Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, ja svoja pitanja upućujem Ministarstvu rudarstva i energetike, ministrici Zorani Mihajlović. Prvo pitanje - kada će biti završena izgradnja gasovoda i kada će on biti pušten u rad do Novog Pazara i Tutina? Drugo pitanje - dokle se stiglo sa zamenom visokonaponske i niskonaponske mreže na prostoru Sandžaka? Ovo pitanje sam planirao da postavim u četvrtak, kada je ovde bila Vlada, međutim, obzirom da ministrica Mihajlović nije bila prisutna, smatram da je tema jako aktuelna i postavljam ga danas. Zašto? Ministrica Mihajlović tokom posete Priboju, gde je otvorila novu toplanu, obećala je da će u narednoj godini biti započeta izgradnja gasovoda do Prijepolja, Priboja i do Nove Varoši. To je vest koja nas je jako obradovala. Hoću da istaknem da u koalicionom sporazumu između najjače bošnjačke stranke, Stranke pravde i pomirenja i najjače stranke u Republici Srbiji, Srpske napredne stranke, izgradnja gasovoda do sandžačkih opština zauzima jako važnu poziciju i hoću da kažem da je zaista za nas istorijska stvar da smo po prvi put imali stranku i lidera, a to je lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić, koji je u jednom koalicionom sporazumu insistirao na infrastrukturnim projektima, generacijskim projektima, kao što je, između ostalog, gasovod, a ne na kadrovskim rešenjima. Civilizacijski iskorak jeste i to što smo imali i partnere sa druge strane u Beogradu koji su shvatili našu političku potrebu, ali i potrebu sandžačkog čoveka da je važno da i taj deo Srbije dobije neke osnovne uslove za život, kao što je gasovod. Ne možemo mi imati velike strane investicije i ne možemo rešiti problem demografije i sve druge prateće probleme dok ne budemo imali funkcionalan gasovod i zato je jako važno da ova Skupština, prvenstveno građanke i građani koji žive u tom delu naše zemlje, dobiju informaciju kada će biti pušten u rad gasovod do Novog Pazara i Tutina? Takođe, ono što je jako važno, jeste da i u budžetu, kao što je ministrica i najavila, za narednu godinu planiramo i sredstva za izgradnju gasovoda do Prijepolja, Priboja i do Nove Varoši, gde će i privredni subjekti i građani dobiti i jeftiniju i bolju i čistiju energiju za svoja domaćinstva i za svoje kompanije. Što se tiče zamene visokonaponske i niskonaponske mreže, to je takođe deo sporazuma između Stranke pravde i pomirenja i Srpske napredne stranke. Nešto se tokom leta radilo na zameni elektromreže, međutim, hoću da kažem da je stanje katastrofalno, da je stanje loše, i niskonaponska i visokonaponska mreža sigurno je ubedljivo najlošija na teritoriji Republike Srbije na prostoru sandžačkih opština i imali smo neki dan situaciju da je prvi potpredsednik Vlade ministar Ružić bio u zvaničnoj poseti gradu Novom Pazaru i da uže gradsko jezgro nije imalo električne energije. Znači, jesen je, možda je pala neka kap kiše, a možete misliti šta će biti kada počnu da padaju snegovi na Pešteri, u Komaranskim selima, na Zlataru, itd. Znači, građanke i građani zasigurno neće imati uredno snabdevanje električnom energijom i ponovo ne možemo govoriti o nekim velikim stranim ili domaćim investicijama ukoliko nemamo uredno snabdevanje električnom energijom. Zato od ključne važnosti za ravnomeran regionalni razvoj za investicije na prostoru sandžačkih opština jeste zamena visokonaponske i niskonaponske mreže i jeste gasifikacija. Kada to pitanje budemo rešili, kada budemo imali uredno snabdevanje, kada budemo imali bolju pokrivenost mreže sa betonskim stubovima, tog trenutka ćemo rešiti i problem demografije, ali i investicija. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Akoš Ujhelji.
Hvala lepo. Poštovani potpredsedniče, predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kao što znate Srbija se danas nalazi u velikom investicionom ciklusu vrednom više milijarde evra, čiji je cilj da se infrastruktura podigne na značajno viši nivo i postane motor razvoja naše privrede. Grade se auto-putevi, brze saobraćajnice, železnice velike brzine, komunalna infrastruktura u mnogim opštinama u Srbiji. Poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara je podržala drugi rebalans budžeta za 2021. godinu, jer pored toga što predviđa dodatna sredstva za kapitalne projekte, ukupno 234 miliona dinara, omogućava i realizaciju kapitalnih projekata koji su za nas od posebnog značaja, a to su rekonstrukcija i modernizacija železničke pruge između Subotice i Segedina, čijom realizacijom se skraćuje zadržavanje na graničnim prelazima i razvija prekogranična saradnja. Dalje, rekonstrukcija delova auto-puta između Horgoša i Novog Sada, izgradnja auto-puta između Beograda i Zrenjanina, izgradnja saobraćajnica između Novog Sada i Rume, izgradnja druge faze postrojenja za prečišćavanje pijaće vode u Kikindi, unapređenje uslova za prevođenje brodova u okviru brane na Tisi kod Novog Bečeja, izgradnja nadvožnjaka kod Pačira preko ipsilon kraka. Poštovani narodni poslanici, SVM je u koalicionom sporazumu sa SNS pored gore pomenutih projekata definisao i najznačajnije projekte, putne, železničke i vodne infrastrukture koji Srbiju ubrzano infrastrukturno povezuju sa regionom, time stvaraju bazu za ubrzani ekonomski razvoj i jačanje. Pošto naša poslanička grupa smatra da se sa realizacijom projekata koji su definisani koalicionom sporazumom poboljšavaju uslovi života stanovnika u naseljenim mestima na području lokalnih samouprava AP Vojvodine želim da postavim poslaničko pitanje Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture – u kojoj fazi se nalazi priprema sledećih projekta: izgradnja puta između Oroma i Čantavira čija dužina je šest kilometara? Put je značajan jer će olakšati komunikaciju na širem području koje predstavlja granično područje grada Subotice i opštine Kanjiža. Takođe, izgradnjom puta će se obezbediti efikasniji i bezbedniji dovoz komunalnog otpada iz opština Čoka, Bačka Topola, Mali Iđoš i Senta na regionalnoj deponiju koja je u neposrednoj blizini ovog putnog pravca. Rekonstrukcija poveznog puta između državnog puta 1B13 i mesta Martonoš u opštini Kanjiža, dužina puta je 3.150 metara. Deo puta je rekonstruisan 2016. godine u dužini od 550 metara. Dalje, izgradnja semafora na raskrsnici kod Palića, odnosno kod Velikog Radanovca na državnom putu 2A100 i semafora na državnom putu 1V11 kod ulice Zorkina u Subotici. Dalje, izgradnja neizgrađene deonice između Subotice i Sente od petlje Subotica Istok do Sentre. Ukupna dužina deonice je 24 kilometara, od čega je 11 kilometara izgrađeno i potrebna je rehabilitacija, dok je 13 kilometara potrebno izgraditi. Ova deonica je praktično nastavak ipsilon kraka prema Senti i Banatu. Deo je Banatske magistrale. Dalje, izgradnja obilaznice oko Kanjiže, planskom dokumentacijom predviđena u ukupnoj dužini od 4,64 kilometara. Projektna dokumentacija postoji. Dalje, izgradnja kružne raskrsnice na ukrštanju puta 2B303 i lokalnog puta Subotica - Čantavir u naseljenom mestu Čantavir. Ova kružna raskrsnica je potrebna zbog bezbednije odvijanja saobraćaja i regulisanja saobraćaja teretnih vozila koja se kreću ovim putnim pravce do najvećeg proizvođača stočne hrane u Srbiji, „ Gebi Čantavir“. Dalje, rehabilitacija putnog pravca 1B12 Sombor – Subotica. Ukupna dužina je 45,8 kilometra. Ovaj putni pravac je izuzetno opterećen, a stanje kolovozne konstrukcije je u lošem stanju zbog neravnina, čak je i neobezbeđen za vozila. Na kraju, da podvučem, naša poslanička grupa pozdravlja sve napore Vlade Republike Srbije i Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture koje ulaže u realizaciju gore navedenih projekata koji infrastrukturno povezuju našu zemlju sa regionom, a time stvaraju dobar osnov za ubrzani ekonomski razvoj. Hvala na pažnji.
Hvala, gospodine Ujhelji. Reč ima potpredsednik Skupštine, Stefan Krkobabić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče Orliću. Uvaženi potpredsednici, uvažene kolege narodni poslanici, već više od deceniju aktuelan je problem koji poljoprivrednici imaju sa dugovanjima za uplatu doprinosa Fond penzijsko-invalidskog osiguranja, ali i sa načinom uplaćivanja doprinosa za penzijsko osiguranje u budućnosti. Samo ukratko da podsetim, poljoprivrednici su prvi put stekli pravo na isplatu poljoprivrednih penzija sredinom osamdesetih godina prošlog veka. Nakon početnog poleta veliki broj poljoprivrednih proizvođača više nije bio u mogućnosti da uplaćuje propisane doprinose, a dugovanja su rasla. Prema stručnim procenama objavljenim u javnosti skoro 95% tog duga je nenaplativo i stoga pitamo Ministarstvo finansija – da li je ostvarivo da se poljoprivrednim proizvođačima koji imaju dugovanja po tom osnovu otpišu pripadajuće kamate, a da se glavnica duga reprogramira na neki relativno duži period? U poslaničkog grupi PUPS- „Tri P“ smatramo da bi tim rešenjem svi bili na nekom dobitku. Ministarstvo finansija bi rešilo jedan od najvećih problema tog velikog dugovanja, a poljoprivrednici bi mogli lakše da dišu u budućnosti. Ovih dana nas i Ministarstvo poljoprivrede obavestilo da se razmatra nekoliko modela izmene načina uplate doprinosa za Penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika kako bi se prevazišla situacija, da na primer isti iznos doprinosa plaća i onaj sitni paor koji ima samo nekoliko hektara i onaj veleposednik koji obrađuje stotine hektara obradivog zemljišta. Poslanička grupa PUPS - "Tri P" podržava rešenje da visina uplate doprinosa za PIO bude u skladu sa veličinom poseda ili kao alternativa sa visinom godišnjeg prihoda, konkretno poljoprivrednog gazdinstva. Partija ujedinjenih penzionera Srbije je više puta isticao svoje zalaganje da se za sve starije građane Srbije koji nisu ostvarili penzije po redovnom osnovu uvedu tzv. garantovane penzije čiji bi korisnici onda mogli da budu i ti poljoprivrednici koji ne ostvaruju pravo na penziju po bilo kom osnovu. Zato je i moje drugo pitanje upućeno Ministarstvu finansija na tom fonu, da li su srednjoročni i dugoročne procene takve da bi u republičkom budžetu moglo da bude dovoljno sredstva za isplatu tzv. garantovanih penzija? Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče, gospodine Orliću. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što postavim pitanje, gospodine Orliću, znam da po Poslovniku na početku sednice utorkom i četvrtkom, kada se postavljaju pitanja neposredno pred nastavak sednice, nije moguće ukazati na povredu Poslovnika, ali ja želim da zamolim, niste vi predsedavali, želim da zamolim vas i sve koji su predsedavali, da poštuju Ustav Republike Srbije, a to pre svega mislim, postajem i sam sebi po malo dosadan, ali ću uvek to ponavljati, Sandžak ne postoji. Postoji Raško upravni okrug. Ja sam ubeđen da će sva pitanja koje je postavio kolega biti rešena i da će Ministarstvo rudarstva i energetike izaći u susret, kako to oni kažu, koalicionim sporazumom, ali vas molim Raško upravni okrug. To je ono na čemu insistira poslanička grupa SPS, jer svako do nas, 250 ovde, se obavezao da će poštovati, potpisujući zakletvu, da će poštovati Ustav Republike Srbije. Moje pitanje je danas sledeće. Naime, pitanje KiM naša su svakodnevna briga i pitanje od životnog značaja za našu državu, a ovoga puta želim da skrenem pažnju na veliki broj vesti koje su poslednja dva dana prisutni u medijima, a odnose se na intenzivnu militarizaciju, odnosno naoružavanje Prištine. Uz pomoć svojih spoljnih pomagača, Priština se naoružava, čime se krši pre svega Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti UN, koja podrazumeva da jedine oružane snage na prostoru KiM mogu biti mirovne snage UN, odnosno KFOR, ali na žalost nije tako. Pre svih pitanja, pre je pitanje za mene, da li je naoružavanje Prištine uz pomoć spoljnih pomagača u suštini znači da upravo oni koji naoružavaju Prištinu, ne rade to samo radi Prištine, već i da namerno podgrevaju sukobe sa Srbijom ne bi li ostvarili svoje interese na zapadnom Balkanu koji jeste ranjiv zato što je svojevrsna zona preplitanja različitih vojnih političkih apetita i interesa. Dnevna štampa, ali i ozbiljni vojnopolitički analitičari u vezi sa tim kažu da zapad planski naoružava Kosovo koje je u skladu sa Rezolucijom 1244 pod patronatom UN, a KFOR je kao mirovna misija UN dužan da se stara o miru i bezbednosti svih na KiM. Uprkos tome što se nanosi ogromna šteta ugledu UN, na ovo naoružavanje Svet bezbednosti ne reaguje. Ne reaguje, nažalost, ni EU. Ovakva slika ćutanja i izostanka adekvatne reakcije međunarodnih institucija se, nažalost, ponavlja poslednjih meseci, što zabrinjava i navodi na pomisao da se otvoreno krše međunarodni akti i da oni koji su zaduženi da čuvaju mir u svetu nisu u stanju da ispune svoju misiju, ne zato što to nije moguće, već zato što su mnogi koji su bili na čelu KFOR-a situaciju merili dvostrukim aršinima i dvostrukim standardima. Verujemo, međutim, da će novo postavljenje general Kjarija, koji je stigao iz Mađarske, imati prilike da realno sagleda situaciju i vidi ko je zaista pretnja miru i sigurnosti na Kosovu i Metohiji i da o tome obavesti svoje pretpostavljene, da obavesti o tome da se Priština naoružava. Mediji saopštavaju da je Priština kupila od Bosne i Hercegovine 3.000 protivoklopnih ručnih bacača, da su nabavili 150 avionskih topova, a da sa zapada nabavljaju 12.000 minobacačkih mina. Ova agresivna i protivpravna militarizacija Prištine, s ciljem stvaranja sopstvene vojske iako nije država i pod protektoratom UN, govori u prilog tome da se svim sredstvima pojačava pritisak na Srbiju. S tim ciljem je i najavljeno zauzimanje trafostanice Valač, koja se nalazi na severu Kosmeta u opštini Zvečan, preko koje sever Kosova i Metohije i u akumulaciju Gazivode dolazi više od 80% struje iz centralne Srbije. Takva mogućnost ravna je katastrofi, jer bi sever Kosmeta na kome živi srpsko stanovništvo ostalo potpuno bez snabdevanja električne energije. O tome sam već govorio prošli put. Ove pretnje su očigledan plan Prištine i njihovih saveznika da se Srbija uplaši i odustane od svojih prava. Jasno je i to da militarizacija, odnosno naoružavanje Prištine nije dozvoljeno, ali, nažalost, slabost i ćutanje čitave međunarodne zajednice ide na ruku prištinskim separatistima. Naravno, Srbiji je potpuno jasno da su ovakvi militarni potezi Prištine uvek aktuelni onda kada treba bilo kakav dijalog blokirati. Dok ne pristaju ni na šta, Srbija čini ustupke i zalaže se za obostrano prihvatljivo rešenje. Moje pitanje je više podrška našem rukovodstvu, da i dalje čini sve napore da diplomatskim sredstvima sačuva državni suverenitete i integritet i da nikada ne odustane od zaštite Kosova i Metohije i svog naroda. Istovremeno, moje pitanje Vladi Republike Srbije, i sa time završavam, bi bilo da li Republika Srbija kao članica UN može da od UN zatraži poštovanje Rezolucije 1244, odnosno da obezbedi uslove da snage KFOR-a, u skladu sa Rezolucijom 1244, održavaju mir i bezbednost, ne samo Srba, već i ostalih građana koji žive na prostoru Kosova i Metohije? Da li je u tom smislu moguće zatražiti veće prisustvo pripadnika KFOR-a pre svega, koji bi u slučaju militantnog ponašanja Prištine mogli da obezbede mir i prava srpskog naroda na život u svojim domovima? Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Poslednje pitanje, narodni poslanik Uglješa Mrdić.
Zahvaljujem, potpredsedniče, gospodine Orliću. Uvaženi potpredsedniče Skupštine, uvažene kolege narodni poslanici i građani Republike Srbije, u trenucima kada predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Srbije beleže nove, ozbiljne, dobre rezultate na svim poljima, opozicija okupljena oko Dragana Đilasa, Dragana Šolaka i Vuka Jeremića postaje sve nervoznija i oni sada traže podršku pojedinih stranih centara moći za rušenje i vlasti Aleksandra Vučića, rušenje Vlade Srbije, a ja bih dodao i rušenje Srbije. Njima i Vučić i Vlada Srbije smetaju da bi nastavili sa svojim finansijskim malverzacijama koje su radili u Beogradu do 2014. godine, a u Srbiji do 2012. godine. Ko sada najviše kritikuje vlast Aleksandra Vučića i traži podršku stranaca? To je svakako Zdravko Ponoš, koji je kao načelnik Generalštaba Vojske Srbije uništio Vojsku Srbije i Vojska Srbije u svojoj novijoj istoriji je najslabija bila kada je Zdravko Ponoš bio na čelu vojske, potom Vuk Jeremić, koji je najgori ministar spoljnih poslova u istoriji Srbije. Naravno da podršku stranaca traži i Dragan Đilas, koji je najgori gradonačelnik Beograda u istoriji. Oni traže podršku i organizovani kriminalnih struktura i zapadnih ambasada, od tajkuna i ne traže jer su sami tajkuni, prvenstveno Đilas i Šolak. Ovom prilikom želim da se zahvalim odgovorima koje sam dobio na postavljena pitanja MUP-u i ministru Aleksandru Vulinu, a koji se upravo tiču uloge MUP-a u razotkrivanju afera Dragana Šolaka i Dragana Đilasa. Tako sam dobio obaveštenje u vezi dugovanja firmi Dragana Šolaka, da su službenici MUP-a podneli Tužilaštvu za organizovani kriminal krivičnu prijavu protiv više lica zaposlenih u javnoj medijskoj ustanovi RTS i više odgovorih lica u privrednom društvu „Dajrekt medija“ d.o.o zbog postojanja osnova sumnje da su izvršili krivično delo zloupotreba položaja odgovornih lica nanevši štetu RTS-u u iznosu od oko 688 miliona dinara. Idemo dalje. Po zahtevima za prikupljanje potrebnih obaveštenja Višeg javnog tužilaštva u Beogradu, u vezi zloupotreba Dragana Đilasa u periodu dok je bio gradonačelnik grada Beograda, nakon izvršenih provera, MUP će dostaviti izveštaj nadležnom tužilaštvu koje će podneti odgovarajuću javno-tužilačku odluku u vezi sa daljim tokom predmetnog postupka. Idemo dalje. Tužilaštvo za organizovani kriminal, postupajući po prijavi koju je grad Beograd podneo protiv NN lica zbog mogućih nezakonitosti u postupku gradnje mosta na Adi, dostavilo je MUP-u zahtev za prikupljanje potrebnih obaveštenja po kome policijski službenici postupaju. Imamo još materijala što se tiče vremena dok je Dragan Đilas bio gradonačelnik Beograda. Višem javnom tužilaštvu u Beogradu službenici MUP-a Srbije podneli su nekoliko krivičnih prijava protiv više lica zaposlenih u JKP „Gradska čistoća“ zbog postojanja osnova sumnje da su izvršili krivično delo zloupotreba službenog položaja. Potom, policijski službenici su utvrdili da je za vreme Dragana Đilasa oštećeno JKP „Gradska čistoća“ i policijski službenici su podneli krivičnu prijavu protiv odgovornih lica Uprave grada Beograda iz vremena Dragana Đilasa zbog osnova sumnje da su oštetili budžet grada Beograda. Moje pitanje se tiče uloge drugih državnih institucija u ovim svim postupcima protiv Dragana Đilasa i njegovih saradnika. Nadam se da ćemo kao poslanička grupa i kao poslanici i kao javnost dobiti odgovore ovako detaljne kao što smo dobili i od MUP-a. Ovi svi koji su učestvovali u ovim aferama, Dragan Đilas i njegovi saradnici, oni su uzeli stotine miliona, oteli stotine miliona od građana Srbije i zato su nervozni. Nervozni su zato što ne mogu nikada da se vrate na vlast. Nervozni su što istražni organi utvrđuju sve njihove nezakonitosti, što ih narod neće. Zato prete porodici predsednika Aleksandra Vučića. Zato organizuju praćenje njegovog sina Danila. Zato žele da uključe zapadne faktore u rušenje ove vlasti. Njima smeta jaka Srbija predvođena Aleksandrom Vučićem. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Mrdiću. Ovim smo završili deo sednice predviđen za postavljanje pitanja. Pre prelaska na današnji zajednički pretres, saglasno članu 90. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da, na osnovu člana 101. stav 1. Poslovnika, sada prekidam rad ove sednice zbog održavanja Šeste posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, koja je sazvana za danas, sa početkom u 11.00 časova. U skladu sa članom 101. stav 5. Poslovnika, obaveštavam vas da će Četvrta sednica Drugog redovnog zasedanja biti nastavljena odmah po završetku Šeste posebne sednice. Dakle, nastavljamo sa radom za desetak minuta. Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 7. i 8. dnevnog reda. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u Republičku izbornu komisiju, Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li predstavnici predlagača žele reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče, gospodine Orliću. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, reč je o trećem zajedničkom jedinstvenom pretresu: Predlog odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u Republičkoj izbornoj komisiji, kao i o Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SPS. Naravno, kao predlagač, najpre ću obrazložiti o čemu je reč kada govorimo o Predlogu odluke o izmenama Odluke o sastavu Odbora. Došlo je do određenih izmena u poslaničkoj grupi do rotacije, kako mi to kažemo, i zamene poslanika i potpuno je logično da novi poslanici dobiju određeno članstvo u odborima, naravno, shodno Poslovniku o radu. Mi smo ovaj predlog podneli ne po hitnom postupku, već onako kako je to, između ostalog, dogovoreno i kako je to, između ostalog, insistirano, da izbegavamo hitan postupak, već da idemo u redovnu proceduru. Dakle, shodno tome, mi smo izvršili određene izmene u odborima i potpuno smo ubeđeni da će poslanici i poslanice koje smo predložili u resorne odbore odgovorno, ozbiljno i posvećeno obavljati svoj posao, jer smatramo, poslanička grupa SPS smatra da je rad resornih odbora od izuzetne važnosti i značaja, jer svaki zakonski predlog koji se nađe pred nama u plenumu najpre prolazi resorni odbor. Resorni odbor je prilika da se neposredno pre samog plenuma, pre same sednice, upute određene sugestije, daju određeni predlozi ili formulišu odborski amandmani, ukoliko je to neophodno. Što se tiče Predloga odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju Republičke izborne komisije, takođe, iskoristiću priliku kao predstavnik predlagača da se osvrnem i na ovu temu, jer smatram da je izuzetno važno i pokušaću da napravim jednom paralelu sa svim onim dešavanjima koje smo imali proteklih nekoliko meseci, a tiču se konkretno međustranačkog dijaloga. Dakle, sama zamena, odnosno sam predlog odluke nije sporan i on, naravno, imaće podršku poslaničke grupe SPS u danu za glasanje, ali kažem, upravo zato što govorimo o Republičkoj izbornoj komisiji, koja je bila tema onoga o čemu smo razgovarali nekoliko meseci unazad, ja želim da napravim jednu retrospektivu svih dešavanja i želim da otvoreno danas, obzirom da smo imali ono pravilo „četn haus“, pa nismo mogli da govorimo o međustranačkom dijalogu koji se vodio i na jednom i na drugom koloseku, ali obzirom da je završen i međustranački dijalog sa evropskim parlamentarcima, obzirom da je završen i međustranački dijalog i da je potpisan sporazum sa predstavnicima političkih stranaka koji nisu želeli da razgovaraju sa evropskim parlamentarcima, mislim da danas možemo otvoreno da govorimo o svemu ovome. Najpre, želim da kažem da kada je reč o samom međustranačkom dijalogu, cilj učešća poslaničke grupe SPS u međustranačkom dijalogu je bio da pokušamo da zajedno sa našim koalicionim partnerima iznađemo određena rešenja, iznađemo kompromis, poštujući pre svega različitosti, ali poštujući Ustav i poštujući zakone koje smo usvojili u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Srbija je slobodna i demokratska država i naravno da izražavamo spremnost da uvek razgovaramo o izbornim uslovima, ukoliko postoje, i da ih prihvatimo, naravno, ukoliko postoje opravdane sugestije, opravdani predlozi, koji će biti iskorak napred, kada konkretno govorimo o izbornom procesu i kada konkretno govorimo o izborima koji će 3. aprila 2022. godine biti održani u Srbiji, mislim na predsedničke, gradske i vanredne parlamentarne izbore. Socijalistička partija Srbije se opredelila da učestvuje u razgovorima, kako mi kažemo, na oba koloseka. I smatramo da je jako dobra inicijativa predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, u dogovoru sa predsednikom Republike, jer veoma je važno bilo prisustvo i predsednika Republike, naravno, na ovom drugom koloseku, kada je reč o političkim strankama koje ne žele razgovor sa evropskim parlamentarcima, kao neko ko je faktor političke stabilnosti u ovom trenutku u Srbiji. Dakle, mi smo se opredelili da učestvujemo u razgovorima na oba koloseka, želeći da saslušamo sugestije i predloge, a važno je da postoje oba koloseka, jer ovo je prosto proces iz kojeg ne možete isključiti nikoga. Ne možete isključiti nijednu političku stranku, a red je da čujete, ukoliko imaju određene sugestije i predloge. Mislim da, reći ću najpre, kada je reč o međustranačkom dijalogu sa evropskim parlamentarcima, potpuno jasno i potpuno precizno, pošto se već nekoliko meseci unazad dezavuiše javnost od strane jednog dela opozicije, da je bojkot razlog zašto smo mi kao vladajuća koalicija razgovarali sa evropskim parlamentarcima. To je notorna laž. Dakle, mi smo razgovarali sa evropskim parlamentarcima jer je zaključak prve runde, odnosno prve faze međustranačkog dijaloga bio da odmah nakon izbora nastavimo razgovore o izbornim uslovima. Takođe, želim da napomenem da sve ono što je bilo definisano tokom prve faze međustranačkog dijaloga je implementirano, više od 95% agende koju smo zajedno definisali je implementirano. Dakle, nikakav bojkot nije razlog. Bojkot je propao i to je danas svima jasno, ali definitivno nije jasno onima koji su izbore bojkotovali. Najpre, nismo mi ti koji su pozvali evropske parlamentarce da razgovaramo o izbornim uslovima, pošto nam vrlo često neke političke stranke to spočitavaju. Većina vas je sedela u ovim skupštinskim klupama 2019. godine. Tada je predsednica Narodne skupštine Republike Srbije bila gospođa Maja Gojković. Ona je još u martu mesecu pozvala sve poslaničke grupe na razgovor, da razgovaramo o radu parlamenta, da razgovaramo o izbornim uslovima, kako da unapredimo parlamentarni dijalog, kako da unapredimo parlamentarnu praksu, kako da unapredimo parlamentarizam u Srbiji. Niko se, ali apsolutno niko nije odazvao. Nakon toga imamo bojkot jednog dela opozicije u radu Narodne skupštine Republike Srbije. Zašto bojkot? Kažu nije im omogućena demokratska rasprava i demokratsko sučeljavanje mišljenja, što je notorna laž opet, još jedna notorna laž u nizu laži koje ću danas izneti. Dakle, ni jednog trenutka nisu postojali dvostruki standardi i dvostruki aršini. Njihov izlazak je upravo nemoć, odraz nemoći i političke impotentnosti da kroz demokratsku raspravu i argumentovano sučeljavanje mišljenja pokažu svoju snagu. Onda su svi zajedno izašli u ovaj skupštinski hol i jedini zahtev koji su tada imali je bio raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora. Kada su shvatili da bi vanredni parlamentarni izbori za njih bili politički krah i da ih ne bi politički preživeli, da bi bili pluskvamperfekat političke scene Srbije, morali su nečega da se dosete. Dosetili su se da pozovu u pomoć evropske parlamentarce, misleći da će evropski parlamentarci izvršiti nekakav pritisak na vladajuću koaliciju u Srbiji, misleći da će ih evropski parlamentarci, što je bio krajnji cilj, bez izbora dovesti do vlasti i privilegija. Ne može, dame i gospodo. Demokratija u Srbiji se ostvaruje samo na izborima i izbori mogu promeniti politički kurs Srbije. Dakle, nismo mi insistirali na razgovoru sa evropskim parlamentarcima. Zašto ga nismo odbili? Da smo odbili razgovor sa evropskim parlamentarcima ispalo bi da vladajuća koalicija nešto želi da prikrije, da vladajuća koalicija želi nefer i nedemokratske izbore, što se ni jednog trenutka nije dovodilo u pitanje. Dakle, tada je izmišljena floskula izborni uslovi. Izborni uslovi su za njih su bili samo farsa i zamajavanje javnosti. Nisu njih interesovali izborni uslovi, već su želeli sebe da predstave srpskoj javnosti kao žrtvu, da svoju inferiornost pretvore u oružje, iako su unapred znali šta će biti njihov krajnji politički potez, a to je bojkot izbora. Ovo sam morao da kažem iz jednog prostog razloga, jer, kažem, već nekoliko meseci u nazad se dezavuiše javnost Srbije da smo mi primorani da razgovaramo sa evropskim parlamentarcima i da nas je bojkot primorao na to, što apsolutno nije tačno i što apsolutno ne stoji. Tokom prve faze, podsetiću vas, međustranačkog dijaloga mi smo nastupili vrlo konstruktivno, vrlo korektno i vrlo konkretno i u Republičkom parlamentu smo shodno dogovoru sa evropskim parlamentarcima i sa strankama koje su učestvovale u razgovoru usvojili pet zakonskih predloga, što nam je kasnije spočitavano, kao negativno u izveštaju Evropske komisije, da smo u periodu izborne godine menjali izborno zakonodavstvo. Tu nisu mislili sigurno na ove zakone na kojima su oni insistirali, već na snižavanje cenzusa sa pet na tri posto, što opet nije išlo u prilog vladajućoj koaliciji, već se time stvarala mogućnost da oni koji su daleko od cenzusa od pet posto imaju mogućnost da imaju svoje predstavnike u Republičkom parlamentu i da Republički parlament bude jedan relevantan prikaz javnog mnjenja u Srbiji, da pokušamo da politiku sa ulice vratimo tamo gde joj je mesto u parlament. Nisu to shvatili na najbolji način. Prihvatili smo drugu fazu međustranačkog dijaloga, govorim sada o međustranačkom dijalogu sa evropskim parlamentarcima. Konkretno, kada smo došli do završnog dokumenta, ni taj završni dokument nije odgovarao onima koji su prizvali evropske parlamentarce i sve vreme razgovarali sa njima. Da se razumemo, svaka poslanička grupa, svaka politička stranka je imala mogućnost da dostavi svoju platformu, sugestije i predloge kojima smatra da može popraviti izborne uslove u Srbiji. Mi smo kao stranka, poštujući institucije sistema, tu platformu dostavili Narodnoj skupštini, predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije i evropskim parlamentarcima. Dok su druge političke opcije, jedan deo opozicije koji je insistirao na razgovoru sa evropskim parlamentarcima, sve vreme komunicirao, ne sa nama, ne sa Narodnoj skupštinom, opet zaobilazeći institucije sistema, narušavajući dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, već su direktno razgovarali sa evropskim parlamentarcima i veče uoči zaključaka, konačnih zaključaka, mi smo dobili predlog od jednog dela opozicije. Taj predlog je, dame i gospodo poslanici, tragikomičan, a gde se traži samostalno gostovanje na RTS i RTV svakog dana od 18.30 do 19.00 časova, gde se traži tri puta nedeljno debatni karakter emisije u kojem će naravno oni učestvovati od 21.00 čas, gde se traži da se imenuje jedno nadzorno telo koje će imati izvršnu funkciju. Da bi došli do izvršne funkcije, morate da dođete do vlasti, a da bi došli do vlasti morate da imate poverenje građana. Zamislite, kažu, Beta, Fonet, Istinomer, KRIK, CINS, Vreme dva puta nedeljno da emituju svoje programe upravo na nacionalnoj frekvenciji, odnosno na RTS-u. Ovu platformu smo mi dobili veče uoči zaključaka koje je definisao Evropski parlament. Želim da se vratim na zaključke, jer su vezani za RIK i zato samo o ovome govorio i napravio jednu kraću retrospektivu. Dakle, kada je reč o zaključcima Evropskog parlamenta, dogovor je formiranje privremenog nadzornog tela koje bi se sastojalo od 12 članova. Šest članova bi činili predstavnici REM-a, a šest članova bi dala opozicija. Ovo regulatorno telo imalo bi za cilj da prati rad medija, naročito obraćajući pažnju na rad RTS i RTV, jer to je za njih bilo najinteresantnije. Takođe, dogovoreno je, kada govorimo o RIK, napravljen je jedan presedan i mislim da nikada ni jedna vladajuća koalicija ovo nije prihvatila i ne bi usvojila kao što je to učinila ova vladajuća koalicija, a to je da umesto 17 članova RIK imamo 23 člana RIK. Dakle, vi jako dobro znate, imamo 17 članova RIK, broj članova se definiše shodno paritetu, odnosno procentualno koliko imate zastupljenost i koji broj poslanika imate unutar poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mi smo dozvolili vanparlamentarnim strankama koje nemaju poverenje građana da imaju svojih šest predstavnika i šest zamenika i to su zaključci koji su za njih bili neprihvatljivi. Međutim, uveren sam da bi većina opozicije koja je vodila razgovore sa evropskim parlamentarcima ove zahteve prihvatila, ali nije smela. Zašto nije smela? Zato što bi ih Đilasovi mediji ocenili kao nekoga ko sarađuje sa vlašću, a to im svakako nije bio interes. Inače, sam u potpunosti ubeđen da su ovi zahtevi za njih prihvatljivi. Što se tiče drugog koloseka i što se tiče razgovora sa političkim strankama koje nisu želele da razgovaraju sa evropskim parlamentarcima, mi smo više puta rekli da ti razgovori ipak imaju jedan demokratski duh, da postoji jedan politički prag tolerancije i političke kulture i ono što je jako važno - postoji visok stepen političke odgovornosti. Tu pre svega mislim kada je reč o nacionalnim i državnim interesima, pitanje Kosova i Metohije, Republike Srpske, dakle, tu građani od nas očekuju da se ne delimo na vlast i na opoziciju već da postignemo što širi konsenzus. Ali, kako je to gospodin Zukorlić, nećete mi zameriti, jednom rekao tokom dijaloga - potpuno je jedna priča kada sedimo i nema kamera, a čim se pojave kamere onda je to druga priča, što se pokazalo onog trenutka kada smo potpisali sporazum, konačno potpisali sporazum sa političkim strankama koje nisu želele razgovor sa evropskim parlamentarcima, njihove konferencije za novinare i njihovo obraćanje u skupštinskom holu u tom trenutku meni je više ličilo na početak izborne kampanje, nego konkretno na ono o čemu smo govorili, a to su izborni uslovi. Dakle, šta je to što je omogućeno predstavnicima opozicije? Pa, oni će imati oko 85.000 predstavnika koji će kontrolisati biračke odbore, biračka mesta na dan izbora, što bi trebalo da isključi svaku sumnju u legitimitet izbornog procesa. Sporazum predviđa formiranje radnog tela za kontrolu biračkog spiska pomoću koga će predstavnici opozicije svaki dan moći da upoređuju razne podatke među kojima su podaci koliko ima umrlih i onih koji su stekli pravo glasa da bi se otklonile sumnje da lažni glasači glasaju. Takođe, predstavnici opozicije, što je opet na jedan način indirektno vezano za RIK, jer je vezano za stalni sastav biračkog odbora, predstavnici opozicije imaju po jednog člana, stalnog člana biračkog odbora koji će imati ukupno četiri člana. Opet, stranka koja nije učestvovala na izborima ima stalnog člana biračkog odbora i to je nešto što je prihvatila vladajuća koalicija. Znači osam hiljada predstavnika opozicije u isto toliko biračkih odbora u Srbiji, pri čemu će još najmanje 10 do 20 ljudi iz opozicije kontrolisati izbore na svakom biračkom mestu, gde svaka opoziciona stranka ima prava da ima svog predstavnika. Može li se u ovom trenutku sa ovakvim sporazumima govoriti o nekakvoj neregularnosti, nefer i nedemokratskim izborima? Još jednom ponavljam, potpuno sam ubeđen da nijedna vladajuća koalicija ne bi prihvatila ono što smo mi prihvatili tokom međustranačkog dijaloga sa evropskim parlamentarcima, tokom međustranačkog dijaloga sa predstavnicima političkih stranaka koje nisu želele razgovore sa evropskim parlamentarcima. Veoma kratko ću samo u nekoliko rečenica još nekoliko teza koje su se provlačile. Naravno, uvek se spočitavao taj pritisak na birače. Ovo nema veze sa RIK-om, ali ću iskoristiti priliku da kažem. Uvek se spočitavao taj pritisak na birače. Sada se postavlja pitanje - kako su neke političke stranke 2017. godine konkretno imale svoje predstavnike ovde u Republičkom parlamentu? Da li je to što ih je neko sve zajedno okupio, a ne bih da govorim ko ih je okupio, ali sve zajedno okupio tada i Pajtića i Radulovića i onako sve zajedno skupa, da pozovu svoje birače i da prosto nateraju svoje birače da podrže tu izbornu listu, da li je to pritisak na birače? Ja mislim da jeste. Evo, reći ću vam konkretne podatke. Recimo, ta izborna lista je na biračkom mestu u Bačkoj Topoli najpre imala 3,5% a na ponovljenim 23,27%. Rejting im je toliko porastao? U Sremskim Karlovcima je 1,31%, na ponovljenim 19,02%, u Jagodini 1,63%, na ponovljenim 22,36%, u Kladovu 2,59%, na ponovljenim 9,70%, Niš opština Pantelej 3,85%, na ponovljenim 15,90%, Vranje, kao primer, 2,71%, na ponovljenim 12,57%. Jel ovo, dame i gospodo narodni poslanici, jedna vrsta pritiska na birače ili kako se to već drugačije zove? Druga tema koja je bila interesantna je da se razdvoje parlamentarni od predsedničkih i gradskih izbora. Od uvođenja višestranačkog sistema ja ne pamtim, tu je profesor Jokić, profesore da je praksa bila da se izbori razdvajaju, a konkretno 2004, 2007, 2008, 2012. godina. Zašto bi razdvajali izbore? Vodimo izbornu kampanju svejedno i za parlamentarne i za predsedničke i za gradske. Ne onemogućavamo građane Srbije ni na jedan način da se izjasne za bilo kojeg predsedničkog kandidata, za bilo koju parlamentarnu listu ili listu na gradskom nivou. Treća stvar koja je najvažnija, a to je finansijski efekat. U periodu korone, u periodu pandemije mi ćemo organizovati u jednoj godini najpre predsedničke, pa parlamentarne, pa gradske izbore. Zar nije logičnije da taj novac usmerimo tamo gde je u ovom trenutku najpotrebniji, a to je u kovid bolnice, u ambulante, da konačno rešimo pitanje i stavimo tačku na borbu protiv korone? Još jedna stvar je bila veoma interesantna a to su mediji, sloboda medija. Evropskim parlamentarcima sam lično više puta rekao – vrlo je interesantno da se 2019. godine bavite slobodom medija, a da to niste činili 2011. godine kada je Verica Barać sačinila izveštaj o slobodi medija i vrlo precizno i jasno naglasila ko je vlasnik svake sekunde na pojedinim medijima nacionalne frekvencije. O slobodi medija govori neko ko kaže – da li podržavate ideju da jednog dana zgrada Pinka bude srušena uz obrazloženje da ne ispunjava komunalne kriterijume ili drugog zakonsko opravdanog razloga, a da se na njenom mestu podigne spomenik slobodi govora pribavljen kroz transparentan proces javne nabavke? Ovo govori jedan od nazovite lidera političke opcije opozicije koji danas kaže – pa nije Brisel jedini koji se pita, obratićemo se mi SAD, dolazi novi ambasador. Ljudi, nije vam dovoljna podrška ambasada. Potrebna vam je podrška građana i kada kažete – ostrašćenost, revanšizam, lustracija, najpre ne znate šta znači reč lustracija, a lustrirani smo mi iz SPS 31 godinu kao relevantan politički činilac, lustraciju sprovode građani na izborima. Kada sve to kažete i na kraju kažete – protesti imajte na umu da su vam za te proteste potrebni građani kojih nema. Što se tiče zastupljenosti u medijima na poslednjim izborima, samo jedan podatak, ovo je zvaničan izveštaj REM-a. U zvaničnom izveštaju REM-a se jasno kaže - drugi po zastupljenosti kada je reč o medijskim uslugama je Savez za Srbiju. Dakle, politička opcija koja nije učestvovala na parlamentarnim izborima. I mi se žestoko borimo protiv toga da političke opcije izborne liste koje bojkotuju izbore ne mogu imati zastupljenost u medijima. A čini mi se da pogrešno tumače i pogrešno analiziraju ravnopravnu zastupljenost u medijima. Ravnopravna zastupljenost u medijima ne znači da ćete se baviti uređivačkom politikom medija. Mediji moraju da budu autonomni i slobodni u odlučivanju. Što se tiče ravnopravne zastupljenosti, mi smo u Platformi, prof. dr Žarko Obradović i ja, napisali da se zalažemo za ravnopravnu zastupljenost, ali što više tematskih debata, pa, dame i gospodo, izvolite, program, ljude koji su garant za realizaciju tog programa, pa da ukrstimo koplja, a građani neka odluče na izborima kome će ukazati poverenje. Na kraju, Strategija o privatizaciji medija je napravljena 2000. godine. Tada su privatizovani mediji. Neko je želeo kapitalizam, dobio je kapitalizam. Odakle danas potreba da se meša u privatni sektor? Dakle, mi možemo, i to smo dogovorili, Javnom servisu proslediti pravilnik. Ali, privatnim emiterima možemo proslediti samo preporuke. Dogovor koji je postignut je da nakon sporazuma koji je potpisan predsednik Narodne skupštine uputi poziv odnosno dopis svim medijima o tome kako su predvideli, na koji način, da izborne liste budu zastupljene tokom izborne kampanje. Mislim da smo ovim sporazumom, i sa evropskim parlamentarcima i sporazumom koji smo potpisali ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, napravili jedan veliki ustupak, pre svega ustupak, u svakom pogledu, jer sve vreme taj ustupak činimo vanparlamentarnim strankama, nekome ko nema poverenje građana, ali mislim da smo pokazali demokratsku opredeljenost da nemamo šta da krijemo i da ćemo, u potpunosti smo ubeđeni, imati fer i demokratske izbore, a građani će 2022. godine, 3. aprila, reći kome će ukazati poverenje. A tih šest članova RIK i njihovi zamenici i nadzorno telo i sve ono što smo dogovorili ćemo implementirati u periodu koji je pred nama i neka izvole, ako misle da ima bilo šta skriveno u izbornom procesu. Još jednom, uvažena predsedavajuća, mi ćemo u danu za glasanje, naravno, kao predlagači, podržati ovaj naš predlog koji smo formulisa, ali podržati i predlog poslaničke grupe kada je reč o zameni u sastavu RIK. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Milićeviću. Kao predlagač se javio i narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, građanke i građani, jako važne tačke su danas na dnevnom redu i drago mi je što su kolege imale razumevanja za ovaj predlog koji sam ja kao šef poslaničke grupe Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke predložio, što se danas nalazi na dnevnom redu. Mi kao najjača bošnjačka stranka u Republici Srbiji ćemo glasati za obe tačke u danu za glasanje, jer smatramo da su suštinski važne za razvijanje i demokratskih procesa i demokratskog diskursa u našoj zemlji. Pitanje izbora, pravilnog sprovođenja izbora, glasanja i rezultata je pitanje od milion dolara. I kada analiziramo kako su tekli izborni procesi i pre Prvog svetskog rata i posle Prvog svetskog rata i posle Drugog svetskog rata, pa i u nečemu što je u višestranačju posle 90-ih godina, shvatićemo da tu nikada nismo mogli da napravimo neki konsenzus. Satiričari su se često bavili pitanjem izbora, pa je nastao i taj termin "ćorava kutija". Mislim da nikad niko nije, kada bi izgubio izbore, rekao da je izgubio zato što je imao loše ideje, lošu politiku, slabe kandidate, već obavezno bi se prstom upiralo na regularnost izbora. Kada govorim o toj analizi, neću se vraćati ni u 1920, ni u 1936, ni u 1948, ni u 1990, 1991, 1996. godinu itd, govoriću o nečemu što se kao primer nedavno desilo. Naime, 2010. godine su po prvi put u našoj zemlji organizovani izbori za nacionalne savete nacionalnih manjina. Ja sam sa svojim prijateljima i saradnicima imao čast da budem na listu koju je predvodio lider naše stranke, tada muftija, Muamer Zukorlić, a lista se zvala "Lista bošnjačke kulturne zajednice" i ona je uprkos svim nepravilnostima, a nepravilnosti su bile toliko velike da kada pogledam ovaj dijalog i ovo što smo govorili prethodnih meseci, nije moglo da bude ni priče ni zbora o nečemu kao što je ravnopravno predstavljanje u medijima, jednak broj kontrolora ili posmatrača izbornog procesa, učestvovanje sa svojim kontrolorima i predstavnicima u gradskoj ili opštinskim izbornim komisijama, itd. Ono što je suština i što hoću da istaknem danas, poštovane koleginice i kolege, jeste da je ta lista uprkos svim zloupotrebama tadašnjeg režima 2010. godine, režima Borisa Tadića i DS, osvojila 49% glasova. I kada je došlo do konstituisanja Nacionalnog saveta, gde je pobednik sa članovima svoje liste i drugim koji su hteli to da podrže, kada je trebala da se konstituiše, stiglo je obrazloženje, promena Poslovnika o radu, brutalno kršenje Ustava i zakona Republike Srbije, a Poslovnik je promenjen da glasi - Bošnjaci su posebni pa im treba poseban poslovnik. E, tako je demokratija izgledala i sprovođenje izbora 2010. godine. Ništa te godine, ni 2012. godine, nisu bili bolji ni lokalni, ni parlamentarni, ni predsednički izbori, ali, hvala bogu, desile su se neke političke promene i zato možemo danas da diskutujemo i govorimo o unapređenju određenih prava. Mi smo učestvovali u dijalogu, lider naše stranke i narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja, aktivno su učestvovali, i ja hoću da kažem da sam ponosan što je na predlog lidera naše stranke akademika Muamera Zukorlića smanjen taj broj potpisa za predaju lista stranaka nacionalnih manjina i mislim da je to veliki demokratski iskorak. Mi smo poslali našu platformu i predstavnicima Evropskog parlamenta. Ovom prilikom ja želim da im se zahvalim. Dijalog nema alternativu. Važno je razgovarati. Demokratija se ne može ostvarivati i osvajati na ulici. Mesto za debatu, za razgovor, ma koliko naši stavovi bili suprotstavljeni, jeste parlament, jesu okrugli stolovi, jesu određene, bilo da se radi o „četam hausu“ ili ne znam „ tet a tet“ sastanci, kako god hoćemo da ih nazovemo, te forme razgovora. Bilo koja forma razgovara je dobrodošla i mi je apsolutno podržavamo. Ono što hoću da istaknem jeste da je Republička izborna komisija ključno odgovorna za sprovođenje izbora i smatramo da će kadrovskim ojačanjem Republičke izborne komisije ona dobiti na još većem legitimitetu, na još većoj stručnosti. Trudili smo se da naši kandidati ili naš kandidat apsolutno ispunjava sve predviđene norme. Mi smo ponosni na svakog našeg kandidata i apsolutno sam siguran da sve ove izmene koje smo usvojili idu ka tome da apsolutno više nikad i niko ne uperi prst u Republičku izbornu komisiju i da iznese svoju sumnju, kada je u pitanju izborni proces. Mislim da je to cilj apsolutno svim političkim akterima, bilo da su na vlasti, bilo da su u opoziciji. Ono što hoću da istaknem jeste da kada mi, narodni poslanici, koji dolazimo iz Sandžaka kažemo Sandžak mi mislimo na jedan toponim u našem jeziku. Nije problem ako neko nešto ne poznaje, ne zna. Iz neznanja, obično, nastaju predrasude, a nekada te predrasude pređu u mržnju. Moje kolege narodni poslanici i ja kada kažemo Sandžak govorimo o jednom geografskom pojmu, toponimu, prostoru odakle mi dolazimo i mi ga vekovima tako zovemo, apsolutno ni na koji način ne ulazeći u teritorijalnu organizaciju Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto su predlagači obrazložili svoje predloge, prelazimo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Za reč se javio potpredsednik Narodne skupštine, dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi potpredsednici Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, svakako da će narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja, kako smo i čuli, a i zbog činjenice da smo predlagači jedne od tačaka dnevnog reda, logično podržati taj predlog, naravno podržati i drugi predlog, ne samo zato što se radi o proceduralno nužnim odlukama koje treba izglasati, već i zbog same činjenice da ovo doživljavamo kao još jedan važan iskorak u pogledu upotpunjenja kapaciteta Republičke izborne komisije koja čeka ovaj dan i ovu tačku godinu dana. Dakle, iako nije bilo nikakvih smetnji da se to učini ranije, evo to sada činimo sa određenim, da kažem, zakašnjenjem, ali bolje ikako neko nikako. Time ćemo imati kompletiran sastav Republičke izborne komisije. Ono što je još jedan značajan iskorak je činjenica da će Republička izborna komisija dobiti za zamenika predsednika osobu, odnosno kandidata iz reda manjinskih naroda, odnosno zajednica, što predstavlja još jedan značajan iskorak u pogledu same percepcije Republičke izborne komisije koja treba da bude ogledalo celokupnog šarenila našeg ovde u ovoj zemlji, i etničkog i kulturološkog i konfesionalnog, ali svakako i političkog. Tako da, to definitivno predstavlja još jedan važan iskorak koji se svakako sa različitih stranačko-političkih pozicija može i različito shvatati ili tumačiti. Ovo je nesporna činjenica i u tom pogledu, kažem, to za nas predstavlja još jedan korak u pogledu realizacije politike razumevanja, politike dijaloga, politike pomirenja, politike pravde, politike odnosa, dakle zdravih odnosa unutar jedne zemlje i na relaciji političkih subjekata, ali implicitno i na relaciji različitih nacionalnih i konfesionalnih i kulturoloških kolektiviteta. Tako da, ovim svakako upotpunjujemo kapacitet Republičke izborne komisije, ali time se, uz sve ovo što smo već imali prilike da slušamo proteklih sedmica, a što se ticalo dva koloseka, različitih razgovora i pregovora oko unapređenja izbornih pravila, odnosno uslova, zapravo pokazuje kapacitet zemlje kroz najpre ovo ovde predstavničko i zakonodavno telo, ali i kroz druge ključne subjekte u ovoj zemlji. Dakle, ono što na mene ostavlja izuzetno pozitivan utisak jeste spremnost da se razgovara. Dakle, jedna zemlja, jedna nacija, jedan narod, odnosno svi kolektiviteti u jednoj zemlji kroz svoje predstavnike pokazuju svoj kulturno-civilizacijski kvalitet i kapacitet po spremnosti da se razgovara. Tamo gde postoji spremnost da se razgovara, tu postoji sigurnost, tu postoji uverenje da raspolažete adutima. Tamo gde se nema kapaciteta za razgovor, gde se beži od razgovora, gde se nastoji stav nametnuti silom, pa makar to bila i državna, legalna sila, to je pokazatelj slabosti i jedne vlasti i jednog sistema i, svakako, implicitno i jedne države, odnosno nacije u pogledu državotvornosti. Tako da su ovo sve pokazatelji da uprkos, iako će uvek tako i biti raznim nedostacima, sve ono što je ljudsko delo, bilo da je u pitanju zakon, bilo da je u pitanju bilo koja druga odluka, odnosno program, svi znamo i kad uložimo sav svoj trud i najbolju nameru da to bude dobro, uvek ćemo naći nešto što nedostaje, nešto što fali, nešto što je manjkavo zato i postoji tako česta promena zakona. Dakle, ne samo zato što se okolnosti menjaju, već zato što se uviđaju kroz iskustvo primene određenih zakona, uviđaju se jasni nedostaci koje treba otklanjati i svakako zato i postoji Narodna skupština koja ne gleda na svoje zakone kao na svetinje, jer samo su Božiji zakoni sveti i nepromenljivi, dok su ljudski relativni i promenljivi, i oni su kvalitetniji u meri u kojoj su suštinski usklađeni sa principima, vrednosnim principima, Božijim, duhovnim, etičkim i svim onim koji su kroz epohe vremenske od nastanka ljudske civilizacije do danas dokazani i potvrđeni kao principi koji su bazirani na vrednosnom kvalitetu. Tako da, zapravo i ovo što sada činimo jeste dalje unapređenje, poboljšanje, otklanjanje nedostataka i jako mi je drago da sam imao prilike učestvovati u tim pregovorima i razgovorima u onoj koloni sa evroparlamentarcima, oni su bili intenzivni i neposredni. Dakle, na svim sesijama smo bili svi skupa. U ovoj drugoj koloni mi smo učestvovali samo na početku, kasnije su ključni nosioci vlasti koji su otelovljeni u dve ključne najjače stranke u ovom parlamentu zajedno sa predsednikom parlamenta, povremeno i predsednikom Republike, okončali taj dijalog kao što vidimo, iako još zvanično nismo dobili sami tekst sporazuma. Očekujemo da to dobijemo kao parlamentarne stranke i klubovi da bismo zapravo imali i detalje na uvid. Nezvanično jesmo informisani i ono što jeste nezvanična informacija da su napravljeni ogromni iskoraci. Dakle, sama činjenica da su svi ti politički subjekti, nezadovoljni politički subjekti od kojih su mnogi ili neki bojkotovali izbore, što znači da su bili nezadovoljni, sada prihvatili taj dogovor, stavili čak i svoj potpis, samo to po sebi ukazuje na činjenicu da je napravljen ozbiljan iskorak. Naravno da su uvek dogovori kompromis. Uvek su dogovori neka tačka susreta između jedne i druge strane. Nikad dogovor ne može da se postigne kroz očekivanje realizacije ili prihvatanja sopstvenih maksimalističkih očekivanja ili zahteva. Prema tome, najbolji dogovor je onaj u kome su svi pomalo zadovoljni, pomalo nezadovoljni. To i jeste smisao kompromisa. Zato, u tom pogledu ja pozdravljam ovo, ne samo zato što očekujem da će ti dogovori ili sami tekst tog dogovora doneti neke senzacionalne rezultate. Iskreno, ne očekujem to, jer se ne radi o nekim stvarima koje mogu da naprave zaokrete u pogledu izbornog procesa ili čak izbornog ishoda. Ne, ali me sami proces raduje, sama sposobnost sistema da organizuje. Čak, bio sam upitan i od strane evropskih parlamentaraca – za šta će vam ova druga kolona? Mislim da sam bio vrlo konstruktivan u pojašnjenju i mislim da je i na njih to ostavilo pozitivan utisak, da se ne radi ni o čemu što je sada suprotstavljeno ovoj drugoj koloni. Naprotiv, to je samo pokazatelj kapaciteta, pre svega Narodne skupštine, ali i drugih subjekata na samom vrhu države, da se prosto ne ostavi prostor da se bilo ko želi isključiti iz razgovora i dogovora, osim ako taj neko sebe ne isključuje. Dakle, to je jedini način ovde, jedino oni koji nisu hteli da razgovaraju oni su na neki način bili isključeni, ne zato što im je neko onemogućio ili im nije onemogućio, već zato što su sami sebe isključili, što se dešavalo u određenoj fazi u ovoj drugoj koloni sa evroparlamentarcima. Dakle, to je sve veoma važno za mene, kažem, kao širi proces. Zahvaljujem se kolegi Samiru Tandiru kao predlagaču, koji nas je podsetio na ono što se dešavalo 2010. godine. Kako narod kaže - koga su zmije ujedale i guštera se boji. Mi koji smo imali tako strašna, za mene veoma strašna iskustva, da jedna zajednica, u ovom slučaju bošnjačka nacionalna zajednica bude na takav način omalovažavana, vređana, diskriminisana otvoreno, uz obrazloženje tadašnjeg ministra, čini mi se Čiplića, koji je bio ministar za ljudska i manjinska prava, i njegovog nekakvog državnog sekretara, koji su na odgovor zašto ste menjali pravilnik u toku konstituisanja nacionalnih saveta… Dakle, svi su se nacionalni saveti konstituisali po jednom pravilniku, a oni promene pravilnik samo za bošnjačku zajednicu. On mrtav ladan kaže, ostane živ i nekažnjen, kaže da su Bošnjaci nešto drugo. Zamislite, da je tada bilo pravne države, taj bi sigurno završio procesuiran zbog krivičnog dela otvorene diskriminacije. Pazite paradoksa, to izgovara, odnosno to zastupa neko ko je po formulaciji ministar, odnosno Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Znači, neko ko je zadužen da štiti manjinska i ljudska prava. Zamislite, ako takav stav dolazi sa te pozicije, šta je tek sa drugim mehanizmima koji su bili upregnuti da sprovode određene partikularne, partijske pre svega i interese te vlasti, odnosno toga režima? Naravno, onaj ko prođe kroz takvu torturu je zabrinut uvek za izborne procese. Kada tome pridodamo i razne druge događaje koji su pratili ne samo taj, nego i neke druge izborne procese, odnosno, još konkretnije, paradoks na koji nikada niko nije dao odgovor, da je izlaz iz te situacije u kojoj ta vlada i to ministarstvo nisu priznali konstituisanje Bošnjačkog nacionalnog veća koje je imalo svoju većinu, znate li šta je bio izlaz iz toga? Izlaz iz toga je bio da nema veća. Četiri godine nema Nacionalnog saveta Bošnjaka, odnosno Bošnjačkog nacionalnog veća. Šta se čeka? Čeka se da akcije tog režima koje su se ogledale u permanentnoj zloupotrebi žandarmerije, otimanju džamija, brutalnom korišćenju poluga vlasti, sudova, tužilaštava, dakle, raznih drugih mehanizama, da bi se obezvoljilo biračko telo koje se tada usudilo da da podršku većinsku, apsolutnu, uverljivu podršku Bošnjačkoj kulturnoj zajednici, koju sam ja tada imao čast lično predvoditi, da bi se, naravno, nakon četiri godine na neki način ili bar donekle preokrenuo taj rezultat. Zašto je preokrenut? Jedan deo je, naravno, ustuknuo pod udarima pendreka i raznih drugih pritisaka itd. Drugi deo se razočarao u državu. Drugi deo je kazao – čekajte, koji je smisao da vi nas maltretirate raznim izborima, da vi nas kao izvodite na birališta, pa kad vam se ne sviđa rezultat ne priznaje se Bošnjački nacionalni savet, odnosno Bošnjačko nacionalno veće četiri godine? Kakva je to smejurija? Mi smo, zapravo, imali ishod da su na desetine hiljada ljudi odustali od glasanja. Na narednim izborima nisu hteli više učestvovati u takvoj parodiji, u toj lakrdiji u kojoj se pokaže takva drskost. Zašto? Samo zato što je pobedio neki ko prema njihovom očekivanju nije smeo da pobedi. To je ono što je kasnije nas nateralo da se uključimo u politički proces i punim kapacitetom. Dakle, vi znate da je i moje aktiviranje u politici i ulazak u politiku 2016. godine ličio na neku vrstu paradoksa i da je jedinstven slučaj da se jedan verski poglavar aktivira politički. Mnogo puta sam davao odgovore na takva pitanja zašto. Naravno da su odgovori veoma višeslojni. Naterali su me da uđem u politiku. Hoću da i vi to službeno čujete ovde od mene. Naterali su me. Moje polje nije u mojoj viziji nikada bila politika. Moje polje je bila vera, kultura, obrazovanje, nauka. To je bio moj život u mojim snovima, promišljanjima i delovanju do 2016. godine. Ali, kada sam se uverio da ono što smo gradili mukotrpno od te sirotinje, od tog zapostavljenog, poniženog naroda koji je zapostavljen i politički i infrastrukturno i ekonomski, proganjan, ugrožavan na razne načine, onda smo od 1993. godine kroz Islamsku zajednicu, kroz razne druge projekte podizali tu zajednicu koja je u tom trenutku izgledala kao ostaci iz osmanskog doba, kroz neke stare i zapuštene džamije koje propadaju i koje se raspadaju, koja je na neki način ključnu svoju duhovnu uslugu vršila više prema mrtvima nego prema živima, više kao pokopno društvo nego kao islamska verska, duhovna, obrazovna i kulturna zajednica, kakva treba da bude u punoj svojoj misiji, i kada smo narednih dvadesetak godina podigli tu zajednicu i sačinili je najmodernijom, najsavremenijom, koja je uspela da uspostavi sistem od dečijeg obrazovnog, odgojno-obrazovni sistem, od dečijeg vrtića do univerziteta, sve na sopstvenim potencijalima, sve na sopstvenim kapacitetima, od 1993. do 2016. godine to je postala najsavremenija i najorganizovanija zajednica muslimana, ne samo u Evropi, nego i mnogo šire. Dakle, to je jedina zajednica koja je uspela da izgradi sekularni univerzitet, ne samo verski, nego i sekularni univerzitet. Više puta sam navodio jedan primer. Negde sam pročitao, u Kanadi kada neko zaposli šest ljudi dobija orden predsednika države zato što je šest ljudi skinuo sa vrata državi. Zaposlio šest ljudi, šest porodica je sklonio sa vrata države. U tom sistemu, koga smo uspostavljali pod, eto, moram tako kazati, makar zvučalo neskromno, pod mojim vođstvom, za 23 godine je uspostavljen duhovni, verski, obrazovni, humanitarni, izdavački, medijski, intelektualni, dobrotvorni i svaki drugi sistem. U tom sistemu je zapošljeno oko 600 ljudi od nule. Znači, ako gledamo kroz formu zapošljavanja i ekonomije, mi smo zaposlili 600 ljudi i napravili jedan samoodrživ sistem koji nije živio na budžetu države kao neke druge institucije, organizacije, bilo verske ili kulturne ili kakve druge. Znači, napravite jedan sistem koji je samoodrživ, koji ne zavisi od budžeta države, makar imao i pravo na to. Čak ne zavisi ni od priloga inostranih, kako se to najčešće misli, iako je bilo i takvih. Napravite takav sistem i onda vaši politički mrzitelji, konkurenti i kojekakvi drugi protivnici, uz podršku tadašnjeg režima, pokušaju da vas razapnu, zato što ste uspeli. Zato što ste uspeli da dokažete da je moguće u jednoj sredini koja se zove za nekoga Sandžak politički, za nekog Sandžak geografski, kako god, za nekog drugačije itd, što je pravo svakoga da zove nešto kako sam hoće, ali ovog trenutka govorimo o geografskom pojmu. Dakle, ono što se smatra periferijom, kao što rekoh, veoma zapostavljenom, i ekonomski i infrastrukturno, podignete sve to tu i sa pozicije tadašnje vlasti, sa pozicije lokalnih vlasti i konkurenata političkih, koji ne mogu da se pomire da okrećete točak istorije u drugu stranu. Šta je taj točak istorije bio? Do tada je važilo da svi moramo da se iselimo. Zašto? Nemamo dovoljno vrtića, nemamo škola dovoljno, u lošem su nam stanju, ako hoćemo moderno da se školujemo, treba da pobegnemo iz Sandžaka. Nemamo univerziteta, nemamo ništa, i onda šta treba da radimo? Hajmo se iseljavati. Naša ideja je bila dokazati da je svako parče ove zemlje, pa čak i oni najzapostavljeniji delovi ove zemlje, da su tako divni, dobri, plodni i da je do ljudi, da nije do zemlje, da sve što je Bog dao ovoj zemlji je najlepše, naravno, što su ljudi uradili kroz razna vremenska razdoblja je jako loše. Naša ambicija, naša tada iluzija, a ja kažem ideja, koja je otelovljena na kraju, bilo je pokazati, mi smo hodali po selima, šta vam treba, zašto se iseljavate, pa kaže – nema dete gde da mi uči engleski jezik i informatiku. Je l' tako? E sada ćete uz džamije imati edukativne centre. Tada smo mi kroz formu islamske zajednice doneli odluku da ne može nijedna džamija da se pravi bez obrazovnog centra. Nema mesta? Sprat više. Ima mesta? Pored. I to se pokazalo veoma uspešnim. Naravno, oni koji su hteli da se isele, ali u najmanju ruku smo bar snahama izbili adute iz ruku koje teraju muževe da pobegnu u čaršiju zbog dece. Sada nije zbog dece, nego zbog nečega drugog, zato što ne voliš kravu, ne voliš bivolicu, ne voliš ne znam šta. U redu, idi ti, to je tvoje pravo, ali je bitno da ti izbijemo adute da ne ideš objektivno, već subjektivno. Niko ne može nikoga zaustaviti. Dakle, takvu smo zajednicu napravili i onda je to neko odlučio da kazni. E, pošto je bilo tako, odakle nam rušite zajednicu? Iz politike. Je li tako? Izazivali su me moji protivnici: „Skini ahmediju“, to je ona bela kapa, „skini ahmediju, pa se kandiduj“, misleći da ne smem pobeći iz komfora verskog, znate, tamo ste zaštićeni, tamo možete da radite šta hoćete, jer imate autonomiju, misleći da neću dođi na njihovo polje. Tada su me ubeđivali da dođem na njihovo polje, sada bi dali milijarde da me vrate, ali kasno, kasno, proces ide napred. Evo me u politici. Zašto? Zato što mi je iz politike rušena zajednica. Završavam, brzo ću, koleginice. Zato što mi je iz politike rušena zajednica i onda sam došao tamo gde se odlučuje da zaštitim tu zajednicu, ali ne onako kako su oni očekivali da ja ovde budem neki bošnjački Šešelj. Ne, naprotiv, nego sa idejom pomirenja, idejom dijaloga, idejom dogovora i vidite da tako može. Dokazali smo još jednu stvar, i završavam, a to je – dokazali smo ono što iz perspektive Sandžaka do sada nije bilo moguće. Vi ste imali iz Sandžaka predstavnike – ili poltroni ili primitivci, te dve verzije. Mi smo dokazali – partneri, nikad poltroni, nikad primitivci, nikad neprijatelji, već partneri koji se dogovaraju i zajednički grade sve ono što je dobro za budućnost. Hvala vam.
Zahvaljujem se potpredsedniku Zukorliću. Reč ima, takođe potpredsednik Narodne skupštine, narodni poslanik Stefan Krkobavić. Izvolite.
Zahvaljujem se, potpredsednice Kovač, potpredsedniče Zukorliću, uvaženi narodni poslanici, danas je pred nama Predlog odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u Republičku izbornu komisiju koji je predložio naš uvaženi narodni poslanik i kolega Samir Tandir. Mi iz poslaničke grupe PUPS – „Tri P“ posebno želimo da se osvrnemo na predlog ovog akta, iako se ceo ovaj predlog sastoji od samo jedne rečenice. Zašto ipak smatramo da je toliko važno što se baš danas ovaj predlog odluke nalazi na dnevnom redu našeg parlamenta? Zato što se u obrazloženju predloga ove odluke podseća da je pravni osnov za donošenje odluke sadržan u članu 33. Zakona o izboru narodnih poslanika, kojim je utvrđeno da Republičku izbornu komisiju u stalnom sastavu imenuje Narodna skupština Republike Srbije, na predlog poslaničkih grupa u Skupštini Srbije, kao i to da bi se prihvatanjem ove odluke popunio stalni sastav Republičke izborne komisije, čime bi se stekli uslovi za njen nesmetan rad. Dakle, poštovani narodni poslanici, mi ovim nešto manje od pola godine, a pre sledećih izbora praktično ulazimo u onaj deo naših zakonodavnih aktivnosti koje su u najdirektnijoj vezi sa predstojećim izbornim procesom. Naši najstariji sugrađani, penzioneri, poljoprivrednici i proleteri i sve socijalno najosetljivije kategorije stanovništva, raduju se svakim izborima, jer su izbori praznik demokratije, ali i prilika da svako od nas podnese raport onima koji su nas birali, da podvučemo crtu, šta smo obećali, a šta smo od obećanog ostvarili. Zato mislimo da je vreme da se odmah krene sa implementacijom svega onoga što je u vezi sa izbornim uslovima dogovoreno u oba koloseka međustranačkog dijaloga vlasti i opozicije sa i bez posredovanja stranaca, pogotovo sa realizacijom onog dela dogovora za čiju primenu su neophodne i zakonodavne intervencije ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nama verovatno u tom cilju slede izmene Zakona o izboru narodnih poslanika u nekoliko pravaca, ali i više drugih skupštinskih odluka. Pre svega, reč je o sprovođenju dogovora o tome da se stalnom sastavu Republičke izborne komisije iz reda celokupne opozicije u zemlji privremeno doda šest članova, po formatu „tri plus tri“, kako bi se povećalo poverenje u izborni proces, verovatno i da se za liste nacionalnih manjina sa sadašnjih 10.000 smanji na 5.000 broj potpisa neophodnih za kandidovanje. Sledi i uspostavljanje privremenog nadzornog tela za medije, po šest članova bi bilo na predlog REM-a, i šest iz celokupne opozicije, takođe format „tri plus tri“, koje bi predložio predsednik Narodne skupštine, uz konsultacije sa kofasilitatorima. To telo bi pratilo rad medija i obraćalo pažnju najviše na rad medijskih servisa Radio-televizije Srbije i Radio-televizije Vojvodine i obaveštavalo javnost o svojim nalazima tokom izborne kampanje. Takođe će u Zakonu o izboru narodnih poslanika morati da se interveniše da bi se obezbedila još ravnopravnija raspodela budžetskih sredstava namenjenih za finansiranje izborne kampanje među kandidovanim i proglašenim izbornim listama za izbore, kao i kada je u pitanju obaveza svih medija da pre izborne kampanje objave svoje tarife za političko oglašavanje. Verovatno da će izmenama i dopunama ovog zakona prema dogovoru biti uređen i status posmatrača već na narednim izborima itd. Poslanička grupa PUPS – „Tri P“ će u Narodnoj skupštini Republike Srbije podržati sve ono što su predstavnici naše vladajuće koalicije dogovorili u oba koloseka međustranačkog dijaloga o izbornim uslovima, i onom pod posredovanjem predsednika Republike Aleksandra Vučića i onom kome su kofasilitatori bili predsednik Narodne skupštine i evroparlamentarci. Za kraj, iz tog razloga ćemo i podržati ove predloge. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem se potpredsedniku Krkobabiću. Reč ima narodna poslanica Selma Kučević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Na današnjem dnevnom redu imamo Predlog odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u Republičku izbornu komisiju. Na samom početku želim da upoznam javnost da smo mi kao jedina parlamentarna i opoziciona grupa prihvatili učešće u međustranačkom dijalogu, i to sve sa ciljem preduzimanja konkretnih koraka ka uspostavljanju fer uslova i slobodnih demokratskih izbora. Dakle, mi smo učestvovali u svim rundama dijaloga svojim predlozima, od Fakulteta političkih nauka pa do zadnjeg međustranačkog dijaloga. Nakon dvodnevnih konsultacija i diskusija koje smo imali, usvojeni su određeni zaključci i preporuke Evropskog parlamenta, Evropske komisije, kao i OEBS-a. Između ostalog, među tim zaključcima svakako postignut je i dogovor da mesto zamenika predsednika RIK-a pripadne nama kao jedinoj parlamentarnoj opozicionoj grupi. Dakle, nakon toga, mi danas na dnevnom redu imamo, upravo neke dogovore koji su suprotno tim našim spomenutim i postignutim dogovorima. Uprkos postignutim dogovorima na današnji dnevni red predloženo je drugo lice, što je u suprotnosti sa tim našim postignutim dogovorima. Shodno tome, zbog nepoštovanja dogovora od strane vladajuće većine mi ćemo svakako kao jedina parlamentarna i opoziciona grupa koja Zakonom o izboru narodnih poslanika ima pravo na člana u ovoj RIK-u o svom učešću u realizaciji mera koje su postignute završnim dokumentom međustranačkog dijaloga, svakako pokušati da upoznamo i predstavnike Evropskog parlamenta. Stoga, pozivam vas da te naše postignute dogovore i zaključke koje smo imali na međustranačkom dijalogu ispoštujete, jer u suprotnom ćemo konsultovati posrednike Evropskog parlamenta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici, Selmi Kučević. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SDPS ili ti predsednik poslaničke grupe, narodni poslanik, Branimir Jovanović.
Hvala potpredsednice. Poštovane koleginice i kolege, mogu i da se nadovežem na izlaganje prethodne koleginice, zaista jeste postojao dogovor na početku ovog saziva da mesto zamenika predsednika RIK-a pripadne poslaničkoj grupi koja je opozicija, ali sam i sam bio svedok toga da se težilo ka nekom drugom dogovoru i naravno neću da ulazim u to. U svakom slučaju, dobro je uvek da se pokaže jedan demokratski kapacitet i mi smo to prethodnih godina i pokazivali i praksa je bila da zamenik predsednika RIK-a bude iz redova opozicione stranke, ali naravno nije na meni da procenjujem bilo čije motive i ostavljam to za neki dalji dogovor. Uvek naglašavam da svaka poslaničke grupa kada predlaže kandidate, a mi danas razgovaramo o kandidatima za zamenika člana RIK i za člana Odbora, svaka poslanička grupa, pretpostavljam da je dovoljno odgovorna da predloži kvalitetnog kandidata i uvek je to stvar jednog dogovora koji se postiže konsenzusom i nema razloga da i sada sumnjamo u to i svako preuzima odgovornost za svog kandidata. Ovakve teme kada dođu na dnevni red su dobra prilika da se razgovara konkretno o radu ovih organa. Skupština je takva da ima nekoliko funkcija. Jedna od uloga Skupštine je i nadzorna uloga i zato je dobro razgovarati o radu RIK-a naročito u ovom vremenu gde nam dolaze predsednički izbori, republički izbori, kao i lokalni izbori u gradu Beogradu. Često se u javnosti predstavlja da se rad Skupštine svodi samo na raspravu u plenumu, na usvajanje zakona, na usvajanje amandmana, ali moramo da istaknemo da je veoma važna uloga Skupštine, ta nadzorna uloga i baš zbog toga ću govoriti u tom kontekstu o nekim segmentima koji se tiču rada RIK-a. Pre svega, važno je da RIK pokaže u narednim mesecima kao i do sada, da profesionalno obavlja svoj deo posla u izbornom procesu, naročito sada kada su sve političke stranke i vlast i opozicija, doduše, na dva različita koloseka bile uključene u jedan dijalog koji je doneo određena rešenja koja treba da naprave pomak kada govorimo o izbornom procesu. Važno je da unapredimo izborni proces i to namerno kažem zbog toga što SDPS sve vreme trajanja dijaloga, a on traje već dve godine i nekoliko meseci, SDPS se zalaže za to da pronađemo dugoročna rešenja. Važno je i da nađemo rešenja za svake predstojeće izbore kojim bi svi bili zadovoljni, ali mi moramo zajedno da radimo na tome da ostavimo i generacijama iza nas jedan stabilan politički sistem, jedan izborni proces koji ovde niko neće dovoditi u sumnju rezultate izbora. Činjenica je da smo svedoci, da od kada je obnovljen višestranački sistem u Srbiji uvek je bilo nezadovoljnih. I kada god bi se završili izbori uvek je jedna strana, ona poražena, najčešće ukazivala na određene nedostatke, na nepravilnosti i retko kada se dešavalo, mislim skoro nikada, da je poražena strana pružila ruku pobedniku i čestitala na ostvarenom izbornom rezultatu. Republička izborna komisija je jedan od organa koji je zadužen za sprovođenje predsedničkih izbora, republičkih, pokrajinskih, lokalnih i izbora za savete nacionalnih manjina. Po tome se vidi kolika je odgovornost RIK, a samim tim su i velika očekivanja zbog samog postupka organizovanja izbora. Činjenica je da je RIK prethodnih godina modernizovala svoj rad i unapredila ga u nekoliko segmenata. Na primer, ranije su nakon završetka izbora stranke koje osvoje najveći broj glasova na određenom biračkom mestu potpisivale zapisnik i imale su jedan od primeraka zapisnika, ostali učesnici izbora, ali i građani koji su želeli da vide rezultate izbora na konkretnom biračkom mestu mogli su da dođu nakon završenih izbora jer je zapisnik bio javno istaknut na nekom objektu, a najčešće su to škole, mesne zajednice gde se održavaju izbor. Sada je učinjen pomak u toj oblasti. Moram s toga da pohvalim rad RIK u tom segmentu, sada se svaki zapisnik skenira i u elektronskoj formi šalje RIK, dakle sa svakog biračkog mesta i svaki zapisnik je dostupan na internet sajtu RIK. Tako da je ovo argument koji otklanja bilo kakvu sumnju da može da dođe do naknadnog prekrajanja glasova. Dakle, ko sumnja da se ne poklapaju konačni rezultati sa onim rezultatima koji su ostvareni na biračkom mestu može vrlo lako da uđe na sajt RIK, da uporedi biračke spiskove, odnosno da uporedi glasanje na konkretnim biračkim mestima, da sabere te glasove i vidi da li su konačni rezultati tačni ili ne. Takođe napominjem, da kada govorimo o stalnom procesu glasanja na biračkim mestima, RIK delegira članove stalnog sastava, delegira predsednike, zamenike predsednika, članove, zamenike članove. Oni se delegiraju srazmerno broju poslanika koje određena stranka ima u republičkom parlamentu. Takođe na izbornom mestu gde se vrši glasanje postoji prošireni sastav, dakle, sve one stranke čija je lista proglašena od strane RIK imaju pravo da pošalju svoje posmatrače, da pošalju svoje kontrolore na konkretno biračko mesto koji nadgledaju izbore od početka do samog kraja. Tako se dešava, recimo kada, jer oko 15 lista na glasačkom listiću, kada je zvanično proglašeno, dešava se da u jednom trenutku to možemo da vidimo na terenu kada odemo da vidimo da glasamo, u jednom trenutku na biračkom mestu bude prisutno i preko 40 ljudi. Nekada se desi da su biračka mesta sa manjim brojem birača da više ima prisutnih ljudi koji posmatraju izbore nego onih koji su izašli da glasaju. Napomenuću da je RIK pre prethodne izbore organizovala obuku za kandidate koji su se prijavili da budu članovi stalnog sastava, odnosno članove i zamenike. Opet moram da naglasim da kada se tokom razgovora stranaka o izbornim uslovima razgovaralo o obuci članova sastava, stalnog sastava za biračka mesta, da je bilo predloga da svaki kandidat za kontrolora mora da pređe određeni put, da bude na obuci, pohađa obuku, ali moramo da uzmemo u obzir i situaciju na terenu koja nije tako jednostavna. Teorija je jedno, praksa je drugo. Namerno sam našao nekoliko primera, recimo, iz mog grada, iz Kraljeva, gde postoji biračko mesto koje je udaljeno od Kraljeva 114 kilometara, a ima 122 birača. Drugi je slučaj biračkog mesta koje je udaljeno 108 kilometara od grada i ima 85 birača. Obično su to, konkretno, u ovom slučaju, planinska sela gde su stanovnici stariji, koji nisu ni zainteresovani, niti imaju motiva da budu kontrolori na biračkim mestima, da budu i članovi ili stalnog sastava ili proširenog sastava, a sa druge strane, teško je naći nekoga i motivisati nekoga da putuje preko 100 kilometara da bi proveo ceo dan na takvim biračkim mestima. To je zaista jedan otežavajući zadatak za samu stranku da pronađe članove proširenog sastava, a naravno, težak zadatak i za RIK da delegira članove ovakvih sastava. Dakle, kao što sam i rekao na početku, teorija je jedno, praksa je drugo. Ali, u svakom slučaju, pozdravljam napore RIK da što kvalitetnije izvrši obuku i da što više kandidata prođe ovu obuku, kako bismo imali što više stručnih ljudi na samim biračkim mestima. Grešaka je, naravno, uvek bilo i uvek će ih biti gde god ljudi rade. Smatram da greške nekada budu i nenamerne, ali opet, pored tolikog broja članova stalnog sastava, proširenog sastava, uvek može da se uloži prigovor i svaka greška može da se ispravi. RIK radi svoj posao, poništava glasanje na biračkom mestu gde su uočene nepravilnosti i onda se tu glasanje i ponavlja. Još jedan deo izbornog procesa koji se odnosi na rad RIK, a u kome učestvuje Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a tiče se biračkih spiskova, je veoma važan. Mislim da je ministarstvo u prethodnom periodu odradilo dobar zadatak, da su ažurirani birački spiskovi. Često se u javnosti plasiraju neistinite priče, kako neki ljudi dva puta glasaju, kako su neki nekoliko puta upisani na različite biračke spiskove, u različite gradove, što je nemoguće. Naš sistem, naš pravni okvir koji reguliše ovu oblast je jedan od najboljih u Evropi. Dakle, za bilo kakvu promenu u biračkom spisku, da li se odnosi na mesto prebivališta, da li se odnosi na upis u birački spisak ili na brisanje iz biračkog spiska, donosi se konkretno rešenje. Dakle, nemoguće je da bilo ko uđe u bazu podataka i sam menja podatke, briše nekog iz biračkog spiska ili upisuje. Dakle, za svaku promenu donosi se rešenje, dokument, papir i samim tim, taj konkretan dokument je dokaz da ne može da bude ovakvih manipulacija koje se često plasiraju u javnosti da bi se poljuljalo poverenje u izborni proces. Kada sam govorio da se posle svakih izbora uvek javi neko ko sumnja u rezultate, obično to bude poražena strana. Ja često kažem da mi iz političkih stranaka, na osnovu svoje stranačke infrastrukture, sve vreme se negde i uvežbavamo za izbore, u predizbornoj kampanji plasiramo svoje ideje, plasiramo svoje programe, ko je na vlati, govori o rezultatima koje je postigao, a RIK samo prikazuje rezultate koji su zaista bili konkretni na konkretnim glasačkim mestima. I onda kada se neko ljuti na RIK, to je kao da igra utakmicu, nije dovoljno dobro odigrao, a onda se ljuti na semafor zašto su rezultati takvi. Podsetiću da smo mi iz SDPS pre nekoliko godina, nekoliko predloga dali za unapređenje izbornog procesa, jedan od predloga koji je SDPS dala jeste da se umesto RIK formira državna izborna komisija, dakle, da to bude komisija u kojoj bi bili stalan nezavisni državni organ, u čiji sastav bi ušli najimanentniji stručnjaci iz oblasti izbornog prava, iz oblasti političkog sistema i njihov mandat morao bi da traje duže od mandata Narodne skupštine, odnosno poslanika u Narodnoj skupštini. Na taj način bi se osigurala njihova nezavisnost u radu, a smatramo da bi se profesionalizacijom ovakvog organa, odnosno formiranjem državne izborne komisije ojačali mehanizmi za kontrolu svih učesnika izbornog procesa. Naravno, kada govorimo o ovakvoj ideji ili bilo kakvom predlogu koji se tiče promene izbornog procesa, moram da naglasim da nije dovoljno samo da usvojimo zakone, potrebno je da ih implementiramo u praksi. Na taj način mi ćemo menjati i jedan vrednosni sistem, promenićemo jednu političku kulturu i kada dostignemo do određenog nivoa političke kulture, gde će svako biti osuđen kada radi nešto mimo zakona, kada u izbornom procesu zloupotrebljava bilo kakvu funkciju ili kada zloupotrebljava bilo kakav resurs, da to naiđe na jednu osudu javnosti, a zaista, najveća osuda za političare koja može da postoji, to je osuda javnosti i ona se obično manifestuje tako što se vide posledice na samim izborima. Moram i da prokomentarišem dogovor da se broj stalnog sastava RIK za sledeće izbore poveća sa šest članova i šest zamenika članova iz redova celokupne opozicije u Srbiji. To je posledica bojkota, odnosno na ovaj način daje se mogućnost onim strankama koje su bojkotovale izbore i onim strankama koje nisu prešle cenzus da imaju predstavnike u RIK-u. Dakle, od 17 stalnih članova, broj će biti povećan na 23. Mislim da smo na ovaj način pokazali da smo spremni za razgovor, naročito predstavnici vladajuće koalicije. Usvojili smo ovo jedno prelazno rešenje da bismo unapredili ceo izborni proces. I to je jedan presedan koji, naravno, neće važiti za svake sledeće izbore. Očekujemo da ovo rešenje, ali i sva druga rešenja koja su dogovorena da se implementiraju kroz zakonske norme i to će biti posao nas poslanika u Narodnoj skupštini. Cilj svih ovih dogovora, cilj svih usvajanja zakona koji se tiču izmene izbornog procesa, treba da bude da vratimo poverenje građana u izborni proces i da na kraju dođemo do jednog najboljeg rešenja koje će važiti godinama koje slede i koje su ispred nas. Kada govorimo o članovima odbora koji se biraju, naravno, ni tu neću ništa konkretno o kandidatima, ali moram zbog javnosti da kažem da se na odborima često vodi dobra rasprava, argumentovana rasprava, nekada čak i žustrija nego u samom plenumu i da istaknem kolika je važnost rada u odborima, a taj rad često nije vidljiv u javnosti, odnosno ne mogu građani da vide u direktnom prenosu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćena predstavnica, odnosno potpredsednica poslaničke grupe SPS, narodna poslanica Snežana Paunović.
Hvala. Uvažene kolege, poštovane građanke i građani Srbije, danas razgovaramo, i to je lepo rekao moj kolega Bane, nekada se naizgled može steći utisak da skupštinski odbori nisu vredni onoga što bi bio razgovor u plenumu. Ja, naprotiv, mislim da itekako jesu. Važnost svakog od odbora koje parlament Srbije ima sadržan je u tome da pripremi sednicu plenuma na najkvalitetniji način. U tom smislu smo i predložili kao poslanička grupa određene izmene kada su u pitanju članovi i zamenici članova određenih odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Istina, do promene je došlo, pre svega, zato što je došlo do rotacije među poslanicima. Ali, ja moram da iskoristim današnji dan, najpre zbog građana Srbije, da objasnim koliki je bio značaj u periodu učešća prof. dr Predraga Markovića, naše uvažene koleginice Jelice Sretenović, gospođe Smilje Tišma, na svim pozicijama na kojima su bili. Zašto ovo kažem? Zato što smo u jednom trenutku imali ostavke i profesora dr Predraga Markovića i uvažene Jelice Sretenović. Doprinos koji su oboje dali u odborima u kojima su bili, ja moram da naglasim, pre svega doprinos moje drage Jelice Sretenović u Odboru za kulturu, zato što govorimo o kulturnim radnicima i to je ono što mi se čini da ovaj saziv Skupštine, mada i prošli, jeste imao sreće da jedan veliki procenat istaknutih umetnika budu naše kolege i sa nama najpre u tom odboru razgovaraju o tome kako unaprediti ono što je najvažnije za jednu naciju, naročito ako se radi o Srbiji, a to je svoju kulturu, kako očuvati tradiciju, kako očuvati vrednosti, tako staviti akcenat na sve ono što mora biti nekakav putokaz za sve generacije koje dolaze posle nas. Istina je kada imate ime poput Jelice Sretenović u toj oblasti, onda je teško uopšte probati da nađete zamenu. Socijalistička partija Srbije i njen predsednik uvaženi gospodin Dačić, kada je predlagao građanima listu poslanika SPS, vrlo je vodio računa o tome koliko će se svaki glas građanina čuti, koliko će kroz narodne poslanike koji će dobiti poverenje kao kandidati SPS na zajedničkoj listi sa kolegama iz JS Dragana Markovića Palme, koliko ćemo zapravo biti taj glas koji će biti jasan, precizan, definisan i uvek narodni. Jelicu će u Odboru za kulturu zameniti moja uvažena, najpre prijateljica, a onda i koleginica Dunja Simonović Bratić, kao neko ko će zaista uložiti maksimalni trud da održi makar onaj nivo kvaliteta koji je Jelica ostavila iza sebe. Ja bih volela da budem optimista i da se nadam da to možemo prevazići, ali ime Jelice Sretenović nije lako prevazići. Znači, ostala nam je obaveza da sa pozicije članova i zamenika Odbora za kulturu nekako održimo zaista taj kvalitet i u diskusiji i u bavljenju problemima koje je Jelica Sretenović imala u mandatu koji je obavljala kao narodni poslanik. Sa druge strane, prof. dr Predraga Markovića zameniće moj uvaženi Radovan Arežina i sad stvarno zvučim stereotipno, pošto ovde govorimo o ljudima sa kojima sam višegodišnji prijatelj, jer tradicija od 31 godine postojanja SPS nekako vas dovodi do faze da posle toliko zajedničkog rada zaista među sobom svi budemo negde i prijatelji. Prošli smo sve te i teške i manje teške momente, trenutke, godine kada je u pitanju SPS. Neću podsećati na sve ono što su socijalisti, uprkos nečijim ambicijama preživeli. Težnja nije bila da preživimo, težnja je bila da nas nema. To se nije ispostavilo kao moguće i dobro je da je tako, tako da smo tim pre sebi dali zadatak da sve što budemo u perspektivi radili bude još bolje od onoga što se radilo juče. Danas niko od nas nije niti bez šanse, niti bez prostora da vas napadnu, uglavnom onih koji ne rade ništa. Najlakše je kritikovati sa pozicije sa koje imate viška vremena i nekakve maliciozne pretenzije u odnosu na bilo koga, na grupu ljudi, na pojedinca, sasvim je svejedno, nikada čini mi se glasniji ti glasovi koji kritikuju bez osnova, koji kritikuju bez pokrića i koji u svojim kritikama umeju da budu bezmalo brutalni, bez bilo kakve granice, čak i one ljudske koja bi uvek morala da postoji zato što moramo imati svest o tome da smo ljudi. Javni diskurs koji se dogodio Srbiji, čini mi se da se dešava prvi put. Ništa ja novo neću reći, mnogo ste puta o tome govorili, mnogo ste puta naglasili pod kolikim pritiskom može da se nađe svako od nas do samog predsednika Republike Srbije, što se, čini mi se, retko kada dešavalo. Ja moram da se prisetim da smo neka spinovanja, neki pokušaj, neke informacije koje se plasiraju u javnosti sa čuđenjem gledali te 1999. godine, a u tom nastojanju da se tada sruši jedan sistem. Sklona sam da, nažalost, verujem da je matrica potpuno ista samo da je danas unapređen način, da su ti epiteti koji se dešavaju možda čak za nijansu i gori. Nisam otišla daleko od odbora o kojima razgovaramo, ali sam morala da se osvrnem i na taj momenat u kome je teško poneti titulu narodnog poslanika sa pozicije sa koje treba da ponesete i odgovornost za tuđi bezobrazluk, da ponesete i odgovornost za tuđe nevaspitanje i da vas neretko bude sramota njihove sramote ili ono što bi mlađe generacije, a oni će me sasvim razumeti kada kažem, rekle – jedan klasičan transfer blama. U kojim odborima menjamo svoje članove, i to je važno ovde reći, u pitanju su Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, Odbor za zaštitu životne sredine, takođe vrlo važan u ovom trenutku, Odbor za dijasporu i Srbe u regionu, Odbor za prava deteta i Odbor za kulturu i informisanje. Šta očekujemo da će ova promena doneti? Pre svega, kontinuitet, to sam malopre i rekla, ali možda i u susret svemu onome što nam predstoji, a predstoji nam važna odluka i rasprava u plenumu o budžetu za 2022. godinu i čini mi se da je tu uloga Odbora jako važna. Nema mi kolege Rističevića da potvrdi ovu moju teoriju, ali sam ubeđena da ono što se na odboru dogovori, primeti unapred i nekada ili često ili uvek bude jedan dobar preduslov za kvalitetnu raspravu u plenumu. Uvaženi kolega Dejan Radenković, podsetiću, ovo mu nije prvi mandat, jedan od osnivača, pre svega, Zelene poslaničke grupe, kao jedne neformalne grupe, će zauzeti mesto u Odboru za zaštitu životne sredine, po logici stvari, ono mu tamo i pripada. Dejan Radenković je i tada kada se formirala Zelena poslanička grupa imao ideju da se malo više posvetimo zaštiti životne sredine, da malo više obratimo pažnju i na način na koji živimo i na način na koji se ophodimo prema prirodi, verovatno tada ili sigurno tada, nemajući svest da će nam se priroda ovako grubo osvetiti kroz nešto što se zove Kovid-19 i pošast sa kojom se ceo svet rve poslednje dve godine, čak i ako ona nije samo prirodna, čak i ako bismo poverovali ili bili skloni da pomislimo da je to nešto što je izašlo iz laboratorije ili pobeglo, svejedno, su žrtve i problemi koji su nastali ogromni. Koliko smo kao Srbija imali priliku da to vidimo, možda smo imali i sigurno smo imali više sreće od mnogih zemalja u regionu, a i šire, da smo prepoznali opasnost i na vreme odreagovali kao država. Ono što danas radimo, iskoristiću i ovo svoje izlaganje da apelujem na građane Srbije da usled dostupnosti apsolutno svih vakcina koje su verifikovane zaista iskoriste mogućnost i vakcinišu se i na taj način zaštite sebe i zaštite svoje okruženje. Koliko god da smo skeptici, koliko god da… Možda čak iz inata, neretko reagujemo na način da odbijamo ono što je dostupno, to ipak treba izmeriti kroz prizmu svih onih ljudi su izgubili svoje najmilije u roku od dan ili dva bez pretpostavke da takva situacija može da se dogodi. Dakle, ne smemo se igrati sa onim što je ljudski život. U tom smislu je država bila odgovorna. U tom smislu je Vlada bila odgovorna, obezbedila sve ono što je bilo do nje, da građani imaju dostupnu zdravstvenu zaštitu, dostupne vakcine, čak i sa mogućnošću, rekla sam već, izbora u zavisnosti od toga u kome smeru ide vaše poverenje. Na nama je kao građanima Srbije još da samo iskoristimo tu mogućnost koja nam je pružena, čak i onda kada odlučimo da eventualno to odbijemo moramo se setiti svih onih ljudi koji nemaju tu mogućnost, a naše su komšije ili su stanovnici bilo gde na zemaljskoj kugli, jer nije svuda zdravstveni sistem uređen kao u Srbiji, nije ni blizu. Ja verujem da takvi ljudi ne bi razumeli našu antivaksersku politiku, kao što verujem da se u dobroj meri iza nje kriju svi oni koji nemaju nikakve konkretne političke ideje za unapređenje života, osim njih samih. Gotovo sam ubeđena da kada biste ih pitali kako to da njima bude bolje, dobili biste vrlo lepo odgovor, vrlo lepo skovan plan, vrlo lepo napravljenu koncepciju, ali ako biste bilo koga od njih pitali kako da unapredimo život naših komšija, naše porodice, naših građana, takav odgovor ne biste dobili. Mislim da smo svi u ovoj sali i pokazali u proteklih godinu dana da smo odgovorni i svesni odgovornosti koja nam je ukazana poverenjem i da smo u tom smislu, sve što smo uradili, a uradili smo apsolutno dosta, uradili u smeru da unapredimo kvalitet života, pa su i vakcine i sve odluke i sve uredbe i svi zakoni koji su doneti, a bili su prosto izazvani pandemijom Kovida-19, bili ekspresni, o svima smo razgovarali, tražili najbolje rešenje i čini mi se za građane Srbije obezbedili upravo to. Sve ostalo više nije do nas, osim još jednog pokušaja da zaista apelujem na građane Srbije da iskoriste mogućnost i na taj način zaštite sebe i svoje okruženje. Moj kolega Đorđe Milićević govorio je i o promenama koje će se dogoditi u Republičkoj izbornoj komisiji, koje su posledica pregovora koji su se događali između parlamentarnih i vanparlamentarnih stranaka. Ja neću ulaziti u detalje jer je Đorđe bio iscrpan i na kraju verovatno će imati da još nešto kaže do kraja svega ovoga, ali je važno i to naglasiti, a to je da smo imali svest i spremnost da uprkos nemalom procentu koji je vladajuća većina osvojila pružimo ruku i pomognemo, unapredimo i donesemo sva sistemska rešenja kako bismo olakšali svima onima koji imaju dobru volju da na izborima učestvuju i svima onima koji nisu podložni tome da kukavičluk reflektuju na način što će pod optužbama da nešto nije u skladu sa zakonom i da nešto nije demokratski probati da bojkotuju izbore ne bi li sakrili svoj neuspeh. To je negde matrica koju smo takođe gledali godinama unazad i ništa se novo neće desiti ako je od 1% onoga što zovu i koji sebe zovu političkim faktorom doživimo još jednom. Dakle, ja ću ovde završiti jer sam isuviše vremena potrošila, ali zaista mislim da je jako važno da o svim promenama, da o svim zaduženjima koje jedan narodni poslanik ima u sklopu svog mandata govorimo naglas zato što ćemo… U stvari morali bismo da imamo svest da je ovo u stvari, čini mi se jedino zdanje u državi Srbiji koje pamti svaku izgovorenu reč i pamti svako ćutanje i negde mi se čini da kada istorija bude sudila sudiće možda gore o onom ćutanju nego o onome što smo rekli. Onaj ko je imao dovoljno vremena, volje, iskustva, potrebe, imao je šta da pročita i ako se analitički vrati unazad kada je u pitanju rad parlamenta i u nekim drugim godinama. Ja sam tako došla do podatka o čuvenom Radenku Mandiću, narodnom heroju, komunisti sa Ravne Gore, kako je sam sebe zvao, koji je jedini glasao protiv Ustava iz 1974. godine. Trebalo je da prođe mnogo decenija da bismo shvatili koliko je taj jedan Radenko Mandić tada bio u pravu. Nažalost, bio je u manjini, ali je dobro sa ove distance znati da čak i kad ste Radenko Mandić postoje neke generacije koje će čitati o tome šta ste tada probali da objasnite svojim kolegama, one vas nisu razumele, pa možda neće ponoviti grešku koju su te kolege tada imale. Svakako ćemo podržati sve predložene zakone ali i izmene iza kojih stojimo u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se uvaženoj narodnoj poslanici Snežani Paunović. Reč dajem, predstavniku poslaničkog kluba Aleksandar Vučić – Za našu decu, Aleksandru Mirkoviću. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice narodni poslanici, kolege narodni poslanici, na samom početku naravno istakao bih da će Poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu u danu za glasanje podržati sve ove predloge, ali isto tako da naglasim i da ćemo u nekom narednom periodu kada budemo bili u prilici da podržimo i predloge opozicionih predstavnika koji će biti sastavni deo RIK-a naša poslanička grupa glasati za to, ali o tome ćemo nešto kasnije. Krenimo redom. Mislim da su prethodne kolege narodni poslanici koji su bili i ovlašćeni predlagači i ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa rekli mnogo toga i mislim da su vaša izlaganja bila jako dobra, konstruktivna i da su pogodila suštinu. Mislim da je pogrešna svest kod ljudi koji kada vide da su ovakve tačke dnevnog reda pred narodnim poslanicima smatraju da to nije mnogo bitno ili da tome ne treba posvetiti mnogo pažnje. Mislim i da je gospođa Paunović u svom prethodnom izlaganju istakla koliko su važne ovakve diskusije i polemike i koliko je važno da shvatimo ozbiljno svaku izmenu koja se dešava u odborima. Isto tako ne možemo a da ne primetimo da RIK je neko telo koje je u poslednje vreme izloženo najtežim napadima iako oni trenutno nisu u samom onom zenitu njihovog posla, niti su izbori raspisani. Svedoci smo da se mnogo o tome priča, kalkuliše i svesni smo toga da pojedini predstavnici opozicije koriste svaku priliku da za RIK, u kakvom god ona sazivu bila, istaknu gomilu neistina i laži, a sve sa ciljem da nekako opravdaju svoj bojkot ili svoj strah od izbornog debakla. Mislim da je svaki narodni poslanik pre mene diskutovao o tome i naglasio važnost dijaloga koji je sprovođen na dve strane, ako ćemo to reći, sa i bez prisustva stranaca i mislim da sporazumi koji su dogovoreni i ona rešenja koja smo mogli ovde da čujemo je nešto što nije zapamćeno ne samo u našoj zemlji, već i u Evropi. Ne možete naći ovakve ustupke, slobodno ću to reći, koji su proistekli iz jednog konstruktivnog dijaloga nigde u Evropi. Nemate nigde ovakvu situaciju i nemate nigde ovakve izborne uslove. Zašto ovo naglašavam? Najoštriji kritičari izbornih uslova danas u našoj zemlji u oni ljudi koji su bili na vlasti do 2012. godine, koji su do tada pobeđivali na istim izbornim uslovima, koji tada opoziciji i predstavnicima udruženja građana ili bilo koga ko nije mislio isto kao i oni nisu uvažili nijedan jedini predlog, a da ne govorimo o zahtevima, i isti ti ljudi danas pokušavaju na sve moguće načine da degradiraju sve ono što je postignuto u dijalogu. Kada govorim o tim ljudima prevashodno mislim na Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i ovog Lutovca koji je danas predsednik DS, ali i sami možete videti da je iz jedne stranke režima DS nastalo pet ili šest stranaka koje sada imaju istu politiku samo se drugačije zovu. Na plastičnom primeru to izgleda ovako – sporazum o slobodnim izborima najoštriji kritičari su definisali na četiri strane, od čega je poslednja strana na kojoj se nalazi potpisnici, sve ukupno tri strane a od toga su dve i po strane posvećene medijima. To dolazimo do prve stvari koliko je Dragan Đilas opsednut medijima i ovi zahtevi koji se ovde nalaze to najbolje i pokazuju. Naime, oni su došli na neku ideju koja je naravno u interesu jedino Dragana Đilasa, da u cilju obezbeđivanja ravnopravnog pristupa medijima, pluralizmu u medijima, profesionalnih standarda se formira neko Koordinaciono telo za javno informisanje, u nastavku to telo se zove KTI i ono će početi sa radom najkasnije 15 dana od prihvatanja sporazuma. Šta je ovde interesantno? Članovi ovog radnog tela su predstavnici političkih subjekata koji su samo u okviru dijaloga pod pokroviteljstvom Evropskog parlamenta i definisali su ovaj sporazum uz isti broj predstavnika vlast i opozicije i po jednog predstavnika novinarskih udruženja. Ovde dolazimo do ključne stvari. Za njih je bitno da u tom radnom telu budu samo oni koji su potpisnici – Ne davimo Beograd, DS, Pokret slobodnih građana, Zajedno za Srbiju – Zelenovića i Pokret za preokret Janka Veselinovića, naravno uz prvog među njima Dragana Đilasa. Šta je dalje interesantno? Oni ovde traže da pored njih deo radnog tela postanu i predstavnici novinarskih udruženja. Ovo je interesantno, zašto – jer je Dragan Đilas jedno to novinarsko udruženje finansirao sa čak šest miliona dinara u vidu nekakve pozajmice. Samo i dan danas nismo shvatili kako dođete kao novinarsko udruženje na to da vam jedan političar, bivši gradonačelnik, bivši državni funkcioner, sada pretendent na vlast pozajmi toliki novac. Ono to je dalje zanimljivo jeste da se svi zahtevi njihovi tiču medija. Među prvi zahtevima se nalazi i sledeći – da tri puta nedeljno predstavnici opozicije koja je postigla ovaj sporazum, dakle, samo oni, mogu gostovati u emisija na prvim programima RTS o RTV u trajanju od 30 minuta u određenom terminu, između 18.30 i 19.00 sati. Ovde se ne navode druge opozicione stranke koje nisu potpisnice ovog sporazuma, odnosno one stranke koje učestvovale u okviru dijaloga bez posredstva stranaca. Dakle, samo oni. Takođe, tri puta nedeljno jednak broj predstavnika vlasti i opozicije koja je postigla sporazum, opet oni učestvovati u emisijama debatnog karaktera u trajanju od 90 minuta koja će se emitovati na prvim programima RTS i RTV u terminu od 21.00 čas, oni i predstavnici vlasti, ali ono što je interesantno i ono što građanima odmah je zapalo za oko, kako narod kaže, jeste da ovde u ovim zahtevima ne stoji nigde ni definisano kako će predstavnici vlasti moći da se obrate građanima Srbije. Dakle, samo oni i samo njihovi minuti. Dalje, u ovom zahtevu njihovom stoji najveći paradoks koji samo pokazuje koliko je njihov licemerje, a oličeno je u sledećem – takođe zahtevamo da se obezbedi nezavisnim medijima i organizacijama, pa sada navedenim striktno, Beta, FoNet, Istinomer, KRIK, CINS, BIRN, Vreme, da dva puta nedeljno u trajanju od 30 minuta emituju svoje nezavisne sadržaje na programima RTS. Koliko su oni nezavisni, mislim da to građani najbolje znaju, vide i po tome što nijedan od ovih medija nikada nije uputio ni jedno jedino pitanje koje interesuje građane Srbije, niti je uputio jedno kritičko mišljenje na sve ono što je Dragan Đilas radio do 2012. godine. Simptomatično je i to što se ovde ne navode neki drugi mediji i druge organizacije koje Dragan Đilas na svojim konferencijama izbacuje, vređa na najgori mogući način i nipodaštava. Ovde se iz svega ovoga samo zaključuje koliko su svi ovi mediji nezavisni. Takođe, kako bi manevarski prostor ljudima koji danas vode Srbiju suzili na najmanje moguće okvire, govori i sledeće - zabraniti izveštavanje o aktivnostima državnih funkcionera koji su na izbornim listama u toku trajanja kampanje, osim kada je u pitanju unapred planirani državni posao ili vanredne okolnosti, u okviru kojih se neće prenositi stavovi izabranih, postavljenih i imenovanih lica. Dakle, vi faktički ovde imate zahtev da niko ko se nalazi na bilo kojoj listi SNS ili SPS, a obavlja neku državnu funkciju, u tom periodu ne sme ništa da kaže, što de fakto znači da bi tih dana imali zabranu da se bilo kakav projekat i sprovodi u našoj zemlji. Dakle, sve mora da stane, ne bi li Dragan Đilas dobio adekvatno vreme iz njegovog ugla, da se on obraća građanima, da se on obraća naciji. Tu vidite kolika je njegova sebičnost. Ako na sve ovo dodamo još jednu jako interesantnu stvar, da su zahtevali da se razdvoje izbori, to u njihovom sporazumu stoji, da se razdvoje datumi lokalnih, republičkih i predsedničkih izbora, ako primenimo njihovu logiku, neophodna su tri izborna procesa, pomnožite sa danima koliko traju izborni procesi, plus ovih 10 dana koje su zahtevali, faktički bi Srbija morala da ostane paralizovana više od tri meseca. U njihovo vreme Srbija je bila paralizovana svakog dana, jer ništa nisu radili, već su samo mislili na lični interes i na lično bogaćenje. A danas, u vremenu korona krize i neverovatnog napretka naše ekonomije, mi nemamo vremena za gubljenje ni jedan jedini dan. Iz ovoga možete videti koliko su u svojim zahtevima sebični i koliko im je stalo do ličnog interesa. Ipak, ono što je posebno zanimljivo i to su još dva detalja koja ću izdvojiti a onda ću preći na nešto drugo, tražili su da se obezbedi, pazite sad, jedna trećina stalnog sastava RIK-a, da budu predstavnici opozicije koja je učestvovala u definisanju ovog sporazuma. Dakle, jedna trećina članova RIK-a da pripadne samo njima. I ne postoji nijedna druga opoziciona stranka u našoj zemlji, ne postoji niko drugi, samo postoje oni, i to jedna trećina. Radi građana Srbije, RIK se formira, kao što je i kolega Milićević rekao, u odnosu na procente i zastupljenost u republičkom parlamentu. Oni su van parlamenta, oni nemaju nikakav osnov da budu deo RIK. Ali, ni manje ni više, oni traže trećinu, jer, jelte, to njima pripada. Koliko je vladajuća većina, koliko je dijalog otišao daleko, govori i činjenica da ćemo mi sada umesto 17 imati čak 23 člana RIK, 17 po ovom starom pravilu, plus šest dodatnih članova RIK koji nisu deo parlamenta i koji ni po jednom osnovu ne bi mogli da budu do ovih izmena, po sistemu da će tri predstavnika dati potpisnici ovog sporazuma, dakle, Đilas, Lutovac, pokret Zelenovića i ko je još tu sa njima, dok će ostala tri predstavnika dati predstavnici koji su učestvovali u dijalogu bez posredstva evroparlamentaraca i stranaca - pokret "Dveri", stranka "Zavetnici", "Dosta je bilo" i ostali. Dakle i ovde se najbolje vidi koliko je vladajuća većina spremna na dijalog i koliko činimo neke stvari koje u našoj zemlji nisu činjene nikad, ali ovakav primer nećete naći ni u Evropi. Za sam kraj njihovih nebuloza i svega što su ovde naveli, pa se ljute zašto su ih evroparlamentarci uputili na to da su izborni uslovi sasvim korektni, da se na izborima mora učestvovati i treba, govori činjenica da u nazivu liste može biti samo neko ko je kandidat sa te liste, kao i da nosilac izborne liste može biti samo neko od kandidata sa te izborne liste. Zašto vam ovo naglašavam? Ovde ciljano idu na ime predsednika Aleksandra Vučića. Tako je bio u prilici da Dragan Đilas kaže - eto, Aleksandar Vučić je izgubio apsolutnu podršku građana, mi to znamo iz istraživanja, vidimo i mi ćemo njega ubedljivo pobediti na izborima. Ako je tako, zašto na ovaj način želite da sprečite eventualno da negde lista SNS nosi ime Aleksandar Vučić, kao što je to sada bilo Za našu decu - Aleksandar Vučić. Ako ste već toliko sigurni u svoju pobedu, vi biste morali da zahtevate da liste nose ime predsednika stranke i po tom sistemu onda biste imali rešenu situaciju. Aleksandar Vučić je tako nepopularan, ne radi ništa za Srbiju i naše građane. Kažete da je lopov, kriminalac, diktator, pa zar vi prvi ne treba da poželite takvog čoveka da bude nosilac naše liste? Ali, dobro, mnogo ćemo još čuda čudi. Sada da krenemo na nešto što je mnogo konkretnije i što se pre svega odnosi na interes građana Srbije i svih ljudi koji će učestvovati u izbornom procesu koji nas očekuje u aprilu. Kao što sam i naveo, moje lično mišljenje je da je dijalog bez posredstva evroparlamentaraca bio mnogo konkretniji, zahtevniji u tom smislu, jer sa druge strane predstavnici opozicije su bili vrlo konkretni, direktni i učestvovali su u kreiranju svih ovih zahteva i izašli su sa nekim predlozima sa ciljem da izađu na izbore. Ovo što je Đilas radio je bio samo pokušaj da ovim jeftinim pamfletom se sakrije od nekog eventualnog izbornog neuspeha. Stvari koje su tu dogovorene čine jedan svojevrstan presedan u svetu i nigde ih nećete naći, ali kao što sam već rekao, podeljene su u više stavki i ja sam prvu već obradio, a tiče se organa za sprovođenje izbora. Dakle, umesto 17 ide se na 23 člana RIK-a. Videćemo da li će Đilas i ostali njegovi kompanjoni dati predloge za ove predstavnike RIK-a. Na taj način omogućujete punu kontrolu izbornog procesa svakome ko nas je do sada optuživao da izborni proces kod nas nije fer i da su oni nekako diskriminisani. Ono što je posebno bitno, mislim da je to kolega Jovanović naglasio, jeste i sada izmena koja se dešava na samom izbornom mestu i kako će to funkcionisati što se tiče rezultata koji se šalju RIK-u. Dakle, unos podataka o rezultatima glasanja sa biračkih mesta, od početka do kraja biće prenošen na veb prezentaciji RIK-a. Takođe, dodaje se i deo gde će svaki birač imati pravo da od organa za sprovođenje izbora koji je nadležan za čuvanje izbornog materijala, zahteva informaciju o tome da li je u izvodu iz biračkog spiska evidentirano da je glasao. Pošto stalno pričaju da glasaju, daleko bilo, ljudi koji su mrtvi, da glasa neko ko nije ni izašao na izbore, evo na ovaj način se sprečava sve to. Lepo proverite i dođete i kažete - ja želim da proverim da vidim da li sam upisan, da li je neko zloupotrebio moje pravo i da li je neko glasao umesto mene. Ono što je posebno bitno jeste istaći da je došlo do izmena oko kandidovanja na izbora. Zakonom o izboru narodnih poslanika, broj potpisa birača koji je potreban za podnošenje izborne liste nacionalne manjine, na izborima za narodne poslanike treba smanjiti na 5.000. Takođe, smanjuje se i broj potpisa birača u odnosu na lokalne samouprave od, do granica, ne vezuje se više za odbornika, već se vezuje za broj birača na toj jedini lokalne samouprave, što opet omogućava da se kandiduje što više pokreta građana, stranaka, jer će im biti potreban manji broj potpisa. Što se tiče biračkog spiska, i oko toga smo imali prilike da čujemo razno razne kritike. Evo sada smo doživeli i tu neke izmene. Vlada Republike Srbije će formirati radnu grupu za eksternu kontrolu jedinstvenog biračkog spiska u kome će učestvovati sve stranke koje su učestvovale u ovom dijalogu. Takođe, u tom timu će biti i predstavnici RIK-a, kao i tri predstavnika drugih opozicionih stranaka, koje pokažu interesovanje. Dakle, svako ko bude pokazao interesovanje za ovo, da se zanima, može da postane i deo ovoga. Što se tiče izbornog dana i glasanja, tu postoji još iskoraka u još većoj transparentnosti. Zakonom o izboru narodnih poslanika biće predviđeno da kada birač glasa van biračkog mesta, najmanje jedan od tri poverenika biračkog odbora koji idu do birača mora biti predstavnik opozicije. To je onaj deo kada je neko sprečen da dođe na biračko mesto. Formira se komisija od troje ljudi. Obično oni koji su nezainteresovani za izborni proces, oni ljudi koji znaju da gube izbore, pa ih tako mrzi da odu do glasača, do njegove kuće ili stana, ovim se obavezuje da jedan od ta tri člana bude predstavnik opozicije i da se na taj način garantuje da nikakve malverzacije ili zloupotrebe poverenja građana neće doći. Takođe, predviđeno je i pravo domaćih i stranih posmatrača, i to sve vreme mogu da prate rad biračkog odbora, dakle od primanja materijala od prosleđivanja broja glasova. Ono što je za mene posebno interesantno jeste činjenica gde se negde naglašava i da moramo da podstičemo opozicione kontrolore. Takav termin i tretman nigde nije upotrebljen, ali, evo, i na ovaj način se želi pokazati puna transparentnost. Naime, položaj predstavnika opozicionih izbornih lista, pa kaže u članu 2. – predsednik biračkog odbora mora da naglasi i da podstiče predstavnike opozicionih stranaka u biračkom odboru, da provere određene izborne radnje, između ostalog da li su dobro razvrstani važeći i nevažeći glasački listići, da li su dobro prebrojani glasovi koje su dobile pojedine liste. Dakle, sada će predsednik biračkog odbora imati zadatak da vuče za rukav predstavnika Stranke slobode i pravde Dragana Đilasa i da mu kaže – evo, pogledaj kako stoje rezultati, evo pogledaj nešto u biračkom spisku da li nije kako treba, evo pogledaj i ove listiće, evo ti prebroj listiće SNS. Dakle, toliko se detaljno išlo da se mislilo i o ovom delu. Takođe, pored svega ovoga jeste i ograničenje za javne funkcionere. Dakle, ovo što je govoreno, neće biti više takvih mogućnosti za funkcionisanje javnih funkcionera. To je prihvaćeno, pa se sad samo nameće deo u kome govorimo šta se dešava sa tim što je ostao cenzus 3% i da li će sada Stranka slobode i pravde Dragana Đilasa izaći na izbore i da li sve ovo o čemu smo mi pričali ima smisla, ima logike ili će se opet sakriti iza nekakvog bojkota u strahu od izbornog neuspeha i odlaska u političku prošlost. Takođe, sa time polako završavam, izmene Zakona o sprečavanju korupcije su predvideli da 10 dana pre dana određenog za glasanje mediji ne mogu izveštavati o zvaničnim javnim skupovima na kojima se otvaraju infrastrukturni i drugi objekti. Dakle, ono što je Đilas tražio evo ovim je ispunjeno, pa bi bilo fer i da kažu da li će sada prihvatiti i reći da su konačno izborni uslovi po njihovom ukusu i onako baš kako su sve oni zahtevali. Za sam kraj, ljudima u manjim sredinama i tamo gde mesne zajednice imaju veliku svrhu, ovim Sporazumom je i predviđeno da sve opozicione stranke i sve stranke koje žele da učestvuju u izborima, kao i grupe građana imaju pravo da besplatno koriste prostorije mesnih zajednica za svoje političke aktivnosti, što vam samo govorim i naglašavam iz prostog razloga što u periodu kada smo mi bili opozicija, kada smo pokušavali da dobijemo jedan termin i da ga platimo, nismo mogli, nego su nas izbacivali i skupove smo držali ispred mesnih zajednica i na otvorenom sa građanima. Za sam kraj, uz ove izbore, bilo kakve druge, koje god da su poželeli i šta god da je u pitanju, za dolazak na vlast prevashodno je bitno da imate podršku građana Srbije, što oni nemaju. Da smo ovim Sporazumom predvideli da vlast za taj deo opozicije se vrednuje tri puta više od glasa koji dolazi za SNS ne bi uspeli da nas pobede, jer politika SNS i predsednika Aleksandra Vučića podrazumeva rezultat, ispunjena obećanja, ali i viziju koja garantuje bolju i lepšu budućnost za svu našu decu i generacije koje dolaze. Hvala vam. Živela Srbija!
Zahvaljujem uvaženom narodnom poslaniku Mirkoviću na pojašnjenjima i na objašnjenjima. Prelazimo na listu govornika. Prvi na listi je predstavnik poslaničkog kluba Stranke pravde i pomirenja – Ujedinjena seljačka stranka, Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, potpredsedniče Skupštine. Inače, ja sam, kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke, i poslanik u poslaničkom klubu zajedno sa Strankom pravde i pomirenja, gde zajedno radimo u interesu svih građana naše zemlje Srbije, da li oni žive kod nas u Srvljigu, Beloj Palanci, Gadžinom Hanu, da li žive u Prijepolju, Sjenici, Tutinu, da li žive u Subotici, nama je zajednički interes da svakom građaninu bude dobre, da svakom čoveku bude dobro, da živi normalno, pa bilo koje je vere, da li je pravoslavne vere, da li islamske ili neke druge vere. Mi smo, u okviru našeg kluba, kako ste vi rekli, gospodine Krkobabiću, pokazali da može biti saradnje, mora biti uzajamnog poštovanja, jer samo to daje rezultate. Rezultat svega toga jeste da na svakom mestu možemo da stojimo zajedno, da radimo zajedno i da se u okviru toga se vidi kako je dobro kada se živi normalno, kada nema tenzija i kada se zalažemo za one normalne stvari, a to je porodica, to je domaćinski nastup, to je poštovanje svakog čoveka, pa bilo gde on da živi. Ovde ću kao predstavnik i predsednik Ujedinjene seljačke stranke, u okviru ovog poslaničkog kluba sa kojim ovde radimo zajedno, unazad evo već blizu sedam, osam meseci… Pokazalo se da to funkcioniše na najbolji način, pokazalo se da su ti ljudi koji su zajedno sa mnom u poslaničkom klubu izuzetno korektni, da se poštuju, da poštuju oni mene, da poštujem ja njih, a suština svega mi poštujemo našu zemlju Srbiju, mi poštujemo da naša zemlja Srbija ide napred, da bude pravde, da bude pomirenja, da bude poštovanja. Još jednom, uvažene kolege, mi smo primer kako treba da se radi, kako treba da se funkcioniše, jer samo na taj način možemo ići napred. Inače, učestvovao sam, normalno, ispred Ujedinjene seljačke stranke i na ovim pregovorima, gde se pokazalo da mi kao ljudi ovde u Skupštini koji predstavljamo određene političke grupacije imamo interesa, imamo želje da svako može da učestvuje na izborima, da svako ko želi bude ravnopravan i da uz podršku građana uđe ovde u Skupštinu i da kaže one stvari za koje je delegiran. Još jednom, ja ću, normalno, kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke i u okviru ovog kluba o kojem sam govorio, Stranka pravde i pomirenja – Ujedinjena seljačka stranka, podržati predloge, zato što ti predlozi koje smo mi predložili su vrlo kvalitetni predlozi. Inače, na svakom mestu, u svakom trenutku mene nije sramota da kažem da zajedno sarađujem sa ljudima i da su ti ljudi koji su zajedno sa mnom, ljudi veoma korektni, pošteni i svi zajedno želimo najbolje našoj zemlji Srbiji i u bilo kom delu zemlje da se živi. Hvala još jednom.
Zahvaljujem, uvaženom narodnom poslaniku, sledeći na listi je uvaženi narodni poslanik, Slavenko Unković, predsednik poslaničkog kluba Jedinstvena Srbija. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažene kolege narodni poslanici, da bi izbori mogli da budu pošteni uslov je da učesnici u izbornoj kampanji nastupaju sa približno istih pozicija. Da bi se to ostvarilo potrebno je da se obezbedi ravnopravnost učesnika u procesu kandidovanja, da se spreče zloupotrebe u finansiranju izborne kampanje i da se spreče zloupotrebe u korišćenju javnih resursa u izbornoj kampanji. Ključnu ulogu u osiguranju integriteta izbornog procesa ima izborna administracija, odnosno RIK. Osnovni cilj RIK-a je da osigura da se glasanje obavlja tajno, da se prebrojavanje glasova, izveštavanje obavlja pošteno i da se zvanični rezultati izbora saopštavaju javno. Po našem Zakonu o izboru narodnih poslanika RIK u stalnom sastavu čine predsednik, 16 članova Komisije, sekretar Komisije i predstavnik Republičkog zavoda za statistiku. Predsednik, članovi i sekretar imaju svoje zamenike koji imaju ista prava i obaveze, kao i članovi koji ih zamenjuju. Što je jako važno, svi moraju biti diplomirani pravnici. Tako da ćemo mi podržati predlog Stranke pravde i pomirenja kada je u pitanju njihov predlog o zameniku člana izborne Komisije. Poznato je da je vladajuća koalicija izrazila spremnost da se sedne i razgovara sa opozicijom kako bi neke stvari poboljšali, unapredili i taj proces je krenuo pre nekoliko meseci u nameri da se realni zahtevi opozicije sagledaju, da se o njima razgovara i da se donese neki dokument koji bi doprineo poboljšanju izbornih procedura. Znamo koliko je vremena opozicija potrošila pokušavajući da se dogovori oko čega da se razgovara sa vlastima. Mesecima nisu mogli da se dogovore oko platforme pregovora, bavili se svojim unutrašnjim podelama, sujetama i neraščišćenim računima iz prošlosti i na kraju to je rezultiralo pregovorima sa opozicijom u dve kolone. Onaj deo opozicije koji je hteo da posredovanje evroparlamentaraca misleći da će stranci potpuno zastupati njihove stavove i opozicija koja ne želi mešanje stranaca, nego misle da mi naše unutrašnje probleme možemo rešavati sami među sobom. Opozicija koja je želela posredovanje poslanika Evropskog parlamenta i pored svih ustupaka koji su napravljeni i pored želje vlasti da se dođe do korektnog rešenja, nisu bili zadovoljni predlogom koji su evroparlamentarci predložili da bi sada i njih optuživali, jer nisu predložili dokument koji samo njima odgovara. Jednostavnije rečeno, opozicija nije bila precizna zapravo šta želi, čak nisu bili u nekim situacijama ni jasni šta ne žele. Tako da je ta konfuzija završila optužbama na račun evropskih posrednika. Po izjavama evropskih poslanika predložene mere koje su stavljene u dokument su izvodljive i pomogle bi da se stvore poverenje svih onih koji žele da se politika u Srbiji menja u korist građana. Negativan stav opozicije prema radnom dokumentu evroparlamentaraca ne znači i sam bojkot izbora, jer znaju koliko su pogrešili prošli put kad nisu izašli na izbor. Članovi Radne grupe za međustranački dijalog bez posredstva stranaca, nakon višenedeljnih pregovora, postigli su dogovor o završnom dokumentu o poboljšanju izbornih uslova. To je rezultiralo potpisivanjem sporazuma pre neki dan. Ovo je zaista presedan u našem višestranačkom sistemu, da se na ovakav način, znači, raznim ustupcima, dođe do poboljšanja rešenja za neke izborne teme koje su, inače, te opozicione stranke kada su bile deo vlasti i uspostavljale. Ovde je predsednik Skupštine, gospodin Dačić, pokazao veliki stepen razumevanja, tolerancije i želje da se napravi dogovor. Dijalog, komunikacija i saradnja među različitim političkim snagama su ključni za demokratski razvoj našeg društva i time su se rukovodili i predsednik Srbije, gospodin Vučić, kao i predsednik Dačić, bez obzira na sve nelogičnosti i neprincipijelnosti koje su opozicione stranke ispoljavale sve ovo vreme. Ima više stvari koje će verovatno pomoći da se neki procesi i procedure unaprede za vreme izborne kampanje, a koje su i deo ovog sporazuma. Predviđeno je proširenje RIK-a sa šest članova i šest zamenika iz redova opozicije. Ovo je jedna od najbitnijih tačaka sporazuma. Od tih šest članova i zamenika tri člana predlažu stranke opozicije koje su u razgovorima zahtevale prisustvo evroparlamentaraca, a tri predlaže opozicija koja je pre neki dan postigla dogovor sa vlašću. Za ovo je potrebna promena Zakona o izboru narodnih poslanika, jer sve drugo bi bilo suprotno zakonu. Čini mi se da će najveći posao biti kod biračkog spiska, kojim je dobrim delo ažuriran proteklih godina. Tu se od RIK-a očekuje veliki posao, odnosno formiraće se radna grupa za eksternu kontrolu biračkog spiska. Biće omogućeno automatsko skeniranje, upoređivanje spiska sa biračkog mesta sa sadržajem jedinstvenog biračkog spiska, poređenje sa matičnom knjigom umrlih, kao i sa bazom validnih ličnih karata. Jako je važna zabrana vođenja paralelnih spiskova na biračkom mestu, upotreba mobilnog telefona, kao i da na biračkom mestu mogu biti samo članovi biračkog odbora. Ako se utvrdi da su neka lica evidentirana da su glasala, a nisu bili prisutni, RIK je dužna da podnese krivične prijave. Svaki član izborne komisije ima pravo uvid u celokupan izborni materijal i svakako je ovo jako značajno. Ostaje na snazi izmena zakona kojim je predviđeno da potpise birača koji podržavaju izborne liste mogu pored javnih beležnika da overavaju i opštinski overivači. Značajno je i to da je broj potpisa koji je potreban za podnošenje liste smanjen kad su u pitanju parlamentarni i pokrajinski izbori, a za lokalne izbore broj potpisa ne zavisi od broja odbornika u jedinicama lokalne samouprave, nego od broja birača na dan raspisivanja izbora. Takođe, jako su značajne i novine u pogledu finansiranja stranaka, a u svakom slučaju ovakva vrsta dogovora po prvi put se dešava u našem političkom životu u poslednjih 30 godina, a sve u želji da izbori protiču u demokratskoj atmosferi. Drugi važan aspekt ravnopravnosti učesnika predizborne kampanje odnosi se na njihovu predizbornu zastupljenost u medijima, a sve u cilju da birači moraju imati slobodu u formiranju svog mišljenja. Po dogovoru, biće formirana nadzorno telo o medijima koje će da obezbedi politički pluralizam i profesionalnu stručnost. To telo će činiti 12 članova, od kojih će polovinu predložiti REM, a ostale će predložiti opozicija, verovatno 3+3. Privremeno nadzorno telo će doneti obavezujući pravilnik za javne medijske servise i preporuke za privatne emitere sa nacionalnom frekvencijom, a koji se odnosi na predstavljanje programa kandidata, izborih lista za vreme izborne kampanje. Primenu sporazuma pratiće kontrolno telo međustranačkog dijaloga, u čijem će sastavu biti, pored potpisnika dokumenata, i predstavnici Vlade i ministarstava, kao i članovi drugih opozicionih stranaka. Svakako, dobra vest je i što će se posle ovih izbora nastaviti dijalog o mogućnostima strukturnih promena izbornog sistema kod nas. Za Jedinstvenu Srbiju su ovo prihvatljiva rešenja i mi ćemo u danu za glasanje podržati sve predloge. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje. Sledeći na listi je uvaženi narodni poslanik Vuk Mirčetić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas pričamo o Predlogu odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u Republičku izbornu komisiju i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije. U skladu sa tim, pre svega želim da podsetim na neke važne činjenice koje su bile preduslov da mi danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije možemo da pričamo o svemu onome što unapređuje, smatram da unapređuje našu Srbiju. Juče su počele uplate našim starijim sugrađanima i primaocima novčane pomoći, kao što smo to i najavili, u iznosu od 30 evra, a danas počinju uplate svim ostalim punoletnim građanima Republike Srbije koji su za to ostvarili uslove. Ukupan broj tih građana prevazilazi 5,7 miliona punoletnih građana Republike Srbije. Mi na taj način želimo da pokažemo da su nama građani na prvom mestu i da vodimo računa o njima. Naši penzioneri, oni od kojih smo nasledili našu državu, dobiće pored toga još 20 evra u decembru, a 20 hiljada dinara početkom sledeće godine dobiće svi penzioneri, kao što smo već najavili. To će biti najverovatnije krajem februara. Mi smo uspeli da očuvamo i proizvodne kapacitete i radna mesta, tako da je stopa nezaposlenosti trenutno na nekom nivou na kojem je bila i pre ove pandemije. Pomaganje privrede i građana kroz ona tri paketa o kojima smo više puta pričali ovde u plenumu je vredno oko osam milijardi evra, odnosno 17,3% BDP-a. Zbog toga što mi sada imamo stabilne finansije, mi sa sigurnošću možemo i da pričamo o nekim projekcijama za iduću godinu. Na primer, rast plata u idućoj godini je planiran i biće od 7 do 8%, u javnom sektoru povećanje minimalne zarade se očekuje da bude 9,4%, a penzija dodatnih 5,5%. Šta to znači? To znači da mi sada imamo dobre finansije, stabilne finansije i mogućnosti da povećamo i plate i penzije. Prosečan rast plata će biti 7,4%, dok će za zdravstvene radnike, znate da smo imali razna povećanja i razne pomoći za zdravstvene radnike s obzirom na to da su oni u prethodnom periodu zaista na prvoj liniji odbrane naše države i da naša država treba da pomogne i da treba da pokaže da mi to cenimo i da su nam oni važni, dakle, za zdravstvene radnike, i to za sve, kao i za pripadnike vojske i za radnike u socijalnoj sferi rast će biti još dodatnih oko 8%. To su izuzetni rezultati i činjenice. Dolazimo do toga da je minimalna zarada planirana da bude 35.025 dinara. Mi smo pričali više puta o tome, u januaru će prosečna plata iznositi 610 evra. Neke projekcije nadležnog ministarstva, Ministarstva finansija je da će prosečna plata biti čak 618 evra, a u odnosu na period kada je predsednik Aleksandar Vučić bio premijer, podsetiću da je tada prosečna plata iznosila 330 evra. Dakle, mi sada pričamo o minimalnoj zaradi koja će u nekom narednom periodu, skorijem narednom periodu iznositi 35.025 dinara, a pre samo tako kratkog perioda prosečna zarada je iznosila 330 evra. Ukoliko pričamo o penzijama i pogledamo penzije, pogledamo taj trend rasta penzija, videćemo da svake godine postoji određeni trend rasta penzija, da svake godine našim starijim sugrađanima uplaćujemo jednokratnu, odnosno ukazujemo im pažnju jednokratnim davanjima. Čuli smo upravo, a čuli smo i u prethodnim danima, kako Srbija za vreme vladavine SNS napreduje i vodi računa o svojim sugrađanima, a ja bih se sada osvrnuo na nešto malo drugačije. Moram da primetim, naravno, u skladu sa ovim, pa ćemo kasnije jednu paralelu napraviti, moram da primetim veliki broj tzv. opozicionih lidera. Mi malo, malo pa imamo prilike da čujemo da je neko opozicioni lider i da se pojavio neki novi opozicioni lider. Broj tih lidera opozicije skoro da premašuje broj njihovih sledbenika. Ali, to nije ono što je najinteresantnije, neke druge stvari su tu interesantnije. Gotovo svi opozicioni lideri i opozicioni političari predstavljaju reciklirane političare iz prošlosti, odnosno, da budem precizniji, to su uglavnom ostaci Demokratske stranke. Ti ostaci Demokratske stranke su u nekom periodu zbog različitih nesuglasica, ličnih interesa itd, razmirica, razišli su se i rešili su da od DS naprave više manjih stranaka, jer su tako mislili da će narodu moći da kažu nešto novo i da dođu ponovo na vlast. Naravno, na čelu svih njih, kao što svi vrlo dobro znamo, nalazi se Dragan Đilas o kome građani jako dobro znaju kako je radio i koliko je radio, odnosno nije radio dok je bio gradonačelnik. S obzirom na to da pričamo o čoveku koji je sigurno svestan šta narod Republike Srbije misli o njemu, u prve redove njegove stranke se guraju neki drugi ljudi. To su Marinika Tepić, Borko Stefanović i ostali. Pričao sam pre nekog vremena sa jednom koleginicom, tačnije sugrađankom, o Borku Stefanoviću i rekao sam, to je interesantno, voleo bih da podelim ovde u plenumu, rekao sam – čovek se zvao Borislav Stefanović. Ona me je prekinula i rekla je – kako sve zvao Borislav Stefanović, šta mu se desilo? Objasnio sam da se čovek više ne zove Borislav, nego se zove Borko, s obzirom na to da kada je vodio Levicu Srbije, dakle stranku koja je opet deo DS, on je prijavio ime svoje izborne liste kao Borko Stefanović, pošto je u narodu poznatiji kao Borko Stefanović, međutim, s obzirom na to da se čovek ne zove Borko Stefanović, on zakonski nije mogao da prijavi listu. I njemu je bilo lakše da promeni svoje ime iz Borislav u Borko, nego da ponovo skuplja potpise, s obzirom na to da zna koliko je teško skupio potpise i u prvom delu tog skupljanja potpisa. Međutim, ono što je sada interesantno, pre nekih nedelju dana imali smo sednicu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Na njoj su prisustvovali i predstavnici vanparlamentarne opozicije. Imali smo priliku da vidimo na toj sednici odbora čoveka, on je visoki funkcioner Jeremićeve stranke, kako ne zna iz koje stranke dolazi. Umesto da je rekao da dolazi iz Narodne stranke, čovek je rekao da dolazi iz napredne stranke. Koga bude interesovalo da pogleda, može, naravno, to sve je dostupno na „Jutjub“ kanalu Narodne skupštine Republike Srbije. Vrlo je interesantno, pa eto, pogledajte, čisto da znate o čemu pričamo i o kakvim predstavnicima opozicije pričamo. Bivši predsednik Republike Srbije Boris Tadić, tada ispred Demokratske stranke, danas vodi Socijaldemokratsku stranku Srbije, dakle još jednu granu Demokratske stranke. Ja ih neću sve, pošto ih ima dosta. Imamo, naravno, i Zorana Živkovića. Zoran Živković je osnivač Nove stranke, a on je čak bio i vršilac dužnosti predsednika Demokratske stranke. Sada kada smo sve to pobrojali, kada vidimo sa kim imamo posla i šta ti ljudi, jelte, kažu – idu u kolonama, moramo da postavimo jedno pitanje, koje meni, iskreno, nije jasno i voleo bih da mi neko da odgovor na to. Ko se sa kim ujedinjuje? Ko se s kim ujedinjuje, s obzirom na to da su svi oni predstavnici prethodne vlasti i Demokratske stranke? Da bi ovo što je očigledno bilo još očiglednije i još jasnije, ja ću podsetiti na još jedan događaj. Molio bih samo režiju da pomogne, pokazaću dve fotografije. Dana 3. februara 2010. godine Demokratska stranka obeležava na Novom Beogradu 20 godina postojanja stranke i za te potrebe oni prave jednu, onako pozamašnu, publikaciju. U njoj se nalaze bezmalo svi ovi ljudi koje sam malopre pobrojao. Evo, tako imamo prilike, ja ću pročitati samo. Dakle, 3. februara 2010. godine na svečanosti su govorili Dragoljub Mićunović, jedan od osnivača i prvi predsednik Demokratske stranke, a mnogobrojne goste je pozdravio i govorio o ulozi i mestu Demokratske stranke u Republici Srbiji predsednik Boris Tadić. Dakle, predsednik Boris Tadić, evo ga ovde na slici, govori na Skupštini Demokratske stranke, predsednik Republike Boris Tadić govori na Skupštini Demokratske stranke o Demokratskoj stranci. Pomenuli smo malopre Zorana Živkovića, evo ga Zoran Živković sa istim tim Borisom Tadićem. Dakle, imamo nekadašnjeg predsednika, v.d. predsednika Demokratske stranke Zorana Živkovića i bezmalo, ponoviću još jednom, bezmalo svi koje sam do sada pomenuo se nalaze u ovoj knjizi i to je, dakle, knjiga čiji je izdavač Demokratska stranka, govori o tome da su to u stvari sve ljudi koji su iz jedne iste kolone. Kada vam oni kažu, a oni kažu da idu u više kolona, različitih kolona, i sada razmatraju da li da se ujedine u jednu kolonu ili da idu u više kolona. Pa čekajte, ljudi, ako ste se razjedinili, ako ste se posvađali, ako ste imali određene razmirice i rešili ste da napustite Demokratsku stranku, da svoje stranke napravite, da na taj način pokušate, zašto biste se sada ujedinili? Pa ujedinjuju se zbog toga što su oni videli i oni vrlo dobro znaju sve ovo o čemu sam ja u prvom delu govora pričao. Njima je jasno da su državne kase ponovo pune i samim tim su interesantne, a interesantne su onim ljudima koji se dokazano vode ličnim interesima. S obzirom na to da oni znaju šta narod misli o njima, njihovi mehanizmi su prilično slični, njima ne preostaje ništa drugo nego da vređaju, da prete. Znamo svi vrlo dobro koliko puta su pretili i predsedniku Republike Srbije i njegovoj porodici, da ne navodim imena dece ponovo, i članovima SNS. Ono što je još interesantno, više puta, ja bih tu zaista pohvalio svoje koleginice i kolege narodne poslanike, koji su i ovde u plenumu i svojim saopštenjima dokazali da predstavnici bivše Demokratske stranke, odnosno bivši predstavnici demokratske vlasti, a sada više kolona predvođene Draganom Đilasom, da su dokazali da oni plasiraju neistine. Oni su argumentovano to dokazali. I kada više ne znaju o čemu će da pričaju, evo, najinteresantnija stvar o kojoj oni pričaju, pričaju o tome da naš predsednik nosi rolku, zašto naš predsednik nosi rolku. I posle se čude kako nemaju podršku građana Republike Srbije. Pa nemaju zbog toga što nudi rolku. Ono što je jako interesantno tu je da su na jednoj televiziji koja je pod kontrolom Dragana Đilasa čak i rekli, kaže – Aleksandar Vučić nosi rolku, jer mu je lakše da je navuče preko glave kada bude bežao iz Srbije, da ga ne bi prepoznali. A ja vas pitam – što bi on bežao? Za ponos je sve ono što je Aleksandar Vučić uradio i za Srbiju i za SNS. I ja lično smatram da ne postoji osoba koja bi bolje od njega vodila i Srbiju i SNS. Na njihove pretnje treba da odgovorimo radom, argumentima, borbenošću, razgovorima sa građanima i, ono što je najvažnije, da svi damo svoj doprinos u rešavanju njihovih problema. U danu za glasanje podržaću predloge o kojima mi danas diskutujemo, a na narodu je da u aprilu kaže da li je za to da Srbija nastavi da bude cenjena u svetu, da nastavimo da imamo povećanje plata i penzija ili žele one koji su već bili na vlasti i one koji su pokazali šta mogu, odnosno, kao što smo već rekli, šta ne mogu i cepali DS jer nisu mogli da sarađuju, a sad bi se, tobože, ujedinili i sarađivali, jer sada znaju bolje. Lično smatram da normalna i pristojna Srbija mora da pobeđuje. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Reč ima Muamer Bačevac, predstavnik poslaničkog kluba Socijaldemokratska partija Srbije. Izvolite.
Hvala. Uvažene koleginice i kolege, narodne poslanice i narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, izbore za najznačajnije nivoe vlasti, parlament i za predsednika u ovoj državi, kao i za izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina u Republici Srbiji, kao što znate, sprovodi Republička izborna komisija. Osnovna nadležnost RIK-a, kako mi kažemo skraćeno, jeste da se bavi i da se pobrine za zakonitost samog izbornog procesa. Moram da kažem da i ovo telo u parlamentarnim demokratijama, pa i u našoj državi, bira ova Skupština. Stalni sastav RIK-a ima 16 članova i predsednika, koji imaju svoje zamenike, i biraju se na četiri godine, na predlog poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini. No, mi u SDP-u u svom predlogu za izmenu izbornog zakona potencirali smo da stalni sastav RIK-a uglavnom čine profesionalci izabrani na konkursu i da to budu nestranačke ličnosti, a ne da ih, kao do sada, delegiraju političke partije. Mi mislimo da u cilju ravnopravnosti izborna komisija treba da bude sastavljena od najeminentnijih stručnjaka iz oblasti izbornog prava i izbornih sistema. Njihov mandat svakako bi morao da traje duže od četiri godine, što je predviđeno trajanje mandata svakog poslanika. Smatramo da bi se profesionalizacijom, odnosno formiranjem državne izborne komisije, ojačali mehanizmi za efikasniju kontrolu svih učesnika izbornog procesa. Ako pogledamo okruženje, videćemo da se slične stvari dešavaju u zemljama u okruženju. Na primer, u Bosni i Hercegovini imamo apsolutno profesionalizovanu ovu komisiju i još da kažem da se ona u uslovima vanstranačkih, odnosno vanizbornih aktivnosti bave i drugim aktivnostima, imaju nadležnosti iz oblasti koje ima npr. naš REM ili naša Agencija za borbu protiv korupcije, tako da rade u toku cele godine i imaju aktivnosti tokom cele godine, što je jako, jako dobro. U zemljama u okruženju i dalje se teži za transparentnijim radom organa za sprovođenjem izbora. To je ono o čemu težimo i mi i što činimo unazad desetak godina, pa tako su npr. i u Crnoj Gori u okviru ove komisije uvršćeni članovi akademske zajednice nevladinog sektora. Za mene svakako najbitnija stvar jeste da i mi puno radimo na ovom polju i verovatno najbitnije što smo pre svega sve sednice RIK-a učinili dostupnim i svaki građanin može u toku zasedanja da se uključi i da direktno prati sednicu RIK-a što je za mene izuzetno značajan podatak. Naravno, sednice su otvorene i za javnost i za sve novinare i to je velika stvar. Dalje, RIK u svom izbornom procesu nastoji da unapredi svoj rad donošenjem i podzakonskih akata, sprovođenjem obuka i edukacija i na svaki drugi način u okviru svojih ovlašćenja. U protekloj deceniji, naročito u proteklih par godina rad RIK-a je u mnogome unapređen. Pre svega uveden je tzv. kontrolni formular kao pomoćno sredstvo za pravilno popunjen Zapisnik o radu biračkih odbora što je jako bitno uticalo na povećanu vrednost zapisnika. Bitna novina jeste i objavljivanje, skeniranje zapisnika o radu biračkih odbora na veb stranice RIK-a odmah nakon što se završi glasanje, što je jako bitno. Mi smo dobili i transparentni i jasniji mehanizam i onemogućili bili kakvo postavljanje pitanja i dovođenje u pitanje regularnosti samog izbornog procesa. Takođe, RIK je oformio posebnu Radnu grupu za razmatranje pitanja od značaja za učešće osoba sa invaliditetom u izbornom postupku i doneo odluku o proceni pristupačnosti biračkih mesta u cilju poboljšanja položaja osoba sa invaliditetom u izbornom procesu. Znači, vodilo se računa i o ljudskim pravima, u ovom slučaju osnovnom pravu na glasanje osoba sa invaliditetom. Uvedene su identifikacione kartice za članove biračkih odbora, a kao najznačajnije smatram veliki doprinos na unapređenju RIK-a u sprovođenju obuka i edukacija. Naime, RIK je počev, od decembra 2019. godine, sproveo obuku za više od 540 instruktora koji su potom po jedinicama lokalnih samouprava sproveli obuke za rad članova u stalnom sastavu biračkih odbora za više od 57 i 200 hiljada lica. Imajući u vidu da je edukacija osnov za poboljšanje sprovođenja izbornog procesa RIK je organizovao i sproveo obuku instruktora koji će obučavati potencijalne članove i proširenog sastava biračkih odbora. U sve ovo RIK je izradio, štampao i učinio dostupnim preko svoje interne stranice različite priručnike, vodiče, prezentacije i druge publikacije. Ono čemu je takođe posvećena dodatna pažnja je unapređenje položaja domaćih i stranih posmatrača. Dalje, omogućena je svakom biraču da posle glasanja od RIK-a ima pravo da zahteva informaciju o tome da li je u Izvodi iz biračkog spiska evidentirano da li je glasao ili ne. Smatram da će i nedavno postignut dogovor u okviru Sporazuma o unapređenju uslova za održavanje izbora u vezi sa povećanjem broja stalnog sastava RIK-a za šest članova, predloženih od strane van parlamentarnih stranaka, iako presedan doprineti većoj javnosti rada ovog organa i većim poverenjem građana u ispravnost i zakonitost odluka koje donosi RIK u procesu sprovođenja narednih izbora. Ova vlast i ova većina je zaista pokazala veliku otvorenost da se izađe u susret svim onim realnim zahtevima koji su i uvršteni od strane i opozicije, i nevladinog sektora, i akademske zajednice i zaista je ova većina pokazala jednu veliku otvorenost da se poboljša i izborni zakon, ali i sa druge strane integritet RIK-a. Moram da pozovem sve učesnike da, evo ima mesta i treba da budu prisutni i članovi opozicije, da se povrati integritet i da zaista podignemo nivo demokratije u našoj zemlji. Što se tiče samog konkretnog izbora zamenika predsednika RIK-a, vi znate da je, i to je ono za šta su se zalagali i SDPS, odnosno moja partija, da zamenik uvek dolazi po tradiciji iz opozicije i da to bude mesto zaduženo za opoziciju. Meni je žao što to do sada neće biti slučaj i što će verovatno ovde se naći, takođe defakto predstavnik naše zajedničke vlasti, odnosno neko ko delegira stranka gospodina Zukorlića, koji je svakako deo vlasti koja danas formira Vladu i sve organe izvršne vlasati u ovoj državi. U svakom slučaju ću reći da je svako poboljšanje na izbornom zakonu, izbornim uslovima, u ovom slučaju svako podizanje integriteta RIK izuzetno bitno za SDPS i da ćemo mi uvek dati podršku takvim rešenjima. Hvala vam.
Zahvaljujem, uvaženom doktoru Bačevcu. Sledeći prijavljeni na listi, uvaženi narodni poslanik, Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, danas kada govorimo o RIK i kadrovskim rešenjima u tom smislu, dakle, o sastavu RIK, ne mogu da se ne osvrnem na izmene u sastavu RIK koje će tek uslediti. Dakle, uslediće nakon što su potpisan sporazum o unapređenju izbornih uslova između stranaka koje su učestvovale u međustranačkom dijalogu bez posredovanja stranaca. To je dosta važna stvar za našu zemlju, jer ovim sporazumom dodatno unapređujemo izborne uslove, unapređujemo demokratsku atmosferu za predstojeće izbore i slobodno mogu da kažem da će izborni uslovi sad za ove predstojeće aprilske izbore biti najbolji uslovi ikada. To nikako ne znači, predsedavajući, po mom mišljenju da su dosadašnji izborni uslovi bili loši, nego su prosto neke političke opcije u Srbiji, tu mislim na ove koje su pod kontrolom Dragana Đilasa, vodile i još uvek vode snažnu kampanju u svojim medijima kako su izborni uslovi u Srbiji loši, kako su izborni zakoni loši, kako nema demokratije, kako je nekakva diktatura i slične gluposti. U pitanju su, uz neke pojedinačne izmene, uglavnom izborni zakoni koji su upravo doneti za vreme kada su oni vršili vlast u Srbiji. Dakle, ogromna većina zakona koji se tiču izbora zakona koji regulišu izbore su doneti u periodu do 2012. godine. Ja sad pitam, predsedavajući, a ko to da su tada valjali ti izbori, ti izborni zakoni, ti izborni uslovi, a danas ne valjaju? Dakle, oni kada su vlast, oni kada sprovode izbore po tim zakonima, tada je sve u redu. Oni kada su u opoziciji, odjedanput ti izborni uslovi nisu dobri. Dakle, podsetiću i građane Srbije da su izborni zakoni promenjeni tek pred prošle izbore, pred izbore 2020. godine kada smo, da kažem, učinili određene izmene poboljšali izborne uslove, a kada kažem poboljšali prvenstveno mislim da smo ih poboljšali u korist opozicije smanjenjem cenzusa na 3%. Dakle, omogućili smo čak i veću zastupljenost osoba manje zastupljenog pola, precizno smo regulisali finansiranje, medijsku zastupljenost i još mnogo stvari, a sve u cilju omogućavanja fer i poštenih izbora. Međutim, nekima ni to nije bilo dovoljno i onda su u želji da stvore sebi alibi za izborni debakl, za potpuni izborni debakl, proglasili bojkot izbora i na taj način sami sebe diskvalifikovali. Naravno, da su sada shvatili koliku su grešku napravili bojkotom, koliko su sami sebe na taj način isključili iz političkog života u Srbiji. To nas dovodi sve do sadašnjeg trenutka, do ovog sporazuma koji sam pomenuo, u želji da izađemo u susret svakoj političkoj grupaciji, u želji da imamo takve izborne uslove da baš niko nema nikakvu zamerku. U želji da izborni dan u Srbiji bude praznik demokratije, omogućili smo dijalog na tzv. dva koloseka, da pokušamo da pronađemo način kako bi svi, apsolutno svi bili zastupljeni, odnosno zadovoljni. Kao rezultat tog dijaloga imamo sporazum o unapređenju izbornih uslova i tim sporazumom predviđeno je, između ostalog, da šest članova, plus šest zamenika članova stalnog sastava RIK bude predloženo iz redova opozicije, da se razumemo, iz vanparlamentarne opozicije, dakle, po troje iz redova obe grupacije opozicije, dakle, i ovih koji se zalažu, odnosno koji su učestvovali u dijalogu bez posredstva stranaca i ovih drugih. Kada je reč o biračkim odborima, vanparlamentrana opozicija dobiće na svakom biračkom mestu u Srbiji po jednog člana i zamenika člana u stalnom sastavu biračkog odbora. Svakako im sleduje po član i zamenik na svakom biračkom mestu u takozvanom proširenom sastavu, odnosno kada im RIK proglasi izbornu listu. Zatim, dogovoreno je i da se pojača takozvani srednji nivo organa za sprovođenje izbora, pa će posao dosadašnjih radnih tela RIK biti prebačen na opštinske, odnosno gradske izborne komisije. U njima će, takođe, biti zastupljena vanparlamentarna opozicija i to u stalnom sastavu, razume se, i u proširenom, kada im RIK bude proglasio listu. Napominjem da na sve ovo opozicija nema pravo, jer je vanparlamentarna, zato što su vanparlamentarni, zato što su sami sebe diskvalifikovali iz ovog procesa. Međutim, da bismo ovo omogućili, mi ćemo morati da promenimo niz, odnosno set izbornih zakona, dakle, Zakon o lokalnim izborima, Zakon o izboru narodnih poslanika itd. Uz sve ovo, želim da naglasim da će biti uvedena čak tri nadzorna tela, dakle, za praćenje rada medija u predizbornoj kampanji, zatim, za kontrolu ispravnosti jedinstvenog biračkog spiska i za nadzor nad celokupnim izbornim procesom, i još mnogo stvari koje se odnose i na finansiranje političkih partija i zastupljenost u medijima, onda tzv. funkcionersku kampanju, kako je nazivaju, zatim, transparentnost i kontrolu izbornog postupka itd, sve ono o čemu je moj uvaženi kolega Mirković kao ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe govorio. Dakle, slobodno možemo da kažemo da su ovakvi izborni uslovi najbolji još od uspostavljanja višestranačja u Srbiji. Mislim da niko u Srbiji, barem niko ozbiljan ne može da opovrgne ovo. Mi kao SNS kada smo bili opozicija, nismo imali ovakve uslove, nismo imali ni približno ovakve pogodnosti, pa nas to nije sprečavalo da se borimo za svaki glas, pa nas to nije sprečavalo da obiđemo svako selo u Srbiji, svaku opštinu, da dopremo do svakog birača, da razgovaramo sa svakim čovekom, da predstavimo politički program, da predstavimo plan za bolje sutra i da izađemo na izbore. Naprotiv, ne da nismo bežali od izbora, nego smo se zalagali za prevremene izbore. Ozbiljno smo se zalagali, vodili kampanju u tom smislu, skupljali potpise, milion potpisa, peticija, i to pod njihovim uslovima. Milion potpisa građana Srbije smo skupili da dobijemo prevremene izbore. Mi smo jedva čekali izbore, nismo bežali od izbora, i to pod njihovim uslovima. Nismo kukali i nismo bežali. Nismo se žalili po belom svetu. Nismo tražili razne sponzore, razne mentore, razne Tanje Fajon, razne Viole fon Kramon, ništa od toga nismo radili, ali smo čekali našu šansu. Naprotiv, kao što sam rekao, zalagali smo se za prevremene izbore. Nismo ih dobili. Dobili smo redovne izbore. Dakle, tadašnji režim je prolongirao izborni dan 2012. godine do zadnjeg mogućeg trenutka, u želji da sačuvaju svoju vlast. I dočekali smo te izbore 2012. godine i na tim prvim izborima koji su usledili, iako nismo imali ni medije, ni novac, ni logistiku, ništa apsolutno, SNS je pobedila, preuzela vlast u Srbiji. Pobedili su građani Srbije koji su prepoznali politiku i program SNS, baš kako danas prepoznaju i podržavaju politiku i program Aleksandra Vučića. Suština je, i s time završavam, ne postoje izborni uslovi i izborni zakoni koji će vas dovesti na vlast ako nemate politiku, ako nemate program i ako nemate konkretna politička rešenja i političke ideje. Ako vam se cela politika zasniva i svodi na puku mržnju prema jednom čoveku – Aleksandru Vučiću, onda to građani Srbije vide i znaju da adekvatno nagrade na izborima. Dakle, nema tih uslova, niti zakona pomoću kojih ćete dobiti vlast bez izbora, odnosno bez podrške građana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem redovnu pauzu. Nastavljamo sa radom u 15.05 časova. Zahvaljujem.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama su danas dve odluke, i to Predlog odluke o prestanku imenovanja u RIK i Predlog odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Dve odluke čijim ćemo potvrđivanjem omogućiti normalno funkcionisanje ovih radnih tela i obavljanje poslova iz njihove nadležnosti u skladu sa važećim zakonskim aktima. Kada govorimo o skupštinskim odborima, oni predstavljaju zakonom utvrđena radna tela Narodne skupštine Republike Srbije koja u svom delokrugu rada prate rad Vlade i drugih organa, tela, a čiji rad nadzire Narodna skupština u skladu sa Ustavom i zakonom. Radna tela Skupštine čine poslanici iz reda poslaničkih grupa, primenjujući princip ravnomerne zastupljenosti, shodno njihovim poslaničkim grupama, odnosno u tim radnim telima mogu učešće uzeti i narodni poslanici koji u tom trenutku predstavljaju pozicione stranke, a i narodni poslanici koji u tom trenutku predstavljaju opozicione stranke. Ne tako davno sa naše leve strane u Domu Narodne skupštine su sedeli predstavnici opozicionih stanaka, ali koji su Dom Narodne skupštine Republike Srbije koristili za sve, odnosno isključivo koristili za negativnu političku samopromociju, a ne za one stari koje bi obezbedile bolji život građanima Republike Srbije i nisu preduzimali one radnje koje su bile u skladu sa Poslovnikom i zakonom koji uređuje rad i delokrug Narodne skupštine Republike Srbije. To što ih danas nema ovde u Domu Narodne skupštine nije čudna situacija zato što su određeni predstavnici današnje tzv. opozicije doneli odluku o bojkotu izbora, koji su održani u junu mesecu 2020. godine, a na kojima je lista Aleksandar Vučić – Za našu decu osvojila preko 60% glasova. Danas možemo slobodno da kažemo da su ti izbori bili demokratski, slobodni, fer, transparentni i te rezultate izbora su prihvatile sve relevantne i međunarodne i svetske institucije. Te rezultate izbora su isključivo negirali predstavnici, određeni predstavnici današnjih opozicionih stranaka zato što su tu odluku o bojkotu doneli mnogo pre prvog međustranačkog dijaloga koji je održan na Fakultetu političkih nauka i tu odluku da ne izađu na izbore koristili su za paravan kako bi sakrili nedostatak svog političkog programa i kako bi sakrili nepostojanje podrške među građanima Republike Srbije za sve one ciljeve i ideje za koje se oni danas zalažu. Takođe, ne smemo zaboraviti da su predstavnici opozicionih stranaka imali svoje predstavnike ovde u parlamentu i u sali Doma Narodne skupštine i u skupštinskim odborima i, kao što sam rekao, oni su te svoje fotelje i te svoje mandate koristili isključivo za negativnu političku samopromociju. Te stvari smo mogli svi da vidimo. Mogli smo da vidimo kada su na Odboru za administrativna pitanja napadali šefa poslaničke grupe dr Aleksandra Martinovića, kada ga je Boško Obradović gađao kompjuterskim mišem. Zatim smo mogli da vidimo da to što su bili u Narodnoj skupštini im je dalo za pravo da napadaju Marijana Rističevića i da mu raskrvare glavu, a onda sve to se zaokružilo protestima koji su bili održani u julu mesecu 2020. godine, kada su ti isti predstavnici opozicionih stranaka pozivali građane Republike Srbije da se okupe ispred ovog visokog doma, da zatim kamenuju Narodnu skupštinu, da povređuju policajce i da tom prilikom bude povređeno preko 100 policajaca, a neki pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova su u tom trenutku zadobili i teške telesne povrede. Sama odluka o bojkotovanju izbora im je samo predstavljala paravan za politički neuspeh. Nakon izbora održanih u junu mesecu 2020. godine, oni već godinu dana, a i mnogo pre toga, zastupaju istu mantru da izborni uslovi u Republici Srbiji nisu dobri. Ta njihova mantra, mislim, iz meseca u mesec nema više utemeljenje zato što smo mi kao SNS pokazali da smo jedna ozbiljna i odgovorna stranka, da smo uvek spremni za razgovore sa svim političkim opcijama i da, kada pristupimo tim razgovorima, pokazujemo visok stepen konstruktivnosti. Podsetiću vas da smo mi kao najjača opoziciona stranka 2009, 2010. i 2011. godine nudili građanima Republike Srbije politički program kako da Srbiju u tom trenutku izvučemo iz kandži tajkuna, predstavnika bivšeg tajkunskog režima i politički program na koji način ćemo oporaviti posrnulu ekonomiju i privredu. Kao što su moje kolege, i gospodin Mirković i gospodin Marković, govore o tome, niko u tom trenutku iz tadašnje vladajuće većine nije želeo sa nama da priča o bilo čemu, a ponajmanje o izbornim uslovima. Moram da podsetim i sve moje kolege i građane Republike Srbije, nismo mi kao SNS 2008. godine spuštali, odnosno povećavali cenzus sa tri na pet posto kako bi direktno naškodili svojim političkim konkurentima, odnosno tadašnjoj stranci LDP, kako oni ne bi mogli da uzmu određena odbornička i poslanička mesta. To su radili predstavnici tadašnje DS. Kada govorimo o SNS, pošto nam oni stalno spočitavaju da se mi u ovom trenutku ne borimo za bolje izborne uslove, iako ja smatram, kao i sve moje kolege da su izborni uslovi danas ne duplo, nego petoduplo bolji, nego što su bili 2012. godine, zahvaljujući SNS i ozbiljnoj i odgovornoj politici Aleksandra Vučića došlo je do spuštanja cenzusa sa pet na tri posto kako bi direktno pomogli malim političkim strankama da uđu ovde u ovaj parlament i da mogu da zastupaju svoju politiku. Setićete se da je prvi međustranački dijalog o izbornim uslovima održan na Fakultetu političkih nauka. Tada su predstavnici opozicije izneli svoja 42 zahteva gde ja mogu slobodno da kažem da ne znate koji je bio maliciozniji i koji je bio negativniji po njihovu politiku, a pod mantrom da se oni bore u tom trenutku za bolje izborne uslove. Podsetiću vas da jedini njihov zahtev u tom trenutku jeste bio da Aleksandar Vučić ne bude nosilac izborne liste. Tražili su, suludo, paralelno uredništvo na RTS i RTV. Zatim su tražili da se članovi REM biraju onako kako oni žele i još preko 30 zahteva koji bi direktno omogući da bez narodne volje, da bez izbora, mogu slobodno reći, uđu u skupštine gradove i u Narodnu skupštinu Republike Srbije zato što njih, dragi građani Republike Srbije, ne zanimaju. Mene sad zanima kako su oni tražili da Aleksandar Vučić ne bude nosilac izborne liste, a Boris Tadić, nekadašnji predsednik Republike Srbije, je bio nosilac izborne liste na svim nivoima, odnosno i na izborima na lokalu, kao i na predsedničkim i parlamentarnim izborima. Vi ste tada tražili paralelnu uređivačku politiku gde ni jedan urednik informativnog programa, ni jedan urednik sa RTS nije smenjen za vreme vladavine SNS. Nenad Lj. Stefanović, urednik informativnog programa je izabran za vreme vladavine bivšeg režima. Vi danas tražite, znači, da jedan dan uređuju vaši predstavnici, pa da drugi dan uređuje kolegijum sadašnjeg RTS-a, to je van svake pameti. Pri tome ste tražili u pregovorima, odnosno u razgovorima povodom poboljšanja izbor uslova da se uključe i predstavnici KRIK-a, BIRN-a i drugih nevladinih organizacija koji svaki dan vrše beskrupuloznu kampanju protiv Aleksandra Vučića i njegove celokupne porodice. Mi kao jedna ozbiljna i konstruktivna stranka kažemo - želimo da razgovaramo o izbornim uslovima. Želimo da saslušamo sve vaše predloge kako bi unapredili ovaj izborni proces koji je, opet moram da kažem, mnogo bolji nego što je bio pre 2012. godine. Aleksandar Vučić je to više puta govorio, da su to ozbiljni i odgovorni pregovori u kojima mora da se nađu ozbiljni argumenti i da verovatno neće biti usvojeni svi zahtevi, ali da nam je cilj da obezbedimo mogućnost da narod iskaže svoju volju na slobodnim i demokratskim izborima. Tada se oni podele u tzv. odnosno formiraju se razgovori u pogledu unapređenja izbornih uslova na dva koloseka, na jednom koloseku sa predstavnicima evroparlamentaraca, na drugom koloseku bez predstavnika evroparlamentaraca i do čega mi dolazimo? Predstavnici bivšeg tajkunskog režima i tu govorim o koloni za koju oni najavljuju da će oni izaći na izbore, a to je Stranka slobode i pravde Dragana Đilasa, Narodna stranka Vuka Jeremića i Demokratska stranka koja će verovatno opet okupiti sve reslove bivšeg tajkunskog režima i s druge strane kolona Zelenih, odnosno Ne davimo Beograd i svih drugih pokreta žele da razgovaraju sa evroparlamentarcima ali ne žele da razgovaraju sa predstavnicima svoga naroda. Poseban značaj tim razgovorima koji su vođeni bez prisustva Evropljana je dao i Aleksandar Vučić svojim prisustvom i dao je ozbiljan legitimitet tim razgovorima i svi su oni želeli da razgovaraju o izbornim uslovima. Međutim, kada je došlo do trenutka da treba da se finalizuje taj dogovor, odnosno dokument Dragan Đilas odlazi sa tih razgovora. On napušta te razgovore i govori na jednoj konferenciji, koju je održao u toku prethodne nedelje, kako je on razočaran ponašanjem evroparlamentaraca, Tanje Fajon, gospodin Bilčeka i ostalih, i kako će se oni za slobodu boriti na svoj način, a taj njihov način smo upravo videli u julu mesecu 2020. godine kada su pozivali narod direktno da ruše Narodnu skupštinu. Sam gospodin Bilček je dao izjavu i rekao – da se ja nalazim na političkoj sceni, da sam predstavnik određene opozicione stranke, ja bih u ovom trenutku izašao na izbore zato što su izborni uslovi dobri, ali to jedini ne može da shvati Dragan Đilas, Marinika Tepić, Vuk Jeremić. Kao što je moj kolega, gospodin Mirković govorio, meni je drago što je došlo do zaključivanja sporazuma o unapređenju uslova za održavanje izbora i mi smo kao SNS tokom tih razgovora pokazali visok stepen konstruktivnosti i kroz dogovor o budućem broju članova RIK-a, gde će budući sastav imati tri predstavnika koji će dolaziti od strane stranaka koje su sa koloseka sa evroparlamentarcima, tri člana bez evroparlamentaraca, imaće svoje predstavnike u stalnom sastavu biračkih odbora. Takođe, tu su i dopisi RTS, RTV da će doći do određenih promena kada govorimo o samom programu, da će RTS obezbediti veći broj debatnih emisija. Mi kada govorimo medijima, vi i danas imate te debatne emisije. Nismo mi krivi, predstavnici SNS, što oni šalju svoje predstavnike u emisije „Reč na reč“ u emisiju o izbornim uslovima, jutarnji program gde svako od njih bude poražen od strane predstavnika SNS. To samo govori da mi danas imamo mlade, da imamo kvalitetne ljude i da Aleksandar Vučić ni u čemu nije pogrešio kada je dao mogućnost da 40 mladih ljudi danas sedi ovde u domu Narodne skupštine i zastupa ozbiljnu i odgovornu politiku. Nećemo valjda da menjamo danas programske šeme RTS i RTV kako bi on dolazili sami i pričali o svojim suludim političkim programima. Oni beže od bilo kakvog dijaloga i svako njihovo gostovanje u bilo kojoj emisiji se svodi na to da napadnete Aleksandra Vučića i njegovu porodicu i da izvršite kriminalizaciju i dehumanizaciju. Vi niste imali ove predstavnike sa koloseka sa evroparlamentarcima, nijednom rečju nisu dali bilo kakav komentar u ovom sporazumu koji je zaključen sa preostalim političkim strankama, a ja ću vam takođe spomenuti da su te političke stranke, koje su zaključile sporazum, dali legitimitet izborima koji su bili održani u junu mesecu 2020. godine zato što su ljudi želeli da se bore, želeli su da predstave svoje političke programe. Danas ti predstavnici okupljeni oko Dragana Đilasa nemaju politički program. Vi nikada niste mogli da čujete kako će oni da unaprede zdravstveni sistem koji su potpuno razrušili do 2012. godine, kako će da sagrade jedan metar autoputa koji nisu uspeli da sagrade do 2012. godine. Mi smo 2012. godine u Srbiji imali pola Kliničkog centra. Danas imamo novi Klinički centar. Danas rekonstruišemo kliničke centre. Danas radimo na stotine kilometara autoputa. Danas možemo da se pohvalimo rastom od 7,5% do kraja godine. Oni su tada uzimali kredite kako bi obezbedili plate i penzije i oni danas pričaju da će doći na vlast, ali ja zaista moram da pitam – sa kojim političkim programom? Jedini politički program oko koga se vi oni ujedinjuju jeste mržnja prema Aleksandru Vučiću i bilo kom predstavniku SNS. Završiću polako, setite se izjave Dejana Bulatovića koji je rekao da će po njihovom dolasku na vlast svako juriti svog naprednjaka, a ja vam sada ovom prilikom kažem – mi ovde predstavnici SNS sedimo u domu Narodne skupštine skoro svaki dan i stojimo podignute glave. Dajte već da vidimo šta će to da se desi sa nama naprednjacima. Nećemo više da trpimo tu politiku koja isključivo poziva na mržnju i nasilje. Nadam se da smo mi u ovom razgovorima pokazali želju da građani Republike Srbije mogu da izađu na slobodne, demokratske i fer izbore i da iskažu svoju volju, da sada predstavnici određenih političkih stranaka imaju pun legitimitet da izađu na izbore, da predstave svoje političke programe, a ovim predstavnicima bivšeg tajkunskog režima moram da poručim da će kulturna i pristojna Srbija izaći u najvećem broju na predstojeće aprilske izbore i da ćemo tu pokazati da je njihovo mesto na političkoj deponiji, tamo gde i pripadaju. Hvala.
Hvala gospodine Kesar. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao učesnik čuvenog dijaloga, jednog i drugog, gospodine Orliću bili ste prisutni, jedan od bivših narodnih poslanika nas je nazvao šljamovima ili se to odnosilo samo na mene. Uglavnom je to uradio čovek koji dve godine nije dolazio na posao, a redovno primao platu, pa čak i putne troškove. Kad god je bio u Beogradu, ako Skupština zaseda, on se na prijavnici lepo upiše, naplati od Trstenika putne troškove, na sednicu ne dolazi, svoj posao ne radi. Mi smo radili i njegov posao i on je našao za shodno da nas uvredi bez obzira što je od države iz budžeta dve godine primao platu za nerad, a mi koji smo radili i njegov posao ispali smo, kako je on to rekao, šljamovi. Dame i gospodo narodni poslanici, čuo sam da će Zdravko Ponoš da bude kandidat opozicije. Našu opoziciju je nemoguće oslabiti. Kakva opozicija takav i kandidat – Zdravko Ponoš. Zdravko Ponoš se proslavio time što je radio za vojsku i državu samo ne za našu, već za nek drugu. Uglavnom su to bile države NATO pakta. On i Šutanovac, ministar odbrane, su se takmičili ko će više tenkova da pretopi, ko će više da razoruža našu vojsku, pa nismo imali vojno neutralnu državu, već vojno neutralisanu. Nismo imali dobro naoružanu vojsku već dobro razoružanu vojsku. Bilo je to takmičenje između njega i Šutanovca, a kao nisu se voleli, ali je bilo takmičenje ko će više pretopiti. Zdravko Ponoš, kandidat opozicije. Već sam rekao, kakva opozicija, takav i kandidat. Takvu opoziciju je nemoguće oslabiti. Zdravko Ponoš je najviše činova formacijski dobio kad se doznalo da je po činu muž Tadićeve svastike. Astronomski je napredovao, pa formacijski, jel tako generale, od komandira čete postao načelnik Generalštaba i služio državu, ali ne svoju. Služio je NATO pakt, razoružavao sopstvenu vojsku u korist političkih i nacionalnih interesa drugih zemalja, a ne u korist nacionalnih interesa vlastite zemlje. Iza Ponoša i Šutanovca ostao je samo jedan plastični tenk, inače su sve što je moglo da ide na gusenicama pretopili u Smederevu. Posle toga su se Amerikanci pokupili i otišli, kad su pretopili naoružanje. Međutim, posle promena, Srbija je ponovo dobro naoružana i verovatno Ponoš misli, a svojim govorom to i tvrdi, da je došlo vreme da opet neko dobro naoružanu vojsku razoruža i vojno neutralnu zemlju da vojno neutrališe. I otuda je potvrdio one moje navode ovde što ja gospodinu Martinoviću tri godine tvrdim, da Srbiju niko ne može srušiti spolja ako im neko ne pomogne iznutra i da se ovi nesrećnici, to sam stalno tvrdio, nude spoljnom faktoru, koji baš nema dobru nameru prema Srbiji, da im pomognu. Otprilike, to ide ovako. Ako bi mi silom promenili vlast, vi nam to podržali, onda bi mi, tj. oni, bili radi da dovrše nezavisnost Kosova koju su započeli do 2012. godine, pa ih promene omele da dovrše nezavisno Kosovo, pa bi oni bili radi u Republici Srpskoj da priznaju unitarnu Bosnu, da porade i na tome, i da se Republika Srpska utopi onako u unitarnu BiH. Dalje, bili bi radi da se i u Crnoj Gori odreknu Srba i Srpske pravoslavne crkve i na takav način pomognu spoljnom faktoru, posebno Englezima, ovima koji nisu ni malo dobronamerni prema nama, da na određeni način reše situaciju na Balkanu, ali na štetu Srbije i Srba, kao što je to bilo dok su oni vladali, kad su energično pomagali sve druge protiv sopstvene zemlje, pa izađe ono - hvala Vuče, oni kod ovog Vuka što ga hvale Albanci i pozivaju se na mišljenje Međunarodnog suda pravde koje je on tražio, pozivaju se na rezoluciju kojom su pregovori izmešteni iz UN u EU, pa sada ni dalje ne mogu da dovrše taj posao. Vuk Jeremić misli da smesti svoju stražnjicu opet u neke fotelje, u avione, ali pošto nemaju dovoljno glasova, pošto će Zdravko Ponoš da bude kandidat, taj ne može da pobedi ni na nekim izborima za kućni savet i to ako ima deset stambenih jedinica, ni tu ne bi uspeo da pobedi, ni podmićivanjem ni bilo čime, oni misle da otprilike ako se oni lepo ponude zapadu, da će im zapad pomoći da silom, streljanjem, vređanjem, vešanjem, jurenjem po ulicama itd, zatvaranjem u logore, osvoje vlast i da Srbiju liše određenog dela svoje teritorije i nacionalnih interesa koje Srbija ima na Balkanu. Ja sam bio učesnik onog dijaloga i osećam se malo poniženo. Ja im nikada ne bih dao ono što im je Aleksandar Vučić dao. Nikada. To raspoloženje nisam ni krio. Zamislite kad nekome ko nije u parlamentu vi date šest članova RIK, šest članova, a RIK broji 17 članova i ni jedna partija, bez obzira što SNS ima većinu poslanika, ne može da ima više od polovine, dakle samim tim je na određen način oštećena, i još sad daš šest članova RIK-a u stalnom sastavu opoziciji koja nije prisutna u parlamentu, a mislim, to je moje iskreno mišljenje, da oni ni ne zaslužuju da budu u parlamentu. Čak po delima odnosno nedelima koja imaju prema sopstvenom narodu i zemlji, mislim da ne treba da budu ni na glasačkom listiću i da ne treba oni da bojkotuju izbore i Narodnu skupštinu, već narod treba da ih bojkotuje, bilo ih ili ne bilo na glasačkom listiću, što i oni sami znaju. Gospodine Orliću, za šest članova RIK mi smo izračunali tamo da nam treba poslanička grupa od 90 narodnih poslanika. Tu ima SDA jednog, itd. I zato ja kažem - ono što im je Aleksandar obećao, kao predsednik najmoćnije grupe u poslaničkoj većini, dakle, mi smo to podržali, ali ja lično im nikada to ne bih dao, jer oni ne zaslužuju šest članova RIK-a kao vanparlamentarna opozicija. I opet su se raskukali na kraju, kažu, dobili su polovinu nadzornog tela za medije i opet su se raskukali, ne, kao, ali to jeste dobro, ali mi bi hteli nešto još, a to još znači samo vlast bez izbora. A oni tvrde da će izbori biti pokradeni. Ovamo će da dobiju šest članova RIK-a u stalnom sastavu, onaj jedan iz SDA je sedmi, i ko zna ko još može tu da se nađe i svaka izborna lista u proširenom sastavu koja odlučuje kao i stalni sastav u izborima i izbornoj kampanji ima po jednog člana i jednog zamenika. Ako bude 20-ak lista ili kandidata za predsednika Republike ili izbornih lista na parlamentarnim izborima, znači da će oni u proširenom sastavu imati najmanje još 18 članova RIK. Dakle, imaće apsolutnu većinu u RIK, što je zabranjeno SNS-u ovde u stalnom sastavu, po onome da ne može niko da ima, ni jedna partija, itd. Ne mogu a da se ne zapitam da li će oni delegitimizovati izbore tako što sa tom većinom u odlučujućem trenutku neće proglašavati rezultate izbora kada vide da imaju jedan, jedan i po, 0,5, 0,3, kao Živković sedam hiljada glasova, itd, da li će oni hteti da, recimo, proglase rezultate izbora, da li će hteti da utvrde rezultat ili će se razići pa neće biti kvoruma, ili će biti, kako da ti kažem, krajnje oportuni prema radu RIK. Izbore ne sprovodi Vlada. Oni non-stop javnosti kažu kako će vlast pokrasti izbore. Izborima rukovodi RIK. Dakle, od trenutka raspisivanja izbora, vlast sem obezbeđivanja finansijskih i materijalnih uslova da se izbori održe, nema apsolutno nikakve veze sa sprovođenjem izbora sem što na nekim izbornim listama učestvuje sa svojim kandidatima ili kandidatima za predsednika republike. Nikakve više uloge vlast nema u izborima, u izbornoj kampanji. To javnost treba da zna. Nju uglavnom sprovodi u celosti RIK, u proširenom sastavu, jer se svaka lista koja podnese kandidaturu dopunjava sa po jednim članom i jednim zamenikom RIK-a. To se isto dešava i sa biračkim odborima koji na terenu učestvuju u praćenju izbora, prebrojavanju na biračkim mestima, pakovanju, dostavljanju materijala itd. uglavnom, lopta je na njihovom terenu, u njihovom igralištu i gotovo je nenormalno tvrditi da će vlast pokrasti izbore kada će oni imati većinu i u biračkim odborima, i u RIK-u, pa ako izbori budu pokradeni, onda su oni u to upleteni, a ne vlast, jer u oni u svakom trenutku u svakom biračkom odboru, sa proširenim sastavom imaju većinu. Dakle, obzirom da ta većina može da bude destruktivna i da može izbore da okrene naopako, da neće da proglasi rezultat, da imamo probleme, pa da bude da za more tih raznih izbornih radnji koje se dešavaju pre izbora, u toku izbora, prilikom prebrojavanja, utvrđivanja rezultata, može da dođe do toga da sve to mora da utvrđuje Upravni sud. Poznavajući njih, verovatno kada vide rezultate izbora i koliko ih narod voli, poput Zdravka Ponoša koji nas je dobro razoružao i koji želi da se kandiduje, da nas još jednom razoruža, da još jednom pretopi što se pretopiti može, da još jednom onih 13, 14 migova koje smo stekli, da i to nekako udomi negde, da budemo laka meta za eventualne teritorijalne i agresivne apetite okolnih i drugih država koje nam baš ne misle dobro. Dakle, nisam siguran da je dobro što ćemo olako davati članove RIK-a, ali bože moj, prvi čovek najmoćnije stranke je tako odlučio. Još da vam kažem da u REM-u, u prethodnom dijalogu je već dato pet članova RIK-a. Dakle, u Savetu REM-a imaju takođe većinu i za opoziciju ništa nije strano to što sam zamerao, da oni podržavaju da nam se strani mediji, tzv. luksemburški mešaju u te izbore procese. Pitam vas – koja to zemlja dozvoljava da strane televizije učestvuju u njihovoj zemlji u izbornom programu, da ga kreiraju, da vode izbornu propagandu, izborne spotove, da puštaju čak i one koji bojkotuju izbore, da rade u korist bojkota? U kojoj to zemlji će pustiti da strane televizije, stranih država mogu da igraju takvu ulogu u njihovom izbornom procesu kakvu ulogu imaju strane luksemburški mediji na našoj teritoriji? Dakle, to nije moguće. Zamislite da mi u Parizu, u Londonu, u Berlinu, u Rimu zakupimo neki studio i kažemo – ovo su televizije iz Inđije i sad pravimo izbornu propagandu protiv Makrona, protiv Merkelove ili onog drugog sad koji ju je nasledio, pa pravimo protiv italijanske Vlade, italijanske većine. Da li bi to našim televizijama bilo dozvoljeno? Ono, kao, mi smo prekogranična televizija, ne bavimo se izborima u Srbiji, već ćemo se baviti izborima u Nemačkoj, u Belgiji, u Francuskoj, u Italiji. Da li bi to nama bilo dozvoljeno? Našoj opoziciji strano uplitanje, kao i Ponošu, apsolutno nije sumnjivo, za njih je sve izvodljivo samo ne bi li se nekako, prekim putem, dokopali vlasti, jer na izborima sami znaju koliko se trudili toliko će i zaslužiti. Jedna stranka se podelila u 10 stranaka,. Tako, gospodine Martinoviću, Demokratska stranka je podržavala raspad same sebe. Recimo, „Ne davimo Beograd“, „Žuta patka“, Bastać, svi ti pokreti koji su nastali. Demokratska stranka je sve trčala da to podržava, ne znajući da je to sastavljeno od njihovog biračkog tela. Kad su se raspali u 10 raznih frakcija i 10 raznih stranaka, e onda smo im krivi mi. Sami sa sobom oni ne mogu, posvađali su se. Kako vi mislite i kako ja sam mislim da oni mogu prema nama da nastupe fer, ma koliko mi činili ustupaka njima? Sećam se 2011. godine, ovde nas je bilo 100.000. Sto hiljada ljudi je došlo, bez podrške jednog medija. Nismo imali ni ovaj list, kako se zove, „Nova“, ni „Blic“, ni „Danas“, ni „Vreme“, ni „Nedeljnik“, ni „NIN“, nismo imali ni televizijske kanale, nismo imali celog kablovskog operatora, itd, ali smo tražili izbore. Tražili smo izbore samo godinu dana pre vremena. Dakle, da se organizuju prevremeni izbori i to od vlasti koja je u tom trenutku uživala podršku 25% biračkog tela, ne više. Znači, postojali su legitimni uslovi da se organizuju izbori makar godinu dana ranije, a vlast je počivala na 128, dobro ugrađenih u budžet, narodnih poslanika koji su se svađali samo oko toga ko je koliko dobio. Postojali su legitimni uslovi da se raspišu prevremeni izbori makar godinu dana. Ne da nam to nisu dali, već su nas ismejavali. Onda, na zakupljenom terminu na „Kopernikusu“, dva sata, kad se pojave ti novinari, oni kažu– ajde, maltene iš, vi niste novinari, kao što se danas Dragan Đilas ponaša prema novinarima koji ne rade u Šolakovim i Đilasovim medijima. On kaže – vi niste mediji, itd. Sloboda medija je vladavina prava. puna su im usta toga, ali, recimo, NUNS uzme pare od Đilasa, pa, recimo, kad se nešto desi novinaru koji objektivno izveštava za neku drugu stranu, kad se nešto desi njemu NUNS se ne meša u svoje poslove. Hvala Bogu, oni su dobili određene pare. I danas imamo ne registrovane političke stranke, tipa „Pokret za preokret“, PSG, ne znam, „Ne davimo Beograd“, „Jedan od pet miliona“, itd. Kaže – pokreti. Registar pokreta ne postoji, postoje udruženja građana, političke stranke i sportske organizacije. Registar pokreta ne postoji. Onda ne registrovane stranke organizuju ne prijavljene demonstracije, javne skupove i mi to sve tako tolerišemo, još nas nazivaju diktatorima. To u njihovo vreme nije bilo moguće. Recimo, sa tih skupova izveštavaju ne registrovani mediji. To u njihovo vreme nije bilo moguće i Ranko Panić je to platio glavom. Na prijavljenom skupu, na prijavljenom protestu na Trgu Republike je primena sile nad dosta mirnim demonstrantima rezultirala smrću jednog čoveka. Oni to maltene nisu ni objavili u medijima. E, tolika je bila sloboda medija. Što se tiče pravne države i vladavine prava, oni to najbolje negiraju svojim postupcima za koje ne snose odgovornost, jer ne možete organizovati ne prijavljene skupove, ne možete imati ne registrovane stranke. Oni su doneli propis da treba 10.000 članova da bi se osnovala jedna politička stranka, a sad kad treba njima, onda Đilas kupi od onog Bulatovića za pet miliona i 700 hiljada, a drugi rade ne registrovano. Ova vlast toleriše ne prijavljene skupove, ne registrovane stranke, što prenose ne registrovani mediji. Ja ne znam kada ćemo jednom povući crtu i reći – dosta? Što kaže Saša Radulović – dosta je bilo. Dalje, kaže – neće da može, što kaže Šojić. Mislim da je vreme da im kažemo – ili ćemo se oko nekih stvari složiti ili jednostavno mi ne možemo podnositi to, te stalne sukobe. U sukobima, ako do toga, ne daj Bože dođe, u sukobima sami sa sobom sigurno gubimo mi. Moj apel i dalje je da se dozovu pameti. Bolje da uspemo složni, nego da propadnemo podeljeni. Hvala.
Hvala gospodine Rističeviću na vašem izlaganju i rekao bih odličnim zapažanjima. Pošto ste mi se obratili, pošto ste me za mišljenje pitali, ja sam u potpunosti saglasan sa ovim razmišljanjima koja ste podelili sa nama. Pošto ste me pitali na temu tih ljudi, njihovog odnosa prema izborima, mislim da je sve apsolutno lepo objašnjeno, najbolje moguće objašnjeno u priznanju koje smo čuli svi mi u ovoj zemlji od strane njihovog ideologa, Veselin Simonović se čini mi se zove, njihov urednik i ideolog koji je rekao nedavno da je cela ta priča o navodnom bojkotu prošle godine u stvari bila ne zbog bilo kakvih problema vezano za izborne uslove, nisu oni sporni, svi znaju da nisu, nego zbog toga što, kako je on rekao, su znali da nemaju nikakav program, da nemaju nikakvu organizaciju i nikakvo uporište u narodu. Ja verujem da je to istina utoliko pre što je reč o priznanju. Sad, šta ti ljudi misle o narednim izborima, vidite da im se veoma izlazi na njih i da imaju strašan problem da objasne zašto su prošle godine pričali o navodnom bojkotu, a sada bi trebalo da govore drugačije. Verovatno zato što su svesni da te probleme na koje su ukazali u priznanju Simonovića i dalje nisu prevazišli. Ali, to je samo njihov problem, nek niko nikakvo nasilje ne primenjuje i sve je u najboljem redu. Reč ima narodni poslanik Miloš Terzić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o Predlogu odluke o prestanku funkcije i imenovanju RIK, čime se popunjava sastav RIK-a. Takođe, danas na dnevnom redu imamo i Predlog odluke o izboru članova i zamenika članova nadležnih odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Odbori su važna stalna radna tela koja su bitna za rad Narodne skupštine i hoću pre svega da istaknem da je ovaj saziv Narodne skupštine dostigao zaista visok nivo dobre parlamentarne prakse da se redovno organizuju javna slušanja o posebno značajnim zakonima, da imamo dvostruko vreme za raspravu o takođe posebno značajnim zakonima poput Zakona o budžetu, da je procenat zakona koji su usvojeni po hitnom postupku i hitnoj proceduru ispod nivoa evropskih proseka. Dakle, redovno se razmatraju izveštaji nezavisnih regulatornih tela. Usvojili smo Kodeks ponašanja narodnih poslanika i sve to dokazuje da je ovaj saziv usredsređen na to da nastavimo da radimo punom parom kako bismo kroz donošenje kvalitetnih zakonskih rešenja građanima, odnosno Srbiji obezbedili to da postižemo još bolje rezultate u svim sferama društvenog života. Tu je upravo okosnica politike predsednika Aleksandra Vučića i SNS, odnosno da je u centru naše politike čovek i da su nam građani uvek na prvom mestu. Time pokazujemo građanima da smo tu da obezbedimo bolje uslove za život i rad u Srbiji i sve to suprotno od onoga što smo imali prilike da gledamo u prethodnom sazivu Narodne skupštine kada su ovi Đilasovi i Jeremićevi poslanici vređali, u najmanju ruku rečeno, dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, kada su bojkotovali rad Narodne skupštine, ali zato nisu bojkotovali rad restorana, nisu bojkotovali blagajnu kada su trebali da podignu narodne pare. Tada su jasno dokazali da nemaju apsolutno nikakav plan, nikakav program, nikakvu ideju i da su jednostavno isfrustrirani zbog rezultata koje je SNS postigla za Srbiju od 2012. godine do danas. Kada govorimo o RIK-u, nezaobilazna tema jeste i međustranački dijalog. Dakle, moram da podsetim građane Republike Srbije da je prva faza međustranačkog dijaloga započeta još na fakultetu političkih nauka, da je tada bilo nekih 17 preporuka, da je od tih 17 preporuka implementirano u potpunosti 15, da su dve implementirane delimično. Dakle, već tada smo omogućili da izborni uslovi u Srbiji budu nikada bolji. Izborni uslovi su fantastični za one koji imaju plan, program i politiku. Smanjili smo izborni cenzus sa 5% na 3%, kako bi što više stranaka i političkih opcija moglo da bude u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hoću da kažem da oni uopšte nisu bojkotovali izbore 2020. godine. Oni su izašli na republičke izbore, što su i sami priznali preko pokreta „1 od 5 miliona“, izašli su na izbor na Starom Gradu preko ovog Bastaća, izašli su na izbore u Šapcu preko Zelenovića, izašli su na izbore u Paraćinu. Dakle, njih uopšte nisu interesovali izborni uslovi. Oni su izašli na izbore tamo gde su procenili da postoji neka šansa da ostvare dobar izborni rezultat. Međutim, građani su im i na tim mestima rekli šta zapravo i šta zaista građani Republike Srbije misle o njihovoj lopovskoj, izdajničkoj politici, koju su, nažalost, imali vremena i prilike da sprovode od 2000. do 2012. godine. Onda su isfrustrirani zbog takve reakcije građana Srbije napali Narodnu skupštinu, hteli da zapale Narodnu skupštinu Republike Srbije, razbijali glave policajcima ispred Doma Narodne skupštine, sve sa ciljem da zaustave ekonomski i dalji razvoj Srbije i, naravno, sa ciljem da ih stranci uz pomoć nasilja nekakvih obojenih revolucija dovedu na vlast. Sada su dobili mogućnost da daju, odnosno da delegiraju svoje članove u RIK-u, u nadzornom telu za kontrolu medija, pa čak, kako je rekao moj uvaženi kolega Dejan Kesar, pa čak i evroparlamentarci sada govore da su oni političari kojim slučajem u Srbiji da bi oni uzeli učešće na izborima u Srbiji jer su izborni uslovi i te kako dobri. Od samog početka se znalo da njima izborni uslovi nisu uopšte važni. Oni su jednostavno imali cilj, a to je bila prelazna vlada, odnosno kako da bez podrške građana Srbije i protiv političke volje građana Srbije dođu na vlast. Imali su cilj da uspostave punu kontrolu u medijima, jer su svesni da ih jednostavno građani Srbije na izborima neće. Svesni su da građani Srbije ne zaboravljaju da je u periodu od 2008. do 2012. godine, kada su Đilas, Tadić i Jeremić upravljali ovom zemljom, da je u tom periodu više od pola miliona ljudi u Srbiji ostalo bez posla. To građani Republike Srbije njima ne mogu da zaborave. Kada sam već pomenuo medije, slika u medijima je neuporedivo bolja nego što je to bio slučaj do 2012. godine, kada je postojao potpuni medijski mrak, konkretno za SNS. Dakle, slika u medijima je sada neuporedivo bolja i to priznaju svi. Dragan Đilas se tada, do 2012. godine, obogatio preprodavajući sekunde na javnom servisu i to je jasno ukazala i to imamo svi prilike da vidimo u izveštajima koje je sačinila Verica Barać 2011. godine. Danas je situacija takva da ta lažna drugosrbijanska i autošovinističa elita kontroliše u medijima 50% tog tržišta. Cilj im je da kontrolišu sve, jer ih jedino interesuju pare, jedino ih interesuje novac. Imali smo priliku da vidimo izveštaje Saveta REM-a u predizbornom periodu, gde je jasno naznačeno da je predstavljenost izbornih lista, Izborne liste Aleksandar Vučić – Za našu decu i drugih izbornih lista, onih opozicionih, a bilo ih je ukupno 18, bila u potpunosti ujednačena. Ali, potpuno je jasno da građani ne žele te politikante više nikada na vlasti. Građani ne žele one koji ponižavaju nacionalno dostojanstvo srpskog naroda. Zato će naša poruka odavde uvek biti ista, a to je da će građani Republike Srbije odlučivati na izborima i kakav će biti novi saziv Narodne skupštine Republike Srbije. I to isti oni građani koji očima ne mogu da gledaju ni Dragana Đilasa, ni Vuka Jeremića, ni Mariniku Tepić, jer nam poturaju nekakve lobiste nezavisnosti lažne države, dovode Violu fon Kramon da nam pod maskom nekakve borbe za zaštitu životne sredine govori šta trebamo i kako trebamo mi u Srbiji da radimo. Ne želi srpski narod nikada više da se u Srbiji nešto pita Marinika Tepić, koja je pokušala da optuži ceo srpski narod i da ga predstavi kao genocidan narod i da večno na Srbiju i srpski narod padne ljaga, odnosno stigma toga da treba da prihvatimo kolektivnu krivicu i kolektivnu odgovornost za nešto što Srbi i srpski narod nikada nisu uradili. Za razliku od tih politikanata, SNS izlazi sa argumentima. Mi imamo rezultate zahvaljujući odgovornoj i ozbiljnoj politici koju je sprovodio predsednik Aleksandar Vučić i koju sprovodi i danas, kao i SNS. Mi smo od 2012. godine otvorili više od 700 hiljada novih radnih mesta. Predsednik Aleksandar Vučić je lično otvorio preko 200 fabrika. Podigli smo životni standard, obezbedili smo bolji životni standard za sve građane Republike Srbije, povećali smo plate i penzije. Priliv direktnih investicija u Srbiji je veći u odnosu na čitav region. Nikakvi savezi drugosrbijanaca iz Beograda na čelu sa Draganom Đilasom, terorista iz Prištine i hrvatskih medija neće zaustaviti dalji razvoj i napredak Srbije, jer to neće dozvoliti ni SNS, a to neće dozvoliti ni građani Republike Srbije na izborima. Srbija nezaustavljivo napreduje i ponosni smo na to što smo obezbedili više sloboda i nikada više demokratije nego što je to slučaj danas, za razliku od vremena vladavine bivšeg režima. Jednostavno, Srbija ne želi više da dozvoli da postane tajkunsko preduzeće i privatna firma Dragana Đilasa. Ovo je neka drugačija Srbija, pobednička Srbija, na koju će morati da se naviknu i drugosrbijanci iz Beograda na čelu sa Jeremićem i Đilasom i teroristi iz Prištine i hrvatski mediji. Ovo je Srbija koja nezaustavljivo napreduje. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Terziću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada god Narodna skupština raspravlja, recimo, o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u RIK-u, znači, ovde je reč o jednoj kadrovskoj promeni članstva u RIK-u. Danas je uvek prisutna i aktuelna tema oko izbornih uslova i tu prvo što moram da istaknem jeste da se SNS zalaže za poboljšanje izbornih uslova, da mi želimo da bivša opozicija ima još bolje uslove na nekim predstojećim izborima nego što je to imala SNS kada je bila opoziciona stranka i kada se borila za glasove i vlast na teritoriji Republike Srbije. Tada su funkcioneri SNS mogli da se pojave katkad u nekoj emisiji, ako su bili predsednički izbori u najboljem slučaju između dva kruga predsedničkih izbora. To je ono što odlikuje bivši režim u odnosu na nas. Međutim, bivši režim nikako ne može da shvati da nisu u pitanju izborni uslovi, nisu u pitanju ni članstva u telima za sprovođenje izbora, da li predsedničkih, republičkih ili lokalnih, ti koji nekoga dovode na vlast, na vlast dovode rezultati i na vlast dovodi politički program. Naravno, sastavni deo političkom programu jeste i ekonomski program, osim vladavine prava, ljudskih sloboda itd, da ne nabrajam. E, sada, mogu samo da pitam građana Srbije, da li mogu da zamisle da bi za vreme bivšeg režima mogla da se desi jedna ovakva televizijska emisija sa jednim ovakvim sadržajem i kritikama koje su upućene vladajućem režimu? Recimo, pre par dana u nekoj emisiji pojavio se profesor ekonomskog fakulteta i nekadašnji guverner NBS Dejan Šoškić. On kaže da isplata građanima u iznosu od 60 evra, dva puta po 30 evra, nije ispravna zato što je linearna i dodaje da je potrebno taj novac potrošiti na bolji način. Na njega se nadovezuje njegov viceguverner, kasnije ću vam reći kakva je bila uloga njihova u bivšem režimu, Milojko Arsić, koji je ranije kritikovao tu meru. Arsić tvrdi da ove mere neće ugroziti fiskalnu poziciju i dodaje da bi bilo bolje da je pomoć selektivna i da više dobijaju oni koji imaju manje. Znate po čemu mi je ovo poznato? Moram da postavim pitanje jer su ovo dva dopisna člana Fiskalnog saveta jer, koliko se sećam, ovo su i stavovi Fiskalnog saveta. Sada moram da postavim jedno drugo pitanje. Na poziciji Izveštaja o radu Fiskalnog saveta, usluge po ugovoru, čini mi se da je planirano deset, a utrošeno sedam miliona, da li su Šoškić i Arsić dobili nešto od tih para? Jer znate, kada ste dopisni član Srpske akademije nauka ne dobijate ništa, ali čini mi se da je profitabilno biti dopisni član Fiskalnog saveta. Ali, malo dalje da vidimo šta je sve to moguće za vreme diktature SNS i Aleksandra Vučića. Pa još tvrde Šoškić, Nikezić i Arsić da je inflacija nanela štetu životnom standardu građana, posebno onim najsiromašnijim. Pa Šoškić, govoreći o inflaciji, smatra da ima prostora da se uradi nešto što su, kako kažu, radile neke centralne banke u svetu, koje su išle u pravcu signaliziranja da svojom monetarnom politikom neće da dozvole rast inflacije u narednom periodu. Kada kaže neki profesor, vi mislite – školovan čovek, zna šta radi, verovatno i zna, ali taj profesor, školovan čovek, bio je guverner Narodne banke, a Milojko Arsić viceguverner. Godine 2010. postao je guverner, tada je inflacija bila 8,6%, 2011. godine 11%, 2012. godine 7,8%. Doduše, dok je Milojko Arsić još bio viceguverner 2008. godine, inflacija je bila 10,9%, a 2009. godine 10,1%. Sada ja moram da postavim jedno normalno pitanje – ako je on profesor, školovan, zna šta govori, zašto to nije radio dok je bio guverner, nego je imao dvocifrenu inflaciju? Čini mi se da Olja Bećković ne može da nađe dobro društvo više, ali to je njen problem, nije moj. Da bih pokazao građanima kako to izgleda, po principu životnog standarda, recimo, dok je taj čuveni profesor bio guverner Narodne banke Srbije, mesto guvernera je zatekao na kursu evra od 103 dinara. Kada je završio svoj mandat, kurs evra je bio 119,80 dinara, za 26 meseci. Nacionalna valuta je izgubila blizu 20% svoje vrednosti, ili – dinar je za 20% bio slabiji u odnosu na evro. Ne lezi vraže, da bi imao tako ozbiljan i dobar rezultat, tadašnji guverner Dejan Šoškić prodao je preko dve milijarde evra deviznih rezervi da bi kurs evra sa 103 došao na 119,80 dinara. Ili, da kažem kako je to bilo po godinama, pošto je tada bio Milojko Arsić viceguverner, koji je takođe, zajedno su njih dvojica valjda pokušavali nešto da urade. Pa kaže ovako, 2008. godine kurs evra je bio 81,40, s tim da moram da kažem da kada je Vlada Mirka Cvetkovića izglasana kurs evra je bio 78 dinara. Znači, za manje od pola godine tri dinara je kurs evra, odnosno dinar izgubio vrednost u odnosu na evro, 2009. godine 94 dinara, 2010. godine 103 dinara, 2011. godine 102 dinara, 2012. godine 6. avgusta, kada je došlo do smene guvernera, odnosno Šoškić podneo ostavku, bilo je 119,80 dinara. Za te četiri godine, Narodna banka Srbije prodala je blizu pet milijardi evra deviznih rezervi, a nacionalna valuta je izgubila tačno 50% svoje vrednosti. Onda takvi ljudi mogu da govore šta god hoće i šta god žele u nekim određenim televizijskim emisijama, ja nemam ništa protiv. Neka govore. Govori o sebi, ali nemojte da govore da je onda diktatura, ako to mogu. Tu se sada pojavljuje neki mlađani Dušan Nikezić, malo ću kasnije o njemu, samo da pročitam jednu njegovu izjavu – da tri miliona građana živi na ivici siromaštva. Inače, taj mlađani gospodin 2008. godine angažovan je kao savetnik za privredu i finansije predsednika Vlade, u 2009. godini imenovan je za predsednika Nadzornog odbora EPS-a, a u 2010. godini za predsednika Upravnog odbora „Energoprojekta“. Nakon rekonstrukcije Vlade Mirka Cvetkovića, 2011. godine, postaje državni sekretar u Ministarstvu finansija i na toj funkciji ostaje do kraja jula 2012. godine. Ovako to izgleda. Kada je mlađani Nikezić, postoji i stariji, vršio vlast u Srbiji 2008. godine, u trenutku preuzimanja vlasti i izglasavanja Vlade Mirka Cvetkovića u Srbiji je bilo 2.821.700 zaposlenih, 2009. godine 2.616.400, manje 205.000. Dvesta pet ljudi je za godinu dana izgubilo posao, dok su Cvetković, Nikezić, Đilas, Šolak i Jeremić vršili vlast u Srbiji. Godine 2010. završili smo sa 2.396.200 zaposlenih. Tu su bili još uspešniji i Đilas i Jeremić i Nikezić – 220.000 ljudi je izgubilo posao. Godine 2011, da ne čitam brojeve, 143.000 ljudi je izgubilo posao, 2012. godine – 25.000 ljudi. Ukupno je izgubilo 593.000 radna mesta u Srbiji za vreme vlasti Dragana Đilasa, Tadića, Jeremića, Šolaka i Nikezića, 600.000. I on priča o tri miliona građana Srbije koji su na ivici siromaštva, verovatno misleći na ona tri miliona koja je osiromašio dok je bio na vlasti. Međutim, vlade posle Cvetkovićeve, od dolaska SNS na vlast, počele su obrnut proces, a to se zove zapošljavanje. Pa smo imali situaciju da je u 2013. godini broj zaposlenih povećan za 82.400, u 2014. godini 248.000, i da ne čitam dalje, da bismo 2020. godine završili sa 666.500 zaposlenih više nego u trenutku kada smo preuzeli vlast. Ovo govorim zato što nisu potrebni samo izborni uslovi da pobedite nekoga na izborima, nego morate da imate i rezultate, a to je, čini mi se, što bivši režim nikako neće da prihvati. Idemo dalje. Taj isti mlađani Nikezić bio je član Skupštine društva preduzeća za proizvodnju borbenih vozila, nikad čuo za njih, član Fonda za razvoj Republike Srbije. Ne znam šta je on to razvijao. Upravo sam pročitao da je 600.000 ljudi ostalo bez posla dok je on bio član Upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije. I gde su pare koje su iz tog fonda ulagane u privredu? I da li su namenski trošene i da li su data sredstva obezbeđenja i da li je Fond uspeo da naplati to što je trebalo da se naplati i da se vrati? Ili je završilo kod tatinih prijatelja? Ali idemo dalje. Vlada ga je angažovala kako bi održala proces proizvodnje u „Železari Smederevo“. Ko je napustio „Sartid“? „Ju-Es stil“. Pa nemojte da se čudite što je „Ju-Es stil“ napustio Srbiju i „Sartid“. Ako imate inflaciju 10% na godišnjem nivou, ako vam nacionalna valuta 10% gubi svake godine, pa u takvim državama ozbiljne kompanije neće da budu, ali ne znam šta je to Sartid proizvodio do odlaska „Ju-es-stil“ dok je Nikezić bio odgovoran za Sartid, osim što su vukli novac iz budžeta i takmičili se ko će da kupi bolji automobil, a sve na teret budžeta, odnosno građana Republike Srbije, bio je i član Radne grupe za prodaju dela akcija „Telekoma Srbija“. Pa, znate ko je trebao da kupi „Telekom“? Pa, Šolak. Šolak je trebao da kupi „Telekom“ i zato se toliko i Šolak i Đilas ljute na Aleksandra Vučića i Vladu Republike Srbije zašto „Telekom“ postaje sve uspešniji. Pa, zato što nema više besplatnih para za Šolaka nema besplatnih para, za Nikezića nema besplatnih para, za Đilasa. Ali, ovo je i ovo ću uvek da ističem o toj čuvenoj porodici Nikezića, nakon hapšenja njegovog oca Zvonimira zbog malverzacije sa preduzećem „Azotara“ mediji u Srbiji su dosta pisali o poslovanju njihove porodične konsultantske kompanije „CES- Mekon“ i bliskim političkim vezama koje su održavali pre svega sa Vladom Mirka Cvetkovića, između ostalog mlađeni Nikezić je član Stranke slobode i pravde i predsednik resornog odbora za privredu i finansije u toj stranci. E, sada dame i gospodo narodni poslanici, to je predizborni program Stranke slobode i pravde i gospodina Đilasa. Znači 600.000 manje zaposlenih, skoro pet milijardi evra prodatih deviznih rezervi, pad BDP-a. Ima još jedan zanimljiv detalj, to vam moram da istaknem. Kaže ovako, između ostalog, napadaju tu čak i investicije koje se vode i rast BDP-a, pa dovode u sumnju i rast BDP-a. Kaže – problem je što se podaci u Srbiji falsifikuju. Imamo situaciju da nam je najveći nosilac rasta u građevinarstvu u poslednjih nekoliko godina i tu prednjače državni infrastrukturni projekti. Mi smo imali u prvom kvartalu 19,5% građevinarstva dok je u poslednjem kvartalu bio 48% i dodaje, kada znamo da se ti projekti ugovaraju mimo tendera, direktno povod sa stranim izvođačima, njihova vrednost naduvana nekoliko puta, onda to znači da obračun BDP-a na tim podacima nije realan, odnosno BDP u Srbiji nije na tom nivou na kojem se predstavlja, em mu je problem zaduženje koje BDP realno niži od onda …. itd. Kao primer za naduvane cene Nikezić navodi izgradnju brze saobraćajnice od Valjeva do Lajkovca u dužini od 18 kilometara za koju je Srbija zadužila kod Kine i čija cena iznosi osam miliona i 800.000 evra po kilometru. Kako navodi Nikezić duplo je skuplji od auto-puta Zagreb – Split prenosi itd. E, sada vidite, kada to čovek kaže ja očekujem da bude potpuno fer, ali od Nikezića ne možete da očekujete, jer to je porodica lopuža, da budu fer. Jer, nije u pitanju samo izgradnja puta, nego je u pitanju i uređenje korita reke Kolubare i da je dobar deo sredstava otišao na uređenje korita reke Kolubare, da podsetim građane, to je ista ona reka koja je potopila Obrenovac. Sada ja moram jedno pitanje da postavim. Šta je Nikezić pravio dok je zauzimao značajna mesta, o tome šta je Đilas pravio to ćemo malo kasnije, šta je Nikezić pravio dok je zauzimao značajna mesto u Vladi Republike Srbije? Jer, znate za makar jedan jedini projekat koji je napravio? Jer, znate makar za jedan jedini metar puta? Jer, znate makar za jedan jedini most? Đilas je napravio most, a o njemu ćemo malo kasnije. E, znate makar za jedan dom zdravlja, za jednu bolnicu. Ja ne znam. Odakle pravo jednom takvom neuspešnom čoveku da bilo koga kritikuje, pa čak i ovu vlast, bilo koga? Ako, pogledate iza njega, njegove porodice, „Azotara“, „Sartid“, svuda je pustoš, nema ničega. Pa, i „Knjaz Miloš“ su doveli, pretukli onog Štimca, što je bio predsednik Komisije za hartije od vrednosti da bi ga privatizovali. To su Nikezići. Hapsili čoveka, predsednika Državne komisije za hartije od vrednosti i oni će nekom nešto da pričaju. I oni pričaju o demokratiji, hapsili su čoveka zato što je hteo čovek da radi svoj posao kako treba u skladu sa zakonom. Hajde da se vratimo malo i na te infrastrukturne projekte. Samo još da istaknem pošto je ovde dovedeno u pitanje i rast BDP. Nije samo Republički zavod za statistiku taj koji ocenjuje naš rast BDP, ocenjuje ga i „Eurostat“ i ocenjuje ga MMF. Nemoguće je da se bilo šta falsifikuje, ali onome ko to ne zna i ko to sluša Nikezića može to da prihvati zdravo za gotovo. Evo, da se vratim na jedan deo njegove diskusije, kaže da jedan kilometar košta 8 miliona i 800 hiljada evra po kilometru. Ako uzmemo da jedan kilometar ima 1000 metara, to je osam hiljada i 800 hiljada evra po dužnom metru auto-puta, sa sve uređenjem korita reke Kolubara. Znači, Aleksandar Vučić, njegov najskuplji auto-put koji je pravio košta osam hiljada i 800 evra po dužnom metru, najskuplji. Dragan Đilas je napravio most na Adi, on je koštao 600 miliona evra, dugačak je 996 metara. Znači, jedan dužni metar mosta, puta, nazovite kako god hoćete, Dragana Đilasa košta 600 hiljada evra. To znači, da prevedem opet u brojeve, da Aleksandar Vučić pravi 80 puta, ali tačno 80 puta jeftinije puteve i mostove nego što je to pravio Dragan Đilas. To treba građani Srbije da znaju. Treba da znaju da u broju zaposlenih razlika je preko milion i 200, jer su za vreme njihove vlasti 600 hiljada ljudi je izgubilo posao, za vreme naše vlasti 660 hiljada je došlo do posla. Razlika je milion i dvesta, ali ne u evrima, nego u broju zaposlenih. Razlika je da mi pravimo jeftinije puteve 80 puta od Dragana Đilasa koji je napravio samo jedan most, a mi bismo sa tim parama napravili dva auto-puta. Ali ne mogu da budu jeftini putevi koje pravi Dragan Đilas, jer mora da bude bogatiji za koliko puta? Uzmite izračunajte, 600 miliona evra podelite sa 70 hiljada evra, to je čini mi se tačno opet oko 800 puta. Znači, pravi puteve koji su 80 puta skuplji, a za vreme vlasti bude 80 puta bogatiji. Pa, nemojte onda da vas čudi to. Pa, nikakvi izborni uslovi neće njima da pomognu, njima ništa neće da pomogne, ni onom Šoškiću, ni onom Arsiću. Pa, znate po čemu su oni poznati? Osim što su prodavali devizne rezerve, osim što je bila ogromna inflacija, što su se pokazali da su nestručni, pa poznati su po tome da su falsifikovali izveštaje o poslovanju „Agrobanke“ i da su čak hteli na prilično sumnjiv i nezakonit način, Šoškić kao guverner, Milojko Arsić kao viceguverner koji je bio zadužen za kontrolu poslovanja banaka da nadoknade gubitak tako što su emitovali državne hartije od vrednosti da bi poboljšali likvidnost „Agrobanke“. Sad da stvar bude još gora, ne samo da je nisu poboljšali, nego je njihova ekipa u „Agrobanci“ i te pare pokrala. To je samo jedan deo priče. Imamo onog nesrećnog Pajkića, koji je isto to radio i sa Šoškićem i sa Milojkom Arsiće kada je u pitanju „Razvojna banka Vojvodine“, samo nisu ukrali milijardu evra, nego nešto malo preko 400 miliona evra. Kažem da ne valja društvo. Neka se malo ti novinari koji se bave istraživačkim novinarstvom informišu sa kim sede, koga pozivaju u emisije. Nemamo mi ništa protiv i da lopuže belosvetske budu, ali nemojte da se predstavljaju kao sveci, jer lopov je lopov. Zato, bez obzira kakvi god bili izborni uslovi, SNS želi da oni budu daleko bolji nego što su bili kada je sama SNS bila na vlasti. Razlog za to jeste - imamo rezultate. Naše pobede će biti još ubedljivije nego ranijih godina, ali želimo da te pobede budu ne samo legalne, već i potpuno legitimne za ono što planiramo da nastavimo oporavak, reindustrijalizaciju i povećavanje ugleda Srbije i u svetu i među našim građanima, da se naši građani konačno domognu onog standarda života kakav očekuju od jedne vlasti, a koliko vidim prema raspoloženju i prema rezultatima, to jedino na nekim narednim izborima mogu da ponude Aleksandar Vučić i SNS.
Hvala, gospodine Arsiću. Reč ima narodni poslanik Miloš Banđur.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, u početku bih se osvrnuo na tačke koje su na današnjem dnevnom redu. Pravo je svakog predlagača, svake političke stranke koja delegira ljude u odgovarajuće odbore, da kada proceni da je to neophodno ili kada dođu u situaciju da to mora da učini, zameni određene ljude, tako da tu nemam bilo kakvih primedbi i smatram da je to unutrašnja stvar, odnosno unutrašnje pitanje predlagača, u ovom slučaju SPS. Ja bih se osvrnuo, kao i ostale kolege, na aktuelnu situaciju. Želim najpre da, koristeći neke podatke koji su bili u opticaju prethodnih dana kada samo govorili o rebalansu budžeta, istaknem koliki je zapravo u periodu vlasti Aleksandra Vučića ostvaren ekonomski rast u Srbiji i napredak države. Pre koji dan imali smo priliku da usvojimo drugi rebalans budžeta Republike Srbije u 2021. godini, koji se zasniva na onome što se dešavalo u prethodnih devet meseci na podacima iz tri prethodna kvartala i taj rebalans je maltene matematički precizno projektuje ono što će biti do kraja godine. Činjenica je da će ukupni prihodi budžeta u 2021. godini, po ovom poslednjem proračunu, biti 132 milijarde veći nego po procenama iz aprila meseca, pri čemu 111 milijardi čine poreski prihodi, a 21 milijardu čine neporeski prihodi. I povećanjem prihoda, mi u stvari smanjujemo i deficit budžeta Republike Srbije u 2021. godini, negde na oko 305 milijardi, što je na nivou uopšte države negde oko 4,9%. Ono što je posebno zanimljivo je, ako se pogleda struktura tih prihoda, ne samo da je povećana potrošnja građana zbog rasta broja zaposlenih, porasta zarada, porasta penzija i stalnih socijalnih davanja i dodataka na penzije i druga primanja koja država daje građanima, pa je doprinos od PDV-a veći za 54 milijardi od planiranog. Odmah iza toga ide doprinos od dobiti, od poreza na dobit pravnih lica. Znate, PDV učestvuje u ukupnom budžetu sa 44%, tako da ove 54 milijarde nekako i mogu da budu u ravnoteži sa tim procentom, ali porez na dobit pravnih lica negde ispod 10% učestvuju u ukupnom budžetu Republike Srbije. Tako da su 44 milijarde više u stvari pokazatelj jako dobrog poslovanja pravnih lica u 2020. godini, tj. fantastičnog rezultata koje su dale mere Vlade Republike Srbije, koje su primenjene, bolje da kažem primenjivane tokom čitave 2020. godine. Znači, da osam milijardi evra, koliko je Vlada Republike Srbije uložila u pomoć privrednim društvima, preduzećima, preduzetnicima, pojedinim granama kao što su sektori ugostiteljstva, turizma itd, i pomoć koju je pružala građanima, da je sve to imalo efekta i punog smisla. Na kraju, najmanje je povećanje poreza na dohodak građana, jer on ima i najmanji procenat u strukturi BDP-a, 4,5 milijarde, ali je zanimljivo da od te četiri, tri milijarde se odnose na godišnji porez na dohodak građana i na porez na dividende koje ubiraju građani, što znači da opet imamo pozitivno poslovanje onih pravnih subjekata u kojima građani imaju svoj udeo, odnosno od kojih ubiraju prihode iz dividendi. Ono što je još upečatljivije, to je da su i PIO fond i Fond za zdravstveno osiguranje ostvarili mnogo veće sopstvene prihode od planiranih. PIO fond je ostvario 27 milijardi dinara više sopstvenih prihoda, a RFZO 10 milijardi i 600 miliona. Naravno, pitate se odakle? Logičan odgovor je zbog porasta zarada, porasta broja zaposlenih, veći su i prilivi u ta dva fonda. Tako smo došli u situaciju da država može da uštedi 33 milijarde u budžetu koje su bile namenjene PIO fondu i samo 432 miliona da da manje RFZO-u, koji ima, naravno, povećane potrebe zbog kovid pandemije i ove situacije sa kovidom. Ali, negde kad se pogledaju zajedno PIO fond, RFZO i Nacionalna služba za zapošljavanje, država je uštedela negde oko 35 milijardi ove godine. Moram da napravim poređenje sa 2011. godinom. Pogledao sam taj podatak, kada je učešće države u finansiranju PIO fonda bilo 50%. Znači, tada, 2011. godine, a to je period žute vlasti, koja je zavila Srbiju u crno, samo polovina sredstava za penzije je pribirana iz prihoda, onih koji u tom trenutku rade, zarađuju. Druga polovina je morala da dođe iz budžeta, a pošto je budžet Srbije tada bio prazan, to je dolazilo iz kredita. Novom oktobarskom projekcijom budžeta Republike Srbije, novim oktobarskim rebalansom, procenat učešća budžeta Republike Srbije u finansiranju penzije je smanjen na 14,8%, znači, ispod 15%. Ovo govori o neverovatno rezultatu koji je za sve ove godine, od 2014. godine, kada je Aleksandar Vučić postao premijer i od 2017. godine, kada je postao predsednik Srbije, zajedno sa Vladom učinio da popravi ekonomiju Republike Srbije. Obzirom da su rashodi povećani samo za 24 milijarde u odnosu na april, ušteda od 35 milijardi i povećani rashodi, zbirno daju negde oko 60 milijardi koje je država sada oktobra preraspodelila za neke druge namene, uglavnom ili u svakom slučaju za one što je bilo najpotrebnije uraditi. Dakle, 27 milijardi od tih 60-ak milijardi je opredeljeno za investicije, za nefinansijsku imovinu, što je jako bitno. Pominju se tu autoput Novi Beograd-Surčin, brza magistrala Požarevac-Golubac itd. Kad se pogleda nivo investicija, odnosno onoga što država odvaja za nefinansijsku imovinu, to je 22% budžeta, to je negde blizu 400 milijardi. To su impozantne brojke, 400 milijardi na godišnjem nivou. I samo prostim uvidom u rebalans budžeta za 2021. godinu, bez ikakvih nekih daljih talaškanja i prelistavanja papira iz prethodnih godina, mi vidimo koliki je napredak Srbija ostvarila za sve ove godine i da je taj napredak mnogo veći od onog koji smo očekivali prethodne godine, krajem prethodne godine, pa i u aprilu mesecu kada smo radili i izvršili prvi rebalans budžeta. Uostalom, kao što je predsednik i rekao, kumulativno gledano u prethodne dve godine Srbija je među zemljama u svetu koje su ostvarile najveći napredak zato što je pad BDP u prethodnoj godini bio samo 0,9% i naravno da oni koji su imali pad BDP-a 8%, 9%, 11% ne mogu da se mere sa nama čak da su i ove godine ostvarili napredak od 15% ili 16%, jer se ti brojevi algebarski sabiraju, odnosno oduzimaju. Osvrnuo bih se na jednu izjavu koju sam nedavno pročitao u štampi, ali pošto je ovo prvo obraćanje posle čitanja tog nazovi intervjua ili nastupanja, prosto nekako osećam obavezu da se oglasim po tom pitanju. Sasvim je neobično ili bolje da kažem potpuno nepošteno da u nekoj drugoj zemlji, a posebno u Hrvatskoj, neko ko je iz Srbije, a ovde mislim na zaposlenu kod Dragana Đilasa, Mariniku Tepić, tako ružno govori o svojoj zemlji i svom narodu. Znate, ona je tamo kritikovala čak i EU rekavši da je EU u hipokriziji tj. da ima licemeran odnos kada je Srbija u pitanju. Zapravo htela je da kaže da EU ima jako stroge standarde i vrlo tvrde principe i načela, ali da kada je Srbija u pitanju da se EU ne pridržava tih tvrdih standarda i strogih principa. Dalje, kaže da EU, šta više, koketira sa Aleksandrom Vučićem, tj. da se udvara Aleksandru Vučiću. Ja sad postavljam pitanja - šta bi to EU trebala da uradi da se, kako ona kaže, ne udvara Aleksandru Vučiću? Da li to znači da, pošto najveći deo investicija u Srbiju dolazi iz EU, odnosno Nemačke, oni treba da prestanu da investiraju, da prestanu da grade fabrike, da prestanu da otvaraju nova radna mesta ili da nam možda uvedu sankcije, da nam uvedu neku blokadu ili da nam naprave nešto još gore? Imam utisak kao da je neko hteo da EU uputi savet da nešto restriktivno, da neke sankcije treba primeniti prema državi Srbiji i prema režimu, kako ona kaže, Aleksandra Vučića. Naravno, oni često u medijima pominju izborne uslove i kolege su danas pričale o tome, pa oni su tražili da evropski parlamentarci, i to oni baš koji njima odgovaraju po duši, učestvuju u dijalogu vlasti i opozicije. Ti ljudi su došli i rekli su da je taj sporazum koji je napravljen dobar. E sad, njima odjedanput ni ti ljudi više ne valjaju, koji su im do juče bili po volji, kažu – ne, ne oni su se prodali, sporazum nije dobar itd. Radi se o tome da je ova retorika koju Đilas, Marinika i ostali primenjuju samo jedan alibi za izborni rezultat za koji znaju kakav ih očekuje. Oni vide kakve rezultate ostvaruje ova vlast - gradi puteve, sad će i železničke pruge, veliki broj fabrika je otvoren, narod je uposlen, realna zarada raste, svi ekonomski i fiskalni pokazatelji su primarni i narod to vidi. U njihovo vreme Srbija je propadala, Srbija je obogaljena i oni su zbog toga izgubili vlast, iako je u trenutku izbora 2012. godine vladao potpuni medijski mrak, a predstavnici i lideri SNS bili potpuno medijski satanizovani. Imali ste čak i one negativne spotove protiv lidera SNS, što se nikad ni pre ni kasnije nije pojavilo ni u Srbiji, u političkoj kampanji, ni bilo kojoj drugoj susednoj zemlji ili šire. Sve to im nije pomoglo, nego su 2012. godine izgubili vlast. Znači, nije medijska kampanja presudna, nisu ni uslovi presudni, presudni su rezultati. Mi imamo sa čim da izađemo pred narod oni nisu imali. Neko je danas spomenuo njihov politički program, pa njihov jedini program, to svi građani Srbije znaju, je da dođu i da nastave da kradu i da pljačkaju. Nemaju oni nikakav drugi program, imaju samo te lične ciljeve kojima se rukovode. Građani Srbije to dobro znaju i oni znaju da im građani Srbije nikad više neće ukazati poverenje. Zato ova priča da su oni nezadovoljni sporazumom, da on nije fer, da ne obezbeđuje uslove je alibi za rezultat za koji znaju kakav će biti. Nema tih izbornih uslova koji njima mogu da pomognu. Nema. Sve da im date, osim da im gurate birače da glasaju za njih, ništa njima više ne može da pomogne. Ja želim ovde da istaknem par neverovatno dobrih poteza vlasti, pre svega predsednika, u poslednjih meseci. Mislim da je obeležavanje 60. Konferencije nesvrstanih baš ovde u Beogradu jedan neverovatno dobar i mudar politički, spoljnopolitički potez gde se Srbija u stvari među nesvrstanim zemljama, kojih ima 120, i koje su izuzetno mnogo cenile i poštovale SFRJ kao lidera pokreta, gde je i Srbija sad preuzela to političko nasleđe, odnosno legitimisala se kao pravni naslednik SFRJ u tom smislu. Znate, čak i u vremenu kada je Pokret nesvrstanih nastao, on nije imao tako dobru i tako opravdanu i toko iskrenu i plemenitu ulogu kakvu ima danas. Tada je više sponzorisan sa strane zapadnih sila da te zemlje koje su oslobođene kolonijalizma ne odu ka Sovjetskom Savezu, odnosno ne odu ka onom drugom bloku i onda su oni formirali Pokret nesvrstanih da te zemlje drže po strani. Okej, ali je činjenica da je naša zemlja, bez obzira na unutrašnju politiku kojom srpski narod nikako nije mogao da bude zadovoljan, stekla veliki međunarodni ugled i veliku reputaciju u Pokretu nesvrstanih i Srbija je vrlo mudro, kao jedina neutralna zemlja, posle raspada SFRJ iskoristila činjenicu da se nametne kao pravni naslednik Pokreta nesvrstanih i da u Beograd pozove sve one koji su članovi i one koji su te 1961. godine, a to je bilo 25 zemalja, učestvovali na osnivačkoj konferenciji. Sada jednim mudrim diplomatskim delovanjem u nastavku mi ćemo onemogućiti da zemlje koje pripadaju pokretu priznaju nezavisnost Kosova ako neko na njih vrši pritisak, a mnoge koje su priznale, ima i onih koje su u pokretu, a priznale su, može da se pokuša da one povuku svoje priznanje. Tako da su pitanje Kosova i pitanje održavanja jubilarne konferencije u Beogradu tesno povezani, i to spada u jedan od najmudrijih spoljnopolitičkih poteza koje je Srbija mogla da napravi i koje je napravila u poslednje vreme. Takođe, želim da kažem da je inicijativa „Otvoreni Balkan“, koja ima za cilj povezivanje ljudi, robe, kapitala, korisna za sve zemlje koje u njoj učestvuju, za sve narode, ali onako kako ja vidim ona ima jednu drugu funkciju koja je jako korisna i jako dobra. Integracijom na Balkanu mi izbijamo separatistima na Kosovu argumente za priznavanje nezavisnosti. Znate, „Otvoreni Balkan“ na neki način dezavuiše pitanje nezavisnosti Kosova. Ljudi, mi se integrišemo, sklanjamo granice, a vi sada hoćete da pravite neki zid i da se ogradite. To ne ide jedno sa drugim. Inicijativa „ Otvoreni Balkan“ je jedan streptomicin za nezavisnost Kosova koju nameće Priština. Na kraju, kada su u pitanju incidenti koji su se dešavali na severu KiM, moram da kažem je reakcija Republike Srbije, pre svega predsednika Srbije, neverovatno mudra, da je on u okviru u kom je mogao da povlači određene poteze, a taj okvir ima brojna i međunarodna ograničenja, vukao najbolje moguće poteze. To govorim i kao neko ko je rođen na Kosovu i Metohiji, ko je jako dugo živeo tamo, ko je živeo tamo i u vreme kada nije bilo naših snaga, kada su došle snage KFOR i međunarodne policije i kada se UČK vratila, odnosno ušla u urbana naselja na Kosovu i Metohiji. Naravno, ja i sada povremeno idem tamo i mislim da kao neko ko dosta dobro poznaje kosovsku situaciju, odnosno kosovsko-metohijsku zbilju da naš predsednik po tom pitanju vuče najmudrije poteze i da ne treba brinuti o tome dok Aleksandar Vučić razmišlja o tome. Cilj Prištine je da Srbiju uvuče u sukob sa NATO paktom, odnosno da Srbija brzopleto odreaguje i da nasrne na kosovske granice koje u stvari štiti KFOR, tj. NATO pakt. Kada bi se to hipotetički desilo više niko ne bi pričao o incidentima i jednostranim potezima koje je izazvala prištinska strana, već bi svi pričali o tome da je Srbija ušla na teritoriju Kosova vojno, odnosno da se sukobila sa NATO paktom i oni bi bili amnestirani od svih brljotina koje su napravili. Ono rešenje koje je postignuto vezano za tablice i incident na Jarinju je najrazumnije moguće rešenje i to je pobeda, to je pobeda Srbije, jer Srbija ne traži ništa osim da sva rešenja budu razumna i da budu poštena i da u tim rešenjima niko ne bude ni dobitnik, ni gubitnik. Međutim, sa apsekta kosovskih Albanaca, a ja tu psihologiju poznajem odlično dobro, to je veliki poraz. Oni su navikli da 60 godina sve bude po njihovom. Od Ustava 1974. godine do pomoći agresije NATO na Jugoslaviju, odnosno Srbiju, 2004. godine kada su spaljivali srpska sela i kuće i niko za to nije odgovarao, 2008. kada su proglasili nezavisnost, a sile zapada to prihvatile, 2011. kada su uspostavljeni prelazi. Znači, oni su poput jednog razmaženog derišta navikli da sve dobijaju, da svaki jednostrani potez prođe, uostalom i Briselski sporazum iz 2013. Srbija ga je primenila a ono što su oni trebali da primene i što je bila najvažnija stavka, oni, evo, punih osam godina ne primenjuju. Tako da je kompromis koji su tada morali da naprave a napravili su ga zato što je Srbija postala dovoljno uticajna u jednom delu međunarodne zajednice za njih zapravo poraz, iako je to jedno sasvim razumno rešenje koje omogućuje lakše funkcionisanje i građana Srbije i građana Albanaca i s jedne i s druge strane tog administrativnog prelaza. Pošto je to doživljeno kao poraz a išli su lokalni izbori morao je da usledi drugi agresivniji incident gde će biti i pucanja iz vatrenog oružja itd. kako bi Aljbin Kurti popravio svoj rejting uoči izbora koji su sledili i dobro je što su Srbi poslušali savet predsednika i izašli na te izbore jer su obnovili svoj legitimitet kao pregovarača i pred međunarodnom zajednicom ali i prema Albancima. Naravno da nikada protivniku ne treba ostaviti prazan prostor, da Srbi nisu izašli na izbore Priština, odnosno Vlada u Prištini bi postavila privremene organe u srpskim sredinama. Ti privremeni organi bi bili Albanci ili ljudi koji su njima naklonjeni i otvorio bi se problem. Ovako je legitimitet srpskih predstavnika potvrđen i zatvoren je prostor za bilo kakve manipulacije i spekulacije sa strane protivnika. Mi znamo za planove da do 1. januara 2024. kosovski zaštitni korpus konstituiše u vojsku Kosova a do 1. januara 2026. Kosovo bude primljeno u NATO, to su planovi nekih najagresivnijih mentora i lobista kosovske nezavisnosti i naravno da njima smeta Aleksandar Vučić koji se protivi bilo kakvom rešenju koje nije pošteno, koje nije kompromisno, jer kako kaže – jedna strana ne može da dobije sve, a druga da izgubi sve. Ne mogu ni Albanci da izgube sve, ali ne mogu ni Srbi da izgube sve i to rešenje mora da sačuva i dostojanstvo Republike Srbije, da sačuva njen interes, ali i da Srbi na KiM, da stvori uslove da oni tamo mirno žive i da žive bez razmišljanja o selidbi, odnosno preseljenju u neke druge krajeve. Zato priča Marinike Tepić, ona sa početka, da se Evropa i zapad udvara Vučiću uopšte nije tačna. Oni ovde grade fabrike zato što smo mi reformisali i naše zakonodavstvo i našu stvarno i stvorili najbolje moguće uslove za strane investicije, jer svako ide za svojim interesom. Ne grade oni fabrike zato što mi imamo lepe oči nego oni grade fabrike zato što je ova država stvorila uslove da oni ovde investiraju i grade fabrike. Što se tiče njihovih namera one su poznate i prepoznate još u Vikiliks beleškama, pa recimo evo par karakterističnih – Vuk Jeremić je 5. septembra 2007. godine u sedištu NATO rekao na pitanje – koji nivo saradnje Srbija želi da ostvari sa NATO, on je rekao – punopravno članstvo, podsetivši da je predsednik Tadić to isto rekao generalnom sekretaru NATO pakta. Zdravko Ponoš je potpredsednik Jeremićeve stranke i zanimljivo je da je 2. juna 2006. godine u jednoj depeši pomenut kao čovek koji je nedvosmisleno opredeljen oko ulaska srpskih oružanih snaga u Partnerstvo za mir tj. konačnom učlanjenju u NATO. Čak je i Majkl Pont, ambasador američki, lobirao kod premijer Vojislava Koštunice da Ponoš postane načelnik Generalštaba. Kada imate u vidu gde je on sve školovan, u Londonu, u Nemačkoj itd. sve postaje jasnije, a mislim da bi se dva pašenoga, on i Agim Čeku potpuno uklopili svako na svojoj poziciji. Agim Čeku je bio i ministar odbrane Kosova i dalje je tamo vrlo cenjen. Ponoš je bio načelnik Generalštaba. Obzirom na stavove koje Ponoš i čitava ta klika oko Jeremića ima, oni bi se vrlo lako uklopili i dogovorili. Što se tiče pitanja koje je Vuk Jeremić poslao Međunarodnom sudu pravde, u jednoj depeši koju je Vikiliks otkrio stoji da je to samo pametan, diplomatski, politički potez koji će omogućiti srpskoj Vladi da izađe iz kosovskog problema i fokusira se na evroatlantske integracije i da Vlada čiji je član Jeremić je nestrpljiva da dekosovizuje srpsku politiku. Toliko o njima i njihovoj odbrani Kosova i o tome da tamo neke sile sa zapada stoje i najviše vole da vide Aleksandra Vučića na mestu predsednika Srbije. Naprotiv, Aleksandar Vučić je kost u grlu svima onima koji hoće da otmu KiM, ali i onima koji su omogućili otimačima da svoj posao u jednoj dobroj meri obave i da nas dovedu u ovako nezgodnu poziciju. Zahvaljujem se na vremenu i na pažnji. Hvala.
Hvala vama. Reč ima prof. dr Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, dr Orliću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pošto su koleginice i kolege jako mnogo rekle danas u ovom visokom domu o dijalogu vlasti i opozicije, odnosno stranaka koje danas vladaju u Srbiji i opozicionih stranaka, a posebno je to dobro obrazložio predstavnik poslaničke grupe, gospodin Mirković, dozvolite da kažem samo nekoliko rečenica. Pozdravljam dogovor između dela opozicionih stranaka i vlasti vladajuće koalicije o poboljšanju izbornih uslova. Ono što želim da posebno podvučem i što je veoma važno, a to je da nikada izborni uslovi nisu bili bolji za opoziciju nego što su danas. Ono što ja naglašavam već tri godine, i u prošlom sazivu, a to je da deo opozicionih stranaka koje pregovaraju uz posredstvo evroparlamentaraca pod kontrolom Dragana Đilasa nije želeo i ne želi ni danas da idu na izbore, već da izbore dobiju bez izbora, uz pomoć inostranih faktora, da ih oni dovedu na vlast ulicom, bez programa, jer to su već učinili i 5. oktobra 2000. godine, kako to kaže predstavnik CIA za Srbiju. Reći ću dva konkretna primera. Jedan od njih je Zdravko Ponoš. Ponoš je prekjuče, gle čuda, izrazio želju da će novi ambasador SAD smeniti Aleksandra Vučića pa će on onda i njegovi, mimo naroda, da dođu na vlast, dakle Jeremić i Đilas. Ipak da kažem nekoliko rečenica, poštovani građani Republike Srbije, da vidite ko je to Zdravko Ponoš. Kao načelnik Generalštaba je bio poguban za vojsku Srbije, odrekao ga se čak i njegov Boris Tadić, a onda ga je za novac privukao Vuk Jeremić, član međunarodne bande lopova i prevaranata. Danas, poštovani građani Republike Srbije, svaki pripadnik vojske Srbije crveni od stida kada ocenu o vojsci Srbije prekjuče daje Zdravko Ponoš. Ponoš je kao general ili načelnik Generalštaba stajao mirno pred NATO poručnicima dok je hrabru srpsku vojsku izručivao Haškom tribunalu. Zdravko Ponoš je kao načelnik obećao američkom senatoru da će vojsku Srbije smanjiti sa 62 hiljade na 27 hiljada. Svako ko je razmišljao kao patriota o vojsci Srbije, bio je izbačen iz vojske Srbije. To je taj Zdravko Ponoš. Jel tačno, gospodine Ponoš? Naravno da je tačno. Da li je tačno, gospodine Ponoš, da ste penzionisali 28 generala i da ste penzionisali najbolje oficire vojske Srbije? Dabome da je tačno. Uništili ste, gospodine Ponoš, naoružanje vojske Srbije i vojsku sveli na vatrogasnu jedinicu. Poštovani građani Republike Srbije, Zdravko Ponoš išao je u NATO da lobira mimo volje građana za pridruživanje toj alijansi. Jel tačno, gospodine Ponoš, objasnite građanima Srbije? U njegovo vreme Crna Gora se otcepila od Srbije. U njegovo vreme Kosovo je proglasilo tzv. nezavisnu državu. On danas, odnosno prekjuče, kritikuje, verovali ili ne, opremanje vojske Srbije. Jel znate, poštovani građani, šta je taj Zdravko Ponoš dok je bio načelnik Generalštaba uradio? Uništio je, verovali ili ne, 200 tenkova, 120 oklopnih transportera, 90 haubica, 36 "Praga". Od naoružanja, Zdravko Ponoš i njegov ministar Dragan Šutanovac, u narodu zvani "zgrabi novac" kupio je osam raketa za MIG-29 koji su tih godina leteli samo subotom. Stalno je posećivao zapadne ambasade, a to i sada čini. Poštovani građani Republike Srbije, javna tajna je da je Zdravko Ponoš jedna obična špijunčina. Uništio je PVO sistem. Verovali ili ne, poštovani građani, ali je istina - 9.218 raketa "Strela" on je uništio i čak 420 lansera za te rakete. Danas na tržištu to košta preko 30 miliona evra. Znate po čijem naređenju je Zdravko Ponoš to uradio? Po naređenju NATO-a, jer su se strele pokazale kao izvanredne za vreme zločinačke NATO agresije 1999. godine na našu otadžbinu. Gle čuda, Janko Veselinović, u narodu znani kao "Janko stanokradica", to je onaj, poštovani građani, koji je ukrao stan Milici Badži u Obrovcu, ul. Braće Kurjakovića br. 9 i, gle čuda, vratio ga nakon pet godina, zaslugom i nas narodnih poslanika, jer ga valjda bilo stid i sramota. Šta je on rekao za Zdravka Ponoša? Rekao je da je veliki patriota, prekjuče. E, sad, zamislite kad bi taj došao na čelo Republike Srbije i bio glavnokomandujući vojske Srbije?! Dakle, to je taj Zdravko Ponoš, a inače potpredsednik stranke Vuka Jeremića. Drugi, koji isto ne želi uz pomoć izbora doći na vlast jeste, verovali ili ne, ali to već građani znaju, Dragan Đilas, u narodu znani kao "điki mafija". Dragan Đilas je rekao nedavno, ima jedno četiri dana, da je demokratija, citiram: "u Srbiji ubijena, ubila je vlast Aleksandra Vučića tako što krši zakon". Da li, poštovani građani, možete verovati da to izgovara Dragan Đilas? Gospodine Đilas, vi ste ubili demokratiju u Srbiji. Evo vam argument, vaš režim je doveo zemlju na ivicu bankrota, a argument je sledeći - 2. februara 2018. godine vi ste, gospodine Đilas, dogovorili sa ovim vašim iz Saveza za Srbiju da napuste kao poslanici Narodnu skupštinu Republike Srbije i da ćete vi preko tajkunskih medija dovesti ulicom na vlast sebe i opoziciju. Vi ste tada rekli, a vi negirajte, citiram: "Ako izbacimo dijalog iz Narodne skupštine Republike Srbije, onda kao društvo imamo problem. Narodna skupština Republike Srbije je mesto gde se priča. Ako to zaustavimo, zaustavimo sve medije, oni će eksplodirati. Kome treba Skupština, dajte molim vas", završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, vidite ko neće dijalog, ko neće parlamentarne izbore, ko hoće ulicom da ponovo dođe na vlast, jer je Dragan Đilas 5. oktobra bio petooktobarski prvoborac kada su bez izbora uzeli vlast. Verovali ili ne, prekjuče je Dragan Đilas napao i Gorana Vesića, zamenika gradonačelnika. Gle čuda zbog čega. Zbog toga što je Goran Vesić rekao kako Đilas kaže - hvali se vrtićima koje su privatnici izgradili. Gospodine Đilas, vi ste krali novac od roditelja dece kao gradonačelnik, koji današnja vlast vraća. Jel tačno gospodine Đilas? Dabome da je tačno. Jel tačno da je u poslednje tri godine Grad Beograd vratio 3,5 milijarde dinara roditeljima koji su duplo skuplje plaćali vrtić u vreme od 2008. do 2012. godine. Recite gospodine Đilas, da li je ovaj podatak tačan? U to vreme, dok ste bili gradonačelnik, boravak u vrtićima je koštao 9.500 i 8.500, a danas košta 5.600. Za 3,5 milijarde dinara moglo se izgraditi 15 vrtića. Dakle, zašto Dragan Đilas neće na izbore? Ne samo što nema program. I sam je bivši ambasador SAD u Srbiji 2008. godine rekao, ja ću ga citirati: „Đilas mi je rekao da nema program za Beograd, on samo nastupa marketinški, njega ne interesuje program“, završen citat. To je rekao Kamerun Anter. Jel tačno, gospodine Đilas? Njega interesuju, poštovani građani samo pare, 619 miliona koje je pokrao od građana Republike Srbije. Da ja previše o Đilasu više ne govorim, jer još mi nije na ona 24 pitanja, postavljena ima pet meseci, odgovorio, ja ću sad na kraju o njemu samo da citiram njegovog kolegu Sergeja Trifunovića, sa kojim se ja inače u mnogo čemu ne slažem, a on je za Đilasa izjavio, citira: „Đilasu je glavno oružje novac kojim sve rešava i kupuje, i političku naklonost. Savez za Srbiju nije nikada postojao. Šta je Janko Veselinović, zvani stanokradica? Ništa. Šta je Željko Veselinović, iz Sindikata? Ništa. Drži ih Đilas koji ima flert stranku, koji dođe, iskešira pare, oni uzmu, dvojica, trojica, pa, pa, pa… Jeremić je netalentovan, a Đilas je uništio kulturu u Beogradu“. Završen citat. Ako je za išta gospodin Trifunović bio u pravu, onda je bio za Dragana Đilasa. Poštovani građani Republike Srbije, dok Dragan Đilas i Vuk Jeremić svakodnevno blate našu zemlju, građane Republike Srbije i državu Srbiju, dotle Aleksandar Vučić svakodnevno, iz dana u dan vodi politiku mira, ne samo u regionu, nego u Evropi i šire, politiku bezbednosti, politiku zdravlja svih naših građana, i ne samo građana, već i u regionu i šire, politiku ekonomskog napretka, politiku modernizacije Republike Srbije. To radi i radimo sve zbog budućnosti naše dece. Poštovani dr Orliću, u danu za glasanje, kao i moje kolege iz SNS, glasaću za ovaj dnevni red. Hvala.
Hvala, profesore. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, gospodine Orliću. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, moje uvažene kolege i koleginice narodni poslanici su zaista iscrpno u prethodnim svojim govorima pričali o izbornim uslovima i kako se nekada živelo u Srbiji, a kako se danas živi. Samo bih da se osvrnem i da dopunim uvaženog profesora da kada je u pitanju Zdravko Ponoš važi ista priča kao i u multikom imperiji, odnosno multikom stranci. Ni jedna osoba, to odlično znamo, kod Dragana Đilasa koja nije njegov zaposleni i koja nije kod njega na platnom spisku ne može ni da očekuje podršku sa njegove strane za neke značajne funkcije, jer kao što znamo jedini njihov cilj kada bi i došli na vlast jeste da nastave pljačku koju su sprovodili do 2012. godine, a na sreću građani Republike Srbije, voljom građana Republike Srbije na izborima, po njihovim izbornim uslovima koje su oni tada kreirali, su ih u tome sprečili. Inače, i za Ponoša, kao što ste rekli, i gospodin Marijan Rističević koji je primer uništavanja vojske neke države i smanjenja njenih odbrambenih kapaciteta i kapaciteta da pružimo bezbednost građana, je takođe, gle čuda, jedan od zaposlenih, ali kod svog gazde Jeremića. Kada je dobio otkaz kod Borisa Tadića, odnosno kada je došlo do njihove svađe on je postao, kao što znamo, njegov pomoćnik. Dok je on bio ministar spoljnih poslova, za vreme svog mandata uspeo je toliko da sroza Srbiju i da postavi ono glupo pitanje Međunarodnom sudu pravde i da, maltene, Albancima u Prištini pokloni fotelju u UN. Već sam i govorio da ga uskoro očekuje i spomenik u centru Prištine, jer svake godine mu se Albanci zahvaljuju na njegovoj nestručnosti. Ništa nije bolji ni fizičar nego što je i diplomata, to smo imali priliku veliki broj puta da se uverimo. Bio je njegov pomoćnik. Zatim, kada je, uz podršku građana Srbije, Jeremić obavljao funkciju predsednika Skupštine UN on je bio šef njegovog kabineta. Onda kada više nije mogao da se ovajdi, okoristi o građane Republike Srbije osnovao je Jeremić svoju nevladinu organizaciju „CIRSD“ koja, kao što znamo odlično, služi samo za pranje novca. Njegovi saradnici Patrik Hol i drugi belosvetski kriminalci, za neke se već vode postupci, nekima su završeni postupci. Direktor ove organizacije je upravo niko drugi nego Zdravko Ponoš koji je i potpredsednik njegove stranke. Ono što mene jako buni jeste to što i Draganu Đilasu Zdravko Ponoš odgovara kao kandidat za predsednika Republike, što će sigurno značajno udariti na sujetu Vuka Jeremića. Za razliku od gazda Đilasa koji se trudi da svoje poslušnike isturi u prvi plan, a da zapravo on trpa u svoje džepove narodne pare i da svoju multikom imperiju širi time što želi da izvrši akviziciju Srbije i da je pripoji svojoj imperiji, kod Jeremića imamo jednu drugu situaciju gde ukoliko on nije istaknut u prvom planu imate problem. Zbog toga i ne treba da nas čude natpisi i u opozicionim medijima koje smo videli, a to je da redove narodne stranke napušta veliki broj tada funkcionera koje su oni istakli koji će se baviti sportom i nekim drugim problematikama. U njihovim redovima imali smo prilike, o tome su moje kolege govorile, da vidimo i ljude koji su sedeli u ovoj Narodnoj skupštini, koji su pokazali koliko njima mandat koji su građani poverili na izborima bio bitan, među kojima je i obor knez iz Trstenika, koji je uredno dolazio u Narodnu skupštinu, uzimao putne troškove, primao platu, držao naravno konferencije da, eto, ne bi taj put bio uzaludan, ali svakako da nije bio ovde da zastupa interese i ono malo broja građana koji su ga u tom trenutku podržavali. Imali smo prilike i da vidimo na nedavnim izborima za savete mesnih zajednica u opštini Trstenik da nema nikakvu podršku, jer jasno je da nije smeo ni da se kandiduje u svojoj sopstvenoj mesnoj zajednici za člana Saveta, jer sigurno da čak i iz njegove kuće ne bi ljudi glasali za njega s obzirom da znaju kakav je bio dok je vodio opštinu Trstenik. Čisto zbog građana Republike Srbije podsetiću da postoje sudski overeni dokazi da je pljačkao budžet opštine Trstenik, da je samoinicijativno sebi povećao koeficijent i na taj način oštetio građane Trstenika za jednu, dve ili tri ulice koje su mogle tim novcem da se asfaltiraju ili urede, gde je svojim pajtosima nameštao poslove gasifikacije bez ikakve dozvole, bez ikakve konsultacije sa republičkim institucijama, da bi sebe proslavio i predstavio, osnovao u sopstvenom selu javno preduzeće koje dovodi do bankrotstva i koje je moralo da se zatvori, gde je za nepostojeća vozila u Savetu mesne zajednice izdvajao ogromna finansijska sredstva da se kupuju goriva. Samo se pitam, kod koga su završavala ta sredstva? Onda mu ne valja Republika Srbija ni po pitanju poljoprivrede, a sam je podneo zahtev baš u vreme SNS kada je bila na vlasti, tada je dobio i subvencije, kupio je traktor, ali čudi me da nešto taj traktor nije provozao Beogradom, već je neki tuđi, drugi traktor koristio za neku svoju samopromociju i za fiktivnu kampanju koju pokušava da vodi, a samo da bi širio laži u interesu svog gazde. Ono što je interesantno, slična mantra je primenjena kako i na strančici SSP Dragana Đilasa, koja je preko svojih pozajmica kupio stranku od poljoprivrednika i očigledno jedinog poljoprivrednika u Srbiji o kome Dragan Đilas brine, to je Bulatović, tako i ovde imamo situaciju da je Vuk Jeremić od obor kneza Trstenika kupio stranku, jer nije mogao da skupi deset hiljada potpisa i nije želeo da plati overu tih potpisa kako bi dokazao da ima bilo kakvu podršku građana. Videli smo kasnije i na prethodnim predsedničkim izborima ko je koliku podršku imao. Kažem, njihova dela su ta koja govore o stručnosti. Jedan je bio stručnjak da uništava preduzeća, drugi je bio stručnjak da novac građana Republike Srbije razbaca na projekte koji su basnoslovno plaćeni među kojima je i most na Adi, o kome je i govoreno danas, a samo čisto ću napomenuti radi poređenja da sa finansijskim sredstvima koja su uložena u izgradnju tog mosta na Adi, polovina Moravskog koridora koji se danas gradi, koji će biti najsavremeniji autoput u ovom delu Evrope, prvi digitalni autoput u Srbiji, polovina tog autoputa je mogla da se izgradi. Inače, isti taj Dragan Đilas, kada se krenulo u priču i projekat izgradnje autoputa, a o kome je inače pričano još 2008, 2009, 2010, 2011. godine od strane tada partijske drugarice ovog obor kneza Aleksića, on se zalaže za izgradnju četiri trake, što samo govori o tome da njemu nije u interesu da se reše problemi građana da oni dobiju šanse za razvoj svojih lokalnih samouprava, već je on gledao načine kako bi on sebe ugradio u te projekte, a da iza sebe ipak nešto ostavi. Dovoljno je i kada pogledamo statističke pokazatelje o ekonomiji Republike Srbije, jer u vreme žutih tajkuna znali smo samo za minus, za negativne rezultate, za pad naše privredne aktivnosti. Podsetiću, 2008/2009. godina je bila period one strašne ekonomske krize, za koju su tadašnji ministri iz tog tajkunskog režima tada tvrdili da je razvojna šansa Republike Srbije, a to je bila samo razvojna šansa za njihovo punjenje sopstvenih džepova, jer oni su u tom periodu sprovodili onu akciju čišćenja Srbije, a u stvari samo su čistili budžet Republike Srbije, odnosno uzimali novac građana Republike Srbije. U tom periodu nikakva finansijska sredstva pomoći ili podsticaja ni za privredu ni za građane nisu izdvajana, a u današnje vreme, kada Srbija ima dovoljno sredstava, kada dolazi do potrebnog novca za investicione projekte po povoljnim uslovima, a ne po kamatnim stopama od sedam, osam, devet i više procenata, kao u njihovo vreme, kada se novac izdvaja da se građanima pomogne, da se pomogne na taj način i privredi, oni, naravno, takve mere kritikuju, govore da su to helikopter novci koji neće dati nikakvog efekta. Onda kada dođemo do informacije da će stopa rasta Srbije biti verovatno 7,5%, i to realna stopa rata, pa i više, kada MMF i druge međunarodne organizacije potvrđuju ovu informaciju svojim pesimističkim prognozama da će biti 6,5%, onda oni ćute, zato što nikada nisu niti govorili istinu, a i kada govore neke svoje stavove koje iznose nisu znali da ih argumentuju, a još manje su znali da ih brane. To i danas jasno pokazuju. Posle se pitaju zašto nemaju podršku građana Republike Srbije. Pričali smo i o izbornim uslovima. Ne bih se tu ponavljao, tu su moje kolege odlično iznele i šta je potpisano ovim sporazumom u Skupštini i jasno je napravljena ona podela na dve kolone, odnosno, hajde da kažem, ona opozicija koja želi možda građanima Republike Srbije da ponudi na izborima, koja želi da se izmeri, želi da neku svoju politiku, kakva god da je, zastupa, ali onda imate i ovu kolonu Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Veselinovića, koji je još od vremena SKJ mogao nešto da promeni u ovoj zemlji, a nije ništa od tada uradio, i drugih njihovih saradnika koji su tražili da nekakvi strani posrednici dođu ovde, jer mi nismo sposobni da sednemo da se dogovaramo, a upravo ovaj sporazum je dokaz da smo i te kako spremni da se dogovorimo. Ako pročitate u tekstu sporazuma, kaže se da će se nastaviti dijalog da se izborni uslovi u Republici Srbiji i dalje poboljšavaju, da se čak i radi na poboljšanju celokupnog izbornog sistema, kako bi se volja građana što bolje odrazila i u lokalnim parlamentima i u Narodnoj skupštini Republike Srbije i u drugim institucijama gde građani biraju svoje predstavnike. Onda vidite da njima odgovara, a ovima drugima ne odgovara. Još im ne odgovaraju ni ti, izgleda, stranci koji su tu došli neke njihove interese da zastupaju, a u stvari nisu došli da zastupaju interese, nego su oni očekivali da će oni sada ovde doći i reći – pa da, gospodine Đilas, vi treba da upravljate Srbijom, evo, mi ćemo vam predati štafetu i mi ćemo vas samo proglasiti vladarom Srbije zato što vi treba da vladate. Tu su se i te kako prevarili, zato što građani Republike Srbije su ti koji odlučuju ko će biti njihov predstavnik, kakvu politiku će Srbija voditi i na spoljnom planu i na unutrašnjem planu i kada je u pitanju ekonomija, kada je u pitanju kultura, sport, obrazovanje, zdravstvo. Upravo ono što je jako bitan segment, to su rezultati koji će govoriti građanima da li je ta politika koju su izabrali dobra ili nije. Trenutni rezultati koji kažu da će stopa rasta biti 7,5%, da nam je budžetski deficit smanjen na onaj nivo koji je i zadovoljavajući, da imamo dovoljno novca na računu, da je država likvidna i da može sve svoje obaveze da zadovolji, da imamo i u vreme pandemije rast zaposlenosti ljudi, da stalno imamo investicije koje dolaze u Republiku Srbiju, da samo i dalje šampioni u privlačenju direktnih stranih investicija, da se nastavlja sa infrastrukturnim projektima, da izgrađujemo osam autoputeva, 15 saobraćajnica ukupno, što se nikada u istoriji moderne Srbije nije gradilo, da radimo na podizanju našeg energetskog sektora na obezbeđivanju snabdevanja energentima, upravo su to rezultati koje građani Republike Srbije cene. Ono što najviše cene, to je otvorenost i transparentnost u radu i predsednika Aleksandra Vučića i SNS, odnosno Vlade koja je tu. Imali smo danas priliku i da čujemo premijerku Anu Brnabić koja je iznela rezultate rada Vlade posle godinu dana. Odmah ste, naravno, od strane opozicionih medija imali priliku da vidite kako oni napadaju, kako oni pokušavaju neke stvari da lažiraju. Kada im se istina saspe u lice i kada im se još za to iznesu dokazi, onda se ljute i, naravno, kreće medijska kampanja. Kakva? Pa, samo kampanja sa uvredama, sa tvitovanjima, sa iznošenjima raznih laži i pogrdnih imena prema premijerki, prema svakome onome ko kaže da oni nisu izneli istinu, odnosno da ono što su oni danas odradili je zaista sramotno. Kada govorimo o izbornim uslovima, kažu da su izborni uslovi nikada lošiji u Srbiji. Pa, pitaću ih, po kojim ste izbornim uslovima 2012. godine izgubili vlast? Po kojim ste izbornim uslovima 2008. godine prevarili građane Republike Srbije kada je vaš ministar obećao onih hiljadu evra svakom građaninu za akcije, pa na kraju se sećamo da je svakome od nas ostao dužan još po 900 evra i otvoreno priznao da je takvu laž plasirao samo da bi obezbedio pobedu Borisu Tadiću i Demokratskoj stranci, jer je tako bilo i njihovom ličnom interesu, odnosno interesu te oligarhije tajkuna koji su bili na čelu države. Danas kada imate otvorenost i dostupnost medijima za iznošenje informacija, kada oni imaju svoje medije, o tome je dosta pričao i gospodin Marijan Rističević, koji su u stvari registrovani kao reemiteri, ali ono što je interesantno baš jeste kako to da se u Luksemburgu sve gleda informativa i emisije koje se plasiraju na srpskom jeziku i koje gledaju građani Republike Srbije, to i dan danas nije jasno, i koji su te medije tako zatvorili i kontrolišu da prosto ne dozvoljavaju da bilo kakva informacija koja je suprotna njihovom mišljenju se pojavi u njihovom etru. Još im je to malo, pa su onda u ovim razgovorima tražili da nastave preprodaju sekundi na javnom servisu, da oni budu neki urednici koji će određivati kako će javni servis RTS i RTV funkcionisati. Oni su ti koji žele i na lokalu da kontrolišu i privatne televizije, pa često prema nama nastupaju - kada ćemo na neki tv duel da izađemo? Ali, prvo pitanje koje oni sebi treba da postave jeste imaju li oni šta da kažu na tom tv duelu? Koliko poštuju propise govore njihova ponašanja i performansi koje izvode kako na ulicama Beograda, tako i u drugim gradovima. Mi smo u Kruševcu čak doživeli da vidimo njihovo poštovanje zakona i propisa, time što su dobili dozvolu za postavljanje svojih štandova na određenoj lokaciji, ali su se onda oni našli mnogo pametni pa su se pomerili na neku drugu lokaciju koju su sami procenili da njima odgovara, jer, nažalost, pored njih je trebao da bude štand SNS. Verovatno su se uplašili koliki je broj aktivista SNS tu bio, a koliko bi oni ispali tada nemoćni. Onda, eto, pokušavaju na taj način i da spinuju i da obmanjuju javnost, a u stvari oni su ti koji jasno pokazuju nepoštovanje i zakona i uredbi u ovoj državi, pre svega nepoštovanje građana Republike Srbije. Tako da, oni su na prethodnim izborima tim svojim bojkotom pokazali kolike su kukavice, svojim današnjim performansima i nastupima, pa i ovom koalicijom koju su kreirali u kojoj, eto, ne mogu da se dogovore ni između sebe ko će koliko predstavnika imati, jer jedni tvrde po svojim nekim statističkim istraživanjima da su već unapred pobednici izbora. Svaka čast, nije problem, ali izađite prvo na izbore, pa da vidimo da li su to takvi rezultati. Sa druge strane, imate one koji su se možda i odvažili da izađu, ali opet to nije dovoljna garancija niti pregovaračka moć da mogu da se izbore unutar svoje koalicije za određena mesta. Ono što je najgora stvar koju pokušavaju da rade, to je da građanima Srbije prodaju nekakve ankete koje su oni radili, u kojima neka opozicija objedinjena koju oni zastupaju je već, kao što rekoh, unapred pobednik beogradskih izbora, a tu na nivou Republike Srbije otprilike je rame uz rame sa SNS i sa Aleksandrom Vučićem. Zapravo, karakteristika Đilasovske doktrine, a to je sabiranje baba i žaba. Kada, sa druge strane, izađu renomirane kuće sa određenim istraživanjima, koje imaju kredibilitet i težinu, oni takva istraživanja proglašavaju za neistinita, za nekakva fingiranja, za marketing SNS itd. I samo ću na kraju još reći, kada su u pitanju njihovi kadrovi, tu su pričale moje kolege i o Aleksiću i o Mariniki Tepić i o ovom poljoprivredniku Bulatoviću, koji je jedini poljoprivrednik u Srbiji o kome Dragan Đilas brine, jer da je brinuo o poljoprivrednicima prvo ne bi dozvolio da se desi „PKB-u“ ono što je on uradio kada je to bilo pod njegovim rukovodstvom, nego bi tu firmu spasio, a takođe mnogo bi veća sredstva izdvojili za potrebe poljoprivrednika nego što su ih uopšte izdvajali. Ali ono što je generalno karakteristika kada su u pitanju njihovi funkcioneri, kada su u pitanju njihovi nosioci države, to je da što ste nesposobniji, to ste kvalifikovaniji za veću poziciju. Takva vam je priča bila i u Kruševcu. Pre 2012. godine direktor „14. oktobra“, koji je dobrim delom i zaslužan zašto je „14. oktobar“, taj industrijski gigant koji se bavio građevinskim mašinama, imao namensku industriju, nažalost, doveden do ruba propasti, pa je zahvaljujući SNS pronađen strateški partner koji sada obnavlja proizvodnju i ponovo zapošljava Kruševljane u ovom nekada velikom gigantu i kao znak zahvalnosti za tu svoju nesposobnost dobio mesto gradonačelnika Kruševca, koji je obavljao svega dve godine, i to baš u ovom periodu ekonomske krize, i to u periodu kada je Kruševac toliko unazađen, kada je veliki broj fabrika zatvoren, kada se nisu trudili čak ni sa onim firmama koje su privatizovali da uspostave dobru saradnju i da ih zadrže u Kruševcu, nego su se maltene ponašali kao da je sasvim svejedno da li će oni ostati u Kruševcu ili otići. Ali, na svu sreću, nisu otišli. Posle 2012. godine na čelo grada je došao Bratislav Gašić, SNS, uspostavljena je odlična saradnja sa privredom, spašeni su nekada giganti, kao što je „Trajal korporacija“, koju su prodali Bugarima i koja je, nažalost, prodata samo sa ciljem da se ona u potpunosti zatvori. Danas su korporacija koja posluje uspešno. Imate „Kuper tajer“ koji je proširio svoje pogone, „Henkel“ koji je prva privatizovana firma u Srbiji posle 2000. godine, koja i danas proširuje svoje kapacitete. U vreme Demokratske stranke maltene trebalo je da postane samo magacinski prostor. Imate uređene javne površine, imate „Valvolajn“ koji je došao u Kruševac, spašena je hemijska industrija „Župa“, i dalje se daje velika podrška privatnom sektoru, malim i srednjim preduzećima, formiran Biznis inkubator centar koji danas uspešno funkcioniše kao startap inovativni generator. Kruševac je zahvaljujući SNS dobio i svoj prvi državni fakultet koji će samo biti, siguran sam, jedan od mnogih koji će se formirati i biti u Kruševcu. I od grada sivila, grada odakle su mladi ljudi odlazili, Kruševac je postao grad u kome mladi ljudi ostaju, u kome se rađaju deca i u kome su zaista uslovi za život sve lepši i lepši, a to je sve zahvaljujući politici SNS i predsednika Aleksandra Vučića. I kakvi god uslovi da su, i kao što smo ovde i smanjili broj potrebnih potpisa i omogućili da ih overe i opštinski overivači i sve pogodnosti smo im dali koje su moguće da izađu na te izbore, građani su ti koji će na kraju doneti odluku koga će podržati, a da bi dobili podršku moraju iza sebe da imaju rad i rezultate, a ne lopovluk, koji je jedino nešto što njih karakteriše. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Tomiću. Sledeći je narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici. Mislim da je kolega Tomić na jedan jako dobar i kvalitetan način analizirao trenutnu političku situaciju u našoj zemlji i ono što sve nas čeka u narednom periodu, dakle za pet meseci, a to znači – parlamentarni izbori, predsednički izbori, izbori na nivou grada Beograda opredeliće i dalju budućnost političke scene i sve ono što će se dešavati po pitanju budućnosti naše zemlje. Kada je u pitanju Republička izborna komisija, i tu će SNS zajedno sa svojim koalicionim partnerima maksimalno izaći u susret svim zahtevima opozicionih stranaka. Tokom ovih pregovora koji su trajali nekoliko meseci, koji su vođeni ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, SNS je pokazala da ima jedan ogroman demokratski kapacitet i da je u stanju da postigne minimum nacionalnog konsenzusa koji nam je potreban kako bi odgovorili svim geopolitičkim, ekonomskim i socijalnim izazovima koji predstoje našoj zemlji u narednom periodu. Naravno da će to biti teško, naravno da će veliki deo tog bremena da padne na predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, ali mi ovde, kao većina u parlamentu, kao predstavnici SNS, ali i u Vladi Republike Srbije smo spremni da odgovorimo tim izazovima i spremni smo da dalje reformišemo našu zemlju, da je ekonomski, vojno i na svaki drugi način osnažujemo, kako bi, naravno, mogli da obezbedimo bolji život građanima Republike Srbije. Moram da napomenem jedan jako važan aspekt koji se tiče ovog dijaloga koji se vodi između vladajuće stranke ili vladajuće koalicije i određenih opozicionih stranka, da je potpisan sporazum, da mi uvažavamo sve zahteve, predloge, na kraju krajeva i kritike, posebno onih opozicionih stranaka za koje imam mnogo više poštovanja nego za one koje su tražile posredništvo stranaca u tom dijalogu, ali i u tom delu je SNS i predsednik SNS Aleksandar Vučić odgovorio kao jedan veliki demokratski lider i rekao – u redu, nema problema, neka dođe bilo ko sa strane, neka bude medijator, mi ćemo i dalje voditi ovu zemlju u dobrom pravcu i spremni smo da na svaki mogući način unapređujemo demokratski kapacitet naše zemlje i naših institucija. Treba istaći tu činjenicu da ti ljudi koji nisu želeli prisustvo stranaca zavređuju mnogo više poštovanja, bar za mene lično, imam pravo kao narodni poslanik da izrazim to mišljenje, s obzirom da se ta praksa i to što se događalo od 2000. do 2012. godine, praksa onih koji su vodili državu, praksa udvorištva, praksa slugeranstva, pretočila i u današnje vreme i sve ono na šta su navikli u tih 12 godina, a to je da izvršavaju i da služe interesima raznoraznih centara moći u svetu, to žele da pretoče i na današnju Srbiju. Naravno, to je danas, posle nekoliko godina obavljanja vlasti i vođenja države SNS, nemoguće. Ti ljudi su tokom tih 12 godina napravili od Srbije, to slobodno mogu da kažem, jednu vrstu dominiona, zemlje koja nije bila u stanju da donosi sopstvene odluke, nije bila u stanju da rukovodi državom i državnim resursima, što je jedno od najbitnijih obeležja jedne odgovorne i suverene vlasti u jednoj zemlji, već su upravo navikli i bilo im je valjda lakše po njihove džepove i bolje da slušaju i da rade za interese raznih tajkuna i za interese različitih centara moći, koji su imali samo jednu želju – da vide Srbiju na kolenima i da iscede iz Srbije i poslednji dolar ili evro koji je moguće iscediti od strane naših građana i od strane svega onoga što Srbija poseduje od prirodnih, materijalnih i svih drugih resursa. Zato posebno želim da akcentujem odsustvo patriotizma, odsustvo svake odgovornosti onih ljudi na srpskoj političkoj sceni koji su tako slavodobitno zahtevali i očekivali od predstavnika stranaca u dijalogu da će im oni valjda doneti ne bolje izborne uslove, ne kvalitetniju i bolju izbornu utakmicu, već da će ih dovesti na taj pijedestal vlasti bez glasova građana Republike Srbije i bez jasne političke platforme i političke ideje koju će da ponude građanima Republike Srbije. Dame i gospodo i svi oni kojima su bili draži stranci i kojima je medijatorstvo stranaca draže i milije nego da se dogovaraju sa svojim političkim protivnicima i da suprotstavljaju svoje ideje i da suprotstavljaju svoj plan za Srbiju, Srbija nije više ono što je bila do 2012. godine, Srbije je danas jedna suverena zemlja kojom rukovodi i kojom upravlja očigledno i jedini suvereni lider u ovom delu Evrope, a to je Aleksandar Vučić. Nije im pomoglo to što su stranci bili medijatori u tom dijalogu i oni su ljudi, posle nekoliko meseci uvideli da se apsolutno ne radi o bilo kakvoj borbi za izborna prava, za bolji izborne uslove, kako to oni umeju da kažu unapređenje modela vladavine prava u Srbiji, nego da se radi o jednom klasičnom politikanstvu i jednom klasičnom odsustvu političke snage i političke moći, koju su hteli da kompenzuju, tako što će valjda ubediti strance koji će ih podržati i koji će ih dovesti na vlast ovde u Republici Srbiji. Ono što želim isto tako da kažem je, da su tokom tih pregovora, na tim pregovorima strance predstavljali i oni koji su predstavnici socijaldemokratske opcije, dakle, socijalističkih stranaka u evroparlametnu, ali i oni koji su predstavnici desnog centra i Vladimir Bilčik i bivši evroposlanik Kukan. S druge strane, sa strane levice Tanja Fajon i Knutom Flekenštajnom koji je bio nekadašnji poslanik, koji je dolazio iz Savezne Republike Nemačke. Svi oni su i shvatili, i svi oni su na kraju ovog procesa rekli da u Srbiji postoje najnormalniji i demokratski uslovi za održavanje izbora, što je naravno, ovaj deo opozicije koji je prvi zahtevao medijatorstvo i uključivanje stranaca u pregovore, odnosno dijalog o izbornim uslovima i to je dočekao na nož, pa su do juče, one koje su se kleli i polagali najveće nade, počeli su i njih da kritikuju i da govore kako je to zajednička, dakle, i koordinisana zavera valjda između predsednika Aleksandra Vučića, SNS i evroparlamenta i Evrope, koja eto, listom podržava Vučića iz određenih razloga. Želeo bih da kažem i da prokomentarišem izjavu Zdravka Ponoša od pre nekoliko dana i smatram da nije tužno, bilo bi jako smešno, radi se o čoveku koji je obavljao najvišu moguću funkciju u vojnoj hijerarhiji jedne zemlje. Ovde se radi o Republici Srbiji, o našoj zemlji, on je obavljao funkciju načelnika Generalštaba. On je, kao predstavnik stranke Vuka Jeremića pre neki dan izjavio da sigurno potencijalno novi američki ambasador Kristofer Hil za kojeg se još uvek ne zna da li će da dođe u Srbiju, s obzirom da nije dobio prihvatanje od strane Senata, da on neće završiti svoj mandat, a da ne skloni sa vlasti Aleksandra Vučića. To je u stvari jedan verovatno nesvestan potez, nesvesna izjava koja dovoljno govori o tim ljudima koji su vodili našu zemlju, našu politiku, našu ekonomiju, naš sistem odbrane, oružane snage i podrazumeva i jasno pokazuje, sada izašlo na videlo ta slogeranska politika i ono na šta su oni navikli i načuli tokom 12 godina njihove vladavine ovde u Republici Srbiji. Možete zamisliti jednog vojnika, jednog časnog i dostojanstvenog čoveka koji može samo da pomisli tako nešto da izjavi. Radi se o čoveku koji je za njegovo vreme, dok je bio na toj funkciji, ništa nije uradio za našu vojsku, ništa nije uradio za odbranu naše zemlje. I sada sa lagodne pozicije potpredsednika kvazi opozicione stranke u našoj zemlji, poziva valjda na puč, i poziva na to, i šalje nam poruku da će neko od ambasadora sutra moći da smeni predsednika Aleksandra Vučića i da ga otera sa vlasti. Valjda zbog toga što Srbija u ovoj godini beleži rast od 7,5%, valjda zbog toga što Srbija danas gradi puteve, valjda zbog toga što Srbija gradi pruge, valjda zbog toga što Srbija na našu sramotu za tih 12 godina do 2012. godine, imala samo jedan i to pokvaren avion, a sada ima celu eskadrilu što Srbija naoružava svoje bezbednosne snage, što investira u opremu, što investira u ljudske resurse i što danas imamo mnogo bolju geopolitičku poziciju i poziciju da branimo sopstvene vitalne i nacionalne interese. To su ljudi koji prema poslednjim istraživanjima javnog mnjenja imaju podršku od 2% ili 2,2% građana Republike Srbije. Dragan Đilas, pošto kada je video istraživanje Američkog demokratskog instituta, valjda mu nije bilo pravo što ga čak i ova stranka Ne davimo Beograd pobeđuje u mnogim opštinama u Beogradu, a o SNS i da ne govorim, on je čak počeo da proganja i da proziva po svojim medijima, tajkunskim medijima istraživače javnog mnjenja, počeo je da proziva analitičare i sve one koji žele na jedan kvalitetan i realan način da predstave političku scenu i političku sliku u Republici Srbiji. Mi znamo da je to veoma gorak oseća za one koji žele u Srbiji Ukrajinski scenario, za one koji žele da opljačkaju ovu zemlju, koji su to već jednom uradili, koji misle da srpski narod ima veoma kratko pamćenje. Ja znam da je to gorka pilula, da isti taj Aleksandar Vučić ima preko 65% podrške građana Republike Srbije. Za razliku od njih on je to zaslužio svojim radom, svojom posvećenošću i svojom borbom za bolju i moderniju Srbiju. To pokazuju u prethodnih nekoliko dana u Glazgovu na velikom klimatskom samitu susreo se sa gotovo svim ključnim, svetskim liderima. Pogledajte sa kim se prvo susreo, sa Borisom Džonsonom, premijerom Velike Britanije. Zašto se susreo sa njim? Pa, zato što Srbija ima mnoge i teške probleme koji još uvek nisu rešeni, političke probleme koji su u mnogome izazvani od strane Velike Britanije i od strane Engleske, ali je razgovarao sa njim, kao što je razgovarao i sa Emanuelom Makronom, kao što je razgovarao i sa Angelom Merkel. Uspeo je da od tih zemalja koje nisu apsolutno bile pozitivno nastrojene prema Srbiji napravi prijatelje, da od tih zemalja i od tih lidera napravi strateške partnere, ali ne na rečima, ne kroz mitomaniju i na nešto našta smo mi nažalost decenijama navikli, nego na konto konkretnih poteza, konkretnim poslova, konkretnih ulaganja firmi iz Nemačke, firmi iz Francuske. Ubeđen sam da će i naši bilateralni odnosi sa zemljama i sa Ujedinjenim Kraljevstvom, posebno sa Belikom Britanijom da dožive jednu vrstu kvantnog skoka, da posebno u oblasti trgovine i ekonomije možemo da iskoristimo punu priliku i da imamo tu puno prostora za šta smatram da će predsednik Vučić maksimalno uraditi i napraviti po tom pitanju, maksimalni rezultat. Tako da mi ćemo i dalje nastaviti i spremni smo da razgovaramo sa svima koji žele dobro Srbiji, da vodimo dijalog sa svima koji dele istu viziju Srbije koju delim mi ovde u SNS, a to je bogata, moderna zemlja, zemlja koja ima snažnu vojsku, koja vodi računa o sopstvenim nacionalnim i vitalnim interesima. Zemlja koja nema lidere koji će samo ići i trošiti svoje vreme na to da idu po regionu, idu po belom svetu da se izvinjavaju, nego će voditi računa o sopstvenim građanima, o njihovom novčaniku, o njihovom blagostanju, o njihovom boljem životu. Želim, pre nego što završim podsetim svoje koleginice i kolege narodne poslanike i da napravim jednu kratku retrospektivu svega onoga što ovi kojima nije malo, odnosno kojima je malo prava, kojima tobože izborni uslovi smetaju da učestvuju u izbornoj trci i da se sučeljavaju sa nama programe i ideologije. Da su to isti ljudi koji su palili knjige i Knez Mihajlovoj ulici. To su isti ljudi koji su palili knjige Gorana Vesića pre dve godine u sred Beograda. To su isti ljudi koji su na TV kanalima, tajkunskim TV kanalima, govorili da će nas juriti po ulici i da će nas hvatati, loviti po ulici, valjda zato što radimo posvećeno za ovu zemlju, valjda zato što smo rodoljubi, valjda zato što smo patriote. U aprilu mesecu naredne godine, iako siguran sam da ćemo imati jednu tešku borbu, da će konkurencija da bude velika, SNS ide u maniru, ide sa jednom dobrom voljom i dobrom verom partije koja voli ovu zemlju, ali koja ima program za Srbiju, ne do 2025. godine, nego ima program za Srbiju u narednih nekoliko decenija. I tu se radi o jednoj vizionarskoj politici i o jednoj partiji, kako to kaže predsednik naše stranke, jeste upravo partija koja okuplja sve, „keč-ov“ partija, najveća partija verovatno po broju članova u celoj Evropi. To je Srbija i srpski interesi su ideologija koja je okupila ljude u SNS i koji, naravno, svako na svoj način, u zavisnosti od one ideologije koju propagira i prema kojoj ima afinitete, želi i deli isti interes, a to je da unapređuje Srbiju, da unapređuje kapacitete Srbije i da se bori za ovu Srbiju. Zbog toga je SNS ona stranka koja će voditi dugo, dugo Srbiju u budućnosti zbog toga što su njoj ljudi koji vole ovu zemlju i koji imaju plan za ovu zemlju, ne samo za naredne četiri godine, nego za mnogo, mnogo duži vremenski period. Mi ćemo nastaviti da snažno, kao da smo juče došli ovde, podržavamo politiku i našeg predsednika Aleksandra Vučića, jer je to jedina politika koja garantuje Srbiji suverenitet i koja garantuje građanima Republike Srbije bolji i kvalitetniji život. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik dr Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, kada govorimo o izbornim uslovima, moramo da istaknemo da je vlast ponudila opoziciji, svim parlamentarnim i vanparlamentarnim strankama i onim strankama koje pitanje da li će ikada moći da pređu cenzus, ponudila najbolje moguće izborne uslove. Ja bih samo želeo da podsetim kakvi su to bili izborni uslovi 2000-ih godina. Setimo se kakvi su bili izborni uslovi, recimo, za izbore 2002, 2003, 2004, 2007, 2008. ili 2012. godine. Setimo se jednog užasnog odnosa tadašnjih dosovih stranaka, DS i koalicionih partnera prema opoziciji. Setimo se kako su uz pomoć Dragana Đilasa, „Dajrekt medije“ i brojnih njihovih medija sa nacionalnom frekvencijom i većine štampanih novina, kako dnevnih, tako i nedeljnih, kako su kontrolisali medijsku sliku Srbije. Imali smo jedan medijski mrak koji je harao i vladao 2000-ih godina. Sem nedeljnika „Pečat“, dnevnih novina „Pravda“, radio „Fokusa“ i jedne ili dve televizijske stanice koje nisu imali ni nacionalne frekvencije, nego se gledale putem kabla, to je bilo sve što je mogla da ima opozicija u tom trenutku, a i u tim medijima prostor su imali i stranke vladajuće koalicije i opozicija. Taj medijski mrak je prekinut 2012. godine. Izbori koji su organizovani 2014, 2016, 2017, 2018, 2020. godine, imali smo veći broj medija i tako je i danas koji su protiv vlasti SNS i Aleksandra Vučića. Pazite apsurdnu situaciju, u većini medija u Srbiji, kako elektronskih, tako i štampanih, Aleksandar Vučić se proglašava za diktatora i da kontroliše medije sve u Srbiji. Znači, u većini medija mi imamo situaciju gde se Aleksandar Vučić predstavlja kao čovek koji je diktator, koji kontroliše sve medije. To samo govori o ludilu dela opozicije i lažima koje plasiraju u javnosti. Imaju oni odlične izborne uslove i svaka čast svima onima koji su sad učestvovali u pregovoru, sada imaju još bolje izborne uslove, prvenstveno opozicija. Jedan od njihovih uslova je ako može ikako da Aleksandar Vučić se ne pojavljuje uopšte u kampanji, ni njegovo ime, ni on lično. O tome je podrobnije i odlično govorio moj kolega Aleksandar Mirković. Pošto opozicija, deo opozicije okupljen oko Đilasa i Jeremića, govore da je Aleksandar Vučić loš, da ima loše rezultate, da je po njima najgori predsednik u Srbiji, što nam onda ne dopuste da nam Aleksandar Vučić bude nosilac liste i da kad je već toliko loš, da koristimo njegovo ime u kampanji i onda da mi kao SNS imamo lošiji rezultat? Ali, ne, nije tako. Koliko god oni lagali narod, svesni su oni i rezultata Vlade Srbije i rezultata predsednika Aleksandra Vučića i svesni su i Vučićevog rejtinga i u Srbiji i u regionu i u celom svetu. Pogledajte samo slike, o tome je govorio kolega Marinković, slike iz Škotske. Evropski lideri, značajni politički faktori, sa velikim uvažavanjem razgovaraju sa našim predsednikom, pregovaraju sa našim predsednikom, dogovaraju se sa našim predsednikom, dogovaraju se šta svi zajedno možemo da uradimo bolje i za Srbiju i za region. Aleksandar Vučić je postao prepoznatljiv, prepoznatljiv i regionalni lider i evropski lider. On ravnopravno priča sa onima koji se nalaze na čelu najmoćnijih država u Evropi i svetu. E, to smeta Draganu Đilasu. Zato i Đilasu i Jeremiću i Mariniki Tepić i Aleksiću, o kojem je govorio neko od mojih kolega, njima smetaju bilo kakvi izborni uslovi. Oni bi najsrećniji bili da ne postoji ni Vučić, ni SNS, ni naši koalicioni partneri i da oni bez izbora osvoje 60% da bi mogli opet da otimaju stotine miliona od građana Srbije. Ali, pošto smo mi zemlja demokratije, i uvek, tako i sada, dali smo opoziciji više nego što je ijedna vlast mogla da da kada su u pitanju izborni uslovi. Izborni uslovi su fantastični za sve opozicione stranke i parlamentarni i vanparlamentarni. I sada ne samo da imamo jednaku utakmicu na izborima 3. aprila, nego imamo takvu političku utakmicu gde opozicija već ima bolji rezultat na semaforu. Pošto su toliki majstori i govore da ih narod voli, izvolite, pokažite se, pokažite se da vidimo kakav će da bude rezultat. Možda ta ujedinjena opozicija pobedi, ako je po njima. Ali, ako je po narodu i narodnoj volji, a u Srbiji je najvažnija narodna volja, i 3. aprila bićemo svedoci nove ubedljive pobede Aleksandra Vučića i SNS. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Adam Šukalo. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažene kolege narodni poslanici, nekoliko stvari bih da kažem na ovu temu, pre svega ću se referisati na tačku dnevnog reda Predlog odluke o dopuni Odluke o prestanku funkcije i imenovanju u RIK. Smatram da je ovo najvažnija tačka dnevnog reda u današnjem zasedanju i današnjoj raspravi. Između ostalog, mislim da je itekako važno da se dobro skoncentrišemo kada svaki put raspravljamo o predlozima ko će da uđe u RIK, bez obzira kakve su i zakonske, da kažem, kategorije i kakvi su dogovori koje smo ovih dana napravili sa opozicijom koja je pregovarala ovde u parlamentu, van stranog faktora, van ovih evropskih parlamentaraca i da kažem nešto što mislim da je u ovom momentu najvažnije, kada pričamo o članovima RIK, ovi koji su do sada izabrani i ovi koji će dobiti podršku u smislu toga da postanu članovi RIK do 3. aprila. S obzirom na sve ove najave koje su danas moje kolege elaborirale u smislu pripreme koja se pokušava u regionu i u Srbiji da najavi, kako različiti kako američke, tako i evropske diplomate u smislu svoje agende ovde rade, da se 3. april priprema kao neka pozicija u Srbiji u kojoj će se desiti nešto što se nažalost desilo u Srbiji, a bilo je 5. oktobra 2000. godine, a u kontekstu izbora, načina realizacije izbora, tumačenja izborne volje građana, pa i materijalnih dokaza koji u tom smislu podrazumevaju i šta se zaista desilo 5. oktobra i na koji način su predstavnici, da kažem, određenih političkih partija, koje su bile i u vlasti i opoziciji tada, imale ulogu u toj izbornoj komisiji i ko je sve kolaborirao sa stranim faktorom i na koji način izdao Republiku Srbiju i kakve su bile posledice u 12 godina posle toga, formirajući različite marionetske vlade koje su isključivo za cilj imale da sruše nacionalni ponos Republike Srbije, a da je na ekonomskom, u zavisno političkom smislu, ekonomskom, stavio u tu poziciju koja će podrazumevati da to bude još jedna od država koja će biti u regionu, koja će biti marionetska, u kojoj će strani ambasadori, strane ambasade, različiti visoki zvaničnici raznih zapadnih centara moći ovde upravljati kako se njima prohte. Rezultat svega toga smo mogli da vidimo do 2012. godine i u tako teškim uslovima, kada pričamo o izbornim uslovima, ne možemo da ne napravimo paralelu sa 2012. godinom, kao što je to moj kolega Mrdić napravio. Ja ne mogu da zaboravim da 2012. godine SNS ništa od svega ovoga što današnja opozicija i jedna i druga, kako se sada nazivaju, jer oni nemaju ni jedinstven koncept, ni jedinstven program, niti međusobno poverenje jednih prema drugim, oni Srbiju vide na različite načine, niko je ne vidi na ispravan način, da se uporedimo sa tim periodom 2012. godine, pa da pitam - kada je to SNS mogla da ima ovoliki broj članova izborne komisije, kao što će oni da dobiju ovim sporazumom koji su potpisali? Kada su to postojala ta nezavisna tela koja će pratiti medije i ocenjivati određen rad? Ako bi poredio po strukturi sve ono što oni danas imaju u smislu raspolaganja kroz elektronske medije, kroz različite TV stanice, kroz novine koje štampaju u Osijeku, u Republici Hrvatskoj, i otvoreno najavljuju ovde ponovo scenarije koji im se priviđaju, poput 5. oktobra, i da kažemo potpuno jasno da oni imaju fantastične uslove za izbore i da ih niko nema ni blizu tako, u regionu svakako ne. Ja sam većinu svog političkog života i veka proveo u opoziciji. Ako bih napravo jednu paralelu samo i komparaciju sa BiH, ni blizu, ni u 10% opozicija u Republici Srpskoj ili u BiH nema ovakve predispozicije kao što ima opozicija u Srbiji i to je nama za ponos. To je pokazatelj da se mi ne plašimo izbora i da smo spremni da damo mnogo više, nego što je bilo ko dao opoziciji koja nije ni legitimna, niti je ovde u parlamentu, već je vanparlamentarna, da bi se takmičili na način na koji smo mi spremni da njima pustimo, slikovito rečeno, par stotina metara u trci na nekoliko kilometara da imaju prednost. Mi smo potpuno ubeđeni da ćemo svojom snagom, energijom, voljom, a pre svega principima koje imamo zadobiti većinsku podršku građana Republike Srbije, zato što je naša politika ispravna i zato što imamo stav, zato što imamo kičmu i zato što znamo šta je nacionalni ponos, šta je nacionalni konsenzus i šta su nacionalne margine koje se ne smeju preći. Šta oni nemaju i šta je za njih problem u toj vrsti priče? Samo još jednu digresiju da kažem, kad sam navodio jedan primer vezan za BiH. Mnogi predstavnici opozicije, dakle, ovih tajkunskih portala i medija su u proteklom vremenskom periodu, ja nisam imao priliku da odgovorim, govorili o tome da postoje neka lažna, fiktivna, dvojna državljanstva državljana Republike Srpske, jer mi imamo u Republici Srpskoj državljanstvo Republike Srpske i BiH, imamo pravo po Dejtonu na dvojno državljanstvo Republike Srbije koje je bivša vlast do 2012. godine ignorisala i stidela se i nije dozvoljavala… Svega par hiljada građana do 2012. godine je imalo dvojno državljanstvo Republike Srbije, jer tadašnje rukovodstvo Republike Srbije nije dozvoljavalo da Srbi iz Republike Srpske, Srbi iz BiH kompletne dobiju dvojno državljanstvo, jer je bila takva politika i to treba jasno i glasno reći. Taksa je bila oko 200 evra, pa je bio i taj materijalni cenzus, mnogi to nisu mogli sebi da priušte. Dolaskom SNS na vlast, ovaj imovinski, pre svega, cenzus u smislu ove takse koja se plaćala, ukinuta je i procedure su značajno ubrzane, mada ima puno tu problema i džepova koji podrazumevaju da bi taj proces mogao ići u mnogo značajnijem procesu. Pri tom sam vrlo oprezan kada govorim o ovome. Ne mislim da je to bila takva taktika i strategija Republike Srbije da imamo veći broj državljana sa dvojnim državljanstvom. To je primer koji imamo u BiH. Svaki Hrvat iz BiH je dobio, koji se rodio u BiH, živeo do kraja rata u BiH, poziciju da dobije hrvatsko državljanstvo, da dobije, kako oni kažu, hrvatsku domovnicu, pasoš itd. i niko nije postavio to pitanje. U njihovim izbornim uslovima, u njihovom popunjavanju Sabora, kvota koja dolazi iz dijaspore je primarno vezana za Hrvate iz BiH i niko u međunarodnoj zajednici i EU nije osporio to pitanje, ali se opozicija u Republici Srbiji buni zbog toga i kaže da se ovom dinamikom i svim ostalim utiče na izborni rezultat u Republici Srbiji, gde se pobeda na predsedničkim izborima broji preko dva miliona glasova. Samo jedan primer za sve ovo što govorim sada. Na prošlim parlamentarnim izborima ukupan broj glasača iz BiH nije prešao 4.800. Ako će 4.800 glasača iz BiH, mahom iz Republike Srpske, odlučiti ko će biti budući predsednik Republike Srbije ili ko će imati većinu u parlamentu, onda dovoljno govori o tome koliko oni nemaju pojma i koliko nisu proverili određene stvari. Takođe bih uputio na istraživanja određenih javnih mnjenja, pa će da vide zašto SNS ima toliku podršku, pa će da vide u tim istraživanjima zašto je Aleksandar Vučić u Republici Srpskoj, ne samo u Republici Srbiji, najpopularniji političar u dužem nizu godina i ne može niko, ni blizu, da priđe njegovoj popularnosti koju građani Republike Srpske, ceneći, zbog nacionalne politike koju ima Aleksandar Vučić prema Srbima u regionu, primarno prema Republici Srpskoj, pomoć koja je bila u eri i pandemiji i generalno pomoć svim infrastrukturnim radovima koji su bili u svim opštinama Republike Srpske na koji način vrednuje to. Nikada Republika Srbija nije imala takvog predsednika i zato je predsednik Srbije rekao da do god je on predsednik Srbije nikada neće biti rampa na Drini, nikada neće biti blokade na Drini, već će biti poziv na saradnju, ne samo prema Srbima, već i prema Bošnjacima, prema Hrvatima, kao što smo ovih dana videli da je Aleksandar Vučić jedini autoritet u regionu koji je pozvao sve u Beograd i da kaže ispravne stavove, uvažavajući stavove svih drugih, da se traže kompromisna rešenja zarad bolje budućnosti, zarad bolje ekonomije, saradnje. Odgovor na sve ono što dolazi iz Sarajeva Aleksandra Vučića je bio izgradnja autoputa prema Bijeljini, izgradnja autoputa prema Sarajevu. Na ratno-huškačke izjave koje idu u tom pravcu, na pretnje koje dolaze, na lažne optužbe koje idu prema rukovodstvu Republike Srbije, odgovor Republike Srbije je bio izgradnja autoputeva, odgovor iz Republike Srbije je bio „Otvoreni Balkan“. Na sva ova pitanja, da se vratim na opoziciju ovde u Republici Srbiji, oni nemaju odgovor. Osnovni problem koji oni imaju na ovim izborima nisu izborni uslovi. Izborne uslove smo konstatovali da su značajno bolji nego bilo kada, pogotovo ovi sada koji su ispregovarani. Oni imaju drugi problem. Nekoliko njihovih problema, ja sam pisao da bih mogao da se setim, pa mi je nestalo mesta na ovom papiru na kom sam pisao, a da bi shvatili suštinski u čemu je njihov problem i zašto nemaju podršku većinske Srbije. Zašto nemaju podršku u smislu toga da jedva prebace i da dođu, svi ukupno, do neke dvocifrene cifre, pa se time hvale? Pa, nemaju iz tog razloga zato što nemaju odgovore na ključna nacionalna pitanja. Evo, oni nemaju odgovor na pitanje i nemaju poziciju za naše pitanje i naš problem koji imamo na Kosovu i Metohiji. Oni nemaju nikakvu poziciju, nikakav stav, osim što optužuju sve ono što uradi naše rukovodstvo u kontekstu razgovora, pregovora, o nekom normalnom funkcionisanju života, moramo zajedno živeti na ovim prostorima, bez obzira na probleme koje smo nasledili. Takođe, nemaju poziciju, evo, ja sam govorio, prema nasrtajima na Republiku Srpsku i različitim uticajima iz Međunarodne zajednice koji idu u tom pravcu da se nadležnosti Republike Srpske derogiraju sve više i više, da bi došli do te pozicije da zadnji momentum bude ukidanje Republike Srpske. Srbija je garant Dejtonskog mirovnog sporazuma, garant Republike Srpske i svakodnevno sada u novoj vlasti imamo, koju obnaša Aleksandar Vučić i SNS, poziciju prema Republici Srpskoj, koja je svima jasna, kako u svetu, tako u regionu, jasna je svakom Srbinu. Oni nemaju poziciju prema Republici Srpskoj. Njih Republika Srpska, dobro se to svi sećaju, nije interesovala uopšte. To je za njih bio balast, kao što je za njih balast problem našeg naroda na KiM. Oni neće tim da se bave, oni gledaju samo kako da se uvale ovde u skupštinske klupe i kako ovde da izvode određene performanse i misle da je to politika koju će podržati većinska Srbija. To nije politika kojom možete dobiti većinsku podršku, jer morate biti karakter, morate biti čvrsti i dati odgovor na ona pitanja koja su najvažnija, a od kojih svakodnevno bežite. Takođe gde nemaju odgovor - Kako ćete rešiti svoj problem kredibiliteta vaših lidera u opoziciji? Njihov kredibilitet je ugrožen poslovima kriminalnim koje su imali sa javnim preduzećima, sa javnim firmama, oni su se nakrali, napravili svoje fantomske firme ovde u ovoj vrsti priče, a sada isturaju te kandidate u etar i žele da oni budu neko koga će građani Republike Srbije podržati. Da razjasnim još nešto. Ne mogu oni biti podržani iz prostog razloga zato što nemaju jedinstva između sebe. Oni pričaju svaki dan ovde o promenama. Nema promene, gospodo draga, o kojoj vi govorite, osim ako ne mislite na petooktobarsku promenu, bez pobede. A vi nemate matematiku, nemate stav, nemate karakter, nemate program da možete da pobedite. Hoćete na silu, hoćete mržnjom prema Aleksandru Vučiću, izmišljajući svaki dan lažne optužbe prema njemu ili prema članovima njegove porodice, da vam to bude glavna platforma na izborima. Ima jedan broj ljudi koji uživa u tome, nažalost, u Republici Srbiji. I to je sramota. Oni se njima obraćaju, ali se ne obraćaju većinskoj Srbiji. Većinska Srbija je znala da nagradi politiku Aleksandra Vučića i SNS i potpuno sam ubeđen da će tako biti i dalje, zato što imamo odgovore na sva ova pitanja na koja oni nisu dali. Srpska napredna stranka neće na svojim listama na najvažnijim pozicijama predlagati tajkune, predlagati one koji su oštetili budžet Republike Srbije, predlagati kriminalce, predlagati one koji imaju takve nacionalne stavove koji su u potpunoj korelaciji sa stavovima određenih političara u Sarajevu ili u Hrvatskoj. Pa, kad ih slušate, ja imam osećaj nekad, ili njihove medije, da imaju istu ne samo uređivačku politiku, već da imaju istu centralu, da svi ponavljaju istu priču, kao papagaji. Kada ponavljaju tu priču, to ne može da čuje većinska Srbija, jer ona ne želi da to čuje. Ne želi nejedinstvo. Želi jedinstvo i iz tog jedinstva vi možete, gospodo, da idete u pobedu, a ne u zavad, u koji želite da vodite srpski narod. Srpski narod u ovako teškim momentima mora prvenstveno da bude jedinstven i da ima izgrađenu nacionalnu koncepciju i konsenzus koji je potreban da bi opstali u ovako teškim vremenima. Nemaju odgovor na sledeće pitanje - šta ćete sa započetim velikim infrastrukturnim poduhvatima koje je pokrenula ova vlast, u slučaju da vi pobedite? Hoćete li zaustaviti te projekte - izgradnju auto-puteva, bolnica i svega ostalog, pošto svaki dan to kritikujete? Imate li odgovor na to pitanje? Hoćete li zaustaviti to ili ćete nastaviti te projekte zato što su dobri? Ne smete da kažete ništa, zato što znate da ćete nastaviti tu vrstu priče. Ako to kažete, to znači da ste podržali našu politiku, da mi imamo dobar izbor u svemu ovome. Takođe, gospodo draga, šta izbegavate svaki dan da kažete - kako ćete u ovoj eri pandemije koja je globalna, koju vi pokušavate da fokusirate ovde na Republiku Srbije kao da je zaraza nešto što se može oivičiti bilo kakvim granicama, na koji način ćete da rešite to pitanje? Kako ćete se vi boriti protiv korone? Ko je od vas tamo na vakcinaciji? Zašto ćutite? Zašto ne kažete jasno i glasno da građani Srbije treba da se vakcinišu, jer je to u njihovu korist, u korist njihovih porodica, već ćutite i gledate da se kroz tu vrstu priče pokuša napraviti neka pobuna, kao što imamo proteste u Sloveniji, pa da uživate iz prikrajka pa da vi uletite. Razdvojeni ste sa svih strana i nemate odgovor ni na jedno pitanje. Ono što hoću da kažem, evo, da pitam - koja je vaša pozicija prema sjajnoj inicijativi koju je predsednik Vučić pokrenuo, šta ćete vi uraditi sa njom kada u bilo kom slučaju bi došli hipotetički na vlast po inicijativi "Otvorenog Balkana"? Jeste li protiv ili ste za? Šta je vaš odgovor za geostratešku poziciju Republike Srbije u svemu ovome, kad znamo kako je EU ogrnula prostor zapadnog Balkana i kad i u kojim rokovima planira da uopšte integriše taj prostor EU? Šta ćete raditi u međuvremenu i kako do tada da preživite? Koji odgovor dajete? Kako ćete se postaviti prema energetskoj krizi? Na koji način? Tako što ćete ići kucati u Brisel? Kao što su mnoge zemlje u regionu kucale na briselska vrata pa nijednu vakcinu nisu dobile. Predsednik Aleksandar Vučić, zahvaljujući našoj politici koju smo 2012. godine promovisali u spoljnopolitičkom smislu, na četiri stuba i uspeli izgraditi predpoziciju u kojoj smo mi mogli da nabavimo ovolike vakcine, a vi, gde nas vodite? Kao slepce nas vodite u EU. Evo, i ja sam za EU, ali ne po svaku cenu. Ne po onu cenu koju ćemo esenciju života građana, opstanka na ovim prostorima, uništavati zbog neke forme, gde oni još uvek ne znaju šta će sa nama, pa nam postavljaju ovde uslove koje ne postavljaju ni svojim članicama. Evo, primer Republike Hrvatske, koja je članica EU a nije dobila uslove koje mi dobijamo. Svašta bih mogao da pišem, ali, nažalost, popunio sam ovu stranicu i na kraju svega ovoga mogu da kažem da ćemo mi sledeće godine vrlo brzo, za 150 dana, da ćemo pobediti i da ćemo nastaviti sa promenama. Da ćemo pobediti da bi mogli da dodatno ojačamo Srbiju da idućim generacijama i svoj našoj deci ostavimo jaču i ponosniju Srbiju. Pobedićemo zato za majku Srbiju!
Hvala gospodine Šukalo. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa, pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz Poslovnika? (Ne) Hvala. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Nastavljamo sa radom sutra u 10.00 časova.