan akt koji je danas pred nama i koji ćemo mi usvojiti, napokon omeđava nešto što se zove restrukturiranje preduzeća koja su u procesu privatizacije ili propala ili su poništene privatizacije. Napokon, dolazimo do nekog datuma koji se omeđava sa 30. junom 2014. godine što smatram da je izuzetno brz rok i da se napokon sve privatizacije u Srbiji na jedan način kako to odgovara građanima i završi. Zbog čega sam izabrao samo da o ovome pričam? Očigledno da je o javnim preduzećima, podeli plena i nadzornim i upravnim odborima bilo puno reči, ali mene zanima kao predsednika odbora, dok sam bio predsednik Odbora za predstavke i žalbe građana, nekoliko hiljada za tri godine, bilo je žalbi građana, od čega je blizu 80% svih tih žalbi od raznih udruženja, malih akcionara, zadrugara, sindikata, odnosilo na privatizaciju. Mislim da je to jedan veliki problem sa kojim je suočeno ovo naše društvo i nadam se da ćemo ovim potezom na ovako omeđenom graničnom roku kada Vlada Srbije sa svojim namerama planira da završi proces restrukturiranja napokon dovesti veliki broj građana i pokazati da Vlada Srbije i država misli o svojim radnicima i o građanima koji su suočeni sa procesom privatizacije, a ne mali broj puta su iznosili i loše karakteristike kada je u pitanju sam proces privatizacije. Tu bih posebno istakao uticaj, ulogu Agencije za privatizaciju koja je u velikom broju slučajeva, moram da priznam i da budem otvoren, ponašala se i prema ovim skupštinskim odborima i prema nama kao poslanicima, jednostavno bahato, niste mogli da dobijete ni jedan podatak iz Agencije za privatizaciju, jer prosto to nije postojalo kao mogućnost da sa nekim možete nešto da razgovarate, makar bila u pitanju i argumentacija koja je imala smisla. U svakom slučaju, verujem da će do ovog datuma koji je u ovom zakonu, a jedan od najkraćih zakona koji je došao u Skupštinu, ima svega dva člana, prostije rečeno, biti završen i proces restrukturiranja preduzeća i napokon će se znati šta je prodato, a šta nije prodato, šta je vraćeno državi, šta će država ponovo prodati, a radnicima i građanima zainteresovanim za ovu materiju doneti koliko toliko miran san za budućnost njih i njihovih porodica.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić.
Uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zbog kratkoće vremena i pošto posle mene ima još prijavljenih govornika iz DS, govoriću samo o jednom zakonu, mada ima mesta kritici i o ostalim zakonima, ali ja ću govoriti o Zakonu o izmenama Zakona o privatizaciji o čemu je govorio i moj prethodnik i koji je rekao da nije bilo puno govora o veoma važnom zakonu, mislim na ovaj. Slažem sa njim i zato ću ja nekoliko reči reći o tom zakonu. Ministar je juče u uvodnom izlaganju naveo razloge zašto proces restrukturiranja preduzeća treba da se završi do 30. juna sledeće godine i tu se nema šta puno dodati i svi govornici koji su o tome pričali, takođe su se usaglasili da to treba da se uradi do tog datuma i ja nemam dileme da to treba da se uradi, opet kažem, iz razloga koji su ovde puno puta izrečeni i ne bih da ih ponavljam. Ne bih se složio sa jednom konstatacijom ministra, a to je da će donošenje ovog zakona asocirati direktore i menadžmente preduzeća u restrukturiranju, da brže i bolje rade. Znam puno direktora koji rade u preduzećima koja su u restrukturiranju, jako dobro rade, maksimalno se trude da obezbede plate, jer problem je u tim preduzećima isplatiti platu, začas dođe prvi u mesecu, a plate nema. Problem je na drugoj strani. Dakle, preduzeća u restrukturiranju su izgubila svoja tržišta, preduzeća u restrukturiranju imaju zastarelu tehnologiju, ta preduzeća su izgubila najbolje kadrove koji su otišli da rade u firmama gde je plata bolja, gde su uslovi bolji i to su razlozi zbog čega preduzeća u restrukturiranju ne mogu da postignu željene rezultate. Siguran sam da većina od tih preduzeća neće moći da izađe iz krize do 2014. godine, a to znači da će ta preduzeća otići u stečaj, odnosno da će biti likvidirana. To je proces koji mora da se dogodi. Mene više interesuje ono o čemu ministar juče nije govorio i nismo čuli jasan plan šta će se desiti sa 50.000 radnika koji u ovom momentu rade u tim preduzećima. Odgovor na to nismo dobili i nadam se da Vlada ima jasan plan i jasnu viziju šta će uraditi sa 50.000 ljudi koji će se pridodati armiji nezaposlenih u državi Srbiji. Sada ću nešto reći o gradu iz koga dolazim, s obzirom da, na žalost, grad Kruševac je bio industrijski centar u staroj Jugoslaviji, u SFRJ, a danas zbog tranzicije, zbog loših privatizacija je daleko od tog imidža, ali nadam se da rukovodstvo Kruševca i Vlada imajunačin i želju da vrate taj imidž gradu Kruševcu. U ovom momentu u Kruševcu je čak sedam preduzeća restrukturiranju i reći ću zbog građana Kruševca koje su to firme. To su "14. oktobar", sa 1.700 radnika, "Župa", "Branko Perišić", to je mlinsko-pekarska industrija, fabrika ulja, fabrika maziva, Savremeni dom i NIP Pobeda. Ono što je važno, ovih sedam kompanija zapošljavaju preko tri hiljade ljudi. Zamislite da 2014. godine, sve ove kompanije odu u stečaj, još tri hiljade ljudi i Kruševac neće da postoji. Kruševac, ukoliko se nešto ne preduzme, a ne mogu ove kompanije, nažalost, same da izađu iz krize, jer da su mogle, one bi to do sada uradile. Ponavljam, interesuje me šta Vlada namerava da učini sa gradom Kruševcom, ali i sa ostalim u centralnoj Srbiji, jer većina ovih firmi u restrukturiranju se upravo nalazi u centralnoj Srbiji? Šta će biti od regionalnog razvoja, vi ste ministar regionalnog razvoja, ukoliko se pogase firme? Naravno da od tog posla neće biti ništa. Osim "14. oktobra", proces restrukturiranja u ovim firmama je upravo nastao zbog loše privatizacije. Tu mogu pridodati i kompaniju "Trajal" sa dve hiljade zaposlenih, koje je takođe loše privatizovano i da nije bilo intervencije Vlade Republike Srbije u maju mesecu ove godine, dve hiljade ljudi bi već bilo na ulici, jer je bio otvoren pred stečajni postupak. Zahvaljujući konverziji od 22 miliona evra, radnici "Trajala" su preživeli. Dokle, videćemo. Ono što hoću da potenciram i što je jako važno, opet kažem za građane Kruševca, jer sam njihov predstavnik, sve ove sporne privatizacije su izvršene u periodu od februara 2004. godine to maja 2007. godine. Dakle, u vreme kada DS i na republičkom i na lokalnom nivou je bila u opoziciji i ne može nikako biti odgovorna sprovedene privatizacije. Zamoliću, da li ministra Dinkića ili potpredsednika Vlade, Vučića, da se i ove privatizacije ispitaju i da se vidi ko je odgovoran za ovako loše privatizacije koje su dobre firme kao što je "Fam", dovele na ivicu propasti. Podsetiću vas da je "Fam" kompanija koja posle restrukturiranja, a to važi za mlinsko-pekarsku industriju "Branko Perišić", rade jako dobro i redovno isplaćuju plate. "Fam", za razliku od onih kompanija o kojima sam govorio da imaju zastarelu tehnologiju, nemaju kadrove, "Fam" to sve ima, i dobru tehnologiju, ima tržište, što isto jako bitno i važno i ima dobre kadrove. "Fam" je upropašćen zato što je prethodni vlasnik zadužio kompaniju "Fam" za 30 miliona evra, da bi spašavao svoje druge firme. Radnici "Fam" nemaju nikakve veze sa tim i mislim da država ne sme da dopusti da "Fam" ode u stečaj, jer,realno, za godinu i po dana oni ne mogu iz profita da vrate 30 miliona evra. To isto važi i za mlinsko-pekarsku industriju "Branko Perišić", koja danas solidno radi, koja redovno isplaćuje plate, ali, opet, ima višemilionske dugove koje je napravio prethodni vlasnik i koji se ne mogu vratiti iz profita "Branka Perišića". Mogao bih još da pričam, ali je malo vremena. Hvala.
Hvala. Reč ima gospođa Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovana ministarko, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani i građanke Priboja, poštovani građani i građanke Srbije, osvrnuću se na Zakon o javnim preduzećima, osvrnuću se na Zakon o privatizaciji i osvrnuću se na zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Javna preduzeća su osnovana za obavljanje strateških delatnosti u Republici Srbiji, u AP i u jedinicama lokalne samouprave. Poštovani građani Srbije, delatnosti od opšteg interesa, koje su utvrđene ovim zakonom, su delatnosti u oblasti proizvodnje i distribucije električne energije, u oblasti proizvodnje i prerade nafte, u oblasti istraživanja, proizvodnje, prometa, distribucije prirodnog i tečnog gasa, u oblasti upravljanja nuklearnim objektima, u oblasti izdavanja "Službenog glasnika", u oblasti informisanja, u oblasti korišćenja i unapređenja dobara od opšteg interesa, kao što su putevi, vode, šume, banje, u oblasti upravljanja otpadom, u oblasti komunalnih usluga. Naravno, osnivač javnih preduzeća može da bude Republika Srbija, odnosno Vlada kao i organi koji su Statutom AP i Statutom lokalne samouprave, utvrđeni kao osnivači, a to su, uglavnom, skupštine autonomnih pokrajina i skupštine lokalnih samouprava. Zakon o javnim preduzećima je značajan u nekoliko segmenata. Najznačajniji segment je uvođenje profesionalizacije i odgovornosti u upravljanju kako direktora, tako i članova nadzornog odbora. Drugi značajni segment ovog zakona je utvrđivanje odgovornosti, naravno, kroz uvođenje instituta razrešenja ponovo organa upravljanja, i direktora i nadzornog odbora. Još jedan segment koji je vrlo važan je transparentnost u radu. Šta podrazumeva transparentnost u radu javnih preduzeća? Transparentnost u radu javnih preduzeća podrazumeva to da su javna preduzeća dužna, u skladu sa zakonom, da do 1. decembra tekuće godine dostave program poslovanja za narednu godinu osnivaču. Program se smatra usvojenim tek onda kada na njega saglasnost da osnivač. Naravno da program poslovanja nije skup, nije deskripcija, niti skup lepih želja. Program poslovanja javnog preduzeća treba da sadrži i te kako značajne elemente, i to elemente koji se odnose na politiku, na prihode preduzeća, na projektovane rashode po opozicijama, na politiku raspodele dobiti preduzeća, na politiku pokrivanja gubitka preduzeća, na tačno utvrđene kriterijume za raspodelu pomoći, na tačno utvrđene kriterijume za nadoknadu članovima nadzornog i upravnog odbora, na tačno utvrđene kriterijume za propagandu, na tačno utvrđene kriterijume za sportske aktivnosti. Naravno, planovi javnih preduzeća, odnosno programi javnih preduzeća moraju biti usklađeni sa politikom Vlade, posebno u delu koji se odnosi na cenu komunalnih usluga i u delu zarada i zapošljavanja. Moraju biti usaglašeni sa projektovanom politikom Vlade u delu cena i usluga, iz razloga da se ne bi desilo da pojedini delovi na teritoriji države Srbije plaćaju, odnosno da pojedine lokalne samouprave plaćaju nesrazmerno visoke cene komunalnih usluga. Što se tiče javnosti u radu, prilikom izbora direktora, naravno, ministarstvo kao organ koji je nadležan za raspisivanje konkursa za izbor direktora, na internet stranici je dužan da objavi uslove za imenovanje direktora, a takođe je konkurs dužan da bude objavljen u "Službenom glasniku" Republike Srbije, u "Službenom listu" lokalne samouprave kao i u jednim godinama koje su čitljive, odnosno dostupne na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Još jedan mehanizam koji se uvodi je mehanizam tromesečnog izveštavanja, jer su javna preduzeća u zakonskoj obavezi da izveštavaju nadležna ministarstva, i to, svoja resorno ministarstvo, Ministarstvo finansija, Ministarstvo rada, o usklađenosti projektovanih i realizovanih aktivnosti. Svako javno preduzeće, svaka lokalna samouprava i svako ministarstvo, ako je imalo i jedan projekat, a sigurno da je imalo, gde su konkurisali za sredstva EU, svakako da su im ove procedure jasne, jer niko ne može da daje novac i niko ne može da troši sredstva građana Republike Srbije, a da za to nema povratnu informaciju i da ne postoje kontrolni mehanizmi. Takođe, javna preduzeća su dužna da jednom mesečno dostavljaju izveštaje Ministarstvu finansija o rokovima izmirivanja svojih obaveza prema drugim privrednim subjektima. Srpska napredna stranka smatra da je svaki zakon, pa i Zakon o javnim preduzećima, jedan živi organizam, živi organizam utemeljen u realnosti, ali da kao živi organizam i kao živo tkivo su omogućene izmene, a u smislu osavremenjivanja samog zakona, kako nam zakoni, kao što je do sada bio slučaj, ne bi ostajali prazno slovo na papiru. Srpska napredna stranka smatra da su profesionalci, visoko obrazovani stručni kadrovi, doktori nauka, magistri nauka i ljudi sa akademskim obrazovanjem sa najmanje četvorogodišnjim fakultetskim obrazovanjem najznačajniji potencijal u Republici Srbiji, a svakako to su kriterijumi koji se odnose i na članove nadzornog odbora, ali i kriterijum koji se odnosi na izbor direktora javnog preduzeća. Kontrola finansijskog upravljanja javnog preduzeća je uslov za smanjivanje korupcije i koruptivnog delovanja u javnim preduzećima, a borba protiv korupcije je strateško opredeljenje SNS. Uvođenje procedura, uspostavljanje jasnih pravila svakako da doprinosti demoktratizaciji svakog društva, pa i demokratizaciji Republike Srbije. Uvođenje jasnih procedura u ovom smislu doprinosi i privrednim preduzećima, jer su ovo privredna preduzeća koja pružaju usluge od životnog značaja za građane Srbije. Drugi zakon na koji želim da se osvrnem jeste Zakon o privatizaciji. Ovaj zakon je značajan sa dva aspekta. Svi znamo da je neizvesnost najgori saveznik u privrednom poslovanju svakog preduzeća, a neizvesnost je takođe loš saveznik mnogim zaposlenima koji rade u preduzećima u procesu restrukturiranja. Zakon je značajan u tom smislu što određuje vreme kada nije moguće prinudno naplaćivanje, odnosno prinudno potraživanje novčanih sredstava i ostavlja se mogućnost preduzećima u restrukturiranju da do tog roka, a to je jun mesec 2014. godine, iznađu mogućnost za opstanak kroz pronalaženje strateškog partnera ili na neki drugi način. S obzirom da dolazim iz Priboja, ponovo moram da uputim apel ministru finansija i privrede, koji nije ovde, a vi ćete mu svakako, gospođo ministarka, to preneti. Fabrika automobila u Priboju je jedno od preduzeća koje se nalazi u procesu restrukturiranja. Očekujem da će menadžment FAP-a u saradnji sa Ministarstvom finansija i privrede pronaći strateškog partnera kako se kapije Priboja, kao grada, ne bi zauvek zatvorile. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, on je značajan sa aspekta pravne sigurnosti, tzv. kompozitnih društava, odnosno društava koji još nemaju razgraničeno životno i neživotno osiguranje. Oni su bili dužni da do 31. decembra ove godine Narodnoj banci Srbije dostave dokaz o razdvajanju životnog i neživotnog osiguranja. Međutim, taj rok se produžava do 31. decembra 2013. godine.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovane dame i gospodo, želeo bih da se osvrnem na dva predloga zakona o kojima raspravljamo u ovom momentu. Jedan je Predlog zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama. Drugi je Zakon o javnim preduzećima. Ono što mene zanima jeste za koga vi donosite ovaj zakon o izmirenju novčanih obaveza. Da li je to zakon koji država donosi sama za sebe? Opšte je poznata stvar da je država najveći dužnik. Ostali privredni subjekti svoje međusobne odnose uređuju ugovorima i u tim ugovorima oni definišu rokove plaćanja. Meni nije jasno zbog čega država predlaže ovo za samu sebe. Kako i na koji način država u opšte dolazi u probleme sa izmirenjem svojih obaveza? Ako smo mi pre neki dan usvojili budžet Republike Srbije gde je jasno definisan plan i program rada naše administracije u narednih godinu dana, kako se onda može dogoditi da naša javna preduzeća i poveriocu poslova, pre svega u infrastrukturi, dođu u situaciju da ne mogu da izmire te obaveze. Pre pet ili šest godina imali smo uspostavljen ovaj princip. Tada ste napravili ovaj model plaćanja i tada je najveći dužnik u Republici Srbiji bila Direkcijaza izgradnju, odnosno Javno preduzeća "Putevi Srbije" gde ste izmirivali svoje dugove prema izvođačima radova na osnovu kratkoročnih plasmana kroz povlašćene komercijalne banke. Tada ste nekoliko desetina milijardi isplatili građevinskim preduzećima u Republici Srbiji kroz koje su oni platili ogromne kamate u zavisnosti od dužine roka na koji su dobijali određena sredstva. Da li ponovo pokušavate da isto uradite sa ovim? To je pitanje. Šta je namera ovog zakona? Zašto to treba vama samima da uređujete to? Da li država koja je donela budžet, kao najvažniji akt, ne snosi odgovornost za to što je uradila? To je jedno ozbiljno pitanje. Mi smo tim procesom doveli našu građevinsku operativu u jedan potpuno neravnopravan položaj. Posledice toga jesu bile da je naše najveće građevinsko preduzeće, "Mostogradnja", došlo u situaciju da nije moglo da naplati svoje potraživanje od Direkcije za puteve, bilo je diskvalifikovano u poslovima na izgradnji mosta Beške. Taj posao ste poverili "Alpini" za šest miliona evra više nego što je to "Mostogradnja" radila, a "Mostogradnja" je bila podizvođač na tom poslu. Da li je to način funkcionisanja? Tada ste vodili, gospođo Kalanović, vaša politička stranka je vodila Ministarstvo finansija. Tada je uspostavljen taj obrazac plaćanja i načina funkcionisanja obaveza države Srbije. Da li je to ponovo model, mehanizam koji se uspostavlja za izmirenja obaveza države. To je pitanje – za koga mi donosimo ovaj zakon? Ovo je populistički zakon koji je samo reklamiranje. Postoji Zakon o obligacionim odnosima. Postoji mnogo više elemenata unutar našeg zakonodavnog sistema koji definišu ovakve stvari. Meni nije jasno šta je namera ovoga, osim nekog populizma ili ukazivanja na neke probleme kojih nema. Neka država svoje obaveze izmiruje po izvršenim poslovima. Ako je neko blagovremeno potpisao situaciju, izvršio radove, postoje mehanizmi kontrole, taj novac postoji u budžetu i ne vidim gde se pojavljuje problem. Na koji način mi treba posebno da uređujemo da država mora da plati ono što je neko uradio. U ovim drugim segmentima, gde postoje međusobni odnosi, privrednih subjekata, oni svoje poslove uređuju međusobnim ugovorima. Neko nešto traži, neko nešto nudi. Na osnovu tih odnosa koje su oni uspostavili, neko će vršiti plaćanje ili pokušati da ostvari svoje potraživanje na sudu ili u nekim drugim sistemima. Nije mi jasno šta je namera? Isto kao što je pravdanje ovog bilo zbog preduzeća u restrukturiranju. Molim vas, gospodo, preduzeća u restrukturiranju su nastala kao posledica poništenih privatizacija. Država je od tih privatizacija dobila neki novac. Zašto niste napravili neki fond kako bi tim preduzećima pomogli da stanu na noge i da ona koja imaju neki potencijal mogu danas da rade? Da li ste vi u suprotnosti sa stavovima koje iznosi Goran Knežević, ministar poljoprivrede, i ministar Dinkić koji kaže da će ona preduzeća koja su u restrukturiranju iz poljoprivrede doći u situaciju da, ako nisu izmirila svoje obaveze, ih stave ponovo u neke druge procese privatizacije. Ministar poljoprivrede kaže da će pomoći PIK Bečej da otpiše dugove ili da im reprogramira dugove za zakup poljoprivrednog državnog zemljišta. Dogovorite se unutar vas šta su vam namere. To je jedan ozbiljan resurs. Tamo radi nekoliko stotina ljudi. Ne možete se tako ponašati da svako od vas koristi ono što mu se dopada ili ne dopada ili uzavisnosti ko vrši političku funkciju u tom delu odakle se dolazi. Drugi zakon na koji želim da se osvrnem jeste Zakon o javnim preduzećima. Ne razume šta je novina u ovom zakonu, o javnim komunalnim preduzećima. I dan danas se direktori biraju na osnovu konkursa. Javnost u radu, plan i program radova javno komunalnih preduzeća se usvaja na svakoj skupštini, raspravlja se o tome. Ne vidim koja je svrha toga što radite. Šta je tu novo? Ako želite da vodite socijalnu politiku kroz komunalna preduzeća, onda vi njih dovodite u ozbiljan problem. Ako želite da toplane ne budu gubitaši, onda nemojte memorandumom Vlade Republike Srbije uređivati cene koliko će koštati usluge koje pružaju lokalna javno komunalna preduzeća. Subvencionišete "Srbijagas", dajte im novac da oni mogu da isporuče po povoljnim uslovima gas lokalnim toplanama i da onda to ne bude balast svim građanima. Ne koriste svi građani sistem daljinskog grejanja. Zašto to treba da bude obaveza svih građana na teritoriji jedne lokalne samouprave gde postoji toplana. Nemojte da vodite socijalnu politiku kroz javna komunalna preduzeća. Nemojte da vodite socijalnu politiku time što ćete reći da Fond za kapitalna ulaganja, lokalne samouprave treba da se obrate Vladi za neizmirene obaveze, zato što Republička vlada nije prebacila u budžet pokrajine Vojvodine sredstva koja su dužni. Vi ćete garantovati sredstva za dve godine. Isplatite ono što jeste obaveza prema AP Vojvodini, isplatite dugovanja koja su urađena, a ne preko budžeta lokalnih samouprava da vodite socijalnu politiku i time da smanjujete deficit u budžetu Republike Srbije. Ne može se sva socijalna politika lomiti na lokalnim samoupravama. Lokalne samouprave u Srbiji potroše 300-400 milijardi, a 700-800 milijardi potroši budžet Republike Srbije. Vi pokušavate kroz lokalne samouprave da napravite neku socijalnu politiku. Svaki put pokušavate da lomite nešto preko lokalnih samouprava, a zalagali ste se za departizaciju, decentralizaciju i ne znam ni ja kakve sve floskule niste sve upotrebljavali da bi došli u situaciju da danas imamo potpuno suprotan proces. Ovaj mehanizam upravljanja preduzećima ste uspostavili 2003. godine. Esnaf moj, vertikala, ja upravljam po tome. Sada to pokušavate i sa komunalnim preduzećima, ne samo ovim nacionalnim, nacionalni su problem Vlade i neću o tome da raspravljam, ali u lokalnim je problem lokalnih samouprava. Zašto zadirete u to? Druga stvar, ako želite da oni imaju ekonomske uslove poslovanja, onda hajde da idemo u pravcu toga da izradimo socijalne karte, pa da oni ljudi koji su ispod granice siromaštva dođu u situaciju da mogu da imaju po povlašćenim uslovima vodu, toplotnu energiju i sve ono što jeste. Ovako pokušavate da napravite jedan univerzalni zakon, ne sagledavajući specifičnosti uopšte. Šta su efekti toga? Imamo populizam – evo, mi ćemo sad transparentno. Direktori se i sada biraju u javnim preduzećima i na lokalu na konkursu. Javnost u radu, to je novina u zakonu? Pa svaki ima raspravu u Skupštini. Sami ste pričali o DRI koja kontroliše zavisno koju lokalnu samoupravu i verovatno će imati kapacitete da će biti obuhvaćene sve. Ne vidim strah od samih nas. Za koga donosite ove zakone? Sami za sebe? Naprosto, previše toga ima što nije logično i previše toga nije primenjivo. Donošenjem ovakvih zakona vi neka prethodna dobra zakonska rešenja stavljate van snage. Ono što ste planirali budžetom, to ispoštujte, ili se sredstva troše nenamenski, pa onda ne ide za puteve prvog i drugog državnog reda, nego ide za lokalne i nekategorisane puteve. Da li se tako napravi ta rupa u budžetu ili kako? To su vrlo ozbiljna pitanja, da bi mi došli u situaciju da danas raspravljamo ovde o jednom zakonu koji država donosi za samu sebe, da bi država samu sebe naterala da plati ono što je naručila da joj neko uradi. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, neprihvatljivo je za građane Srbije da o ovako velikom broju zakona razgovaramo u okviru jedne tačke dnevnog reda, i to o zakonima po hitnom postupku. Nije jasno zbog čega imamo hitan postupak o svim ovim zakonima. Građani teško prate ovu debatu, zbog toga što svaki narodni poslanik govori o drugom zakonu koji je na dnevnom redu. Predlažem da ubuduće, kada budemo određivali dnevni red i način rada, to učinimo drugačije. Govoriću o Zakonu o javnim preduzećima. Lepo i vrlo pohvalno za Vladu Republike Srbije je što želi da profesionalizuje, departizuje i uvede moderne metode upravljanja u javnim preduzećima. Stvarno, nakon iskustva koje građani Srbije imaju, a i svako od nas zna za bar jedna primer nekog javnog preduzeća gde je način upravljanja dirigovan stranačkim kadrovima doveo do loše kadrovske politike, loše poslovne politike itd, ko bi mogao da bude protiv departizacije, protiv namere da se profesionalizuje upravljanje javnim preduzećima? Niko. I mi bi kao DS u opoziciji podržali ovakav zakona, da on zaista ima za cilj takav efekat. Moji prethodnici su govorili o većem broju odredbi kojima se ovi ciljevi dovode u pitanje, a ja ću pomenuti samo neke. Pre svega, odredbe ovog zakona su vrlo kontradiktorne, vrlo nejasne i na sam taj način na koji je koncipiran ovaj zakon govore u prilog argumentu da se zapravo zamagljuje jedno dalje ukorenjavanje partizacije i stranačkog upravljanja u javnim preduzećima. Pre svega, pogledajmo uslove koji su definisani zato da bi neko bio direktor ili član nadzornog odbora. Kaže se da treba da ima, na primer, visoko obrazovanje, s tim da može da bude doktor nauka, master, magistar ili da ima diplomu osnovnih studija. Dosta veliki raspon u obrazovanju. Naravno, samo za ona javna preduzeća čiji je osnivač Vlada Republike Srbije. To govori o tome koliko je nejasan sam zakon. Istina, predviđa i da sam osnivač može da odredi druge kriterijume, ali ovo je prilično nejasno i postavlja se pitanje zbog čega na ovakav način definišemo uslove? Što se tiče namere da se profesionalizuje upravljanje javnim preduzećima, da li stvarno mislimo, kada se iskreno zapitamo, da činjenica da neki član stranačkog organa stavi svoju stranačku funkciju u neko stanje mirovanja, koje nigde nije definisano, nijednimzakonom, ne zna se šta je vršenje stranačke funkcije u mirovanju, da to stvarno znači nečiju nezavisnost? Nije u pitanju da li će on učestvovati na stranačkim organima čiji je član, nego je pitanje da li će stranka imati uticaje na njegovo odlučivanje. To je suštinsko pitanje. Kada kažemo da neko treba da stavi svoju stranačku funkciju u stanje mirovanja, zaista ne možemo verovati da će on biti van mogućnosti da stranka utiče na njegove odluke. Drugo pitanje o nezavisnosti direktora javnih preduzeća. Predlogom zakona se predviđa da će o njegovoj stimulaciji, što je dodatni prihod, dodatna naknada za njegov rad, odlučivati Vlada. Da li stvarno mislimo da direktor javnog preduzeća onda može biti nezavisan i da će voditi jednu ozbiljnu poslovnu politiku, da se neće truditi da se maksimalno dopadne Vladi, kada njegov interes, neposredna korist koju treba da dobije, novčana stimulacija, zavisi od odluke Vlade? Kada govorimo o ovoj komisiji za imenovanja, koja se dosta hvali kao nezavisni organ, nezavisna komisija, znamo šta čini njen sastav i da dva člana za svako pojedinačno imenovanje zapravo određuje Vlada, odnosno mogu biti iz Vlade, jer se kaže da ne može član komisije za imenovanje u javnom preduzeću čiji je osnivač Republika Srbija biti narodni poslanik, ne može biti odbornik, ne može biti imenovano lice u organima državne uprave, ali može biti ministar, može biti državni sekretar. To znači da članovi komisije za imenovanje mogu biti neposredno predstavnici Vlade. Oni će predlagati kandidate ministarstvu po osnovu javnog konkursa, koji su po mišljenju te komisije ispunili kriterijume za mesto direktora javnog preduzeća. Dakle, da ne bude zabune, nije komisija za imenovanja ta koja donosi odluku, nego je komisija za imenovanja ta koja samo stvara rang listu, oni koji su ispunili kriterijume, a o tome onda dalje odlučuje nadležno ministarstvo, odnosno osnivač. Na kraju, izvršni direktori, to je jedna novina koja se predstavlja kao značajna novina, ali ona je zapravo jedno buduće utočište za verne partijske kadrove i time se dalje ukorenjuje to čak i višepartijsko upravljanje javnim preduzećima, jer se decidno i kaže da izvršni direktori moraju biti u radnom odnosu u javnom preduzeću. Ovih par odredbi koje sam izdvojila jasno govori da ovaj zakon ne sadrži nikakve jasne mehanizme koji bi vodili ka departizaciji, ka profesionalizaciji javnih preduzeća i glavni argumenti koje Vlada koristi su javni konkurs i ukidanje upravnih odbora i njihova zamena nadzornim odborima, a to zapravo nisu nikakve novine, kada mehanizmi za primenu konkretnog postupka zapravo jesu i nejasni i kontradiktorni i govore vrlo jasno da će partizacija i dalje postojati kao vrlo ukorenjena praksa. Mislim da su građani naše zemlje mnogo više očekivali od najave Zakona o javnim preduzećima, tim pre kad se imaju u vidu obećanja koja su u predizbornoj kampanji mnoge stranke koje su sada u Vladi Republike Srbije davale vrlo naširoko. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jasmina Obradović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažene kolege narodni poslanici i poštovani predstavnici Vlade, slušajući u ova dva dana raspravu o Predlogu zakona o javnim preduzećima kao i veliki broj narodnih poslanika koji su uzeli učešće u ovoj raspravi sasvim sigurno potvrđuju značaj i zainteresovanost za ovaj zakon. Ako se krene od pretpostavke da osnovni razlozi za donošenje ovog i ovakvog zakona leže u potrebi profesionalizacije rada javnih preduzeća, a pre svega upošljavanjem stručnih ljudi na rukovodeća radna mesta kao i obezbeđivanje visokog stepena transparentnosti u radu obezbeđuju se dva važna uslova za bolje poslovanje javnih preduzeća. Mislim da u ovoj zemlji više uopšte nema dileme koja su to preduzeća koja su do sad bila generator najvećih gubitaka i gde su se tu korupcija i kriminal uselili kao u svoju kuću, gde je bilo preko potrebno uvesti nekakav red. Da bi bilo nekakvog reda, kakvog god, odnosno da bi se nešto uradilo nije dovoljno samo želeti, no se mora zakonom urediti, ali i primenu zakona kontrolisati. Ako se postigne potpuna primena ovog zakona, onda nam zaista ostaje samo jedna greška zvana ljudski faktor, a zna se čija je to nadležnost u daljem postupanju. Ono što me jako čudi je što se ovaj zakon u najvećem delu komentariše baš u onom delu koji se odnosi na obavezu javnog konkursa na osnovu koga će se imenovati direktori, te smatram da je važno istaći sledeće. Profesionalizacija menadžmenta ne uvodi se samo kroz način kako se imenuje direktor, već i kroz uvođenje instituta razrešenja. Jasno je da povećan stepen odgovornosti povećava i nužnost profesionalnosti, odnosno stručnosti, pre svega, bar kod odgovorne vlasti. Uvođenjem mehanizma kontrole kroz obavezu postojanja komisije za reviziju koja bi propisivala proceduru i vršila kontrolu načina finansijskog rukovođenja preduzećem, sprečavalo bi se ono što je do sad bilo moguće, a to je da niko nikome ni zašta ne odgovara. Ovim zakonom uvode se i regulatorna i kontrolna funkcija Vlade, ali i kontrolna funkcija javnosti. Kontrolna funkcija javnosti, odnosno građana, uvodi se obavezom svih javnih preduzeća da javno objavljuju svoje programe, kao i izveštaj o poslovanju. Takođe bitno, a primenom ovog zakona moguća jeste kontrolna funkcija Vlade koja se ogleda u načinu i merama sprečavanja da pojedini delovi države budu u znatno neravnopravnom položaju zbog nerealno visokih komunalnih usluga. Cenim da sam u svom izlaganju verovatno iznela nešto što su već moje kolege narodni poslanici u svom obraćanju rekli, no namera mi nije bila da komentarišući neke delove zakona pojačavam utisak neophodnosti njegovog donošenja, već da se građanima Srbije pošalje jasna poruka da ova Vlada ozbiljno pristupa rešavanju nagomilanih problema sa kojima se ova zemlja i njeni građani svakodnevno suočavaju. Na kraju, primenom ovog zakona prestaće da važi jedno pravilo, pravilo koje se komično i na komičan način priča i prepričava među građanima, a to je pravilo o tri napisane koverte koje stari direktor nakon završetka mandata ostavlja u amanet novom direktoru. Neću ispričati celu priču, ali poslednju rečenicu moram, a ona glasi ovako – kad otvoriš treću kovertu, pročitaj, to ti je mnogo važno, a u trećoj koverti piše, piši tri koverte. Hvala lepo.
Hvala. Rečima narodna poslanica Teodora Vlahović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovana ministarko, uvažene kolege narodni poslanici, danas kada govorimo o objedinjenoj raspravi, o setu zakona, onda najjasnije možemo da sagledamo nekoliko paradoksa. Iako je bilo malo vremena, zakoni su po hitnom postupku, ali pažljivim čitanjem možemo da vidimo da pred sobom imamo zakon koji reguliše zateznu kamatu i gde se poziva, praktično u obrazloženju, da se ovaj zakon donosi na osnovu Odluke Ustavnog suda, kojom je osporeno, uz ostalo i ustavnost odredbe, ali i suprotnost sa Zakonom o obligacionim odnosima. Istovremeno, pred sobom imamo drugi zakon, a to je zakon koji reguliše izmirenje novčanih obaveza i utvrđivanje rokova kojim direktno idemo protiv istog tog zakona o obligacionim odnosima i na sasvim drugačiji način regulišemo, odnosno utičemo na slobodu ugovaranja među privrednim subjektima i normalno istovremeno dotičemo se i odredbe Ustava koji o toj slobodi takođe govori.Tako da je veoma čudno da na jednoj sednici u objedinjenoj raspravi, u istom setu zakona sa jedne strane na ono što se pozivamo, na drugoj strani odmah i kršimo. Ono što je svima bilo i najbitnije u ovom setu zakona, svakako jeste Zakon o javnim preduzećima, i samo ću nekoliko reči o njemu isto reći. Znači, iako smo imali veliku sumnju upravo unapređivanju izbora direktora u javnim preduzećima, danas u diskusiji kada nam je rečeno da će komisija koja će pomoći u izboru i koje smo mi sumnjali, ali vladajuća koalicija nas je ubedila da će to biti prave komisije koje će brojati, složiti kandidate po broju cipela, onda stvarno moramo reći da ste nas jako ohrabrili. Veoma interesantno je ono što je izbegnuto ili nije rečeno u današnjoj raspravi, da se ne bi ponavljala oko drugih stvari, jeste način na koji se Zakonom o javnim preduzećima sprečava zapravo izvršenje Zakona o budžetu. To je verovatno jedan jedini primer na svetu i takvih verovatno više nema. Znači, pored načina izvršavanja budžeta, znači, obaveza koju utvrdimo u budžetu, onda Zakonom o javnim preduzećima mi zapravo obustavljamo izvršenje budžeta. Radi se o rigoroznim, rigidnim kaznama za lokalne samouprave, ako se desi da javno preduzeće ne donese program, ne izvršava svoje programske obaveze ili ne plaća u rokovima. Znači, nisu sankcije usmerene samo na ta javna preduzeća, nego su usmerene na lokalne samouprave. Takve sankcije su neprimerene, može da dovede do kompletnog kolapsa u određenim sredinama, posebno u onim sredinama koje nisu dovoljno jake i nemaju svoje izvorne prihode.
Gospođo Vlahović, samo da vam kažem da je isteklo vreme vaše poslaničke grupe. Zato vas molim završite rečenicu.
Znači, u ovoj diskusiji, nije Zakon o Fondu za razvoj tema, nego je povodom Zakona o Fondu za razvoj, s obzirom da je ministar tu, samo bih skrenula pažnju da je potrebno upravo iz razloga regionalnog razvoja voditi računa o stvaranju osnova određenim institucijama koje bi radile na regionalnom nivou, podršku razvoja privrede. Znači, nema pravnog osnova za mikrokreditiranje, nema pravnog osnova za određene fondove i fondacije koje nisu privatne na regionu. To bih molila ako bi to moglo uskoro da uđe u proceduru. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana gospodo narodni poslanici, ovde se danas čuo povišen ton u diskusijama opozicionih poslanika, iako je tema sasvim pristojna, novi zakoni u nekoliko oblasti, koji donose dobrobit, pre svega budžetu koji smo usvojili pre neki dan, ali nema vajde, mora da se kritikuje, a mi moramo da kažemo kako stvari stoje. Hoću da kažem nekoliko rečenica, pre svega o Predlogu zakona o rokovima izmirivanja od novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama i o Predlogu zakona o uslovnom otpisu kamate i mirovanju poreskog duga. Ovde se vraća finansijska disciplina. Ono što je zatečeno dolaskom na vlast ove vlade i ovog parlamentarnog bloka, to je bilo da u javnim preduzećima, sa njima ste mogli poslovati samo pod uslovom da vam oni plate za svoje obaveze prema vama u roku od 200 dana. To su uradili neki srpski tajkuni i tako mi siromašni, skromni i obični ljudi morali smo ovaj život da delimo sa nekima, da ih kreditiramo na po 200 dana, a oni su tako obletali svet, vozali se u jahtama, i mislili da je Srbijica prebogata, zato im smeta ovaj zakon. On kaže, 45 do 60 dana. Država 45, a u poslednjim transakcijama između pravnih lica, 60 dana. Šta to znači? To znači da će oni morati ubrzano da izmiruju svoje obaveze, da poplaćaju svoje dugove i da skrate putovanja po svetu. Nije loše, po Srbiji može i autom da se vozika, ima svašta da se vidi. Kada se radi o uslovnom otpisu kamata i mirovanju poreskog duga, nekoliko prednosti ima ovaj zakon. Prvo, pospešuje plaćanje poreskih obaveza, ubrzava dinamiku naplate javnih prihoda, ubrzava dinamiku plaćanja obaveza kod onih poreskih obveznika koji imaju uslove to da rade. Drugo, brisanje blokada sa njihovih računa, znači, mnogo stvari. Prvo, da mogu da komuniciraju sa bankama, da plaćaju svoje obaveze, da naplate dospela nenaplaćena, nefakturisana potraživanja, itd. Brojna mala preduzeća i zanatske radnje, moći će da apliciraju kod banaka za kreditiranje, jer neće imati kriterijum blokade računa, koja ih sprečava da podnose zahteve za kreditiranje. Na taj način, pokrenuće se privredni ciklus u brojnim malim radnjama i preduzećima i doći će do ponovnog točka plasmana proizvoda, roba, vršenja usluga, itd, ono što je važno. Naravno, treća stvar, stvoriće se novi ambijent, povoljan ambijent. Država je rešila da na ovaj način preseče stvar. To je nasleđe, molim vas. Jedno i drugo je nasleđe nekog vremena kroz koje smo prošli. Ovde se tapšalo tajkunima iza leđa da se ponašaju tako, jer kada su javna preduzeća plaćena na 200 dana, onda i oni mogu da plaćaju na 200 dana. Ako možete da snabdevate veletrgovce, ako hoćete da budete snabdevač veletrgovaca, onda možete samo pod jednim uslovom, da tražite da vam to neko plati posle šest meseci ili da molite da vam to plati ranije robom, koju on odredi, po ceni koju on kaže. Tako da vam je vaš proizvod bio višestruko niži od cene. Toga više nema, prosto, naplaćivaćete onu robu i ono stvaralaštvo sa kojim raspolažete i gde ste kreativni. To je ta razlika između ovog propisa i ovog drugog propisa koji pospešuje plaćanje poreskih obaveza. Što se tiče Predloga zakona o javnim preduzećima, tek je tu velika panika. Prosto, dobar deo privrede koji je bio vezan za politiku DS, znate, imamo brojna preduzeća, mala preduzeća, čak i neke državne službe, gde možete da budete zaposleni samo pod uslovom da ste bili član DS. Recimo, komunalni policajci su morali da budu zaposleni, a tamo kažete - može da bude komunalni policajac onaj koji je kažnjavan do tri meseca zatvora, a pri tom mu se daju lisice i pendrek i može da privodi i kažnjava. Valjda je navikao iz postupka koji je primenjivan prema njemu. Termin departizacija se ovde zloupotrebljava u pežorativnom smislu, u nameri da se izbegne smena kadrova koji se nalaze sada u javnim preduzećima. Dugo godina se sedelo u tim preduzećima, dobro je bilo. Dobro je bilo samo njima, a loše narodu. Narod je rekao – nećemo više tako, a vi kažete – dajte sad departizaciju, nemojte dirati nikoga. Naši nisu politički funkcioneri partija, oni su stručni kadrovi, a kada mi kažemo – nisu dobro, moraju da odu, pune su novine natpisa o tome šta su ti kadrovi radili po Srbiji, od pojedinih ministara, do javnih preduzeća. Najuspešnije su one firme koje se bave marketinškim uslugama. Odjedanput su postale toliko važne i toliko bitne, tako da je jako vidljivo kako se stiče kapital na maglu. Možda bi bilo dobro napraviti neki porez na maglu, on bi bio vrlo primenjiv u ovom slučaju, ali je magla već vidljiva, meri se milijardama kod pojedinaca i mogla bi lako da se realizuje procentima poreza prema nekim, kada u nekim državama to raste progresivno i do 90%. Ali, o tom – po tom, ima još vremena da napišemo i takve zakone. Sam termin departizacija upotrebljen u smislu da ne može niko ko politički misli ili razmišlja, i da ima politički stav, ne može nigde raditi u javnom preduzeću. Znači, ako je različito od onoga što je bilo do sada, do sada su bili partijski kadrovi. U Srbiji je već odomaćen termin "žuta preduzeća". Odavno se koristi u praksi i vrlo je vidljiv, pa dobro, neće više biti "žutih preduzeća", ništa strašno, biće srpska preduzeća i to je dobro, to je odlično, napokon ćemo imati prava preduzeća u kojima će raditi civilizovani i kvalitetniji ljudi. Neće biti nameštenih tendera. Ne kaže se reč tender, nego mora da se kaže – namešten tender, tako se podrazumeva. Prosto, biće običan tender ili konkurs preko koga ćete moći da aplicirate i da radite u tom javnom preduzeću. I opet departizacija i stalno departizacija, nemojte vaši partijski kadrovi. Molim vas, ako neko ne misli da je Boris Tadić bio dobar predsednik Srbije, onda valjda može da bude dobar direktor preduzeća, ako misli drugačije, i to nije ništa strašno. Neće biti neke bahatosti, biće uobičajenog, normalnog i civilizovanog rada. Zatečeno stanje je katastrofalno. Vi ste videli kod "Kolubare" da je dobar deo političkih funkcionera iz vlasti imao buldožere, grejdere ili šta već nisu imali, dali su tamo malo da se i oni koriste, pa su radili po 25 sati dnevno. Samo u Srbiji postoji ovaj termin da može neko da radi 25 sati dnevno. Niko u zatvor i nikom ništa. Naravno da opet departizacija. Zašto departizacija? Zato da niko ne bi bio smenjen. Ne smenjuju se ljudi ovde zbog toga što su radili u "žutim preduzećima", već zato što treba da dođu ljudi koji će raditi u srpskim preduzećima i to je velika razlika, znate.Zato je dobro doneti nov zakon o javnim preduzećima, pokušati na jedan civilizovan način urediti srpsku privredu, naterati da u tim javnim preduzećima se funkcioniše u skladu sa pozitivnim propisima, da javne nabavke ne budu u korist pojedinaca, da se prestane sa ustaljenom praksom. Strah koji u ovom trenutku postoji je jasan. Prestaće da funkcioniše brojne pijavice preduzeća koje su imale navodne programe saradnje sa, recimo, "Kolubarom", sa Elektroprivredom, sa Vodoprivredom, tu ima svega i svačega. Vrlo interesantno, u poslednje vreme i to izlazi na videlo. Znači, prestaće da postoji, stvoriće se uslovi da nešto ostane i narodu. Dobro je da u Srbiji nastanu srpska preduzeća, da ne budu više "žuta preduzeća". Hvala lepo.
Hvala. Reč ima Borislav Stefanović, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Mislim da je povređen član 107. Poslovnika, zbog toga što je prethodni govornik govorio na jedan nedoličan, uvredljiv način, praveći jasnu aluziju, govoreći o tzv. "žutim preduzećima". (Marijan Rističević, s mesta: Šta sad?) U smislu razotkrivanja cele ove stvari, sad ću vam reći, šta sad. Verovatno ste mislili na Nikolu Petrovića, tzv. "nestranačku ličnost", direktora javnog preduzeća "Elektromreže Srbije", koji je suvlasnik lista "Pravda", internog glasila SNS, ili kada već spominjete "Kolubaru", verovatno ste mislili na gospodina Grčića, koji je završio univerzitet "Educons", a inače imao pečenjaru i vlasnik kafića "Fantazija" u Obrenovcu. Toliko o "žutim preduzećima".
Gospodine Stefanoviću, dok ste reklamirali povredu Poslovnika, zloupotrebili ste vreme. Imam prijavljenog narodnog poslanika Janka Veselinovića za repliku u ime poslaničke grupe. Niste trebali da koristite vreme za povredu Poslovnika da biste replicirali gospodinu Tomiću. Molim vas da se svi pridržavamo Poslovnika, da bi ova sednica… (Borislav Stefanovi, s mesta: Povređen je Poslovnik, nije repliciranje.) … Meni se čini da jeste. Reč ima gospodin Miković, replika. Izvolite.
Činjenica je da sam govorio nešto glasnije. Rekao sam upravo zato što mi je čista savest. Zato sam govorio glasnije. Evo, potrudiću se da govorim nešto tiše, jer očigledno je to najveća zamerka, da li neko glasno govori. Činjenica je da treba glasno da govorimo ukoliko neki zakoni nisu dovoljno dobro napisani. Potrudio sam se ne samo da kritikujem ove zakone, nego da u postupku popravljanja dam predloge koje treba da rezultiraju boljim zakonskim tekstom. Ukazivao sam i na određene neusaglašenosti tekstova zakona sa Ustavom. O tome sam sa izjašnjavao na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Što se tiče pojedinih zakona, evo, na Predlog zakona o javnim preduzećima tri amandman sam podneo, bez obzira što postoji potreba da se mnogo više amandman usvoji na sam tekst zakona da bi iole bio dobar. Na sam Predlog zakona o uslovnom otpisu kamata i mirovanju poreskog duga podneo sam šest amandmana. Na Predlog zakona o rokovima i izmirenju novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama podneo sam tri amandmana. Obrazlagao sam to, između ostalog, kada sam diskutovao u načelu o ovim predlozima zakona šta je suština svog tog popravljanja, da bi građanima bilo bolje, da bila veća pravna sigurnost, da bi svi poverioci države bili u ravnopravnom položaju. U tom smislu sam davao predloge i postavljao sam pitanja. Istina, nisam dobijao odgovor ni na jedno postavljeno pitanje od prisutnog predstavnika Vlade na današnjoj sednici. Ne insistiram danas da dobijem odgovor, ali molim predstavnika Vlade da porazmisli o svemu tome o čemu sam danas diskutovao i šta je predloženo u amandmanima upravo da bi zakonski tekstovi koji izlaze iz ovog doma bili koliko toliko dobri.
Hvala. Narodni poslanik Janko Veselinović, replika. Izvolite.
Predsedavajuća, mislim da ste adekvatni u postupanju koje ste imali u četvrtak, kada su bila poslanička pitanja, kako ste postupili prema kolegi Janku Radakoviću, danas trebali da postupite, pre svega, i prema prethodnom govorniku i onda bi se moglo reći da vodite ovu sednicu neutralno. Kada je u pitanju porez na maglu, da je ovih dana bilo poreza na maglu i da je naplaćeno sve ono što su izgovorili ministri poslanici iz vladajuće koalicije, pokrili bi ste deficit koji je planiran za iduću godinu, i onaj javni i onaj skriveni. Kada su u pitanju žuta preduzeća, mi smo vas ovih dana pokušali ubediti da ne pravite ni žuta, ni plava, ni crvena, ni svetlo plava preduzeća, nego da napravite javna preduzeća koja će poslovati na jedan normalan način, sa profesionalnim menadžmentom, jer ste vi to obećali u izbornoj kampanji. Vi radite upravo suprotno. Sada ta preduzeća prefarbavate, odnosno već ste ih prefarbali u ove boje o kojima govorim. Kada je u pitanju pomenuti predsednik Tadić, ponosni što je predsednik Tadić bio predsednik Republike Srbije. Narod će reći svoje kada dođe opet vreme za izbore. Svakako, postojeći predsednik ne može ni do kolena da mu bude. Kada su u pitanju mediji, to je suština o kojoj bi mogli dugo da govorimo, jeste da imate svoje medije, da u medijima blatite ljude koji rade svoj posao i one koji treba da odgovaraju i oni koji su nevini. Vi im presuđujete preko vaših medija. To je ono što ovu državu dodatno pretvara u partijsku državu. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Dragan Tomić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se. Zaista nisam imao nameru da provociram ovoliki broj poslanika, da se javlja neko za repliku, jer nisam koristio ni imena, ni prezimena. Koristio sam pežorativne termine koji se u srpskoj dnevnoj javnosti koriste po kafanama, na ulici. Ljudi kažu žuto preduzeće. Šta da kažem ja? Pa i ja kažem žuto preduzeće. Ne znam kome to smeta? Ko se prepoznaje u terminu žuto preduzeće? Valjda onaj ko ga je organizovao, napravio i koristio 12 godina, isisao sve iz njega i sada kaže departizacija. Ko to treba da ostane u njemu i ko treba da sarađuje sa njim. Ovde je iskorišćena jedna rečenica koja je nedolična – postojeći predsednik nije onom prethodnom predsedniku. Moram da kažem da je gospodin Tomislav Nikolić vrlo vaspitan čovek. Sigurno je prerastao taj pežorativni nivo komunikacije koji pokušavate ovde da sprovedete, ali je definitivno narod rekao ko je kome do kolena i sve više pada niže, pada do članaka i polako nestaje sa političke scene. To nije loše za Srbiju, to je dobro. Odmoriće se čovek. Srbija mora dalje. Mora iz ovog blata, kriminala, korupcije i svega u čemu se našla da izađe. Tu sigurno ne može da pomogne DS, mogu ovi ljudi koji drugačije razmišljaju i koji drugačije vide i koji drugačije misle, koji optimistički gledaju Srbiju, da u njoj ne bude više ni jedno žuto preduzeće, da ne bude ni jedan partijski kadar, da se narodu oprosti, da se ne plaćaju obaveze na 200 dana, već da se plaća onako kako treba, na 45 do 60 dana, što je civilizovano i govori o nekom obrtnom momentu kapitala i da ne bude više žutih preduzeća. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, ko je kome do kolena ne određuju stranačke čirlidersice, već građani Republike Srbije na izborima. Malopre iznešena tvrdnja je veoma opasna i liči mi na pokušaj prekrajanja izborne volje građana Republike Srbije, izrečenih na demokratskim izborima 6. i 20. maja. Građani Srbije su 20. maja rekli "ne" Borisu Tadiću. Rekli ste mu i vi, na kraju krajeva. Rekli su da žele promene, da žele da idu napred. Rekli su ne i to je nešto što je nepromenjivo, bez obzira na vaše navijačke pokušaje. S druge strane, mislim da je loše ako mi parlament Republike Srbije iskoristimo za pojedinačna obraćanja, odnosno za pojedinačna oljagavanja pojedinih direktora javnih preduzeća, jer isto ako je jedina zamerka gospodinu Mići Grčiću, direktoru "Kolubare" to što je u nekom trenutku, boreći se za egzistenciju, otvorio kafić, ali se nije ogrešio o zakon. O onim direktorima koji su do sada vršili određene jako bitne funkcije, o nekim ministrima ne bavi se parlament, bave se državni organi zaduženi za istrage, policijski i sudski. Vidimo da za neka rešenja koja su i sada partijski postavljena u gradu Beogradu DRI je podnela prijave. To je jedino merodavno, a ne da li je gospodin Dmitar Đurović u blokadi ili ne. Uglavnom, ni jedan kadar SNS se nije ogrešio o zakon, a kada se bude ogrešio zakon ja ću prvi glasati za to da odgovara i da završi tamo gde treba da završe svi koji se ogreše o zakon.
Hvala. Narodni poslanik Ljuban Panić, po Poslovniku. Izvolite.
Reklamiram člana 109. i člana 106. Poslovnika. Molim vas da opomenete narodne poslanike koji se na uvredljiv način obraćaju određenim političkim grupacijama u ovom parlamentu zato što smo svi ovde glasovima nekih građana, da se ova rasprava ne bi pretvorila u too čemu su se građani Srbije odlučili na izborim u maju mesecu, pa tako kada je prekrajanje izborne volje u pitanju možda bi mogli da razgovaramo i o tome šta se dešava u Pećincima, u Šapcu, u Beogradu. Da li je to prekrajanje izborne volje građana, kada na izborima lokalnim dobijete skori 200 hiljada glasova manje od izbornih lista DS, pa onda koristite svu silu koja vam stoji na raspolaganju da putem medija i pritisaka na odbornike te vlasti u lokalnim samoupravama menjate ili da govorim o tome ko ima ili nema pravo danas da priča o nečemu u Srbiji u danu kada je Uroš Mišić, koji je hteo da upali policajca bakljom, vašim zakonom o amnestiji danas na slobodi ili da pričam o tome kakav je odnos prema istim tim policajcima i tužiocima, kada je dovoljno da neko u pola noći pljune na rad svakog tužioca i policajca u ovoj zemlji tako što ne amnestira nekog, nego ga abolira od krivičnog postupka? Hvala.
Gospodine Paniću nisam opomenula gospodina Babića, kao što nisam ni vas opomenula koji ste izgovorili da poslanička grupa upotrebljava svu silu. Imala sam pravo i vas da opomenem. Dakle, nikog ne opominjem. Mislim da svi narodni poslanici izražavaju svoju političku volju i imaju odgovornost za sve ono što izgovore za ovom govornicom. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinovi, po replici.
Neću se više javljati za reč ukoliko ne budem isprovociran kafanskim rečnikom kako se izrazio jedan poslanik, da ga prenosi u Skupštinu. Slažem se da je predsednik Nikolić bolji od bivšeg predsednika Tadića u pravljenju rakije, makar tako mislim i ukoliko dobijem tu rakiju od gospodina Babića zaista ću to i potvrditi. On mi je inače dužan jedno izvinjenje zbog toga što je prošle nedelje rekao da ja od ovog ponedeljka neću više biti član DS, posle Skupštine DS. Evo ja sam i danas član DS, vrlo ponosan na to i kažem da ću dati doprinos da uvedemo ovu raspravu u normalan tok. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po replici.
Biću jako kratak i ponoviću se a trudim se da se ne ponavljam mladom kolegi, koji na žalost više nije u sali ali reći ću isto što sam rekao i gospodinu Stefanoviću prošle nedelje za tu matematiku. Mi smo pobedili kada se saberu svi glasovi ne znam ti gde. Pamti se konačni rezultat i sve mi ovo liči kao kada trener hoće da zadrži posao i ide mu loše u tome i gubi, a hoće da zadrži posao pa kaže znate imali smo veći posed lopte i imali smo više kornera. Ne, pamti se rezultat. Rezultat 20. maja je rekao 3:0 za SNS i to je činjenica. Sa druge strane naravno da se neću izviniti i nemam razloga, ali ću to rado činiti ako ne daj bože se budem ogrešio. Ono što ću reći to je da ne dolazimo u situaciju da neko zatraži vraćanje mandata pa da se neko drugi odnosno prethodni poslanik izvinjava meni zato što neće da vrati mandat, pa možda već sutradan osvane u nekoj drugoj stranci.
Repliku ste tražili po povredi Poslovnika? Izvolite javite se.
Gospođo predsedavajuća, žao mi je ali jesmo direktno spomenuti jer je bio direktan odgovor na moje izlaganje vezano za imena kako je rečeno. Možemo sada ući u to ko je bolji. Građani su rekli svoje. Netačno je da sada treba da govorite takve stvari 3:0. Ne bih tako to kvalifikovao i ako sam vam tada lepo objasnio ako se sećate, da to 3:0 nikako nije bilo 3:0. U svakom slučaju vreme će pokazati rezultate onih koji su sada dobili poverenje građana da li to poverenje zaslužuju. Ono što nikako ne treba da izvodite zaključak je kada se spomenu dva primera, tri primera koja sam naveo sa imenom i prezimenom da je to ad homen i da je to napad na određenog čoveka ili na SNS. Ne. To je napad na stav koji ste malo pre izneli od strane vašeg poslanika kome nije smetalo da glasa za Đinđićev Zakon, a to je da mi imamo sada žuta preduzeća. Pa sam postavio legitimno pitanje – ako imamo žuta preduzeća kako se zovu preduzeća u kojima je Dmitar Đurović predsednik Saveta za privredu SNS, šef koridora Srbije ili Milorad Grčić koji je sada direktor Kolubare. Ima niz drugih stvari, Nikola Petrović nestranačka ličnost Elektromreže Srbije, suvlasnik lista "Pravda". Ta "Pravda" ne znam čija je ni kome je bliska. Moje pitanje je bilo u tom smislu. Ako potegnete taj tok pa kažete žuta preduzeća jer ste čuli u kafani, onda morate da objasnite koje su boje ova preduzeća. Bolje je da to svi izbegavamo. Ovaj zakon potvrđuje da vas nije briga za departizaciju i da vas nije briga da preduzeća budu obojena nekom bojom pa neka bude to i žuto. Hvala.
Hvala. Pošto smo se opet vratili na žuta preduzeća, pravo na repliku ima Dragan Tomić.
Nisam očekivao da će ovaj termin trajati dvadesetak minuta ovde u raspravi. Očigledno da se neko našao debelo pogođen. Taj narodni sleng koji u Srbiji postoji već dvanaestak godina je nastao kao neka aždaja kojoj ne možete ništa, jer je bila partijski plen svih ovih godina u svakom pogledu. Onih koji su sedeli kao rukovodioci i onih koji su radili sa tim preduzećima i tu se zatvarao krug. Tako su pored tih preduzeća rasli i nastajali tajkuni a Srbijica sve manja i manja. Valjda je bolje da imamo Srbiju kao dobru državu i da nestanu tzv. žuta preduzeća. Departizacija ne znači ništa drugo već novi ljudi u tim preduzećima. Nije ništa strašno ako su novi ljudi. Otiđite kući i malo se odmorite, nije loše za promenu, pustite druge da rade. Ume još neko u ovoj Srbiji da radi u tim javnim preduzećima. Onda neće moći da dođu ti vaši kumovi, prijatelji, rodbina, deca, komšije, penzioneri, šurnjaje i zaove i ko sve može da bude vlasnik ili suvlasnik preduzeća sa kojima su sarađivala ta javna preduzeća. Zato nije loš termin departizacija, ali u ovom smislu kako sam ga ja upotrebio, a ne u smislu kako vi upotrebljavate. Svi ti ljudi koji dolaze na javne funkcije neće zloupotrebiti javna preduzeća i neće se igrati sa imovinom države Srbije. Mi smo drugi svet. Sasvim druga planeta i drugačije mislimo u ovoj Srbiji i drugačije gledamo na nju. Nije loše u tome što smo danas potegli termin žuta preduzeća, večeras ćemo ga zakopati i više ih neće biti u Srbiji.
Molim vas više nećemo da upotrebljavamo taj termin. Reč ima Zoran Babić, pravo na repliku.
Biću jako kratak. Pozvaću vas i ostale kolege da se vratimo na normalne tokove sednice i da ovih dvadesetak minuta koliko nam je ostalo do kraja sednice, da govorimo o tački dnevnog reda. Neću ostati i nedorečen i odgovoriću poštovanom kolegi kako se zovu preduzeća koja vode Mića Grčić, Dmitar Đurović, Nikola Petrović. Zovu se uspešna preduzeća i tako će ostati do kraja.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po replici i ovim zatvaram krug replika.
Pretpostavio sam da nećete dati reč poslanicima koji su do sada zloupotrebljavali govornicu i davali pogrdne reči, kako sami kažu pežurativne, prethodnim vlastima. Od 1990. godine kada je uveden višepartijski sistem u Srbiju najmanje na vlasti je bila DS. Jedina konstanta u vlasti od 2000. godine je G17 i Mlađan Dinkić vaš trenutni koalicioni partner. Podseća me kolega i Rasim Ljajić a i SPS. Tako da se nadam da ćete imati neku računicu pre nego što izgovorite tako teške reči i ne bih voleo da termini oko boja javnih preduzeća budu večeras glavna tema. Pričamo o veoma važni stvarima o tome ko će upravljati javnnm preduzećima. Ovako kako je zakon osmišljen, najmanje će to biti profesionalna i uspešna preduzeća. Ovo ne obećava njihove biografije i način izbora ne obećava da će to biti uspešna preduzeća, naprotiv.
Reč ima Milorad Mijatović, povreda Poslovnika.
Molim moje kolege narodne poslanike iz vladajuće partije, pozicije i vladajuće partije opozicije da malo nas iz malih poslaničkih grupa poštede svojih prepucavanja.
Gospodine Mijatoviću, samo mi recite koji sam član Poslovnika povredila?
Član 107. zaista, mi se ne uključujemo u vaše rasprave i zato vas molimo da nas ostavite po strani, jer mi zaista ne želimo da slušamo ove rasprave, mi želimo da slušamo o zakonima koji su na dnevnom redu i ja bih molio vas, gospođo predsedavajuća da se vratimo zakonima i da ovu tačku završimo, da sutra možemo raditi po drugim tačkama dnevnog reda, a ostavite ko je koliko bio na vlasti.
Vladimir Ilić, replika.
Zaista ne vidim u čemu je problem to što smo mi u vlasti. Mislim da sve političke stranke u Srbiji i u svetu se bore da budu na vlasti i to je pokazatelj da smo uspešni u tome. Ako vi imate problem sa tim, ako je to zavist ili ljubomora, ja to mogu da razumem. Danas smo pozvani da izađemo iz koalicije od strane vaše poslaničke grupe, pretpostavljam da ste se ponudili opet našim partnerima, ali vas oni neće, koliko sam ja razumeo. Nemojte da nam zamerate na tome što smo uspešni, to je dobro i za Srbiju i za nas, a meni je žao što ste vi u stanju u kome jeste. Razmislite o tome. Rekao sam vam prošli put, vlast i pelene se menjaju iz istog razloga.
Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, poštovani predsedniče i poštovani građani Srbije, zaista smo pokazali da smo jedan strastan narod ovim replikama, a najjača strast u svakom ljudskom biću jeste strast prema moći i vlasti i to smo upravo demonstrirali građanima Srbije, ali vas molim da se vratimo na temu, jer završavamo ovu sednicu i ja neću zloupotrebiti vreme poslaničke grupe, nego ću iskoristiti da u što kraćem vremenu kažem neke bitne stvari koje su nas opredelile da podržimo ovaj set zakona koji je danas pred poslanicima u ovom visokom domu, smatrajući da je donošenje ovih zakona iznuđeno trenutno teškom situacijom i pokušajem da se na mudar način premoste problemi u kojima se Srbija nalazi, pre svega, ekonomski problemi. U tom svetlu smo posmatrali zakone koji su došli pred nas, pa ću samo kratko da se osvrnem na Zakon o uslovnom otpisu kamata i mirovanju poreskog duga, jer u ovom trenutku, u budžetu Republike Srbije dug iznosi 517,5 milijardi po osnovu kamata koje su nastale na osnovu osnovnog poreskog duga. Ako znamo da je u osnovi svakog poreza, pre svega, jedna prinuda koja podrazumeva prinudnu naplatu, onda znamo zašto se javlja otpor, ne samo kod Srba, nego kod svakog naroda kada je u pitanju plaćanje poreza. Dodatno, imali smo jednu tešku tranziciju, u kome su danak platila mala i srednja preduzeća, a mnoga su se u međuvremenu, upravo zahvaljujući kamatama koje su rasle i koje nisu mogle da se postignu na osnovni dug i ugasila. Ovo je pokušaj da se nešto premosti i da se jedan deo privrednih subjekata spase, da se na taj način spasi i broj radnih mesta i da se spasi jedan deo Srbije koji živi i radi. Takođe bih rekla nešto o Zakonu o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama. To je zakon koji je nastao i iznuđen upravo onim što se govori da u Srbiji posla ima, ali naplate nema. Naplata je glavni problem. Ovakvo zakonsko rešenje će donekle disciplinovati sve u ovom krugu da naplata bude izvodljiva i da se u stvari novac pokrene u smislu povećanja proizvodnje. Što se tiče Predloga zakona o javnim preduzećima, naravno da je težak i spor proces departizacije, to je najsporiji proces u Srbiji i biće ga najteže prevazići. To je sigurno, to je dosadašnja praksa pokazala i sa tim se trenutna sadašnja praksa teško nosi i upravo kada smo govorili o Zakonu o budžetu, mislim da sam spomenula da u ovom trenutku u Srbiji većina ljudi želi da se zaposli upravo u firmama koje se finansiraju iz budžeta. Malo je onih koji žele da idu u privredu, makar koliko bili zdravi privredni subjekti, zato što smatraju da je na budžetu sigurna plata. To je onaj, kako bi rekao kolega, sleng koji vlada u narodu. Međutim, budžet ne može da bude najveći poslodavac, najveći poslodavac mora da bude privreda. Da bi budžet bio bogat, moćan i da ne bi morali da se donose zakoni koji će prinudno i u nekom kratkom periodu rešavati probleme građana i funkcionisanja države. Mi znamo da budžet pre svega nastaje i da je porez u stvari derivativni prihod kojim se ostvaruje budžet. Ono što smatramo u ovom zakonu o javnim preduzećima bitnom izmenom, to su oni članovi koji se odnose na izbor direktora, to je jedna novina koja se odnosi na odgovornost upravnih odbora i nadzornih odbora i do sada je bila popularna praksa da se bude u članstvu nekog upravnog odbora, to vam je dolazilo kao nagrada, ispred političke stranke zaodređeno delovanje, jer ste imali apanažu, a niste imali nikakvu odgovornost. Međutim, ovim se ta praksa menja i zaista se nadam da će ovaj zakon zaživeti u praksi. Već sam rekla, i lično smatram, poznavajući i privredni milje Srbije i politički milje Srbije da neće biti lako, ali da je ovo iskorak da do toga dođemo i da dobijemo javna preduzeća koja će biti odgovorna, čiji će rad biti transparentan i zaista javan, jer ona stoje u službi građana i treba da postoje jedino zbog građana. Osvrnuću se ukratko i na Zakon o zateznoj kamati, to je pojam koji je u Srbiji poznati, a ja bih volela da sretnem građane Srbije koji u ovom momentu može da izračuna svoju zateznu kamatu ako je došao negde u neki dug, takav ne postoji. Dakle, Ustav je oborio dosadašnji način obračunavanja zateznih kamata i dobro je donošenje ovog zakona, jer mnogi građani su zbog ovakvog obračunavanja zateznih kamata došli, ne samo u težak položaj, ja ću reći u neku vrstu dužničkog ropstva po različitim osnovama, a nema građana u Srbiji koji nije morao u poslednje dve decenije da se zadužuje po raznim osnovama da bi rešio svoja egzistencijalna pitanja. Dakle, Nova Srbija je našla u ovim zakonima razloge zašto ih treba podržati u danu za glasanje. Slušaćemo pažljivo sve ono što kolege budu imale da kažu kroz amandmane, jer smatramo da ima dobrih amandmana i mislim da je gospodin Dinkić upravo rekao da će neke usvojiti, da se ovi zakoni mogu učiniti još boljim, ali ovo je samo jedan korak do savršenijeg i boljeg uređenja ovog javnog sektora kome svi pripadamo. Hvala lepo.
Mi zaključujemo večerašnju sednicu i nastavljamo sa radom sutra u 10,00 časova.