Hvala predsedavajući. Svoje pitanje upućujem ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, ministru Verbiću. Interesuje me – kada će u skupštinsku proceduru doći Zakon o udžbenicima, pošto je Agencija za borbu protiv korupcije u više navrata upozoravala da Zakon o udžbenicima koji sada postoji daje mogućnost za korupciju u prodaji udžbenika za osnovne, srednje i visoke škole? Takođe, prvo pitanje postavljam – kada će doći u proceduru Zakon o udžbenicima? Drugo pitanje postavljam ministru Verbiću, a tiče se udžbenika niskotiražnih, odnosno interesuje me – koliko će se štampati i koji se udžbenici štampati za novu školsku godinu koja nailazi u septembru? Interesuje me – da li se već zna i kolika su sredstva namenjena za štampanje udžbenika i za niskotiražne udžbenike i za udžbenike koji nedostaju u osnovnim školama, pošto znamo da su sredstva umanjena, a sredstva za niskotiražne udžbenika čak ni ne postoje u budžetu? Ta dva pitanje postavljam ministru Verbiću i očekujem da će u narednim mesecima, odnosno do septembra da se reši i da će Zakon o udžbenicima doći u proceduru što pre da bi se na jedan način ti koruptivni elementi u plasmanu udžbenika zaustavili.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica dr Ljiljana Kosorić.
Pitanje za Ministarstvo poljoprivrede – kada se planira reforma poljoprivrede koja se odnosi na posebne aspekte održivog razvoja poljoprivrede u Srbiji i rešavanje problema sela utemeljeno na strategiji razvoja sela i početku rešavanja problema u svim oblastima sa jednim jedinim ciljem – oživljavanjem sela? Naime, sela u Srbiji su na ivici demografskog i ekonomskog sunovrata i procenjuje se da ima oko 145.000 kuća širom Srbije koje su prazne, što je oko 1.000 sela, a u Srbiji ima 4.600 sela, znači svako četvrto je na putu izumiranja. Više od 200 sela nema ni jednog stanovnika mlađeg od 20 godina, a za 50 godina iz sela u grad je prešlo oko osam miliona ljudi, što je neki trend u svetu od 120 do 150 godina. Znači, činjenice su da nam sela odumiru, da su napuštene kuće, neobrađene oranice, da po proceni ima milion hektara zemlje koju nema ko da obradi. Šta je sa onima koji su ostali na selu? Poljoprivrednik je ispod granice egzistencije zbog nerešenih ključnih pitanja – šta proizvesti, kako proizvesti, da li će plasirati svoj proizvod, da li će imati tržište sigurno, loša infrastruktura sela? Poljoprivreda je srpski pokret obnove, strateška grana državne ekonomije i ulaganjem države u izgradnju svega što smanjuje i ukida razliku u kvalitetu života između sela i grada je prvorazredna obaveza jer se mora zaustaviti odumiranje sela i bela kuga nacije. Zato smatramo da recept za preporod sela bio bi u zadržavanju i povratku mladih ljudi u njega, u stvaranju uslova za njihov život i rad. Moje pitanje je – kada se planira početak rešavanja problema sela i reforma sa jasno opredeljenim strateškim ciljevima tj. da li država planira da živi od poljoprivrede? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Karić.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege, kao što znate vanredna situacija u Obrenovcu još uvek traje kao posledica poplave koje su bile, a posledice se još uvek osećaju u Obrenovcu. Na žalost, situacija još uvek nije normalizovana. Zasigurno znam to za Obrenovac. Kao što neki mediji pišu ili kažu, daleko je situacija od normalne i normalizovane. Situacija jeste daleko bolja, posebno se osećaju pozitivni efekti od kako je Vojska Srbije sa građanima Obrenovca i negde se oseća potreba da kažemo da Vojska ostane i par dana duže. Bolje je da bude sa građanima malo duže nego da ode ranije, da se ispostavi da je otišla pre vremena. Moje pitanje se odnosi generalno na poplavljena područja i prvo pitanje je za ministarku poljoprivrede i zaštite životne sredine, s obzirom da je razvoj komaraca i da se larve gomilaju u poplavljenim područjima, posebnu pažnju da obrati na poplavljena područja. Mnoge lokalne samouprave nemaju dovoljno novca da intervenišu kada su u pitanju komarci, a mogu biti prenosioci raznih bolesti. Na drugoj strani grad Beograd to relativno dobro radi i Sekretarijat za zaštitu životne sredine dobro održava situaciju pod kontrolom, kada je u pitanju i Obrenovac i Lazarevac i grad Beograd. Međutim, mnogo veće pitanje i mnogo više problema ima u funkcionisanju građana, male privrede, ljudi koji se bave nekim privatnim biznisima. Postavljam pitanja i ministru privrede i ministru finansija – da li postoji način da se pomogne građanima i privatnim firmama koje su praktično uništene u poplavama? Mi imamo puno preduzetnika, imamo puno poljoprivrednih proizvođača u Obrenovcu, znam zasigurno, koji su apsolutno uništeni i koji očekuju da im se na neki način pomogne. S jedne strane imamo situaciju da su oni apsolutno zaduženi. Zaduženi su jer je trebalo sprovesti setvu, zaduženi su zato što kupuju repromaterijal, zaduženi su zbog obrtnih sredstava itd, itd. Da li postoji mogućnost da država utiče na to da banke naprave konzorcijum banaka za refinansiranje svih kredita građana na poplavljenim područjima, da dozvole grejs period od dve godine, da daju petogodišnje beskamatne kredite i da praktično tek u osmoj godini građani poplavljenih područja počnu sa otplaćivanjem kredita koje imaju danas? Vi danas imate kredite za stanove koji su apsolutno neupotrebljivi, neuseljivi, vi imate kredite za automobile koji ne mogu da se voze, vi imate poljoprivredne površine… Pokušavam da budem glasniji od svojih kolega, ali ne ide mi baš najbolje. Naš apel, apel naše poslaničke grupe NDS, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, je da država utiče na banke da se napravi konzorcijum banaka za refinansiranje svih kredita građana i male privrede, na jednoj strani, ili da se napravi jedan fond solidarnosti za razvoj privrede i preduzetništva. Mi ovde ne govorimo o fondu solidarnosti da bi nekog spasli, nego da bi nekom dali šansu da se vrati u privredu i u preduzetništvo. Država može da osnuje taj fond. Taj fond takođe može da daje beskamatne kredite sa grejs periodom od dve godine, sa petogodišnjim periodom za povrat tih sredstava. Mi imamo jedan vrlo konkretan predlog, a to je 0,5% za sve transakcije na području grada Beograda kada su u pitanju Obrenovac i Lazarevac,0,5% do 1% za sve transakcije u Srbiji kada su u pitanju poplavljena područja u Srbiji. Govorimo tu od naplate parking servisa do bilo koje bankarske transakcije. To je jedan od načina da se puni taj fond. Ljudi koji su poplavljeni ne očekuju milostinju, ljudi koji su poplavljeni očekuju pomoć i država ima obavezu da im pomogne. Nadam se da će ovi naši predlozi biti prihvaćeni i da mogu dalje da se razrađuju. Hvala puno.
Zahvaljujem gospodine Kariću. Gospodine Babiću, nemam mogućnost da vam dam reč, jer nisam za vas dobio ovlašćenje, a niste ni šef, ni zamenik šefa poslaničke grupe. Za reč se javio gospodin Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Moja pitanja Vladi se odnose na nekoliko segmenata. Pre svega, voleli bismo da čujemo koji su konkretno rezultati istorijske posete Berlinu premijera Vučića, šta smo konkretno mi njima rekli, a šta su oni nama odgovorili, naročito po pitanju Kosova i Metohije. Nikako da čujemo ništa konkretno, sem uopštenih fraza o dobrim odnosima i budućem partnerstvu iskazanog sa jedne strane. Drugo pitanje se odnosi na intervju, dakle, postavljam pitanje ministru privrede, gde je gospođa Miroslava Milenović, dosadašnja savetnica u ovom ministarstvu, inače jedini srpski finansijski forenzičar, dala intervju danas, u kojem kaže, citiram –FAP miriše na „Vršački vinograd“. Dakle, moje pitanje je šta se dešava sa FAP-om i sa investicijom najavljenom iz Finske? U pitanju je finska kompanija SISU. Zašto Vlada Srbije krije memorandum sa ovom finskom kompanijom i šta piše u tom memorandumu? Da li je tačno da je Vlada obećala ovom investitoru podsticaje samo na osnovu memoranduma o razumevanju? Dakle, kada će biti ispunjena i na koji način u zakonskom smislu investicija finske kompanije SISU uFAP, kada je premijer javno obećao, citiram – da proizvodnja kreće u septembru? Ako nije sprovedena tenderska aukcija, prodaja paketa i imovine, kako je uopšte moguće i po kom pravnom osnovu da ovaj investitor uopšte ulazi u FAP na osnovu ličnog obećanja premijera i kakvu poruku premijer Vučić šalje u svet, naročito posle istorijske posete Berlinu, kada jedan investitor, budući vlasnik FAP-a, već ima unapred dato obećanje, čime se obesmišljava svaka licitacija i transparentnost postupka, koja po nama ne postoji? Šta će se desiti ako posle ove posete premijera Berlinu neki investitor poželi da dođe u FAP da investira, a neko iz Vlade je već obećao diskreciono, bez ikakvog pravnog osnova, suprotno važećem Zakonu o privatizaciji, ovu kompaniju finskoj kompaniji SISU? Koliko uopšte vredi imovina FAP-a koju Vlada Srbije poklanja i koliko će biti novca iz budžeta uplaćeno? Moje sledeće pitanje se odnosi na staro obećanje, a to je kada ćete, gospodo, staviti na uvid ugovor sa Etihadom? Takođe, kada će kompanija Kostolac-Usluge biti vraćena u okviru EPS-a, što je ministarka Mihajlović javno obećala tokom izborne kampanje i što se nikako nije desilo? Takođe, pitamo i ministra prosvete Verbića – kada će najzad formirati nezavisnu komisiju za ispitivanje slučaja doktorata Nebojše Stefanovića? Da li je tačno da zgrada Megatrenda na Novom Beogradu nema upotrebnu dozvolu? Da li je tačno da zbog svega što se otkrilo u okviru ove afere ovaj univerzitet više ne može da ima akreditaciju i šta će ministar Verbić po tom pitanju konkretno da uradi? Dakle, to su moja konkretna pitanja ministrima u Vladi Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima predstavnik SPS, narodni poslanik Nenad Milosavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, svoje današnje pitanje upućujem ministru kulture i informisanja, gospodinu Ivanu Tasovcu. Ustav Republike Srbije, član 51. svakom građaninu garantuje pravo na obaveštenost, na istinito, potpuno i blagovremeno obaveštavanje o pitanjima od javnog značaja. Sredstva javnog informisanja su dužna da poštuju prava građana na obaveštenost. Pravo građana je da bude informisan, a da informacije ne mora da plati. Nažalost, privatizacija medija je uticala na prilično uskraćivanje ovog prava. Privatizovani mediji najčešće nemaju interesa da besplatno informišu građane o pitanjima značajnim za njihov život i njihovu lokalnu zajednicu. Prethodni period privatizacije medija pokazao je svoju lošu stranu upravo na lokalu. Poznavajući sve negativne posledice loših privatizacija medija, želeo bih da postavim poslaničko pitanje nadležnom Ministarstvu za informisanje. Dakle, da li je Ministarstvo u prethodnom periodu analiziralo posledice ovakvih privatizacija i da li se razmišljalo o eventualnoj promeni koncepta privatizacije? S druge strane, da li Ministarstvo razmišlja o mogućnosti da javni servis aktivira ranije postojeće regionalne centre RTS koji su na veoma kvalitetan način davali regionalno značajne informacije? Ovakav koncept rada javnog servisa dao je nesumnjivo veliki doprinos da sve važnije informacije za život građana na lokalu budu blagovremeno dostavljene i dostupne svim građanima koji žive u tom regionu. Takođe, da li Ministarstvo razmišlja i o mogućnosti preispitivanja nekih privatizacija, kao što to država predlaže da se uradi kod drugih važnih privrednih privatizacija? Kao što je država uložila u privredu, tako je država uložila i u medije i ima puno pravo da traži preispitivanje nekih privatizacija medija. Činjenica je da nisu privatizovani svi mediji koji su po zakonu to trebali da urade, ali ti mediji, pre svega lokalni i iako nisu privatizovani veoma uspešno rade i ostvaruju svoju ustavnu i zakonsku ulogu. Navešću nekoliko primera, a to je TV Bor, zapravo njen tačan naziv je Javno preduzeće „Štampa radio i film“, pa recimo TV Niš itd, imamo i negativnih privatizacija kao što je TV Soko Banja, pa radio S94 Svilajnac, itd. Uz ovo pitanje uvodno ujedno imam i predlog da se preispitaju ne samo neuspešne privatizacije, već iznađe zakonsko rešenje da se jedan broj regionalnih radio i TV stanica, naročito onih sa istoka, juga, pa i srednje Srbije integrišu u sistem javnog medijskog servisa Srbije. Verovatno vam je kao nadležnom ministru poznato da već vlada ozbiljna panika među malim lokalnim radio stanicama koje finansiraju lokalne samouprave zbog uslovljene privatizacije, a poznato nam je loše iskustvo mnogih već privatizovanih lokalnih medija. Naravno, ne sporimo pozitivna iskustva uspešno privatizovanih medija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik, Miodrag Linta. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želim danas da postavim nekoliko pitanja ministru spoljnih poslova gospodinu Dačiću i visokom predstavniku Vlade Srbije u stalnom sastavu Mešovitog komiteta za sprovođenje Bečkog sporazuma o sukcesiji profesoru Etinskom. Kao što je javnosti poznato 2001. godine predstavnici država naslednice bivše Jugoslavije potpisali su Bečki sporazum o sukcesiji kojim je predviđeno da se konačno reše niz problema koji su opterećivali međusobne odnose država članica bivše Jugoslavije. Nakon potpisivanja sporazuma 2001. godine, tri godine je trebalo da države naslednice ratifikuju taj sporazuma u svojim parlamentima i konačno 2. juna 2004. godine Bečki sporazum o sukcesiji je stupio na snagu. Pre desetak dana tačno je prošlo 10 godina od kada je Bečki sporazum stupio na snagu, međutim, odsedam aneksa tog sporazuma, jedan aneks je potpuno gurnut u stranu, nalazi se pod tepihom punih 10. To je Aneks „G“ Bečkog sporazuma o sukcesiji koji se zove „Privatna svojina i stečena prava“. To je aneks u kojim gledaju već 10 godina pola miliona proteranih Srba iz Hrvatske i Federacije BiH, preko 100 hiljada građana Srbije koji nisu rodom iz tih krajeva, ali su između 1945. godine i 1990. godine u tim krajevima stekli svoju imovinu, vikendice, stanove, dinarsku, deviznu štednju, radni staž itd. U taj aneks takođe gledaju i stotine preduzeća iz Srbije koji su imali svoju imovinu na području Hrvatske i BiH. Šta se desilo sa tim Aneksom „G“ Bečkog sporazuma o sukcesiji? Čim je Bečki sporazum stupio na snagu 2. juna 2004. godine tužilaštvo Republike Hrvatske je stalo na stanovište da taj sporazum nije moguće da se sprovodi direktno, odnosno taj Aneks „G“, nego da je potrebno da se potpišu bileteralni sporazumi za njegovo sprovođenje. Pet godina je Hrvatska, od 2004. godine do 2009. godine nastojala da uveri vlade Srbije da je potrebno potpisati bileteralni sporazum da bi konačno počelo njegovo sprovođenje. Važno je naglasiti da je odmah državno tužilaštvo Hrvatske dalo preporuku svojim sudovima da odbijaju sve zahteve fizičkih i pravnih lica Srbije da se vraća njihova imovina i druga stečena prava. Konačno 2009. godine, septembra, održan je treći sastanak stalnog mešovitog Komiteta u Beogradu, gde je tadašnja Vlada Srbije stala na stanovište Hrvatske da se ipak potpiše bilateralni sporazum za sprovođenje Aneksa „G“. Zaista, Vlada Mirka Cvetkovića je 31.12.2009. godine, dakle, tri meseca posle tog sastanka, poslala je nacrt bilateralnog sporazuma Hrvatskoj strani za sprovođenje Aneksa „G“ Bečkog sporazuma. Od 31.12.2009. godine do dan danas Hrvatska strana se nije udostojila da makar odgovori na taj nacrti i da kaže šta nije dobro u tom nacrtu. Pet godina je tražila da se stane na njeno stanovište o potpisivanju bilateralnog sporazuma, a punih šest godina neće da odgovori na taj nacrt. Činjenica je da su vlade Srbije 2009. godine četiri puta slale urgencije hrvatskoj strani da konačno odgovori na taj nacrt, međutim, to je bilo bez uspeha. Želim da postavim tri pitanja u vezi ovog problema, kao što sam rekao ministru spoljnih poslova, gospodinu Dačiću i visokom predstavniku Vlade Srbije za sprovođenje Bečkog sporazuma o sukcesiji, gospodinu Etinskom. Prvo, kada će biti konačno održan sledeći sastanak stalnog Mešovitog komiteta za sprovođenje Bečkog sporazuma o sukcesiji, pošto je poslednji održan, kao što sam rekao, tek septembra 2009. godine? Dakle, punih šest godina mi nismo imali sednicu tog komiteta koji treba da radi na rešavanju ovih problema. Drugo pitanje, kada će Vlada Srbije da pokrene, odnosno Ministarstvo spoljnih poslova, da pokrene inicijativu prema Hrvatskoj strani da se formira jedna međudržavna komisija za sprovođenje Aneksa „G“ koja bi imala zadatak da pripremi konačno rešavanje ovih brojnih problema vezano za oduzeta stanarska prava, penzije, radni staž itd. Konačno i treće pitanje, kada će i da li će Ministarstvo spoljnih poslova da upozna UN koje su depozitar Bečkog sporazuma o sukcesiji EU i druge međunarodne organizacije da Hrvatska odbija punih 10 godina da započne dijalog o sprovođenju Aneksa „G“ Bečkog sporazuma o sukcesiji koji je ponavljam ključan za pola miliona proteranih Srba koji čekaju da im se vrate njihova prava i stotine preduzeća iz Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa se ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Bojan Kostreš, narodni poslanik Branko Ružić, narodni poslanik Suzana Spasojević i narodni poslanik Dejan Radenković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača ministra Bratislava Gašića ministra odbrane, pozvao da sednici prisustvuju i pukovnik Milan Konjikovac, koga zastupa načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane i pukovnik Milivoje Pajović iz Ministarstva odbrane. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 5. i 6. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 5. i 6. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas, da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Da li predsednik i predstavnik poslaničke grupe predlaže da se duže vreme rasprave, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi više vremena o ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Konstatujem da Narodna skupština nije glasala o ovome. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini i Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u 2014. godini. Da li predstavnik predlagača Bratislav Gašić, ministar odbrane želi reč? (Da.) Molim vas prijavite se.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Predlog odluke o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrana u multinacionalnim operacijama u 2014. godini, koji je Ministarstvo odbrane Republike Srbije na osnovu Zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granicama Republike Srbije, izgradilo u saradnji sa MUP, kao i Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini. Ministarstvo odbrane, je u skladu sa raspoloživim kapacitetima i materijalno-finansijskim sredstvima, planiralo da u 2014. godini nastavi angažovanje u šest mirovnih misija UN, u Hongu, Liberiji, Obali Slonovače, Kipru, Libanu i na Bliskom Istoku i dve multinacionalne operacije EU u Somaliji, operacija pomorskih snaga protiv pirata i u Misiji za obuku somalijskih snaga bezbednosti u Ugandi. Predlog godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama za 2014. godinu iz nadležnosti Vojske Srbije sadrži dodatno sedam mirovnih misija, operacija UN u zapadnoj Sahari, Republici Mali, Džamu i Kašmiru, južnom Sudanu, Sudanu i Bliskom Istoku i jednu multinacionalnu operaciju EU u Republici Maliji. Eventualni početak angažovanja Vojske Srbije u navedenih sedam mirovnih operacija UN u 2014. godini, planiran je na osnovu Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i UN o doprinosu i sistemu stend baj aranžmana UN, zaključenog novembra 2011. godine, kojim su utvrđeni resursi Vojske Srbije, sanitetski tim, vojni posmatrači i štabni oficiri, koje Vlada Republike Srbije stavila na raspolaganje UN u slučaju potrebe angažovanja na terenu. Unošenje navedenih dodatnih sedam mirovnih misija, operacija UN u Predlog godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini ne znači neminovni početak učešća pripadnika Vojske Srbije u njima, već se na taj način stvaraju uslovi za ispunjavanje obaveza Republike Srbije koje proizilazi iz zaključenog Memoranduma o razumevanju, naravno, ukoliko naša strana dobije poziv od UN za angažovanje bilo koje od 13 mirovnih misija UN sadržanih u predlogu godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini. Pored stvaranja uslova za početak učešća u mirovnim operacijama UN u 2014. godini je planiran početak angažovanja u jednoj multinacionalnoj operaciji EU u Republici Mali. Odluka o učešću i upotrebi pripadnika Vojske Srbije u Mali, doneta je u maju 2013. godine od strane Narodne skupštine Republike Srbije, ali u protekloj godini nije bilo potrebe za angažovanje ponuđenih kapaciteta Vojske Srbije. U toku su intenzivni razgovori sa Ministarstvom odbrane Republike Nemačke, Savezne Republike Nemačke, uključivanjem medicinskog osoblja Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u sastav Nemačke lake poljske bolnice nivoa dva. U multinacionalnim operacijama UN i EU u 2014. godini planirano je angažovanje do 300 pripadnika Vojske Srbije na 284 pozicije. Broj planiranih pripadnika Vojske Srbije uslovljen je Odlukom UN da se rotacije kontigenata država kontributora snaga realizuju jednom na godišnjem nivou. S tim u vezi, važno je napomenuti da predviđeni broj pozicija 284 u multinacionalnim operacijama UN EU na koji treba da budu nominovani pripadnici Vojske Srbije u 2014. godini, neće biti promenljiv, ali je za očekivati da će broj angažovanih pripadnika Vojske Srbije biti povećan u skladu sa potrebama misije na terenu, eventualnim ponovnim uvođenjem rotacije na šest meseci usled pogoršanja bezbednosti situacije, ali je isto tako važno napomenuti da eventualno povećanje broja angažovanih pripadnika Vojske Srbije neće imati uticaj na odobrena finansijska sredstva, na realizaciji godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnoj operaciji 2014. godine. Predlogom godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini, planirano je značajno povećanje angažovanja u mirovnim operacijama UN u Libanu, pored prošlogodišnjeg povećanja učešća u istoj mirovnoj misiji sa jedinica nivoa „voda“ 36 lica na nivo čete 130 lica. U 2014. godini očekujemo upućivanje jedinice nivoa „voda“ 32 lica za zaštitu snaga. Ove jedinice će biti angažovane u sastavu italijanskog kontingenta u sektoru Zapad za razliku čete Vojske Srbije koja je angažovana u sastavu španskog kontingenta, u sektoru Istok mirovne operacije UN u Libanu. Pravni, odnosno ustavni osnov za donošenje odluka o usvajanju godišnjeg plana sadržan je u Ustavu Republike Srbije, Zakon o Narodnoj skupštini i Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, kojim je propisano da Narodna skupština donosi opšta akta iz nadležnosti Republike Srbije, odnosno odluke, kao i da razmatra i usvaja godišnji plan upotrebe za izvršenje planiranih multinacionalnih operacija u tekućoj godini. Pored navedenog, a u odnosu na ustavni osnov za donošenje odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini, ukazuje na odredbu člana 140. Ustava kojim je utvrđeno da se Vojska Srbije može upotrebiti van granica Republike Srbije, odnosno člana 8. Zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrana u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, kojim je propisano da Narodna skupština odlučuje o učešću pripadnika Vojske u tim operacijama. Potrebna finansijska sredstva za realizaciju predloga godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini, iznosi 1.183.255.000,62 dinara, od navedenog ukupnog iznosa za potrebe učešća pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, potrebno je 1.084.599.000,22 dinara. Ministarstvo odbrane je obezbedilo 819.500.000,00 a razlika od 265.100.000,00 dinara biće obezbeđena nadoknada koja će UN uplatiti Ministarstvu odbrane na ime učešća u multinacionalnim operacijama 2014. godine. Angažovanje pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama je značajan element spoljne politike naše države. Učešćem u multinacionalnim operacijama, Republika Srbija pokazuje da je aktivni činilac očuvanje međunarodnog mira i bezbednosti, potvrđuje sopstveni ugled i jača poverenje u Vojsku Srbije u međunarodnom okruženju. Republika Srbija kroz učešće u multinacionalnim operacijama jača vlastite odbrambene kapacitete i nacionalnu bezbednost, sve intenzivnije u učešću operacija UN u okviru zajedničke bezbednosti odbrambene politike, doprinosi približavanje Republike Srbije članstvu u EU. Koristim ovu priliku da vas informišem da je Ministarstvo odbrane u saradnji sa MUP, pripremilo izveštaj o izvršavanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, koji je dostavljen Vladi Republike Srbije na usvajanje i prosleđen Narodnoj skupštini. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da Narodna skupština donese odluku o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini i odluku o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini. Zahvaljujem se na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Đorđe Kosanić. Izvolite.
Poštovani ministre, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas zajednički jedinstveni pretres predloga dve odluke, dakle, Predlog odluke o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini i Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u tekućoj godini. Na samom početku reći ću da poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće pomenute odluke, jer angažovanjem kapaciteta Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama, da li pod pokroviteljstvom UN ili EU, Republika Srbija jasno pokazuje da je aktivan činilac očuvanja mira u svetu, da se zalaže za rešavanje svih sporova mirnim putem, poštovanjem međunarodnog prava i drugih opšte prihvaćenih normi o međunarodnim odnosima, kao i za jačanje uloge i kapaciteta institucije međunarodne zajednice. Sa druge strane, učešće pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga, važan je segment spoljne politike Republike Srbije, kojim uveliko doprinosimo da pokažemo da smo ravnopravni član, kako sa zemljama članica EU, tako i sa druge strane, sa zemljama članicama UN. Uzimajući u obzir, da je u svetu sve veći broj kriznih konflikata, multinacionalne operacije dobijaju sve veći značaj. Isto tako pripadnici Vojske Srbije u takvim operacijama, „Plavi šlemovi“ provejavaju svoja znanja u zemlji, a sa druge strane, stiču nova iskustva sa pripadnicima oružanih snaga drugih zemalja. Pored toga, upoznaju se sa standardnim operacijama i procedurama, čime u perspektivi olakšavaju integrisanje naših snaga u multinacionalne sastave i prilagođavanje načinu rada po svetskim standardima. Samo dve rečenice da kažem što se tiče konkretno Vojske Srbije. Neka veća modernizacija očekuje se u 2015. i 2016. godini. Isto tako, popunjenost kapaciteta, koliko znam, je 90% u odnosu na planirani sastav. Sada nešto o upućivanju vojnika. Godišnjim planom upotrebe Vojske Srbije planirano je do 300 pripadnika Vojske Srbije i, koliko znam, 18 pripadnika MUP-a na 284 pozicije, kako ste već, ministre, i rekli. Trenutno naši „plavi šlemovi“ su u osam multinacionalnih operacija pod pokroviteljstvom UN I EU i to: Kongo - osam, Liberija - četiri, Obala Slonovače - tri, Kipar - 46, Liban - 143, Bliski Istok - jedan,Somalija - pet i Somalija, Operacija „Atalanta“ - četiri, što je ukupno, kao što sam rekao, 214. Inače, svakako da Srbija preduzima kontinuirane mere za povećanje broja pripadnika „plavih šlemova“ srpske Vojske i MUP-a. Ne treba reći da smo mi sigurno lideri u ovom regionu što se tiče tih multinacionalnih operacija. Tome u prilog ide i činjenica da smo samo u prethodnoj godini poslali više „plavih šlemova“ nego u prethodnih 11 godina zajedno. Svakako treba reći da usvajanjem ovih akata ne znači po automatizmu angažovanje naših „plavih šlemova“, već će oni biti pozvani i angažovani po potrebi. Inače, Vojska Srbije planira da u 214. godini u okviru ovih multinacionalnih operacija angažuje snage prema sledećim specijalnostima – vojne posmatrače, štabne oficire, sanitetske timove, autonomne timove za zaštitu brodova, jedinice nivoa pešadijskog odeljenja, voda i čete. Kolika su to sredstva koja su potrebna za realizaciju ovih planova? Za realizaciju po Godišnjem planu upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane sredstva su nešto manja od milijardu i 200 miliona dinara ili, tačnije rečeno, vi ste to već rekli, Zakon o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu u okviru razdela Ministarstva odbrane u iznosu od 819.526.000 dinara, u okviru razdela MUP-a 98.656.000 i od uplata koje će biti izvršene od UN 265.073.000 dinara. Jedan poseban segment - da li postoji interesovanje za učestvovanje u ovakvim misijama? Moram da kažem da, i pored svih opasnosti koje ovakve misije izazivaju, postoji veliko interesovanje. Jedan od razloga je i devizna zarada. Plate se kreću od 840 do 4.400 dolara. U slučaju ranjavanja, povrede ili, ne daj Bože neke gore nesreće, vojnik dobija nadoknadu na iznos,ili njegova porodica, a te devizne plate zavise od čina profesionalnog vojnika, odnosno grupe radnih mesta za civile i dodatka za specifične dužnosti, razlika u službi, geografskih i klimatskih uslova. Primera radi, vojnička devizna plata kreće se u rasponu od 860 do 2.400 američkih dolara, kapetana od 1.900 do 3.520, a pukovnika od 2.640 do 4. 400 dolara. Ovde moram da kažem da se plate angažovanih civila neznatno razlikuju od ovoga. Želim da dam sada jedan poseban osvrt, što mi je zaista drago i uvek kažem, da poseban pečat u ovim mirovnim operacijama Vojske Srbije daju žene. One čine 7%, ako se ne varam, od ukupnog broja „plavih šlemova“ srpske vojske i policije. Šta je tu značajno? Moram da kažem da žene mogu da odigraju ključnu ulogu u boljoj komunikaciji sa građanima zemalja u kojima se misija odvija, posebno sa ženama i njihovim udruženjima u tim zemljama, zatim u uspostavljanju direktnih kontakata, posebno u društvima gde je zabranjen ili ograničen kontakt muškaraca i žena. Žene vojnici mogu da prikupe informacije kako bi identifikovale područje gde postoji napetost ili mesta gde postoji izgled za izbijanje sukoba. Ta sposobnost je od ključnog značaja za uspeh misija u mnogim mestima. Učešće žena u mirovnim misijama bitno je radi prevazilaženja kulturnih razlika za vreme istražnih operacija na terenu, posebno kod žena i objektima u kojima borave žene, kao i za pružanje medicinske pomoći. Šta više, žene mirovnjaci ili, kako mi to volimo da kažemo, „plavi šlemovi“, mogu da budu uzor ženama u tim sredinama i pokazuju da mogu da obavljaju tradicionalne muške poslove i podstaknu ih da teže da postanu donosioci odluka, što nije slučaj u mnogim mestima do sada. Žene koje učestvuju u mirovnim misijama bi trebalo da posmatrate u širem kontekstu, oteženje radnih uloga u upravljanju sektorom bezbednosti. Na samom kraju, izsvega navedenog Poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržaće kako Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini, tako i Predlog odluke o učešću naših „plavih šlemova“ u mirovnim operacijama u 2014. godini. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovani podpredsedniče, gospodine ministre, učešće u multinacionalnim misijama je jedna od tri misije Vojske Srbije. Kada je Srbija vratila svoju državnost 2006. godine i ponovo je formirana Vojska Srbije, prvi put je doneta Strategija nacionalne bezbednosti i tada je prvi put jasno definisan značaj učešća u mirovnim misijama. Od tada rast pripadnika Vojske Srbije i MUP-a koji učestvuju u mirovnim misijama stalno raste. Čuli smo da je za ovu godinu planirano učešće blizu 300 državljana Srbije, najvećim delom Vojske, jednim delom MUP-a u mirovnim misijama u kojima Srbija u okviru trupa UN i EU uzima učešće. Važno je da građani shvate zašto naši vojnici i naši pripadnici MUP-a, odlukom nas, poslanika, bivaju poslati u neke daleke zemlje, gde pre svega pomažu očuvanju mira na tom području, ali i podižu ugled Republike Srbije i omogućavaju Republici Srbiji da ostvari veći uticaj u međunarodnim institucijama i da omogući i ekonomski razvoj Republike Srbije. Oni tamo nisu na izletu. Svakodnevno su im ugroženi životi. U izveštaju, koji smo mogli da pročitamo, stoji da u najvećem broju misija gde su naši pripadnici angažovani do sada nije bilo pretnji za njihovu bezbednost. U prošlosti se to dešavalo na Haitiju. Možda je najopasnija situacija i mogućnost izbijanja nekog sukoba u Libanu. Mislim da je važno da mi, koji smo po Ustavu, kako je rekao ministar, ovlašćeni da donesemo odluku o tome da uputimo vojnike van granica Republike Srbije, budemo svesni toga, važnosti ove odluke. Takođe, ova odluka ima i svoj finansijski trošak, svoju cenu – 819miliona dinara za 2014. godinu. To jeste trošak, ali mislim da korist koju imamo kao Republika Srbija i ugled koji dižemo u međunarodnim institucijama nam se višestruko vraća. Postoji i konkretan način da se obezbede dodana sredstva kojima bi se pokrio ovaj trošak. Baza Jug pored Bujanovca je opremljena i zamišljena još u mandatu kada je Boris Tadić bio predsednik Republike, a gospodin Šutanovac ministar, da bude regionalni centar za obuku za učešće pripadnika u međunarodnim misijama. Znači, postoji mogućnost da pripadnici vojske drugih zemalja dolaze u našu bazu, da plaćaju te zemlje obuku svojih vojnika i da država Srbija ima određeni prihod. Mislim da je vrlo važno da se ta stvar operacionalizuje i da se ostvari. To je još jedna potvrda sposobnosti naše vojske, a i bila bi korist za budžet Republike Srbije. Ono što moramo da imamo na umu, to je da je danas bezbednost nedeljiva. Pretnje kao što su terorizam, organizovani kriminal, sajber kriminal, pandemije, klimatske promene, kao što smo mogli da vidimo prethodnih nedelja, ne poznaju granice. Zato je bitno da naša zemlja ostvaruje međunarodnu saradnju i kroz učešće ovih misija, ali i sa zemljama u okruženju. U vreme kada je Boris Tadić bio predsednik imali smo sporazume sa svim susednim zemljama, osim sa Albanijom, o saradnji. Videli smo da nam je značajna pomoć i u ovih prethodnih nedelja, kada smo bili ugroženi od poplava, stigla upravo od nekih zemalja iz okruženja, pomoć u ljudima i u opremi. Meni je drago i očekujem da će ove odluke biti usvojene jednoglasno u Skupštini. Kada bude dan za glasanje, naša poslanička grupa će svakako glasati za njih. Mislim da ne treba kao što se dešavalo u prošlosti, kada su određeni poslanici koji su danas ovde glasali protiv ovih odluka i protiv učešća Vojske Srbije u međunarodnim misijama, ovo pitanje ne može da bude pitanje vlasti i opozicije. Mislim da, prema tome, treba da se ponašamo odgovorno i da će tako biti u budućnosti, da ćemo razgovarati i donositi ovako važne odluke jednoglasno, ali i da ćemo uvek imati na umu važnost i ozbiljnost ovih odluka. Godine 2012. tada Odbor za odbranu i bezbednost imao je u okviru svog budžeta, određena sredstva kojima je bilo planirano da članovi skupštinskog odbora odu i posete pripadnike Vojske i MUP-a u jednoj od međunarodnih misija. Ne znam da li je taj plan ostvaren. Tada su desili izbori početkom godine. Želim da apelujem na sve nas ovde da prilikom usvajanja budžeta za sledeću godinu, pošto verujem da ove godine to nije realno, odvojimo sredstva i da se mi narodni poslanici uverimo, odnosno da odemo i da vidimo u kakvim uslovima žive, rade i kakvim su rizicima izloženi naši vojnici. Ponavljam, mi smo ti koji donosimo tu odluku i mislim da je važno da budemo iz prve ruke upoznati sa tim kako žive naši državljani i sa kakvim se izazovima suočavaju u zemljama gde su angažovani. Očekujem podršku svih vas da jedan deo budžeta za sledeću godinu odvojimo i da neki od poslanika odu i uvere se i da nas ovde izveste na koji način su ti ljudi angažovani, u kakvim uslovima žive i rade i da nam pomognu kada u budućnosti budemo raspravljali, a svake godine je obaveza Skupštine da donese odluku o učešću Vojske Srbije i pripadnika MUP-a u međunarodnim misijama, da nam iz prve ruku daju jedan izveštaj, šta i kakvo je stanje na terenu. Ponavljam, mi ćemo podržati ovu odluku. Ovo je važna odluka za Republiku Srbiju. Prema njoj ne treba da se odnosimo dnevno-politički i želim da verujem da će u budućnosti, svaki put kada se ova rasprava bude vodila, to biti i slučaj u parlamentu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre i predstavnici Ministarstva odbrane, poslanička grupa Srpski pokret odbrane - Demohrišćanska stranka Srbije u danu za glasanje podržaće usvajanje Odluke o učešću Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, kao i usvajanje Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije u ovim operacijama, s tim da moram da kažem da smo mi već na polovini 2014. godine kada donosimo ove odluke iusvajamo ovaj plan. Mislim da je trebalo naći mogućnosti da se odmah po konstituisanju ovog saziva Narodne skupštine nađu na dnevnom redu ovi predlozi, jer vreme neumitno teče, zato što se misije u kojima učestvuju i pripadnici našeg Ministarstva odbrane, odnosno Vojske Srbije i MUP, periodično produžavaju i imaju ograničen mandat, pa tako, recimo, stoji da će mandat Misije UN u Demokratskoj Narodnoj Republici Kongo biti produžen do 31. marta. Taj datum je već uveliko iza nas. Kada sam već pomenuo misiju u ovoj zemlji, navodi se u informaciji vezanoj za Kongo, da je političko-bezbednosna situacija trenutno složena, da je karakteriše pogoršanje humanitarne i političko-bezbednosne situacije na istoku zemlje zbog učestalih oružanih napada paravojnih formacija, mislim da je bilo potrebno dati više informacija i o ovoj i o drugim multinacionalnim operacijama, s obzirom na to da mi preuzimamo odgovornost kao Narodna skupština koja donosi odluku o upućivanju naših bezbednosnih snaga u ta područja, da je, recimo, trebalo dati više informacija o prirodi tih paravojnih formacija, o razlozima za izbijanje konflikta, o trenutnom odnosu snaga, kontroli teritorije. Nadam se da će to u budućim predlozima odluka biti detaljnije navedeno. Još jedna mala zamerka koja, čini mi se, na neki način jeste i suštinska, govori se o upućivanju misije u Džamu i Kašmir. Džamu i Kašmir, koliko je poznato, nije nezavisna država. To je jedna od saveznih država u okviru Indije. Kao što smo mi osetljivi na svako pominjanje Kosova, recimo, izvan konteksta Republike Srbije, mislim da je trebalo uzeti u obzir tu činjenicu da je ovo samo država koja jeste specifična u okviru Indije, s obzirom na to da je muslimansko stanovništvo u većini, u graničnom području sa Pakistanom, naznačiti da se radi o državi Indiji. Ono što je isto bitno naglasiti zbog javnosti koja prati skupštinski prenos jeste to da znaju građani Srbije da se pripadnici naše Vojske, MUP i Ministarstva odbrane ne upućuju da ratuju, da ne idu u visoko-rizične operacije, neće učestvovati u borbenim operacijama, već u održavanju i nadgledanju mira, u pružanju zdravstvenih usluga, u pružanju humanitarne pomoći, patroliranju, sprečavanju ilegalne trgovine, nadgledanju linija razdvajanja, pomoći u uspostavljanju vladavine prava, tako da je isto značajno naglasiti da svi koji odlaze, prolaze obuku, prolaze jedan tremažni proces. Uslov za njihovo upućivanje je da dobiju sertifikat, međunarodno verifikovan, da mogu da učestvuju, da su i zdravstveno i mentalno spremni da odgovore zahtevima ovakvih operacija i da odlaze po principu dobrovoljnosti i da je uvek mnogo više prijavljenih, zainteresovanih za odlazak u ove misije nego što je kapacitet naše države. Moram isto da naznačim i zbog onih koji zlonamerno tumače ovakve odluke Narodne skupštine, ima među njima i vojnih analitičara, ima i ljudi koji ne raspolažu sa dovoljno činjenica, to je da su sve ove operacije sa mandatom UN ili na osnovu odluka EU, uz saglasnost snaga koje su bile ili jesu u konfliktu. Dobro je smo mi kao država izašli iz faze, iz perioda kada su mirovne misije bile prisutne na našim prostorima. Sada smo mi učesnici ovakvih misija u drugim delovima sveta. Ono što je takođe važno jeste da strane koje su u konfliktu, ili su bile, ne percipiraju Srbiju kao zemlju koja nekoga ugrožava, koja povređuje njihova prava, tako da uglavnom naši pripadnici mirovnih snaga nisu predmet nekog otpora, nisu predmet osvetničkog delovanja. Do sada nisu bili izloženi nekim većim rizicima po život i fizički integritet. Sigurno, nadam se da i u budućem periodu ni Srbija neće biti meta nekakvog osvetničkog ili terorističkog delovanja i mobiranih snaga u ove konflikte. Učešće naših snaga je u skladu sa Ustavom, u skladu sa važećim zakonima, sa važećim strategijama i na neki način predstavlja međunarodnu obavezu naše zemlje, tako da pored domaćih pozitivnih zakona, u ovom slučaju, je primenjeno i međunarodno pravo. Zbog čega je značajno učešće naših snaga u multinacionalnim operacijama? Dakle, to je zaista od nacionalnog značaja, jer to doprinosi regionalnoj, boljoj međunarodnoj saradnji, uspostavljanju stabilnosti. To je istovremeno mogućnost za produbljivanje saradnje preko vojnog učešća u političkoj, u ekonomskoj sferi. Učešće pripadnika Vojske Srbije i MUP u mirovnim operacijama je značajno iz sledećih razloga, jer to predstavlja potvrdu političke, ekonomske i vojne bezbednosti Srbije. To je dalje dokaz ugleda koji naša zemlja uživa u međunarodnoj zajednici, u UN, u EU. To je doprinos integraciji Srbije u bezbednosni sistem EU. Mi postajemo partner koji je prihvaćen, a po priznanju vojnih stručnjaka i analitičara, citiram ih, navodim njihove reči: „Srbija prednjači u regionu u ovoj oblasti mirovnog angažovanja“. Naše učešće u ovim operacijama UN i EU, kao i komandnim centrima operacija, je ocenjeno značajnim i pozitivnim, a naši predstavnici redovno dobijaju pohvale. Republika Srbija je jedina država koja učestvuje u misiji u Somaliji u borbi protiv pirata na moru, kao jedina zemlja koja nije članica EU. To je velika potvrda značaju uloge Vojske Srbije, njenoj opremljenosti, obučenosti, ljudstvu, komandnom kadru, jer to je zapravo ulazak u EU pre zvaničnog ulaska Srbije u ovu asocijaciju i to je jedno predvorje za ulazak naše zemlje u EU. Doprinos Srbije očuvanju mira i gašenju žarišta o nestabilnosti je prilika i za razmenu iskustava za sticanje novih znanja i veština za pripadnike Vojske Srbije, pogotovo što se sve to dešava u realnim uslovima, što na nekim drugim područjima ne bi bilo moguće. Ono što je isto napomenuto u izlaganju prethodnika jeste i značajan procenat žena koje učestvuju u ovim mirovnim operacijama. Moram da istaknem činjenicu da Srbija uživa sve veći ugled, zahvaljujući učešću u ovim operacijama, i da se povećava broj područja na kojima učestvujemo, što govori o tome da smo ispunili očekivane standarde, da ulivamo poverenje i da nam se ukazuje prilika da doprinosimo miru u svetu na širokom području, dakle, na tri kontinenta, na Kipru koji je u Evropi i u azijskim i afričkim zemljama. Za kraj želim još samo da istaknem da su ovo zaista, ako već koristimo termin misija, moguće misije. Ako kažemo operacija, onda su to operacije koje će sigurno uspeti, kao što su i do sada imale uspešan karakter i zbog svih ovih navedenih razloga, ističem još jednom da će poslanici DHSS i SPO da podrže donošenje ovog plana i ove odluke. Moram da istaknem našu zahvalnost Vojsci Srbije na njenom angažovanju u našoj zemlji posle katastrofalnih poplava koje su zadesile veći deo Srbije sve to govori da je vojska i dalje, po svim istraživanjima, institucija koja uživa najveći ugled među građanima Srbije, što je ona i ovoga puta opravdala. Dakle, preko 1.000 pripadnika Vojske Srbije uspešno pomažu građanima Obrenovca, bili su angažovani na svim drugim kriznim područjima, bilo da je reč o Krupnju, o Smederevskoj Palanci, Koceljevi ili jugu Srbije. Vojska je još jednom pokazala da izrasta u jednu respektabilnu snagu, koja se oslobađa nekih balasta prošlosti, konsoliduje se, postaje u punom smislu te reči narodna, državna, jer nema više onih natruha, upliva stranačkog, političkog u njen rad, što je nekada u nekim prošlim periodima bila karakteristika vezana za Vojsku Srbije, i ranije vojsku Jugoslavije, Vojsku Srbije i Crne Gore. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Poštovanje, uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, današnja tačka dnevnog reda je rutinska tačka i mislim da neće biti nikakvog spora svih poslaničkih grupa da konačno zauzmemo jedinstven stav oko nečeg što je jako važno za državu, ne samo za Vojsku Srbije. Nažalost, pre samo nekoliko godina, kada sam sa vaše pozicije obrazlagao ovakve planove, vaše kolege su tada imale velike kritike, govoreći o tome da ne smemo da šaljemo našu decu u područja koja su obuhvaćena ratovima, da ne smemo da učestvujemo u mirovnim operacijama jer na našem prostoru imamo mirovnu operaciju, i na neki način sputavali mogućnost da ostvarimo i veći uticaj u međunarodnoj zajednici na način na koji to danas ostvarujemo. Mislim da je tri stotine pripadnika Vojske Srbije, to je, koliko znam, u prvih 10 zemalja UN. To je nešto što je jako važno. Na kraju krajeva, vidite i sami da kada dođe do vanredne situacije, kao što je bila ova sa poplavama, zemlje sa kojima sarađujemo u mirovnim misijama su te koje su se prve pojavile i koje su nam pomogle. Najveći donator Vojske Srbije, koliko znam, je norveška Vlada. Sa norveškom vladom smo bili u Čadu. Norveška Vlada poštuje naše vojnike. To je nešto što je izuzetno dobro. Mislim da idemo dobrim putem učvršćivanja potreba i Vojske Srbije, koja učešće u mirovnim operacijama vežba na terenu u uslovima koji su otežani, koji su realni, a sa druge strane, mislim da se proces profesionalizacije Vojske Srbije, a to sam rekao i pre četiri godine, upravo uspešno završava u momentu kada se prvi srpski vojnik koji zaradi novac negde na Kipru, u Kongu ili bilo gde, vrati se kući i od tog novca može nešto da učini za svoju porodicu, školuje svoju decu, da kupi vozilo itd. To je nešto što je izuzetno važan segment same profesionalizacije, jer vojska sama po sebi služi upravo za održavanje mira u svojoj drugoj misiji. To je nešto što želim da pohvalim od samog početka. Ono što je važno znati i što treba da se uvek naglasi to je da je učešće u mirovnim misijama, po našim zakonima i Ustavu,na bazi dobrovoljnosti, da apsolutno svi pripadnici Vojske Srbije koji odlaze u mirovne misije su dobrovoljno prijavljeni pripadnici Vojske Srbije i da to rade isključivo zato što to žele. To je, na kraju krajeva, njihov posao. Imamo zemlje gde se to radi na osnovu odluke. Pripadnici Vojske Srbije odlaze na bazi dobrovoljnosti, i to je nešto na šta moramo biti ponosni, imajući u vidu da je više hiljada pripadnika Vojske Srbije svakog momenta spremno da se angažuje u mirovnim misijama. To je nešto što je jako pozitivno i što treba da se pohvali. Sa druge strane, računao sam, vi ste deseti ministar za 14 godina, tek od 2003. godine smo počeli ozbiljnije razmatranje učešća u mirovnim misijama. Godine 2007. bilo je nekih pet mirovnih misija sa petnaestak pripadnika Vojske Srbije. Vrlo mali broj, a danas smo izašli na tri stotine. Mislim da treba da razmotrite jednu mogućnost koju sam ja želeo da uradim, ali nismo stigli, to je da se promeni Zakon o učešću Vojske Srbije i ostalih snaga odbrane u mirovnim misijama, zato što smo mi u leto 2012. godine se našli u pravnom interegrumu, jer tada parlament Srbije nije usvojio plan niti odluku o učešću Vojske Srbije. Da nismo doneli leks specijalis kao Vlada morali bi sve te pripadnike Vojske Srbije u tom trenutku da vratimo u Srbiju i da napravimo izuzetno veliku štetu kako za Vojsku Srbije tako i za našu zemlju. Mislim da je to nešto što može da se promeni. Smatram da nema potrebe da se svake godine donosi odluka o upućivanju, niti plan o upućivanju. Mislim da kada se usvoji ovde jedna misija u kojoj učestvuje naša Vojska treba da se Ministarstvu odbrane da sloboda da u okviru te misije funkcioniše na način na koji misli da je najbolji. Ono što takođe usvajamo ovde je budžet Ministarstva odbrane u okviru koga imate sredstva i vi odlučujete na koji način ćete ih plasirati. Mislim da bi na taj način izbegli jednu pravnu mogućnost koju smo imali 2012. godine, a to je da smo imali situaciju da praktično na jedan „nezakonit način“ naši pripadnici u mirovnim misijama zahvaljujući verovatno njihovoj obučenosti, ali i samoj situaciji nisu povređeni, nije došlo do bilo kojih ozbiljnih povreda posla. Teško da bi mogli da naplatite osiguranje ukoliko nisu otišli u punom zakonom i to je nešto što je jako važno. Imaćete moju podršku za to i podršku naše DS jer smatramo da ćemo time omogućiti i vama i Vojsci Srbije da na kvalitetniji način pristupa učešću u mirovnim misijama. Sa druge strane, pre nekoliko godina potpisali smo jedan sporazum sa EU. Mi smo stranka koja podržava i evropski sistem bezbednosti. Smatramo da je povećanje učešća u mirovnim misijama koje su pod zastavom EU u stvari pokazatelj da je Vojska Srbije praktično prva zakoračila u sistem EU. Ceo sistem na osnovu koga je Vojska Srbije struktuirana je standardizovan po standardu zapadnih vojski i mi smo prisustvom u Somaliji, koliko vidim i najavom prisustva u Maliju, pokazali da razumemo koje je učešće Vojske u okviru daljih integracija EU. Mislim da je to nešto što isto treba pohvaliti i naglasiti, jer ćete videti i sami kada budete imali priliku da razgovarate sa stalnim predstavnicima i kada kažete da imate 300 vojnika van granica vaše zemlje, to je nešto za šta će vas svako podržati i nešto što je jako dobro. U isto vreme želim da iskoristim priliku da vam skrenem pažnju na jednu stvar koju sam saznao u razgovoru sa oficirima Vojske Srbije koji žive u Beogradu. Beograd je doneo odluku da se subvencija za infostan smanji sa 50% na 30% za sve učesnike rata 1999. godine. Dakle, nakon rata grad Beograd je doneo odluku da se subvencioniše infostan sa 50% za one koji su učesnici rata. Ne znam zbog čega je Beograd ovih dana tu odluku doneo. Zarad interesa svih pripadnika Vojske i oficira koji sede pored vas, a znam da su učesnici rata, zaista bi mogli da vidite na koji način možete da utičite jer mislim da je to nešto što je minimalno i kako možemo tim ljudima da se odužimo imajući u vidu da ogroman deo njih još uvek nije rešio stambeno pitanje. Drago mi je da ste u Vranju nastavili sa onom praksom koju smo započeli pre više godina. Mislim da je to izuzetno dobar način da se rešava stambeno pitanje. Postoji više desetina hiljada onih ljudi koji verovatno neće moći da ga reše na način na koji je to rađeno. Ne zameram ništa vama. To je nasleđe koje postoji od 90-tih godina. Ako ne možemo da im rešimo stambeno pitanje, možemo bar da im olakšamo te troškove koji se tiču infostana koji su do koliko juče bili ispod 50%, a danas su 30%. Podržavamo svaki napor koji se odnosi na dalje učešće, a to je u okviru druge misije Vojske Srbije. Smatramo da je to najbolji mogući način na koji prezentujete i Vojsku Srbije i siguran sam da vaš ugled kao ministra i ministarstva države će znatno biti veći ukoliko to učešće ostvarimo i u većem obimu. Podsećam da je Vlada Vojislava Koštunice 2006. godine donela odluku o učešću naših pripadnika Vojske Srbije u mirovnoj misiji u Avganistanu. Čak 2006. godine smo shvatili da je to veliki interes, ali iz nekih drugih razloga nije upućena Vojska Srbije u Avganistan. Ne kažem da je sada trenutak da se to radi. Na kraju krajeva, vi ćete to analizirati. Podsećam vas da je to očigledna potreba i da smo imali ranije naših pripadnika u većem obimu verovatno bi oni delovi naše teritorije u kojima su bili pripadnici mirovnih misija imali bolji odnos prema nama. Ne slažem se sa tim da je ovo u poslednjih 11 godina najveće prisustvo naših pripadnika Vojske Srbije van granica naše zemlje. Ovo je verovatno preko dvadeset i nešto godina najveće prisustvo. Mislim da je to nešto što je jako dobro i što podržavam i nadam se da ćete u tom pravcu i nastaviti, ali vas molim da imajući u vidu da ti uslovi u kojima rad pripadnici Vojske Srbije, a koji su van granica naše zemlje, su izuzetno teški, da to nije ni malo ružičasta situacija. Kao ministar sam obišao naše pripadnike na Kipru, a to je jedna lakša misija. Ali i u toj lakšoj misiji se ne živi lako. Mislim da treba da nastavite opremanje Vojske Srbije na najbolji mogući način jer ono što je neophodno je pre svega oprema. Vojnik u 21. veku bez opreme nije vojnik, već je meta. Mislim da je to što morate rebalansom da nam pokažete, da vidimo koliko imate snage političke, a siguran sam da imate volje, da li imate moći – ne znam da obezbedite sredstva koja su neophodna, jer ono što se danas dešava na žalost i u Vojsci Srbije nije ružičasto i apelovao bih na vas da vi kao jedan od nosilaca izvršne vlasti slobodno glasno kažete šta je to što vas ometa da obavite javne nabavke u okviru Ministarstva odbrane. Zakon koji je donesen ovde onemogućava i vas i druga ministarstva da izvrše planirane nabavke. Znam da je politika. Znam da je često govoreno ovde da će se uštedeti 600 miliona evra ukoliko taj zakon stupi na snagu. Stupio je na snagu i za godinu dana nije ušteđeno ništa, osim ako se ne smatra da je ušteda ono što nije nabavljeno. Da bi se Vojska Srbije razvijala, da ne bi imali situaciju kao što imamo sada sa avionima u kojima nemamo akumulatore, a reći ću vam da to nije ništa novo jer smo imali problem sa gumama na isti način od iste zemlje, isto smo imali novac i nismo imali ovaj zakon kakav je sad, pa nismo mogli to da nabavimo. Znači, nije to kritika upućena vama već našim partnerima iz sveta koji očigledno ne smatraju da tako nešto da učine na hitan i pravovremen način, iako se prikazuju kao veliki prijatelji. Voleo bih da i o tom pitanju, imajući u vidu da i to utiče i na mirovne operacije, se glasno izjasnite i kažete da taj Zakon o javnim nabavkama onemogućava da na kvalitetan način, na način za koji verujem da je ispravan se ispune one obaveze koje propisujete početkom godine ili krajem godine, a to je plan nabavke jer ukoliko se taj plan nabavke ne ispuni, ukoliko se sredstva ne potroše, ne smatram da su sredstva ušteđena. Smatram da su to sredstva koja su uslovno rečeno propala, vraćena u budžet. Ministar finansija može da se hvali da ima suficit, ali vi kao ministar odbrane možete samo da se držite za glavu i konstatujete da imate manjak onih potrepština koje su vam neophodne. Ista stvar se odnosi na segment ministarstva koji se tiču zdravstva. Vojno zdravstvo vam je, koliko vidim, u velikom problemu. Pre nekoliko godina smo imali u Čadu mirovnu misiju gde smo vodili celu bolnicu zajedno sa našim norveškim partnerima. Dobili smo od Norveške dve bolnice na upotrebu. To su bolnice koje ste uspostavili u Obrenovcu. Ono što je problem je što te bolnice više nemaju lekove i sredstva koja treba da se servisiraju jer su ti lekovi potrošeni na neke druge potrebe, a nove nabavke je teško izvesti na način na koji se trenutno radi. Gospodine ministre, znam mnogo toga iz vašeg delokruga rada. Znam da je i problem da otputujete van zemlje jer tender za kupovinu karata vam traje mesec dana. Molim vas da shvatite da to nije interes vaš lični nego sistema i da pokušate da utičete na one koji su danas verovatno i moćniji od vas da se promeni taj Zakon o nabavkama jer taj zakon onemogućava da na pravovremen i pravi način i sistem odbrane napreduje, jer ukoliko se ovako nastavi, verujte mi, nećete se zadržati na nivou na kome jeste, već će sistem krenuti da se vraća unazad, a to je nešto što nikako ne bi želeli da vidimo. Lično bih imao veliki problem da se tako nešto desi. Zahvaljujem i naglašavam da će DS glasati za ove predloge i apelujem na vas da dođete što hitnije moguće sa predlogom zakona da se rasteretimo ovakvih tačaka jer ovo je nešto što samo usporava rad, a svakako mislim da ćemo pomoći da donesemo takav zakon.
Reč ima Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sistem odbrane predstavlja ključni instrument u oblasti ostvarivanje državne politike i koliko je važno da imamo Vojsku kao jedan dobro organizovan sistem videli smo u nedavnim poplavama koje su zadesile Srbiju. Zaista je nemerljiv bio učinak i doprinos vojnika Srbije. Naravno da je jedan od osnovnih težišta politike odbrane između ostalog i intenzivna međunarodna saradnja. Dobro je što učešće u mirovnim misijama i multinacionalnim operacijama naših vojnika ima trend konstantnog rasta sa krajnjim ciljem da Vojska Srbije uzme učešće u očuvanju mira, stabilnosti skoro u svim delovima sveta. Vrlo je važno što se posle duge pauze Srbija vratila na mapu onih zemalja koje u multinacionalnim operacijama UN angažuju svoje vojne jedinice, kao i da Srbija sve više jača svoje kapacitete za učešće u mirovnim operacijama. Građani Srbije su ponosni što pripadnici Vojske Srbije u najboljem svetlu predstavljaju našu Vojsku i zemlju, kako pred građanima Kipra, Libana, Liberije, Konga, Obale Slonovače, a vidimo sada da se te zemlje proširuju i dobro je što pripadnici naše Vojske unapređuju bezbednost tih zemalja i na najbolji način i u najboljem svetlu se prikazuju i pred građanima tih zemalja, kao i pred pripadnicima stranih oružanih snaga koji zajedno sa njima učestvuju u mirovnim operacijama. Svakako nam je svima imponovalo kada je pre dve godine šefica Misije na Kipru pohvalila učešće našeg kontingenta, tadašnjem ministru odbrane, Aleksandru Vučiću, citirajući da naš kontingent obavlja posao u „skladu sa pravilima službi i u skladu sa potrebama stanovništva, ne mešajući se u politiku“. Činjenica je da su pripadnici Vojske Srbije u svim mirovnim misijama pokazali visok stepen obučenosti i pripremljenosti i da to svakako podiže ugled Srbije u svetu. Konačno, učešće Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama UN važan je element naše spoljne politike, jer jača diplomatski potencijal Srbije za ostvarivanje interesa naših građana i doprinosi da se Srbija tretira kao ravnopravni partner u odnosima sa drugim zemljama članicama UN i Partnerstva za mir. Srbija prednjači i u regionu po učešću u mirovnim operacijama, ispunjava sve očekivane standarde i doprinosi miru u sva tri kontinenta u kojima mi imamo naše učesnike. Mislim da je vrlo važno da danas pomenemo jednu činjenicu da Vojska Srbije ne učestvuje u misijama u kojima se na bilo koji način ostvaruju interesi velikih zemalja. Ne treba da idemo u bezbednosne integracije zato što se na taj način dokazujemo našim partnerima ili zato što na taj način ispunjavamo naše međunarodne obaveze. Mislim da je ova politika koju sada vodimo pravi put i da praktično samo tako treba da nastavimo. Ne mogu ovom prilikom a da ne pohvalim da me lično raduje što sve više žena oficira Vojske Srbije učestvuje u mirovnim misijama i, koliko je meni poznato, mislim da žene učestvuju u Libanu, Kipru i Kongu i da odlično rade svoj posao. Verujem da će ih u ovim novim misijama imati sve više. U svakom slučaju, poslanička grupa Nove Srbije podržava i Godišnji plan i učešće naših pripadnika u mirovnim misijama i u Danu za glasanje podržaćemo ovaj predlog.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine predsedavajući, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, evidentno je iz dosadašnjeg toka rasprave da će ovo danas biti, kako je i gospodin Šutanovac rekao, jedna rutinska stvar. Ali, s druge strane, tačno je i to da mi danas govorimo o dve odluke koje jesu od izuzetne važnosti i značaja za Srbiju. Važno je da oko ovog pitanja koje nije političko konačno postignemo jedan opšti konsenzus ovde, unutar republičkog parlamenta i poslanički klub SPS je uvek podržavao i podržaće i sada obe predložene odluke. Maločas je bilo reči o tome da je ove odluke trebalo usvojiti na početku godine. To je tačno, ali, ovo je godina u kojoj smo imali vanredne parlamentarne izbore, godina u kojoj smo imali konstituisanje republičkog parlamenta, formiranje Vlade Republike Srbije i postoje opravdani razlozi zašto to nije učinjeno blagovre-meno. Ubeđeni smo i verujemo da to neće biti praksa u narednom vremenskom periodu. Kao što sam rekao, poslanički klub SPS u Danu za glasanje podržaće obe predložene odluke, i Predlog odluke o učešću Vojske Republike Srbije u multinacionalnim operacijama, ali i Predlog odluke o Godišnjem planu angažovanja Vojske Republike Srbije i ostalih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama tokom 2014. godine. Tačno je, između ostalog, da učešće u multinacionalnim operacijama jeste obaveza koja proizilazi iz članstva Srbije u UN, članstva Srbije u drugim međunarodnim organizacijama, ali, kao što sam na početku rekao, ovo je stvar koja je od izuzetne važnosti, aktivnost koja je od izuzetne važnosti i značaja za spoljnu politiku Srbije. Kroz učešće u multinacionalnim operacijama Srbija zapravo jasno i odlučno pokazuje da može biti i ravnopravan i siguran partner u aktivnom rešavanju globalnih bezbednosnih i izazova i rizika i pretnji. Učešćem u multinacionalnim operacijama mi kao država pokazujemo i volju i spremnost da budemo deo onih koji jesu spremni da se bore za očuvanje mira u svetu i koji jesu spremni da se bore za poštovanje međunarodnog prava. Strateško opredeljenje Srbije jeste očuvanje mira i bezbednosti. Maločas je o tome bilo reči i ja ću se s tim složiti. Jedan od ključnih prioriteta, spoljnopolitički cilj Srbije jeste članstvo u EU. Učešće u multinacionalnim operacijama, slažem se u potpunosti, nije obaveza koja proizilazi iz evropskog puta, ali jeste aktivnost koja pre svega kroz međusobno poverenje, kroz međusobno uvažavanje, kroz međusobnu saradnju, može na neki način direktno doprineti u pozitivnom smislu realizaciji celog toka evropskih integracija. I to je, takođe, od izuzetne važnosti i izuzetnog značaja. Dakle, učešćem u multinacionalnim operacijama podiže se i jača ugled Srbije i međunarodni kredibilitet Srbije. Ono što je veoma važno, Srbija danas jeste država o kojoj se u međunarodnoj javnosti lepo i pozitivno govori. Srbija danas jeste država za koju u međunarodnoj javnosti postoji jasan stav da možemo biti partner. Mi kao poslanički klub jesmo ubeđeni da će Vlada Republike Srbije svojom politikom, kroz aktivnosti koje su usmerene pre svega i preko Ministarstva spoljnih poslova, ali i ovakvim vidom aktivnosti kroz Ministarstvo odbrane i Ministarstvo unutrašnjih poslova, nastaviti sa vođenjem jedne aktivne politike koja će voditi ka dodatnom jačanju ugleda Srbije i uvažavanja Srbije u svetu. Što se tiče samog učešća, maločas je bilo reči o nekim periodima kada Srbija nije učestvovala, mislim da učešće naše države, a ispravićete me ako grešim, na neki način u multinacionalnim operacijama datira od mnogo ranije. Mislim čak od perioda SFRJ, čija je i Srbija bila članica. Mislim da je vojska tadašnje države učestvovala u multinacionalnim operacijama, čini mi se, u periodu Hladnog rata. Dakle, ako govorimo konkretno o godišnjem planu i podacima koje možemo videti iz materijala ove dve odluke o kojima danas govorimo, vi ste, gospodine ministre, o tome govorili u uvodnom izlaganju, potpuno su jasni i precizni podaci, govorimo o multinacionalnim operacijama u kojima će učestvovati do 300 predstavnika Vojske Srbije i 18 predstavnika MUP-a. Ono u šta mi verujemo, jeste da su napravljeni i procenjeni realni kapaciteti kada je reč o, na jednoj strani, mogućnostima Vojske Srbije i MUP-a, a na drugoj strani da ovo jesu u ovom trenutku realne potrebe i UN. Međutim, svake godine kada unutar republičkoj parlamenta govorimo o ove dve izuzetno važne i značajne odluke koje se tiču učešća naših snaga odbrane, Vojske Srbije i MUP-a, u multinacionalnim operacijama, svake godine za one koji su do sada učestvovali, koji su predstavljali Srbiju, govorim o periodu iza nas, za one koji su učestvovali i predstavljali Srbiju u ovim izuzetno važnim aktivnostima, imamo jednu istu ocenu od strane UN - da su oni koji su učestvovali obavljali posao visoko profesionalno, sa najvišim mogućim ocenama. Dakle, najpozitivniju ocenu od strane UN. Ako imamo takvu konstataciju iz godine u godinu, i danas kada govorimo imamo potpuno identičnu konstataciju predsednika UN, onda sa sigurnošću danas možemo reći da predstavnici Vojske Srbije, predstavnici MUP, koji su učestvovali i koji će učestvovati u narednom vremenskom periodu, tačnije od 2014. godine, u multinacionalnim operacijama, jesu u ovom trenutku možda i naši najbolji ambasadori u svetu. Kroz učešće u multinacionalnim operacijama i o tome je već bilo reči, pored navedeno, važno je uspostavljanje vojnih veza, stiču se nova iskustva, upoznavanje sa svetskih standardima u vojnim operacijama, vojnoj opremi, operativnim procedurama, i to svakako na jedan način hoće doprineti implementaciji naših snaga u multinacionalne snage i uspostavljanje usaglašavanja, upodobljavanje sa nekim svetskim standardima. Kada govorimo o učešću naših snaga u multinacionalnim operacijama, treba imati i na umu našu vojnu industriju i ona na neki način može da bude podstaknuta, odnosno možemo da govorimo i o izvozu naše vojne opreme. Dakle, gospodine Gašiću, mi u danu za glasanje svakako hoćemo podržati oba predloga. Poslanički klub SPS je to radio i prethodnih godina. Ono što želim na samom kraju da kažem, o tome je već bilo reči, želim prosto to da kažem potpuno jasno i precizno u ime poslaničkog kluba SPS, želim pre svega da čestitam vama kao ministru odbrane, svim predstavnicima Vojske Srbije na zaista jednom adekvatnom brzom reagovanju i angažovanju tokom elementarne nepogode koja je zadesila Srbiju, koja je zadesila građane Srbije. Ono što je najvažnije u jednom veoma teškom periodu i vojska, ali i policija jesu bili uz svoj narod. Dakle, celokupna Vlada, Ministarstvo odbrane, MUP, predstavnici Ministarstva odbrane, MUP, imali su jedan krajnje odgovoran, krajnje ozbiljan pristup u jednoj teškoj situaciji, pre svega u interesu građana. Znate kako, znamo mi da je ekonomska kriza nešto što dotiče sve i da u periodu ekonomske krize mi moramo i treba da razmišljamo o uštedama, treba da razmišljamo o racionalizaciji i uštedama tamo gde ima, ne tamo gde nema. Dakle, mora da postoji, pre svega, kao prioritet ušteda na nivou države. Želim prosto da uputim jedan apel i vama i, to ću učiniti naravno i kada u republičkom parlamentu bude i ministar MUP. Prosto postoje stvari na kojima se ne može šteti. Ako konkretno govorim o Ministarstvu odbrane i MUP, dakle, jednostavno rečeno, vi možete da uštedite na platama onih koji vrlo odgovorno obavljaju svoj posao, ali onda se postavlja pitanje, a ko će da radi taj posao u ime Vojske Srbije, u ime MUP. Sa druge strane, možete da uštedite na opremi, a onda se postavlja pitanje, jedno realno i otvoreno pitanje, sa čime će ti ljudi da rade odgovorno svoj posao. Molim vas da ovo bude, prosto jedna sugestija i predlog o kojem treba razmišljati u narednom periodu. Još jednom zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Za reč se javo ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Vinston Čerčil je svojevremeno izjavio da u politici ne postoje stalni prijatelji niti stalni neprijatelji, postoje samo stalni interesi. Možda je to našem pravoslavnom, slovenskom duhu apsolutno nešto nepojmljivo, ali nažalost, u surovom političkom svetu to je tako. Mi se kao jedna mala država borimo zaista za neki naš interes pod kapom nebeskom pokušavamo da se pronađemo posle godina tranzicije gde smo potpuno uništeni, posle naravno bombardovanja, posle svega što smo preživeli. Stoji jedna notorna činjenica, teško da možete da imate jaku i stabilnu državu, čak i jaku i stabilnu privredu ako nemate jaku i stabilnu vojsku i neophodno je da naravno da ulažete što više u vojsku. Naravno, kada to kažem nisam pristalica onih socijalističkih shvatanja kao što smo imali u zemljama „Varšavskog pakta“ nekada, pa da ulažete sve u vojsku, a narod nema leba da jede, odnosno nema nikakvu privredu. Naprotiv, mi vidimo koliko, da kažemo, zemlje NATO pakta danas ulažu u vojsku, ogromna sredstva izdvajaju, ali se suštinski tu pored toga razvija i privreda, razvijaju se neki drugi kapaciteti. Mislim da na takav neki način bi i mi možda mogli da se opredelimo. Ali, između ostalog vaša jača vojska omogućava mi jaču diplomatiju. Dobro je što se juče dogodio ovaj sastanak u Berlinu i moram da priznam da je to bilo iz razloga velike političke angažovanosti i našeg tima, ali pre svega gospodina Vučića. Mi smo zaista tamo primljeni i videli smo juče svi, na krajnje ravnopravnim osnovama, Angela Merkel je kao kancelarka najjače države u Evropi i te kako uvažila našu delegaciju. Vidimo da se tu podstiče određena privredna saradnja, ali objektivni da budemo, da smo možda imali jaču vojsku, respektabilniju, imali bi možda i jaču diplomatiju. Možda ne bismo morali toliku političku angažovanost da uložimo u sve to da bismo na neki način došli i na taj način da razgovaramo. Ali, dobro je da je to tako. Nadam se da će iz toga proizađi i neka saradnja vojna sa Nemačkom, jer to bi bilo jako dobro. Što se tiče samih mirovnih misija, nisu one neki naš hir, niti neka naša želja da ide neko u mirovnu misiju UN, ali moram da pohvalim i gospodina Šutanovca, bez obzira što se u mnogo čemu ne slažemo, ali dobro je da je prepoznao 2011. godine kakvi su benefiti i koliko je dobro za jednu državu da učestvuje u mirovnim misijama EU. Zaista, nemam ništa protiv toga, mislim da je to dobro za ovu državu, ali same ove mirovne misije, malo pre smo čuli od kolege iz SPS, mi imamo tradiciju tih mirovnih misija. Podsetiću vas, a izvukao sam i podatke, a nešto sam malo o tome u životu i proučavao, mi smo imali čak trojicu komandanata mirovnih misija svojevremeno u nekoj našoj istoriji. Zašto da se ne podsetimo, pukovnika Lazara Mušickog, zatim pukovnika Slavka Jovića, pa Branka Pavlovića itd. To su sve pukovnici koji su bili komandati mirovnih misija tamo gde je naravno tadašnja vojska JNA bila. Moram da kažem da smo na Sinaju svojevremeno imali preko 14.000 vojnika, što je zaista nešto što je za neverovatno respekabilnost. Čak 21,5% svih oružanih snaga tada u tom sukobu na Sinaju, između ostalog je bilo od naše vojske. Zapravo 22 rotacije smo imali tamo. Prema tome učešće u mirovnim misijama je neka naša tradicija, a sve je to dobro za rada razvijanja diplomatskih nekih prijateljstava, saradnje, kako god to hoćete i naravno za usavršavanje naših vojnika. Taj naš vojnik koji ode, oficir, koji ode u mirovnu misiju ima priliku da nauči nešto što je zaista sasvim novo u svetu vojne tehnologije, da se upozna sa nekim novim naoružanjem, da se upozna sa nekim novim taktičkim dostignućima kako god to neko predstavi i samim tim da ta iskustva donese ovde u Srbiju i da pokaže našoj vojsci. Samim tim to je nešto što je veoma, veoma važno. Naravno, pročitao sam, mi ni izbliza nemamo te snage kao što smo imali nekada u JNA. Mi ćemo ove godine imati, koliko sam video, trista vojnika u mirovnim misijama. Vidim da smo što se tiče sanitetskog osoblja najbolji i drago mi je da se tu zaista razvija, čini mi se, što se tiče ovih poljskih bolnica, da smo pokazali veoma, veoma dobre rezultate, ali iskren da budem, voleo bih da naša vojska i te kako ima neka nova dostignuća po pitanju razvoja našeg, na primer, vojno tehničkog instituta, da možda nekada i neko vozilo proizvedemo, pešadijsko. Ili recimo, poznati smo u proizvodnji veoma dobrog pešadijskog naoružanja. Zašto da ne, da se i tako nešto nađe u svim tim misijama i da se tu na neki način pokažemo. Kada govorimo o samim misijama, prosto, bih postavio jedno pitanje, razumem kada imamo misiju ovu u Somaliji, pa recimo, imamo jednog mornara na brodu, to je sasvim logično, ali ovde vidim da imamo njih više. Međutim, misija na bliskom istoku, imamo samo jednog posmatrača. Voleo bih da mi odgovorite zbog čega samo jedan posmatrač, a nije više. Mislim da bismo tu zaista mogli više da se angažujemo i da doprinesemo toj mirovnoj misiji mnogo više. Takođe, moram vas da pitam gospodine ministre, taman kad ste ovde da to iskoristim, koliko je interesovanje žena za učešće u samim mirovnim misijama i koliko mi poštujemo ovu rezoluciju Saveta bezbednosti koju su dali, 1325 vezano za ovu rodnu ravnopravnost. Mislim da i tu možemo takođe da damo svoj doprinos u mnogo čemu. Imamo ogroman broj devojaka, bio sam zaista fasciniran, koje žele da sada učestvuju i upisuju Vojnu akademiju i koje su završile Vojnu akademiju i koje žele dalje da napreduju u vojničkoj karijeri. To je zaista za svako moguće poštovanje. Malo pre smo čuli, mislim da je i gospodin Šutanovac, postavi to pitanje, a i ja ću iskoristiti, zbog čega tek sada usvajamo godišnji plan za mirovne operacije? Voleo bih da nam to prosto obrazložite. U svakom slučaju, ovo naravno, valja podržati. Ovo je nešto dobro za državu. Ovo je nešto što doprinosi razvoju naše diplomatije, razvoju naše vojske i voleo bih zaista, ubuduće, bez obzira što ovo jeste trošak, ali to je što se kaže ono ulaganje u budućnost. Voleo bih da i ubuduće, pre svega, bude manje konflikata u svetu, ali gde nam se ukaže prilika po pitanju Misija ujedinjenih nacija, eksplicitno govorim, da se naša vojska što više angažuje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama u zajedničkom jedinstvenom pretresu. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Gospodine ministre, gospodo pukovnici, poštovane kolege, naravno da je ovo predlog odluke koji će Narodna skupština, nadam se, da usvoji jednoglasno, jer ovo jeste potez, odnosno deo politike koji je dobar za našu državu, za našu budućnost, za ono što je naš današnji položaj i za jačanje tog položaja. Mislim da tu nema nikakve dileme u ovoj sali i da ćemo, ponavljam još jednom, biti svedoci jedne jednoglasne odluke što je naravno dobro. Meni je jako drago što je došlo do promene stava kod većine ljudi koji danas sede u vladajućoj većini u Srbiji u odnosu na ovu temu. Naime, 2003. godine kada su prvi put posle nesretnih 90-ih počeli razgovori o angažovanju naše vojske i policije u mirovnim operacijama pod zastavom UN, tada sam u Njujorku razgovarao sa Kofi Ananom koji je bio tada generalni sekretar UN o toj temi. Tada su bili i konkretni razgovori Žak Vajnom oko misije u Haitiju, ako se dobro sećam. Tada je cela srpska politička javnost, pa čak i delovi onog dela srpske političke javnosti koji su navodno bili u koaliciji, koja je podržavala Vladu, koju sam vodio, bila protiv toga. Čuli smo razne, da citiram jednog savremenika „puno glupih objašnjenja“ zašto ne treba da učestvujemo u tim mirovnim misijama. Meni je drago što je taj proces opamećivanja od političkog došlo do tog nivoa da oko toga nema više nikakvih dilema. Nadam se da se nikada nećemo vratiti u vreme kada smo imali dileme oko ove teme. Naravno da je naš interes da učestvujemo u međunarodnim mirovnim operacijama, da time jačamo spoljnopolitičku poziciju svoje zemlje, da našim oficirima i vojnicima pružamo uslove da steknu neka nova iskustva, da vide nešto što do tada nisu videli, da ono za šta se spremaju, primene u nečemu što je između vežbe i realne situacije i da to ne rade više na teritoriji naše države, nego da se to radi negde daleko. Mislim da je to jako dobre. Gledao sam pažljivo ovaj troškovni deo tih operacija, tu bih voleo da dobijem neke odgovore. Postavio bih vrlo dobronamerno, otprilike 20% para koje se koriste za operacije, dolaze kao kontribucija UN. To govorim zato što te 2003. godine, kada smo razgovarali načelno o svemu tome, taj nivo kontribucije UN je bio mnogo veći, praktično, 80% troškova je trebalo da snose UN, a 20% naša vojska. Razumem da je kriza, da se stvari menjaju za 10 godina od tog vremena do danas, ali bih voleo da dobijem odgovor na to da li je postojala mogućnost da u tom troškovnom delu veća kontribucija bude sa strane onih koji su glavni organizatori tih operacija. Konačno par pitanja, koja nemaju mnogo veze sa ovim, ali imaju veze sa vojskom i ja ih postavljam dobronamerno, a tiče se učešća vojske u saniranju posledica poplava i moja zahvalnost svim profesionalcima, pa i pripadnicima Vojske Srbije u tom procesu, ali tu su ostale neke stvari koje nisu objašnjene dovoljno. Bilo je jedno pitanje vezano za amfibije. Zašto Vojska Srbije nije koristila amfibijska vozila, više nego što je to bilo prisutno u javnosti. Bila su dva ili tri iz mojih nekih podataka, a iz nekih davnih podataka pre 10 godina, tih vozila je bilo skoro 100, a sada smo dobili informaciju da ih nema uopšte i moje pitanje je šta se desilo sa njima. Postoji priča o nekom političkom uništavanju vojne tehnike Vojske Srbije po nalogu spolja u Smederevu, u „Železari“ i ja bih voleo da ne ostane samo na toj priči, nego da dobijemo jasne i precizne odgovore na ta pitanja. Konačno, imamo veliki problem u snabdevanju građana Obrenovca koji su se vratili u svoje kuće. Ono što vidim na televiziji to je da čekaju po par sati da bi dobili parče hleba i jednu konzervu dnevno. Moje pitanje je, šta je sa vojnim kazanima, da li postoji način da se za te ljude organizuje ishrana na koji je normalan. Naravno, to ne prebacujem Vojsci Srbije, nego onima koji su zaduženi za celu tu oblast, generalno, taj nedostatak civilne zaštite u Srbiji je doveo do toga da vojska mora da se bavi stvarima koje nisu direktno njen posao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine ministre, gospodine predsedavajući, ovo je jedna od onih tema u kojoj se poslanici Narodne skupštine mahom slažu. Dobro je da ćemo ovde imati zaista visok stepen jedinstva u podršci angažovanja pripadnika Vojske Srbije u mirovnim misijama. Žao mi je što i ranije nismo imali ovakvo jedinstvo u Narodnoj skupštini, ali bolje ikad, nego nikad. Ja isto smatram da naša vojska učešćem u mirovnim operacijama ne radi samo to zbog sebe, već i zbog uticaja i zbog ugleda i diplomatije Srbije i zbog njene spoljne politike i smatram da i vaš plan koji je u skladu sa našim materijalnim mogućnostima, u proširenju učešća u mirovnim misijama je prilično realističan. Naravno, tu nije stvar samo u benefitu za pripadnike vojske i za Ministarstvo odbrane, za državu Srbiju, već u nekim od tih misija postoji određeni rizik i voleo bih i o tome da se kaže nešto, zato što nije svaka od tih destinacija potpuno bez rizika za pripadnike oružanih snaga. Mislim da biste kao ministar i to trebalo da i nama poslanicima, i građanima Srbije objasnite gde od tih konkretnih misija postoji rizik za naše pripadnike odakle taj rizik dolazi i koliko je realan, koliko je procentualno izražen? Smatram da, a i DS je uvek bila pobornik angažovanja Vojske Srbije u mirovnim misijama. Mislim da smo u tome dali značajan doprinos. Drago nam je da to više nije tačka razilaženja između nas i vlasti u Srbiji. Isto tako, smatram da povećanje broja pripadnika angažovanih u mirovnim misijama, svakako je dobro za vojsku, za njenu operativnost, za sticanje znanja i iskustva. Moje pitanje se odnosi na to kako se kasnije pripadnici mirovnih misija koriste u sastavu redovnih jedinica, kako se njihovo znanje iskorišćava, eto to da nam kažete preciznije. Inače, smatram da naša vojska nije u sjajnoj situaciji, trenutno, da su budžetska sredstva nedovoljna, da nema nove opreme i to ste i sami govorili, da imamo problem od akumulatora do kerozina, da imamo problem ratnog vazduhoplovstva Srbije i sve su to stvari koje su dostigle svoju kulminaciju. Vi znate da je vaš prethodnik, ministar Vučić najavljivao kupovinu određenih letelica u Ruskoj Federaciji, helikoptera. Dokle se otišlo sa tim, šta će biti sa tim planom koji je dosta na atraktivan način predstavljen u sredstvima javnog informisanja. Mi sada imamo jednu tužnu situaciju da nam je broj pripadnika Vojske Srbije, a ako grešim ispravite me, oko 28.000, mislim na uniformisani deo. Od tog broja, tokom poplava je angažovano nešto preko 1.000 pripadnika ili možda grešim, ali složićete se, jedan manji procenat. Znam da vojska mora da štiti državu Srbiju i znam da ne morate da dignete svu vojsku kada su poplave, ali moje pitanje je zašto nije angažovan veći broj pripadnika Vojske Srbije i više materijalnih sredstava tokom katastrofalnih poplava u Srbiji? Inače, ovo za te poljske kuhinje, moram da kažem da mi je draga da, ako sam ja dobro informisan, vi ste ipak to uradili u Obrenovcu i tamo jesu postavljene. Vojska je angažovana ne samo na čišćenju, već i na pripremanju toplih obroka za stanovništvo Obrenovca. Meni je jedino žao što nije odmah urađeno, tako bi se izbegli mnogi problemi koji su kasnije nastali. Ovo je samo digresija, jer znam da se o tome govorilo tokom današnje rasprave. Kada imamo raspravu o izveštaju o upotrebi naše Vojske u mirovnim misijama, gde manje-više ili u potpunosti svi poslanici Narodne skupštine, sve stranke u Narodnoj skupštini podržavaju tu aktivnost, ima samo par pitanja na koja treba odgovoriti. Mislim da narodni poslanici nekada koriste svoje vreme da objašnjavaju i definišu stvari koje su poznate. Čak smo čuli da su neki poslanici čitali iste podatke kao vi, dakle, statističke podatke - koliko imamo misija, koliko vojnika. Nije to suštinsko pitanje. Glavno pitanje je - koliko je to realistično u uslovima suženog budžeta za odbranu, kakva je vaša projekcija za budućnost, da li će naš budžet, s obzirom da ćemo imati rebalans budžeta, moći da istrpi dalje angažovanje, koliko je to procentualno, koliko možemo da uštedimo, koliko možemo dobiti od UN? Meni lično nije to baš najjasnije. Dakle, to bi mogli malo više da preciznije objasnite da li ćemo moći u ovom obimu, kako ste projektovali, da nastavimo angažovanje naših pripadnika u mirovnim misijama i da nam odgovorite oko faktora rizika, pošto to interesuje naše sugrađane? Treća stvar, da li se u mirovne misije šalju pripadnici Vojske Srbije na osnovu jasno predviđenih kriterijuma, testova i provera ili postoji tu možda i neko zaobilaženje i favorizovanje određenih pripadnika, nedaj Bože, pa onda neki idu a neki ne idu, iako ispunjavaju uslove? Vi znate da se o tome u Vojsci priča. Voleo bih da to nije tačno i da ipak postoje jasni kriterijumi na osnovu kojih se ljudi angažuju. Ono što je takođe dobra stvar to je da imamo neke misije gde imamo veći broj pripadnika, a negde je naše prisustvo simbolično. Isto tako, postavlja se pitanje da li će Vojska Srbije biti angažovana i pitana naša država da se angažuje u delovima svetu gde tu nosi i određeni politički rizik stavljanja na određenu stranu u okviru političkog sukoba velikih sila koji postoji? Kakvo je vaše mišljenje o mogućnosti takvih događaja u budućnosti? Naravno, ono što mislim da najviše interesuje građane Srbije i da ponovim još jednom, kažite nam, ministre, u kojoj meri ćete moći da nabavite novu opremu, u kojoj meri ćete moći da ojačate borbenu gotovost srpske vojske, u kojoj meri ćete moći da obnovite bar donekle ratno vazduhoplovstvo i protivvazdušnu Dakle,pokušajte to da nam kažete, znajući koliki je budžet opredeljen za Ministarstvo odbrane i Vojsku Srbije, koji, slažemo se i vi i ja, apsolutno nije dovoljan i nije dovoljan i zašto nije dovoljan i da li to podrazumeva smanjivanje administracije, smanjivanje plata u Vojsci Srbije i da li je to nešto što, nažalost, možda pripadnici Vojske mogu da očekuju? Mislim da je ovo dobra prilika da to kažete ne samo poslanicima, već i javnosti. Dakle, moje glavno pitanje je šta mi kao građani da očekujemo u smislu opremljenosti, organizovanosti i obnavljanja resursa Vojske Srbije i ono pitanje oko misija konkretno što sam postavio? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Reč ima ministar odbrane Bratislav Gašić. Izvolite.
Zahvaljujem se na jednoj konstruktivnoj diskusiji svih govornika. Iako moje kolege, to jest saradnici kažu da možda nije potrebno, ali prosto želim da upoznam građane Srbije, a i vas, narodne poslanike, sa time kako otprilike ide rast broja učesnika i pripadnika Vojske Srbije u mirovnim misijama od 2000. do 2013. godine. Mi smo 2002. godine imali jednu misiju sa tri pripadnika Vojske Srbije, Timor; 2003. godine - tri misije, 16 pripadnika Vojske Srbije; 2004. godine - četiri misije, 23 pripadnika Vojske Srbije; 2005. godine - četiri misije, 20 pripadnika Vojske Srbije; 2006. godine - tri misije, 21 pripadnik Vojske Srbije; 2007. godine - tri misije, 21 pripadnik Vojske Srbije; 2008. godine - tri misije,15 pripadnika Vojske Srbije; 2009. godine - četiri misije, 46 pripadnika Vojske Srbije; 2010. godine - šest misija, 47 pripadnika Vojske Srbije; 2011. godine - pet misija, 82 pripadnika Vojske Srbije; 2012. godine - osam misija, 168 pripadnika Vojske Srbije; 2013. godine - osam misija, 327 pripadnika Vojske Srbije. Ove godine očekujemo oko 420 pripadnika Vojske Srbije angažovano u svim misijama koje su planirane u svim rotacijama. Naravno, zavisno od broja rotacija koje budemo imali. Što se tiče rizika koje ste spomenuli i vi i gospodin Živković, vi u vašem materijalu, u odluci koju ste dobili, koju treba da usvojite, imate i procenu bezbednosnih rizika. Nabrojane su sve misije. O svakoj misiji je urađena i bezbednosna procena od strane naših agencija i naravno UN sa trenutnim stanjem tamo. Naš vojni predstavnik u misiji UN u Njujorku informiše i sa terena dobijamo redovne informacije oko bezbednosnih rizika. Tu je situacija apsolutno kontrolisana. Naravno, najveći bezbednosni rizik jeste Somalija, Liban, ali su i visoke mere bezbednosti preduzete i preduslov za učešće u ovim misijama i želimo da smanjimo na minimalni, minimalni nivo stepen ugroženosti naših pripadnika u bilo kojoj od ovih misija. Pitali ste za selekciju pripadnika Vojske Srbije koji odlaze i upućuju se na misije. Znači, selekcija je višestruka i nemoguće je, prosto, da dođe do bilo kakve zloupotrebe i odlaska nekoga ko nije prošao kroz sve bezbednosne i ostale selektivne metode, koji jesu već donete u ranijem periodu. To je jezik, lekarski pregled, psihološki pregled, bezbednosni pregled, fizička provera. Naravno, za to postoji komisija. Ono što moram da napomenem, a stalno ističem u proteklih mesec i po dana, Vojska Srbije je jedan od najuređenijih sistema naše zemlje i tu prosto nema igre kada su pogotovo odlasci u ovakvim misijama. Gospodin Živković je postavio pitanje kontribucije. Mi dobijamo nagradu ili naknadu za sve ono što je tamo angažovano. Naravno, ovo što smo predstavili u finansijskom planu je novac koji se dobija za broj ljudi koji su angažovani tamo. Naravno, mnogo veća kontribucija jeste da su angažovna naša sredstva, motorna vozila. Mogu da vam pročitam šta je u ovom trenutku angažovano. Recimo, u Libanu 13 transportera, 14 terenskih vozila, tri prikolice i pet kamiona. Da su naša materijalna sredstva Vojske Srbije u većem broju angažovana sigurno da bi nadoknada bila mnogo veća i mogli bi da pokrijem taj trošak sa mnogo više novca. Naravno, kako se povećava broj ljudi tamo, tako dobijamo i povratno od UN i veća novčana sredstva. Pitali ste, gospodine Živkoviću, a to mogu da odgovorim u kompletu na celu situaciju oko vanrednih nepogoda i angažovanje Vojske Srbije. Pitali ste za broj amfibija. Nemojte da očekujete od mene da vam danas iznesem tačan broj ovde, ali Vojska Srbija ima daleko veći broj amfibijskih vozila u svom sastavu. Naravno, on je mnogo manji nego što smo ga imali u periodu od pre 2000. godine do 2012. godine, kada je veliki deo materijalnih sredstava Vojske Srbije kao robni višak stavljen na raspolaganje i prodat. To je činjenica. Tu se ne radi ni o politici, radi se o brojkama i tačno se vidi koliko i kada su prodata ta materijalna sredstva Vojske Srbije. Zašto su bila angažovana tri amfibijska vozila? Prosto, u ulicama Obrenovca, procena je kriznog štaba, koji je vodio general Živković, komandant kopnene Vojske Srbije, nije bilo moguće ući sa tako velikim vozilima u te ulice i imati mogućnost, a vi znate i gledali ste na našim televizijskim kanalima koliko je to vozila ostalo ispod vode, koja se nisu videla, koja su na sredini ulice. Narod kako je bežao od tog poplavnog talasa, ostala su dole. Procena generala Živkovića je bila da nemamo razloga, jer ne bi mogli da stignemo da pomognemo, bez obzira i da smo sva amfibijska vozila doneli u Obrenovac. Tu je, pored toga, i komunikacija motornih čamaca naših koja je bila. Znate, vi ne možete amfibijom da idete od kuće do kuće. Morate da uđete u velike stambene blokove na jednom mestu, da bi mogli da okrenemo, da bi mogli da se vratimo, da manevrišete sa tim. Sigurno imamo veći broj sredstava, ali je procena generala Živkovića u tom trenutku i pukovnika Božovića bila da je ovo dovoljan broj amfibija koje su tamo bile angažovane. Takođe je bilo pitanje za ishranu. Znate, i u vanrednim situacijama to je nadležnost Crvenog krsta. Moramo da vodimo računa o jednoj stvari o kojoj kada pričamo i kada žurimo da našim sugrađanima pomognemo da što pre dobiju to svoje sledovanje, prvo da smo u redovima u Obrenovcu zaticali ljude i pored otvorenih prodavnica, koji primaju preko 100.000 dinara platu, koji su sedeli po šest sati da prime to sledovanje Crvenog krsta. Tamo se jasno vodila evidencija od strane Crvenog krsta ko je sve tog dana i ovih dana dobijao sledovanje. Nije nas iznenadilo, na neki način, da su se tamo pojavili ljudi koji su na visokim i političkim položajima, a koji su čekali svoje sledovanje. Mi smo pomogli da naše sledovanje, koje je Vojska Srbije imala tamo, a imamo preko 1.500 pripadnika danas u Obrenovcu, podelimo i sa građanima, ali zbog bezbednosti hrane, zbog načina deobe, mnogo je bolje bilo da u ovom periodu bude podeljen samo SDO, kako mi to kažemo iz nekog ranijeg perioda, znači suvi obrok, da izbegnemo da se desi bilo kakvo trovanje hranom, jer na tom terenu je bilo nemoguće izbaciti. Mi smo u kasarne, gde nam je smešteno oko 400 raseljenih ljudi, omogućili našoj kuhinji koja je takođe godinama bila ugašena, uredili smo i električnu instalaciju i vodovodnu instalaciju i stavili smo pokretne kuhinje da možemo za makar tu decu koja su tamo i roditelje njihove da kuvamo taj obrok. Napominjem, sa aspekta bezbednosti hrane, to nije dobro u ovakvim situacijama da se kuvani obrok deli, jer možemo da dođemo do problema, ali ćemo sigurno da ostanemo koliko god je potrebno u Obrenovcu da pomognemo tim ljudima. Kad kažete, gospodine Stefanoviću, malo je vojnika angažovano. Ovde vam je izveštaj i prezentacija koju smo mi predali i Vladi Republike Srbije i prezentovali je na Odboru za bezbednost, ovde u Narodnoj skupštini. U ovoj situaciji je bilo angažovano ukupno 15.133 vojnika. Kao što sam vam pričao o amfibijama, tako ću da vam pričam i o brojnom angažovanju pripadnika Vojske Srbije, ali da li su istog dana svih 15.000 bili na ulicama Obrenovca, Šapca, Sremske Mitrovice, Smederevske Palanke, Paraćina, Jagodine, širom Srbije, Valjeva, Uba, Ljiga? Nisu, ali 10.949 pripadnika Vojske Srbije i tačno imamo po rodovima vojske ko je, gde i kada bio angažovan, plus onih dodatnih koji su radili na obezbeđenju utovara helikopterskih jedinica, utovara hrane, remonta helikopterskih jedinica, jer je normalno u takvoj situaciji, kada helikopteri budu 20 sati u letu, u vazduhu, da dolazi do kvara, svih onih koji su bili angažovani na popravci svih materijalnih sredstava koje smo i gubili u tim trenucima, jer to nam je bilo manje važno nego ljudski životi. Tako da, ovo je tačan broj pripadnika Vojske Srbije koji su u ovih mesec i po dana angažovani, do momenta 5. juna, jer ovaj deo angažovanih oko Obrenovca, Krupnja, pre svega inžinjerijske jedinice, nismo računali u ovom izveštaju koji smo dali Vladi. Takođe, bilo je puno polemika oko toga koliko je to sredstava Vojske Srbije bilo angažovano. Deset helikoptera Vojske Srbije su non-stop bili u vazduhu. Tačno je, mnogi naši piloti su ostajali i prekovremeno, a koje im je dozvoljeno za letenje na lični zahtev da bi pomogli građanima Srbije i neizmerna zahvalnost tim ljudima na takvom trudu i na takvom angažovanju. Inžinjerijskih mašina u tom trenutku je bilo devet, jer u vodi ništa niste mogli da radite sem da radite zaprečavanje određenih vodnih puteva, da voda ne dolazi da plavi neka nova područja, 123 motorna vozila, cisterni za vodu 33 širom Srbije, danas je taj broj mnogo veći, čamaca aluminijumskih 25, gumenih čamaca 28, amfibije tri. Tačno imamo izvedeno koliko je sa ugroženog područja Vojska Srbije evakuisala ljudi. Od toga je, recimo, vazduhoplovstvo i protivvazdušna odbrana 3.301 građanina Srbije evakuisala, pripadnici kopnene vojske 6.857 itd. Naravno, i ovaj izveštaj biće pred Narodnom skupštinom onog trenutka kada Vlada sublimira to i preda na razmatranje. Imamo sam pitanje od gospodina Đukanovića o broju žena. Ministarstvo odbrane aktivno učestvuje u sprovođenju Rezolucije Saveta bezbednosti 1325 – „Žene, mir i bezbednost“ i našeg nacionalnog Akcionog plana za primenu Rezolucije 1325. Žene su u Ministarstvu odbrane zastupljene od oko 47%, u Vojsci Srbije oko 8,5%. Od 789 pripadnika Vojske Srbije koji su bili angažovani u mirovnim operacijama u periodu od 2000. do 2013. godine, 69 su bile žene. To čini otprilike oko 8,7% ukupnog broja. Bile su angažovane u okviru medicinskih timova za evakuaciju vazdušnim putem u Kongu, medicinski tim u Republici Čad, pešadijski vod u mirovnoj operaciji na Kipru, kao i pešadijski vod u mirovnoj operaciji u Libanu, 15 žena smo tamo imali. U 2013. godini angažovano je 23 pripadnice Vojske Srbije. Trenutno je u mirovnoj operaciji UN na Kipru, Kongu i Libanu angažovano devet pripadnica Vojske Srbije. Gospodine Šutanovac, vi ste postavili pitanje – zašto se sad donosi ovaj plan, a nije na početku godine? Ministarstvo odbrane je izradilo Godišnji plan upotrebe za 2014. godinu, pokrenulo ga krajem juna 2013. godine. Interno usaglašavanje nacrta teksta Godišnjeg plana upotrebe za 2014. godinu završeno je 28. decembra 2013. godine. Procedura interresornog usaglašavanja sprovedena je u januaru 2014. godine i kada je na predlog Vlade, predsednik Republike Srbije 29. januara 2014. godine raspustio Narodnu skupštinu i raspisao izbore, čime je Narodnoj skupštini i Vladi prestao mandat, predmetni materijal je vraćen i prosleđen Vladi Republike Srbije na usvajanje. Zato to ide sada. Nadam se da ćemo ove godine i taj deo mnogo brže da rešimo. Gospodin Milićević, nažalost, nije tu, ali je malopre primetio i izrekao da je tačno, Vojska Srbije je jedina od svih bivših republika stare Jugoslavije naslednik ovih aktivnosti koje je tadašnja Jugoslavija imala od 1956. do 1967. godine na Sinaju. Tačno je gospodin Đukanović rekao, 22 rotacije, preko 15.000 vojnika u to vreme je angažovano i onda imamo presek od devedesetih godina do 2002. godine. Naravno, kao što je gospodin Milićević primetio, prošle nedelje nas je posetio gospodin Edmon Mulet, zamenik pomoćnika generalnog sekretara UN i ocenio nas najvećom mogućom ocenom profesionalnosti i disciplinovanosti naših vojnika u UN u mirovnim operacijama širom sveta, tako da je to još jedna potvrda da je Vojska Srbije visoko kotirana u međunarodnim okvirima. Mislim da je gospodin Čotrić malopre pitao – šta je to baza „Jug“? Imamo Centar za mirovne operacije u Beogradu, gde se rade individualna obuka i kursevi, a u bazi „Jug“ obuka jedinica za pripremno angažovanje u mirovnim operacijama. Takođe, postojalo je pitanje kako se koriste iskustva? Naravno, po principu naučenih lekcija. O svakoj misiji se vode elaborati, sva iskustva se ugrađuju u obuku narednih kontigenata, tako da i ta iskustva nam jako puno znače. Naravno, ono što je najbitnije i meni kao aktuelnom ministru, tačno je, Vojska Srbije, nažalost, ne može da se pohvali socijalnim statusom svojih pripadnika. Na nama je da u narednom periodu izradimo jasne planove i da procese koji su započeti u drugoj polovini 2012. godine, pre svega modernizacija vazduhoplovstva… Takođe, nije tačno da Vojska Srbije nema čime da odgovori u ovom trenutku. Akumulatori nisu sredstva koja mogu da se skinu sa nekog motornog vozila, pa ćemo mi da upalimo migove 29, ali prosto naše nebo nije nebranjeno i naravno razumete da danas javno o tome ne želim da govorim. Zarad javnosti i građana Srbije, to ste imali prilike juče da vidite na „Plavom odgovoru 2014. godine“, avijacija sadejstvuje zajedno sa rečnom flotilom i svima ostalima. Bio bih jako zadovoljan da za vreme koje provedem na mestu ministra odbrane, Vojska Srbije dobije to što je tada razgovarano i počeće proces za modernizaciju, pre svega vazduhoplova, helikoptera. Razgovaramo u ovom trenutku sa „Airbus“ da se u našim pogonima radi i nastavi rad „Gazela“ oko naših velikih helikoptera. Radimo na tome, ali mislim da ćemo uspeti da u ovoj godini i veliki broj stanova pripadnicima Vojske Srbije podelimo, jer je to nešto što postoji unazad šest i više godina. Nadam se iskreno da sam odgovorio na veći broj pitanja u ovom prvom delu diskusije. Hvala vam puno.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Gospodine ministre, hvala na odgovoru. Mogu da kažem da ste u većem delu odgovorili na moja pitanja, samo ima par stvari koje ipak bih ponovio. Dakle, vi ste lično izjavili da je bilo angažovano 1.200 pripadnika Vojske. Sada nam kažete da je bilo 15.000 pripadnika angažovano, pri čemu to vešto prikazujete kao angažovanje pripadnika Vojske Srbije na raznim poslovima, kojima se oni inače bave. U okviru odbrane od poplava i katastrofalnih posledica, vi ste rekli da je bilo 1.200 pripadnika Vojske. Samo u Smederevsku Palanku je došao jedan kamion sa šest pripadnika Vojske i jednim pukovnikom unutra.
Molim vas da govorite o temi.
Odgovaram na ono što je ministar rekao. Dakle, to mi nije jasno. Da li ste vi u pravu od dve nedelje ili ste vi u pravu od danas. Ono što mi je drago što ste potvrdili da postoji normalna selekcija, ali primećujem kada pričate o amfibijama, da su neke prodate do 2012. godine, a posle ništa nije prodato, nego je sve bilo idealno. To je moj neki laički zaključak. Zašto su prodate?
Gospodine Stefanoviću, zamolio bih da se vratite na dnevni red.)
Hoćete da mi dozvolite da odgovorim ministru na ono što mi je rekao. Nemojte kršiti Poslovnik. Dakle, možda je amfibijama istekao rok trajanja, možda su bile zrele za staro gvožđe, to treba da nam precizirate, ili su bile idealne, nove i operativne, pa ih je neko kao takve prodao. Što jeste po meni prekršaj, ali to treba precizirati, slažete se sigurno sa mnom. Mislim da Vojska Srbije ima jedan veliki problem kojeg ste se vi delimično dotakli u vašem odgovoru, a to je budžetski problem. Vaš odgovor, po meni, nije dovoljan kada kažete – imali smo vežbu, koja je sama po sebi dokaz da je vojska u redu. Vi znate da imamo mi i „Orao“… (Predsedavajući: Vreme, gospodine Stefanoviću.) … imamo mi i G-4 avion, ali imamo mi i MiG-29 i MiG-21 koji su već u vrlo lošem stanju i teško funkcionišu i ne mogu da polete. Moje pitanje – kada ćete ispuniti obećanje koje je dao tada ministar Vučić, sada premijer, oko remonta ili kupovine novih sredstava. To vi nama recite. Da li ovaj budžet ili novi rebalans, koji planirate, omogućava tako nešto.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Reč ima ministar Bratislav Gašić.
Gospodine Stefanoviću, morate da razgraničite šta je dnevno angažovanje u momentu kada sam dao tu izjavu, a verujem da jesam, i šta je angažovanje Vojske Srbije u određenim trenucima shodno situaciji. Da li je to angažovanje tada samo u Obrenovcu tolikog broja pripadnika ili u tom trenutku na većoj teritoriji Srbije koja je bila ugrožena? Morate da znate da ne možete da date da vam izađe Vojska koja nije stručna u spašavanju i samo da bude na ulici, nego tada izlaze specijalne jedinice, specijalna brigada, kobre i ostali koji jesu kvalifikovani, ronioci koji jesu kvalifikovani da spasu narod iz bujične vode koja je u tom trenutku bila u Obrenovcu. Takođe, u Obrenovcu nisu danas iste snage angažovane kao tada. Morali smo da zamenimo, jer smo 24 sata bili na terenu i da odmorimo pojedince. Pričam vam o ukupnom angažovanju svih jedinica Vojske Srbije u tim trenucima. Žao mi je što gospodin Šutanovac nije unutra da vam potvrdi, kao bivši ministar, dnevno imate izveštaj, on kao ministar, danas ja, svi prethodnici, šta je dnevno angažovanje i motornih vozila, a i ljudstva na pojedinim mestima. Voleo bih da se vratimo na temu, da ne otvaramo ovu temu. Apsolutno imamo za svaku godinu od 2000. do 2012. godine koliko je prodato, kada i na koji način materijalnih sredstava Vojske Srbije. To ne znači da smo ostali u ovoj teškoj situaciji i da ne možemo da pomognemo građanima. Naprotiv, čak smo pojedinim jedinicama Ministarstva unutrašnjih poslova morali da pozajmljujemo određeni deo opreme, kao što su i oni nama pozajmljivali određeni deo opreme. Mi smo davali naše aluminijumske čamce, koji su pokazali da u Obrenovcu mogu bolje da funkcionišu, jer niste videli ograde, i ogroman broj gumenih čamaca je presečen, a tako se stavljaju u opasnost i spasioci i ljudi koji se evakuišu. Oni su imali vanbrodske motore koji su daleko jači i spremniji od nekih drugih, pa su vršene zamene, ali to je samo jedno saglasje, jedna subordinacija Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva Vojske koja se pokazala kao jako dobra. Ovo su podaci koje je Vlada Republike Srbije dobila, a koje ćete i vi da dobijete, a koji su izneti na Odboru za bezbednost ovde u Narodnoj skupštini. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, u svoje ime, ali i u ime svoje poslaničke grupe SPS, afirmativno govoriti o ovim tačkama dnevnog reda, zapravo o ovim odlukama. Imamo Odluku o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini i drugu odluku koja proizilazi iz prve i koja ne može da se izvede bez prethodno donetog plana i usvojenog plana, a to je Odluka o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini. Sve činjenice idu u prilog tome da one odluke treba podržati. Retko smo u situaciji da imamo takvo zadovoljstvo da sve poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije podržavaju ovo što je na dnevnom redu, i to je zaista lepo, ali je reč o tome da smo došli do jednog stupnja i svesti o značaju određenih pitanja koje su univerzalno važne za Republiku Srbiju. Obe odluke su zasnovane na Ustavu Republike Srbije i na Zakonu o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Ono što je elementarno i svako zna, ali zarad građana koji prate ovaj prenos ili će gledati neki izveštaj ili prilog, a građani nisu u prilici kada slušaju to da čitaju Ustav Republike Srbije, reći ću da član 140. Ustava Republike Srbije dozvoljava da se Vojska Srbije može upotrebiti van granica, ali samo po odluci Narodne skupštine. Znači, upotreba Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama nije stvar trenutno nepolitičke volje aktuelne vlasti, već je to sistemski uređena aktivnost, ali i obaveza Republike Srbije. Zašto je obaveza? Učešćem u multinacionalnim operacijama ispunjavaju se međunarodno prihvaćene obaveze koje proizilaze iz članstva Republike Srbije u UN i u drugim međunarodnim organizacijama. Uostalom, da je sve sistemski rešeno i postavljeno onako kako treba, govori i činjenica da su ove mirovne operacije uspostavljene pojedinačnim rezolucijama Saveta bezbednosti UN, i time one su na taj način stekle puno-pravno formalni legitimitet, i naravno da onda ne postoji ni jedna sporna činjenica koja bi išla protiv onoga što bi trebalo da bude učešće Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u takvim operacijama. Danas u svetu kao i mnogo godina unazad, a sigurno i u buduće, postoje mnoga krizna žarišta, te su učešća u multinacionalnim operacijama, u rešavanju ovih problema nužnost i to u službi mira i bezbednosti u svetu, u sprečavanju i obnavljanju sukoba na tim područjima i konačno u službi poštovanja vladavine prava. Znači, učešćem Vojske Srbije u ovim operacijama pokazuje se da je Srbija aktivni činilac očuvanja međunarodnog mira i bezbednosti u svetu, i takođe, naša zemlja ovim iskazuje jednu konzistentnost u jednom kontinuitetu i unazad kada se to gleda i svakako ne sumnjam u budućnosti. Konačno, učešćem snaga odbrane i Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama van granica naše zemlje otvara se veoma široko polje, da tako kažem, međunarodne saradnje u oblasti privrede, trgovine, vojne industrije, nauke, kulture i u drugim oblastima. To svakako značajno doprinosi i boljem ugledu Srbije u svetu što je nama veoma značajno u ovo vreme kada težimo da se međunarodno integrišemo, ne samo u okviru EU, već i šire. Kada govorimo o konzistentnosti naše spoljne politike ona proizilazi iz onoga što je učešće naše vojske u ovim operacijama već dugi niz godina unazad, i kada kažem naše vojske, mislim i na vojske prethodnih država u kojoj smo mi živeli i u kojima smo bili. Socijalistička federativna republika Jugoslavija, što je ovde u par reči bilo naznačeno, dala je značajan doprinos održavanju međunarodnog mira i bezbednosti, čak se ta naša bivša zemlja istakla i u tome. Uzimajući u obzir da je Srbija bila sastavni deo SFRJ i da je prema zvaničnim procenama u sastavu JNA bilo 70.000 profesionalnih pripadnika, a da od toga njih 50.000, znači skoro 70% je bilo srpske ili crnogorske nacionalnosti. Učešće Vojske Srbije u mirnodopskim operacijama može se smatrati nastavkom blistave tradicije angažovanja pripadnika JNA. Naša zemlja je učestvovala u tim mirovnim operacijama veoma uspešno i u mnogo većem obimu, nego što je to danas moguće, tako da na primer, imamo mirovne operacije koje su bile na Sinaju od 1956. do 1967. godine, gde je SFRJ imala impresivna učešće sa jakim kontigentom u okviru snaga UN, odnosno u okviru UNEF-a kako su se te snage tada nazivale, i u 22 rotacije za 11 godina je učestvovalo 14.265 vojnika, odnosno pripadnika JNA, što je negde 21,54% od ukupnog broja pripadnika međunarodnih snaga koji su tada učestvovali u toj operaciji. Imali smo kasnije misiju UN u Jemenu od 1963. do 1964. godine, zatim misiju UN u Iranu i Iraku 1988. do 1991. godine, misiju UN u Namibiji 1989. do 1990. godine, misiju UN u Angoli 1989. do 1993. godine. Ovim je svakako naša zemlja u to vreme stekla veliki ugled u svetu i otvorila široko polje saradnje naravno da ta iskustva danas Srbija sledi i koristi i dan danas. Veliki moralni ugled i prestiž, efikasnost itd su iskazivale te snage u to vreme u bivšoj SFRJ. Vredno je pomenuti koliki je bio ugled naše zemlje u to vreme. Da npr. pukovnik Lazar Mušicki je bio v.d. UNEF-a šest meseci na Sinaju. Zatim da je pukovnik Branko Pavlović bio v.d. jednog dela vojne misije u Jemenu dva meseca, a da je general major Slavko Jović bio komandant mirovne misije u Iraku i Iranu u okviru mirovnih snaga dve godine i da je svako u to vreme ceo svet bio skoro svako veče izveštavan o tome kako su tekle te operacije pod komandom našeg predstavnika JNA, Neosporno je da Vojska Srbije učešćem u ovim mirovnim misijama i operacijama, u multinacionalnim operacijama svako daje veliki značaj i doprinos onome što je ugled naše zemlje danas. Danas naša vojska se svakako angažuje i na unutrašnjem planu pa smo imali priliku i u ovim elementarnim nepogodama, odnosno u poplavama da bude angažovana, što takođe doprinosi velikom ugledu i ozbiljnosti naše države. Ipak možda postoje neke stvari koje u manjoj meri kvare tu sliku kada je reč o Vojsci Srbije, a to je pitanje zadržavanja vlasništva imovine koja je u ranijem periodu bila ustupljena JNA i koja se danas ne vraća sa obrazloženjem da je ona i dalje potrebna Vojsci Srbije a nije potrebna jer u tim mestima kao što je Čačak ili Petrovac na Mlavi gde imamo Dom Vojske Srbije koji ne u upotrebi i koji bi totalno propao da ga lokalna samouprava nije obnavljala i održavala. Da to svakako treba vratiti onome ko je to ustupio u to vreme čak i po ugovoru i klauzulom da to treba ustupiti vojsci dokle je to potrebno. To pitanje nije sada uže pitanje koje je na dnevnom redu. Nadam se gospodine ministre da ćete omogućiti predstavnicima lokalnih samouprava gde imamo takve slučajeve da sa vama i vašim saradnicima razgovaraju o ovim argumentima. Na kraju rekao bih da će SPS, odnosno poslanička grupa naša, kao i sve poslaničke grupe glasati za ove sporazume koje imamo danas na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Mihajloviću. Reč ima ministar odbrane, Bratislav Gašić. Izvolite.
Ovde je master plan koji je usvojen u nekom periodu pre nekih možda šest godina i u njemu su svi objekti Vojske Srbije koji su na raspolaganju i lokalnim samoupravama, a sticajem okolnosti, bez nadoknade, lokalna samouprava u Petrovcu na Mlavi koristi Dom Vojske. Gospodin pukovnik Pajović je bio i komandant garnizona u Požarevcu, tako da to znamo. Znači, tamo gde možemo da izađemo, naravno da lokalnim samoupravama izlazimo u susret da mogu da koriste te objekte, ali naravno da i oni moraju da imaju zahtev, da imaju inicijativu, ako im je to potrebno da srede i da koriste. Ali, svakako da o vojnoj imovini, koja je u nekom periodu davana i bez nadoknada i u zakup bez nadoknade itd, kako je tad bilo to popularno da se nazove, raspravljamo i sada pravimo spisak svih nekretnina koje su otuđene u nekom prethodnom periodu i na način kako su otuđene. U našem master planu je jasno iskazano sve ono što Vojska Srbije želi da vrati lokalnim samoupravama, da ponudi lokalnim samoupravama da mogu da grade svoje objekte na tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, poštovani ministre, kao bivši vojnik jedne vojske koja je bila veoma ozbiljna, koja je u moje vreme trajala 15 meseci, sa obukom koju sam ja prošao od 200 dana, dužan sam da podržim ove predloge iz dva razloga. Jedan je taj vojnički, a drugi razlog je građanski rat koji je prošlo područje bivših jugoslovenskih republika. Određeni broj tih republika je bio zahvaćen ratom, a drugi su na određen način u tom ratu učestvovali, što logistikom, što kroz dobrovoljačke jedinice. Dakle, mi vrlo dobro znamo za čega služe mirovne misije. Nama su one bile od koristi, na ovaj ili onaj način. Došlo je vreme da dobre usluge koje su nam drugi pružali vratimo isto na takav način na koji su oni nama to pružili, s tim što je među nekima koji su trebali na našim prostorima da pruže te dobre usluge bilo i onih koji su na različite načine kršili neke određene norme, ali se nećemo porediti prema tim lošima, već ćemo se porediti prema onima koji su bili na određen način nepristrasni i odigrali neku mirovnu ulogu na prostorima bivše Jugoslavije, odnosno bivših jugoslovenskih republika u građanskim ratovima koji su ta područja zahvatili. Ja sam za vraćanje vojnog roka. Dakle, ja jesam da naše jedinice idu tamo. Ne znam koliko propisi u ovom trenutku to dozvoljavaju. Ukoliko nije dozvoljeno uvođenje služenja vojnog roka, ja sam svakako za obuku stanovništva, posebno muškog stanovništva, u rukovanju oružjem i određenim taktičkim vežbama, da bi na takav način mogli da imamo solidan rezervni sastav, da bi na takav način mogli da imamo solidnu teritorijalnu odbranu i da bi na takav način onaj ostatak bio na određen način priveden civilnoj zaštiti koja nam toliko nedostaje. U ovom trenutku ne služenje vojnog roka ima lančane posledice i dovodi nas do nedostatka rezervnog sastava i do nedostatka teritorijalnih odbrana koje nisu loše zamišljene i koje na određen način treba oživeti. Ponavljam, ukoliko nije izvodljivo obavezno služenje vojnog roka, mislim da je sasvim izvodljivo da se u najbližim kasarnama muško stanovništvo u određenom broju godina obučava u rukovanju oružjem, da bi na takav način nacija bila spremna za ne daj bože, ukoliko se okolnosti promene, da bi na određeni način ova država imala ljudstvo sa kojim može da reaguje. Naravno, podržavam sve ovo što je do sada rečeno. Podržavam i određene delove koje je moj kolega poljoprivredni vinogradar u svom nekom nadahnutom govoru o vojsci govorio. Ja i on smo približna generacija. U naše vreme bilo je sramota ne služiti vojsku. Biti muško, a ne služiti vojsku, smatralo se da nešto nije u redu sa tim muškarcem, a posebno da mu nije mesto sa onima koji rukuju oružjem. Ja sam u saznanju da on nije služio vojsku, barem ne našu, i ne verujem da je dovoljno kompetentan da se bavi ovim pitanjima. Na našu žalost, bez obzira što on nije bio sposoban za služenje vojnog roka, kasnije je bio sposoban da komanduje određenim oružanim jedinicama, odnosno saveznim sastavom policije …
Molim vas, gospodine Rističeviću, vratite se na temu.
Gospodine predsedavajući, nikoga od njih niste opomenuli da se bavi temom. Tema su, naravno, naše mirovne misije, vojska itd. i svi su se od teme udaljavali daleko više od mene. Dakle, ja podržavam ova rešenja i kažem da su neke moje kolege imale odgovarajuće primedbe, a pri tome su zaboravili da su, iako su bili nesposobni za služenje vojnog roka, komandovali jedinicama, čak jedinice policije savezne koje su se koristile na onim mestima na kojima je nekada korišćena vojska, a to je kontrola. Gospodin Martinović to zna, to je kontrola naših granica, jer su u nadležnosti vojske bile prešle po kontroli granica na saveznu policiju. Dakle, neko ko nije mogao da nešto služi, odjednom je mogao da komanduje oružanim jedinicama. Dakle, on je ovde iznosio neko svoje ekspertsko mišljenje i s tim u vezi moram da kažem, pošto je tu ministar odbrane, da ga podsetim, a vojska to vrlo dobro zna i kod njih postoji poslovica – onaj ko nije naučio da sluša i da služi, taj ne može da komanduje. S tim u vezi, ne mogu da dozvolim da neko svoje ekspertsko mišljenje ovde iznosi samo na osnovu toga što je uniformu obukao 1990. godine i ušao u neku komandnu uniformu vojske i ušao u nišku kasarnu, pa su vojnici morali da ga izbace, jer su znali to geslo da onaj ko nije služio ne može ni da komanduje. Tako je izbačen sa tog komandnog mesta gde je pokušao da se iznenada domogne kao lokalni komandant da na određen način kontroliše Vojsku Jugoslavije. Takođe, u ovim problemima koji se tiču naših misija govoreno je i o poplavama. Nisam ja taj koji će da načne ovu temu, ta je tema načeta. Bivši ministar odbrane …
Gospodine Rističeviću, molim vas da se vratite na temu.
Gospodine predsedavajući, samo ponavljam šta je ovde rečeno. Znači, ja nisam otvarao temu poplava, drugi su je otvorili. Nadam se da će se naše mirovne misije baviti poplavama, dozvolite samo da završim, ali ovde je govoreno o nedostatku tehničkih sredstava. Prodato je preko 800 čamaca. Ja sam služio inženjeriju u Mekušju i Kamenskom, tamo smo imali more amfibija čamaca, gumenih, aluminijumskih, imali smo mašinsku inženjeriju, imali smo ponteneriju, pontone, amfibije itd. Međutim, desilo se da za vreme vlasti bivšeg ministra odbrane ta sredstva nestanu i sada da dođemo u poziciju da je čamac koštao 10 do 14.000 dinara, pa je odelo bivšeg ministra odbrane koštalo 30 do 40 čamaca. Ne ceni se niko po onome što nosi na sebi, već što ima u sebi. Ne ceni se piće po buretu, niti ministar po odelu, već po delu. Na kraju da vam kažem, sve je ovo u redu i ja podržavam sve što ste vojske tiče, ali i dalje se zalažem za obuku stanovništva u rukovanju oružjem, da napravimo jeftinu državu koja će moći ekonomski da nosi egzistenciju stanovništva i koja će moći tehnički, ljudski i komandno da unapredi našu vojsku. Zapamtite, dame i gospodo, ukoliko to ne uradimo, ko ne hrani i ne obučava svoju vojsku, hraniće tuđu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Bratislav Gašić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, iskreno, jako sam bio zadovoljan tokom same diskusije od jutros kada je ova tema u pitanju, jer prosto smo svi bili saglasni i imali smo želju da donesemo određene odluke, jednu kao prvu pred ovim sazivom, a odnosi se na vojsku i daje nam mogućnost da sutradan sa tom slogom i načinom koji smo imali od jutros u razmišljanju možemo da dođemo do upravo onoga što svi kažemo i pričamo, a to je modernizacija vojske, jedno veliko saglasje. Prosto ne želim da o ovim temama koje jesu za Vojsku Srbije jako ozbiljne, nešto što nam je prioritet, jedna od naših misija, uopšte ulazimo sa političkog terena u raspravu, jer prosto time ne dajete prostora Vojsci Srbije da može brže da dođe u proces modernizacije. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Sada dajem redovnu pauzu od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 13,40 časova. [[Posle pauze]] Nastavljamo s radom. Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, vi znate da ja kad se javim pričam o zdravstvu i lekarima, pa tako i o ovom predlogu zakona, gde ima i te kako veze sa lekarima i zdravstvenim radnicima koji se upućuju u mirovne misije. Kao prvo, želim da kažem da istorijat vojnih posmatrača srpskih vojnika ide jako daleko u prošlost. Samo ću pomenuti ono što se danas u raspravi nije čulo, da je prva vojna misija bila 1897. godine, kada su naši vojnici bili angažovani kao posrednici u grčko-turskom ratu i oni su posredovali i praktično bili vojni posmatrači dve godine, od 1897. do 1899. godine. Jedna od brojnih i praktično naših najvećih vojnih misija je bila između 1956. i 1967. godine u Sinaju, gde je više od 14.000 naših vojnika iz bivše Jugoslavije boravilo u tom kontingentu. Ovo moje izlaganje želim da počnem sa konstatacijom da je slanje naših vojnika jedna dobra stvar i da su oni bukvalno ambasadori naše zemlje, ambasadori mira i ambasadori mirovne politike u zonama koje su nestabilne i zone koje trebaju da razgraničenjem i nekim mirovnim uticajem dođu do mira za svoje građane. Uvek kada ste posrednik u jednom sporu, a pogotovo pod pokroviteljstvom UN, to je jedan dobar znak da je Srbija zemalja stabilnosti, da je srpska vojska nešto što je uvek bila na liniji saveznika i da učestvuje u procesu pomirenja naroda koji su imali probleme. Ono što ja želim da kažem je da u ovim misijama gde se šalju srpski vojnici ima i lekara i medicinskih tehničara i to je jedan dobar potez za naše zdravstvo, zato što oni već dobro stečeno medicinsko znanje primenjuju u ovim vojnim operacijama. Konkretno, u državi Kongo, naš sanitetski tim učestvuje u evakuaciji stanovništva i evakuaciji vojnika vazdušnim putem, ukoliko su oni povređeni, učestvuju u pružanju urgentnih hirurških intervencija u cilju stabilizacije pacijenata i njihove pripreme za dalju evakuaciju, pružanju stručne pomoći lokalnim zdravstvenim ustanovama, rendgen dijagnostika, stomatološko zbrinjavanje i sanitetsko snabdevanje bolnica i pacijenata lekovima iz sopstvene apoteke. Sve su ovo jako dobri primeri dobre prakse naših lekara koji učestvuju u ovim misijama. Naši lekari koji učestvuju tamo, pored tog znanja koje oni već poseduju, stiču dodatno znanje u zbrinjavanju ratnih povreda, u zbrinjavanju teških telesnih povreda koje, kada se dese neke vanredne situacije u našoj državi, mogu da primene. Želim takođe da vam kažem da kao profesor Medicinskog fakulteta u Nišu, nažalost, kada smo bili suočeni sa bombardovanjem 1999. godine, da je naš ratni raspored bio klinički centar i zbrinjavanje povređenih od kasetnih bombi, ali i zbrinjavanje svih povređenih sa KiM, jer su Niš i niški klinički centar bili prva stanica gde su se dovozili naši mladi vojnici koji su bili ranjeni u ovom bombardovanju. Mogu da vam prenesem veliki entuzijazam lekara i medicinskih sestara, ne samo Kliničkog centra Niša, ali prvenstveno govorim o njemu, gde smo, nažalost, imali prilike da se upoznamo sa ratnim povredama, ratnim ranama, sa kojima nismo imali iskustva kao što su ga imali vojni lekari. Nažalost, taj jedan nesrećan slučaj koji nam se desio i ta jedna nepravda prema našem narodu, to bombardovanje, veliki broj mladih vojnika i momaka je bio povređen. Mi smo u Nišu pružali tu neku prvu pomoć, ti mladi vojnici su bukvalno dovoženi helikopterima, pa kad je NATO avijacija krenula da gađa te naše helikoptere, oni su dovoženi bukvalno gradskim prevozom, „Niš ekspres“ autobusima, onim zglobnim i tako su bili isporučivani nama da im pružamo pomoć. To je jedno iskustvo koje imaju lekari Srbije, nažalost, stečeno u zbrinjavanju ratnih povreda tokom NATO bombardovanja. Imamo veliko iskustvo i za lekare koji učestvuju u ovim misijama, tako da ja kao lekar maksimalno podržavam ovo. Ovo je jedan dobra stvar gde imate mogućnosti da pošaljete vaše zdravstveno osoblje da pruža pomoć u nekim zemljama gde besni rat, gde stanovništvo ima probleme, gde vojnici imaju problema, da oni zbrinjavaju te povrede. Mislim da je to jedna dobra stvar i kao poslanik DS ću glasati za odobrenje ovih vojnih delegacija, smatrajući još jedanput da su vojni posmatrači i slanje naših vojnika, a pogotovo naših lekara, medicinskih tehničara, dobra stvar. To su naši ambasadori jedne mirovne politike, politike jedne zemlje koja želi mir, ne samo na svojoj teritoriji nego na teritoriji svih ostalih zemalja gde se šalju te vojne misije. Tako da je to dobra stvar i kažem da ću kao poslanik DS glasati za ovo. Pri kraju bih iskoristio priliku, s obzirom da je ovde ministar vojske da postavim jedno pitanje tj. da podelim jedno mišljenje sa vama. S obzirom da sektor vojnog zdravstva u Srbiji je pravljen u bivšoj Jugoslaviji za vojsku bivše Jugoslavije. On je pravljen dobro i ima veliki prostor, ima velike kapacitete, dobro opremljene bolnice. Međutim, nakon profesionalizacije Vojske Srbije mi imamo mnogo manji broj vojnika, a time imamo mnogo manji broj mogućih pacijenata, a sa druge strane imamo jako dobro opremljene vojne bolnice, konkretno u Nišu, vojnu bolnicu u Novom Sadu. Moje pitanje koje sam uputio već dvojici vojnih ministara pre vas – da li postoji mogućnost da se uključe vojne bolnice, konkretno u Nišu i Novom Sadu u sektor zdravstvene zaštite Republike Srbije? Svakako da je to analiza i Ministarstva vojske i Ministarstva zdravlja i da te vojne bolnice budu gradske bolnice grada Niša i grada Novog Sada gde bi se kapaciteti tih bolnica iskoristili na najbolje mogući način za građane koji su zdravstveni osiguranici. Imajući u vidu da su te bolnice sada stvarno prazne, da nemaju pacijenata zato što nema puno profesionalnih vojnika, a sa druge strane kapaciteti su dobri, imate dobro opremljene operacione sale, dobro opremljene radiološke centre, dobro opremljen kadar, dobre lekare koje smatram da u ovoj situaciji kada je ekonomska situacija loša, kada imamo liste čekanja, a veliki broj ljudi čeka na operacije da treba da budu uključeni, uvršteni, praktično u sistem zdravstva Republike Srbije. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Siniša Maksimović, a neka se pripremi narodni poslanik Momo Stojanović.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, uvažene kolege poslanici, uvaženi oficiri Vojske Srbije, poštovani ministre Gašiću, ja pripadam onim ljudima koji misle da nije sve u prošlosti bilo tako loše, i utoliko se čudim nekim kolegama narodnim poslanicima koji su sa ovoga mesta pre nekoliko dana izgovorili da je maltene sve što je u proteklim decenijama bilo, bilo je sve loše, a moram da kažem da su oni stariji od mene, i da su možda u nekom periodu u ovoj državi ili Jugoslaviji ili Srbiji uživali i određene privilegije. No, neka to ide njima na dušu. Danas osećam jednu posebno zadovoljstvo što su se i neke kolege poslanici korigovali na neki način, jer su u nekom periodu o srpskoj vojsci, o jugoslovenskoj vojsci, o jugoslovenskim sjajnim oficirima izgovarali najružnije reči, proglašavali su ih čak da su izdajnici, da se nisu borili za svoj narod i za svoju državu ili da su se borili zarad nekog. Ja tako ne mislim. Ja mislim da je naša vojska do sada položila sve moguće ispite, da je naša vojska branila svoj narod onda kada je narodu bilo teško, jer na kraju krajeva, za tose vojska i osposobljavala i za to su se vojnici, tj. oficiri i školovali. Uvaženi ministre Gašiću, nas dvojica se dobro poznajemo. Pod jedan iz Kruševca smo, pod dva, protekle dve godine smo radili na zajedničkim zadacima i zajednički radili u interesu grada Kruševca, vi na mestu gradonačelnika, a ja na mestu vašeg zamenika. Potpuno sam siguran da ćete ovu svoju misiju uraditi onako kako treba, sve u interesu građana Kruševca, građana Srbije i u interesu Vojske Srbije. Imate težak zadatak, a još dok ste putovali prema vašem kabinetu, vi ste se sreli sa jednim od teških zadataka, sa velikim poplavama i velikim nevoljama koje su zadesile jedan deo naše zemlje. Moram da vam kažem po oceni, ne mojoj, nego po oceni jednog broja građana, vrlo uspešno ste položili taj zadatak. Jednostavno kako se to kaže u vašem vojničkom žargonu podigli ste vojsku i oficire na noge. Bilo je zadovoljstvo u takvoj situaciji gledati sposobnost naših oficira i vojnika koji rizikujući svoje živote spašavaju narod i imovinu. Hvala vam na tome. Vi ćete, gospodine ministre, imati težak zadatak da sada u ovo teško vreme radite na tome da se ponovo vrati ugled Vojske Srbije. Teška su vremena, malo para se izdvaja iz budžeta Srbije, treba ponovo vojsci obezbediti materijalne uslove i naravno, obezbediti i veća primanja ljudima koji u vojsci rade. Ali, sam siguran da ćete i na tom zadatku uspeti. Znam garantovano, da ćete vrlo brzo otići na Sjeničko-Peštersku visoravan i da vidite šta je sa tim našim avionima koji su tamo zarušeni još 1999. godine, a da niko nije otišao da vidi o čemu se radi. Samo niste stigli da se upoznate sa tim problemom ili ga već znate ali niste uspeli fizički da to odradite. Mi ćemo kao poslanici, i evo danas, gotovo, svi smo saglasni, pružiti punu pomoć za sve ono što bude vojsci trebalo a naravno iz razloga što je vojska potrebna narodu. Srbija je slobodarska zemlja. Nikada nije nikoga napadala, niti pak imamo nameru kao narod, kao građani da ugrožavamo ničiju slobodu ili da kročimo van teritorije naše države. Mi smo i herojski narod. Mi imamo nameru da jačamo našu vojsku. Da naša vojska bude osposobljena ne samo za ovakve prilike kao što su bile pre mesec dana, nego i eventualno od nekih drugih, da tako kažem, nezgoda koje bi mogle da se dese našim građanima. Mi smo na kraju krajeva, i u proteklom periodu vojska je pokazala punu borbenost, punu sposobnost da to radi i ja želim ovom prilikom da se zahvalim svima onima koji su u teškim vremenima branili Srbiju, a posebno nažalost, i jedan broj ljudi su izgubili živote i ova država mora njihovim porodicama da se na adekvatan način, nije moguće naravno zameniti živote, ali njihovoj deci, njihovim očevima, njihovim majkama, mora pružiti maksimalno ono što im na neki način i pripada. Gospodine ministre, znam da jedno pitanje ne zadire u vašu oblast, ali vas molim da obratite pažnju malo na sva spomen obeležja koja pripadaju vojsci. Posebno da vidimo šta je to što je moguće da država Srbija uradi kada je u pitanju obnova Solunskog vojničkog groblja „Zejtlinik“. Mislim da kao dolazeće generacije imamo obavezu da to obeležje na neki način malo popravimo, da vidimo šta je to što treba da uradimo jer veliki broj i naših građana i građana iz sveta svakoga dana dolaze tamo, a naravno i svako drugo obeležje koje je podignuto našim hrabrim vojnicima i oficirima u zemlji. Socijalistička partija Srbije, kao što su i pre mene rekli, mi ćemo podržati ove dve odluke, ali imam jedan predlog. Pošto je Kruševac dobitnik najviših priznanja UN, „Kurir mira“ i „Vesnik mira“, i Kruševac ima jedini spomenik u svetu koji je posvećen miru, da jedan kontigent, jedna grupa naših vojnika i oficira, upravo sa ovog mesta iz Kruševca od spomenika mira krene u svet da brani i čuva mir, nešto najsvetlije što treba svaki narod i svaku naciju da krasi, to je očuvanje i borba za mir. Na kraju želim svim onim ljudima koji budu odlazili u mirovne misije po svetu, da ih na tom putu prati dobro zdravlje i lična sreća. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Neka se pripremi, narodni poslanik Darko Laketić.
Predsedavajući, uvaženi ministre, poštovana gospodo pripadnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da iz diskusija mojih prethodnika nema nekih bitnih sporenja da se danas predlog plana i predlog odluke o učešću Vojske Srbije u mirovnim operacijama u ovoj godini bude usvojen. Stoga je ne bih mnogo trošio vreme na to, samo bih napomenuo da je misija učešća u mirovnim operacijama jedna od tri proklamovane misije Vojske Srbije, da je ova misija u saglasju sa strateškim dokumentima ove zemlje, kao što je strategija nacionalne bezbednosti, strategija odbrane, i strategijski pregled odbrane. Kolika je korist od učešća pripadnika Vojske Srbije u mirovnim operacija? Svaki od nas poslanika je dobro zapazio, ja bih naveo samo četiri. Jedna od bitnih i najvećih, ja bih rekao, koristi koje ova zemlja ima jeste da se time jasno šalje poruka da Srbija sa svojim kontigentom učestvuju u uspostavljanju mira i stabilnosti u svetu. Drugi benefit ili druga povoljnost korisna za našu zemlju jeste što se time jača spoljnopolitički kredibilitet naše zemlje. Treće svakako jeste da naši pripadnici vojske kroz učešće u mirovnim operacijama stiču izuzetno iskustvo i veštine u ratovanju savremenijih armija danas u svetu. Četvrto, time se jača ukupan ugled Vojske Srbije danas u svetu. Ovde je bilo dosta reči oko refundacije sredstava preko Fonda Ujedinjenih nacija, pa je ministar rekao da oko milijardu košta ove godine učešće našeg kontingenta u mirovnim operacijama, da od toga 800 miliona je iz budžeta Ministarstva odbrane, odnosno budžeta Republike Srbije, a oko 200 miliona će se kroz sredstva Ujedinjenih nacija, koja su za to predviđena, refundirati. Lepo je objašnjeno zašto je to tako. Na Odboru za odbranu unutrašnje poslove ja sam zatražio od predstavnika Ministarstva i dobio objašnjenje da za sada, obzirom na tehnološku opredeljenost i kapacitete Vojske Srbije, mi, nažalost, mahom učestvujemo sa živom silom, da tako kažem, bez prateće opreme. Onog trenutka kada budemo tehnološki osavremenili našu vojsku i kada budemo u mogućnosti da učestvujemo i sa pratećom opremom i sredstvima, onda će i ta refundacija biti daleko veća. Ono što raduje jeste i objašnjenje predstavnika Ministarstva odbrane da taj odnos koji se plaća iz budžeta i koji se refundira iz Ujedinjenih nacija u našoj zemlji je kompatabilan sa odnosom u drugim zemljama, tako da mi nismo u diskriminatorskom položaju u odnosu na druge zemlje koje danas učestvuju u mirovnim operacijama. Prvo se zahvaljujem ministru odbrane što je, kao retko do sada od njegovih prethodnika, prisustvovao sastanku Odbora za odbranu unutrašnje poslove, da je izložio plan rada Ministarstva, a danas i prisustvuje sednici. Znamo da smo ranije predloge odluka i planove upotrebe mahom izlagali pred predstavnicima Ministarstva, bez prisustva ministra, čime ministar jasno pokazuje svoju čvrstu rešenost da neke stvari u Ministarstvu odbrane dovede u red. Ja sam zamolio na Odboru za odbranu unutrašnje poslove ministra i sada koristim i ovu priliku da tema tehnološkog zaostajanja vojske, tema dimenzioniranja vojske prema realnim potrebama ove zemlje, a ja bih rekao prema realnim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama kojima je Republika Srbije još uvek izložena, da se napravi neki sklad, jer smatram da smo tri proklamovana cilja - manje, bolje plaćenu i efikasnu vojsku, mi kroz ovu reformu vojske dobili zabrinjavajuće malu vojsku, tehnološki zaostalu vojsku u odnosu na zemlje okruženja, a da ne govorim o odnosu na vodeće zemlje EU danas. Bilo je ovde dosta reči i primedbi iz opozicionih stranaka. Ja ne bih hteo ovo pitanje da politizujem, ali bih morao da kažem i da iskoristim prisustvo ministra odbrane, ja znam s kojim problemima se ministarstvo danas suočava i koliko je skroman budžet Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, ali jednako znam da u prošlosti i to malo u budžetu što je bilo je u velikoj meri nenamenski trošen, pa bih uputio ministra odbrane na razmišljanje, a to je i moj kolega Rističević ili neko od diskutanata izneo. Mi smo profesionalizovali Vojsku Srbije i ja shvatam da mi moramo u Vojsci za neke osetljive dužnosti da imamo vrhunske profesionalce, recimo operatere na složenim raketnim sistemima, recimo nišandžije na artiljerijskim oruđima i da ne nabrajam, na nekim specifičnim vesovima, ali ja ne vidim da mi moramo imati profesionalne vojnike na nekim sporednim dužnostima u Vojsci. Ako svaki laik danas izračuna koliko košta profesionalni vojnik i koliko košta ročni vojnik, videće da daleko više košta profesionalni vojnik. Od tih sredstava ako bi delimično deprofesionalizaciju, da tako uslovno kažem, izvršili vojske i zadržali samo kritične neke, osetljive specijalnosti, mi bi našli sredstava da danas opremimo vojsku savremenijim sredstvima ratne tehnike. Mislim da su uštede višestruke. Drugi razlog nenamenskog trošenja budžetskih sredstava, ja ne bih ovde pominjao aferu „Satelit“, aferu uvoza moderne telekomunikacione opreme iz Francuske bez ateste i razne druge sumnjive transakcije oko prometa naoružanja i vojne opreme preko firme SDPR, gde su naše namenske fabrike radile danonoćno, gde se ogromna sredstva iz naših namenskih kapaciteta prodavala trećim zemljama. Voleo bih da znam gde su ta sredstva završavala i da li su trošena u osavremenjavanje i opremanje vojske? Ja bih molio da se preispitaju sva ta nenamenska trošenja budžetskih sredstava kada je u pitanju vojska. Mislim da nismo mogli u periodu od 2012. godine do danas na tom planu, a ja pouzdano znam da o tome postoje relevantni podaci, da vidimo da li smo nešto mogliza te akumulatore za startovanje aviona, da li smo nešto mogli da uradimo od tih sredstava koja su završila na nekom drugom mestu? Na kraju bih rekao da će Poslanička grupa Srpske napredne stranke podržati sasvim sigurno Predlog ove odluke i plana upotrebe Vojske u učešću u mirovnim operacijama u ovoj godini. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se, gospodine Stojanoviću. Reč ima ministar odbrane Bratislav Gašić. Izvolite.
Prvo, svakako da bih se zahvalio na lepim rečima koje smo malopre čuli, ali to nije bio ni moj rezultat, to nije bio rezultat angažovanja samo mog, već jednog velikog tima, a pre svega vojnika i oficira Vojske Srbije. Oni su izneli najveći teret svih ovih dešavanja poplava. Hvala vam u svakom slučaju na tome. Što se tiče aerodroma, naravno, već je izdato pre teksta u pojedinim časopisima i novinama naređenje za zaposedanje tog objekta, jer je u prethodnom periodu taj isti objekat dat kroz master plan u prodaju, tako da ja se iskreno nadam da ćemo mi krenuti sa raščišćavanjem terena tog aerodroma o kome vi pričate, gospodine Maksimoviću, u narednom periodu. Gospodine Milisavljeviću, morate da znate da i vojna bolnica u Nišu i VMC u Novom Sadu već godinu dana rade sa stanovništvom, sa civilnom sektorom i pružaju sve usluge sekundarnog nivoa medicinske zaštite. Znači, primarni i tercijalni nisu obuhvaćeni time, jer prosto nemamo kapacitete za sve to. To obuhvata i sve postojeće specijalističke službe. Naravno, ne radimo opštu praksu, tako da smo u taj deo uključeni. Gospodine Stojanoviću, upoznati ste. Naravno da ćemo da ispitamo sve zloupotrebe koje su se dešavale u prethodnom periodu. Kažete malopre da vidimo za šta su utrošena ta sredstva i kod „Satelita“ i kod svega. To je opet na tužilaštvu i na sudstvu da donesu svoje odluke o tome kako je to potrošeno, ali sigurno da u narednom periodu nećemo imati bilo kakve zloupotrebe kada je u pitanju i prodaja vojnog naoružanja i vojne opreme.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dušan Milisavljević. Izvolite.
Samo jedna dopuna što se tiče građana koji se leče u Nišu i Novom Sadu. To jeste tačno, ali ono što ja vidim da možemo da uradimo to je da se oni u vojnim bolnicama pregledaju kao što se pregledaju u Kliničkom centru u Nišu, kao što se pregledaju u zdravstvenom sistemu Republike Srbije, a ne da se posebno ugovaraju i da se posebno iz Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja dodatno ta sredstva, koja se ostvare pregledom u vojnoj bolnici, plaćaju u vojnoj bolnici. Znači, mi iz jednog siromašnog budžeta finansiramo srpsko zdravstvo. Vojno i civilno to mora da bude jedno zdravstvo koje u ovom trenutku može da pruži zdravstvenu zaštitu građanima Srbije. To je ideja, a ne da dodatno jedni druge oporezujemo. Jesu to dva različita sistema – Ministarstvo zdravlja i vojno zdravstvo pri Ministarstvu vojske, ali konkretno ove dve bolnice da budu jedan pilot projekat, jer ni Novi Sad ni Niš nemaju gradske bolnice. Ovaj model koji postoji jeste da građani mogu, ali se onda dodatno plaćaju po pregledu, pa ja pitam zašto bi lekari, koji su već plaćeni od Ministarstva vojske, a Ministarstvo vojske dobija novac iz budžeta Republike Srbije, zašto da dva puta plaćamo nešto kada smo siromašni? Znači samo je to, dobra volja i ništa više. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić.
Dobar dan. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovana gospodo oficiri, uvažene kolege narodni poslanici, daću nekoliko svojih komentara, pre svega na ovu temu o kojoj danas razgovaramo, uz poseban osvrt na taj vojno-sanitetski deo, dakle, zdravstveni deo cele priče. U savremenim međunarodnim odnosima, pre svega, međunarodne multinacionalne mirovne operacije zaista imaju vrlo značajno mesto i predstavljaju jedno vrlo moćno oruđe u rešavanju posledica konflikta. Ono što je jako bitno jeste i da u novijoj istoriji nikada nije bilo značajnije učešće u tim mirovnim operacijama. Tu treba imati u vidu da postoji jedna međunarodna obaveza svake države da učestvuje u mirovnim operacijama. Ta obaveza nije tako eksplicitna, ali u svakom slučaju, država koja učestvuje u mirovnim operacijama predstavlja ozbiljnu državu, stabilnu državu, državu koja je posvećena bezbednosti u svetu i miru, a u isto vreme, samim tim činom učešća, definitivno predstavljamo i partnere nekoj od velikih sila, zato što znamo da su nosioci takvih vrsta operacija najčešće neke od velikih sila i njihovi finansijeri. Ono što je naročito bitno za svaku zemlju, za svaku državu, jeste to da je mnogo bolje da država daje svoje trupe u mirovne misije nego da na sopstvenoj teritoriji prima mirovne kontigente. Sumiraću svoje izlaganje u ovom delu time da se na taj način omogućava jedan ogroman politički benefit za svaku zemlju. Sada bih se osvrnuo, pošto sam lekar, po vokaciji, na učešće predstavnika vojnog zdravstva. Aktivno učešće predstavnika vojnog zdravstva u mirovnim operacijama po meni ima zaista veliki značaj, ne samo zato što je to lični i profesionalni izazov za lekare i medicinsko osoblje, već zato što smatram da se na taj način zaista može usvojiti mnogo novog znanja i to u vrlo specifičnim, rekao bih, vanrednim okolnostima na terenu. S druge strane, lično mislim da se učešćem vojno-sanitetskih timova zaista podiže kredibilitet Vojno-medicinske akademije kao značajne institucije u tom sistemu, ali i Ministarstva odbrane i države u celini. Ministar odbrane je ovde, i on verovatno više o tome zna, ali bih zaista pomenuo jedan primer sanitetske misije u Čadu. To je primer gde je i sam izaslanik generalnog sekretara UN pohvalio aktivnosti naših sanitetskih timova na terenu. U tom izveštaju se pominje izuzetno visok nivo profesionalizma naših lekara, našeg medicinskog osoblja i ono što je naročito značajno jeste da smo više nego ravnopravni sa svim vodećim oružanim snagama, ne samo u regionu, već i na svetskom nivou. Kao lekar i urolog po vokaciji, dakle, hirurške specijalnosti, ne mogu a da ne pomenem i ne pohvalim hirurške timove koji se nalaze u mirovnim misijama, pre svega iz razloga što su naši hirurzi imali u prošlosti mnogo zbrinjavanja u tim ratnim okolnostima, u tim vanrednim uslovima i pokazali visok stepen profesionalizma. S tim u vezi, mogu samo konstatovati da ono što su naši lekari, naši hirurzi radili mnoge kolege iz inostranstva su učile samo na fakultetu. Na taj način i prezentacija onoga što znaju u samim mirovnim misijama čini ih neuporedivo boljim i poželjnijim na terenu. Ne bih više da dužim, sumirao bih ovo svoje izlaganje činjenicom i zaključkom da se učešće u mirovnim misijama, uz aktivno očuvanje globalnog mira i bezbednosti, visoko podiže kredibilitet i VMA kao sanitetske ustanove i Ministarstva odbrane i Vojske Srbije i države u celini. Još bih se osvrnuo pre svega na komentare vezano za vojno zdravstvo, koje sam čuo danas. Slažem se da vojno i civilno zdravstvo predstavljaju jedan sistem koji mora služiti samo jednom, a to je pre svega zadovoljstvo korisnika, odnosno pacijenta koji mora biti u središtu sistema, ali s druge strane, isto tako mislim da je ključ pre svega u razgovoru i dogovoru na nivou Ministarstva odbrane i Ministarstva zdravlja. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, lep šlagvort, obzirom da je Vojska Srbije jako ponosna na svoju VMA, a u kontekstu ovoga što ste vi sad izgovorili, gospodine Laketiću, upravo u Libanu naš vojni lekar i pored misije i vojnika koji su u misiji, pored diplomatskih predstavnika na tom terenu, svakodnevno leči i sve stanovnike mesta gde se nalazi naša misija, tako da potvrda angažovanosti naših ljudi, stručnosti naših ljudi, naše medicinsko osoblje se ogleda u tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, gospodo pukovnici, dame i gospodo narodni poslanici, tema učešća naših odbrambenih snaga u mirovnim operacijama je izuzetno značajna iz razloga naše bliske prošlosti i svežeg pamćenja svih nesrećnih događanja na prostoru stare Jugoslavije i na KiM, sa jedne strane, a s druge strane, medijski se o toj temi vrlo malo piše i vrlo malo se ona medijski eksploatiše, tako da ova rasprava može da otvori mnoge nedoumice koje postoje kod naših građana, kada je u pitanju učešće naše vojske u mirovnim operacijama. Imamo apsolutno moralno pravo da kažemo – ne, gospodo, posle duplih standarda koje ste primenili protiv Srbije i srpskog naroda, ne moramo da učestvujemo u tim operacijama. Dupli standardi na prostorima stare Jugoslavije bili su što se koristilo ili međunarodno pravo za teritorijalni integritet i suverenitet s jedne strane ili pravo na samoopredeljenje naroda. Kad je bio problem stare Jugoslavije, onda se protiv srpskog naroda koristilo međunarodno pravo teritorijalnog integriteta i suvereniteta, a kada je bilo otimanje KiM, onda se koristilo pravo na samoopredeljenje, i kod jednog i kod drugog uvek na štetu srpskog naroda. Srbija je odlučila da se okrene budućnosti. Srbija je odlučila da definiše svoje interese i mnoge stvari da zaboravi i sve to što je na neki način bilo nepravedno prema njoj. Ako je neko osetio nesreću građanskog rata, težinu i te još uvek sveže rane, onda smo to mi. Zbog toga smo možda i najviše osetljivi na tu temu i najviše želimo da pomognemo na svim onim mestima gde se takve nesreće i događaju. Građanski rat je veliko zlo. Zna se kako počinje, zna se ko ga izaziva, ali nikad se ne zna koliko će da traje i kako će da se završi. Jedino što se zna je da onaj ko ga izaziva obično u njemu ne učestvuje i obično i nema i ne oseća tu nesreću njegovog trajanja. Zbog toga naše mirovne snage, koje su uvek bile izuzetno cenjene i naša vojska i naši plavi šlemovi su bili tada na Golanskoj visoravni i najpoštovaniji, a i danas, siguran sam, da će u svetu biti među poštovanijim kada budu učestvovali u tim mirovnim operacijama, imaju zadatak da budu naši ambasadori, imaju zadatak da izuzetno poprave i doprinesu popravci našeg ugleda u svetu s jedne strane i našeg međunarodno-pravnog i političke situacije. Vojska Srbije je uvek bila poštovana u Srbiji i bila je među prvim institucijama. Narod voli svoju vojsku i uvek je voleo. To je deo naše tradicije, naše istorije. To je, u stvari, naš karakter. Što je rekao Miloš Obrenović: „Srbin tri stvari ne da, a to je puška, to je žena i to je vlast“. Tako smo vaspitani, tako to radimo, tako to poštujemo. Sa druge strane, vojska je svojim odgovornim radom, ozbiljnošću, odgovornošću i disciplinom to i potvrđivala. Ono što je izuzetno bitno, mi smo krenuli sa malim brojem naših snaga. To su bile medicinske ekipe. Vojnomedicinska akademija ima kapacitete, ima iskustvo, znanje i ona je probila led učešća naših odbrambenih snaga, jer te misije tamo nisu samo mirovne, one su i humanitarne, pre svega. Danas smo došli da formacijski možemo da šaljemo i čete, što je jako bitno, jer tada koristimo svoju logistiku. Niže formacije obično moraju da se naslanjaju na logistiku drugih zemalja i tada je to problematično, jer treba uskladiti kako našu opremu, treba uskladiti obuku, a treba uskladiti, normalno i znati, jezik. Ovako nam je lakše i ovako operativno možemo bolje da delujemo. Potpuno sam siguran da će pripadnici naših snaga koje budu tamo učestvovale doprineti ugledu naše zemlje u svetu, doprineti miru na tim prostorima, doprineti poboljšanju naše pravno-političke situacije i da će na neki način, kao naši ambasadori tamo, u svakom slučaju pokazati sve vrednosti ove zemlje u nekom kako humanom, tako i stručnom i vojnom aspektu. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, doktore Blažiću. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun, a neka se pripremi narodni poslanik Željko Sušec.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, gospodo oficiri, koleginice i kolege, želeo bih, ovako malo sa aspekta nekoga ko se skoro 30 godina bavi bezbednosnim problemima, da dam par sugestija. Mogu da budu uvažene u narednom periodu, a ne moraju, ali smatram da treba da ih iznesem ovde. Mnogi bezbednosni izazovi sa kojima se Srbija suočava i u narednom periodu će se sve više suočavati poput, recimo, prisustva radikalnog islama džihadističkog pokreta, jesu internacionalizovani, samim tim globalizovani. Radi efikasne odbrane od tih izazova, neophodna je zajednička delatnost. Ta zajednička delatnost se suštinski, kada je u pitanju globalna pozornica, odvija preko multinacionalnih operacija. Taj aspekt delovanja pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama nimalo ne može da bude sporan. On je potreban i u narednom periodu će sve više dolaziti do izražaja. Mislim da ćemo sve više imati potrebe i vojnika u tim misijama. Međutim, na sceni je izgradnja multipolarnog sveta, kako na političkom i na ekonomskom planu, tako i na bezbednosnom. Postoji jedan sistem koji uslovno možemo nazvati globalnim, kolektivnim sistemom bezbednosti i čine ga UN, ponajpre preko mirovnih operacija koje sprovode. Postoje i regionalni sistemi bezbednosti. Jedan od njih je, recimo, NATO. Postoji Organizacija dogovora kolektivne bezbednosti koju predvodi Rusija. Postoji Šangajska organizacija za saradnju, gde su dve izuzetno moćne zemlje – Rusija i Kina i još neke druge zemlje. Saradnja sa tim sistemima je svakako potrebna. Naš prioritet u spoljnoj politici jeste šansa u EU i u tom smislu mislim da u narednom periodu treba, što je moguće više, učestvovati u zajedničkoj evropskoj odbrambenoj i bezbednosnoj politici, ponajpre preko njihovih misija. Voleo bih da Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane, ovo govorim sa aspekta iskustva koje imam u minulih godinu i po dana kao šef naše parlamentarne delegacije u Organizaciji dogovora kolektivne bezbednosti, razmotre i utvrde jedan mehanizam za saradnju na liniji Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije i Organizacija dogovora kolektivne bezbednosti, jer ta organizacija kao prioritet svog delovanja ima borbu protiv međunarodnog terorizma, protiv organizovanog kriminala, i to upravo u sredinama u kojima postoji delovanje npr. radikalnog islama i gde su radikalne terorističke grupe povezane sa sličnim pokretima i grupama i na našoj teritoriji u regionu. Prilikom nedavnog boravka u Kirgiziji, u Biškeku, na tu temu nam je potpredsednik Avganistana dao veoma značajne informacije koje nigde nisam mogao da pronađem u javnosti, ni u našim glasilima, ni u inostranim medijima. Mislim da bi ta saradnja, ako se uspostavi, pored ove parlamentarne bila na liniji onoga što već imamo sa NATO paktom, kao što je Partnerstvo za mir, kao što je učešće u nekim multinacionalnim vežbama sa članicama NATO. Druga moja sugestija odnosi se na planiranje. Kada se planiraju ovakve operacije, a i bilo kakve multinacionalne aktivnosti, mislim da ne bismo smeli da dozvolimo da dođemo u situaciju da pripadnici naše Vojske učestvuju tamo gde ima pripadnika kosovskih bezbednosnih snaga ili tzv. oružanih snaga Kosova, kao što se desilo prilikom nedavne vežbe, krajem maja, u bazi američke vojske u Nemačkoj, gde su naši vojnici učestvovali u zajedničkoj vežbi, gde su bili prisutni vojnici iz Gruzije, ali su bili prisutni i, kako oni kažu, vojnici sa Kosova. Prilikom planiranja bilo kakvih naših aktivnosti u inostranstvu, mislim da treba dobro proveriti da ne dođemo ponovo u istu situaciju. Da vas samo podsetim, gospodine ministre, normalizacija odnosa između Beograda i Prištine u okviru briselskog procesa se odvija u statusu neutralnog okvira. Saradnja sa tzv. oružanim snagama Kosova izlazi iz tog okvira. Ne bih voleo da dođemo u situaciju da imamo, bez obzira na različita tumačenja, da li ćemo mi tumačiti na ovaj ili onaj način, dodir naših vojnika, pripadnika naše Vojske sa pripadnicima bilo kakve oružane formacije sa KiM, jer po Rezoluciji 1244, što se tiče vojnog prisustva, ono jedino može da bude međunarodnog karaktera. Još jedna stvar. Imamo traženje zajedničkih odgovora na internacionalne izazove bezbednosti. Voleo bih da nam u narednom periodu date jednu informaciju o iskustvima i o praktičnim koristima koje smo do sada imali od učešća u nekim misijama, posebno mislim na severnu Afriku, naročito na ovom planu borbe protiv međunarodnog terorizma, da vidimo kakve su obaveštajne informacije razmenjene, do kojih su saznanja došli naši pripadnici te misije, kako bismo više mogli da osetimo značaj tih misija i da ih ubuduće još intenzivnije podržavamo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Željko Sušec, kao poslednji prijavljeni govornik.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, predstavnici Ministarstva odbrane, učešće pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama UN i EU je dobra odluka prethodnih Vlada. U poslaničkoj grupi SNS nemamo problem da pohvalimo sve prethodne vlade koje su radile u interesu građana Republike Srbije, u interesu Republike Srbije. Učešće pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama UN i EU predstavlja važan element vojne politike Republike Srbije, čime se ispunjavaju međunarodno priznate obaveze kao članice UN i drugih međunarodnih organizacija o poštovanju i očuvanju svetskog, evropskog i regionalnog mira i bezbednosti. Time Republika Srbija jasno poručuje svim zemljama u svetu da se zalaže za rešavanje svih sporova mirnim putem uz poštovanje međunarodnog prava i drugih normi u međunarodnim odnosima, a sve sa ciljem jačanja uloge međunarodne zajednice. Usvajanjem godišnjem plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2014. godini i Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini, skraćuje se vreme odgovora prema zahtevu UN i zahtevu EU, čime Republika Srbija pokazuje odgovornost za dalji napredak u svom prosperitetu. Značajne promene, kada je reč o angažovanju pripadnika Vojske Srbije u inostranstvu, biće povećanje kapaciteta u nekim misijama, pa bi tako mirovne misije u Libanu, umesto voda, trebalo da bude angažovana jedinica ranga pešadijske čete. Što se tiče bezbednosti, prošle godine nije bilo ugrožavanja bezbednosti pripadnika Vojske Srbije koji su angažovani u multinacionalnim operacijama i nadam se i verujem da će Vlada Republike Srbije i Ministarstvo odbrane daleko, daleko više da rade na bezbednosti svojih pripadnika u ovim misijama i u budućnosti. Što se tiče finansijskih sredstava, Republika Srbija za angažovanje u multinacionalnim operacijama opredelila je 819 miliona dinara, dok Ujedinjene nacije participiraju sa oko 265 miliona dinara. Još jednom poručujem ovo je od izuzetno velike važnosti za Republiku Srbiju. Pripadnici oružanih snaga Vojske Republike Srbije u svim tim akcijama postaju ambasadori svoje zemlje ma gde da su angažovani u svetu. Što se tiče misija Ministarstva odbrane, pripadnici Ministarstva odbrane biće angažovani u mirovnim operacijama Ujedinjenih nacija u Demokratskoj Republici Kongo, Republici Liberiji, Republici Obali Slonovače, Republici Kipar, Republici Liban, na Bliskom Istoku, u zapadnoj Sahari, Republici Mali Džamu, u Kašmiru, južnom Sudanu, Sudanu, na Bliskom Istoku i misijama Evropske unije za obuku bezbednosnih snaga Somalije u Ugandi, vojne operacije pomorskih snagaEvropske unije u Somaliji, misije Evropske unije za obuku bezbednosnih snaga Malije. Što se tiče misije Evropske unije za obuku bezbednosnih snaga Malija, mi smo u prošlom sazivu, pre nešto manje od godinu dana, upravo i raspravljali o Predlogu odluke o učešću 13 pripadnika Vojske Srbije koji su bili angažovani za obuku Vojske Srbije, koji su bili angažovani za obuku bezbednosnih snaga Malija. Bezbednosne snage Malija se bore protiv fundamenalističkih, terorističkih grupacija koje uživaju veliku podršku Al Kaide i samim tim predstavljaju veliku opasnost za sve zemlje u svetu. Ovo sam namerno spomenuo iz razloga, jer Republika Srbija staje, znači, pripadnici oružanih snaga staju rame uz rame sa svim drugim predstavnicima drugih zemalja iz sveta koji se bore protiv Al Kaide kao rak rane u pogledu terorizma u 21. veku. Gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva odbrane, poštovani građani Republike Srbije, poslanička grupa Srpske napredne stranke će u Danu za glasanje sa zadovoljstvom podržati Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2014. godini,kao i usvajanje ovogodišnjeg plana o učešću u multinacionalnim operacijama u 2014. godini i kao o usvajanju ovogodišnjeg plana o učešću u multinacionalnim operacijama u 2014. godini. Želeo bi još jednom da poželim sreću svim pripadnicima oružanih snaga Republike Srbije koji učestvuju u multinacionalnim operacijama u 2014. godini. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Izvolite. Reč ima ministar Gašić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju bih želeo da odgovorim na par pitanja narodnog poslanika gospodina Drecuna vezano za učešće u EU misijama i većeg našeg angažovanja u EU misijama. Morate da znate dve stvari. Kada su EU misije u pitanju, a mi učestvujemo u tri ove godine, planirane su tri, to je Atalanta, Somalija i sa nemačkim kontigentom – Mali, naš budžet finansira 100% svih naših aktivnosti. Kada su UN u pitanju onda imamo i povraćaj određenih sredstava. Što se tiče onoga što ste spomenuli oko učešća našeg voda koji je bio u sastavu gruzijskog kontingenta u Hokenfelsu, a bilo je priče i u pojedinim medijima oko učešća tzv. kosovskih bezbednosnih struktura. Format učešća nije bio isti. Bilo je troje ljudi iz tzv. kosovskih bezbednosnih struktura, ali kao posmatrači. Ne kao učesnici i mi smo tom prilikom od američke strane dobili obaveštenje da oni ne učestvuju u tome i zato smo i prihvatili poziv da učestvujemo na ovoj vežbi. Rekli ste da bi možda trebalo da u Libanu pojačamo i da idemo na nivou čete, a ne na nivou voda. Već tamo imamo četu koja je u sastavu španskog kontingenta, ali pojačavamo ove godine zajedno sa italijanskim kontigentom. Šaljemo vod koji ide u sektor zapada, ali kao obezbeđenje, vod za zaštitu snaga u Libanu. Tamo ćemo da imamo i jednu četu i u jednom sektoru i u drugom sektoru. Imaćemo vod na bezbednosti u sektoru istok. To su odgovori. Zahvaljujem vam se na jako konstruktivnoj i korektnoj diskusiji danas. Nadam se da ćete u Danu za glasanje doneti odluke, jer smatram da na taj način bitno pomažemo Vojsci Srbije da zakonom dođe do onoga što je jako bitno, a to je saglasje i početak modernizacije Vojske Srbije na način kako ona stvarno to zaslužuje. U svim ovim danima, a i mnogo godina unazad Vojska Srbije je pokazala da je uvek bila sa svojim narodom i uvek uz svoj narod. Očekujemo da u narednom periodu nastavimo jednakim intenzitetom rad, a uvek ću biti na raspolaganju kada me pozovete da ovde mogu da odgovaram na sva vaša pitanja. Još jednom hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Bratislavu Gašiću, ministru odbrane, na aktivnom učešću u današnjoj sednici. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 5. i 6. dnevnog reda. Prelazimo na pretres u pojedinostima – PREDLOGA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavav vas da sam, povodom pretresa u pojedinostima o predlozima zakona iz 1, 2. i 3. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Rasima Ljajića, potpredsednika Vlade i ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, pozvala da sednici prisustvuju i Dušan Protić, pomoćnik ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, prof. dr Irinu Reljin, savetnika potpredsednika Vlade za oblast telekomunikacija, Mariju Vučiić, višeg savetnika u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Vesnu Novaković, načelnika Odeljenja za trgovinu, cene i zaštitu potrošača u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, i Dušcu Đorđević, samostalnog savetnika u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marko Đurišić, Biljana Hasanović – Korać, Aleksandar Senić, Mirko Čikiriz, prof. dr Janko Veselinović, dr Blagoje Bradić, prof. dr Dušan Milisavljević, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović i mr Dejan Radenković i amandmane Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizma i energetiku. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Što se tiče predmeta regulisanja ovog zakona, dosta sam koristeći uporedno zakonodavstvo težio da pomognem na taj način da se predmet regulisanja ovog zakona odredi malo preciznije jer je po mom mišljenju osnova kod zaštite interesa potrošača zaštita interesa pri kupovini i drugim oblicima prometa proizvoda i usluga na tržištu. Tačno je da u članu 1. se navodi da se ovim zakonom uređuju prava i obaveze potrošača, instrumenti i načini zaštite potrošača, prava i obaveze udruženja i saveza čija je oblast delovanja ostvarivanje ciljeva zaštite potrošača i informisanje i zaštita potrošača, unapređenje vansudskog rešavanja potrošačkih sporova, prava i obaveze državnih organa u oblasti zaštite potrošača i druga pitanja od značaja za zaštitu potrošača. Ovo što sam predložio postoji u nekim susednim zemljama. Recimo, Crna Gora navodi da se Zakon o zaštiti potrošača bavi, između ostalog, i zaštitom prava potrošača pri kupovini i drugim oblicima prometa proizvoda na tržištu. Doduše, oni ne pominju usluge, ali, recimo, Zakon o zaštiti potrošača u Hrvatskoj kaže da, pored ostalog, zakon reguliše zaštitu osnovnih prava potrošača pri kupnji proizvoda i usluga, kao i u drugim oblicima stjecanja proizvoda i usluga na tržištu. Zbog toga sam ja očekivao da ova dobronamerna i preciznija formulacija bude prihvaćena od strane Vlade. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslani, dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam u amandmanu reagovao na član 2. Predloga zakona o zaštiti potrošača, u kom članu se regulišu osnovna prava potrošača i predložio sam da u osnovna prava potrošača budu navedena i higijenska i zdravstvena bezbednost u objektima. Zašto smatram da to treba da spada u osnovna prava potrošača? Zbog toga što su u Srbiji u prodajnim objektima, kako u manjim prodajnim objektima, tako i u mega marketima, veoma loši higijenski uslovi. Ako ste, gospodine ministre Ljajiću, skoro bili u prodavnicama, uzeli korpu da kupite voće, povrće ili neke druge prehrambene proizvode, što vaši građani, čiji ste vi ministar, ne mogu sebi da priušte, mogli ste da vidite da su te korpe i kolica koja ste povezli prljava. Vi ste u obrazloženju rekli da ne prihvatate amandman iz razloga što se ovim članom inkorporira set osnovnih potrošačkih prava iz Deklaracije UN, a predloženo pravo ne predstavlja deo korpusa ovih prava. Znate šta, gospodine Ljajiću, u Francuskoj, Nemačkoj i Velikoj Britaniji se pretpostavlja da su te korpe sa kojima želite da kupite te proizvode čiste. Ove u Srbiji su prljave. I to ne važi samo za domaće lance maloprodaje, nego i za strane, zato što znaju da se jedino u Srbiji tako mogu ponašati. Vi kažete da ovo nije bitno zato što u Međunarodnoj deklaraciji o pravima potrošača ovo pravo nije navedeno. Vi na taj način ugrožavate prava naše dece koja, kada uzimaju te proizvode i koriste te proizvode iz te korpe koju ste uzeli prljavu, mogu biti ugrožena. Dakle, obrazloženje vam je veoma, veoma sporno i smatram da ste trebali da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se javio ministar u Vladi, dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Dva su razloga zašto nismo prihvatili ovaj amandman. Prvi ste i sami spomenuli, radi se o setu praktično preporuka, odnosno uputstava iz Deklaracije UN iz 80-ih godina, koji govori o osam osnovnih prava potrošača i sada su inkorporirane u tekst ovog zakona. Drugi razlog što ovo o čemu vi govorite jeste predmet drugih zakona, tačnije Zakona o bezbednosti hrane, član 12, član 48, član 73, član 79. ovog zakona koji govori o materiji o kojoj ste vi govorili i da se jasno ističe nadležnost veterinarske inspekcije u kontroli proizvoda. Drugo, ovo je predmet takođe iz Zakona o zdravstvenoj ispravnosti predmeta opšte upotrebe iz 2011. godine, član 16. i član 47. koji govori i o konkretnim kaznenim potrebama za nepoštovanje ovih zakonskih normi. To su jedina dva razloga zbog čega amandman nije prihvaćen, koji je potpuno suvisao, koji apsolutno korespondira sa onim što stoji u ova dva zakonska rešenja.
Zahvaljujem. Za repliku se javio dr Janko Veselinović. Izvolite.
Formalno ste vi, ministre, u pravu. Međutim, bezbednost i ispravnost hrane je jedna stvar, a pakovanje u kome se ta hrana nalazi je druga stvar, ali ovde govorimo o bezbednosti higijenskoj objekata u kojima su ti proizvodi i sredstava koja se koriste da bi ona bila predata na kasu. Dakle, u ovim članovima o kojima vi govorite se govori o ispravnosti i bezbednosti hrane.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, u vezi ovog amandmana i zahteva kolege koji je podneo i obrazloženja ministra gospodina Ljajića, želim da vam kažem da je bezbednost hrane u Srbiji jedno veliko pitanje i ono nije dobro regulisano zakonskim rešenjima. Mislim da bezbednost hrane i kontrola bezbednosti hrane treba da se vrati u nadležnost Ministarstva zdravlja, a ne da bude u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede gde se sada nalazi. Vi sada imate situaciju da kontrolu i bezbednost hrane rade inspektori iz Ministarstva poljoprivrede, a to su neki fito-tehničari, neki inspektori koji nemaju iskustva sa zdravstvenom procedurom i zdravstvenom kontrolom prehrambenih proizvoda. Moram da vam kažem da sam ja i u prošlom sazivu inicirao da se nadležnosti oko kontrole bezbednosti hrane vrate u sektor Ministarstva zdravlja i da se vrate institutima za javno zdravlje, jer su nadležne laboratorije instituta za javno zdravlje jako dobro opremljene. Konkretno, laboratorija u Nišu niškog instituta za javno zdravlje ima licencu iz Graca i proizvodi koji bi bili pregledani na Institutu za javno zdravlje u Nišu mogli bi da se izvoze i u evropske zemlje. Smatram da je velika greška napravljena kada su kontrole sa granica prebačene i povučene da instituti za javno zdravlje više nemaju nadležnosti na graničnim prelazima i da tako ulazi hrana koja je pod znakom pitanja. Tako da, zalažem se za promenu, tj. za vraćanje nadležnosti resornom Ministarstvu zdravlja i resornim institutima za javno zdravlje koji imaju jako dobro opremljene laboratorije i jako dobro opremljen kadar koji bi mogao da uzrokuje hranu kako u Srbiji, tako i na graničnim prelazima. To je jedan moj prilog ovoj današnjoj diskusiji.
Zahvaljujem. Za reč se javio potpredsednik Vlade, dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Samo u prilog vašoj diskusiji. Mi smo imali jednu od sednica Nacionalnog saveta za zaštitu potrošača koja je bila posvećena onoj aferi sa aflatoksinom, i većina članova tog saveta su bili na tragu ovog vašeg predloga da se vrate nadležnosti sanitarnoj inspekciji, odnosno Ministarstvu zdravlja, u domenu Zakona o bezbednosti hrane. Tada je inicirana promena, odnosno izmena ovog zakona.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici dr Blagoje Bradić i prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovini, turizam i energetiku prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević.
Hvala puno. Na samom startu obrazloženja ovog amandmana, gospodine predsedavajući, s obzirom da druge poslanike oslovljavate kao profesore, a mene oslovljavate kao doktor, ja jesam doktor, ali sam i profesor državnog medicinskog fakulteta, a to vam stoji i u sinopsisu govornika, pa vas molim da me oslovljavate sa titulom koju sam mukotrpno stekao, za razliku od nekih koji stiču tu titulu mnogo brže. Što se tiče ovog amandmana ja bih vam se zahvalio gospodine ministre i podpredsedniče Vlade na usvajanju ovog amandmana, jer da nije amandman usvojen ovaj zakon bi bio dosta nemoguće sprovodljiv zato što u mnogim drugim predlozima zakona bi mogli da se ospore članovi ovog, inače dobro napisanog zakona. Daću jedan primer. U Evropi potrošači struje imaju mnogo veća prava, da nije usvojen ovaj amandman, imali i građani Srbije. Kod nas distribucija isključuje građane Srbije kad god ona hoće i kad god im padne na pamet i nije bitno da li ima 50 dinara, ili ima 5.000 duga, ili pet miliona duga, to oni spram nekih ličnih analiza prave procenu koga će isključiti i time se krše potrošačka prava naših građana. Reći ću građanima Srbije kako se to radi u pristojnim evropskim zemljama. To je da, ako dugujete distribuciji više od dva meseca, distribucija nema pravo da vas isključi. Distribucija je tada u obavezi da vam pošalje upozorenje da vi niste platili dva meseca dug i da morate u narednom periodu da to izmirite. Nakon toga traje rok od još mesec dana, to znači tri meseca. Evo to su prava koji imaju građani Evropi, a koje distribucija Srbija je kršila i u vašem mandatu, i u našem mandatu i oni se ponašaju kao država u državi gde uopšte ne poštuju prava građana na plaćanje struje. Zahvaljujem vam se što ste prihvatili ovaj amandman koji praktično sprečava mogućnost da se određene firme, preduzeća ogluše o ovaj, inače dobro urađen zakon i da ga praktično učine nesprovodivim. Zahvaljujem se i zahvaljujem se i na pređašnjoj konstataciji gde ste rekli da je ova moja inicijativa, koja je bila za povratak Instituta za javno zdravlje u kontroli hrane, bezbednosti hrane dobra. Eto, to pokazuje da iz opozicije koliko god ona bila mrska, koliko god ona bila mafijaška, lopovska i kako se već proglašava dolaze neke dobre stvari koje su u interesu građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem prof. dr Milisavljeviću. Zahvalio bih vam se i na sugestiji. Vi bi trebali da uputite zahtev da vam se prihvati zvanje profesora i da u sistemu mi imamo to vaše zvanje da bi mogao tako da vas oslovljavam. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu i turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, suština našeg amandmana je praktično kao i amandman koji je već prihvaćen. Znači, želeli smo da izbegnemo da mogućnost koja je stajala u Predlogu zakona da se nekim posebnim zakonom mogu drugačije regulisati odnosi između potrošača i trgovca. Prihvaćena je ova formulacija koje su kolege dali. Smatramo da je to dobro, ova mogućnost da se nekim drugim zakonom dobre stvari koje se nalaze u ovom zakonu zaobiđu je izbegnuta. Zahvaljujem vam se na prihvatanju suštinski ovog amandmana. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikirizi. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu i turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine ministre, mislim da je i Vlada u nekoj meri u pravu zbog toga što nije prihvatila deo predloženog amandmana ali mislim da sam u nekom delu i ja u pravu. Mislim da je možda imalo mogućnosti da se izvrši i pravno-tehnička redakcija amandmana, evo zbog čega. U članu 5. Predloga zakona stav 1. tačka 7) predložio sam da se navede da je roba svaka telesna, pokretna stvar osim stvari koja je prodata u postupku izvršenja ili na drugi način po sili zakona, voda i gas koji se ne prodaju u ograničenoj ili unapred utvrđenoj količini i da se doda reč koja glasi „i električna energija“, jer se govori o toplotnoj energiji, govori se o vodi i gasu. Svaki naš potrošač ne može unapred znati koliko će na mesečnom nivou potrošiti ni električne energije, ni toplotne energije, ni vode, ni gasa. Ovo sam posebno predložio zato što zakon u nekim drugim članovima gde pominjem vodu, gas i toplotnu energiju, pominje i električnu energiju. Ako to čini u drugim članovima zakona onda nema razloga da to ne stoji i u članu 5. Predloga zakona. Što se tiče mog predloga da se u članu 5. Predloga zakona stav 1. tačka 20) da se promeni i da glasi – da je nedozvoljeni uticaj iskorišćavanja nadmoći u odnosu na potrošača upotrebom pritiska na način kojim se u znatnoj meri ograničava njegova sposobnost da donese odluku zasnovanu na potpunoj obaveštenosti bez obzira da li su primenjeni obmana, sila ili pretnja. On je u duhu onog našeg pristupa da ako već naš potrošač nije u zakonskoj mogućnosti tamo gde je potrošač u takvoj mogućnosti da recimo i posle dan, dva ili tri, nekoliko dana posle kupljene robe, bez ikakvog obrazloženja prodavcu vrati robu. Mislim da je možda trebalo razmisliti da se takva mogućnost ostavi ako se vrši nedozvoljeni uticaj i iskorišćavanje nadmoći, a znamo da se u praksi to često dešava. Što se tiče moje primedbe da treba brisati stav, odnosno definiciju posebnog potrošača, mislim da je Vlada u pravu što nije prihvatila taj stav jer je u pitanju međunarodni standard. Ono što je mene kod definicije prosečnog potrošača bunilo to je ko je to ko utvrđuje da je neki potrošač prosečan, prosečno obavešten ili obavešten manje od proseka ili iznad proseka. Koji je to organ, koje je to lice i u kom postupku itd? Ali, kada su u pitanju međunarodni standardi mi tu nemamo nikakvih standarda i mislim da je u tom delu Vlada u pravu. Kažem da je možda trebalo pravno-tehničkom redakcijom amandmana prihvatiti moj prigovor koji se tiče toga da u članu 5. stav 1. tačka 7) da se doda reč „električna energija“, a ovo sve posebno, s obzirom na životnu situaciju koju sam kasnije i u nekim amandmanima predložio da se reguliše na jasniji način, da su korisnici električne energije kao dobra u opštoj upotrebi, skoro sva domaćinstva, skoro sva fizička i pravna lica u našoj zemlji i zbog toga kažem da je ovde bilo mesta da se ovo prihvati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade dr Rasim Ljajić.
Prvi deo vašeg amandmana za nas bio je potpuno prihvatljiv i čak bolje precizirana odredba od one koju imamo u tekstu našeg zakona. Međutim, nismo mogli da polovično prihvatimo amandman i zbog ovog drugog stava smo morali da odbijemo ceo amandman.
Zahvaljujem se. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu i turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Prvo gospodine ministre da vam se zahvalim za korektnost. Dobra je namera i vaša i moja. Apsolutno sam bio svestan toga da taj drugi deo amandmana nije u duhu zakona i sam sam rekao da je Vlada bila u pravu, kao što ste vi vrlo korektno i javno izjavili da je moje rešenje u prvom delu amandmana bilo prihvatljivije. Što se tiče amandmana na član 6. Predloga zakona stav 1, predložio sam da se doda stav 2. kod isticanja cena – da trgovac može isticati dve cene, redovne i snižene. Snižene cene se odnose na sezonska sniženja, rasprodaju, akcijsku prodaju, prodaju proizvoda sa greškom, proizvoda kojima ističe rok upotrebe kao i za ostale ponude trgovaca u okviru kojih potrošači mogu kupovati proizvode sa nižim cenama. To je pre svega zbog toga što u praksi se često srećemo sa isticanjem dve vrste cena. Znači, trgovac istakne jednu cenu, a onda se ta cena precrta i ispod nje stoji druga cena i piše sniženo ili akcija itd. Vlada je u pravu što kaže, a ja sam to znao da se ovo reguliše i Zakonom o trgovini. Pošto se radi o Zakonu o zaštiti potrošača, naprosto verujem da većina potrošača neće biti u tom smislu pravno edukovana da sada ako brinu o zaštiti svojih potrošačkih prava i interesa pored Zakona o zaštiti potrošača još gledaju i Zakon o trgovini i mnoge druge zakone koji regulišu ovu oblast. Zbog toga sam smatrao da od viška glava ne boli i da je uputno da jedna ovakva odredba stoji i u ovom zakonu. Hvala.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U članu 11. Predloga zakona, moj amandman predlaže da se posle stava 1. dodaju novi stavovi koji glase: „Trgovac ne sme da stavi u promet robu na kojoj nije istaknuto obaveštenje sa podacima o robi (u daljem tekstu: obaveštenje o robi), u skladu sa zakonom. Ako posebnim zakonom nije drugačije propisano obaveštenje o robi obavezno sadrži: 1. naziv odnosno trgovačko ime pod kojim se roba prodaje; 2. naziv i sedište proizvođača; 3. naziv i sedište uvoznika ukoliko se radi o robi iz uvoza; 4. naziv države porekla robe; 5. podatke o količini, sastavu, kvalitetu, tipu i modelu robe, datumu proizvodnje i roku upotrebe, načinu upotrebe, održavanju i čuvanju robe i upozorenje o mogućim rizicima vezanim za pravilnu i nepravilnu upotrebu robe, u zavisnosti od prirode robe. Podaci o obaveštenju o robi moraju biti istiniti, napisani čitko, jasno, razumljivo i jasno uočljivo. Zabranjeno je uklanjanje ili menjanje podataka iz obaveštenja o robi. Trgovac je dužan da obaveštenje o robi istakne na svakom pojedinačnom primerku robe, a kod robe male vrednosti ili neprikladne za isticanje obaveštenja na zbirnom pakovanju, odnosno na mestu prodaje. Odredbe ovog člana primenjuju se i na usluge, na način da se obaveštenje o uslugama, uključujući i upozorenja o rizicima koji su povezani sa pružanjem usluge, ističe na mestu pružanja, odnosno ponude usluge, ili na drugi, potrošaču dostupan način.“ Vlada nije prihvatila ovaj amandman iz razloga što se članom 11. Predloga zakona, uređuju obaveze trgovca u poluisticanju prodajne jedinične cene usluga prilikom oglašavanja, što je tačno. Takođe, rešenja predložena amandmanom predstavljaju sadržinu deklaracije koja je propisana Zakonom o trgovini, ali u Predlogu zakona nije postojalo poglavlje gde je moglo da se interveniše amandmanski na ovaj način. Opet sam kao i kod prethodnog člana smatrao da, ako je dominantna reč o Zakonu o zaštiti potrošača, da i ovaj zakon treba da sadrži ove odredbe, zbog činjenice što je u našim trgovinama i dalje prisutna u velikoj meri roba i pored postojanja Zakona o trgovini, koja ne sadrži sve informacije, odnosno podatke o robi za koje ja amandmanom smatram da treba da postoje. Zbog toga kažem, mislim ako je dominantno reč o Zakonu o zaštiti potrošača, da svaki potrošač koji se bude informisao gledajući ovaj zakon, mislim da treba da se sretne sa jednom od ovih odredbi. U potpunosti sam svestan te činjenice da bi pravno-tehničkom redakcijom, da se prihvati ovaj član, moralo da se menja dosta članova, poglavlja i znam da bi to napravilo veliki disbalans u predloženom tekstu zakona.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U članu 12. Predloga zakona, predložio sam amandman da se nakon stava 6. dodaje novi stav koji glasi: „Trgovac je dužan da za uslugu isporuke vode, gasa, toplotne i električne energije potrošaču dostavi račun koji je razumljiv, uz navođenje jediničnih cena potrošene električne ili toplotne energije, jedinične cene potrošene vode ili gasa. Račun mora sadržati sve podatke koji omogućuju proveru obračuna pruženih usluga.“ Vlada u odbijanju ovog amandmana kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je članom 91. Predloga zakona uređeno pitanje specifikacije za pružene usluge od opšteg ekonomskog interesa, kao i obaveze trgovaca da na računu tih usluga navede elemente koji omogućuju da potrošač prati iznos svog zaduženja. Vlada je u pravu. Ako se gleda član 91. Predloga zakona, ali mislim da je moj amandman precizniji i u interesu velikog broja potrošača i naših građana. Sada ću vam reći zbog čega, jer slične odredbe, a do sada smo imali u nekim zakonima, ali smo isto tako u praksi imali bez navođenja ovoga što sam amandmanom predložio, da lica koja vrše obračun električne energije, kada im odnesete obračun koji su oni sastavili i pitate po stavkama šta je to što ja dugujem, jednostavno ne znaju da vam daju jasan i nedvosmislen odgovor, odnosno ne znaju da rastumače račun koji sami izdaju. Zatim, bilo je mnogo ministara kojima su udruženja potrošača i javnost postavljali pitanje vezano za račun za električnu energiju i za utrošen gas. Ministre, rastumačite vi nama ovaj račun, a nijedan ministar, kao ni službenik koji radi obračun to nije umeo. Kada građani intervenišu na šalterima „Elektrodistribucije“, ili na šalterima gde se vrši obračun utroška gasa, susreću se sa istim problemima. Službenik koji je zadužen da građaninu da preciznu informaciju o tome koje je njegovo dugovanje za struju ili utrošen gas, ne zna, slegne ramenima i kaže, ne znam, meni su to dali i ovde piše koliko dugujete, a ja sa tim nemam ništa. Mislim da takva vrsta prakse naprosto mora da se prekine jednom preciznijom formulacijom. Šta građanina treba da interesuje? Građanina treba da interesuje jedinična cena električne energije, za skuplju tarifu i jeftiniju tarifu, da pogleda svoje brojilo, da utrošenu energiju za taj mesec pomnoži sa jediničnom cenom električne energije i ne treba mu ni šalterski službenik, ni ministar, niko, jer će građanin znati šta duguje. Mi sa ovim, pored toga što postoji sumnja da građani plaćaju ono što nisu potrošili, maltretiramo građane, posebno penzionere koji znaju šta je država, koji su prvi po primanju penzija na šalterima, da izmire svoje obaveze oko utroška električne energije, gasa i sve ostale komunalne obaveze. Pored toga što mi sve građane zakidamo, a koristeći opet monopolski položaj i kod EPS-a i „Srbijagasa“ i „Pošte“, mi maltretiramo jednostavno naše građane. Mislim da račun na način koji sam ja predložio, treba da bude apsolutno razumljiv, da dete drugog ili trećeg razreda osnovne škole može da zna da rastumači račun. Sretao sam se nebrojeno puta sa pritužbama građana i pošto se bavimo, kao i vi, ministre, javnim poslom, onda se svaljuje odgovornost i na nas, jer kažu, zašto vi u Skupštini ne intervenišete, zašto ne kažete da naša država radi nepošteno, što se tiče, pre svega obračuna električne energije. Koristim ovu priliku da to što su opravdani u potpunosti zahtevi građana, prenesem vama kao resornom ministru, jer drugog načina, izuzev amandmanski da reagujemo, ja nisam mogao da nađem. Drugo, nebrojeno je situacija, dođe građanin, sve mu se smuči, stalno dobija neke kamate i niko ne zna u EPS-u da vam kaže šta je angažovana snaga. Mene kao potrošača električne energije ne interesuje definicija angažovane snage, već koliko sam ja potrošio struje i koja je to cena po jediničnoj meri i da to platim, onda imate angažovanu snagu, pa neke takse. Mislim da na ovaj način verovatno EPS, koristeći monopolski položaj, građane zakida. S druge strane, građanima se smuči. Dođu na šalter Elektrodistribucije i kaže ovako: „Hoću da izmirim sva dugovanja koja imam prema vama“. Službenik na šalteru obračuna sva dugovanja, građanin isplati, a već kod sledećeg meseca kod novog računa za utrošenu električnu energiju, pored dugovanja za prethodni mesec, građanin opet dobije neki zaostao dug i opet kad dođe na šalter, opet nastaje igra gluvih telefona, pa postavi građanin jednostavno pitanje: „Ako sam prošli mesec kod vas isplatio sva dugovanja, kakva su sada to ponovo zaostala dugovanja?“. Mislim da se tu apsolutno radi o zloupotrebi monopolskog položaja Elektrodistribucije Srbije i mislim da treba pošteno reći ako na osnovu samo zarade za utrošenu, isporučenu električnu energiju Elektrodistribucija ne može dobro da posluje, ne može da ulaže u razvoj itd. onda treba reći da građani, pored toga što plaćaju zaista utrošenu električnu energiju, plaćaju i takse za razvoj, za infrastrukturu za održavanje itd. Nemojte više samo da građane dovodimo u situaciju da oni plaćaju nešto što bog sveti zna šta je. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se javio potpredsednik Vlade dr. Rasim Ljajić. Izvolite.
Verovatno je tačno da je vaša amandman precizniji, ali ovaj naš član, zapravo ova odredba je fleksibilnija. To je urađeno iz razloga što je ovo ipak opšti krovni zakon, što ovim zakonom ne možemo da regulišemo na način na koji ste vi ovde sada definisali, da je to ipak predmet nekih drugih propisa, zavisno od oblasti koju ste spomenuli, da li se radi o struju, gasu, toplotnoj energiji itd. Prema tome, smatrali smo da imamo jednu normu koja je dovoljno široka i dovoljno predstavlja pravni okvir, a da sve drugo se definiše propisima zavisno od oblasti o kojoj ste vi govorili.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović - Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu i regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Suština ovog amandmana koji smo predložili bila je da se obezbedi veći stepen informisanosti potrošača o robama i uslugama i da se na taj način postigne bolja preventivna zaštita njihovih prava i obaveza. Ono što je suština, što možda građani koji ovo prate ne znaju, radilo se o tome da se obaveštenje istakne, pored srpskog jezika, na jeziku koji potrošač razume. Prihvatanjem jednog drugog amandmana predviđeno je da se sada, pored srpskog jezika, koristi i jezik nacionalnih manjina u skladu sa zakonom. Takođe, u razlozima za odbijanje Ministarstva, navedeno je da se neke od stvari koje smo mi tražili da se definišu i obavežu trgovci i ovim zakonom rečeno je da to predstavlja već deo obavezne deklaracije koja je urađena Zakonom o trgovini. Meni je jedino žao što iz ovog obrazloženja ne mogu jasno da vidim koji deo onoga što smo mi predložili se nalazi kao obavezan sadržaj deklaracije u skladu sa Zakonom o trgovini i da li je možda bilo prilike i mesta da se neke od ovih stvari koje smo predložili ipak prihvate, odnosno da se možda kroz neki amandman odbora, kakva je to praksa, ovaj zakon unapredi. U svakom slučaju želja nam je bila da jasnije omogućimo građanima kao potrošačima da budu, pre nego što sklope ugovor i plate određeni proizvod ili uslugu, na najbolji mogući način obavešteni o sadržini onoga proizvoda ili usluge koju kupuju. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se javio potpredsednik Vladedr. Rasim Ljajić. Izvolite.
Bukvalno sve ovo što ste vi predložili u amandmanu sadržano je kao obaveza trgovca da na deklaraciji ima sve ove informacije koje su predmet vašeg amandmana. Gotovo da nema reči, odnosno stava koji nije inkorporiran u Zakon o trgovini, u onom delu koji govori o obaveznoj sadržini deklaracije koja stoji na proizvodu.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dizdarević i Enis Imamović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović – Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Suština ovog amandmana je da se potrošači obaveste i o potencijalnoj opasnosti ili štetnosti po život i zdravlje ljudi, odnosno životnu sredinu. Mislim da postoji određeni broj proizvoda u kojima je izuzetno važno da potrošač pre nego što kupi određeni proizvod bude obavešten i o štetnosti i opasnosti. Razlog zane prihvatanje ovog amandmana je da je suprotno Direktivi 2005-29 Evropske zajednice, kojom je predviđen neki maksimum harmonizacije i da bi se na ovaj način narušilo nesmetano funkcionisanje unutrašnjih tržišta. Nije mi jasno obrazloženje, s obzirom da smo svi svesni da u velikoj količini robe koja se nudi danas građanima postoji i ona koja predstavlja potencijalnu opasnost po život i zdravlje ljudi i životnu sredinu i da je bilo mesta da se i ova obaveza nađe u zakonu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, verovatno znate podatak da u Srbiji godišnje umre 16.000 ljudi od posledica duvanskog dima, odnosno od aktivnog i pasivnog pušenja i udisanja duvanskog dima. Gospodine Ljajiću, verovatno znate da je to broj stanovnika koji odgovara veličini Trstenika. Verovatno znate i to, gospodine Ljajiću, da godišnje je četiri i po hiljade novoobolelih od karcinoma čiji je uzrok duvanski dim. Verovatno znate i to da 55% dece školskog uzrasta u Srbiji aktivno, svakodnevno ili povremeno puši cigarete. To je bio uvod kojim bi obrazložio amandman koji sam podneo na Zakon o zaštiti potrošača. Na član 24. posle stava 1. predložio sam da se doda novi stav 2. Inače, to je poglavlje koje govori o zaštiti maloletnih potrošača. Predložio sam da se doda novi stav: „Zabranjeno je izlaganje alkoholnih pića, uključujući pivo, odnosno duvanske proizvode i pirotehnička sredstva na udaljenosti manjoj od 5 metara u megamarketima i udaljenosti manjoj od 3 metra u ostalim prodajnim objektima od kase za naplatu. Ova zabrana se ne odnosi na prodajne objekte površine manje od 10 kvadratnih metara.“ Ne znam koliko vaše ministarske obaveze dugogodišnje dozvoljavaju uopšte da odete u megamarkete imaloprodajne objekte? Da li ste skoro bili, gospodine Ljajiću, u maloprodajnom objektu nekom? Ako ste bili, mogli ste da primetite da gotovo iznad glava prodavačica ili prodavaca stoje vitrine u kojima su duvanski proizvodi. Te vitrine su interesantnog, odnosno dobrog formiranog vizuelnog identiteta koje privlače kupce, naročito, maloletne kupce. Dakle, ti proizvodi im se gotovo nude. Oni su tu na dohvat ruke. To, gospodine Ljajiću, nema ni u jednoj zemlji EU. To je moguće jedino u zemlji Srbiji. Gospodine Ljajiću, vi ste odbili ovaj amandman verovatno zato da se ne bih zamerili proizvođačima cigareta koji imaju ekskluzivne ugovore sa veleprodajnim objektima, odnosno distributerskim kućama, po kojima ti proizvodi treba da stoje baš tu, na dohvat ruke maloletnim licima koja, kao što sam rekao, 55% maloletnih lica u Srbiji puši. Vi ste odbili da prihvatite taj amandman. Iz kog razloga, recite mi? Koristiću malo vremena poslaničke grupe. Dakle, u obrazloženju sam napisao sledeće – postala je gotovo uobičajena praksa da se duvanski proizvodi, a nešto ređe i alkoholna pića, izlažu uz samu kasu u prodajnim objektima. Vitrine u kojima se oni nalaze najčešće imaju i privlačne vizuelnu poruku koja maloletnim licima šalju poruku o poželjnosti kupovine ovih proizvoda, štetnih po njihovo zdravlje. Ukoliko u radnju ulaze da bi kupili neke druge proizvode, ne mogu, a da ne prođu svaki put pored tih reklamnih panoa. Neretko se pomenute vitrine nalaze i iznad samih glava prodavaca, kao što sam rekao, što je posebna poruka maloletnim kupcima. Posle sam obrazložio, pošto je evidentno da takvi ugovori specijalizovani postoje, verovatno vaša koleginica, da kažem, objašnjava da je to vrlo zgodno da se tako lako uzmu cigarete sa tih vitrina. To je tačno. Ali, ja baš smatram da bi trebalo biti obrnuto, da su ti proizvodi na nekom drugom kraju tih megamarketa, da maloletna lica ne bi svaki put došla u iskušenje da kupe cigarete. Zato, gospodine Ljajiću, imajući u vidu i 16.000 ljudi koji godišnje umru u Srbiji od posledica duvanskog dima, odnosno pušenja, predlažem da još jednom razmislite i prihvatite ovaj amandman. S druge strane, pitam vas, ako ćete već dati odgovor zbog čega niste prihvatili ovaj amandman, da li je tačno da se u Vladi Srbije ne primenjuje u potpunosti Zakona o zaštiti od duvanskog dima? Pitam predsedavajućeg, pošto mu tu nije sekretarka, da li je tačno da se i u Skupštini Srbiji neadekvatno primenjuje Zakon o zaštiti od duvanskog dima? Ova Skupština je zakonodavno telo, donosi zakone i trebalo bi da se ti zakoni primenjuju. Ovo ću dati kao posebno poslaničko pitanje, pa ćumoliti odgovor. Pozivam nadležne inspekcije da obiđu Ministarstva Vlade Srbije, bez zaobilaženja nekih koji su iz ove ili one stranke, neka obiđu sva i da vidimo da li se poštuje taj zakon i pozivam ih, evo, mogu da dođu na kafu u naš poslanički klub i da obiđu Narodnu skupštinu Republike Srbije, da vide da li se taj Zakon o zaštiti od duvanskog dima adekvatno primenjuje. Hvala.
Zahvaljujem se. Za reč se javio dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Gospodine Veselinoviću, član 24. vrlo jasno kaže da je zabranjena prodaja, usluživanje i poklanjanje alkoholnih pića, uključujući pivo, odnosno duvanskih proizvoda i pirotehničkih sredstava licima mlađim od 18 godina života. Sve ovo ostalo što ste govorili naprosto je predmet drugih propisa i zakona. Delimično je to regulisano i Zakonom o duvanu, delimično Zakonom o trgovini, a i nekim drugim zakonskim propisima. Naprosto, to nije predmet ovog zakona.
Zahvaljujem se. Reč ima prof. dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, vi imate vreme kada sam se prijavio. Ja sam se prijavio još dok je gospodin Đurišić obrazlagao prethodni amandman. Par stvari samo, podržavam taj amandman, podržavam i ovaj amandman gospodina Janka Veselinovića. Želim da kažem, kada je gospodin Đurišić pričao o bezbednosti proizvoda na srpskom tržištu, ja se isto slažem. Mislim da i građani to primećuju, da smo kao zemlja kao jedan magacin za neke manje kvalitetne proizvode koji se u Evropi ne mogu prodati, pa se prodaju u Srbiji, a eto u Srbiji će kupiti sve i poješće sve i imati nekvalitetne i televizore i nekvalitetne proizvode. Zalažem se da se napravi jedna nacionalna laboratorija koja bi kontrolisala kvalitet kako patika, tako i elektrouređaja, a ne da imamo tablet računare koji se vrlo često kvare, koje imate preko mobilnih operatera koji dele građanima Srbije, pa imate puno reklamacije na to, kao da neko ko ima drugu ili treću seriju proizvoda nema gde to da proda u Americi i Evropi, nego eto Srbija, mi ćemo sve progutati i nemamo to jasno kontrolisano. U Srbiji, koliko znam, postoji jedna laboratorija koja se zove „Jugoekspert“ i koja daje sertifikat na kvalitet proizvoda. Imam informaciju da je ona privatizovana i da je privatizovana upravo od firme koja prodaje i uvozi određenu robu u Srbiji. Zalažem se da mi imamo nacionalnu, da država Srbija, republička Vlada ima svoju nacionalnu laboratoriju gde bi kontrolisala sve proizvode od patika, majica, igračaka, jer naša deca se igraju sa različitim igračkama koje imaju toksične boje. Može da dođe do problema. Na primer, imali smo aferu da su se u Evropi pojavile neke igračke iz nekih azijskih zemalja, koje su koristile neke boje koje su toksične, pa su ona povlačena. Samo želim da ukažem, što je gospodin Đurišić pričao, gde ima dosta logike, da imamo puno primera da mi u Srbiji nemamo kvalitetne proizvode, kao da smo mi zemlja za otpad nekih drugorangiranih, trećerangiranih proizvoda i da time, kada bismo napravili tu jednu nacionalnu laboratoriju, doprineli bi zaštiti građana, praktično zaštiti kvaliteta koji se prodaju u našoj državi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po amandmanu.
Koliko sam razumeo, amandman je na član 24. Inače, tu sam ja nešto predlagao gospodinu Ljajiću, ali zadovoljan sam onim kako su mi odgovorili. Zalagao sam se da se u amandman unese – i igre na sreću, ali to je već regulisano nekim drugim zakonom, zapravo, Zakonom o igrama na sreću, tako da tu gospodinu Ljajiću mogu to da prihvatim, mada sam želeo da se možda to pojača. Sam ovaj amandman gde se govori o razdaljini sa nekih pet ili tri metara itd, da bude razdaljina, recimo, pirotehničkog sredstava ili duvanskih proizvoda od kase itd, pomalo je besmislen. Zašto? Zato što svakako pirotehnička sredstva ne možete u prodavnici da nađete, nego postoji specijalizovana radnja ko to hoće da kupi, tako da ne znam zašto se ovo ovde navodi. S druge strane, postoje ovde mali marketi. Vi sad njima tražite posebne prostorije gde ljudi preživljavaju od tog malog marketa, sad tražite da on pravi neke posebne odeljke u samoj prostoriji, što je jako nezgodno. Imali smo svojevremeno jednu besmislenu odredbu, baš pomenuti Zakon o igrama na sreću, ne znam zašto je to neko izdejstvovao, a to je da kladionice budu 200 metara od škole. To nije donelo nikakvog efekta, apsolutno nikakvog, jer onaj ko hoće da se kladi, svakako će da ode i tih 100 ili 200 metara dalje, odnosno neće mu biti teško da prepešači, a svakako je zabranjeno maloletnom licu da uđe u kladionicu. Ovde je neko želeo tako da vodi kampanju. I ovo smatram da je pomalo napravljeno kako bi se ovde vodila malo kampanja, malo marketinški. Slažem se da mora ovo na neki način da se uredi, ali je ovo predmet nekog drugog zakona, a ne Zakona o zaštiti potrošača. Iz tog razloga ovo ne bi moglo nikako da se prihvati. Hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Janko Veselinović.
Prosto da pojasnim. Uvaženi diskutant pre mene nije pročitao amandman ili nije pažljivo slušao. Jasno sam u amandmanu napisao predlog da se zabrani izlaganje alkoholnih pića, uključujući i pivo, odnosno duvanske proizvode i pirotehnička sredstva na udaljenosti manjoj od pet metara u megamarketima i udaljenosti manjoj od tri metra u ostalim prodajnim objektima od kase za naplatu. Ova zabrana se ne odnosi na prodajne objekte površine manje od deset kvadratnih metara, tako da je ovaj problem prevaziđen. Imao sam u vidu manje objekte u kojima bi to bio problem realizovati. S druge strane, nije tačno ova odredba koja se tiče o pirotehničkim sredstvima, ona se prodaju i u nekim megamarketima. Da je to tako, to potvrđuje i prethodni stav ovog predloženog zakona, gde se kaže da je zabranjeno prodavanje maloletnim licima itd, pirotehničih sredstava, duvanskih proizvoda itd, tako da sam samo taj prethodni stav uveo u novi stav sa još jednom dodatnom zabranom, koja bi se odnosila na izlaganje tih istih proizvoda u ovoj udaljenosti iz razloga koje sam naveo. Ovo nije nikakav marketing. Ako mislite da je marketing zaštita građana Srbije od ovih proizvoda koji su štetni po zdravlje, zaštita dece, omladine i onih koji su možda najnesvesniji korišćenja ovih proizvoda, onda neka to bude marketing. Ako je zaštita i spas makar jednog od 13.000 ljudi koji godišnje umre od posledica duvanskog dima, onda neka je to marketing, a vi objasnite vašim biračima na koji način se vi zalažete za njih i koji način vi dajete kao predlog, da li da se možda dele besplatno cigarete i alkoholni proizvodi na kasama, pa bi to možda zadovoljilo vaše interese i dali biste novu poruku vašim potencijalnim biračima. Mislim da to nije odgovorna politika i da je ta politika štetna za građane Srbije, a možda je korisna u populističke svrhe. Hvala.
Narodni poslanik Vladimir Đukanović, pogrešno tumačenje, replika. Izvolite. Time zatvaram krug replika.
Ne znam zašto je neko ovako ovo shvatio i na ovakav način pomalo i maliciozno, ali dobro. Pretpostavljam, da ste ovako nešto želeli dok ste bili vlast da uvedete kada se toliko brinete za sve ove ljude. Ovde govorim da je ovo čist marketing zato što kada kažete objekte manje od 10 kvadratnih metara, da, slažem se, ali koliko imate objekata koji su 15, 16, 17 kvadratnih metara, pa gde mislite da ovako nešto radite. Što se tiče pirotehničkih sredstava, izvinjavam se, ako vi znate da negde u nekom megamarketu se prodaju pirotehnička sredstva, voleo bih da to prijavite, pošto je to nešto nemoguće. Postoje specijalizovane radnje gde možete tako nešto da kupite ili radnje koje se bave prodajom vojne opreme ili naoružanja i za šta imaju dozvolu, ali je nemoguće da u megamarketu možete da nađete baklju, vatromet ili tako nešto. Po meni je to van svake pameti, tako da ne vidim razloga zašto ste ovako nešto uneli. Što se tiče deljenja alkohola i cigareta, podsetiću vas uvaženi kolega, u vaše vreme smo imali najveći mogući porast alkoholizma, nažalost, i kod maloletnika a Boga mi, i kod mlađih punoletnih lica, tako da ste tu zaštitu mogli da sprovodite dok ste bili vlast, a omladinu ste, nažalost, prepustili da se odaje ovakvom poroku. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu i regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Mislim da je izuzetno dobro što je ovaj amandman prihvaćen. Reći ću o čemu se radi. Znači, dodaje se novi stav u članu 26. koji kaže: „Zabranjuje se uslovljavanje prodaje robe ili pružanja usluge prodajom druge robe ili pružanjem druge usluge“. Bili smo svedoci da su se u nekim slučajevima dešavale ovakve stvari, a sada jasnom zakonskom odredbom trgovci ili pružaoci usluga neće više biti u prilici da uslovljavanjem prodaje jednog proizvoda ili usluge uslovljavaju prodaju drugog. Zahvaljujemo se ministarstvo što je prihvatilo ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, po amandmanu.
Dobro je što ste prihvatili amandman gospodina Đurišića. Brojni građani su mi se obratili i traže zaštitu resornog ministarstva, jer smatraju da im se krše potrošačka prava kod mobilnih operatera. Smatraju da u mnogim evropskim zemljama imate pravo da raskinete ugovor pre roka, a ovde ukoliko želite da raskinete ugovor pre roka u obavezi ste da isplatite dvogodišnji ili, u nekim slučajevima, trogodišnji ugovor. Time direktno dolazite do kršenja prava potrošača koji u Evropi imaju sasvim drugojačiji način. Znači, postoje mogućnosti kada imate pravo da raskinete ugovor, a ne da vas obavezuje mobilni operater tako što ćete moći to da uradite, ali da isplatite ugovorne obaveze za 24 ili 36 meseci. To je jedan primer. Možda možemo sa ovim članom amandmana da obavežemo mobilne operatere, ukoliko mušterija, ukoliko građanin želi da prekine taj ugovor da nema potrebe da plaća ugovornu obavezu i narednih godinu i po, dve dana ukoliko smatra da je njegova usluga, tog operatera, loša i da ne zadovoljava njegove kriterijume i da možda neki drugi operater ima bolje uslove. Mislim da je ovde monopol operatorskih kuća i na šteti su građani koji imaju prava. Zalažem se, ako smo ovaj amandman usvojili, da se primeni konkretno u ovom slučaju, s obzirom da mi se solidan broj građana Niša obratio i kaže – kaži zašto mi moramo da plaćamo 24 rate, ako neka druga kompanija nudi bolje uslove i imamo pravo da prekinemo ako se to radi u drugim evropskim zemljama. Tako su meni rekli i ja sam to preneo.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, po amandmanu.
Mislim da je zaista dobro što je Vlada u ovom delu respektovala ono što postoji u svakodnevnom životu, jer trgovci koji se bave maloprodajom uslovljeni su često od trgovaca koji se bave veleprodajom da pored onoga što im je neophodno za njihovu trgovinsku radnju kupe i neku drugu robu… (Predsedavajući: Gospodine Čikiriz, da li vi govorite o vašem amandmanu ili o ovom prethodnom koji je podneo narodni poslanik Marko Đurišić?) Govorim po amandmanu koji je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Često se u praksi sretala situacija, i to su nam se često žalili vlasnici benzinskih pumpi, da pored toga što treba da kupe gorivo uslovljava se kupovina goriva prodajom ulja koje njima apsolutno ne treba. Očekivao sam, i posle ću kod amandmana na član 26, kao što je u ovom delu prihvaćen jako dobar amandman, da se sve ono što ide u duhu zaštite potrošača prihvati.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Samo jedna uvodna napomena. Kao što je kod prihvatanja ovog dobrog amandmana, malopre sam tražio, dok je gospodin Bečić predsedavao, vezano za račun za struju, utrošen gas itd… mislim da zaista treba više respektovati ono što je život i ako je već na dnevnom redu Zakon o zaštiti potrošača, onda ne možemo uopšteno nekom odredbom, koja je i ranije bila jasna i neprecizna, a u praksi smo dolazili do toga da se zloupotrebljava jedna opšta odredba koja nije precizna. Znači, govorimo o računima za utrošenu električnu energiju i za utrošeni gas. Sada prelazim na ovaj amandman. Mislim da je Vlada trebala da prihvati ovaj amandman, a evo o čemu se radi. U članu 26. stav 2. Predloga zakona, nakon reči predloga Vlade, koji kažu: „Trgovac je dužan da potrošaču obezbedi robu u tačnoj meri, količini i da mu omogući da proveri tu tačnost.“ To je u redu. Predlažem da se dodaju reči koje glase: „Trgovac je dužan da potrošaču preda proizvod propisanog, odnosno ugovorenog kvaliteta. Ako kvalitet nije propisan, odnosno ugovoren, onda uobičajenog kvaliteta sa obaveštenjem o robi, odnosno uslugama, ispravama o usaglašenosti, drugom dokumentacijom, informacijama po ceni u skladu sa utvrđenim ili obračunatim kriterijumima, odnosno po ugovorenoj ceni na način i u rokovima utvrđenim zakonom, odnosno ugovorom“. Odbijanjem ovog amandman Vlada kaže da je članom 46. to pitanje na neki način regulisano. Na neki način da, delimično da, ali u potpunosti ne, jer u članu 46. stoji da je prodavac dužan da potrošaču preda robu u količini i kvalitetu koji su ugovoreni. Ja ovo preciziram, a šta ako nije ugovoren kvalitet? Znači, propisani kvalitet, odnosno uobičajeni kvalitet i plus, uz sve to, zbog stanja na našem tržištu, po mom mišljenju treba da idu obaveštenja o robi, uslugama, ispravama, o usaglašenosti sa drugom dokumentacijom i informacijama po ceni i u skladu sa utvrđenim ili obračunatim kriterijumima, odnosno po ugovorenoj ceni na način i u rokovima utvrđenim zakonom, odnosno ugovorom. Zbog čega? Mislim da smo svi svesni apsolutno stanja na našem tržištu i toga šta se sve proizvodi na našem tržištu što ne odgovara standardima i kvalitetu, šta se sve uvozi na našem tržištu što ne odgovara standardima i kvalitetu. Ako prosečnog građanina pitate da li sumnja u kvalitet i sertifikat robe koja dolazi iz Nemačke, Britanije, Francuske, Švajcarske, Japana, Amerike, svi će reći – ne. Da li sumnjate u kvalitet naše robe i standard, reći će vam najčešće oni stariji građani nekada je postojao JUS kao dobar standard, a onda je sve to krenulo u drugom smeru. Čini mi se da se građani svakodnevno prilikom kupovine različite vrste robe i prilikom plaćanja različite vrste usluga susreću se sa raznoraznim prevarama i obmanama. Desi se da kupite obuću koja vamposle prvi kiše jednostavno propušta vodu. Znači, nije propisan kvalitet. Desi se kupite kremu za sunčanje koja nema zaštitni faktor koji je propisan, da se kupi parfem koji izvetri posle pet ili 10 minuta, da kupite lek koji nema svojstva, mada je kod lekova čini mi se tu još i najbolja zaštita, da određeni proizvod ne odgovara ni geografskom poreklu, ni robnoj marki, itd. Ja sam, naravno, pogledao član 46. zakona i video sam da se radi o kvalitetu koji je ugovoren, ali ne precizira se ovo što sam ja amandmanom uradio u najboljoj mogućoj nameri, da se ako nije ugovoren kvalitet, da bude propisano, odnosno uobičajenog kvaliteta, sa svim potrebnim obaveštenjima. Ja kao potrošač, kada kupim određenu robu, moram da imam sva obaveštenja o robi na etiketi – uvoznik, kvalitet, sastav, rok trajanja, itd. Toga, često kod naše robe i u našem tržištu nema. Zato molim ministre da još jednom razmislite o prihvatanju ovog amandmana. Hvala.
Hvala. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku podneo je amandman na član 30. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, danas smo na Odboru za privredu razmatrali tri amandmana koji su više jezičke prirode i prvi od amandmana je za član 30. stav 4. Posle reči „ili isporuka toplotne energije“ da se doda reč „započne“. Predloženom izmenom se sprovodi praktično ispravka u pogledu određenih jezičkih preciziranja iz ovog člana, s toga je ovaj amandman Odbor usvojio i predložio. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, gospodine Ljajiću, ovaj amandman proizilazi iz amandmana koji sam već predložio, a tiče se neophodnosti da prodajni objekti, a ovde sam dodao i ugostiteljski objekti ispunjavaju uslove higijenske, zdravstvene bezbednosti potrošača. Ministar Ljajić je u obrazloženju zbog čega nije Vlada prihvatila raniji amandman rekao da je to regulisano u nekim drugim zakonima. To je tačno, ali neke odredbe Zakona o zaštiti potrošača jesu inkorporisane u taj zakon i iz nekih drugih zakona, pa čak i neke norme koje su ustavna kategorija. Zbog toga smatram da je bilo neophodno i u ovom Zakonu o zaštiti potrošača da na celovit način uređuje zaštitu prava potrošača i još jednom, ako treba, ponoviti neophodnost da prodajni objekti i ugostiteljski ispunjavaju uslove higijenske i zdravstvene bezbednosti. Znamo kakva je trenutno situacija u ugostiteljskim objektima u Srbiji. Nije sjajna situacija po pitanju zdravstvene bezbednosti korisnika tih usluga i ne dešava se tako retko da potrošači ili gosti budu ugroženi. Što je sredina nerazvijenija to su uslovi u tim ugostiteljskim objektima u lošijem stanju. Da ne govorim o stanju toaleta i pomoćnih prostorija, ali pre svega mislim i o stanju kuhinja u kojima se hrana priprema. Tačno je da je ovo pitanje uređeno zakonima koji se tiču bezbednosti ispravnosti hrane i to nije sporno. Međutim, u ovom delu kada je u pitanju zaštita potrošača ovo su odredbe koje bi trebalo da budu inkorporisane i u ovaj zakon zbog toga što su ovo prava potrošača koja ukoliko budu ugrožena uticaće direktno na njihovo zdravlje. Naravno, štetno je ako budete zakinuti na vazi. Štetno je ukoliko budete zakinuti u prodajnom objektu za neko drugo pitanje, ukoliko vam ne bude izdat fiskalni račun pa posle ne budete mogli da reklamirate vaš proizvod ako bude neispravan. Ukoliko to bude uticalo na vaše zdravlje, onda su tu posledice mnogo drastičnije i zbog toga smatram da je ovaj segment u zakonu nedovoljno jak i da ne šalje dovoljnu poruku davaocima usluga, odnosno prodavcima kako bi bilo zaštićeno zdravlje, odnosno kako bi higijenska i bezbednost potrošača bila na većem nivou. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, po amandmanu.
Ja ću jako kratko. Podržavam amandman gospodina Veselinovića i jedan primer ću dati koji ugrožava bezbednost građana Srbije, a u brojnim ugostiteljskim objektima imamo prilike svi mi da sretnemo takvu situaciju, a to je da osoba koja vam daje hranu, koja bukvalno rukom uzme deo vašeg doručka ili ručka ili bilo čega vam nakon toga naplati račun. Dođe u kontakt sa novcem, a kako lekar vam kažem da je novac najprljaviji. Znači, ne može ista osoba da uzima hranu i da uzima novac. Ovaj put ovo javljanje koristim da kažem građanima Srbije da ukoliko budu u takvoj jednoj situaciji da opomenu osobu koja bukvalno potencijalno ugrožava njihovo zdravlje. Ne sme ista osoba da naplaćuje i da vam daje prehrambeni proizvod, tako da ja podržavam ovaj amandman, a ujedno i skrećem pažnju, ovo je prvo jedna nekultura ljudi koji služe hranu i to je nešto što moramo da sankcionišemo, što vlasnici objekata trebaju svakako da vode računa, ali i da sanitarne inspekcije povedu računa i da takve osobe kažnjavaju. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima ministar Ljajić. Izvolite
Da ne bude zabune, jer se ovo pitanje ne ponavlja samo danas, već i u raspravi u načelu, Zakon o zaštiti potrošača svuda, pa i kod nas, štiti pre svega ekonomske interese potrošača, odnosno kupaca. Dominantno, ne jedino, ali dominantno ima za cilj da, zbog nejednakog položaja trgovca i potrošača, štiti potrošače. Sva ova pitanja vezana za bezbednost hrane i za bezbednost proizvoda su regulisana drugim zakonima i vi to dobro znate. Što se tiče uslova za obavljanje delatnosti, o kojima vi sada govorite, oni su regulisani u glavi 4. Zakona o trgovini, gde se, između ostalog, jasno kaže u 2. stavu – za obavljanje trgovine moraju biti ispunjeni uslovi propisani ovim zakonom, koji posebnim propisima, higijensko-sanitarni uslovi, uslovi bezbednosti i zdravlja na radu, uslovi životne sredine, propisani tehnički zahtevi, itd, itd. Dakle, ovaj zakon je inkorporirao sve direktive Evropske unije u ovoj oblasti. Ovaj zakon je uvažio ono što su udruženja za zaštitu potrošača kroz javnu raspravu istakli kao neophodno, bitno i kao dovoljan korpus i dovoljan pravni osnov za zaštitu interesa potrošača, ali na način da se ne ugrozi interes i trgovca. Odnosno, ovaj zakon štiti potrošače, ali ne šteti trgovcima i mislim da smo ovim odredbama uspeli da taj balans postignemo.
Hvala. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 109. podneo je Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 112. podneo je Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 124. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Ovde se radi o jednom potpuno tehničkom amandmanu, odnosno preciznom regulisanju ko su nosioci zaštite potrošača. Ovaj član govori da su to Narodna skupština, Vlada, Ministarstvo, Nacionalni savet za zaštitu potrošača, druga ministarstva i regulatorna tela koja imaju nadležnosti u oblasti zaštite potrošača. Mi smo samo predložili da se ubace dve reči – regulatorna tela koja imaju zakonom utvrđene nadležnosti. Potpuno mi je neobično da se amandman odbija sa obrazloženjem da to pitanje treba da bude predmet posebnog zakona kojim se obrazuje to regulatorno telo. Upravo je naša želja bila da se pojasni ovaj član, da regulatorna tela koja se ovim zakonom smatraju nosiocem zaštite potrošača budu ona regulatorna tela kojima je predviđeno zakonom o njihovom obrazovanju da budu zadužena za zaštitu prava, tako da nam nije jasno iz kog razloga je ovaj amandman odbijen. Hvala.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Gospodine Đurišiću, moram vam reći da je ovaj amandman greškom odbijen. Mi smo prihvatili amandman, ali se u pravno-tehničkoj redakciji, kada smo slali prema Vladi, ispostavilo da je amandman odbijen, tako da mi prihvatamo amandman i u danu za glasanje ćemo reći da se glasa za njega.
Konstatujem da je ministar prihvatio ovaj amandman. Na član 128. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Još jednom da se zahvalim ministru što je prihvatio prethodni amandman. Ovaj amandman i narednih nekoliko praktično definišu odnos saveta, sastav i nadležnosti Nacionalnog saveta za zaštitu potrošača, Ministarstva i članova Saveta potrošača iz reda evidentiranih udruženja i saveta. Pre svega, hoću da kažem da smo ove amandmane pisali na osnovu primedbi koje je Agencija za borbu protiv korupcije iznela na Nacrt zakona u toku rasprave u 2013. godini. Agencija je tada smatrala da postoje velika diskreciona ovlašćenja Ministarstva po ovom pitanju. Znači, oko upisa u evidenciju udruženja i saveza, oko toga na koji način se određuju predstavnici udruženja i saveza u Nacionalnom savetu za zaštitu potrošača i na koji način Ministarstvo pomaže rad udruženja i saveza u skladu sa zakonom. Suština naših amandmana je bila da se ovim zakonom, a ne podzakonskim dokumentima, kako je to predviđeno, ova pitanja jasnije definišu i da se praktično smanje i jasnije definišu diskreciona prava Ministarstva, jer je to jedan od preduslova za manju korupciju, odnosno za uspešniju borbu protiv korupcije. U tom smislu, ovaj amandman se pre svega odnosi na to da, za razliku od predloga da samo jedna trećina sastava Nacionalnog saveta za zaštitu potrošača bude iz reda evidentiranih udruženja i saveza koji se bave zaštitom potrošača, bude jedna polovina ovih članova, i da članove Saveta iz reda predstavnika evidentiranih udruženja i saveza ne bira Ministarstvo, a da udruženja i savezi predlažu, nego da oni sami predlože svoje članove u Savet potrošača. Znači, treba da se izbaci uloga Ministarstva, koje samo na osnovu predloga određuje ko bi bili članovi. Oslanjajući se na mišljenje Agencije, mislimo da su ovo bolja rešenja koja omogućavaju transparentniji rad i Ministarstva i Nacionalnog saveta i rad i evidenciju udruženja i saveza koji se bave zaštitom potrošača. Hvala.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Što se tiče primedbe Agencije, i prošli put sam govorio da se radi o primedbi vezanoj za formiranje centra za alternativno rešavanje potrošačkih sporova, što je bilo u prvobitnoj verziji Nacrta zakona. Mi smo taj centar potpuno izbacili, kao što ste videli, tako da je i ta prepreka, odnosno primedba Agencije otklonjena. Što se tiče drugih predloga koji su sadržani u ovim amandmanima, prvo, radi se o formalnoj stvari. Dakle, Savet će predlagači članove Nacionalnom savetu, a Vlada samo formalno prihvata, odnosno imenuje one članove koje je Savet predložio. Neće Vlada birati članove iz reda organizacije za zaštitu potrošača, već će ih formalno imenovati kada dobije predlog od tog saveta koji sačinjavaju predstavnici udruženja za zaštitu potrošača. Ostale stvari će biti definisane podzakonskim aktima. Ovaj zakon je zapravo imao jedan od ciljeva da jača potrošački pokret. Čini mi se da smo uspeli da ovim odredbama zakona u velikoj meri prvo odvojimo udruženja koja se dominantno bave zaštitom potrošača od udruženja koja se bave različitim oblastima i zato će biti kategorija evidentiranih udruženja koja će moći da učestvuju u radu Saveta, Nacionalnog saveta, koja će moći da konkurišu za sredstva, ali se takođe postavljaju vrlo jasni kriterijumi za upis tih udruženja. Drugim rečima, uvodimo princip legitimnosti tih udruženja, da se zna koga oni predstavljaju i na koji način, što znači da moraju da ispunjavaju odgovarajuće tehničke, administrativne, stručne i kadrovske kapacitete. Ovaj zakon to omogućuje. Udruženja ostaju glavni partner države u oblasti zaštite potrošača, ne samo kroz Nacionalni savet, već i kroz činjenicu da će evidentirana udruženja biti i finansirana i da će moći sa projektima da konkurišu za korišćenje tih budžetskih sredstava.
Hvala. Na član 133. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Upravo ovaj amandman na član 133. je nešto što je ministar rekao da će biti uređeno podzakonskim aktom i to je razlog zbog koga je ovaj amandman, tako makar stoji u obrazloženju, odbijen. Upravo je sugestija agencije bila da se, a ovaj član govori o postupku upisa u evidenciju, sugestija agencije je bila da se ovaj postupak i šta je sve potrebno da bi neko udruženje ili savez bilo evidentirano reguliše zakon podzakonskim aktom kao jednim vidom uspešnije i bolje borbe protiv korupcije. U tom smislu, mi smo predložili da se doda jedan stav u članu 133. koji govori šta sve sadrži evidencija iz člana, znači, naziv udruženja, datum osnivanja, datum upisa, rešenje o registraciji, statut, matični broj, poreski identifikacioni broj, adresu, sedište, telefon, adresu, internet stranice, elektronske pošte, ime i prezime zastupnika, organe i članove udruženja ili članove saveza, projekte. U smislu člana 136. ime i prezime predstavnika udruženja, odnosno saveza ko je član nacionalnog saveta, ime i prezime predstavnika udruženja, odnosno saveza u Savetu potrošača. Iako je ministar sad ponovio i u razlozima za odbijanje ovog amandmana stoji da će to biti rešeno podzakonskim aktom, mi i dalje mislimo pošto će sve ove stvari da se nađu u tom podzakonskom aktu da je bolje rešenje da se to nađe u samom zakonu, jer na taj način postiže se veća transparentnost u radu državnih organa.
Hvala. Na član 134. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović Korać i Aleksandar Senić. Vlada nije prihvatila amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnila. Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Ovaj član i amandmani odnose se uslove za upis u evidenciju i ministar je nešto o tome govorio da treba da se prati koji savezi ili udruženja stvarno rade i postoje, učestvuju u nekim projektima i na koji način troše budžetska i druga sredstva. Upravo u skladu sa tim je i naš amandman koji govori da u jednom od uslova za upis u evidenciju je da u oblasti zaštite potrošača da je aktivno najmanje tri godine i da je u tom periodu vodilo najmanje jedan ili učestvovalo kao partner u najmanje tri projekta u oblasti zaštite potrošača. Još neke izmene tehničkog karaktera u ovom članu, ali mislim da je važno da zakonom predvidimo da u radu Saveta potrošača kao predsednici udruženja ili saveza budu stvarno ona udruženja ili savezi koji se aktivno bave zaštitom potrošača, a neka fiktivna udruženja koja su možda u jednom trenutku osnovana, praktično obezbedila sebi zastupljenost u nacionalnom savetu, a onda u vremenskom periodu ne rade ništa na zaštiti potrošača i mislim da je šteta ako se ovaj predlog našeg amandmana ne prihvati.
Hvala. Na član 136. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala predsedavajući. Prateći uporedna zakonodavstva zapazio sam da su u Italiji regulisali Zakon o zaštiti potrošača u ovoj odredbi na način koji sam ja predložio, da se od procenta naplaćenih kazni od trgovaca i davalaca usluga deo tih kazni ide za finansiranje i rad udruženja i saveza koji se bave zaštitom potrošača. Pošto je član 136. Predloga zakona regulisao da aktivnosti evidentiranih udruženja, odnosno saveza mogu da se finansiraju ili sufinansiraju iz budžeta Republike Srbije sa ovim zakonom, strategijom i planom rada Vlada i ja sam predložio da se podzakonskim aktom Vlade utvrdi koji procenat od naplaćenih kazni se uplaćuje evidentiranim udruženjima, odnosno savezima i po kojim kriterijumima, da bi smo postigli dva efekta. Prvi, da udruženja koja se bave zaštitom interesa potrošača dobiju još jedan izvor finansiranja što bi unapredilo njihov rad, edukaciju potrošača ali i trgovaca radi obavljanja i onih drugih poslova, nadgledanje tržišta, razrešavanja sporova itd. Udruženja i savezi koji se ne samo kod nas nego i u celom svetu bave zaštitom potrošača sreću se sličnom vrstom problema bez obzira na razvijenost tržišta, bogatstvo ponude i tražnje, kvalitet usluga, cene usluga. Ali, krajnji cilj, a mislim i predloga Ministarstva, zakon je načelno dobar jer sadrži načelno sve evropske direktive koje su neophodne. Krajnji cilj nam je da dobijemo jednog zadovoljnog građanina koji živi u normativno uređenom sistemu i zbog toga sam na ovaj način želeo da nađemo još jedan izvor finansiranja ovim udruženjima i savezima. Najčešći problemi sa kojima se u svetu i kod nas sreću potrošači su isporuka robe, neispravni proizvodi, cene, monopoli, način plaćanja, posebno kod stambenih kredita i kod finansijskih kredita kod banaka, porast „onlajn“ prevara, odnosno kupovina putem interneta. Problemi su brojni sa prodajnim ugovorima, sa pružaocima usluga, posebno turističkim uslugama, sa stambenim menadžmentom, sa telekomunikacijama, sa poštanskim uslugama. Znamo samo koje su kod bili problemi dok nismo imali konkurenciju kod mobilnih operatera i koliko su te usluge u startu bile skupe i kako smo se sami često puta iznenadili kada u inostranstvu vidimo koliko je to bilo jeftinija ta vrsta usluga koje je kod nas bila u začetku. Onda odsustvo konkurencije, kod ugovora o osiguranju često su skriveni opšti i posebni uslovi koji osiguravajući zavodi nude građanima kod zaključenja ugovora o osiguranju. Veliki su prigovori, posebno kod nas, to smo mi često isticali, što nemamo konkurenciju u zdravstvenom osiguranju. Prigovori su kod prava pacijenata itd. Ako amandman ne može da se prihvati iz pravno tehničkih razloga, to obrazloženje prihvatam jer sam apsolutno svestan kakvi bi sve poremećaji uPredlogu zakona morali da se naprave da bi se ovakav amandman prihvatio. Jednostavno, nisam imao drugi način da amandmanski intervenišem i da pokušam da pronađem zaduženje i još jedna izvor finansiranja. Hvala.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Mi smo u Strategiji za zaštitu potrošača predvideli u predlogu zapravo te Strategije jedan budžetski fond odakle bi se između ostalog finansirale i organizacije za zaštitu potrošača. Međutim, Ministarstvo finansija je apsolutno odbilo tu mogućnost, tako da sada nije postojala nikakva šansa da podzakonskim aktom Vlade mi definišemo da deo od kazni ide na račune organizacija za zaštitu potrošača. To jesu bili njihovi zahtevi u javnom raspravi, ali smo i njima objasnili da je u ovom trenutku to nemoguće.
Na član 136. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, prihvatili su amandman, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 137. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Ovo je u skladu sa jasnijim definisanjem odnosa Saveta potrošača, Ministarstva i Udruženja. Ovde se govori da će prilikom utvrđivanja ispunjenosti uslova za brisanje iz evidencije, da je Ministarstvo dužno da zatraži mišljenje Saveta potrošača. Mi smo predložili da stoji reč „savetodavno“ mišljenje, jer mislimo da je ovo primerenije odnosu između Ministarstva i Saveta. Ministarstvo nije predložilo, pozivajući se na načine na koji je definisano kako Savet potrošača postupa u skladu kada dođe ovo mišljenje, odnosno kada dođe iz Ministarstva zahtev mišljenje za brisanje evidencije, pozivajući se na sledeći član koji smo mi takođe amandmanom promenili, tako da su ovaj amandman i sledeći amandman uslovljeni i imaju smisla ako se prihvate u paketu. Smatramo da je ovo rešenje bolje i na bolji način utvrđuje odnos Ministarstva i Saveta potrošača.
Na član 138. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 139. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Mislimo da je ovo jedan bitan predlog izmene člana 139, odnosno dopuna člana 139. Ovaj član govori o Nacionalnom registru potrošačkih prigovora. On predviđa da Ministarstvo vodi Nacionalni registar i da jednom godišnje, a najkasnije do 1. marta tekuće godine za prethodnu godinu, Ministarstvo javno objavljuje i dostavlja nacionalnom savetu izveštaj o radu Nacionalnog registra potrošačkih prigovora. Ono što smo mi predvideli je da se Nacionalni registar potrošačkih prigovora objavljuje na sajtu Ministarstva, a da sadrži podatke o vrsti prava koje je povređeno, načinu povrede, preduzetim merama zaštite i pruženoj pravnoj pomoći. Ovaj registar bi mogao po našem predlogu da sadrži i druge podatke koje odredi ministar. Razlog za odbijanje ovog amandmana, kako je u mišljenju Vlade, da bi se time, ako bi se na ovaj način vodila evidencija, odnosno objavljivao sadržaj iz Nacionalnog registra da bi se narušila zaštita podataka o ličnosti, a sadržina ovog registra je u skladu sa evropskim potrošačkim registrom. Naša ideja je bila da time što je ovaj registar javan i što svako može da izvrši uvid u njega, postiže se svrha da se preventivno spreče određeni problemi koji mogu da nastanu u odnosu između trgovca ili pružaoca usluge i potrošača i da se na taj način smanjuje mogućnost da se neka zloupotreba ponavlja kroz vreme, jer to bi bio način da se i trgovci i potrošači informišu na koji način, ukoliko se nađu u nekoj sličnoj situaciji, je država postupila. Smatramo da podaci koji bi ugrožavali zaštitu podataka o ličnosti mogu da se zaštite, da se u ovom registru ne nalaze svi ti podaci, da se na određeni način kroz uredbu kako bi taj registar bio prezentovan internetu, izbace ti podaci, ali da bi ono što je suština, a to je oko čega je bio spor i kako je taj spor rešen, pomoglo i građanima i trgovcima da bolje sprovode ovaj zakon u budućnosti. Hvala.
Na član 141. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 142. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) (Narodni poslanik Blagoje Bradić, sa mesta: Ja sam se javio a vi mi niste dali reč.) Niste se prijavili. (Narodni poslanik Blagoje Bradić, sa mesta: Ja sam se javio uredno da govorim po amandmanu 139.) Ne, sada ste se tek prijavili. Nisam vas isključio, nisam pipao instrument. A po kom ste amandmanu želeli, nisam vas čuo? (Narodni poslanik Blagoje Bradić, sa mesta: Da, po amandmanu na član 139.) To smo davno prošli. (Narodni poslanik Blagoje Bradić, sa mesta: Prošli smo pre 30 sekundi.) Ne mogu da vam dam reč, prekršio bih Poslovnik. (Narodni poslanik Blagoje Bradić, sa mesta: Dobro, u redu.) Hvala vam i izvinjavam se. Na član 142. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Biljana Hasanović-Korać i Aleksandar Senić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Ovaj amandman i prethodni po kom se nisam javio, definišu na drugačiji način vođenje potrošačkih sporova i na jedan drugi način definišu proceduru van suda…
Molim vas prijavite se ponovo.
… Mi smo predložili da se na jedan drugi način malo detaljnije zakonom definiše na koji način se rešava vansudsko rešavanje sporova i Ministarstvo je odbijajući ovaj predlog zakona, odnosno amandmana, reklo da se to uređuje članom 144, a mi smo smatrali da se kroz ova dva člana 141. i 142. ovo pitanje definiše na jedan drugi način kako nije predloženo, ali mislim da će vreme pokazati da su možda ova naša rešenja bila bolja i konkretno ovaj amandman na član 142. je usaglašavanje sa idejom koju smo imali u amandmanu na član 141.
Za reč se javio dr narodni poslanik Blagoje Bradić, izvolite po amandmanu.
O ovom amandmanu je bilo priče i na Odboru. Insistirao bih kod narodnih poslanika, jer svi mi kada budemo izašli iz ove sale ćemo biti potrošači i bićemo oni koji ćemo koristiti benefite ovog zakona i ovaj zakon će štititi nas, pored ostalih građana Srbije, jer i mi smo potrošači, da jasnim preciziranjem i možda nekada ponavljanjem onoga što je pravo potrošača, damo i potenciramo da želimo da zaštitimo one koji su, a oni su predmet ovog zakona, u podređenom položaju u odnosu na one koji nude uslugu i koji nude proizvode. Ujedno bih zamolio ministra Ljajića da podzakonskim aktom, posle donošenja ovog zakona, što mislim da će cela Skupština glasati za ovaj zakon, insistira na usaglašavanju svih tipskih ugovora javnih preduzeća i ustanova koje imaju monopolski karakter i koje pružaju usluge građanima Srbije, da se usaglase sa ovim zakonom u primerenom vremenu koje odluči Ministarstvo. Mislim da je to vrlo bitno, jer znam da zakoni ne mogu da važe retroaktivno, ali Ministarstvo može da zahteva da u razumnom roku svi tipski ugovori, što je rak-rana potrošača građana Srbije budu prilagođeni i upodobljeni sa ovim zakonom, kako bismo ubuduće izbegli sve nesuglasice i sporove koje imaju građani Srbije sa monopolističkim firmama u našoj Republici. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 156. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 160. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, koristim priliku da se zahvalim ministru što je prihvatio ovaj amandman. Dozvolite mi da kažem par stvari u vezi ovog amandmana. Smatram da inspekcije moraju da imaju veće ingerencije i veća prava kako bi kontrolisali proizvode na našem tržištu. Time štitimo naše građane, jer sada brojni proizvođači različitih i prehrambenih i različitih drugih proizvoda su po važećim zakonima sami bili u obavezi da vrše kontrolu kvaliteta svojih proizvoda, ali sada kada imate priliku da date veće nadležnosti inspekcijskim službama, one imaju pravo da kontrolišu po prigovoru građana da je došlo do ili trovanja nekom hranom ili nezadovoljstvo nekim proizvodom koji su oni kupili. Inspekcijske službe imaju pravo da uđu u bilo koji objekat da uzmu taj proizvod kako bi ga uzorkovali i kako bi ga proverili. Praktično, time poboljšavamo kvalitet bezbednosti proizvoda na tržištu. Zahvaljujem vam se što ste prihvatili ovaj amandman i još jednom skrećem pažnju je slaba kontrola kvaliteta hrane na tržištu Srbije, kako kvaliteta hrane koju mi jedemo, tako i uvozne hrane, što je meni jako važno da skrenem pažnju kao narodni poslanik i da vratimo ingerencije Ministarstvu zdravlja i sanitarnim inspektorima koji su mnogo opremljeniji i obrazovaniji i sposobnosti da istraže kvalitet hrane koja dolazi iz nekih drugih zemalja preko graničnih prelaza, a ne da se samo uvoznici tih proizvoda pozivaju da imaju neku licencu iz Kazahstana, Azerbejdžana i ne znam ni ja koje druge zemlje, neke laboratorije koju mi ne znamo. Ja želim da sva hrana koja bude uvežena u Srbiju bude iskontrolisana od strane naših nacionalnih laboratorija. Ovo nije težnja da se ospori kvalitet hrane nekih drugih zemalja, ali realno nemam lično poverenje u kvalitet hrane nekih drugih proizvođača koji nisu iz Srbije, pa čak i iz nekih evropskih zemalja. Imali ste afere i konjskog mesa i brojne neke propuste i u evropskim zemljama. Znači, samo zaštita naših građana, to je nešto što nas interesuje. Mislim da je dobro što ste prihvatili ovaj amandman jer će pomoći kvalitetnijoj kontroli prehrambenih proizvoda i proizvoda u našoj državi. Hvala vam puno.
Zahvaljujem se, profesore Milisavljeviću. Na član 163. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ELEKTRONSKIM KOMUNIKACIJAMA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marijan Rističević, Katarina Rakić, Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, mr Dejan Radenković i Ivana Dinić. Primili ste izveštaje Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Marko Đurišić i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nisu izjasnili. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, ovaj amandman tiče se člana 4. Naš amandman ide za tim da se postojeći stav 3. briše. Mi smo na ovaj amandman podneli i ispravku amandmana pošto nije bilo sasvim jasno šta je bila želja povodom ovog amandmana. Osnovni cilj ovog amandmana jeste da se položaj agencije definiše kao nezavisan i jednoznačan. U svakom slučaju, hteli smo da preciziramo neka ovlašćenja kako ne bi bilo problema u tumačenju ovog zakona, što nije bio redak slučaj u prethodnom periodu, naročito imajući u vidu da je ovaj zakon bio podložan i tumačenju Ustavnog suda. U tom smislu predlažemo da ministar prihvati podneti amandman sa ispravkom.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik mr Dejan Radenković. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
Pre svega želim da se zahvalim ministru i Vladi Republike Srbije zato što su prihvatili ovaj amandman. Dozvolite mi da naglasim da ovim amandmanom nisam menjala suštinu samog zakona već prosto precizirala sam rok za donošenje godišnjeg plana. U samom zakonu precizirano je da to bude do kraja godine, a ja sam ovim amandmanom precizirala da to bude do 15. decembra tekuće godine. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
Što se tiče i ovog amandmana želim takođe da se zahvalim Vladi na prihvatanju. Što se tiče ovog amandmana, odnosi se na nadležnost, tačnije na preveliku nadležnost koja je, po meni, data direktoru agencije, te sam predložila da se uz saglasnost direktora agencije doda i saglasnost upravnog odbora, što je Vlada i prihvatila, te vam se zbog toga zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođice Rakić. Narodni poslanik Marijan Rističević podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić.
Poštovani potpredsedniče Skupštine, poštovani potpredsedniče Vlade, poštovane koleginice i kolege, na ovom primeru i prihvatanju ovog predloga amandmana, našeg kolege Marijana Rističevića, uz svo poštovanje njegove kreativnosti i spremnosti da predloži ovakav amandman, mislim da vidimo način na koji usvajamo ovaj zakon. Kritikovao sam, uz sve pohvale koje sam imao za neka rešenja, posebno u Zakonu o poštanskim uslugama, ali znamo u kojoj proceduri donosimo ovaj zakon. Zakon donosimo po hitnom postupku. Ovde se pokazuje pristup kojim smo krenuli u donošenje ovog zakona. Na Odboru za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, posle izveštaja predstavnika RAPUS-a, čuli smo jedan od predloga jednog od članova upravnog odbora RAKUS-a, da bi bilo dobro usvojiti integraciju i RATEL-a i RAPUS-a. Krenulo se sa takvim predlogom izglasavanjem na Odboru. Brzo se reagovalo. Ali, sada u okviru ovog zakona na takvoj reakciji i u zakonu po hitnom postupku imamo predlog koji je tako važan i koji zadire praktično u strateške stvari u podsticaju razvoja IT tehnologija, informacionog društva i telekomunikacionog društva. Mislim da ovo nije način, jer smo svi puno govorili o našem viđenju i podsticanju razvoja IT u Srbiji, gde ovo ne može da bude sistemski pristup, a to je na predlog Vlade, jedan od poslanika predlaže da se formira, pročitaću deo člana koji se predlaže i dodaje na ovaj zakonski predlog, da će se formirati budžetski fond za unapređenje i razvoj oblasti elektronskih komunikacija i informatičkog društva, dakle, budžetski fond za unapređenje i razvoj u oblasti elektronskih komunikacija i informatičkog društva. Osniva se radi evidentiranja sredstava iz člana 27. itd. Budžetskim fondom upravlja ministarstvo. Sredstva za finansiranje budžetskog fonda obezbeđuju se iz sredstava iz člana 27. stav 6. koja se uplaćuju na odgovarajući račun propisan za uplatu javnih prihoda budžeta Republike Srbije i drugo, donacija. Dakle, nema jasnog uvida u to na koji način će se budžet finansirati, a Vlada na predlog ministarstva donosi godišnji program korišćenja sredstava budžetskog fonda za finansiranje aktivnosti i mera unapređenja razvoja oblasti elektronskih komunikacija i informatičkog društva. Mislim da ovo nije sistemsko rešenje, sa ovakvim načinom i sa predlogom amandmana, jer smo mi govorili o mnogim sistemskim pristupima, a podsetiću vas da je prethodna Vlada u ovom istom sastavu, praktično, koalicionom, 18. novembra 2013. godine donela neke sistemske stvari koje su važne za razvoj IT i ovih tehnologija, informacionih i komunikacionih, a to su da se poveća niža stopa PDV-a sa 8% na 10%, ili da se podigne stopa PDV-a za računarsku opremu od 8% do 20%. Zatim, govorimo o nekim rešenjima koja nisu sistemska i koja nisu podsticajna za ljude koji rade u ovoj oblasti informacionih tehnologija, telekomunikacija, ljudi koji imaju viši nivo zarada zbog njihovog profila i njihovog obrazovanja, pa onda donosimo sistemske mere uvođenjem tzv. solidarnog poreza i načina na koji će se destimulisati oni koji imaju tu vrstu znanja. Mislim da to pokazuje, pre svega, jedan nedosledan pristup, posebno u sistemskom smislu, jer ovo nije amandman koji će na sistemski način rešiti naše izazove u IT-u. Svakako je aktuelna i ova tema koju vidimo danas, ovu vest od pre pola sata, o statusu pojedinih univerziteta u Republici Srbiji. Mislim da prosto za sistemsko unapređenje i IT i informacionih tehnologija i komunikacionih tehnologija treba tražiti, pre svega, u inovacijama i inovacionom pristupu i podsticaju univerziteta koji će na takav način graditi tu sistemsku stvar. Dakle, ovo je samo jedan od amandmana koji pokazuje nedovoljno sistemski pristup. Mislim da je verovatno namera dobra, ali je očigledno nedovoljno izgrađena. Vlada je prihvatila jedan ovakav predlog. Mislim da je time pokazala nedovoljnu sopstvenu spremnost da one strateške ciljeve koje smo čuli i u ekspozeu našeg premijera i ove Vlade prosto ne sprovodi na pravi način. Po meni, ovo pokazuje samo jednu nedovoljnu spremnost i, čini mi se, po malo i površnost u prihvatanju ovakvog amandmana i iskazivanju odnosa prema tako važnoj oblasti kakve su informacione i komunikacione tehnologije u Srbiji.
Hvala. Reč ima dr Rasim Ljajić.
Mi smo bili rukovođeni time da je ovo transparentan način trošenja sredstava za razvoj elektronskih komunikacija i informatičkog društva. U dosadašnjem rešenju je zapravo postojala slična odredba. Ono što je novina, to je formiranje tog budžetskog fonda koji bi mogao da se puni i sredstvima koje dobija Vlada kao višak sredstava od regulatornog tela RATEL-a, ali bi ta sredstva mogla da budu takođe dobijena i od strane različitih donatora. Druga stvar, omogućuje se transparentniji način trošenja tih sredstava, uvid u trošenje tih sredstava i plan trošenja sredstva utvrđuje Vlada Republike Srbije. Umesto jedne paušalne odredbe koja je do sada postojala u zakonu, da se ta sredstva troše za razvoj elektronskih komunikacija, sada kažemo da se formira budžetski fond, a način trošenja tih sredstava utvrđuje Vlada Republike Srbije.
Zahvaljujem. Za reč se javio po ovom amandmanu dr Janko Veselinović.
Hvala. Osim činjenice na koju je ukazao gospodin Ćirić, u nedoslednosti i sistemskom problemu koji je ovaj amandman napravio u samom zakonu, ukazao bih na još jednu nedoslednost. Ona se tiče pravne nomotehnike. Naime, neuobičajeno je da se u izmene i dopune zakona dodaju novi članovi. To je mimo prakse koja je postojala u ovoj Skupštini. To se čini uglavnom da bi se izašlo u susret, po svemu sudeći, nekome iz vladajuće opozicije. Moram da priznam, nismo na vreme uvideli kako je ovaj amandman ušao u proceduru i kako je prihvaćen od Vlade, jer je po hitnom postupku ušao i zakon. Tako su dati i amandmani. Nažalost, to ne obezbeđuje dovoljan kvalitet u raspravi ni u načelu, ni u raspravi o pojedinostima. Samo vas pitam, gospodine Ljajiću, možda vi znate, da li ćete nam tako i za vikend dostaviti u skupštinsku proceduru Zakon o radu i da li ćemo za vikend imati javnu raspravu i razgovore sa Ekonomsko-socijalnim savetom i u ponedeljak verovatno razgovarati o toj temi? Radi se o potpredsedniku Vlade. Zbog toga sam uputio pitanje.
Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
Želela sam da govorim po amandmanu, mada sam mogla da govorim i po povredi Poslovnika, jer su moja dva prethodna govornika govorila dosta šire van teme. Želim da podržim ovaj amandman našeg kolege Marijana Rističevića, koji je usvojen od strane Vlade. Naravno da smatram upravo suprotno onome što su oni rekli, da donošenje, odnosno formiranje ovakvog fonda predstavlja sistemsko rešenje, jer je ovaj novac svakako i do sada bio uplaćivan u budžet Republike Srbije, a kada se uplaćuje u fond koji će služiti za tu svrhu, naravno da tako nešto predstavlja sistemsko rešenje, a ne nešto drugo.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Ovaj član 20, uz najbolju moguću nameru predlagača, koji u postojećem članu 104. zakona dodaje jedan novi stav i novi podnaslov, a taj podnaslov glasi – podrška pri nabavci opreme za prijem signala digitalne televizije. Na neki način, u ovaj zakon koji se zove Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskim telekomunikacijama uvodi se siromaštvo kao trajno stanje u Republici Srbiji. Zakonom o izmenama Zakona o elektronskim komunikacijama se pretpostavlja da ćemo mi biti siromašno društvo i da građani Srbije neće moći da priušte sebi digitalizaciju, već ćemo imati neke socijalne karte i za to, pa se na vrlo jedan opšti način uređuje to pitanje. Prepušta se nekom verovatno podzakonskom aktu. Ovo bi možda potvrdilo onaj grafit koji postoji negde u Beogradu, a koji poziva jednog od ministra da ih spase. „Rasime spasi me“. Znate da postoji izraz. Ovim zakonom vi uvodite da ćete morati spašavati neke ljude da bi uopšte mogli da imaju digitalni signal. Smatram da je neophodno da se ovo uredi u nekom drugom zakonu, koji bi uveo one dugo očekivane socijalne karte, a prema kojima bi građani imali mogućnost da pristupe električnoj energiji, odnosno korišćenju električne energije, jer je to dostigunuće 21. veka, ali svi nemaju mogućnost da je plate, da pristupe pravu da koriste vodu, telefon, digitalni signal i neka druga dostignuća 21. veka, tako što će imati socijalnu kartu i zato što su siromašni moći ovo da koriste, a ne uvoditi to kroz ovako jedan zakon, jer onda zaista će nam zakoni prenatrpani odredbama o mogućnošću korišćenja pod povlašćenim uslovima nekih drugih usluga. Smatram jednostavno da ovom članu ovde nije mesto.
Reč ima potpredsednik Vlade dr Rasim Ljajić.
Verovatno da možemo da raspravljamo o tome da li je ovom članu mesto u ovom zakonu. Mogao bih čak i da se složim sa vama. Međutim, mi smo u javnoj raspravi imali debatu na ovu temu i pošto u nijednom zakonu nismo imali sličnu odredbu, a Poverenik za informacije od javnog značaja je tražio pravni osnov za podelu tzv. seto-boksova stanovništvu koje neće moći da ih obezbedi, jer to podrazumeva pravljenje velike baze podataka kome će se podeliti ti seto-boksovi. Ovo je pravni osnov da bi mogli da delimo uređaje koji će omogućiti građanima da prime digitalni signal, a sa druge strane osnov da pravimo tu bazu podataka. Drugog osnova u drugim zakonima naprosto nije bilo. Verovatno ste u pravu da nije mesto ovoj odredbi, ali smo morali tu odredbu da unesemo kako bismo čitav proces sproveli. Što se tiče drugog dela, tu se ne bih mogao sa vama složiti, jer nema države koja je sprovela digitalizaciju, a da nije nešto slično ili isto uradila. Dakle, Amerikanci su od 2003. godine pomerili digitalizaciju na 2009. godinu dok nisu obezbedili sredstva da svaki građanin, koji ne može da ih kupi, ima obezbeđen taj seto-boks. Evropska unija od nas to traži. Naš problem nije taj. Naš problem je koliko ćemo sredstava imati i za koliko građana možemo da obezbedimo seto-boksove. Drugi problem koji će se verovatno pojaviti jeste mogućnost finansijske i političke zloupotrebe podele seto-boksova. Tu bih se sa vama i sa svima drugima složio. U ovom trenutku nemamo jasan model. Proučavamo sve modele i obezbeđivanje sredstava za kupovinu seto-boksova i ugradnju seto-boksova ugroženim kategorijama stanovništva. Imamo nekoliko modela, devet modela koje razmatramo. Tu će nam trebati pomoć, podrška i ja tu vrstu straha, koju verovatno i vi imate, delim sa vama i to će biti vrlo težak, osetljiv, klizav teren i moramo naći načina da obezbedimo najbolji model da ta podela bude pravična i da sprečimo sve moguće finansijske i političke zloupotrebe.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Dinić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Ovde je u pitanju bila procena da li ministar ili agencija treba da propisuje koju opremu treba da koristi inspekcija. Nama je bilo nelogično da to radi ministar. Smatramo da je agencija za to stručna i da će ovo biti dodatno opterećenje ministru. Sa druge strane, on to realno neće ni uraditi. To će uraditi neki tim, neka komisija koju će on morati formirati. Smatram da je možda bilo pravičnije da je odmah agenciji bilo dato ovo ovlašćenje. Sa druge strane, osvrćući se na ono što je malopre rekao gospodin Ljajić, apsolutno se slažem sa njim da će problem kriterijuma za podelu ovih seto-boksova biti ozbiljno pitanje i vraćam se na temu socijalnih karti, koje bi trebale, ako su najavljene, biti uređene i na neki način ih uvesti u život. Hvala.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik mr Dejan Radenković. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
S obzirom na to da Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman, zamolila bih ministra da još jednom razmisli o prihvatanju ovog amandmana. Želja mi je bila da skratim rok. U smislu samog Predloga zakona stoji tri meseca. Mislim da je rok od tri meseca jako dug za donošenje bilo kog podzakonskog akta, a posebno kada se radi o zakonu koji se donosi po hitnoj proceduri. Pored toga, ovde imamo problem, odnosno nastaće problem sa zaposlenima, jer je članom 29. navedeno da će zaposleni iz Agencije za poštanske usluge biti preuzeti u roku od tri meseca, a sa druge strane, članom 30. imamo rok od tri meseca za donošenje tih akata. Šta ako dođemo u situaciju da se ti, konkretno se odnosi na statut i na opšte pravne akte, ne samo donošenje, nego i usaglašavanje već postojećih, akti donesu posle tri meseca? Šta sa tim zaposlenima? Oni neće moći da budu zaposleni, gube pravo. Imali smo veliku dilemu na Odboru oko samog ovog člana. Međutim, podnela sam još jedan amandman na predlog izmene i dopune Zakona o poštanskim uslugama i tu se radi o konkretnim propisima, ne usaglašavanju opštih akata. Tu možda treba više vremena, jer se radi o propisima za koje treba vremena. Ponavljam, ovde se ne radi o takvim propisima, već o opštim aktima. Smatram da će zaposleni imati problem sa tim. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Rasim Ljajić.
Iako smo odbili ovaj amandman, u našem prvobitnom predlogu je zaista bio rok od 30 dana, a onda smo u razgovorima sa regulatornim telima došli do toga da je njima navodno potreban rok od tri meseca. Vaša argumentacija je na mestu i mi prihvatamo da bude 30 dana i u Danu za glasanje očekujem da će narodni poslanici izglasati i ovaj amandman.
Reč ima Katarina Rakić.
Zahvaljujem vas se. Na ovaj način samo pokazujete ono što ste želeli samim zakonom, da ova Vlada radi efikasno. Hvala vam.
Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio ovaj amandman i u Danu za glasanje ćemo se izjasniti. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama. Primili te amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici mr Dejan Radenković i Katarina Rakić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i komunikacije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik mr Dejan Radenković. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i komunikacije nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i komunikacije nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
Hvala. O ovom amandmanu sam malopre govorila. I dalje lično smatram da je tri meseca dug rok. Međutim, iz razgovora sa ovlašćenima iz Ministarstva, kada su rekli da se radi o propisima koji se moraju usaglasiti sa međunarodnim aktima, želim prosto i usmeno da povučem ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, ovim završavamo današnji rad. Sa radom nastavljamo sutra u 11.00 časova sa pretresom u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 110 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Ninoslav Stojadinović, Branko Ružić, Suzana Spasojević, Neđo Jovanović i Bojan Zirić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača dr Nebojše Stefanovića, ministra unutrašnjih poslova, pozvao da sednici prisustvuju i: Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova i Zorica Lončar Kasalica, načelnika Uprave za upravne poslove u Direkciji policije. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Čomić, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Marko Đurišić, Slobodan Homen, kao i amandman Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i unutrašnje poslove i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević i Enis Imamović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.