Uvaženi narodni poslanici, poštovani predsedavajući, članovi 225. i 226. Poslovnika, o obaveštenosti poslanika. Želeo bih da pitam ministra policije šta se, zapravo, sinoć desilo u podunavskom selu Sonta, gde je ubijen, sada već pokojnik, Vidaković. Ne bih želeo da komentarišem šta je bilo, samo bih želeo da se što pre, u toku dana, izađe s informacijom o tome šta se sinoć desilo u mestu Sonta.
Vaše poslaničko pitanje će biti prosleđeno ministru policije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU, SA PRATEĆIM DOKUMENTIMA (nastavak u pojedinostima) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, na osnovu člana 145. i člana 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, tako što sam predložio da se u članu 20. stav 2. iznos: ''2.700.000'' zamenjuje iznosom: ''1.500.000''. Od kada je stupio na snagu Zakon o javnim nabavkama, svake godine se budžetom povećava iznos male nabavke, tako da se sadašnja vrednost male nabavke kreće od 250.000 do 2,7 miliona, što je sa PDV-om 3.170.000 dinara. Stav SRS je da se ovaj iznos smanji na 1,5 miliona, kao mera predostrožnosti, kako bi se izbegle moguće zloupotrebe prilikom javne nabavke male vrednosti. Zbog mogućnosti nameštanja poslova u lokalnim samoupravama i javnim preduzećima, poznato je da se javne male nabavke vrše otvorenom ponudom, putem faksa, telefona ili pismom, tako da na ovaj način dobijene ponude i sve ponude poslovnih partnera imate na stolu. Znači, imate mogućnost da svom poslovnom partneru, s kojim ste u ''dilu'', namestite posao, uz dogovorenu proviziju. Vi njemu signalizirate da da najnižu ponudu i na taj način sklapate namešten posao i uzimate dogovorenu proviziju, što je zloupotreba funkcije i položaja, naravno, i krivično delo. Mi samo želimo da ovim amandmanom na član 20. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu smanjimo ili, na neki način, sprečimo moguće zloupotrebe. Iz prakse znamo da se to dešavalo, posebno tamo gde ste vi iz DS-a na vlasti. Za vas su vezane razne afere i zloupotrebe, po kojima ste poznati našoj javnosti i našim građanima. Građani Srbije jedva čekaju 20. januar, da izađu na izbore i srcem glasaju za Tomislava Nikolića, da Srbija dobije pravog čoveka za predsednika, da se rešimo korupcije, kriminala i lopovluka, da se Srbija reši Borisa. Kada se Rusija rešila Borisa, Rusiji je svanulo, a sada je među vodećim svetskim silama. Zato pozivam građane Srbije, glasajte srcem za Tomislava Nikolića, da Srbiji svane, da nam svima svane, da se Srbija ispravi i da stane na noge, da joj se vrati ponos i dostojanstvo. Jedini čovek koji to može da uradi je gospodin Tomislav Nikolić i zato – srcem za Tomu.
Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, o amandmanu.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, zakon o budžetu, kao jednogodišnji zakon koji određuje vrednost male nabavke, u jednom malom delu reguliše postupak sprečavanja zloupotrebe javnih fondova u privatne svrhe, time što definiše vrednost male nabavke. Međutim, ovaj vrlo važan posao za državu i građane trenutno se nalazi u jednoj vrlo interesantnoj fazi, u kojoj Vlada u memorandumu iznosi jedan stav, a preko Ministarstva finansija, donoseći nam jedan prateći dokument prilikom podnošenja Predloga zakona o budžetu, gde se predviđa da se Komisija za zaštitu prava ponuđača, kao neko ko će kontrolisati regularnost postupka, prebaci, na svojevrstan način, u nadležnost Narodne skupštine. Znači, da to bude telo, verujem da su kolege imale priliku da to vide u svojim dokumentima koja su nam podneta u memorandumu, koje će, kao potpuno nezavisno, odvojeno od izvršne vlasti i bez one glume nezavisnosti, poput Narodne banke i slično, moći da kontroliše ove postupke. S druge strane, imamo u javnosti priču, a i stav Zakonodavnog odbora da se Uprava za javne nabavke, kao takva, ukine i da se njene nadležnosti prenesu u nadležnost Ministarstva finansija. U više navrata sam objašnjavala zašto Ministarstvo finansija želi to da uradi. Znači, građani, preduzeća, prilikom privatizacije, prilikom rešavanja mnogobrojnih poslova koji su u nadležnosti agencija, mogu da se susreću s birokratskim procedurama, s raznovrsnim ''nadzemnim'' i ''podzemnim'' ucenama, i to nikome ne smeta. To mogu godinama da osporavaju srpski radikali, da prozivaju, da iznose argumente, praksa traje. Ali, u trenutku kada se Vlada našla pred zidom zakonskih zabrana i ovlašćenja u sprovođenju nekih njenih javnih nabavki, odmah je donela odluku da se sama pita i da sama sebi propisuje pravila. Zašto to Vladi treba? Iskoristila sam priliku da povodom ovog amandmana iznesem jedan vrlo indikativan primer. Reč je o javnoj nabavci koja se dešava u oblasti odbrane. Znači, u ministarstvu gospodina Šutanovca sprovodi se postupak nabavke određenih sredstava, koji se, iz razumljivih razloga, neće ovde navoditi, ali način na koji se zloupotrebljava specifičnost posla i sam zakon, kako se on direktno krši, prava je prilika da to ovde iznesem, a povodom ovog amandmana. Znači, raspisanu javnu nabavku neko, mimo zakona, potpuno zloupotrebljava, time što ne omogućuje ljudima koji su konkurisali uvid u dokumentaciju. Osnovna intencija ovog zakona je bila da se omogući što veća konkurentnost, da svi mogu da pristupe i da ponude pod najpovoljnijim uslovima, da bi država uštedela pare. Kako se to radi? Onako kako je to kolega Daja malopre u svom amandmanu rekao i onako kako je Komisija, koju ovde potpisuje izvesni gospodin Slobodan Marković, odgovorila firmi koja je konkurisala i ponudila opremu za Vojsku. Kaže – dostavite svi ponude, ali se otvaranje ponuda obavlja u zatvorenom krugu, bez prisustva ponuđača. Recimo da je i to moguće, mada niko ne traži da vidi koji su to tajni elementi koje narod ne sme da sazna. Ako je uslov za javnu nabavku, za izbor, najniža cena, ko pametan i pošten, u ime države, može da zatraži da ponuđači ne prisustvuju otvaranju ponuda? To je, upravo, zahtev u ovoj nabavci, u kojoj firma koja se zove "Patrimos" traži zaštitu od SRS-a, u smislu uvida u dokumentaciju, odnosno u uslove, zašto je baš izabrana firma koja se ne bavi tim poslom, do koje je teško bilo doći i na internetu, i u raspitivanju kod ljudi u grani koji se bave tim poslom. Posao je dobila izvesna firma ''GIM'' iz Beograda, koja se uopšte ne bavi proizvodnjom te opreme, koja se ne bavi servisiranjem te opreme kao prvim poslom. Razlog za izbor je najniža cena, a ko može da zna da ta cena nije montirana, kad niko nije prisustvovao otvaranju. Neću da govorim o vrednostima, neću da govorim ni o nabavci koja je predmet, hoću da govorim samo o onome što je očigledno. Ko zna koju je cenu ponudila ta firma koja se time ne bavi, koja nema nikakve reference da to radi, a ne ona koja pošteno, javno traži zaštitu od onog koji je jedini spreman da tu zaštitu omogući? Da li vi stvarno očekujete da vam zakonom o budžetu i Zakonom o javnim nabavkama damo pravo da trošite narodne pare, brukajući narod? U ime čega Ministarstvo za odbranu ne omogućuje ono što Zakon traži, uvid u dokumentaciju? Neću vas opterećivati članovima Zakona, svi koji iole znaju Zakon o javnim nabavkama dobro znaju da je neophodno omogućiti uvid u dokumentaciju. Šta se sad radi? Planira se da Komisija za zaštitu prava, koja bi u jednom ovakvom postupku trebalo da odlučuje i kojom niste zadovoljni, bude formirana od Narodne skupštine, na isti način kao Državna revizorska institucija, sa dve godine čekanja, s izgovorom da Ustav traži da se ona formira, i da joj onda finansijski plan skrešete na pola, da ne bi mogla da uradi ni reviziju prvog završnog računa za 2007. godinu. Zakon o javnim nabavkama, koji zakon o budžetu tretira u smislu visine male nabavke, ovde je samo još jedan element i povod da ukažemo kako nedomaćinski gazdujete sredstvima, kako ne omogućavate kontrolu i kako zakoni postoje za vas samo da biste ih kršili i da ih se ne pridržavate. Ovo nije prejaka reč. Ne tražim da mi verujete na reč, ovo su dokumenta i dokazi. Zakoni služe samo da građane možete da prinudite, klasičnim mehanizmom prinude državnog aparata, da plaćaju poreze, a kako se troše, ovo je samo jedan od načina na koji sam htela građane da upozorim. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Jorgovanki Tabaković. Reč ima narodni poslanik general Božidar Delić, potpredsednik Skupštine. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre nekoliko dana za ovom govornicom govorio sam o odnosu naše države prema Hagu, pa sam pomenuo jednog generala. Ako ste čitali jučerašnji "Blic", mogli ste da pročitate i demanti tog generala, koji je izjavio da je imao dovoljno vremena da se pripremi. Upoznat sam na vreme kakvi su pritisci vršeni na njega i na njega se apsolutno ne ljutim, ali bih hteo da upozorim na jedno drugo dešavanje u Ministarstvu odbrane. Naime, prekjuče je u Generalštab Vojske Srbije stigao zahtev br. 6329-2 od 18. decembra 2007. godine, kojim se od operativne uprave Generalštaba traži saglasnost za ulazak stranih vojnih predstavnika u objekte posebne namene. Gospodo, jedan ministar odbrane koga svi znate, Davinić, koga se danas svi odriču, prvi je čovek u ovoj državi koji je za pola veka dozvolio da jedan broj naših novinara uđe u jedan od tih objekata. Ti objekti, kada su građeni, koštali su oko 2,5 milijarde dolara. Evo ga ministar ovde, mi danas raspravljamo o budžetu Vojske i taj budžet je znatno manji od te cifre. Gospodo, vi ste narodni predstavnici, pokušajte da uđete u objekte posebne namene. Trajaće procedura, da bi vam se to dozvolilo, najmanje mesec dana. Sve zemlje imaju te objekte posebne namene. Danas o tome odlučuje i to traži Bojan Dimitrijević, koga se sećam kada je bio savetnik kada je Tadić bio ministar odbrane, a o tome odlučuje general Kolundžija i načelnik Generalštaba general Ponoš. Izašao sam za ovu govornicu samo da pokušam da utičem na vas, a ovo će, svakako, čuti oni u Generalštabu i u Ministarstvu, da se dozovu pameti i da ne učine to što su nameravali. Neka me sutra slobodno demantuju u novinama i neka kažu da im nije na pamet palo da to urade s objektima posebne namene. Važno je samo da se ne dozvoli da u te objekte uđu ti koji su to nameravali. Ako vi, gospodo, ne možete u njih da uđete, ne mogu ni ja, nekada čak, u vreme SFRJ, nije mogao da uđe ni načelnik Generalštaba bez posebne odluke Josipa Broza, da ne dozvolimo da ulaze strani predstavnici. Jer, ako biste želeli da uđete, vršila bi proveravanje VSB i BIA. Morale bi da se daju dve saglasnosti pre odluke da vam se dozvoli da uđete u taj objekat, a vodili bi vas posebni vodiči, koji bi pokazali samo ono što oni smatraju da možete da vidite. Ko će proveravati i ko može proveriti te strance? Svi koji se nalaze ovde u različitim vojnim delegacijama, prvenstveno su obaveštajci i ovde su, prvenstveno, radi prikupljanja podataka. Molim vas, ipak, da utičete na svoje ministre, svoje predstavnike, da se ovo ne desi, jer, ako se desi, postoji jedna odluka koja ima oznaku državna tajna, koja će možda jednog dana stupiti na snagu i po pitanju Davinića, i po pitanju Šutanovca, i po pitanju Kolundžije, i svih onih koji su odlučili da prekrše zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neka bude o amandmanu, a vrlo kratak komentar. Mi smo pre nekoliko dana usvojili Zakon o predsedniku Republike. Podsećam vas da je predsednik Republike, praktično, vrhovni komandant Vojske Srbije i prvi čovek odbrane u Srbiji. Ovo što je sada uradio uvaženi gospodin, general Delić ovde, narodni poslanik, na čemu mu čestitam, to je da on izdvaja dokument koji je pre dva dana došao u Ministarstvo odbrane, a nije ga dobio po postupku koji je predviđen procedurom, nego po postupku koji je njemu poznat, i ja mu i na tome čestitam. Hoću da vam kažem da nivo kontraobaveštajne službe u tom ministarstvu ne postoji, da je to šuplje potpuno. To što je narodni poslanik dobio ovakav podatak nije ništa rđavo, ali ga tako može dobiti i svako drugi ko je zainteresovan za bilo šta, a nema dobru nameru kao general Delić. To je prvo. Drugo, objekti posebne namene, između ostalog, služe da zaštite vrhovnog komandanta u uslovima, koji su mogući u državama, kao što je rat, bombardovanje i tako dalje. Govorio sam ovde, kada je bio na dnevnom redu Zakon o predsedniku Republike, da kada je ugrožen život vrhovnog komandanta, ugrožena je borbena gotovost jedne zemlje do 50%. Objekti posebne namene služe, između ostalog, i za to da se vrhovna komanda, vrhovni komandant, bezbedno usredsredi na problem koji je zadesio njegovu zemlju i da organizuje odbranu. S tim u vezi, u potpunosti podržavam sve što je rekao general Delić. Dakle, nije normalno i nije moguće da se, kao na tacni, svakom ko to želi pokazuju objekti koji imaju, kao što se i kaže, sasvim posebnu namenu i koji su koštali jednu četvrtinu sadašnjeg budžeta Republike Srbije, ako neko razume o čemu mi ovde pričamo. Ja bih molio da se ova tema nađe na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, kao i da se donese zakon o klasifikaciji tajnih podataka u Srbiji, pošto više ne znamo o čemu se ovde radi, šta je tajna, a šta nije i čemu tajne služe. Ne služe tajne da neko trenira strogoću, već da kontraobaveštajno i na drugi način štiti podatke ličnosti, bezbednost ove zemlje od obaveštajnih službi drugih država, koje, kao što vidimo, svaki dan nesmetano rade šta im je volja u našoj zemlji.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 22.amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada ste imali raspravu, u načelu i u pojedinostima, o Zakonu o osnovama Službe bezbednosti, rekao sam da strane obaveštajne službe ovde nemaju više potrebe da imaju svoje agente i špijune, a vi ste se na to smejali. Razlog zašto sam to rekao je – zato što nemaju potrebe, jer što god zatraže od vas, vi im date i pokažete. Sada još jedan primer kako se to radi. Ne znam da li vam je i sada to smešno kao što je bilo onda, jer, izgleda, niste dovoljno verovali u tako nešto. Baš me interesuje da li će ministar i načelnik Generalštaba da ispune ono što građani traže od njih, kada su glasali za vas, da takvi kakvi jeste napravite kakvu-takvu koaliciju i budete na vlasti. Što se tiče člana 22. na koji sam podneo amandman, radi se o jednom pomalo čudnom članu u zakonu o budžetu Republike Srbije. Ja ću pročitati taj član 22. na koji se odnosi moj amandman. ''Političke stranke koje su u 2007. godini i ranijim godinama utrošile sredstva opredeljena zakonom o budžetu u većem iznosu od predviđenog Zakonom o finansiranju političkih stranaka, a nisu izvršile povraćaj u budžet, dužne su da ta sredstva vrate u budžet Republike za 2008. godinu, odnosno ova sredstva im se uračunavaju u izvršenje budžeta za 2008. godinu. '' Dame i gospodo narodni poslanici, nije ovde samo reč o poslaničkim grupama, već je reč o političkim strankama koje imaju narodne poslanike, tj. vas u Narodnoj skupštini. Mislim da bi trebalo pažljivije da pročitate ovaj član 22. pre nego što rešite da pritisnite dugme i odbijete ovaj amandman. Članom 22. Vlada Republike Srbije i gospodin ministar, na grub i bezobrazan način, zbog nemara u samoj Vladi i Upravi za trezor, optužuju političke stranke da su trošile više sredstava nego što im po zakonu pripada. Politička stranka ne bi trebalo da ima, a pogotovo one u opoziciji, uticaj na izvršenje budžeta i ne mogu da troše više sredstava nego što im ministar finansija i Uprava za trezor proslede. Troše isključivo ono što dobiju iz budžeta. Znači, ne može politička stranka više da utroši iz budžeta nego što dobije iz budžeta. Ko o tome odlučuje? Ministarstvo finansija i Uprava za trezor. Čija je sada ovde greška? Predlagača, navodno, koji prilikom podnošenja amandmana nije uzeo u obzir neke stavke koje mogu da utiču na visinu sredstava koje treba jedna politička stranka da dobije. Sada postavljam drugo pitanje, jer metodologija prikazivanja budžeta krije od građana Republike Srbije koliki je stvarno budžet i to je razlog podnošenja ovog amandmana. Pozivam ministra da kaže šta je budžet Republike Srbije, da li 639.600.000.000, da li 654.429.000.000? Da li ulaze u budžet primanja od zaduživanja i prodaje finansijske imovine – 89.000.000.000 dinara, otplata glavnice i izdaci za nabavku finansijske imovine – 74.470.000.000 i da li, gospodine ministre, ulaze u budžet javni prihodi, koje, po zakonu, svrstavate u sopstvene prihode i trošite kao javne? Metodologija prikazivanja budžeta je lažna i građani Srbije treba da znaju da će Vlada Republike Srbije, prema projekciji budžeta za 2008. godinu, da potroši ne šest, sedam, osam, nego deset milijardi evra, zato što su, kombinacijama koje sami propisuju Zakonom o budžetskom sistemu, dozvolili sebi taj luksuz da građanima ne kažu koliko će njihovih para da potroše. U tome jeste problem. Budžet, kako vi god to hteli da zovete, da prikazujete, jeste ono koliko država oprihoduje po svim osnovama i koliko potroši po svim osnovama. Klasifikujte vi to kako god hoćete, ali izađite i kažite za govornicom – budžet Republike Srbije veći je od 10 milijardi evra, a ne šest ili sedam, kao što to ovde prikazujete. Kada su u pitanju političke stranke, postavljam pitanje ministru finansija, pošto će on da se stara o primeni člana 22. Gospodine ministre, na osnovu kojih kriterijuma će Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo finansija da utvrdi da li je više sredstava uplaćeno političkim strankama, jer ne možete da uzmete u obzir samo jedan deo rashoda kao budžet i jedan deo prihoda kao budžet? To je prvo. Drugo, interesuje me, gospodine ministre, ako utvrdite da su političke stranke dobile više sredstava, nemam ništa protiv da one to vrate, kako ćete to da uradite sa političkim strankama koje više nisu parlamentarne? U svom amandmanu sam tražio da skupštinsko radno telo koje kontroliše izveštaje za redovan rad političkih stranaka utvrdi da li je više uplaćeno sredstava, i koliko, a ono što je još važnije, to je da je, u slučaju da se politička stranka više ne finansira iz budžeta Republike Srbije, a ne postupi u skladu s odredbama stava 1. ovog člana, Ministarstvo finansija, dakle vi, gospodine ministre, dužno da pokrene sudski postupak za naplatu sredstava, i to najkasnije u roku od 15 dana od dana koji je predviđen ovim članom za povraćaj više uplaćenih sredstava. Znači, gospodine ministre, da imate obavezu i da radite nešto, a ne da pravite samo greške, nego da ih i otklanjate. Pogotovo postavljam pitanje zbog Srpskog pokreta obnove, ne zbog toga što imam nešto protiv njih, nego su toliku štetu napravili građanima Srbije, pa bi bilo i previše da ne vrate sredstava u budžet koje im ne pripadaju. Prvo je taj nesretni narkoman, kao ministar inostranih poslova, potpisao ovaj sporazum, da nam ovde NATO prolazi kad god hoće, što je, svakako, šteta, mogu čak da koriste i naše vojne objekte bez saglasnosti države i državnih organa. Sad ga nema nigde, sad piše neke knjige. Da ne pričam šta se desilo u našoj diplomatiji, koliko smo diplomatskih, konzularnih, rezidencionih objekata, koji se nalaze po svetu, izgubili zato što je, jednostavno, čovek davao Hrvatima i Slovencima gde godje stigao, valjda zato da mu ne bi pisali prijave za sud u Hagu. Pa, onda ne treba ni da se bavi tim poslom ako nije spreman da prihvati odgovornost za sve što čini kao političar. To je, izgleda, njegov problem. Tako je ovaj amandman, gospodine ministre, trebalo da prihvatite, da se konačno jednom raščisti šta je to budžet, šta je prihod budžeta, šta je rashod budžeta. Manite vi Zakon o budžetskom sistemu, njega možete da se pridržavate kada je to samo unutrašnji odnos izvršilaca budžeta i korisnika budžeta, ali pred građane Srbije izađite i jasno kažite koliko će po raznim osnovama Republika Srbija, odnosno Vlada, da potroši njihovih para. To se zove transparentnost ili, kako mi to iz SRS-a više volimo da kažemo, jasno i čisto, pošto ne volimo strane reči. Vidim dau novom zakonu o budžetskom zakonu imate ''aproprijacije'', odbili ste čak i amandman koji, lepo, srpskim rečima kaže da je to budžetsko davanje. Evo, dok je bio ministar, pa i sad, poslanik Aleksandar Vlahović, nije tu, ali trebalo bi da bude, pa nemam zato volje da pričam o njemu, stalno neke strane izraze, strane reči koristi. Valjda misli da ćemo se uplašiti od njegovog napada inteligencije i znanja, pa ne znamo da mu odgovorimo i ne znamo da koristimo te izraze. Znamo, ali gajimo ono što je domaće, gajimo našu kulturu, gajimo našu tradiciju. Srbija ima svoju tradiciju i kao država, i kao ozbiljna država ima svoju tradiciju i kad je u pitanju budžet Republike Srbije, odnosno države Srbije. Jer, samo da vas podsetim, budžet Srbije, tadašnje kraljevine, usvajao se i kad je Vlada te iste kraljevine, 1916, 1917, 1918. godine, bila u izgnanstvu, a ne može sad da se usvoji kako treba. Stvarno ste smešni.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, u više navrata, kolege i ja, ispred Poslaničke grupe SRS-a, izlazimo, gospodine ministre, da ukažemo na neke anomalije u pisanju ovog predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu. Pokušali smo u više navrata, gospodine ministre, posebno ja, da vam ukažemo da ste u razdelu 14, odnosi se na Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, učinili par kastastrofalnih grešaka. Vrlo konkretno, učinio ih je sam gospodin ministar Milosavljević, a reč je o priči o kratkoročnim i dugoročnim kreditima, i nepovratnim. Naime, pošto je Srbiju zadesila suša u ovoj 2007. godini, ministar Milosavljević je u par navrata, u emisijama Javnog servisa i drugih, lokalnih televizija, izjavio da će doći do reprogramiranja kratkoročnih kredita. Oni koji su ih uzeli u 2007. godini, neće morati vraćati u 2008. godini, nego će biti prolongirani za 2009. godinu, zbog ove suše koja je zadesila Srbiju. Međutim, ako pričamo o budžetu, koji je u deficitu 14,8 milijardi dinara, baš me interesuje, gospodine ministre, evo, uporan sam da mi sa govornice odgovorite, kako će to ministar poljoprivrede ispuniti svoje obećanje, a vaš je kolega iz DS-a, koje je dao zemljoradnicima i drugim poljoprivrednim proizvođačima, seljacima, paorima, da će ti kratkoročni krediti biti prolongirani za godinu dana, a znamo da ni ovaj budžet koji ste dali za razdeo 14, najverovatnije, neće moći da bude iskorišćen ceo, jer ovakav kakav jeste neće podmiriti sve one potrebe koje je obećao ministar, a koje bi trebalo, inače, da ispuni, s obzirom na to da vi uvek dajete tako hvalospevne izjave, posebno pred izbore, obećanja koja nećete nikad ispuniti?! Ovim amandmanom sam hteo da, gospodine ministre, još jednom ukažem, a ukazivao sam i prethodnih dana, da zatražim da mi pojasnite još neke stvari oko prolongiranja ovih kratkoročnih kredita. Gospodine ministre, znate li da, otprilike, oko 35% površina još nije uzorano, one koje su bile zasejane kukuruzom i šećernom repom? Da li vi, gospodine ministre, znate da negde oko 50% površina nije posejano pšenicom? Da li, gospodine ministre, mislite da biste morali voditi računa o tome da ćete sledeće, 2008. godine, najverovatnije uvoziti pšenicu? Da li vi, gospodine ministre, znate da je individualni poljoprivredni proizvođač za pšenicu dobijao, posle žetve, 11 dinara, a sada neko od onih moćnika koji imaju pravo na izvoz, bez obzira na to što ste doneli neke zakone o zabrani izvoza pšenice, suncokreta, kukuruza, na berzi pšenice, dobija 21 dinar? Ko je taj koji, ni luk jeo, ni luk mirisao, sada dobija deset dinara, bukvalno, 100% veći iznos po kilogramu pšenice nego što je dobio poljoprivredni proizvođač? Gospodine ministre, vaš kolega iz DS-a, ministar Milosavljević, obećao je premije za proizvođače sirovog duvana. Evo, zovu me iz Srbije, iz Vojvodine, proizvođači sirovog duvana, predata je kompletna dokumentacija Ministarstvu poljoprivrede i onima kojima je potrebno, a za sada nemaju nikakav odgovor o dobijanju tih premija. Gospodine ministre, znam da vi, što se tiče poljoprivrede, ili domena Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, niste puno upoznati, ali, da li znate da, bukvalno, nijedan zakon u Ministarstvu, otkako je Vlada formirana u ovoj godini, nije pripremljen, sem one izmene i dopune Zakona o duvanu? Da li znate da zemljoradnik za nekih par meseci treba da počne da vrši setvu, mada je optimalni rok setve pšenice prošao, s tim što rizikuju da im prinos bude prepolovljen u 2008. godini? Da li znate, gospodine ministre, da bi ministar poljoprivrede trebalo da izađe s nekoliko zakona? Da li znate da bi trebalo da dođe do izmena i dopuna Zakona o zemljoradničkim zadrugama? Da li znate, ministre, da bi trebalo da dođe do izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu? Da li smatrate, kao ministar finansija, da bi bila odlična podsticajna mera kada biste ukinuli porez na PDV kada je reč o uvozu poljoprivredne mehanizacije, posebno traktora do 100 konjskih snaga? Mislim da bi to bila podsticajna mera, jer je starost mehanizacije koju poljoprivredni proizvođači koriste između 20 i 25 godina. Puno biste uspeli ovime da pomognete individualnim poljoprivrednim proizvođačima, ali vi, gospodine ministre, Predlogom ovog budžeta niste pokazali razumevanje za poljoprivredu, za individualne poljoprivredne proizvođače. Zar ne mislite da bi, pored oslobađanja PDV-a na uvoz traktora, trebalo osloboditi poreza i uvoz sistema za navodnjavanje? Zar nije dovoljno reći da je Vojvodina, da ne kažem, pretposlednja u Evropi po korišćenju sistema za navodnjavanje, a, hvala Bogu, imamo i reka i kanala. Gospodine ministre, još jednom vas molim da se udostojite da izađete i da pojasnite individualnim poljoprivrednim proizvođačima kako će to ministar poljoprivrede da reprogramira kratkoročne kredite koji dospevaju u proleće 2008. godine, za 2009, na osnovu suše koja je zadesila ove godine individualne poljoprivredne proizvođače. To bi bila jedna od primedaba koje sam vam uputio. Vidim da ste toliko zaokupljeni pričom s vašom savetnicom da vas, jednostavno, ne interesuje ovo što narodni poslanici SRS-a govore, o anomalijama vašeg predloga zakona o budžetu za 2008. godinu. To je još jedan pokazatelj, gospodine ministre, koliko vi razmišljate o Srbiji, koliko razmišljate o poljoprivredi, koliko razmišljate, uopšte, o ovom predlogu budžeta koji ste podneli. To je još jedan pokazatelj koliko vas interesuje Srbija, koliko interesuje Vladu i koliko interesuje Borisa Tadića. Da ponovim, objasnite šta znači ona vaša ideja, s kojom ste krenuli u predizbornu kampanju, s onim plastičnim saksijama u kojima je seme bosiljka, bez zemlje. Šta taj bosiljak bez zemlje znači? To vam je kao da u jednoj državi koja je nekada bila uzor u Evropi kao proizvođač semena raznih kultura, sada, tim vašim saksijama, šaljete poruku biračima – evo vam saksije, ali vam zemlja ne treba. Sa ove govornice poručujem, gospodo uvaženi poslanici i građani Srbije, za Svetog Jovana, moju krsnu slavu, slavićemo zajedno pobedu ja, moja porodica, moji prijatelji, moji rođaci i, normalno, cela Srbija, a pobeda je – za predsednika Srbije – Tomislav Nikolić. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Krstin. Reč ima potpredsednik Skupštine, narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Cvetkoviću, vi ste izabrani na funkciju ministra 15. maja i pretpostavljam da je vaša obaveza bila i da vidite, da se suočite s tim šta ste nasledili u Ministarstvu finansija i šta su propustili vaši prethodnici da urade. Javila sam se povodom amandmana gospodina Krstina zbog jednog velikog problema, to je i zaključak Odbora za poljoprivredu, kojim je predsedavao 2005. godine profesor dr Zoran Mašić. Naime, 9. jula 2005. godine, Kragujevac i okolinu, kragujevačka sela je zadesila teška elementarna nepogoda. Direktna šteta na poljoprivrednim usevima, procenjena od strane glavnog gradskog agronoma, gospođe Snežane Katić, i resornog odbora za poljoprivredu grada Kragujevca, uz dopis gradonačelnika Kragujevca Veroljuba Stevanovića, prosleđena je Odboru za poljoprivredu, kada smo razmatrali štetu koja je naneta čitavoj Vojvodini i Jablaničkom okrugu. Te godine, Vlada Republike Srbije je odlučila da se, na osnovu izveštaja koji se dostave Vladi od strane jedinica lokalne samouprave, a koje usvoji Odbor za poljoprivredu, obezbede, odnosno opredele sredstva za štetu koja je naneta našim poljoprivrednicima. Procenjena šteta, imate taj dokument u Vladi, i od strane grada Kragujevca, i od nadležne službe, imate i izveštaj Odbora za poljoprivredu, iznosi 156 miliona dinara. U budžet grada Kragujevca je 2006. godine uplaćeno, i to samo iz Ministarstva za kapitalne investicije, u tu svrhu, osam miliona dinara. Postavljam pitanje šta je sa ostalim iznosom, gospodine ministre, i kada će taj novac da dođe u budžet grada Kragujevca? Mada ovde ima predstavnika stranaka koje su u vlasti, oninisu postavili to pitanje, a ja se, evo, kako godinama usvajamo i rebalanse i planira se budžet za grad Kragujevac, zalažem za to, jer je već treća godina kako novac ne stiže. Iako su srpski radikali tamo žestoka opozicija aktuelnoj vlasti, oni cene taj moj stav i zalaganje. Profesor Mašić je detaljno upoznat s tim izveštajem, po domaćinstvima, i ti ljudi s pravom očekuju da im država to nadoknadi, jer to je vaša obaveza. Evo vam idealne prilike. Ono što je predložio gospodin Krstin je, upravo, u tu svrhu i ako prihvatite njegov amandman, a vidim da nemate volje, ni želje, i tako ste odlučili na Odboru, možete sve te probleme da rešite, za ostale dugove iz tog perioda. Mora da se napravi i analiza onoga što se desilo ovog leta. Kragujevac je, kao i mnogi drugi gradovi Srbije, znate da se ove godine isto desilo, pogođen drugom elementarnom nepogodom. Opet su ista domaćinstva, koja se nisu oporavila, stradala, stradali su objekti i infrastruktura u gradu. Nešto je sanirano, još mnogo toga ima da se uradi. Pitam vas, da li uopšte znate da sanacija nije završena za taj period iz 2005. godine? Dakle, naknadno je, da vas ne zbuni to, jer su to dva odvojena izveštaja, stigao taj za Kragujevac, jer je pre toga Odbor razmatrao samo za okruge u Vojvodini, Jablanički i Nišavski okrug, a mene zanima realizacija tog posla, da li su i koliko opredeljena sredstva i da li ste vi s tim upoznati? Ja ću do kraja da insistiram, to traže i nadležne službe i aktuelna vlast u gradu, da Vlada Republike Srbije taj novac uplati u budžet grada Kragujevca, jer grad je prezadužen. Sredstva koja ima na raspolaganju budžet grada Kragujevca nisu dovoljna za projekte i subvencije u poljoprivredi, a ovi ljudi, evo, već više od dve godine čekaju da im država isplati tu štetu.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik dr Zoran Mašić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu s Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima profesor dr Zoran Mašić.
Gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svestan sam da moje obrazlaganje ovog amandmana neće suštinski ništa promeniti u opredeljenju ni ministra, ni Vlade, u smislu njegovog prihvatanja, a, u krajnjem, izmena ovog amandmana bi podrazumevala da su prethodno prihvaćeni neki drugi amandmani koje smo mi, poslanici SRS, podneli u smislu izmene ove budžetske projekcije, pre svega, dela koji se odnosi na agrarni budžet. Meni je prosto neverovatno da ova vlada, pre svega, ministar finansija nije imao sluha za ukupno stanje poljoprivredne proizvodnje u našoj državi, za iskrenu i dobru želju poslanika SRS-a, a i poslanika nekih drugih poslaničkih grupa koji su predložili konkretne izmene, tj. uvećanje sredstava u razdelu Ministarstva poljoprivrede, sredstava koja bi se najdirektnije iskoristila, pre svega, za subvencioniranje i kreditiranje poljoprivredne proizvodnje, s obzirom na ukupne probleme koje je ta proizvodnja imala, posebno zbog suše koju je pretrpela ove godine. Ponoviću ono što sam već rekao u načelnoj raspravi, a što, nadam se, većina naše javnosti zna, da je procenjena šteta od suše tokom 2007. godine negde oko 46 milijardi dinara. Znači, to je ono što je Ministarstvo poljoprivrede i što je Vlada zvanično verifikovala, a može se računati da je šteta i veća, jer su, sigurno, te procene vršene krajnje restriktivno. U krajnjem, da se uzme i ta činjenica, samo za naknadu te štete, maltene, bila bi potrebna dva ovolika agrarna budžeta, koja su sada planirana. Dalje, ono što želim da kažem, a što ova vlada ne uvažava, što je, inače, pravilo i praksa u zemljama razvijene poljoprivrede, pa, ako hoćete, i u poljoprivredama zemalja u okruženju, to je da je tamo agrarni budžet neuporedivo veći nego što je naš agrarni budžet. Agrarni budžet u zemljama EU je u visini od 120 evra po glavi stanovnika. Agrarni budžet u Hrvatskoj, kao zemlji okruženja, negde je oko 100 evra po glavi stanovnika. Naš agrarni budžet je ispod 20 evra po glavi stanovnika. To samo može biti relacija o tome koliko ova vlast brine brigu o ovoj i te kako značajnoj privrednoj grani, koja je, uzgred da kažem, među retkim privrednim granama koje su ostvarile devizni suficit, znači, spoljnotrgovinski suficit. Pored svih ovih problema koje je imala, naša država je ostvarila preko 700 miliona dolara spoljnotrgovinskog suficita u oblasti poljoprivredne i prehrambene industrije, što je, svakako, značajno za ovu privrednu granu i što je trebalo da podrazumeva da se veća sredstva u budžetu izdvoje, pre svega, za subvencioniranje. Za subvencioniranje poljoprivredne proizvodnje tokom 2008. godine, planirano je oko 19 milijardi i 356 miliona. To je za nekih 0,9 milijardi više nego što je bilo u 2007. godini. Međutim, ako se samo računa na štete izazvane sušom, onda je to apsolutno nedovoljno, pogotovo ako se računa na činjenicu da će odlukama Vlade i zakonskim izmenama, pre svega, Zakona o porezu na dohodak građana, biti umanjen porez poljoprivrednim proizvođačima, ali će biti oslobođeni vraćanja dela kratkoročnih kredita koji su podeljeni 2007. godine. Znači, smanjiće se povraćaj datih sredstava, koja su dalje korišćena kao sredstva za subvencioniranje. Stoga je bilo osnova da se ta sredstva u većem obimu planiraju za poljoprivrednu proizvodnju. Šta se, u suštini, subvencionira iz budžeta u oblasti poljoprivredne proizvodnje? Pre svega, vrši se regresiranje, ili subvencioniranje inputa u ratarskoj i povrtarskoj proizvodnji. Znači, korišćenje mineralnih đubriva. To je u stalnoj stagnaciji. Primena i korišćenje mineralnih đubriva u poslednjih 15 godina, a naročito je to izraženo poslednjih 10 godina, ima tendenciju stalnog smanjenja, a, u suštini, nema visoke proizvodnje bez adekvatne i kvalitetne primene mineralnih đubriva. Zatim, iz sredstava subvencija regresirana je nafta kao glavni energent u poljoprivrednoj proizvodnji i, svakako, iz tih sredstava su regresirane i cene semena bilja, jer je intencija da se koristi samo i isključivo deklarisano i kvalitetno seme, jer je ono garant ostvarenja visoke proizvodnje, normalno, uz adekvatnu obradu zemljišta i korišćenje adekvatnih količina mineralnih đubriva. Dalje, iz sredstava subvencija subvencionirana je stočarska proizvodnja, i to, pre svega, nabavka priplodnog materijala, jer je neophodno u našoj zemlji popraviti kvalitet stoke i stočnog fonda, naročito u govedarskoj i svinjogojskoj proizvodnji, pa i živinarskoj. Subvencionirana je nabavka priplodnih grla, znači, obnova priplodnih zapata, a počelo je i subvencioniranje tova, pre svega, goveda, znači, tovnih životinja, jer je EU odobrila jednu kvotu, mislim da je osam ili deset hiljada tona, kao moguću kvotu za izvoz junećeg mesa na evropsko tržište. Bez adekvatnog subvencioniranja i popravke kvaliteta tovne junadi, tovnih goveda, to je teško ostvarivo, pogotovo u ovako nerešenim tržišnim uslovima u stočarskoj proizvodnji kakvi su kod nas tokom ove godine, gde je cena inputa izuzetno visoka, znači, pre svega, cena hrane za životinje, dok je cena žive stoka u značajnoj stagnaciji, naročito u svinjogojstvu, pa, ako hoćete, i u tovu junadi, što najdirektnije utiče na gubitak u stočarskoj proizvodnji i velike probleme ljudi koji se bave tom vrstom proizvodnje. Bilo je, svakako, osnova da se državnim merama pomogne ta proizvodnja. Takođe, subvencionirana je cena mleka, vršeno je tzv. premiranje proizvodnje mleka u ravničarskim i brdsko-planinskim predelima. To je mera koja treba da se preispita, obzirom na to da su sve mlekare privatizovane, da su tu strani vlasnici i da bi trebalo da bude primarna njihova briga da obezbede dovoljne količine mleka. Međutim, u našoj zemlji se tradicionalno gaje i mlečna grla i ona su bitna i s aspekta ishrane našeg stanovništva. Sigurno treba naći način da se subvencionira i ta proizvodnja, da li vezana za kvalitet mleka, ne za količinu. U svakom slučaju, to treba nastaviti i subvencionirati većim sredstvima, a u odnosu na planirana sredstva, to je, prosto, neostvarivo. Dalje, kroz sredstva za subvencioniranje u poljoprivredi obezbeđen je razvoj ruralne poljoprivredne proizvodnje, znači, proizvodnje na selu. Nažalost, i tokom 2007. godine, ova vlada, Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo finansija nisu obezbedili značajnija sredstva za ruralni razvoj poljoprivrede, kao ni za 2008. godinu, a kroz ruralni razvoj poljoprivrede se, pre svega, unapređuje poljoprivredna proizvodnja i plasman u seoskim domaćinstvima, a ta sredstva se koriste i za jačanje seoske infrastrukture, izgradnju vodovoda, kanalizacione mreže, elektromreže, puteva, telefona itd.,za razvoj seoskog turizma. Seoski turizam je nešto što je, svakako, perspektivno u našoj zemlji, naročito u brdsko-planinskim područjima. Deo sredstava u domenu ruralnog razvoja poljoprivrede se koristi za unapređenje i zaštitu životne sredine u tim sredinama i kao pomoć i podrška nekomercijalnim poljoprivrednim gazdinstvima, znači, pre svega, staračkim poljoprivrednim gazdinstvima, koja ne mogu da obrađuju svoja gazdinstva, ali im se podsticajem omogućava da tu svoju zemlju daju ili u zakup, ili da je lakše obrađuju. Dalje, subvencije za koje se zalažemo, i zalagali smo se da se uvećaju, treba da se iskoriste za uvođenje standarda kvaliteta u poljoprivrednoj proizvodnji, jer je to neophodno da bismo bili konkurentni na evropskom i svetskom tržištu. Mi moramo tu podići standarde kvaliteta i ukupne poljoprivredne proizvodnje, pogotovo poljoprivrednih proizvoda. Da bi se omogućilo uvođenje sistema kvaliteta u tu proizvodnju, neminovno je obezbediti i sredstva, kao podsticaj od strane države. Zatim, ono što je u proteklim periodima kroz agrarni budžet obezbeđeno, a što ovim nije obezbeđeno, za šta smo se zalagali, to je unapređenje stručnih poljoprivrednih službi koje su, takođe, neophodne radi podizanja kvaliteta poljoprivredne proizvodnje. Jednostavno, u predloženom budžetu nije ni dinara planirano za unapređenje stručnih poljoprivrednih službi. Samo da kažem da je za prošlu godinu, odnosno za 2007. godinu bilo planirano 200 miliona dinara. Ono što je meni posebno nerazumno i neshvatljivo i što želim da kažem, a ministar finansija nije hteo da to prihvati kao predlog za izmenu ove projekcije budžeta, jesu sredstva za protivgradnu zaštitu. Mogli smo čuti u pređašnjoj diskusiji, od gospođice Jovanović, kolike je štete kragujevačka opština pretrpela od grada. Velike štete su ove godine bile na celom području Srbije, a Predlogom budžeta, Hidrometeorološkom zavodu je za 80 miliona smanjen iznos koji se koristi za nabavku protivgradnih raketa. Znači, možemo očekivati još veće probleme u obezbeđenju protivgradne zaštite i nabavke protivgradnih raketa. Pošto se moje vreme za raspravu približava kraju, ja ću zamoliti predsednika ili da sada nastavim, ili da se javim kasnije, a hteo bih da postavim jedno poslaničko pitanje ministru, vezano je za dugoročne kredite.
Izvolite, postavite pitanje, naravno, imate pravo.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, hteo bih da postavim poslaničko pitanje i molim da se to evidentira. Dobio sam odgovor od vas na postavljeno poslaničko pitanje, tj. odgovor je stigao 26. jula, a ja sam negde u junu, prilikom rasprave o budžetu, ili maju, ne znam kada je to bilo, u svakom slučaju, rasprava je bila o budžetu za 2007. godinu, tražio da dobijem informaciju, ja i svi poslanici, koliko je vraćeno od 2004. godine kratkoročnih kredita, koliko je vraćeno dugoročnih kredita? Dali ste podatke koliko je vraćeno kratkoročnih, međutim, za dugoročne kredite nije naveden nikakav iznos. Ja samo želim da podsetim vas i sve ostale građane da je 2004. godine dato 2.258.000.000 kao dugoročni krediti za nabavku mehanizacije i unapređenje stočarske proizvodnje, odnosno za nabavku priplodnog materijala, opreme za navodnjavanje, kupovinu i nabavku staklenika i plastenika i za podizanje višegodišnjih zasada. Dalje, 2005. godine je dato 2.241.000.000, 2006. godine – 1.259.000.000 i 2007. godine, negde oko 1.500.000.000. Molim da dobijem odgovor, znači, koliko je od ovih ukupno datih dugoročnih kredita za unapređenje poljoprivredne proizvodnje vraćeno, evo, do današnjeg dana? Mislim da će to biti interesantno i za nas narodne poslanike i za sve građane Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, od predloženog budžeta za 2008. godinu građani ne treba da očekuju ništa dobro. To je još jedan u nizu potrošačkih ili, može sada da se kaže, i predizbornih budžeta. Ovaj budžet neće biti razvojni, neće pomoći u otvaranju radnih mesta koja su preko potrebna ovoj zemlji, ali ne i vašim nalogodavcima koji treba ovde da prodaju svoju robu. Ovaj budžet ne vraća sredstva poljoprivrednim proizvođačima, kao što smo to čuli od mojih uvaženih kolega, koja ste im oteli zbog loših pariteta u procesu proizvodnje i plasmana. Ovaj budžet nije ni socijalni. Koja je primarna funkcija budžeta jedne zemlje? Da realizuje zakonske obaveze jedne države, da leči, školuje i osigura bezbednost, pravnu sigurnost za sve građane, a posebno za one koji nisu u stanju da sami obezbede hleb, grejanje, struju, lečenje, školovanje itd. Ne želim da sada ulazim u to, ali jedna socijalna država i društvo mora da vodi računa o ovim ljudima, kojima treba da obezbedi minimum dostojanstva. To je osnovna funkcija. Dakle, ne treba bogatima da pomaže. Njima samo treba da omogući da budu još imućniji, da bi ih više prihodovala kada ih oporezuje. Zato jedna država, podsetio bih građane, ne treba da ukida akcizu na avio-gorivo, a da uvodi na tečni naftni gas. Ako me sećanje dobro služi, od 1. januara, po Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, mi ćemo za četiri dinara imati veće akcize na tečni naftni gas. Jasno je ko koristi avio-gorivo, ko koristi tečni naftni gas u Srbiji. Naša Vlada glumi, rekao bih, da se ne slaže sa drastičnim povećanjem cena osnovnih životnih namirnica, ali verujem da se ona tome raduje, jer je budžet zbog toga sve veći i veći, a da nije tako, smanjili bi porez ili akcize i imali isti efekat u budžetu. Vi ne želite da prestanete sa pljačkom građana, a rešenje kod cene ulja je to da ćete interventnim uvozom da pokušate da oborite cenu. To je katastrofa, ništa manja nego ovo prvo o čemu sam govorio. Vaše je da obezbedite da roba iz Srbije u Srbiji bude najjeftinija. To će biti dobro i za državu, i za građane, i za proizvođače, i za budžet. Tako je, recimo, sa cenom mleka, koje je jeftinije u nekim okolnim državama, da ih sada ne pominjem, i u prilog tome ide i ta činjenica. Vi ste formirali agencije za sve i svašta. Kada vas pitamo ili prozovemo za nešto, vi kažete – ne, nismo nadležni, to radi agencija, ona je po zakonu samostalna u svom radu, itd. To je dokaz više da smo bili u pravu kod formiranja agencija. Dakle, mi smo kritikovali formiranje svih tih fantomskih agencija, koje ništa dobro neće doneti ovoj državi. Ako je već tako, šta će nam onda Vlada? Zašto ne raspustimo Vladu kada na svako drugo poslaničko pitanje dobijemo isti odgovor – za to je nadležna agencija. Šta će nam izvršna vlast takva kakva je danas u Srbiji? Mnoge fantomske kancelarije povećavaju broj zaposlenih i postaju sve skuplje i skuplje, da sada ne čitam pojedinačno koje su to kancelarije. S druge strane, tvrdite da nema dovoljno novca za zdravstvo, pa morate nekim restriktivnim merama da štedite. Navešću jedan primer iz opštine Zaječar, gde je u Zdravstvenom centru zatvoreno odeljenje dečije hirurgije. Sva deca su prebačena na odeljenje opšte hirurgije, gde nema adekvatnih uslova ni u broju, ni u kvalitetu smeštaja, pogotovo nema mesta za majke koje dolaze s decom, osim za onu decu koja nisu iz Zaječara, već iz okolnih opština. Razlozi su, kako je navedeno, ekonomske prirode. Zamislite vi sada tu državu i te reforme koje štede na deci, tačnije, na bolesnoj deci. Časni ljudi koji rade u zdravstvu pobunili su se protiv ovih bezumnih mera direktora Zdravstvenog centra i usledile su kaznene mere. Sada postoje različiti ljudi u svim strankama. I kada stigne neki loš predlog ili instrukcija iz ministarstva, časni ljudi na direktorskim mestima će pronaći način da na to odgovore onako kako zaslužuje. U Zaječaru je direktor Zdravstvenog centra Veljković od onih drugih, koji trče da realizuju sve pogubne zamisli. Vama su usta puna Evropske unije, a želite da na dečijoj zdravstvenoj zaštiti uštedite struju, vodu i grejanje, ništa drugo. O tome se radi, da bi svi shvatili. Ima još nerazumnih odluka direktora Zdravstvenog centra u Zaječaru, ali o tome ću drugom prilikom, dakle, o seoskim zdravstvenim ambulantama, stanicama i slično. Ovo što se radi s bolesnom decom, neka su pala u nesvest kada su videla na odeljenju stare i bolesne ljude, nešto je neverovatno. Revolt njihovih roditelja je izuzetno veliki. Ne znam dokle će to stići i na šta će izaći. Za sve normalne ljude ovako nešto je neprihvatljivo. Štedite, isto, na insulinu. Zašto ne štedite na limuzinama koje kupujete za ministarstva i za vlast u Srbiji, ako ste već tolike štediše? Penzije su pale na 53% zarade zbog prevara, uslovno rečeno prevara, sa načinom obračuna od 2000. godine, i taj trend će se apsolutno nastaviti. Ako se hvalite suficitom od 40 milijardi u budžetu u tekućoj godini, zašto ne uložite u ovakve humane namene? Šta ćete s tim novcem? Čiji je to novac, ako ne tih građana kojima ste uzeli? Živite od toga što prodajete ono što su neke prethodne vlasti sačuvale, a kada to rasprodate, šta ćete onda? Svuda ste povećali broj radnika, a Vojska Srbije je osakaćena. Od 5. oktobra do danas, više ste je nego prepolovili, a to ste uradili po zadatku. Jedna stvar je jasna – ne postoji teritorija bez vojske koja može na taj način da štedi na odbrani i na vojsci. Ko ne hrani svoju vojsku, hraniće tuđu. Što se tiče lokalnih samouprava, na šta se i odnosi ovaj amandman na član 24, svima je malo transfernih sredstava, ali ste našli način da određene opštine favorizujete, one gde su vaši na vlasti, preko tzv. vanrednih transfera, bez ikakvih kriterijuma. Voleo bih da čujem kriterijume za vanredni transfer sredstava. Opština Zaječar je podnela jedan zahtev 15. novembra za vanredni transfer sredstava. Ukratko ću, onoliko koliko imam vremena, da navedem, zbog građana, šta sadrži taj zahtev, da biste videli opravdanost ovog dopisa. Kažu: "Obraćamo vam se s molbom za pomoć u finansijskim sredstvima za rad opštine Zaječar, iz razloga što se ista nalazi u krajnje teškoj, skoro bezizlaznoj finansijskoj situaciji, iz nekoliko razloga: budžet opštine je bio dugo blokiran sudskim rešenjem za oduzeto zemljište od strane fabrike "Kristal" Zaječar, u iznosu od 42 miliona dinara. Pomenuti dug je stvoren pre dve decenije, bez bilo kakve umešanosti opštine, drastično je uvećan visokim kamatama na docnju izmirenja duga. Kompletan ovaj dug izmiren je sopstvenim sredstvima opštine, a to su za opštinu Zaječar izuzetno velika sredstva. Neposredno po okončanju ovog problema, javio se novi, takođe, u vezi sa sudskim rešenjem vezanim za otkup zemljišta za novu lokaciju groblja u Zaječaru. Po tom osnovu, žiro-račun budžeta bio je blokiran za 11,5 miliona dinara, što je izmireno iz sredstava opštine, takođe, bez pomoći sa strane. Posle ovoga, usledila je nova blokada žiro-računa, u iznosu od 5,5 miliona dinara, za oduzeto zemljište za izgradnju kolektora od strane opštine. Podsećamo da je privreda opštine u vrlo teškom stanju, što, sa svoje strane, čini sporim punjenje budžeta opštine i onemogućava funkcionisanje rada opštine Zaječar. Ilustracije radi, podsećamo da su nekada najjača preduzeća opštine Zaječar sada u takvoj situaciji da većina njih ne radi, da sada ne nabrajamo o kojim preduzećima je reč. Zbog toga je došlo do visokog stepena nezaposlenosti, a time i do povećanja siromaštva stanovništva. Opština Zaječar izdvaja godišnje iz tekuće budžetske rezerve oko 10 miliona dinara za materijalnu pomoć najugroženijim slojevima stanovništva. Takođe, povećani su izdaci iz budžeta prema Centru za socijalni rad za materijalnu pomoć siromašnima. Na drugoj strani, opština čini velike napore da investira u projekte za kapitalne investicije, koliko je u njenoj moći, i to iz sopstvenih sredstava i sredstava kredita. Tako je u ovoj godini završen kompleks sportskih terena na Popovoj plaži u Zaječaru i skijalište Kraljevica iz sopstvenih sredstava opštine, što je koštalo oko 200 miliona dinara. Ove godine uloženo je u rekonstrukciju domova kulture u seoskim mesnim zajednicama oko 60 miliona dinara. Radi se o 15 mesnih zajednica. Opština izdvaja sredstva da bi održala ustanove kulture od regionalnog značaja – Pozorište ''Zoran Radmilović'', Istorijski arhiv, Muzej, Zadužbinu ''Nikola Pašić'', Kulturno-prosvetnu zajednicu, Dom omladine i Regionalnu televiziju, što godišnje košta oko 150 miliona dinara. Pored toga, opština je, radi adekvatnog rešenja prevoza đaka iz seoskih sredina do njihovih škola u gradu, kupila na kredit, mislimo da je to prvi slučaj u Srbiji, 12 autobusa i rešila ovaj problem na zadovoljavajući način, zaduživši se dugoročno za 53 miliona dinara. Pored toga, uzet je i dugoročni kredit za kapitalne investicije, u iznosu od 100 miliona dinara, za izgradnju puteva, mostova, sportsko-rekreacionih objekata, izgradnju kanalizacije i ostalih kapitalnih objekata u gradu. Krajem prošle godine, opština je platila iz kredita za kapitalne investicije iznos od oko osam miliona dinara na ime izmirenja duga koji je trebalo da plati Republika Srbija, za program podrške opštinama istočne Srbije, što je, takođe, investirano u kapitalne projekte. Opština s pravom očekuje da će joj Republika Srbija nadomestiti pomenuti dug. Pored toga, opštini Zaječar predstoji još učešće od 30% u finansiranju Nacionalnog investicionog plana, odnosno obezbeđenje 400 miliona dinara za taj plan, a naš budžet, po poslednjem rebalansu ove godine iznosi svega 950 miliona dinara. Što se izmirenja naših obaveza tiče, one su, praktično, preplavile ionako osiromašen opštinski budžet.'' Dalje se navodi šta je sve u opasnosti da dođe za izvršenje. Traži se da se pomogne uplatom vanrednog transfera, u iznosu od 60 miliona dinara, kako bi se rešili gorući problemi u opštini. Tih 60 miliona dinara je onaj minimum za koji je procenjeno da je nešto što bi morala opština Zaječar da dobije od Republike Srbije, kroz vanredni transfer. Po nezvaničnim informacijama koje sam dobio, dakle, javljeno mi je, 10 miliona dinara je odobreno opštini Zaječar. Smatram da je to izuzetno malo. Da li je slučajnost činjenica, govorim za Zaječarski okrug, da su tamo gde su na vlasti partije: DS, DSS, G17 i slično dobili vanredne transfere, neki dva puta, da ih ne pominjem. Svima je taj transfer iz budžeta Republike Srbije mali. Voleo bih da vidim zahteve ovih opština i kriterijume kojima se rukovodilo Ministarstvo kada ih je odobravalo, ili molbe,kako je to ovde naslovljeno. Dakle, plašim se da partijski aparat DS-a nije dozvolio da odlučujete na osnovu činjenica i argumenata i apelujem da se prihvati amandman na član 24.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanikdr Bojan Milovanović. Vlada i odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, pokušaću da obrazložim ovaj amandman ispred SPS-a, umesto kolege poslanika i kolege po struci dr Bojana Milovanovića. Naime, radi se o članu 24, koji kaže: ''Lokalne vlasti u 2008. godini mogu planirati ukupna sredstva potrebna za isplatu plata zaposlenih koje se finansiraju iz budžeta lokalnih vlasti, tako da masu sredstava za isplatu 12 mesečnih plata planiraju polazeći od nivoa plata isplaćenih za novembar 2007. godine, uvećanih najviše do 10%'' Amandman traži da se ova cifra od 10% zameni cifrom od 15%. Samo obrazloženje zašto se amandman ne prihvata je veoma interesantno. Ono kaže ovako: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što makroekonomski okvir budžetskih rashoda, a posebno rashoda za plate, ne omogućava veći rast sredstava za plate u jedinicama lokalne vlasti od predloženog''. Već prvi pasus ukazuje kakav je stav države, kakav je stav Vlade u odnosu na lokalne samouprave, na probleme ljudi u lokalnim samoupravama i na probleme radnika opštinske uprave i lokalne samouprave, koji se finansiraju, upravo, iz budžeta lokalne samouprave. U obrazloženju amandmana se navodi, kao razlog za predlaganje procenta rasta sredstava za plate u budžetima lokalne vlasti od 15%, rast sredstava za plate u budžetu Republike Srbije. Predloženo povećanje rasta sredstava za plate u jedinicima lokalne vlasti se bazira na isplaćenim platama za novembar 2007. godine, dok je iskazano povećanje sredstava za plate u budžetu Republike Srbije u odnosu na celu 2007. godinu, znači, ne za jedan mesec, već za svaki mesec, tako da procenti rasta nisu uporedivi, odnosno porast sredstava za plate u budžetima lokalne vlasti je niži od porasta sredstava za plate u budžetu Republike Srbije, pa se u krajnjoj cifri iskazuje da je masa za plate iz budžeta Republike Srbije, ipak, na kraju uvećana za 15,4%. To što se koriste jedni kriterijumi, odnosno jedni aršini za jedne, drugi za druge, ne znači da to nije uporedivo, jer je ono što je krajnji iznos vrlo uporedivo i mi ćemo vam pokazati na primeru kako su drastične razlike, skoro duple, između plata u lokalnoj samoupravi i plata u državnoj upravi. Naime, SPS tvrdi da je ovaj budžet, sigurno, predizborni, ali je lokalno rasipnički. Kad to kažemo, pre svega, mislimo da, ukoliko je lokalno rasipnički, za jedne je rasipnički, a za druge je restriktivni. Upravo za lokalne samouprave je ovaj budžet restriktivan, s elementima poniženja, čak, represije i kažnjavanja. Jedino u članu 24. predloženog zakona o budžetu stoje i sankcije ukoliko se član ne poštuje. Ni u jednom članu ovog zakona toga nema. Jasno se kaže: ''Ukoliko lokalne vlasti ne planiraju u svojim odlukama o budžetu za 2008. godinu i ne izvršavaju ukupna sredstva za isplatu plata na način utvrđen u stavu 1. ovog člana, ministar nadležan za poslove finansija može obustaviti prenos transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije, dok se visina sredstava za plate ne uskladi'' itd. Direktna pretnja lokalnim samoupravama. Upravo, ovaj budžet jeste i odraz jedne duboko centralizovane vlasti i države, u kojoj perspektive, niti šanse nema lokalna samouprava. To se odnosi i na kriterijume za preraspodelu transfera, koji su davno prevaziđeni, koji su nepravedni i koji, čak, imaju mnogo elemenata političkog, kao što i sredstva za preraspodelu iz NIP-a, takođe, imaju elemenata političkog.Mi ćemo se obratiti Ministarstvu da nam tačno kaže koji su bili ti kriterijumi za transfer. Takođe, SPS želi ovom prilikom da podseti da još nije ni izbliza u proceduri zakon o vraćanju imovine lokalnim samoupravama, što je ustavna obaveza za državnu upravu, za državu. Što se tiče toga, SPS je pustila u proceduru Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji je podneo moj kolega dr Bojan Milovanović. O tome neću pričati ovog puta, nego ću vam pričati neki drugi put. Samo hoću da kažem da ovaj zakon hoće da reši delimično ovu nepravdu, kao što i ovaj amandman hoće da delimično reši i ukaže na ovu nepravdu koja je učinjena lokalnim samoupravama. Pisac ovog obrazloženja kao da ne shvata ili ne zna kako se obračunavaju plate u lokalnoj samoupravi. Ovog puta ću pokušati da na to ukažem. Plata u lokalnim samoupravama obračunava se po Zakonu o platama u državnim organima i javnim službama. Inače, taj zakon je prestao da važi 1. januara 2007. godine, kada je stupio na snagu Zakon o platama državnih službenika i nameštenika. Drugi dokument za obračun tih plata je Uredba o koeficijentima za obračun i isplatu plata imenovanih, postavljenih i zaposlenih u državnim organima. Osnovica za obračun plata se utvrđuje zaključkom Vlade. Nema elemente zakonitosti, već zaključkom Vlade. Plata državnih službenika i nameštenika se obračunava drugačije, Zakonom o platama državnih službenika i nameštenika, koji je stupio na snagu 1. januara 2007. godine, sa platnim razredima i platnim grupama, i evidentno je da je cena rada, koja se utvrđuje budžetom, za ovu godinu veća 15,4%. U krajnjem ishodu, masa za plate u lokalnoj samoupravi utvrđuje se budžetom, a cena rada zaključkom Vlade, što nema, ponavljam, snagu zakona, a za državne službenike i nameštenike isključivo budžetom, i ona je za ovu godinu 15,4% veća. SPS želi da ukaže na još jednu anomaliju koja se dešava u lokalnim samoupravama, a to je u vezi s platama službenika javnih službi i javnih preduzeća. Naime, mi znamo da po Zakonu o platama u državnim organima i javnim službama, i to po članu 12, radnici ovih službi mogu povećati plate i do 30% iz sopstvenih prihoda, iako koriste imovinu lokalne samouprave, koja se još uvek vodi na državu, pa je tu jedino oštećena lokalna samouprava. Takođe, podsećamo da su u novembru koeficijenti u javnim službama bili povećani za 6,9%, a u decembru, nakon štrajka prosvetnih radnika, povećani za još 15 uslovnih, odnosno 10 plus 5%, ukoliko se uradi racionalizacija. Za kraj, kao primer za razliku u platama, za platu samostalnog stručnog saradnika 7. stepena u lokalnoj samoupravi koeficijent je 13,3, puta 2.015,87, što je u krajnjem iznosu 22.797 dinara. Za tog istog samostalnog stručnog saradnika sedmog stepena, u državnoj upravi je koeficijent 3,56, puta 14.840, što je 52.830, otprilike dva i po puta je veća. Mi ne želimo da suprotstavimo radnike lokalnih samouprava i državnih uprava, jer ne kažemo da je državnim službenicima lepo s ovim novim zakonima. Naprotiv, mnogi od njih su oštećeni, mnogi radnici u državnim organima su nezadovoljni što primaju plate, upravo, po Zakonu o platama državnih službenika i nameštenika. Potvrda toga jeste štrajk koji smo imali radnika u državnoj upravi, pravosuđu i društvenim preduzećima, upravo zbog ovog zakona, koji je, inače, duboko kapitalistički, koji ima raspon koeficijenta od 1 do 9 i koji omogućuje da 90 procenata državnih službenika, takođe, živi na ivici egzistencije, da imaju od 13.000 do 20.000, do nekih nameštenika i funkcionera koji imaju do 130.000, kao što i mnogi radnici u ovoj skupštini imaju 13, 15, 20 hiljada, a misli se da imaju mnogo veće plate. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Ninoslavu Dimitrijeviću. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je Kurban bajram, veliki muslimanski praznik, i želim svim muslimanima u Srbiji da čestitam Bajram, da ga provedu u sreći i slozi sa svojom porodicom, da u muslimanskoj zajednici zavlada sloga, da prevaziđu sve podele, jer oni koji ih dele ne misle dobro ni njima ni Srbiji. Zato ih pozivam još jednom da se okrenu miru, slozi i zdravlju. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Todoroviću. O amandmanu, reč ima narodni poslanikNataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Srbije. Izvolite, koleginice Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekujemo i trebalo bi, po Zakonu za sprovođenje Ustava, da do kraja ove godine, dakle, sledeće nedelje, u skupštinsku proceduru uđu zakoni o lokalnoj samoupravi i lokalnim izborima. To je prilika da razgovaramo o zakonu koji mora da bude mnogo bolji, pre svega, zbog toga što je Ustav promenjen, a i zbog činjenice da zakon o lokalnoj samoupravi koji je donet posle dolaska DOS-a na vlast nije izvršio decentralizaciju lokalnih samouprava na način na koji ste vi to govorili do 5. oktobra, kritikujući ondašnji režim i svaku vlast koja nije bila iz tog vašeg tzv. demokratskog korpusa. Ovaj član zakona o budžetu, upravo, govori o tome. Javila sam se da bih vam dala neke podatke i jasni prikaz kako može jedinica lokalne samouprave da radi i da obezbedi plate zaposlenima do onog limita, ne ovakvim ograničenjem kao što vi predlažete, ako je ta vlast sposobna i ako, po onoj domaćinskoj našoj narodnoj – svako zna koliki mu je guber i toliko se ispruži. Ovako dovodite u situaciju svaku jedinicu lokalne samouprave da, kroz direktive koje vam stižu preko zakonskih rešenja, ulaze u neke nedozvoljene radnje i da izmišljaju nešto mimo zakona, kako bi, eventualno, sredstva koja mogu da daju svojim zaposlenima upotrebili, a da se to ne prikazuje kao plata. Jer, ovaj limit, povećanje od 10 posto, možda je projektovan u skladu s navodnim budućim inflatornim tokovima, za koje niko ne zna da li će biti takvi, jer se ove godine pokazalo da su i Dinkić i Jelašić promašili nivo inflacije koja će zadesiti Srbiju. Sinoć ste imali jedan prilog na državnoj TV, pa su se, otprilike, pravdali time da je poskupljenje cena hrane i energenata dovelo do veće stope inflacije nego što je predviđena – 6,5 ili 7 posto. Moram da vas podsetim, gospodine ministre, stvarno ne znam šta ste radili pre 2000. godine, verovatno ste se bavili finansijama u oblasti vaše struke i nauke, na slavni period vladavine srpskih radikala, koji i dan-danas vladaju u opštini Zemun, ali i na period izbora dr Vojislava Šešelja na mesto predsednika opštine Zemun. U to vreme smo zatekli, 1996. godine, u opštini haotično stanje i izvršena je potpuna rekonstrukcija svega, počev od organa opštinske uprave, do obnove i postavljanja na zdrave noge javnih preduzeća, projektovanja takvih kapitalnih investicija koje i dan-danas imaju i te kakvog značaja, i imaće ih tek. Jer, u ono vreme, onome ko je razmišljao o ''Busijama'' ili o ''Plavim horizontima'', naseljima koja su tek nicala za izbegla lica i za sve one koji su želeli po izuzetno povoljnim cenama da kupe te placeve, vi ste se smejali, kao i trafikama i svemu onome što je predsednik naše stranke, kao izabrani predsednik opštine, dao ljudima kao mogućnost da žive i da rade. Gospođa Radeta, koja je bila načelnik jedne od najvažnijih opštinskih uprava, svedok je toga da su, upravo, te parcelizacije i taj novac koji se slivao u budžet opštine Zemun dovele do boljeg položaja svih zaposlenih. Tako treba da radi svaka lokalna vlast. U redovima naše stranke sedi jedan mladi čovek, možda će mu biti neprijatno što je u sali, poslanik, gospodin Saša Valjarević, koji je dobio i priznanje za ovu godinu kao jedan od najuspešnijih direktora javnih preduzeća, pošto je on direktor JKP u Požarevcu. Njega limitirate, limitirate sve uspešne ljude koji mogu da inkasiraju i profitiraju u opštini ako su odgovorna vlast kakva je bila zemunska, kako on vrši posao direktora, kako to rade radikali u celoj Srbiji, i kažete – vi imate ta sredstva, vi niste prezaduženi, vi niste opština koja je ima probleme, ali ne možete da nagradite svoje zaposlene preko ovog nivoa od 10 posto, zato što smo mi to linearno odredili. Gde je tu pravičnost? Gde je tu decentralizacija? Sada ću, ako pogrešim, tu je koleginica Radeta da me ispravi, ali verujem da neću, da vam ispričam kako je onda ta odgovorna vlast, sa Vojislavom Šešeljem na čelu, u Zemunu uradila već u sledećoj budžetskoj, 1997. godini. Pošto je zatečeno takvo stanje, pošto smo krenuli da koristimo resurse koji su stajali netaknuti decenijama, pošto je krenulo da se gradi i radi, da se direktno od prodaje, pre svega, tih placeva, novac sliva u budžet opštine, predsednik naše stranke je odlučio da u skladu s tim, pošto je opština uspešno poslovala, poveća plate zaposlenima, i to mnogostruko. Sećam se te 1997. godine, kada sam u Skupštini grada Kragujevca čitala, po platnim razredima, koliko ima ložač, koliko ima portir, koliko spremačica, to je bilo u to vreme isto kao što je bila plata poslanika. Kolega Mićunović i ja smo bili poslanici u Veću građana, verujte mi da je plata službenika ili portira u opštini Zemun bila skoro ista kao naša poslanička plata u Saveznoj skupštini. To je, zaista, cela istina, a da ne govorimo o načelnicima uprava itd. Nije to bilo bahaćenje vlasti, nego mogućnost da se ono što postoji iskoristi, da ti ljudi budu nagrađeni za svoj rad. Mi smo objavili u "Zemunskim novinama", opštinskom glasilu koje i dan-danas izlazi, kompletno kako to izgleda, od 1. do 9. platnog razreda. Niko nije mogao da veruje i svi su se čudili. Ja sam tada to u Kragujevcu, sa skupštinske govornice, čitala, a oni su se pitali – kako je moguće da neko ima takve i takve plate? Nije nam cilj i namera da sada, u opštinama gde radikali vrše vlast, predsednik opštine ima 300-400 hiljada dinara, a da u gradu kao što je Kragujevac, gde 40 hiljada ljudi nema posao, ljudi nemaju ništa. Dajte, molim vas, mogućnost, niko nije nenormalan, pa da ide u neku krajnost i da povećava plate, prvo, predsednik opštine sebi, pa direktori preduzeća, do nekog nivoa do kojeg to sada rade ovi iz javnih preduzeća koja su pod vašom kontrolom. Videli ste, kada je gospodin Todorović čitao, ili ja govorila za Elektrošumadiju Kragujevac, koliko su to visoke plate, po 10 puta veće od prosečne plate u Srbiji, a da ne govorimo o Kontroli leta itd. Gospodine ministre, ovo ne može da doprinese razvoju lokalne samouprave i kosi se sa svim tim standardima koji će biti inkorporisani u zakon o lokalnoj samoupravi, koji treba Skupština da usvoji. Dajte mogućnost svakoj, i najmanjoj opštini u Srbiji da radi i da se razvija, da oni procene i vide kako će raditi, prilikom projekcije sredstava. Zaista se slažem s tim da država mora da bude veoma energična i, u tom smislu, da se izvrši svaki limit i zabrana ako lokalna zajednica krene u zaduživanje koje ide preko dozvoljenog limita ili je na toj granici. Sećam se da je ova Vesna Džinić, čak, i preko dozvoljenog nivoa zaduživanja pojedinih lokalnih samouprava, to odobravala u ime Ministarstva i Mlađana Dinkića. Tu treba država da bude veoma rigorozna, jer lokalna samouprava nema sama po sebi cilj da se zadužuje i da uzima kredite, da tako servisira potrebe građana, nego da nešto radi, da projektuje i zaradi. Svaka sredina ima svoju specifičnost. U nekoj sredini vi možete da imate grinfild investiciju, u nekoj možete da imate razvojne projekte iz oblasti poljoprivrede, negde u oblasti turizma, na primer, u Zlatiborskom kraju, po našim banjskim klimatskim mestima, ali u Staroj Pazovi – četiri industrijske zone. Koliko je to novca koji je dobila lokalna samouprava? Sada i pitanje šta će biti s privatizacijom RTB Bora, pošto ste Ruse i gospodina Deripasku stavili na stendbaj, što bi rekli? Vi ste mogli, da ste želeli, kao država, direktnom pogodbom s tom kompanijom, iza koje stoji vrh državne vlasti i, direktno, predsednik Ruske Federacije Vladimir Putin, da dogovorite prodaju RTB Bora posle onoga što se desilo, a ne javnim pozivom, pa da se pojavi sada ta austrijska firma. Mogla je i neka iz Teksasa, ili iz Australije, i zbog činjenice da nude 94 ili 96 miliona više, a u ukupnom bilansu njihovog ulaganja, ali ne nude socijalni program, niti nude investicije za naredni period, kao što to nudi ruska firma gospodina Deripaske, mi dolazimo u situaciju da, kao država pod vašom vlašću, ko zna koji put kažemo Rusima da su nepoželjni za naše tržište. Mi to nećemo, mi hoćemo da imamo savazništvo u svakom pogledu sa Ruskom Federacijom i sa svakim ko hoće ovde da donese kapital, ali ne da ostavi radnike na cedilu, kao što se desilo u ''Sartidu'' i u mnogim drugim fabrikama, i da posle godinu dana ti ljudi nemaju ništa. Ne, nego da vode računa o tome da ti ljudi moraju da se zbrinu, a da oni koji rade budu dobro nagrađeni. Vidite kako posluju te njegove kompanije. Tu je magistar Mirović, koji je ekspert za rusku privrednu i turističku scenu, da ne pričam sada napamet neke podatke, on bi vam to prosuo iz rukava, da vam kaže samo koliko ljudi imaju, i to, oni kažu – to je ova nova ruska elita, to su mladi ljudi, školovani u Rusiji, koji imaju ogromne plate i u kompaniji gospodina Deripaske i svuda gde rade i uspešno posluju. Nismo mi demagozi u tom smislu, pa da sada kažemo – Valjareviću, ti si jedan od najuspešnijih direktora javnih preduzeća, ali te je Cvetković limitirao i tvoja plata je tolika. Dakle, ne možemo da idemo u takvu vrstu demagogije, a isto vreme se, pogotovo ovi vaši ''žuti'', i tamo gde su predsednici opština, i tamo gde su opozicija, zalažu za to da decentralizujemo odnos države prema lokalnoj samoupravi. Kroz tu priču, a to je bila samo prazna priča, vi ste u mnogim gradovima u Srbiji dobili poverenje građana 2004. godine. Neka građani znaju, kada završimo ovaj posao i izaberemo Tomislava Nikolića, 20. januara, za predsednika Srbije, izaći ćemo na lokalne izbore gde god da budu, verujemo, odmah posle toga, ali po zakonu koji mora da se promeni, možda već sledeće nedelje da uđe u proceduru. Neka tada biraju srpske radikale, jer će se oni boriti za to da svaka opština ima dovoljne prihode, da se ne zadužuju, da, kao danas pomenuti kolega i ostali, posluju uspešno i da to bude za dobrobit zaposlenih u toj opštini i svih građana Srbije.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 24.amandman je podneo narodni poslanik Vidoje Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, reč je o amandmanu na član 24. Predloga zakona: ''Posle stava 1, dodaje se novi stav 2, koji glasi: ''Lokalne vlasti u opštinama do 25.000 stanovnika masu sredstava za isplatu plata iz stava 1. ovog člana mogu uvećati za dodatnih 10%.'' Dakle, pitanje je koliko bi ovakvo jedno rešenje sistemski uredilo ove odnose koje želimo kao SPS da plasiramo u funkcionisanju lokalnih samouprava i koliko bi na pravi način ovo rešilo. U svakom slučaju, smatramo da treba obratiti pažnju na ono što jeste uloga i funkcionisanje lokalne samouprave kao značajnog segmenta u vršenju sveukupne vlasti u Republici Srbiji. Naročito su na udaru sredine u unutrašnjosti, a imamo veliki broj opština koje su zaista male, s malim brojem stanovnika, s malim budžetima, koje su suočene s mnogobrojnim problemima, gde je nizak standard stanovništva, mali broj zaposlenih ljudi, uz proces depopulacije, koji obuhvata sve šire prostore unutar Srbije. Na drugoj strani imamo metropolizaciju, naročito ''beogradizaciju'' i smatramo da Srbija ne može da vidi budućnost u tome da se svodi na veliku snagu i funkcionisanje države kroz Beograd, kroz funkcionisanje grada Beograda. Dakle, prvo, tu imamo slučaj da je zatečena masa, ili nivo primanja u lokalnim samouprava, pa i u opštinskoj upravi, pre nekoliko godina bio zaista mali, a, na drugoj strani, ovaj prostor s ograničavanjem mase u odnosu na novembar, s pravom da se za 10% podigne u 2008. godini, takođe je mali. Mi imamo proces intenzivnog odliva visokoobrazovanih kadrova iz unutrašnjosti, iz ovakvih opština, odlazak ljudi. Kao što imamo proces odlaska u inostranstvo onih kadrova koji vrede iz Republike Srbije, čak i iz razvijenih sredina, isto tako, iz ovih sredina u unutrašnjosti, imamo odlazak kadrova u veće gradove, u Beograd, i tako dalje. Te sredine i u kadrovskom pogledu ostaju siromašne, one su na ivici nekog pristojnog kadrovskog potencijala, koji može i trebalo bi da završava neke poslove koji su značajni za lokalnu samoupravu, naravno, i za samu državu Srbiju. Ne znam na koji način, ali visina plata se razlikuje od opštine do opštine, i to u drastičnim iznosima. Na koji način radi upravna inspekcija, ne znam, naravno, ne upirem prst u smislu da tu ima nekih odstupanja ove ili one prirode. Mislim da upravna inspekcija često trenira strogoću, da tako kažem, na opštinama u unutrašnjosti i da tu mora da se lokalna samouprava drži onoga što jeste Zakon o platama u državnim organima, koji je, inače, prestao da važi po donošenju Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, ali važi za nivo lokalne vlasti. Taj zakon se drži onoga što jeste Uredba o koeficijentu za obračun i isplatu i za imenovanje postavljenih i zaposlenih lica u državnim organima. Postojao je taj model korišćenja onih 30% uvećanja plata ako postoji takozvani sopstveni prihod, međutim, ta mogućnost se više ne relativizuje, tako da, kažem, često dolazimo u situaciju da upravni inspektori treniraju strogoću na malim opštinama, a da u većim opštinama, ili u većim gradovima, neminovno dolazi do toga da su te plate mnogo mnogo veće. Ne znam na koji način, ali tek to obeshrabruje te manje sredine, siromašne sredine. To doprinosi daljem odlivu kadrova iz tih opština. Mislim da treba obratiti pažnju na tu činjenicu. Imamo i tu situaciju da se, recimo, osnovica rada, što je u vezi s prethodnim amandmanom, određuje zaključkom Vlade Republike Srbije. Kada se uporede plate u lokalnim samoupravama, pod uslovom da se one isplaćuju zaista po zakonu i po ovim koeficijentima, odnosno na osnovu Uredbe, onda bi se, figurativno, moglo reći da ta povećanja idu na kašičicu, naravno, u okviru rasta dozvoljene mase u odnosu na jedanaesti mesec prethodne godine. Ove godine je predviđeno deset procenata. To izgleda na kašičicu, u poređenju s državnim službenicima koji rade u republičkim organima, čiji rast je projektovan u budžetu za sledeću godinu i dozvoljen je u većem procentu nego u lokalnoj samoupravi. Tako, na primer, recimo, visokoobrazovani kadar, znači, s fakultetom, u lokalnoj samoupravi ima koeficijent 1,30, a cena rada je 2.015 dinara od 1.9. ove godine. Znači, iznos plate je oko 22.800 dinara. Na drugoj strani, državni službenik ima 3,65 puta 14.840, kolika je cena rada, jednako je 52.830. Ovim ne upirem prst na to da su velike plate državnih službenika u republičkim organima. Saglašavamo se s tim da je to plata koja, svakako, treba da postoji, mada treba voditi računa i o onim kadrovima sa nižom stručnom spremom, koji, zaista, imaju malu platu, bez obzira na to što rade u republičkim državnim organima. Svakako je činjenica, ono što je tema kada govorimo o lokalnoj samoupravi, da su to niske plate i za visokoobrazovne kadrove, ali i za kadrove sa nižom stručnom spremom. Dakle, stiče se utisak da lokalna samouprava nije izvrednovana, nije uvažena u onoj meri u kojoj je to potrebno. Zaista je to potrebno, jer nije oličenje države samo u onome što je funkcionisanje države kroz državne organe koji postoje u centru države, u prestonici, naravno, i preko detaširanih organa u drugim opštinama, već i u takozvanim poverenim poslovima, koji su veoma značajni. Prema tome, kada se kaže država, seljak ili radnik je vidi u onome što jeste funkcionisanje i same opštine. Naše zalaganje ide u tom pravcu, da bi trebalo povesti računa o tome i, na neki način, požuriti s tim da se lokalna samouprava izvrednuje i uvaži na dostojan način, da se donesu odgovarajući zakoni, koji bi definisali status i položaj zaposlenih u lokalnoj samoupravi. S druge strane, potrebno je voditi računa o onome što su te siromašne opštine, koje su na ivici egzistencije u svakom pogledu, jer ako je ta ivica egzistencije na nekom minimumu, ili pređe u minus, onda imamo nastavak depopulacije stanovništva, imamo ogoljavanje Srbije, onda se suočavamo s praznim prostorima u Srbiji, a tamo gde nema ljudi, nema ni države. U tom smislu, SPS želi da skrene pažnju i vama koji ste sada na vlasti da, svakako, vodite računa o tome. Naravno, sigurno da vodite računa na određen način, ali mislim da bi akcenat trebalo staviti i na tu stranu, jer se život i ono što jeste funkconisanje države ne može svesti samo na funkcionisanje prestonice, samo na funkcionisanje većih gradova, već se mora voditi računa o životu i radu i uslovima rada u svakoj opštini, pa makar ona bila i mala, u svakoj mesnoj zajednici, u svakom selu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, evo, koleginica Nataša pre mene, a i kolega Miletić Mihajlović je dosta govorio o problemima u lokalnim samoupravama, u smislu da su koeficijenti i, uopšte, plate koje imaju službenici u lokalnim samoupravama veoma mali. Ne znam da li je gospodin ministar upoznat, ali sve lokalne samouprave su u štrajku, tako da administracija ne funkcioniše kako treba zato što su najavili štrajk. Zahtevali su od ministra da se u okviru projekcije budžeta povećaju njihove plate, jer su mnogo velike razlike između radnika u lokalnim samoupravama u odnosu na radnike u javnim preduzećima. Međutim, to nije uvaženo i nije došlo do dogovora, tako da je Vlada, Ministarstvo finansija, u projekciji ovog budžeta, uradilo kao i prošle godine. Oni su opet oštećeni. Veliki su problemi, sada je kraj budžetske godine, završavaju se mnogi važni projekti. Ne mogu da se realizuju transferi sredstava iz budžeta prema javnim preduzećima i ostalim firmama sa kojima su u toku godine sklopljeni ugovori. Ali, izgleda da Ministarstvo i sama Vlada uopšte ne vode računa o radnicima u lokalnim samoupravama. Kao što je govorila koleginica Nataša, o primeru kada je naš predsednik dr Vojislav Šešelj bio predsednik opštine Zemun, to je bila jedna od najuspešnijih opština u Srbiji, sa jednim domaćinskim radom, koji nije trajao samo od 7 do 15 časova, već se danonoćno radilo dok opština Zemun nije dovedena dotle da bude jedna od najrazvijenijih i najboljih opština u gradu Beogradu. Gospodine ministre, niste me čuli, pošto niste ni bili prisutni, govorio sam o problemima u lokalnim samoupravama, da su trenutno sve lokalne samouprave, sva administracija koja radi u lokalnim samoupravama, u štrajku. Verovatno su vas obavestili, pregovarali sa vama, međutim, nisu uvaženi njihovi zahtevi u vezi s povećanjem plata u lokalnim samoupravama, tako da je veoma otežan rad svih lokalnih samouprava u Srbiji, tako da mislim da je trebalo da prihvatite ovaj amandman. Stvarno je neprimereno, ako uporedimo, da ekonomista ili pravnik u javnom preduzeću ima platu preko 50-60 hiljada dinara, a pravnik ili ekonomista koji radi u opštini, isto odgovoran posao, ima samo 20 i nešto, maksimum do 30 hiljada dinara. Amandmani koji su podneti na osnovu zakona o budžetu mogli su da to izmene, međutim, izgleda da nema sluha za to. Štrajk se i dalje nastavlja. Kako će to rezultirati na završetku ove budžetske godine, videćemo, jer je veoma otežan rad svih lokalnih samouprava. Molim vas, još jednom, da se dobro razmisli pre glasanja o zakonu o budžetu.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Saši Valjareviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovde je, takođe, reč o amandmanu na član 24: ''U članu 24. Predloga zakona, posle stava 2, dodaje se novi stav 3, koji glasi: "Budžetski korisnici iz stava 1. ovog člana koji u okviru dozvoljenih sredstava ne mogu da isplaćuju plate po propisanim koeficijentima imaju pravo na usklađivanje mase potrebnih sredstava po odobrenju ministarstva". Dakle, naravno, potrebno je voditi računa i držati, što se kaže, na uzdi, ili pod kontrolom to što je javna potrošnja, što je rast plata u okviru svih organa državne uprave, naravno, i u lokalnoj samoupravi, pa se podrazumeva i iznalaženje odgovarajućih mehanizama kojima će se kontrolisati visina plata i u lokalnim samoupravama. Kakve su te plate, kroz prethodna dva amandmana smo o tome pričali. Međutim, ovde je reč o nekim specifičnostima koje postoje u nekim opštinama i koje se tiču nekih korisnika opštinskih budžeta. Dakle, mi imamo u ovom 24. članu stav koji govori o dozvoljenom rastu mase za isplatu plata i ta masa se ustanovljava na osnovu mase iz 11. meseca za prethodnu godinu, uvećanu za 10 procenata, što će biti masa za isplatu plata u sledećoj godini. Međutim, postoje korisnici opštinskih budžeta koji su pre nekoliko godina zatečeni na određenom nivou plata, po određenim koeficijentima koji su tada važili i koji, posle uvođenja repera, odnosno pravila da se plate ograničavaju u odnosu na neki mesec, da li na 9, ranije, čini mi se, ili na 11, jednostavno, u tom trenutku su zatečeni i ograničenim tom masom, a da kasnije nisu mogli da iskoriste onu masu koja proizilazi iz dozvoljenih, ili propisanih koeficijenata za određenu struku po toj važećoj osnovici, jer bi, korišćenjem tih koeficijenata, probili ovu dozvoljenu masu. Pri tome, skrećem pažnju na to da broj zaposlenih u tim institucijama, odnosno u tim ustanovama, kod tih korisnika, nije predimenzioniran, on je u okviru određenih normativa koji vladaju u tim strukama. Imamo, na primer, dečije vrtiće, ili ustanove kulture, ili neke druge korisnike u nekim opštinama koje su suočene s ovim problemom. U konkretnom slučaju, navešću samo jedan primer, dečiji vrtići imaju pravo isplate plata s koeficijentima koji važe u obrazovanju, u nedostatku posebnog zakona za predškolske ustanove, koji tek treba da bude donesen u Narodnoj skupštini, ali koji nije stigao na red. Po onome što su prohtevi i što jeste program tih predškolskih ustanova, to je već trebalo da bude, ali nadam se da će biti. Dakle, u nedostatku posebnog zakona za predškolske ustanove, rešeno je da zaposleni u dečijim vrtićima mogu isplaćivati plate po koeficijentima iz obrazovanja. Kada bi primenili te koeficijente u datom trenutku, nisu u mogućnosti da izvrše isplatu odgovarajućih plata i sa tim visinama, jer dozvoljeni prostor koji je projektovan, ili koji je dirigovan usvajanjem ovog budžeta, to ne dozvoljava. To nije moglo ni prošle godine da se učini, to neće moći ni ove godine. Ovim amandman ne pretendujemo, niti apelujemo na to da treba ispustiti taj ograničavajući faktor kojim se kontroliše javna potrošnja u lokalnim samoupravama. Ona, naravno, mora da postoji. Ovde je reč o izuzecima, gde imamo tako specifično zatečeno stanje da zaposleni ne mogu da ostvare ono što mogu na osnovu propisanih koeficijenata. Zato je u amandmanu i rečeno da imaju pravo na usklađivanje mase potrebnih sredstava, ali po odobrenju ministarstva. Dakle, zamolio bih vas, gospodine ministre, čak i ako ovaj amandman, iz ovih ili onih razloga, ne usvojite, da imate u vidu ovakve slučajeve i da dozvolite kontakt s vašim službama ili resorima unutar Ministarstva, te da omogućite, kroz analizu takvih slučajeva, da se učine izuzeci tamo gde je to opravdano, gde je to ovako kako sam ja, otprilike, objasnio, ako sam bio jasan, i da se nađe zajednički jezik u njihovom rešavanju, kako ne bismo diskriminisali određene kategorije ljudi, u ovom slučaju, u dečijim ustanovama. Svakako, ne treba ja da pričam da je reč o zanimanjima, odnosno o poslu koji je veoma značajan, a nije tako lak, čija je uloga podizanje podmlatka, dece, koja će sutra stasati i raditi ovaj posao koji mi danas radimo. Zahvaljujem vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Dušan Stupar, o istom amandmanu.
Juče smo imali priliku da vidimo da je gospodin ministar ozbiljno slušao naše amandmane i naša pitanja. U popodnevnom svom izlaganju, odgovorili ste na moje pitanje, koje su uputila udruženja oštećenih vojnih i civilnih lica, radi se o, pošto su korisnici budžeta u pitanju, korisnicima Ministarstva odbrane. Vi ste u ovom budžetu za narednu godinu predvideli za plate preko 18 milijardi dinara. Mogu da kažem da sam delimično bio zadovoljan vašim odgovorom, zato što ste izašli za govornicu i odgovorili da ćete na to pitanje posebno obratiti pažnju, da ćete razmatrati i da ste svesni da tu postoji obaveza države prema vojnim i civilnim licima koji su radili u Vojsci, i da ćete to, u nekom planu do 2010. godine, pokušati da im nadoknadite. Međutim, ja bih, gospodine ministre, ponovo ovo pitanje postavio, zato što imamo papire nekoliko udruženja, koji već nekoliko godina pokušavaju na zakonit put, preko suda, da ostvare svoje pravo. Naime, radi se o Udruženju oštećenih i vojnih civilnih lica Srbije, sedište je u Beogradu, Birčaninova ulica, broj 2, Udruženju penzionisanih podoficira Srbije, sa sedištem u Novom Beogradu, Jurija Gagarina, 60, Asocijaciji penzionisanih pripadnika Vojske, sa sedištem u Pančevu, Udruženju izbeglih, prognanih i privremeno raseljenih lica "Dome slatki dome", koji žive u vojnom objektu, u kasarni, Prijedorska bb, Beograd, Udruženju vojnih beskućnika Srbije, Braće Jugović, 19, Beograd. Gospodine ministre, dobili smo peticiju. S jedne strane, imamo 1.630 porodica koje su potpisale peticiju kao jedno udruženje. Imamo i drugu peticiju, koju je preko tri hiljade i nešto porodica uputilo. Oni očekuju i kažu da, kao branioci otadžbine, kao ljudi koji su krvarili za Srbiju kada je bilo najteže, za vreme NATO agresije, a sada poniženi i obespravljeni, na osnovu člana 56. Ustava Republike Srbije,upućuju peticiju predsednici Vrhovnog suda Srbije. Šta su pravosudni organi, gospodine ministre, utvrdili u ovom slučaju, o kojem sam već obavestio javnost i vas, kao ministra koji je zadužen za pare poreskih obveznika, koje su skupe u budžetu? U sudskim postupcima, obavljeno je preko hiljadu veštačenja. Šta je utvrđeno presudama opštinskih sudova? Vojni budžet za tekuću poslovnu godinu priprema, predlaže i obrazlaže ministar odbrane, i to do 15. oktobra tekuće godine za narednu godinu. Takav postupak je propisan članom 23. Zakona o finansiranju SRJ. To znači da je tužena strana bila dužna da, pri izradi predloga vojnog budžeta, u delu koji se odnosi na plate, potrebna sredstva planira na osnovu člana 75. st. 1. i 137. Zakona o Vojsci Jugoslavije i u skladu sa odlukom Savezne vlade o određivanju koeficijenata za utvrđivanje ukupnog iznosa sredstava za plate, i to po koeficijentu 3 prema neto zaradi u privredi Republike Srbije za prethodni mesec, a 2,1 za civilna lica u Vojsci Jugoslavije. Vi ste juče, na moje postavljeno pitanje, odgovorili da ste upoznati s tim. Gospodine ministre, kada se usvoji budžet, kada se na jednom kontu nađe određena suma para, kako je moguće da neko s tog konta može uzeti i nenamenski trošiti sredstva i prebaciti ih za druge namene? To je zakonom kažnjivo. Neko, gospodine ministre, kada se sve ovo raščisti, mora da odgovori. Nemoguće je da neko potroši sredstva, da nema odgovornosti, ali to su pare poreskih obveznika, namenski opredeljene. Nemoguće je da neko jedne godine, 2000. godine, 2,7 milijardi iz budžeta, praktično, utroši. Kako to izgleda na osnovu nalaza sudskih veštaka? Sud je utvrdio da su u saveznom budžetu za 2000. godinu bila utvrđena sredstva za plate zaposlenima u Vojsci u iznosu od 5.542.537.857 dinara i da su ta sredstva bila dovoljna da se plate isplate prema navedenim propisima, ne prema drugim, nego upravo prema ovim propisima, i da je bilo potrebno samo 50% iz ovog navedenog iznosa da se sve isplati. Međutim, isplaćeno je samo 2,7 milijardi. Kako je moguće da neko donese odluku da se te pare, koje su bile predviđene za plate za tu godinu, troše po drugom osnovu? Za sledeću godinu, znači, 2001. godinu, bilo je za tu namenu obezbeđeno 10.493.440.000 dinara, a za plate je bilo potrebno 6.256.684.067 dinara, gospodo poslanici. Te godine je nestalo četiri milijarde. Sledeće, 2002. godine, u budžetu je bilo predviđeno, za Ministarstvo odbrane i Vojsku Jugoslavije, ukupno 13.595.361.000 dinara, a bilo je potrebno, prema zakonskim propisima i kriterijumima, 11 milijardi. Opet, dve milijarde. Gospodine ministre, sledeće godine, umesto 16 milijardi, potrošeno je 12 milijardi. Sve to kada se sabere, cifra je oko 14 milijardi. Vi ste u narednom periodu, pošto niste predvideli, deo sredstava morali povećati. Ako se utvrdilo, ako postoje sudske presude, ako su neke izvršne, nemoguće je da neko dobije odluku suda, a ne može da naplati. Sa druge strane, vidi se da je to moguće, jer se sve ovo oko vojnih rezervista, što potresa Srbiju u poslednjih nekoliko meseci, dešava zato što neko, na bazi sudske presude naplati, a drugi deo građana ne može, iako ima sudsku presudu, da dođe do svojih para, do svojih prava. Mi svi kažemo da je zakon jednak za sve. Ovde se vidi da zakon, iako postoji, nije jednak za sve. Šta kažu gospoda koja su uputila ovaj zahtev i peticiju? Taj novac koji je Skupština utvrdila Zakonom o budžetu, prema priznanju tužene, bio je uplaćen na posebnu aproprijaciju za plate. Neko je trošio, kako kaže jedan od ministara odbrane, nenamenski. Gospodo, neko od vaših kolega, neko od političke elite koji je sada na vlasti, neko je od 2000. godine bio ministar odbrane. Ko je nenamenski trošio? Neko, gospodo, mora da odgovara. Kažite mi, gospodine ministre, šta će se desiti s ljudima koji će u međuvremenu, dok vode ovaj sudski spor, oboleti ili, ne daj bože, umreti? Da li će država isplatiti to? Kome će to država nadoknaditi posle? Znači, ne može se država neozbiljno ponašati prema svojim građanima. Kada je trebalo da se brani država, svi su se odazvali, pošteno odradili svoj posao i, na kraju, ti isti građani danas traže zaštitu, ne u ovim sudovima, pošto ovde ne mogu to da ostvare, sada idu pred Međunarodni sud. Da li je normalno da u našoj zemlji, gde je, kako kažete, sve demokratski, sve transparentno, kada se radi o interesu građana, mi ne možemo to preko suda da odradimo, da se to uradi na najbolji način, u interesu države, nego ih terate da idu pred Međunarodni sud. Šta mislite, šta u Međunarodnom sudu kažu sudije koje sude, kakva smo mi država? Mi kažemo da treba da budemo, po vašim rečima, evropska, civilizovana država, a to se na primeru ne vidi uopšte. Smatram da nećete prihvatiti amandmane koje smo podneli, ali u cilju ovih građana, u cilju civilnih lica, ljudi koji su radili pošteno u Vojsci, ako ne prihvatite ovo sada, u ovoj godini za budžet, ne možete reći, gospodine ministre, da ćete 2010. godine ukalkulisati ova sredstva. Šta ćete, gospodine ministre, uraditi ako 2008. godine sva ova rešenja, ove žalbe, na Međunarodnom sudu moraju da budu izvršni? Šta ćete onda raditi u budžetu za 2008. godinu, kada ćete morati da iznađete sredstva i da ih isplatite građanima? Zato, poštovani građani, svi koji ste uputili dopis, svi vi koji niste ostvarili svoje pravo, 20. januara izađite na izbore, srcem za Srbiju, srcem za Tomislava Nikolića.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, omiljena tema, i ne propuštam priliku da to istaknem u ovakvim trenucima, u stvari je naplata provizije, kao nagrada za uspeh koju ostvaruje onaj agent prodaje koji realizuje privatizaciju kao uspešnu. To što član 25, inače, reguliše da se sredstva ostvarena u postupku privatizacije, koja se uplaćuju na uplatni račun Republike Srbije, u visini od 5% izdvajaju za naknade licima čija je imovina nacionalizovana i da će se isplata tih sredstava i kriterijumi za isplatu urediti posebnim zakonom, govori najmanje o dve stvari. Jedna je da je narod na izborima razmazio Vladu, jer je spreman da evidentiranje prava i upisivanje tog prava tretira samim delom povraćaja imovine. Znači, ustanovljavanje imovinskih prava, prava na restituciju, kroz prijavljivanje i evidentiranje tog prava, nekome može da se dopadne, neko može da u to veruje, ali to još uvek nije stvarnost. Potpuno nezavisno od toga što SRS ima poseban stav o restituciji, jer nije moguće ostvariti apsolutnu pravdu povraćajem imovine i nije moguće reći da je ona baš od tog trenutka koji ste vi ustanovili sticana na moralan, prihvatljiv, zakonit i još neki način, i to što smo mi protiv takvog načina ustanovljavanja prava na restituciju, meni daje za pravo da vas povodom člana 25. podsetim na aktuelnost potkradanja budžeta i njegovog nejasnog iskazivanja na prihodnoj strani i da podnesem amandman. Amandman koji sam podnela glasi: ''Izveštaj o sredstvima ostvarenim od prodaje kapitala u postupku privatizacije, a pre isplate provizije u visini od 5% od ugovorene cene, određene Pravilnikom o visini posebne naknade'', a koju je gospodin Bubalo ozakonio, ''dostavlja se Ministarstvu finansija i nadležnim skupštinskim odborima u roku od sedam dana od zaključenja prodaje''. Verovali ili ne, poštovani građani, ministar finansija, koji je nadležan za republički budžet, nema uvid u to šta su troškovi obavljenog procesa privatizacije koju sprovodi Agencija za privatizaciju. Agencije za privatizaciju nema u ovom budžetu, ni koliko troši, ni koliko ima zaposlenih, a raspolaže najvećom imovinom i najznačajnijim procesima u ovom društvu, ostavlja ljude bez posla, rasprodaje ogromnu imovinu, teško sticanu, a za to ne daje nikome izveštaj. Ovim amandmanom tražim od Agencije za privatizaciju, koju je osnovala Vlada i koja nikome ne podnosi račune, da prekine tu praksu i da znamo koji su finansijski i pravni savetnici angažovani, koliko košta objavljivanje oglasa u stranoj i domaćoj štampi, koliko onoga što ne plati samo preduzeće u postupku privatizacije oduzme Agencija, pre nego uplati na račun budžeta Srbije, deo pripadajuće cene. Znači, po isplati svih troškova, Agencija zadrži sebi 5% i tek onda uplati budžetu. Da ne izgledam dosadna i da ne bude da insistiram na nečemu što je nevažno, ja ću samo da vas podsetim o kojim je ciframa reč. U zakonu o budžetu, čiji je prilog memorandum, ministar i Vlada su nam dali podatke da je od 2002. godine, zaključno sa devetim mesecom 2007. godine, prodajna cena ostvarena u milionima evra, od 2.521.000.000 evra, i to u realnom sektoru, bez preduzeća i finansijskih institucija, i to je već ona famozna, druga agencija. Znači, od prodatih preduzeća, Vlada dostavlja izveštaj, vrednost je 2.521.000.000 evra. Dakle, 5% provizije, kao naknadu za uspeh, na tu cifru, govorim o Pravilniku o visini naknade koju je odredio ministar, Agencija za privatizaciju je do sada zadržala sebi. Jer, ovde piše, prodajna cena, nikakve kalkulacije i izmišljotine, konstrukcije, nego, kao i uvek, "Službeni glasnik" i jezik brojki, kako neki kažu – 126 miliona evra je Agencija za privatizaciju sebi zadržala para. Da sada vidite odnos brojki. Jedna druga agencija, koju možemo da gledamo kroz budžet, a zove se Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, to je ona famozna "SIEPA", nad kojom gospođa Jasna Matić ima vlast, preko stranke G17 plus, ima 30 zaposlenih i ima budžetirana sredstva od 200 miliona dinara u ovoj godini. Dakle, 200 miliona dinara, na kurs evra od 80, i kada zaokružimo – jeste 2,5 miliona evra. Znači, Agencija koju vidimo u budžetu troši 2,5 miliona evra za godinu dana. Znate li na koje poslove? Na usluge po ugovoru, izradu brošura i kvalitetnog promotivnog materijala, organizaciju visokokvalitetnih promotivnih događaja, prezentaciju privrednog potencijala Srbije na sajmovima i u inostranstvu. Znači, ova agencija angažuje neke druge marketinške agencije, štamparske i slične usluge, da napravi promotivan materijal, da bi strane direktne investicije, ono što zovemo direktna ulaganja, grinfild i izvoz, došli u zemlju. Gotovo svi znaju da su ovo idealni poslovi za ono što se zove – pranje para i politička podrška stranke, marketinške usluge, usluge štampanja i sve one stručne usluge za koje je teško dobiti materijalni dokaz za realizaciju tog posla. Čime ta agencija opravdava svoj učinak, odnosno ovaj trošak? Mi imamo, takođe iz memoranduma, brojku o ostvarenim stranim direktnim investicijama od 3,5 milijardi evra, ali, od toga je 90% prihoda, u stvari, privatizacija i prodaja, a ne strane direktne investicije, grinfild i one za koje plaćamo ovu agenciju. Znači, svaki trošak mora da ima svoje opravdanje. Šta je Agencija "SIEPA" radila? Plaćala je dve do 10 hiljada evra po jednom radnom mestu, dok Dinkić nije uzeo da se i on o tome pita, preko Ministarstva na čijem je sada čelu. Moje insistiranje na preglednosti troškova i na dostavljanju računa za ovaj posao nije motivisano nikakvim drugim razlozima, sem principijelnim razlozima odgovorne političke stranke, koja je dužna da utiče na ovu politiku. Znači, savremene kapitalističke države, koje više ne insistiraju na isključivosti jednog sistema koji se zove liberalni i državni kapitalizam, ovakav ili onakav, u svojim državnim sistemima i u svojim ekonomskim sistemima ustanovljavaju institucije koje se zovu razvojne banke, spoljnotrgovinske banke za izvoz-uvoz i određene institucije koje se bave tehnološkim poslovima. To radi Japan, to radi Kina, to rade sve privrede koje računaju dugoročno na razvoj. Znate zašto? Zato što je davno shvaćeno da tržište, za koje je Adam Smit mislio da je savršeno i da njegova ruka vodi sve, ima nesavršenosti koje mora država, svojim činjenjem, da ispravi. Znači, tehnološki razvoj, izvoz jedne privrede i razvoj jednog društva. Mi od toga bežimo. Mi formiramo paradržavne institucije koje troše mnogo, nad kojima, mahom, nemamo uvid, ili krišom podržavamo izvoz, kroz neke paradržavne organe. Znate zašto? Jedan bugarski ekonomista i teoretičar je izneo jednu poraznu tvrdnju – zemlje u tranziciji organizuju izbore, imaju višepartijske sisteme, glasaju za neke stranke, a onda stranka koja dobije najveći broj glasova formira vladu. Onda se pojavi Svetska banka, Međunarodni monetarni fond i finansijeri, koji kažu koji ekonomski program ima ta vlada. Na jedan vrlo vidljiv način, mi smo poligon za realizaciju ovakve tvrdnje, jer ispada da se realizacija naše ekonomske politike svodi na privatizaciju, bezrezervnu, nekritičku, a ne znamo ni iz kojih razloga to imamo, kao krupan sistemski problem, nego imamo i problem trošenja budžetskih para, za koje niko ne želi, a uporno tražimo, da nam dostavi račune. Mislim da je moja priča o 5% provizije kao naknade za uspeh, koju Agencija, koju ne vidimo u budžetu, zadržava, nedopustiva praksa. Jer, ako neko od 2002. godine, a 2001. nije sadržana u ovom izveštaju, potroši 126 miliona evra, to je dve i po Beočinske fabrike cementa, koje su prve prodate u privatizaciji. Samo da se zna redosled veličina. Znači, 126 miliona evra je potrošio neko za koga ne znamo koliko zapošljava ljudi, koga angažuje za usluge koje im posebno plaćamo. Mislim da je ovo i vreme i mesto da mi to tražimo, pogotovo što u ovoj državi sledi vreme kada će krediti, uzeti sa periodom mirovanja dok je na vlasti DOS, vrlo brzo početi da stižu na naplatu, ne samo kao otplata kamate, nego i kao otplata glavnice. Znači, krediti koju su počeli da pristižu 2001, 2002. godine i dalje, nemaju više onaj period koji će nekoj novoj vlasti otežati posao vršenja vlasti. Razlog da je svaki dinar koji u budžet treba da uđe, po prirodi stvari, državni prihod, između ostalog je i sledeći. Zar mi treba da brinemo o obavezama koje vi namećete? Zar se, zaista, ova vlast rukovodi onim – posle mene, makar i potop. Valjda postoji neko, ako niste vi i vaši direktni potomci dužni da živite posle vašeg odlaska sa vlasti, valjda imate neke daleke rođake, ili malo obraza, da biste mogli sutra da kažete – uradili smo sve, a efekti su takvi kakvi su. Ali, vi nećete da uradite ono što je minimum odgovornosti prema jednoj funkciji koja se zove: vršenje državne vlasti. Vi nećete da uradite minimum toga. Prozivaju nas javno, dajte da o tome pružimo podatke. Agencija za privatizaciju potrošila je 126 miliona za prodaju preduzeća. Koliko je iz stečajnog postupka za prodate slike, zgrade, izdate, prodate, prihodovala Agencija za sanaciju i stečaj banaka? Vi znate da su najveće cifre, na stotine miliona, prihodovane u oblasti finansijskog sektora. Rekla bih vam i te podatke, ali ih u memorandumu Vlada ne iznosi i samo se opisno, doduše, ne visokoliterarnim stilom, dotiče ove teme. Ali, nadam se da će biti prilike da težinu i tih podataka, u koje uopšte nemamo uvid, jednoga dana iznesemo pred javnost. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Jorgovanki Tabaković. Da li se povodom ovog amandmana još neko javlja za reč? (Ne) Hvala. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov. Izvolite, gospodine Živkov.
Podneo sam amandman na član 26. ovog zakona. Ovaj član se, specifično, odnosi na Ministarstvo vera, za koje se kaže da će se sredstva za Ministarstvo, koje je do sada finansirano na aproprijaciji 551 – Nefinansijska imovina koja se finansira iz sredstava Nacionalnog investicionog plana, izvršavati preko nove aproprijacije 489 – Rashodi koji se finansiraju iz sredstava za realizaciju Nacionalnog investicionog plana, prenošenjem investitorima - crkvama i verskim zajednicama. Odmah na startu da razjasnimo, SRS nije protiv finansiranja verskih zajednica i crkava, samo smo protiv načina. Upravo zato sam podneo amandman na ovaj član, zbog načina na koji će se finansirati ove godine verske zajednice i crkve. Nacionalni investicioni plan je dobio kritiku u ovom parlamentu, kada je donošen i prilikom realizacije, i u prethodnoj vladi i sada, a s obzirom na to da je na čelu Nacionalnog investicionog plana ministarstvo koje vodi ministar Đilas, možemo da sumnjamo i na kakav način će se 2008. godine finansirati i u koju mrežu se uvlače verske zajednice i crkve. To mi daje za pravo da sumnjam da će ministar Đilas da finansira one verske zajednice koje budu privržene, ili naklonjene određenim političkim partijama, što je, apsolutno, zabranjeno. U situaciji, npr., u kojoj su u Sandžaku verske zajednice, koje su u sukobu, možete zamisliti, kada Nacionalni investicioni plan uđe u priču sa njima oko finansiranja, pa favorizuje jednu stranu, ili favorizuje drugu stranu, kakve će sve štete imati građani koji žive u sredini gde je ta verska zajednica i kakve će posledice država imati. Moj amandman se, upravo, protivi tom načinu i glasi da se član 26. briše. Smatramo da bi ovaj član trebalo da se izbriše iz zakona i da se na drugi način reguliše postupak po kome će se finansirati projekti od nacionalnog značaja. Faktički, država i nema investicije od nacionalnog značaja, jer to zavisi, otprilike, od toga ko je na čelu NIP-a i koje ga ministarstvo vodi. Imajući u vidu medijsku podršku koja se daje NIP-u, ili obilaske gospodina Đilasa, koji je, sa svojom Narodnom kancelarijom, umeo da vodi celokupnu televizijsku i medijsku kampanju, možemo zamisliti šta će biti s ovako velikim sredstvima kojima raspolaže NIP, posebno u ovoj osetljivoj situaciji i materiji gde se radi o verskim zajednicama i crkvama. Apelujem na predsednika Skupštine, gospodine predsedavajući, ako možete da prenesete predsedniku, ili ako me čuje predsednik, da, kada izađe pred medije da saopšti stavove Skupštine, apeluje na medije da se ne stavljaju na stranu nijednog političkog kandidata koji su sada u izbornoj trci. Jer, medijska podrška je bila vrlo jasna ovih dana. Gospodin Đilas, kada je upadao u potok i u ko zna kakve reke i mora, moraće da se kupa do 20. januara. S obzirom na to da je zima, vodim strogo računa o njegovoj zdravstvenoj situaciji, da se ne prehladi, ali je činjenica da su ga mediji favorizovali ovih dana, i u kulturi, i u sportu. Ovih dana je zasedala Skupština Fudbalskog saveza Srbije, gde je bilo vrlo bitno šta Goran Ješić iz Inđije misli o fudbalu. Nemojte misliti da je to slučajno. Apelovao bih na sve medije da se ne stavljaju ni na jednu političku stranu. Što se tiče ovog parlamenta, čuli smo ovde da svi žele dobro Srbiji. Upravo, 20. januara pozivam sve one koji stvarno žele od srca dobro Srbiji, da slobodno, svim srcem, zaokruže Tomislava Nikolića.
O amandmanu, za reč se javila narodni poslanik Lidija Vukićević.
Poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, pre nego što zaključimo raspravu o budžetu, iznela bih svoje mišljenje a propo izdvojenih budžetskih sredstava za dodelu nacionalnih penzija. Smatram da je to moja obaveza. Mislim da rasprava o budžetu ne bi trebalo da se završi a da se ne spomene tako atraktivna akcija koja se desila poslednjih nekoliko dana. Dakle, kao što rekoh, govorim o nacionalnim penzijama, ili priznanjima za poseban doprinos u nacionalnoj kulturi. Poslanici u skupštinskoj sali su upoznati s tom dodelom nacionalnih penzija, građani su mogli da se obaveste preko dnevnih i nedeljnih novina, ali mislim da su najupućeniji i da je to najviše interesovalo one umetnike koji su se našli na spisku za dobijanje nacionalnih penzija, a ostali su bez njih. Neko može da kaže – kako god da smo uradili, neko sigurno ne bi bio zadovoljan, ili – uvek bi se našao neko ko bi protestovao i rekao da nije urađeno kako treba. Ne, nije tačno. Ne radi se uopšte o tome da svi prijavljeni treba da dobiju nacionalne penzije. Ostavimo nešto i za sledeću godinu, iz razloga što budžetska sredstva koja su odvojena za kulturu nisu tolika da bismo mogli svim prijavljenima da dodelimo nacionalne penzije. Elementarni problem ovde je što se, apsolutno, nije radilo po jasno definisanim i preciznim kriterijumima. Ne želim da pominjem nijedno ime sa spiska ljudi koji su dobili nacionalnu penziju, a koji, možda, nije trebalo da je dobiju u ovom vremenskom razdoblju njihovog života. Zaista mi to nije namera, uz sve poštovanje i uvažavanje onih koji su dobili i zaslužili ovu nacionalnu penziju. Ja im javno, sa skupštinske govornice, od srca čestitam, svim svojim kolegama koji su, zaista, zaslužili i dobili ovu penziju. Vi ste mogli da vidite u novinama u poslednje vreme da se spekuliše različitim naslovima, otprilike, da ih ne bih parafrazirala,ovako ide: ''Rad Komisije nije bio sasvim nezavisan. Uplele su se pojedine stranke''. Čak je jedan član Komisije, a Komisija je veoma diskutabilna, nešto kasnije ću o njoj da kažem, rekao: ''Nisam ovlašćen da dajem izjave na odabir ljudi koji su se našli na spisku za dobijanje nacionalnih penzija''. Verujte mi da tu rečenicu ne mogu da shvatim. Možda ja i ne razumem, ali ne verujem da neko ko je bio član Komisije za dodelu nacionalnih penzija kasnije ne može da da izjavu za novine i da obrazloži zbog čega je taj i taj glumac, slikar, vajar, književnik, prevodilac dobio nacionalnu penziju. Ono što je suština onoga zbog čega sam izašla za govornicu, jeste da je, s obzirom na broj prijavljenih, a njih je oko 900, možda nije tačno u broj, ali nije bitno, dobilo penzije 258 prijavljenih. Dakle, morao je da se napravi objektivan odabir i da se penzije dodele zaista zaslužnim umetnicima, koji su doprineli našoj nacionalnoj kulturi. Elementarna stvar koja nije ispoštovana, čudim se Vladi da je mogla da dopusti tako nešto, to je da nisu napravljeni jasni i precizni kriterijumi. To je najelementarnija stvar, bez koje ne možemo da donosimo nikakav sud i nikakav zaključak. Kriterijume su morale da naprave i zajednički da donesu strukture sledećih delatnosti: nauke, umetnosti, obrazovanja, posebno visokog, sporta; za sport, da se nađe zajednički imenitelj za ljude koji su dali poseban doprinos u sportu. Vlada, kao finansijer, morala je da postupa u skladu s postojećim kriterijumima. Međutim, kako Vlada da postupa u skladu sa kriterijumima, kad uopšte nismo imali jasno definisane kriterijume? Nadam se da se slažete sa mnom da je pravilo da onaj ko dodeljuje sredstava, dakle donator, u ovom slučaju Vlada, mora da donosi i kriterijume, a onaj ko raspoređuje sredstva, mora da se ponaša u skladu i na osnovu utvrđenih kriterijuma. Znači, to je elementarni problem. Definisani kriterijumi nisu postojali i zato se napravio ovakav haos i zato su mnogi ljudi, s pravom, ostali nezadovoljni. Ovde se dogodilo nešto potpuno obrnuto. Podnosioci predloga su davali kriterijume i raspoređivali, što je nedopustivo i što je, priznaćete, apsurd, pa smo tako imali u Udruženju književnika slučaj, to ste, isto, mogli da vidite iz novina, da je naš uvaženi književnik Radomir Smiljanić istupio, nije više želeo da bude član Udruženja književnika, zato što ga Udruženje nije predložilo. Zapravo, udruženja nije trebalo ni da predlažu svoje kandidate. To je esnaf. Vlada je dopustila da se udruženja unutar sebe svađaju, što je nedopustivo. Upravo zbog tih opštih kriterijuma, zajedničkih kriterijuma, ova akcija, koja je pretendovala da bude plemenita, koja je, koliko god to neko opovrgavao ili ne, trebalo da ima i socijalni karakter, pretvorila se u svoju suprotnost. Komisija koja je odlučivala ko će da dobije nacionalnu penziju, a ko ne, nije bila adekvatno sastavljena i u svom sastavu nije imala predstavnike svih umetničkih delatnosti, što je, priznaćete, apsurd. Samim tim, veoma je loš odabir ljudi, ne kažem svih, ali većine ljudi koji su dobili nacionalne penzije, a to nisu zaslužili. Moram da kažem da sam u Predlogu zakona o budžetu pročitala: ''Na aproprijaciji...'' (aproprijacija je prisvajanje ili sticanje svojine, da bi građani lakše to usvojili) ''472, planirana su sredstva namenjena za isplatu posebnih priznanja umetnicima za vrhunski doprinos nacionalnoj kulturi u Republici Srbiji, a raspored i korišćenje ove aproprijacije vršiće se po posebnom aktu Vlade''. Ne znam koji je to akt Vlade i šta je trebalo da se reguliše tim aktom Vlade. Ako nisu definisani jasni kriterijumi, onda stvarno ne znam šta je trebalo da podrazumeva taj akt Vlade u ovom slučaju. Još nešto o čemu se nije vodilo računa, a što je veoma bitno, to je da su ljudima koji su ušli u grupu za dobijanje nacionalnih penzija, pre svega, morale da se ujednače penzije, iz prostog razloga što je neko nekada, recimo, pre 15 godina, otišao u penziju po jednoj osnovici, pa njegova penzija u ovom trenutku iznosi, recimo, 14.000 dinara, a neko je otišao pre tri meseca, pa mu penzija iznosi 40.000 dinara. I jedan i drugi umetnik su zaslužni, dakle, ušli su u grupu za dobijanje nacionalnih penzija. Ako na to dodamo po 50.000, ovaj će da ima 75.000, a ovaj od 40.000 će da ima 90.000 ili 100.000 hiljada penziju. Dakle, opet pravimo socijalnu razliku i ništa nismo, u krajnjoj liniji, uradili. Ono što bih još htela da istaknem, za šta mislim da bi trebalo, ako ne za ovu godinu, pošto je stvar već završena bez ikakvih konsultacija šire javnosti, da se uradi sledeće godine, to je da lice sa ovog spiska, lice koje ulazi u spisak da dobije nacionalnu penziju, koje je radno aktivno i dalje, na osnovu godišnjih prihoda koji prelaze maksimum, sledeće godine mora biti potpuno ili delimično isključeno iz spiska za dodelu nacionalnih penzija, iz prostog razloga što je ova nacionalna penzija imala i socijalni karakter. Jer, priznaćete, niko od tih 900 umetnika sigurno nije išao da predaje administraciji dokumentaciju da bi mu Vlada rekla – ti si stvarno umetnik koji je dao doprinos nacionalnoj kulturi, vrhunski si umetnik. Moraćemo, stvarno, da pogledamo istini u oči i da shvatimo da je i to svrha ove čitave akcije. Ne govorim ovo, da me neko ne bi pogrešno shvatio, zato što sam protiv ove akcije. Veoma sam srećna, kao umetnik, da su konačno i umetnici dobili mogućnost da im se na neki način pomogne, što statusno da se izdvoje, što socijalno, ali, prosto, mislim da bi u narednom periodu sprovođenja ove akcije odabir morao da bude pošteniji, a ova akcija podobna i korisna. Samo ću još da kažem, da biste videli da je sve ovo tako kao što sam rekla, da mi imamo umetnike koji su u sedmoj, osmoj i devetoj deceniji života, koji, od kada su otišli u administrativnu penziju, ništa nisu radili, ponešto malo su radili ili su, oni koji imaju snage, još uvek ostali da rade, a koji primaju prosečne ili ispod proseka penzije, a pri tome su dali veoma veliki doprinos našoj nacionalnoj kulturi. Prioritet je morao da se da tim ljudima i moralo je da se povede računa o njima. Samo još jedan primer i završavam, pošto mi je već isteklo vreme. Imamo veoma obrazovanu umetnicu, koja je, neosporno, dala veliki doprinos našoj nacionalnoj kulturi, gospođu Dubravku Nešović, koja je morala da uđe u ovaj spisak za dodelu nacionalnih penzija. Živi u staračkom domu, od penzije koja iznosi 17 hiljada, a mesečno treba da plati 25 hiljada za starački dom. Prete da će 15. februara da je izbace iz staračkog doma. Ne treba da objašnjavam, pogotovo starijim generacijama, ko je gospođa Dubravka Nešović. Samo ću reći da je diplomirala, od treće godine je na daskama sa roditeljima glumcima, dobila je silne nagrade, preko tri hiljade humanitarnih koncerata je održala. Ne mogu danas da nađem nijednog umetnika koji je toliki broj humanitarnih koncerata održao. Diplomirala je i jedini je magistar muzike, a nije se našla na spisku za dodelu nacionalnih penzija. Kroz prizmu gospođe Dubravke Nešović, rekla sam da postoji veliki broj umetnika koji nije dobio ove godine nacionalnu penziju. Tu su ne samo muzičari, nego i slikari, vajari, glumci, reditelji, pisci, prevodioci, koji se, nebrigom, neodgovornošću, nisu našli u prioritetnoj grupi koja treba da ponese ovu laskavu statusnu titulu za dobijanje nacionalnih penzija. Samo još na kraju da kažem da svi moramo dobro da razmislimo, da je najlakše zaboraviti ljude. Nemojte da nas ljudi pamte po zlu. Mnogo je bolje da nas pamte po dobru. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Lidiji Vukićević. Reč ima narodni poslanik dr Vladan Batić, o amandmanu.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ako semantički posmatramo termin ''NIP'', čini mi se da u okviru tog plana najveće investicije treba da budu u onim delovima Srbije koji su najugroženiji. Jedan od najugroženijih delova Srbije je upravo jug Srbije, i to onaj deo Srbije koji se graniči sa Kosovom i Metohijom, pre svega, teritorija opštine Kuršumlija. Umesto da se tamo investira, umesto da oni koji se nalaze na čelu državnih institucija, koje, tobože, rade na KiM, poput Muzeja KiM, Biblioteke KiM, Fonda PIO KiM, Uprave prihoda za KiM, ako već ne mogu da funkcionišu na prostorima KiM, budu izmešteni na teritoriju opštine Kuršumlija, da se tamo radi i gradi, investira iz NIP, ništa od toga. Predložio sam da se jedna od sednica Vlade, čisto da se pokaže da je Srbiji stalo do tog dela njene teritorije, održi u Kuršumliji. Naravno, ništa od toga. Naravno da ne vredi pričati velike priče o KiM, kada se ne brine ni o Kuršumliji. Ne brine se ni o rezervistima, koji sutra štrajkuju stoti dan. Izgleda da su ti ljudi zaludni, dokoni, da to rade iz besa, hira. Ne, nego zato jer je život zakon, jer i oni treba da žive. Život je zakon i za njih i za te potlačene, nesrećne, razočarane ljude. Da postoji različiti aršini, evo jednog predloga za izvršenje od pre dva dana. Neki ljudi naplaćuju ono što traže. Pre nekoliko dana, Okružni sud u Kuršumliji, ovo je pitanje za Dušana Petrovića, potvrdio je presudu Opštinskog suda u Kuršumliji kojom jedan od rezervista, kada se računaju kamate, treba da naplati oko milion dinara. Svi se prave ludi. Igramo se gluvih telefona. Ti ljudi protestuju sto dana. Imam kontakt sa njima oko 30 dana. Prema tome, niko ne manipuliše njima, oni traže svoja prava, i to više nije samo Toplički okrug, to je i Jablanički, i Pčinjski okrug, i Niš, to se širi, jer se prema tim ljudima ne postupa na nivou poštovanja njihovog dostojanstva, njihove časti, njihovog ugleda. Ne razgovara se s njima. Izuzev gospodina Rasima Ljajića, niko nije pokazao dovoljno brigu i odgovornost da razgovara s njima, nego se, đonom, samo negira to što oni traže. Ponovo apelujem i na Dušana Petrovića, i na Vidu Petrović-Škero, i na gospodina Šutanovca, i na predsednika Tadića, kome sam se u njihovo ime obratio dva puta, i na načelnika Generalštaba, gospodina Ponoša, jer oni su njegovi vojnici, ne bivši, nego, možda, i budući, da se ova stvar ozbiljno uzme u razmatranje. Ne postavljaju oni megalomanske, astronomske zahteve. Ne mora biti parametar ovo što izvire iz ovih presuda, ali se ti ljudi moraju poštovati, mora se poštovati njihovo dostojanstvo, jer život je zakon. Pre nekoliko dana, s ove govornice, izneo sam stav sindikata ''Želvoza'', bolje rečeno, onog sindikata koji ima simbolični naziv - SRP - sindikalni radnički pokret. Dakle, ništa nisam improvizovao, oni su ovaj svoj dopis uputili svim poslaničkim grupama, govoreći o onome što se događa u ''Želvozu'', a na neki način i u okviru JP Železnice Srbije. Valjda je priča o železnicama, o kojima smo ovde polemisali, takođe, nešto što treba da bude obuhvaćeno Nacionalnim investicionim programom. Imamo najsporije železnice u Evropi, sporije nego kada su prvi put počeli da vozovi prolaze Srbijom. To više nisu železnice, to su muzeji železnice. Evo jedne priče o tome, posle koje su reagovali predstavnici tri druga sindikata, tvrdeći da iznosim neistine. Ponavljam, ja sam samo pročitao ono što je svim poslaničkim grupama dostavio Sindikalni radnički pokret. Sada se javljaju predstavnici druga tri sindikata, koji to negiraju i kojima je, očito, ovo neko drugi napisao. Ima u Železnici još JUL-ovskih direktora, jer me ovo veoma asocira na taj vokabular, taj žargon, taj rečnik, tu konstrukciju rečenica. Oni, čak, konstatuju da podržavam stečaj, da se ja udružujem s tajkunima, a kao poslanik DHSS-a, ja, kao i Poslanički klub LDP-a, jedini u ovoj skupštini dižemo glas protiv tajkuna, bez obzira na to kako se zovu, (izvinjavam se, predstavnici još jednog poslaničkog kluba; Željko Vasiljević mi maše), da će stečajem radnici izgubiti zagarantovano pravo na rad, da se namerno ugrožava egzistencija 1.700 porodica i osporava šansa fabrike da uđe na tržište EU. Gospodo, pošto je to tako okvalifikovano, onda sam se ja malo zainteresovao i sada odgovorno tvrdim da je ovo što se događa u ''Želvozu'' čist kriminal i zbog tog kriminala treba da se podnesu određene krivične prijave. Za sada ću se zadržati na jednom malom pitanju – kako to da je Železnica za rekonstrukciju železničkihvagona isplatila 1.000.325.294 dinara, a ''Želvoz'' za taj period, tiče se 2005. i 2006, dostavio zahtev da mu se isplati 570 miliona dinara? Gde je 800 miliona dinara? Gde je 10 miliona? Da li je to u okviru ''Želturista'', pošto se radnicima ne plaćaju porezi i doprinosi, ali im se plaća da letuju, da zimuju, da se rekreiraju preko ''Želturista'', a znate ko je gazda u ''Želturistu'', pa da vidimo, od ovih 10 miliona, ko se ovajdio, ko je kupio džipove, ko je dobio luksuzne stanove u centru Beograda, da vidimo o čemu se tu zapravo radi?! O ovoj temi ću, kada mi stignu odgovarajući dokumenti, za sat-dva, govoriti opširnije, jer ovo je priča kojom treba da se bavi i Vlada i Tužilaštvo, a ne da se kriju oni koji zloupotrebljavaju svoje funkcije u javnim preduzećima i pljačkaju Srbiju.
Reč ima narodni poslanik, gospođa Vesna Pešić, takođe, o amandmanu.
Poštovani gospodine ministre, ja sam htela da se nadovežem na izlaganje gospođe Lidije Vukićević, kada je reč o nacionalnim penzijama. Znate šta, tu mi ne možemo da se vraćamo u jedno doba narodnih umetnika i da pitanje položaja istaknutih ljudi prebacimo, u kompletu, na državu. Vi ste sigurno u pravu i u pogledu imena koja ste pomenuli, jer ima puno zaslužnih ljudi iz umetnosti, iz nauke, koji sačekuju tu penziju bez dovoljno sredstava za život i, zaista, žive pod veoma teškim okolnostima. Razumela sam šta vi hoćete da kažete, ali bih htela da predložim gospodinu ministru da probamo da malo iniciramo da se ljudi koji su slavni, koji imaju puno novca, koji su zaradili u ovoj tranziciji, vrate srpskoj tradiciji. Pogledajte Kolarčevu zadužbinu, ljudi koji su nekada sticali u Srbiji, imali su tendenciju da prave fondacije i da pokažu svoje građanske vrednosti, da nešto tom društvu vrate. Rešenje je da svi ovi pevači, glumci (jeste li vi, gospođo Vukićević, pravili predstave sada), rade besplatno, za penzionisane glumce, koji žive sa 10, 15.000 dinara mesečno, koji su naši najbolji glumci, ali nemaju od čega da žive. Znači, da prave besplatne predstave, odriču se honorara, da bi starijim kolegama dali od čega da žive. Zar ne može neko od tih ljudi koji su u ovih 20 godina, period Miloševića i period sada, stekli to bogatstvo, tj.možemo li da motivišemo ljude, pevače koji mnogo zarađuju, da ih prozovemo i da kažemo – gde je tvoja građanska vrlina, da li pomažeš onima koji su bolesni od raka, da li pomažeš žene koje su bolesne od raka dojke, da li pomažeš neku specijalnu nacionalnu grupu, jer takve su okolnosti, ili ćemo da prebacimo sve na državni budžet? Nema stimulacije ako ne kažemo ljudima da neće platiti porez ukoliko novac daju u fondaciju, da pomažu jednu grupaciju. To je sloboda ljudi koji imaju novca. Neće država, kada mu oduzme za porez, da to daje gde ona hoće, nego će on da kaže gde će to ići i neće kriti koliko je platio porez. Mi ne znamo koliko najbogatiji ljudi plaćaju porez, to je najveća državna tajna, ne znamo da li oni uopšte plaćaju taj porez, ili izbegavaju da plaćaju porez, ili samo mi plaćamo porez, pa nema zapošljavanja, jer na svakog zaposlenog 73% treba da platiš. Da vidimo, od ljudi koji imaju novca, koji zarađuju legalno, koliko je ko platio porez. Ovde je mnogo pominjan Soroš. Pa, kada platiš 300 miliona dolara državi poreza, valjda imaš prava da od tog poreza usmeriš prema slobodnoj volji i da kažeš – daću za decu bez roditeljskog staranja, daću za ostale glumce. Zašto da država raspolaže tim? Da li se mi vraćamo u neki državni socijalizam? Molim vas, gospodine ministre, nigde u zakonodavstvu nema toga, takve podrške ljudima, a to je afirmacija i bogatstva, i građanina, i njegovih intencija, i slavnih ljudi, da zaista prave te fondacije, da to kažu javno, da im se to odbija od poreza, da tu ne plate porez, i da građane kojima je to potrebno štitimo i mi sami, a ne samo država, jer tu nikada nećemo dovoljno imena nabrojati. Vi ste u pravu, sigurno će neko ostati izvan. Vi ste, možda, neke vaše simpatizere Radikalne stranke sada nabrojali, sada bih ja neke druge glumce. Razumem princip, ali dajte da zaista pokažemo da smo u nekom novom dobu, da ne možemo sve da prebacimo na državu, pa onda kažemo – državni budžet je veliki. Toga nema ni u jednom zakonu, porez je potpuno nerešen, tu se krije, tu se lopoviše, tu neko ne plaća porez. Molim vas da stimulišemo ljude da daju deo poreza za fondacije i da pomažu niz ovakvih slučajeva koji traže pomoć.
Replika, gospođa Lidija Vukićević.
Slažem se da ne treba sve staviti na teret državi i da država, apsolutno, neće moći da zadovolji potrebe svih onih koji su se prijavili sada i koji će se prijavljivati. Dakle, ne mogu a da ne podržim ovo što ste vi rekli – da treba da se osnivaju fondacije koje će da pomažu ne samo umetnicima, nego i drugima. Juče smo u vestima mogli da vidimo da u Beogradu imamo samo jednu kuću za nezbrinute, jedna zgrada je određena za ljude bez krova nad glavom, što je nedopustivo i što je strašno. Najveći broj se tu skuplja, upravo, sada kada su temperature ispod nule. Znači, ne samo za umetnike. Slažem se da treba plaćati porez, da od tog poreza treba da vodimo računa o našim sugrađanima, o građanima Srbije koji nemaju sredstava za život. Moje izlaganje je išlo u tom pravcu, ako se već krenulo u ovu akciju, ako je već završena, da se ona uradi kako treba, a to znači – jasno definisanim kriterijumima. Inače, slažem se da treba pomoći. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Lidiji Vukićević. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Vrlo kratko. Kao član Odbora za kulturu i medije Narodne skupštine Republike Srbije, prvo, hoću da kažem da je dobro da je država smogla snage da 258, čini mi se da je toliko, zaslužnih umetnika iz različitih oblasti dobije ovu, ne bih rekao penziju, to je, prosto, jedna podrška za doprinos razvoju umetnosti Republike Srbije. Takođe, mislim da nije lako izmeriti šta je tu čiji doprinos i da će uvek biti nepravde kad se to radi itd. Lično, imam elementarno poverenje u komisiju koja je to radila, ali bih voleo, kao član Odbora za kulturu, da bude organizovana jedna sednica na kojoj ćemo dobiti informaciju o tome, zato što ovo o čemu je gospođa Lidija Vukićević ovde govorila, naša uvažena koleginica, prosto, nije moguće, naime, da u tih 258 ljudi nije Dubravka Nešović. To nije moguće. Dakle, moguće su razne kombinacije, ali to nije moguće. Dobićemo o tome informaciju. Što se tiče toga da li država može da izdrži da ovo radi, to je pitanje koncepta države. Podsećam da je posle 1948. godine gradski sekretar za kulturu u Beogradu bila, kako se onda govorilo, drugarica Slavka Veselinov, koja je za tri godine podelila 58 ateljea različitim umetnicima, od kojih nisu bili svi slikari i vajari, već su bili iz drugih oblasti, ili stanova itd., da je među onima koji su dobili ove prostore bio i jedan denuncijant, koji je danas uvaženi srpski akademik, koji je to naplatio jednim trosobnim stanom u ono vreme. O tome postoji jedna teška TV drama, koja je snimljena pre nekoliko godina. Dakle, država se opredeljuje u odnosu na ono čime raspolaže i u odnosu na ono šta joj je koncepcija za budućnost. Među ovih 258 ljudi sa spiska nalazi se i nekoliko, i to želim da kažem, koji su proteklih nekoliko godina bili manekeni različitih proizvoda, na najudarnijim televizijskim i drugim medijima, pri čemu, ne znam tačno koliko se tu zaradi i koliko se na to plati porez. Ali, to ne remeti ovaj ceo koncept. Da li će neko ići ili neće ići u zadužbinarstvo, to je pitanje njegovog shvatanja i njegovog odnosa prema javnim, kulturnim, i ostalim društvenim potrebama, a ako država treba da stimuliše zadužbinarstvo tako da smanjuje porez, ja sam protiv, zato što je bolje da država ubere porez, pa da onda nadležne institucije taj prihod, javni prihod, rasporede na osam miliona punoletnih građana ove zemlje itd. Mi živimo u čudnom vremenu. Nekoliko naših ministara javno prikazuju prihod koji je vredan desetine miliona evra, a pri tom ne znamo kako su to zaradili i koliki su porez platili. Neki od tih ministara su ovde pre nekoliko godina došli kao potpuno anonimni građani, danas raspolažu enormnim finansijskim sredstvima. Nekoliko puta se pokušalo da se, takozvanim sintetičkim porezom, ukrštanjem, da kažem žargonom, dođe do informacija o tome koliko je ko zaradio para u Srbiji i na koji način. Tu se stalo. Stalo se kad se došlo do prvog važnog političara koji ne može to da dokaže, jer mu je godišnji prihod dva miliona dinara, a konto u raznim bankama nekoliko miliona evra, ili mu je imovina nekoliko miliona. Ovo je kompleksan problem. Grad Beograd ima svoj odnos prema ovom problemu, pri čemu želim da polemišem s ovlašćenjima koje ima drugarica Gorica Mojović u ovoj oblasti, zato što je drugarica Gorica Mojović više od 40 godina neprikosnoveni čovek u oblasti budžeta za kulturu. Dakle, ona je u vremenu Socijalističkog saveza, u vremenu Gradskog komiteta, u vremenu Centralnog komiteta, uvek bila u rangu gradskog ministra, kao izvršni sekretar za kulturu itd. Ona je to i danas. Ona ne može biti zamena za ministra kulture Republike Srbije, niti je normalno da taj uticaj, znači, te persone, na kulturna zbivanja, na kulturnu politiku i na ova rešavanja, bude takav da je na višem rangu od onoga koji ima država Srbija. Molio bih da o ovom pitanju dobiju priliku da se izjasne članovi Odbora za kulturu Narodne skupštine Republike Srbije. Hoću još jednom da kažem da je dobro što se u ovo krenulo, da je pogrešio uvek onaj koji je želeo nešto da napravi, ali nadam se da greške nisu bile zlonamerne, da nije bilo nekakvih nepodobnih ličnosti. Veoma me zanima, ne samo gospođa Dubravka Nešović, već još nekoliko ljudi koji imaju nekoliko decenija života, da ne kažem koliko, jer i to vaspitanje nalaže, a govorim o damama, koji se nisu našli na ovom spisku, a našla su se lica koja imaju 60 godina. Dakle, da izvagamo ovo. Narodna skupština nema tu nadležnosti, ali ima pravo na javnu reč, ima pravo na javni uticaj. Mislim da je moguće da se ove stvari regulišu na bolji način i da je ovde napravljena još jedna nepravda, pošto je ovo bilo limitirano prosečnom penzijom do nekog nivoa, pa oni koji su imali jedan dinar ispod te penzije nisu mogli da konkurišu. Tako je moguće da je neko, primera radi, ko je imao 20 hiljada, ostao ispod crte, a onaj ko je imao 19 hiljada, sada ima ukupno 70 hiljada mesečno. Veoma je to delikatno. Nadam se da ćemo to raspraviti na odgovarajući način. Ta stvar treba da se reši sistemski. Protiv sam toga da to radi ad hok komisija. Zalažem se da se to uradi na drugačiji način i da se ustanovi zvanje "zaslužni umetnik", koje će onda značiti ono što treba. Izvinjavam se za poređenje, možda nekima smeta, ali, nekada je Sovjetski Savez, ili neke druge države, imao to zvanje za sportiste, za umetnike, za druge eksponirane ljude u javnom životu, gde se tačno znalo, kad ste vi ''zaslužni sportista'' ili ''zaslužni umetnik'', šta to znači dok ste živi. Dakle, ako se promeni vlast, može da se dogodi da neka nova komisija kaže – Janko Janković više to pravo nema. To nije dobro, ne možemo na taj način da se poigravamo sa ljudima. U svakom slučaju, raduje me da je jedan broj umetnika ovo pitanje rešio na ovaj način, to uozbiljuje odnos prema kulturi, prema javnim delatnostima. Voleli bismo da taj fond bude drugačije napravljen, ovo o čemu je govorila uvažena koleginica Vesna Pešić, ali to, prosto, nije moguće. Znači, moguće je kad to neko želi sam, ali ako država treba da se odrekne poreza da bi neko pravio zadužbinu, to onda znači da je neko s državnim parama dobar. To nije dobro. Znači, država treba da ubere javni prihod i da ga rasporedi, onda će to biti pravednije, država vodi računa o celini problema. U protivnom, ovo će rešavati svaka vlast onako kako misli da joj je politički isplativo, a to nije dobro. Pozivam sve narodne poslanike da učestvuju u radu sednice Odbora za kulturu kad ovo bude bila tema, da razgovaramo o kriterijumima, da razgovaramo o ličnostima. Znam da je ovaj postupak evidentiranja bio veoma mučan. Ja sam se nalazio u Ministarstvu kulture kad je dvoje ljudi, za koje sam mislio da nikad u životu neću biti u stanju da ih pozdravim, došlo na šalter kod portira, da se prijave za nacionalnu penziju. To nije dobro. To treba da se rešava na drugi način i nadam se da to hoćemo i da u tome imamo saglasnost svih političkih stranaka, ali i da imamo kriterijume koji su potpuno jasni. U protivnom, moglo bi da se razume, ne želim da kažem da je tako, da je ovo, takođe, deo jedne promotivne kampanje, koja ima neke druge zadatke, a onda to izlazi iz sfere časti. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Lidija Vukićević, replika.
Htela bih samo da kažem nešto, ujedno da to bude odgovor mom kolegi. Dakle, nemoguće je da se kaže da se neko našao na spisku za dodelu nacionalnih penzija zato što je iz te i te stranke ako postoje jasno određeni kriterijumi, a to je obaveza države, znači, ukoliko postoje jasno određeni kriterijumi. U ovom slučaju, to je morala da uradi Vlada kao donator, kao finansijer čitave ove akcije, ako mogu tako da je nazovem. Onda tu nema mnogo razmišljanja, da se kaže – evo, primili su nekog radikala, ili iz DS-a, G17 itd. To ne postoji. U ovoj situaciji, to ne bi trebalo da bude određenje, ko iz koje stranke i da li će biti ovoliko iz ove stranke, ovoliko iz one stranke... To nije sporno ukoliko imamo prema čemu da se odredimo. U ovoj situaciji, nismo imali, apsolutno, prema čemu da nivelišemo i da određujemo ko treba da dobije penziju, a ko ne, jer nisu postojali jasni kriterijumi. Međutim, meni je veoma interesantno što ste spomenuli sada gospođu Goricu Mojović, koja učestvuje u raspodeli budžeta već godinama, još kad je bila u komitetu s mojim ocem, pa do dana današnjeg. Moram da kažem da gospođa Gorica Mojović nije prava osoba i nije osoba koja bi trebalo da učestvuje u ovakvim stvarima, bar ne više. Dovoljno je to radila, videli smo na koji način je to radila. Ja sam svedok da je jedna firma, ili jedna kulturna ustanova, poput Dečijeg kulturnog centra, godinama radila bez sistematizacije rada, bez pojedinačnog kolektivnog ugovora, bez mnogih pratećih stvari koje je morala, kao Dečiji kulturni centar, da ima. Onog trenutka kada je neko došao i uveo red, poštovao zakon, poštovao zakone o radnim odnosima, dakle, uveo osmočasovno radno vreme, koje nije trebalo da se uvodi, već je nešto što se podrazumeva, da ne možete da radite pola sata, pa da odete kući, pa opet da dođete, da kažete – dobro, sad ću engleski da eskiviram, nema veze... Znači, kad uvedete kolektiv, koji je imao stečene loše navike, u red, onda vam se pripiše i piše po novinama, konkretno, u listu "Politika", da uvodite represivne mere. Dakle, represivne mere onda budu pandan sprovođenju zakona. Mislim da to nije u redu i da smo robovi zakona da bismo bili slobodni. To je jedino tačno, tako da se slažem da bi gospođa Mojović, nemam ništa lično protiv nje, ali iz svog iskustva, onoliko koliko sam imala kontakte s njom, a radila sam, zaista, mogla da potraži, možda, neko drugo radno mesto, gde neće baš moći da odlučuje o budžetu, jer sam sigurna da to ne ume pošteno i pravilno da radi. Hvala.
Zahvaljujem. Ovoj raspravi u prilog, još se javila i potpredsednik Skupštine Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, niste u toku, zato što ova priča traje već više od pola sata. Naime, moram da vam kažem da sam izašla po čl. 225. i 226. Poslovnika, ujedno i da zatražim od vas obaveštenje. Ne vidim više Vesnu Pešić u sali. Najpre, moram da zahvalim koleginici Vukićević, koja je prvi put u Skupštini Srbije, posle 17 godina, kao umetnik i kao žena koja se svim srcem, kao što se Toma bori za Srbiju, bori za svoju struku, pokrenula pitanje ljudi koji su dali nemerljiv doprinos u oblasti naše kulture i umetnosti. Ne bih se uopšte javila da ona nije pomenula slučaj uvažene profesorke Dubravke Nešović i njenu više nego tragičnu situaciju. Ona ima penziju od 17, koliko ste rekli, koleginice, 18 hiljada dinara. Ja sam, kao njen nekadašnji đak i pridruženi član hora kojim je ona rukovodila u vreme kada je organizovala manifestaciju "Veliki školski čas" u Kragujevcu, ponosna na taj period svog života, što smo imali nju, kao članovi hora, kojim je ona dirigovala i učila nas mnogo čemu, ne samo iz te oblasti, nego i o ponašanju i odanosti svojoj državi i svom narodu, jer je žena čitavog života radila za svoju naciju. Vesna Pešić, u lagodnom, propalom političkom zanosu, takva je od početka i od osnivanja, jer nikada nije samostalno izašla njena stranka na izbore, ona sama uvek je bila na grbači nekoga, može da priča i da selektuje ljude iz oblasti kulture i umetnosti po političkim strankama, jer je ista kao i ovi iz DS-a, Gorica Mojović, koji to rade od 2000. godine. Ali, ovde je koleginica Vukićević pokrenula pitanje koje se tiče ne samo Beograda, jer nema samo Beograd, kao grad i kao naša prestonica, kulturno istorijsko nasleđe, nego i drugi gradovi u Srbiji. Moram da vas podsetim na to, a to koleginica Lidija zna, da Komisija, takvim svojim radom, koja je bila više nego pristrasna, nikako objektivna, koja nije uzela u obzir ni socijalne aspekte, ni ovaj doprinos, nije dodelila nacionalnu penziju nijednom umetniku iz Kragujevca, a mi imamo prvo srpsko pozorište, koje je obeležilo jubilej prošlegodine, Teatar "Joakim Vujić", da ne pričam o kruševačkom, vranjskom ili užičkom pozorištu, itd. Dakle, koncentracija političke i finansijske moći, u ovom slučaju, direktno ide prekoGorice Mojović, koja je navikla na to oddana koji ste vi pomenuli. Za razliku od nje, vaš otac, koleginice Vukićević, bio je častan čovek i verovao je u te ideale, bio je poslanik nekada, delegat i u ovoj skupštini. Znate, kad neko navikne, i ona, i Vesna Pešić, i taj ceo klan, tako da rukovodi sudbinama ljudi, onda ne treba uopšte da se pitamo zbog čega smo dovde došli i zbog čega, naročito ljudi u manjim sredinama, moraju da se bore za svoja prava, a i te kako su vrsni umetnici i ljudi koji daju veliki doprinos razvoju naše kulture, pre svega, neguju srpsko kulturno-istorijsko nasleđe. Hvala.
Zahvaljujem. Beograd Da li se još neko javlja? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam vas da, prema članu 152. stav 3. Poslovnika, predsednik Narodne skupštine može da odredi dane za glasanje o Predlogu zakona o budžetu u toku sednice, ne čekajući da se završi raspravau načelu i u pojedinostima o ostalim tačkama dnevnog reda. U skladu s tom odredbom Poslovnika, određujem kao dan za glasanje o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu sutrašnji dan, dakle, petak, 21. decembar 2007. godine, početak u 12 sati. Sad ćemo da napravimo pauzu. Nastavljamo rad u 14,30 časova.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Suzana Grubješić, Vlado Sekulić, Dušan Stupar, Dragan Čolić, Veroljub Arsić, Milosav Miličković, Stefan Zankov, Igor Bečić, Zdravko Topalović, Zoran Despotović, Saša Valjarević, Milorad Buha, Nebojša Stefanović, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Jorgovanka Tabaković, Boško Ristić, Bojan Milovanović, Milan Nikolić, Željko Vasiljević, Milisav Petronijević, Miletić Mihajlović, Ninoslav Dimitrijević i Rajko Baralić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za privatizaciju i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Poštovani građani, poštovane kolege, podnela sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, a tiče se predmeta privatizacije. Znači, članom 1. je predlagač, Vlada Republike Srbije, predložio da se pod predmetom privatizacije smatraju i državni kapital koji je iskazan u akcijama ili udelima, ako uslovi i postupak prodaje tog kapitala nisu uređeni posebnim propisom, kao i da se predmetom privatizacije smatra i kapital i imovina u društvenim preduzećima onih preduzeća koja su iz bivših republika SFRJ. Posle tog stava 4, svojim amandmanom, predlažem dodavanje stava 5, koji kaže: "U skladu sa odredbama ovog zakona, privatizuje se i kapital i imovina u predstavništvima, poslovnim jedinicama i poslovnicama u inostranstvu koja su društvena preduzeća osnovala u skladu sa Zakonom o spoljnotrgovinskom poslovanju ("Službeni list SFRJ", br. 63/89), a na osnovu evidencije saveznog organa uprave nadležnog za poslove ekonomskih odnosa sa inostranstvom, odnosno republičkog organa u čijoj su nadležnosti ti poslovi. Ministar nadležan za poslove privatizacije propisaće bliže uslove za utvrđivanje predstavništava, poslovnih jedinica i poslovnica u inostranstvu koji su, na osnovu fiktivne dokumentacije, preneti u vlasništvo pojedinaca posle 1. januara 1992. godine, a zbog izbegavanja sankcija međunarodne zajednice". Možda tek iz ove poslednje rečenice shvatate zašto sam podnela ovaj amandman. Devedesetih godina je, na osnovu Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji sam navela u predlogu amandmana, bilo moguće osnivati predstavništva i poslovne jedinice postojećih društvenih preduzeća. Činila su to ne samo spoljnotrgovinska preduzeća, radi širenja i osvajanja tržišta i bolje promocije svojih poslova, nego je bila i moda i praksa da sva ozbiljnija preduzeća čine tako nešto. Bez obzira na to što ti delovi preduzeća nisu imali svojstvo pravnih lica u našem zakonodavstvu, u smislu našeg zakonodavstva, oni su tamo morali da budu osnivani u skladu s važećim propisima u zemlji u kojoj su osnivani i, kao takvi, zadržavali su vezu s osnovnim kapitalom u državi, tada Jugoslaviji, odnosno, danas Srbiji. Kada su nastupile sankcije zbog građanskog rata u Jugoslaviji, mnoga od dovitljivih preduzeća, direktori dovitljivih preduzeća, izazvani nuždom, fiktivnim ugovorima su prenosili vlasništvo društvenih preduzeća na svoje rođake, prijatelje, ili ljude koji su radili u tim predstavništvima. Dobar deo imovine, nečega što se zove brend, pravo, poslovne veze, znate, one ekskluzivne informacije, zbog kojih sam ovde gospodina Đelića prozivala na osnovu klauzule o zabrani konkurencije, kada je poverljive informacije koristio u lične svrhe, tada su gotovo zakonito iskorišćeni, tako da se mnogi pojedinci iz tih i takvih firmi danas pojavljuju kao moćnici, veliki vlasnici kapitala, imovine, pa i naše budućnosti. Svi su, kao namerno, zaboravili da smo jedan deo društvene i državne imovine, bukvalno, prepustili u tom trenutku, iz nužde, a kasnije to više niko nije hteo da preispituje. Amandman nema potrebu da izrazi neku vrstu političkog stava. Ovo je amandman koji je realna potreba ovog trenutka, a mislim da je ovo krajnji trenutak, pošto se vremenski ograničava završetak procesa privatizacije, da se ovaj deo utvrdi. Ono čime sam se posebno rukovodila, a obradovala sam se prilikom da predložim ovakav amandman, jeste to što je na čelu Ministarstva privrede i privatizacije, upravo, gospodin Mlađan Dinkić, koji je bio u Narodnoj banci i koji sada objedinjava poslove ekonomskih odnosa s inostranstvom, koji su svojevremeno, a po ovom prvom zakonu, kada su ta predstavništva osnivana, bili u nadležnosti tog ministarstva. Znači, evidencije, podaci, sva rekonstrukcija koja je neophodna da se utvrdi koja su to pravna lica imala takva predstavništva, nalazi se u nadležnosti jednog čoveka. Svojevremeno je Narodna banka imala evidenciju o tome, jer je zakon podrazumevao da se, kada preduzeća osnuju ovakav deo, upišu u registar kod Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Ne bih želela da budem maliciozna i da me tako shvatite, ali se nadam da je vršenje vlasti u periodu od sedam godina bilo dovoljno da se ono što se ne zna nauči. Svojevremeno je poklonjeni libijski ček, posle petooktobarskih promena 2000. godine, realizovan kod Vlade Srbije umesto kod Narodne banke, što je bio plod neznanja ljudi koji su preuzeli da vrše vlast, o čemu je Dragan Todorović, kao član Saveznog parlamenta, tada postavio poslaničko pitanje, i dobio odgovor. Znači, ako niste znali tada kada ste preuzimali vršenje vlasti, pa je ček, koji se, po prirodi stvari i po osnovnoj teoriji, realizuje u Narodnoj banci, realizovan u Vladi, i tu ste ga i prikazali, za vreme vršenja ove vlasti imali ste dovoljno iskustva i znanja da ovaj deo zahteva koji iznosim i sprovedete. Ono što me malo brine je to što vas optužuju da, uz jednu takvu vašu potragu za novcem, koji je neopravdano, čudnim kanalima, ali nikada bez tragova, izašao iz zemlje, niste uspeli da ga povratite. Verujem u vašu ambicioznost, u istrajnost i dobru nameru da ovaj amandman sprovedete. Samo bih vas molila, gospodine ministre, da kada budete ovaj podzakonski akt donosili, jer sam uverena da ćete ovo prihvatiti, savete ne tražite od Vesne Džinić, jer ono što bruka državu Srbiju, Vladu, proces privatizacije, Agenciju, jeste poslednji slučaj sa Robnim kućama "Beograd". Ovaj papir, ovako urolan, s kojim sam izašla, govori o tome da kada vas ljudi upozoravaju da prodajete imovinu koja nije imovina Društvenog preduzeća ''Robne kuće'', nego je delom privatna, a delom vlasništvo države Srbije, gospođa Džinić potpiše odgovor u kome kaže – ne prodaje se nepokretna imovina stečajnog dužnika, nego akcije. Gospođa Vesna Džinić je potpisala i papir na koji se nastavlja, koji izlazi iz kuće na čijem je ona čelu, gde se kaže – predmet prodaje je stečajni dužnik kao pravno lice, a najznačajniju imovinu predmeta prodaje čine nepokretnosti, upravo one za koje je rečeno da se ne prodaju. Znači, ako gospodin Cvetković misli da prikaže uspešnim svoje ministrovanje time što metodološki koristi da se u rashode, odnosno potrošnju, ne računaju otplate dugova, što je promenjeno početkom 2005. godine, nemojte nas metodološkim, terminološkim ili bilo kakvim drugim obrazloženjima, da ne kažem smicalicama, uveravati da stvari ne stoje ovako kako stoje. Znači, ekonomska logika, zdrava logika ljudi koji misle o svojoj državi, nalaže da se u poslednjem trenutku pokuša realizovati povraćaj imovine koja jeste društvena i državna i za koju vi, nesporno, imate podatke u organima uprave i Ministarstvu na čijem ste čelu.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 3. Zakona o privatizaciji koji se menja i koji je, upravo, sada tema ovog razgovora. Na član 3. je amandman podnela gospođa Jorgovanka Tabaković, a iz obrazloženja koje je dala mislimo da je amandman smislen i da ga treba prihvatiti. Ja ne bih dalje obrazlagao to. Član 3. Zakona o privatizaciji je važan član, jer govori o predmetu privatizacije, a i za SPS je, kada su u pitanju ove izmene i dopune Zakona, to važan član, kao što su važni i oni koji govore o roku i šta posle roka. Dalje, oni koji govore o predmetu prodaje, o ugovoru, sadržaju ugovora, šta treba da sadrži, i, naravno, oni koji govore o razlozima za raskid ugovora, a ja sam izdvojio samo tih pet kategorija. Kada je reč o ovom članu 3, koji govori o predmetu privatizacije, želim da iskoristim ovu priliku i dam mogućnost ministru Dinkiću da da odgovore. O čemu se radi? Vlada svojim izmenama člana 3, koje se svode na dve izmene, stvara pravni osnov za sprovođenje postupka privatizacije i državnog kapitala, izraženog u akcijama i udelima, što do sada nije bio slučaj. Osim toga, taj član omogućava privatizaciju kapitala i imovine u društvenim preduzećima osnovanim od delova preduzeća u Republici Srbiji, čije je sedište na teritoriji republika bivše SFRJ. Upravo na to je gospođa Jorgovanka Tabaković podnela amandman o kome je govorila. Želim da pitam gospodina ministra, šta je s inicijativom, predlogom, zahtevom Upravnog odbora Republičkog fonda PIO, koji je tražio izmene Zakona o privatizaciji, deo koji se odnosi na član 70. a koji kaže da akcijama Fonda PIO raspolaže Akcijski fond, što je jedna strana. Posebno je Upravni odbor Fonda PIO tražio da se zaštiti, sačuva imovina Fonda PIO, čak se, koliko smo informisani, vode i sudski postupci u vezi s tim. O čemu se radi? Pošto je u pitanju imovina Republičkog fonda PIO, potpada li ona pod ovaj član, imajući u vidu da se ovde govori o tome šta je predmet privatizacije, kao i promenu člana 55. Zakona o privatizaciji koji daje mogućnost Vladi da to radi? Radi se o imovini Republičkog fonda PIO, koja je sticana stvarno i isključivo od sredstava Republičkog fonda PIO. Ta sredstva su ogromna. Republički fond PIO, odnosno njegovi prethodni pravni prethodnici, u skladu s politikom koja je bila, većinu sredstava kojima su raspolagali investirali su, prema podacima kojima raspolažemo, u izgradnju 28 objekata Zavoda za rehabilitaciju širom Srbije. Ja ću ovde spomenuti samo jedan broj, a to su zavodi u Vrnjačkoj Banji, Jošaničkoj Banji, Gamzigradskoj Banji, Ribarskoj Banji, Banji Koviljači, Sijarinskoj, Kuršumlijskoj, Bujanovačkoj Banji, Bukovičkoj Banji, Niškoj, Novopazarskoj, Sokobanji, Ivanjici, Mataruškoj Banji, Vranjskoj Banji, i da ne nabrajam više. Dakle, šta je suština pitanja? Suština pitanja je, gospodine ministre, u tome što se u ovom članu 3. propisuje da je predmet privatizacije društveni, odnosno državni kapital u preduzećima i drugim pravnim licima, ali ponuđeni član 21, kojim se menja član 55, tretira i dalje sredstva Fonda PIO, kao i njegovih pravnih prethodnika, koja su ulagana u izgradnju navedenih nepokretnosti, kao društvena sredstva, iako ta sredstva ni tada ni danas nisu državna, niti su bila društvena, već su u pitanju sredstva osiguranika koja su se slivala u Republički fond PIO zaposlenih, koji je ta sredstva, u određenim vremenskim periodima kada je raspolagao viškovima, plasirao tako što ih je investirao u izgradnju tih objekata. Podsećam da je Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije, koji je donet 1995. godine, kojim je konstituisana državna svojina, a čiji je titular Republika Srbija, propisano da se iz režima državne svojine izuzimaju sredstva socijalnog osiguranja, dakle, i sredstva iz Republičkog fonda PIO zaposlenih. Ja bih molio da javnosti razjasnite ovu situaciju s imovinom Republičkog fonda PIO i da li potpada pod ovaj zakon, odnosno član 3. ovog zakona, kakva je sudbina te imovine, hoće li biti vraćena, jer je očigledno da se kasnijim izmenama Zakona stvara pravna mogućnost za privatizaciju i tih rehabilitacionih zavoda i te imovine koja je, ponavljam, građena isključivo sredstvima Fonda PIO. Ponavljam i to, čak su povedeni i sudski postupci u smislu vraćanja te imovine. Veoma važno pitanje je pitanje predmeta privatizacije za ceo ovaj proces koji se odvija. Pozivam da gospodin ministar objasni ovu situaciju, posebno da kaže šta će se dogoditi s imovinom Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje. Što se tiče nas, Poslaničke grupe SPS-a, smatramo da to treba da ostane u vlasništvu Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje Srbije. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? Izvolite, reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru Predloga ovog zakona, u članu 1, predlagač predlaže: "Posle dosadašnjeg stava 3, koji postaje stav 4, dodaje se stav 5, koji glasi: "U skladu sa odredbama ovog zakona privatizuje se kapital i imovina u društvenim preduzećima osnovanim od delova preduzeća u Republici Srbiji čije je sedište na teritoriji republika bivše SFRJ". Naime, ovde se radi o privatizaciji delova preduzeća, ili celih preduzeća, koja su u periodu razbijanja, ili sukcesije bivše nam države Jugoslavije, ostala na području Republike Srbije i koja su imala različitu sudbinu. Međutim, kada govorimo o ovim preduzećima, njihovim organizacijama, moramo se setiti 1991. godine, uredbe Vlade iz tog perioda koja je štitila imovinu koja se nalazila na prostoru Republike Srbije. Sva ta imovina je stavljena pod specijalnu zaštitu od strane Republike Srbije i sve odredbe te uredbe su se odnosile na onu imovinu koja je bila na području Republike Srbije. Ono što je bitno napomenuti, to je da mi vrlo malo govorimo o imovini naših preduzeća koja je ostala na prostoru bivših jugoslovenskih država. Moram spomenuti, posebno, imovinu velikih sistema iz Republike Srbije koja je ostala u Republici Hrvatskoj. Moramo spomenuti imovinu Naftne industrije Srbije i ogromna bogatstva koja su ostala tamo. NIS je, prema knjigovodstvenim podacima, u Republici Hrvatskoj imao 30 benzinskih pumpi, osam odmarališta, brojna skladišta, zatim, učešće Republike Srbije u zajedničkom programu Jugoslovenskog naftovoda, koji se danas, sa kamatama i učešćem u ukupnom kapitalu, može meriti stotinama miliona evra. Zatim, imamo elektroenergetska postrojenja od jugoslovenskog značaja, ono što bi danas trebalo da pripadne EPS-u, zatim, objekti ''Geneksa'', ''Centrotekstila'', Penzijskog fondaRepublike Srbije, koji je imao više odmarališta i raznih drugih objekata. Pored toga, imamo oko 319 objekata koji su bili u vlasništvu srpskih preduzeća, pre svega, poslovnih, industrijskih, turističkih, ugostiteljskih. O vrednosti ove imovine danas ne govorimo. Mi moramo, u okviru sporazuma o sukcesiji, koji je potpisan i ratifikovan od strane svih bivših jugoslovenskih država, sesti i razgovarati, napraviti jedan deobni bilans. Ali, u okviru tog deobnog bilansa, moramo razgovarati i o imovini fizičkih lica koja su napustila prostore bivših jugoslovenskih država. Ovde moram akceptirati poseban problem izbeglica iz Republike Hrvatske, koji su ostavili ogromnu imovinu – kuće, imanja, okućnice, industrijske objekte, poslovne objekte, itd., i stečena prava Srba, koji su to ostvarili u Republici Hrvatskoj. Radi se o milijardama evra. O tome ne razgovaramo. Ova Vlada nijednog trenutka nije, bar u javnosti, iznela podatak da se o tome razgovara. Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu raspolaže podacima da se radi o ukupnoj vrednosti, govorim o fizičkim licima, koja se kreće oko 30 milijardi evra. Pored toga, stalno ukazujemo Vladi Republike Srbije da imamo prava, po međunarodnom pravu, međunarodnim sporazumima koje su potpisale Republika Srbija i Republika Hrvatska, na pravičnu naknadu za svu oštećenu, oduzetu, zapaljenu imovinu, kao i stečena prava, o kojima, takođe, moramo razgovarati. Nažalost, Vlada Republike Srbije nema razumevanje. Mi smo ih sa desetinama, možda, i stotinama dopisa obaveštavali o problemima Srba Krajišnika, o imovini, pokretnoj i nepokretnoj, o stečenim pravima, ali odgovora nema. Što je najpogubnije, nema ni fizičkog povratka. Znači, radi se o privatnoj svojini, o stečenim pravima Srba, onome što je po međunarodnom pravu neprikosnoveno, o čemu se mora razgovarati, a ova država je preuzela na sebe tu obavezu brojnim sporazumima, a i brojnim zakonima. Spomenuću Zakon o izbeglicama, kojim je Republika Srbija preuzela na sebe obavezu da će se u razgovorima i dogovorima i neposrednim kontaktima sa Vladom Republike Hrvatske rešiti pitanje individualnih i kolektivnih prava Srba iz Republike Hrvatske, ali pomaka nema. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč povodom ovog amandmana? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo, građani Srbije, gospodine Dinkiću, moram da kažem da me je u raspravi u načelu iznenadio vaš kolega, gospodin Đelić, tako vas je fanatično branio. Znam da baš niste bili u nekim super odnosima, ali moram da priznam – vi ste danas dosta smireni i mirno reagujete. On vas je fanatično branio, što je, možda, za vašu pohvalu. Imam težak zadatak, trenutno je predsedavajući gospodin koji vaš lik i ''nedelo'' brani do granica fanatizma. Ali, da se vratimo na amandman. Moj uvaženi kolega, gospodin Krasić, podneo je amandman da se član 2. briše. Zbog čega? Evo, u članu 2, pročitaću nadležnosti Agencije: "Agencija za privatizaciju jeste pravno lice, koje prodaje kapital, odnosno imovinu i promoviše i inicira, sprovodi i kontroliše postupak privatizacije u skladu sa zakonom". Vi dodajete ovde još jednu nadležnost, a to je: "kao i poslove likvidacionog upravnika, neposredno ili preko ovlašćenog lica (poverenik Agencije), u skladu sa ovim zakonom". Nije dobro, gospodine Dinkiću, da Agencija ima apsolutnu i jedinu kontrolu u celom procesu privatizacije. Tu se otvaraju mogućnosti mnogih malverzacija. Znate, postoji kontrola samo od jedne strane, a, drugo, vi ste se toliko zalagali za transparentnost svojevremeno, sa gospodinom Milivojevićem i ostalim Otporašima. Najgore je rešenje što Agencija sada ima mogućnost da ovlasti neko lice kao likvidacionog upravnika. Znači, po svom nahođenju i po svom izboru. Priznaćete da je krajnje nelogično da likvidacija, za razliku od stečaja, ne mora da se sprovede sudskim postupkom. Čemu onda Trgovinski sud? Dobro pročitajte ovaj amandman, razmotrite ga, on se odnosi na brisanje člana 2. Moram da kažem da i ceo član 5, stari, koji je predviđen ovim članom 2, nije dobro napisan i trebalo je da radite mnogo više na njemu, da se neke odredbe iz njega, konkretno, neke nadležnosti Agencije prebace i na Trgovinski sud i Ministarstvo.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog građana Kragujevca, pre svega, ali i svih drugih koji žive u gradovima gde su bivši, nadam se, i potencijalni kooperanti Fabrike automobila ''Zastava'', moram da postavim pitanje gospodinu Dinkiću, ministru čiji je resor, pre svega, da brine o preostalim sistemima koji su, pod vođstvom Aleksandra Vlahovića, Božidara Đelića i onog nesrećnog tadašnjeg ministra za rad, boračka i socijalna pitanja, a lažnog sindikalca, Dragana Milovanovića, doživeli sudbinu kakvu su doživeli 2001. godine, prilikom otpočinjanja procesa privatizacije i restrukturiranja, odnosno, kako je ispravnije da se kaže na srpskom jeziku, restrukturisanja preduzeća o kojima država treba da se brine, sistemima koji treba da se privatizuju. Gospodine Dinkiću, kako je došlo do toga da Fabrika automobila ''Zastava'', kako je bilo dogovoreno, ne uđe u proces privatizacije do kraja ove godine, odnosno da se ne raspiše tender za Fabriku automobila, za koju, verovatno, i vi mislite, kao i ostali ministri u Vladi, ovi iz DS-a, da nema nikakvu budućnost? Za razliku od vas, ja tako ne mislim. Naime, reći će neke kolege narodni poslanici, koji su iz nekih drugih gradova, a dešavalo mi se to u TV emisijama, kako je iluzorno da razmišljamo o tome da obnavljamo automobilsku industriju u Srbiji u situaciji kada smo pretrpani uvozom stranih automobila, kako to nema nikakve šanse, zašto se mi, uopšte, zanosimo tom idejom. Stvarnost je, ipak, drugačija. Ovde se ne radi o projektu, i zato je potrebno da Vlada Republike Srbije, što ona neće da uradi, ali zato će Tomislav Nikolić, svim srcem, kada bude izabran za predsednika Republike, da utiče na to da se nađe najpovoljnije rešenje za ''Zastavu''. Ovde je problem u tome, gospodine Dinkiću, što sedam godina niste ''Zastavi'' našli strateškog partnera. Onda ste prošle godine, kao neko ko, navodno, nema dlake na jeziku, pa baš vas briga, nije vam tamo neko biračko telo, niste ni prošli cenzus na lokalnim izborima, rekli – ja sam taj koji ću da saopštim da oni ne mogu više da žive na grbači naroda, radnici ''Zastave –zapošljavanje i obrazovanje'', koje u međuvremenu niste ni obrazovali ni zaposlili. Onda će im dati, u nagodbi s vama, tu otpremninu, a šta dalje sa fabrikom? Radi se o tome da su stručnjaci, pre svega, moram da istaknem zalaganje ljudi iz Regionalne privredne komore Kragujevca, a i poslovnog rukovodstva, pre svega, dela poslovnog rukovodstva Fabrike automobila, precizno izračunali da srpsko tržište godišnje može da apsorbuje 60.000 novih automobila. U sadašnjoj situaciji, kada se sve uzme u obzir, dakle, koliko zastupnika stranih proizvođača, kompanija širom sveta, ima, kada se uzme u obzir naše okruženje, pre svega, rumunska proizvodnja ''logana'', što je u ovom delu Evrope i Balkana najveća konkurencija ''Zastavi'', kada se uzme u obzir proizvodnja ''Fiatovog'' modela ''marea'', koji se sada drugačije zove, ovaj koji je doživeo restajling u Turskoj, i kada se uzme u obzir to da ''Zastava'', tako dekomponovana, ali sa linijom za proizvodnju automobila, treba da bude osnov za bilo koju fabriku u svetu, onda je potrebna pomoć Vlade Republike Srbije, koja se uopšte više, ako ste primetili, dame i gospodo poslanici, ne oglašava po tom pitanju. Od onih Bubalovih izjava s početka ove godine i otpuštanja radnika ZZO, niko nije otvoreno govorio o tome kada će i na koji način da se izvrši privatizacija i da li imate u vidu ili lobirate za neko strateško partnerstvo. Zbog toga ste vi dužni, gospodine Dinkiću, da nam kažete na koji način mislite da to rešite? Dakle, u igri je više potencijalnih partnera za kupovinu ''Zastave'', ali vi morate da znate da ćemo mi dostići na svetskom tržištu veću cenu samo u slučaju ako stignu obećane pare. Vi ćete reći – mene baš briga, ali vi ste tada bili ministar finansija. Dakle, 19. maja 2006. godine, u sali Skupštine grada Kragujevca ste održali govor pred poslovodstvom i pred predstavnicima Sindikata i lično ste im obećali, gospodine Dinkiću, da će ''Zastava'' dobiti još 15.000.000 pomoći za obnovu proizvodnih kapaciteta, a u ovom trenutku je za lakirnicu potrebno oko 20.000.000 evra. Izvinjavam se stručnjacima ''Zastave'' ako ne govorim, što kažu, u milion precizno, ali, otprilike, toliko. Dakle, jedina šansa je, obzirom na ovaj probni ugovor sa ''Opelom'', oko ''astre klasik'', koja se prodaje preko dilerske ''Zastavine'' novoosnovane kuće, da konkurišemo ili kod ''Dženeral motorsa'' ili kod bilo kog drugog velikog proizvođača sa linijom za proizvodnju bilo kog drugog automobila. Ako se osposobi, a ne može to da se uradi bez pomoći Vlade, linija za proizvodnju bilo kog automobila, kod kojih će da se menja, kako dolazi novo vreme, sam izgled itd., kako to proizvođač ili onaj ko osmišljava novi automobil zahteva, ako budemo u tome uspeli, odnosno ako država pomogne na takav način, ne samo da će automobilska industrija imati budućnost, nego i kompletan pojas oko Fabrike automobila, a to je velika površina, pre svega, zbog braunfild investicija za pokretanje onih pogona koji su do sada neiskorišćeni. Dakle, to su sve stručne analize koje su ljudi radili, pre svega, iz Privredne komore, ali i stručnjaci iz Fabrike automobila. Vlada mora do kraja godine da izađe s predlogom o tome šta misli. Neophodna je finansijska injekcija da bi se to završilo kako treba, jer u tom slučaju bi ne samo grad Kragujevac bio podignut na noge, nego bi i svi kooperanti koji treba da posluju i da nastave dalje da rade s ovim komponentama vezanim za ''zastavu 10'', samim tim, bili motivisani da nastave saradnju, pre svega, da se nađu rešenja za onekoji ne poštuju već potpisani ugovor. Mi imamo sada problem, govorimo o sklapanju ''zastave 10'' u Kragujevcu, zbog činjenice da su u procesu privatizacije, pojedini, Vladi poznati tajkuni, ali ne toliko široj javnosti, nije to baš neko kao što je Janjušević, Kolesar ili Dragan Đilas...
Gospođice Jovanović, molim vas da vodite računa.
Vodim računa, gospodine Albijaniću, ali vi treba da vodite računa da me ne prekidate u situaciji kada govorim o ljudima koji su ostali bez posla i kada otvaram jedan problem, za koji sam ministar zna, kao i čitava Srbija, da je veliki i da treba da ga rešava i naredna vlada. Lako je vama, gospodine Albijaniću. Vi ste iz svog grada došli, školovali se, ostali da živite u Beogradu. Ja sam u svom rođena, odakle počinje kampanju budući predsednik Srbije, u ponedeljak, 24. 12. u 18 časova, gospodin Tomislav Nikolić, koji je, takođe, tamo rođen i u koga, sigurna sam, radnici imaju poverenja i nadu da će on uticati, sa pozicije predsednika Srbije...
Molim vas da ne ometate govornika.
Kaže: ''S tim u vezi, obaveštavam vas da je za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini, prilikom razmatranja navedenog predloga zakona, određen dr Predrag Bubalo, ministar trgovine i usluga''. Gde vam je kolega Bubalo? Doći će? Ne mogu da ponavljam sve ovo. Vi zapamtite dobro, pa mu prenesite. Dakle, dužni ste da nam kažete da li, u tom smislu, imate i dalje kontakt s rukovodstvom Fabrike automobila, da li su vam poznati svi ovi problemi i šta vi mislite o ovoj i jedinoj racionalnoj ideji, a to je da se linija proizvodnje osposobi za bilo kog kupca koji će bilo koji automobil moći da sklapa tamo. Pre toga je potrebno, i te kako, da Vlada Republike Srbije da dodatna sredstva. Prodajom zgrada, objekata i svega onoga što ''Zastava'' ima ne mogu da dođu do te magične sume od 20 miliona za Lakirnicu, i još 10 je najmanje potrebno, znači, 30 miliona evra. Pogledajte kakve su sve uštede moguće u budžetu. Samo je za Agenciju za promociju izvoza odvojeno u budžetu, čista trošadžijska stavka, za pranje para, 2,5 miliona evra. I te kako je trebalo da se založite da, pre nego što se raspiše tender, ''Zastava'' dobije taj novac. Tako bismo bili sigurni da Fabrika, grad Kragujevac i cela Srbija i automobilska industrija imaju i te kakvu budućnost. Vidite da se ljudi bore. Neko je mislio da je to čist dilerski posao sa prodajom "astra klasika". Znate, oni su bili prinuđeni da to urade, da nekog potencijalnog partnera na taj način privuku, jer neće nijedan veliki proizvođač iz bilo koje grupe, naročito "Dženeral motorsa", da dođe na naše tržište ako tu nema automobila koje oni proizvode, ako nisu prisutni na tržištu, jer tu idu ostale komponente. Hoću da vam kažem da je kod ovih kooperanata koji su dužni da proizvode komponente za "zastavu 10" veliki problem. Što se tiče guma, proizvođača guma za "zastavu 10", mi u Srbiji ih nemamo, jer nijedan proizvođač nije mogao da ispuni standarde koje "Fiat" traži. To je veoma veliki kompleksan problem, s kojim mora da se suoči Vlada. Nije to nešto od čega zavisi sudbina jednog čoveka, nego na stotine hiljada ljudi. Tražim od vas odgovor i očekujem do kraja ove rasprave, gospodine Dinkiću, da ćete da mi kažete kakve su vaše namere i kako je moguće da, pored svih tih apela i vašeg ličnog obećanja, pre svega, Predraga Bubala, on se isticao u tome, još uvek obećanih 15 miliona evra nije stiglo? Hvala.
Ministar ekonomije i regionalnog razvoja, gospodin Mlađan Dinkić, izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da odgovorim na ovo pitanje. Tender za "Zastava automobile" biće raspisan do kraja ove godine, tačno 27. decembra, rezervisan je prostor i u ''Financial times''-u i u domaćim štampanim medijima. To je međunarodni tender, trajaće tri meseca rok za izražavanje interesa, a konačne ponude će se dostavljati do kraja maja sledeće godine. Dajemo nešto duži period, kako bismo time potencijalnim kandidatima kompenzirali ono što ćemo propustiti za vreme novogodišnjih i božićnih praznika. Od kada sam preuzeo Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, sa svojim saradnicima, obavio sam, kako ja, tako i moji saradnici, razgovore s ozbiljnim proizvođačima automobila na svim kontinentima. Očekujemo da će ovaj tender biti uspešan. Videćemo ko će se prijaviti, tržište će pokazati ko će biti najbolji. Naša je odluka da sledeće godine, početkom godine, predložimo novi koncept industrijskog razvoja Srbije, koji će, između ostalog, podrazumevati i posebne podsticajne mere za tri industrijske grane. Jedna od njih će biti automobilska industrija, zatim, informatika i telekomunikaciona oprema i elektronika. To su tri grupacije industrijskih proizvoda za koje ćemo predložiti posebne podsticajne mere. Zašto automobilska industrija? Zato što već sada imamo proizvodnju dosta komponenata u Srbiji, zato što imamo automobilsku industriju s tradicijom, zato što imamo osposobljenu radnu snagu za tu industriju, zato što se može mnogo ljudi zaposliti u toj industriji. Naša je odluka da, ukoliko budemo imali više konkurenata na tenderu za "Zastavu", ponudimo onome ko izgubi tender za "Zastavu" da sagradi novu grinfild fabriku. Naš cilj je da završimo uspešno privatizaciju "Zastave" i da, ukoliko imamo veću konkurenciju od one koja je neophodna za "Zastavu", omogućimo još jednu fabriku automobila u Srbiji, pored ove. Što se tiče proizvodnih linija koje trenutno rade u "Zastavi", jedna radi u potpunosti, to je ova gde se montira "punto", odnosno "zastava 10". Takođe se osposobljava linija za montažu "astre klasik", a treća je prazna, čekamo novog kupca "Zastave", da odluči šta će biti u tom programu. Verujem da ćemo, otpočinjanjem tendera za "Zastavu", tokom sledeće godine imati rešen problem automobilske industrije u Srbiji, posebno imajući u vidu da sve više kompanija dolazi i traži podsticajna sredstva za izgradnju grinfild fabrika u oblasti delova. Prirodno je da onda imamo i kompletnu proizvodnju automobila, kako bismo zaposlili sve te kooperante. Ono što je jako važno, bilo bi dobro da u narednom periodu, pošto imamo dobru saradnju sa Ruskom Federacijom, pokušamo da proširimo i njihovu listu proizvoda, da se i automobili mogu bez carine izvoziti u Rusku Federaciju, što sad nije slučaj. Sada možemo izvoziti delove, i to je velika pogodnost, ali bi bilo dobro i pokušavamo da pregovaramo na tu temu, da se i gotovi automobili mogu izvoziti, jer naše tržište nije dovoljno veliko da bismo imali suviše ponuđača iz automobilske industrije, pošto imamo stanovnika koliko imamo. Ali, za ambicioznije planove, bilo bi jako dobro da dobijemo bescarinski izvoz automobila u Rusiju. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Narodni poslanik Milena Stanković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, ja sam Kragujevčanka i volela bih da se sve ovo što ste vi sada rekli obistini, a da nema istine u ovome što govori gospođica Jovanović. Međutim, zaista sumnjam da će iko investirati u "Zastavu" i u Srbiju, kao državu koja nema definisane granice, koja se svađa sa susedima i kojoj svakodnevno neko preti nekim novim ratovima. Razlog zbog koga sam se javila za reč nije bio taj što sam želela preterano da se uključujem u diskusiju koja se vodi između gospođice Jovanović i gospodina Dinkića, već što sam želela da, po čl. 225. i 226, obavestim poslanike i zatražim odgovor na pitanje koje ću sada postaviti, od nadležnih ministara koji trenutno nisu ovde. Ovo što ću sada pitati ima veze s ovim što sam rekla. Kontaktirana sam od strane naših članova iz Batočine, koji su me obavestili o tome da je naplatna rampa u Batočini zatvorena, zato što se danas desio strašan skandal. Iz kamiona koji je prevozio bombe, ispalo je 18 sanduka sa bombama, a da vozač koji je vozio taj kamion to uopšte nije primetio. To je strašno i govori o tome koliko smo mi, zapravo, nebezbedni. Ono što ovom prilikom postavljam kao pitanje jeste – gde su te bombe išle, odnosno za koju su svrhu te bombe bile namenjene, ko je odgovoran za to što su bombe ispale iz tog kamiona, odnosno kako su one u taj kamion bile spakovane? To znači da je svako ko je bio na autoputu u trenutku kada je taj kamion prolazio bio ugrožen. Postavljam pitanje – kada će se neko od nadležnih ministara, u ovom trenutku još uvek ne znamo ko je to, da li je to ministar vojni, ili ministar unutrašnjih poslova, oglasiti i objasniti šta je razlog što se ovaj skandal desio? Takođe, postavljam pitanje – ko će podneti ostavku, a ko će ostati bez posla zbog ovog strašnog skandala koji se desio? Međutim, mislim da je najvažnija stvar i najvažnije pitanje – gde su te bombe krenule, koja je njihova svrha i tražim da mi se odgovor na ovo pitanje hitno da. Pitanje se upućuje Ministarstvu vojnom i MUP-u.
Hvala. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nekoliko rečenica o amandmanu koji sam podneo na član 3, želim da kažem nešto o obaveštenju koje nam je Vlada dostavila pre nekoliko minuta, potpisnik tog obaveštenja je potpredsednik Vlade Božidar Đelić. Inače, Vlada nas obaveštava da će prilikom razmatranja Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji predstavnik Vlade biti i dr Predrag Bubalo, ministar trgovine i usluga. Ovo je još jedan od dokaza da se Vlada Srbije, očigledno, igra s Narodnom skupštinom, da, apsolutno, ne uvažava dostojanstvo zakonodavne vlasti u Republici Srbiji. Mogu samo da izrazim čuđenje što Vlada Srbije nije poslala da obrazlaže zašto se ne prihvataju amandmani na Predlog zakona o izmenama Zakona o privatizaciji, recimo, ministra sporta, ili ministra poljoprivrede, ili ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. On bi još najbolje odgovarao, pošto je očigledno da Vlada Srbije štiti pojedine ministre od narodnih poslanika.
Gospodine Martinoviću, nemojte da potcenjujete gospodina Bubala, a Vlada Srbije poštuje Narodnu skupštinu, zato što će u svakom trenutku u sali biti ministar. Hvala vam i ja vam sada vraćam vreme za amandman.
Gospodine Albijaniću, vi mene očigledno provocirate da vam ukažem na to da ste na drastičan način prekršili Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Molim vas, ja ću imati razumevanje, zato što vi često nešto uradite, a mnogo ne mislite, pa, evo, sada neću da reagujem po Poslovniku, ali vas upozoravam, budete li me još jedanput na tako bezobrazan način prekinuli, imaćete raspravu po Poslovniku dok se ne završi današnji dan. Dakle, budite mirni, radite svoj posao, a koliko znam, vaš posao nije da budete drveni advokat Vlade. Ako ste drveni advokat vašeg ministra i vaše poslaničke grupe, nemojte da budete drveni advokat Vlade, nije vas za to izabrala Narodna skupština Republike Srbije. Dakle, zaista je nedopustivo da Vlada Srbije štiti pojedine ministre od narodnih poslanika. Očigledno je da je Vlada htela da zaštiti, najpre, ministra za odbranu Dragana Šutanovca, pa je ovde odredila i nekakve poverenike, ljude koji su sedeli, ili čak nisu ni sedeli, a nisu imali pravo da diskutuju i da se javljaju za reč povodom amandmana narodnih poslanika, pa je onda naknadno odredila ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu da ovde objašnjava zašto Vlada ne prihvata pojedine amandmane na Zakon o Vojsci i Zakon o odbrani, a čovek pojma nema ni šta mu piše u zakonima koji dolaze iz njegovog ministarstva, a kamoli šta piše u zakonima koji dolaze iz Ministarstva odbrane. Sada imamo opet istu situaciju, da nam Vlada Srbije, pored resornog ministra, koji je jedino pozvan da ovde sedi i da obrazlaže zašto Vlada ne prihvata amandmane narodnih poslanika, ovde šalje i dr Predraga Bubala, ministra trgovine i usluga, a, koliko znam, to ministarstvo nikakve veze nema sa privatizacijom društvenog i državnog kapitala u Republici Srbiji. Očigledno je da Vlada Srbije, pored Dragana Šutanovca, želi da zaštiti i Mlađana Dinkića od oštrih kritika, naravno, argumentovanih, koje će mu sigurno uputiti narodni poslanici SRS-a. Ali, evo, dobro je što građani Srbije prate ovaj prenos i mogu da vide kakav odnos ima Vlada, tzv. demokratska Vlada, prema najdemokratskijoj instituciji u Republici Srbiji, a to je Narodna skupština Republike Srbije. Što se tiče samog amandmana, izgleda da predlagač ovog zakona nije čuo za jedno od osnovnih načela krivičnog postupka, a to je da se svako smatra nevinim dok ne bude suprotno dokazano, pravosnažnom sudskom presudom. To je jedno od osnovnih načela demokratskog krivičnog zakonodavstva, vekovima postoji i ugrađeno je i u naš Zakonik o krivičnom postupku. Očigledno je da onaj ko je pisao Predlog zakona o izmenama Zakona o privatizaciji za to načelo nije čuo, pa se onda u isti koš svrstavaju oni koji su pravosnažno osuđeni za neko krivično delo i oni protiv kojih ne postoji nikakva presuda, već se samo vodi krivični postupak. Naime, u članu3. stav 2. tačka 4) Predloga zakona o izmenama Zakona o privatizaciji doslovno stoji ovakav tekst: ''Posle tačke 3) dodaje se tačka 4), koja glasi: "fizičko lice koje je osuđivano ili protiv koga se vodi postupak za sledeća krivična dela". Dakle, u istu ravan se stavlja i onaj ko je osuđen i onaj protiv koga se vodi krivični postupak. SRS je nekoliko puta ukazivala na činjenicu da naš pravni sistem počinje ozbiljno da boluje od jedne pravne i političke bolesti, koja se zove tribunalizacija. Radi se o tome da je Haški tribunal, verovatno, jedina sudska institucija u svetu gde iste sankcije trpe i oni koji su osuđeni i oni protiv kojih se vodi postupak, a najbolji primer za to je upravo predsednik SRS-a, dr Vojislav Šešelj, koji se od februara 2003. godine nalazi u Haškom tribunalu. Suđenje je počelo tek pre mesec dana, ne znamo kada će da se završi i, praktično, dr Vojislav Šešelj je počeo već da izdržava kaznu zatvora, i to na najnečovečniji mogući način, a da mu kazna još uvek nije izrečena, niti mu je na valjan pravni način dokazana krivica. Otprilike, isti princip sadržan je i u Predlogu zakona o izmenama Zakona o privatizaciji. Zaista je nedopustivo da se sprečavaju pojedina fizička lica da učestvuju u postupku privatizacije društvenog ili državnog kapitala, zbog toga što se protiv njih vodi krivični postupak. Osnovni je red, osnovno je pravilo da sankcije može da trpi samo onaj ko je zaista kriv, a ko je kriv, a ko nije, ne može da zna ministar, to treba da utvrdi sud, pravosnažnom sudskom presudom. Predložio sam u svom amandmanu da se u članu 3. stavu 2, u tački 4), reči: "ili protiv koga se vodi postupak" brišu. Mislim da je to u skladu s nekim elementarnim ustavnim principima i s principima Krivičnog zakonodavstva. Mene čudi što Zakonodavni odbor, kada je razmatrao zakonitost Predloga zakona o izmenama Zakona o privatizaciji, nije doneo zaključak da ovakva odredba u zakonu o privatizaciji nije u skladu s Ustavom. Ustavno je načelo da se neko može smatrati krivim samo ako protiv njega postoji pravosnažna sudska presuda. Zakonodavni odbor je morao da donese zaključak kojim stoji na stanovištu da ovakva odredba u zakonu o privatizaciji nije u skladu sa važećim Ustavom Republike Srbije. Kada već govorimo o krivičnoj odgovornosti, mene zanima, gospodine ministre, da li pripremate neki zakon, ili to, možda, piše u Zakonu o privatizaciji, kojim ćete regulisati pitanje krivične odgovornosti onih koji su posle 5. oktobra 2000. godine, sa crnim čarapama na glavi, upadali u Upravu carina, u NBJ, koji su osnivali krizne štabove po javnim preduzećima i ustanovama, koji su harali i pljačkali nekoliko meseci, sve dok u januaru 2001. godine nije uspostavljena, odnosno formirana Vlada Zorana Đinđića. Ko će da odgovara za brojne finansijske malverzacije, za mahinacije, za brojna krivična dela koja su u tom periodu, skoro više od tri meseca, učinjena, a u kojima su učestvovali pojedini visoki funkcioneri, pre svega, DS-a i G17 Plus? Sada očekujem da gospodin Mića Albijanić kaže nešto na tu temu, odnosno da me spreči da nastavim dalje, pošto on, očigledno, ima ovde ulogu advokata svog partijskog šefa Mlađana Dinkića. Inače, želim da obavestim građane Srbije da će jedna od osnovnih tačaka programa Tomislava Nikolića za predsednika Republike Srbije biti bespoštedna borba protiv kriminala i korupcije. Gospodin Tomislav Nikolić, kao budući predsednik Srbije, od 20. januara 2008. godine, tražiće od sudskih organa, pre svega, da pozovu na oštru krivičnu i materijalnu odgovornost sve one koji su u proteklih sedam godina brutalno pljačkali državu i građane, a među tim kriminalcima i pljačkašima ima mnogo visokih funkcionera DS-a i ...
Pazite, gospodine Martinoviću, molim vas, na rečnik.
Kažite mi, gospodine Albijaniću, koji sam član Poslovnika prekršio.
Uplašio sam se da ćete da prekršite Poslovnik, pa sam vas upozorio. Izvinite, molim vas.
Ovo je preventivno ukazivanje na povredu Poslovnika. Dobro, to je vama u tradiciji. Neki su za vreme Drugog svetskog rata preventivno ubijali potencijalne petokolonaše, izdajnike, a među osnivačima ovih demokratskih stranaka ima dosta takvih, pa se onda i ne čudim što vi tako postupate. U svakom slučaju, građani Srbije, nemojte mnogo da se brinete, 20. januar nije daleko. Svi oni koji su vas pljačkali od 5. oktobra 2000. godine, biće pozvani na odgovornost i pri tom se neće gledati ko je ko. Neće biti tih potpredsednika Narodne skupštine koji će da brane lik i delo onih za koje svi građani Srbije znaju da su do guše upetljani u razne kriminalne i korupcionaške afere.
Hvala vam, gospodine Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašla sam povodom amandmana, mada sam tražila reč po Poslovniku, ali ne voli to gospodin Albijanić, iako ja njemu ne govorim da hoću, hoću i hoću, kako je slagao u jednim od najčitanijih dnevnih novina, u dnevnoj novini "Pravda", nego sam izašla da čestitam građanima Loznice nešto što se desilo pre petnaest minuta, što je jako značajno. Koliki ste licemer, gospodine Dinkiću, vi i vaša stranka G17 plus, govori i činjenica da je predsednik opštine Vidoje Petrović iz vaše stranke. Vaša stranka i stranka Borisa Tadića, pre 15 minuta, vaši odbornici u opštini u kojoj je predsednik iz G17 plus, nisu želeli da glasaju za inicijativu koja je izglasana i zato čestitam svim građanima Loznice i svim časnim odbornicima koji su glasali za to da gospodin Vladimir Putin, predsednik Ruske Federacije, postane počasni građanin Loznice. On je to postao pre 15 minuta. Ja vam, zaista, odbornici Loznice, čestitam, a ovo neka služi na čast Mlađanu Dinkiću, koji je malopre pričao o tome kakva će biti buduća proizvodnja automobila iz Fabrike "Zastava" i iz druge neke fabrike, koju on ima zamišljenu u svojoj glavi, kao što je zamišljao u onom spotu, 2000. godine, kada ste posle petooktobarskog puča došli na vlast, kada ste upali u Narodnu banku s automatskim puškama. Rekli ste tada, gospodine Dinkiću, i takav spot se vrteo svakog dana na televiziji, da će građani da žive od svog rada, da će svi imati posao, ptičice cvrkuću, lepa muzika, spot šaren, sve je divno, sve nove kuće, novi stanovi, deca putuju u inostranstvo i sve je tako lepo, ali za vas i za vaše kompanjone. Građani Srbije su sve siromašniji, a Rusiju, očigledno, nećete. Nemate obzira da u ovako osetljivom političkom trenutku za Srbiju i srpski narod, kada jedino Rusija, Kina i druge dobronamerne zemlje žele da nam pomognu, proglasite predsednika Ruske Federacije za počasnog građanina tamo gde je vaš, nekim slučajem, izabran za predsednika opštine. O čemu mi dalje da govorimo? To je vaša poruka i poruka Borisa Tadića i Rusima i Vladimiru Putinu, ali pošto smo mi, srpski radikali, verujem, kao i većina Srba, rusofili i okrenuti prema prijateljskoj majčici Rusiji, znamo, pošto je pre nekoliko dana to državna televizija objavila, da oni imaju svest o tome kuda Srbija treba da ide posle 20. januara. Jer, informacija u državnom dnevniku ruske televizije je bila da se u Srbiji, 20. januara, bira između liberalnog kandidata, to je ovaj koji je liberalno, zajedno s vama, upropastio ekonomiju, i našu naciju i privredu, i kandidata srpskih nacionalista, čiji je predsednik u Haškom kazamatu i kome je počelo suđenje, odnosno između Borisa Tadića i Tomislava Nikolića. Oni vrlo dobro znaju, državno, političko rukovodstvo Ruske Federacije, da Srbija od 20. januara mora na svom čelu da ima Tomislava Nikolića, jer jedino tako građani Srbije, građani Loznice, građani svih gradova u Srbiji mogu da budu sigurni da ćemo sarađivati i imati strateško partnerstvo s našim prijateljima, s onima koji neće da nam otimaju teritoriju i s onima koji su uvek, kroz vekove, samo dobro želeli našem narodu. Što se tiče onih i neukih poslanika DS-a, koji u ovom trenutku dobacuju, bolje im bi bilo, što naš narod kaže, da se pokriju po ušima i da ćute, jer nikada u Rusiji, ni u jednom gradu, nisu bili, nogom nisu kročili, baš kao štoi njihov predsednik to nije uradio dok nije izabran za predsednika. Vas Rusija ne zanima, vas ne zanimaju prijatelji našeg naroda. Vi ste, u pravom smislu reči, mazohisti. Vi obožavate da vas tlače ovi vaši iz Evropske unije, da vas udaraju svakoga dana motkom po glavi, i što vas više udaraju, vi sve više govorite – meni je lepo, meni je lepo. Te posledice, uvaženi kolega, vide se i te kako i u vašem primeru, osećate ih vrlo dobro, ali, nažalost, građani trpe zbog vašeg mazohizma i mazohizma Borisa Tadića. Hvala.
Reč ima ministar ekonomije i regionalnog razvoja, gospodin Dinkić. Izvolite.
Da odgovorim na ovo prethodno pitanje –zašto smo uveli zabranu učešća na aukcijama i tenderima i licima koja su osuđena i onima protiv kojih je poveden krivični postupak. Zato što je neprimereno da u drugim zakonima to stoji. Na primer, kada se zapošljavate u državnoj upravi, traži vam se dokaz da se ne vodi krivični postupak protiv vas ili da niste osuđeni. Ako je to uslov da bi se neko zaposlio u nekom državnom organu, kako da to ne bude uslov da neko može da učestvuje na tenderu ili na aukciji. Dakle, to jeste bilo insistiranje Ministarstva ekonomije, da se obavezno spreči učešće onih koji su osuđeni za teška krivična dela i onih protiv kojih je poveden krivični postupak. To nije krivična prijava, već je postupak poveden. U tom smislu, postoji zakon u našem sistemu gde ta odredba postoji. Ovo nije prvi od takvih zakona, ima ih nekoliko. Drugo, naravno, samo kratko da komentarišem ovo što smo malopre čuli. Srbija je mala zemlja. Biti vezan samo za jednu stranu, ma koja to strana bila i ma kako prijateljska bila, imajući u vidu da se ne živi jedan dan, da se živi duže vremena, nije dobro. Uvek je najbolje imati dobre odnose sa svima koji su uticajni u svetu, naravno, sa nekima ste u boljim odnosima, sa nekima u lošijim, ali je jako dobro držati dobre odnose sa svima. U tom smislu, smatram da nije dobra politika, ni u ekonomiji, vezivati se za jednoga, a sasvim sigurno nije u politici. No, to je stvar opredeljenja svakog pojedinca i ne želim više to da komentarišem. Da dam obrazloženje na pitanje gospodina koji je prethodno govorio, zašto gospodin Bubalo ovde dolazi. Ne radi se, zaista, ni o kakvoj ideji da se bilo ko ovde potcenjuje. Na moju molbu će gospodin Bubalo biti ovde od 16 časova. Meni je danas rođendan, pa sam ga zamolio da dođe i bude od 16 časova ovde. To je sve. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi u SRS-u se trudimo da uvek diskutujemo na osnovu argumenata, na osnovu činjenica i onoga što zaista piše u Ustavu Republike Srbije. Ko ne veruje, može da pročita član 34. stav 3. Ustava Republike Srbije, koji glasi ovako: ''Svako se smatra nevinim za krivično delo dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom suda''. Gospodine Dinkiću, nije isto kad nekome onemogućavate da se zaposli u državnim organima i kada nekoga sprečavate da učestvuje u postupku privatizacije. Ukoliko se neko zapošljava u organima državne uprave, uopšte, u državnim organima, on dolazi u poziciju da raspolaže sredstvima sile, odnosno polugama vlasti u državi. Vi znate i sami, pošto ste ministar, na koji sve način se te poluge vlasti mogu i upotrebiti i zloupotrebiti. Ako neko učestvuje u postupku privatizacije, a vi ga sprečavate zato što je protiv njega poveden krivični postupak, onda vi, na drastičan način, kršite Ustav Republike Srbije. Moram da vas podsetim, gospodine Dinkiću, na akciju ''Sablja'' u proleće 2003. godine, kada je oko 12.000 građana Srbije uhapšeno bez ikakvog pravnog osnova, kada su masovno suspendovana ljudska prava i slobode, sve pod firmom da se Vlada bori, Vlada Zorana Živkovića, protiv organizovanog kriminala. Nakon toga se utvrdilo da najveći deo tih uhapšenih građana Srbije ne snosi, apsolutno, nikakvu odgovornost za ubistvo Zorana Đinđića, niti je učestvovao u bilo kakvim kriminalnim aferama, nego vam je to poslužilo kao sredstvo političkog obračuna s vašim političkim neistomišljenicima. Otprilike, ova odredba koju ste uneli u Zakon oprivatizaciji treba, verovatno, da posluži istoj svrsi. Da ste hteli dosledno da se borite protiv kriminala i korupcije, protiv onih koji su na nezakonit način stekli svoj kapital, onda je trebalo da krenete od 5. oktobra 2000. godine, jer su, upravo, tada, mnogi, do tada potpuno anonimni, uspeli da na grbači građana Srbije steknu ogromno bogatstvo, da naprave prave imperije, da postanu deoničari, odnosno akcionari u velikim bankama, da tu imaju milionske iznose evra kao ulog itd. Treba li da vas podsećam na vaše kolege u Vladi Srbije koje su došle u Srbiju, pa onda, pošto nisu imali gde da spavaju, spavali su kod tetke na kauču, a, evo, danas, u 2007. godini, spadaju u red najbogatijih građana Srbije? Da li treba da vas podsećam na slike iz jeseni 2000. godine, kada je ceo svet biopreplavljen informacijama o ljudima u fantomkama, s automatskim puškama, kako upadaju u Upravu carina, u javna preduzeća, formiraju se neki krizni štabovi, nekakva takozvana koministarstva, pa ste u jednom ministarstvu imali pet ministara itd., kad ste palilizgradu Radio televizije Srbije, zgradu Savezne skupštine itd? Gde su vam odredbe u bilo kom zakonu kojima pozivate na krivičnu odgovornost ljude koji su tako nešto činili? Evo, pošto je bilo reči o Ruskoj Federaciji, želim da obavestim narodne poslanike i građane Srbije da je danas Skupštine opštine Ruma proglasila predsednika Ruske Federacije Vladimira Vladimiroviča Putina za počasnog građanina te opštine.
Hvala vam, gospodine Martinoviću. U ime gospodina Mrkonjića i u svoje ime, čestitam rođendan gospodinu Dinkiću i zahvaljujem što ste prihvatili objašnjenje. Gospodin Martinović nije prihvatio objašnjenje. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedništvo, gospodine ministre, ja bih, prvo, hteo vama nešto da kažem, gospodine Albijaniću, jer trenutno predsedavate. Odnos koji imate prema poslanicima u Skupštini je krajnje nekorektan. Već koji put pokazujete izuzetnu snishodljivost prema poslanicima SRS-a.
Tolerantan sam jednako i prema vama, gospodine Maraš.
Niste tolerantni. Malopre ste dozvolili da se i duže priča, a sada, kada ste meni dali reč, komunicirate sa poslanikom koji sedi na mestu itd.
Vratiću vam vreme.
Kad budete pronašli član u Poslovniku koji govori o tome da možete u isto vreme da predsedavate i da pričate s poslanikom koji se obraća preko govornice, kome ste uključili vreme, onda možemo da razgovaramo na takav način kako vi razgovarate. Takav član u Poslovniku ne postoji. Ne možete da upadate u reč poslaniku dok govori. Nijednu ružnu reč nisam rekao, nema razloga da mi izričete opomenu, vi meni upadate u reč, i to nije prvi put. Molim vas, zaista, da se ponašate onako kako bi trebalo da se ponašate. Ima tu vaših kolega, sede pored vas, koji znaju da vode sednicu.Prepustite njima ako ne znate.
Još jednom se izvinjavam, gospodine Maraš. Izvolite.
Hvala lepo. Za razliku od poslanika iz SRS-a, mislim da je ovaj član u redu i meni se ovaj amandman ne dopada, odnosno drago mi je što ga je Vlada odbila. Međutim, ja tu vidim jedan drugi problem. Prvo, taj član je malo zakasneo. Svi ćemo se složiti da je bilo puno privatizacije gde su i lica koja su krivično osuđena, i lica koja su krivično gonjena, kupovala, odnosno učestvovala u privatizaciji. Vi ste malopre, gospodine Dinkiću, rekli da ne može ni u državnoj upravi da se zaposli neko protiv koga se vodi krivični postupak. Koliko znam, osoba koju ste predložili za guvernera Narodne banke, uz sve poštovanje za njegov rad i komentare koje upućuje Vladi, jeste osoba protiv koje je vođen krivični postupak i koja ima jednu izvršnu presudu. Mi smo to i izneli ovde, za govornicom, međutim, svi su se oglušili na to. Znači, gospodine Jelašiću, u Prvom opštinskom sudu, pa moguće je, videćete. Da se vratim na ovaj član. Znači, mislim da je zakasneo. Šta ćemo s onim tajkunima, onim što ima onu lepu vodu, što je nedavno pravio, vi ste bili na tom otvaranju? Nije krivično osuđen, ne vodi se nijedan krivični postupak, verovatno, protiv njega, ali to je jedina osoba, verujem, u Srbiji, koju sudovi ne smeju da pozovu pred sud, čak, ni kao svedoka. Znači, taj gospodin se ne pojavljuje na sudu ni kao svedok, ne sme niko da ga pozove. Kada bi ovde funkcionisalo malo drugačije pravosuđe, onda biste videli da je taj gospodin čovek koji je bio potpredsednik Vlade 1990. godine, Miloševićeve vlade, čovek koji je tokom 90-tih godina stekao veliko bogatstvo, a sada, za vreme otkako ste ministar finansija, odnosno od prve Vlade Vojislava Koštunice, drži monopol u ovoj zemlji. To je osoba koja je učestvovala u mnogo privatizacija, da ne spominjemo ''C-market'' i ono čuveno druženje kod Koštunice u kabinetu, pa do ovih ''Robnih kuća'', gde je podmetnuo nekog drugog da kupi umesto njega ''Robne kuće'', a faktički, on je vlasnik. To je ona osoba koja donosi pare s Kipra, ili stižu pare s Kipra, ili s ostalih destinacija. On će moći da učestvuje u privatizacijama, zato što nije krivično gonjen, ili zato što do sada nije krivično osuđen. Malopre je gospodin Martinović, sad mi je žao što je izašao, rekao da će gospodin Nikolić da se bori protiv korupcije. Na koji način to mislite da radite ukoliko funkcioniše Vlada Vojislava Koštunice i ukoliko je Vojislav Koštunica premijer? Nema borbe protiv korupcije. On je to izneo u svom programu kad je polagao ovde zakletvu, ali sve što je do sad uradio pokazalo je da se ne bori protiv korupcije. Zašto samo od 2000, šta ćemo sa periodom iz 90-tih godina, kada su ovi koji se, mahom, bave privatizacijom, odnosno koji kupuju firme po Srbiji, tokom 90-tih počeli da stiču svoju imovinu, na način, sigurno, nije u okviru zakona? Još jednom, mislim da je ovaj član zakona u redu, da je dobro što ovaj amandman nije prihvaćen, jer osobe protiv kojih se vode krivični postupci ne mogu da učestvuju u privatizaciji. Verujem da je i građanima ove zemlje dosta nepravde i da im je, zaista, muka da više gledaju ovakve koji učestvuju u silnim privatizacijama. Hvala.
Narodni poslanik Predrag Mikić.
Želim, u ime poslanika SRS-a, da iskoristim ovaj momenat dok je ministar Dinkić tu, pre nego što krene na rođendansku žurku, da mu postavim jedno pitanje. Tiče se investicije u opštini Sombor. Želim da iskoristim prisustvo Mlađana Dinkića i postavim pitanje, na koje tražim odgovor, a tiče se slučaja postavljanja kamena temeljca za izgradnju fabrike za proizvodnju donjeg rublja "Kalcedonija" u Somboru. Pitanje glasi – šta je sa fabrikom za koju je, prilikom postavljanja kamena temeljca, ministar Dinkić rekao da je, u razgovoru stranog investitora, predsednika opštine Sombor Jovana Slavkovića i njega, kao ministra, potpisan ugovor o otvaranju proizvodnog pogona do kraja septembra ove godine? Samim tim, i 400 novih radnih mesta, koje ste pompezno obećavali građanima Sombora. Tom prilikom, ministar Dinkić je ohrabrio investitora da će država da odvoji za svako radno mesto dodatni stimulans od 2000 evra i onda dolazimo do cifre od 800.000 evra. Mesto postavljanja kamena temeljca danas pritiska korov umesto zidina koje su obećane za izgradnju fabrike. Postavlja se pitanje – šta je s novcem, da li je uplaćeno 800.000 evra na račun investitora? Hvala.
Ministar ekonomije i regionalnog razvoja, gospodin Dinkić. Izvolite.
Dakle, sistem podsticaja grinfild investicija je takav da se novac uplaćuje u fazama, nikada se ne uplaćuje ništa unapred, traži se garancija od strane onoga ko potpiše ugovor da će završiti taj posao, daje bankarsku garanciju. Ukoliko novac dobije, a ne zaposli te radnike, ne sagradi fabriku, mora da ga vrati. Dakle, plaća se u četiri faze. Prva faza je nakon dobijanja građevinske dozvole. Ne znam u kojoj fazi je ovaj projekat, dobro je što ste ovo pomenuli, raspitaću se i dostaviti vam pisani odgovor. Pitaću SIEPU, ali, sasvim sigurno, nije mu plaćeno, jer generalno je pravilo da se ne plaća unapred nego u fazama, a poslednja faza je tek kada zaposli poslednjeg radnika. Inače, ''Kalcedonija'' je ozbiljna fabrika, ozbiljna kompanija i taj projekat je dobar za Sombor. Zašto nije krenuo, ako ste u pravu, a nema razloga da ne verujem, raspitaću se i dostaviću vam pisani odgovor, jer i mene zanima.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, drugi, sada. Malopre sam pitao jednog ministra i, koliko vidim, on uteče, ne odgovori na pitanje koje sam postavio. Koliko god puta budem izlazio za ovu govornicu povodom amandmana, isto ću pitanje postaviti. Valjda je red već jednom da odgovorite, ako ne poslaniku, onda bar javnosti Srbije. Jedno od pitanja za gospodina ministra, vidim da sada ima zamenu, vezano je za ovaj član. Gospodine ministre, pošto niste bili tu, samo da vas upoznam šta je bilo pitanje. Kratko, neću da obrazlažem, obrazlagao sam. Šta je sa imovinom Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, dakle, onom imovinom koja je sticana sredstvima Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje 100%? Da li je to predmet privatizacije ili nije i o čemu se radi? Fond vodi sudske postupke oko toga i smatramo da to treba da ostane imovina Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje. To je bilo malopre, kada je predmet privatizacije bio na dnevnom redu. Šest godina posle sprovedene privatizacije, odnosno posle sprovođenja privatizacije, jer ona još nije sprovedena, kasnije ćemo malo suočiti brojke kojima raspolažemo, vidim da gospodin Vujadinović ima precizne brojke, privatizovano je, ako sam dobro zapamtio, gospodine Vujadinoviću, 2.104 i 810 po onom prethodnom zakonu o svojinskoj transformaciji. Kasnije ćemo izneti podatke koliko nije privatizovano, da bi se moglo, uopšte, razgovarati o uspešnosti privatizacije. Ovde je malo čudno da se sada, šest godina posle, uvodi kao razlog, odnosno onemogućuje se da kupci kapitala i imovine mogu da budu, odnosno isključuju se lica osuđivana za određena krivična dela ili protiv kojih se vodi postupak za ta dela. Malopre je gospodin Aleksandar Martinović polemisao sa tom pričom i znam da on to dobro radi i neću se zadržavati na tom delu. Ne može kupac da bude neko ko je osuđivan za ta dela. Dakle, ako Agencija sazna, to je razlog da može da raskine ugovor. Pitam, da li je to tačno? Drugo pitanje. Pošto je prošlo šest godina, šta ste čekali šest godina, pa da tek sad uvodite taj razlog? Da li je Agencija imala pravo, za ovih šest godina, da sazna da li neko, u postupku privatizacije, kupuje prljavim parama? Treće pitanje, ako se ustanovi, u privatizacijama koje su sprovedene, a nabrajali smo, kada je bila načelna rasprava, da ima veoma velikih problema kod mnogih, da je kupac nešto kupio takvim novcem, odnosno da potpada pod ovu kategoriju osuđivanih za teška dela pljačke itd., da li će Vlada da vrši reviziju spornih privatizacija? Molim vas, vrlo oprezno pitanje. Često se ljudi, kada se postavi pitanje revizije, naježe, misle da neko hoće da vrši reviziju privatizacije. Ne, ne radi se o reviziji privatizacije, radi se o reviziji spornih privatizacija. Dakle, ako se ustanovi sada, razumem ovo za ubuduće, ali, ako se ustanovi sada da je neko postao kupac nekog preduzeća ovakvim novcem, da li je to razlog i da li će Vlada da vrši reviziju tih privatizacija? Što se nas tiče, SPS-a, mi smatramo da uvek mora da se vrši revizija spornih privatizacija, da bi privatizacija u celini imala svoje mesto i ono što, inače, treba da ima za svoj cilj, da bi građani Srbije imali poverenje u privatizaciju. Sasvim konkretno, mi smo svedoci, ovde su postavljana poslanička pitanja, ja sam ih postavljao, šta je sa privatizacijom ''Centromarketa''? Ne znam ko sve nije pričao o tome. Imajući u vidu da se tu radi, konkretno, o gospodinu Raduloviću, ako se ne varam, a on bi, otprilike, sada potpadao pod ovaj član, jer se vodi krivični postupak, šta se događa s tom privatizacijom? Dakle, radi se o vrlo konkretnim pitanjima, konkretnim primerima. Prilikom razgovora o svakom amandmanu, navodićemo po jedan primer, da bismo, a, pre svega, javnost Srbije, do kraja imali odgovore na sva ta pitanja. Naravno, uz ono pitanje da sada, šest godina posle, izgleda malo čudno uvoditi ovako nešto, ali dobro je, kad-tad.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. stav 2, tačka 4), alineja 7. Predložio sam da se brišu reči: "zločinačko udruživanje" i "i neovlašćeno bavljenje određenom delatnošću". Mislim da je član 3. ključni i o njemu moramo povesti računa, s obzirom na to da je, prema mom i mišljenju SRS-a, predlagač ovde povredio Ustav. Naime, članom isključujemo ljude protiv kojih se vodi krivični postupak za pojedina krivična dela, koja nisu pravosnažno presuđena, iz postupka privatizacije. Mislim da je tu povređeno nekoliko odredaba Ustava. Moj prethodni kolega je naveo član 34. stav 3. Ja još moram ukazati na odredbu člana 21. Ustava Republike Srbije, a član 21. glasi: "Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki". Stav 2. glasi: "Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije". U ovom slučaju smo isključili mogućnost određenim ljudima protiv kojih se vodi krivični postupak da učestvuju u postupku privatizacije i doveli ih u poziciju da ne mogu učestvovati, odnosno diskriminisani su u odnosu na sve druge. Članom 34. Ustava, a i u pravnom prometu, važi pravilo prezumpcije nevinosti. Znači, dok se pravosnažnom presudom građanin ne osudi, ima sva prava. U ovom slučaju smo, prema mom mišljenju i mišljenju SRS-a, prekršili odredbe Ustava, čl. 21. i 34. stav 3. Pored toga, bitno je napomenuti da smo Zakon o privatizaciji često menjali. Donet je 2001. godine. Da ne govorim o onima koji su iz devedesetih godina. Znači, ovaj zakon je donet 2001. godine, menjan je 2003,2005, i sada ga četvrti put menjamo. S druge strane, izvršili smo privatizaciju dve trećine društvenog i državnog kapitala. Sada ćemo isključiti određene ljude za koje smatramo da ne treba da učestvuju. Zašto to nismo doneli u osnovnom, temeljnom zakonu, 2001. godine? Predlagač zakona ponovo pravi grešku, ne samo u ovom slučaju, nego i u slučaju velikih komunalnih sistema i malih sistema, odnosno javnih preduzeća. Takođe, nismo sveobuhvatno rešili pitanje državnog kapitala velikih energetskih sistema, NIS-a i EPS-a, pa ćemo ponovo to definisati lex specialis zakonima. Jedan veliki sistem, komunalni sistem lokalnog nivoa, po opštinama, takođe, nismo sveobuhvatno rešili, pa ćemo doneti zakonske projekte iz ove oblasti da bismo to privatizovali. Opet predlagač parcijalno ulazi u rešenje određenih vitalnih stvari i ne rešava jednim jedinstvenim, sveobuhvatnim zakonom ono što je obaveza predlagača i aktuelne vlasti. Pored toga, kada govorimo o ovom članu, kada isključujemo pojedine ljude, moramo reći da nemamo adekvatnu kontrolu privatizovanih preduzeća. Nismo to adekvatno rešili. Opet smo dozvolili to Agenciji, inspekcijskim službama i nekim drugim državnim organima, ali nemamo jedinstven sistem. Onda imamo brojne probleme u praksi, da kada se kupac obaveže da će nešto učiniti, to u praksi ne sprovodi. Tek kada u firmama dođe do problema, a najčešće su u pitanju socijalni programi, pa se to neadekvatno odrazi na radnike u preduzećima, dođe do određenih štrajkova, vidimo određene propuste koje čine državni organi neadekvatnom kontrolom. Ono što moram ministru Bubalu da kažem, to je da mi nemamo adekvatan rad, nismo ga imali do sada, komisija za sukcesiju, ni one komisije koja je delovala unutar Savezne vlade, Komisije za sukcesiju savezne države, a posle državne zajednice, a ni današnja komisija za sukcesiju ne radi onim tempom, tj. ubrzanim postupkom, kako bi trebalo. Zašto? Zbog toga što je, to sam rekao u svom izlaganju, ogromna imovina srpskih preduzeća ostala u Hrvatskoj, u Sloveniji i drugim državama. Komisija koja bi trebalo da napravi deobni bilans, da izvrši prebijanje, da, u krajnjem slučaju, iskoristi materijalnu i finansijsku imovinu koja je ostala tamo, to neadekvatno čini. U ime Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, reći ću vam da sam kontaktirao sa predsednicom i sa sekretarom Komisije za sukcesiju pre dve godine, dok je bila državna zajednica, i tada mi je rečeno da je najneaktivnija naša komisija. Žena je otvoreno rekla – ne radite ništa. Ne radimo ništa, čak, ni kada se radi o diplomatskim predstavništvima u inostranstvu, još ništa nismo definisali u periodu razbijanja Jugoslavije. Onako kako je ko ušao, manje-više, tako je i ostalo. Da ne govorimo o imovini naših preduzeća koja se ne može koristiti, odnosno o vrednostima u drugim državama, a posebno pitanje je pitanje imovine Srba koji su napustili bivše socijalističke republike; prognani su, došli su ovde, a ogromne vrednosti su ostale tamo. Ministre Bubalo, pozivam vas, u ime Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, da uradite nešto, posebno u oblasti ličnih prava, imovinskih prava Srba koji su napustili prostore Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske, posebno kod stečenih prava. Sporazum o sukcesiji je jasan. On je ratifikovan od strane svih, a poslednja ga je ratifikovala Republika Hrvatska, 2004. godine. On je sada na pravnoj snazi u svim bivšim socijalističkim državama, pa i kod nas. Komisija za sukcesiju mora da radi, imamo taj sporazum, imamo brojne druge sporazume koji definišu pitanja stečenih prava i privatne svojine Srba Krajišnika koji su proterani sa prostora Republike Hrvatske, a ogromna imovina je tamo. Dakle, imamo komisiju i ta komisija mora da radi. Do sada nijedna od ovih komisija ove tri naše zajedničke države nije radila, pa vas pozivam da aktivno poradite na tome. Vlada tu ima svoje kompetencije, ona može da traži izveštaj, da ubrza taj postupak, da putem diplomatskih predstavništava u Republici Hrvatskoj i drugim državama aktivno radi u smislu regulisanja tih prava. Ta prava su otvorena, ali radi se o 16 godina. Privatna svojina se ne koristi 16 godina. Po međunarodnom pravu, mi imamo pravo na pravičnu naknadu zbog nemogućnosti korišćenja te imovine. Samo da to Srbi dobiju, da ne kažem da dobijemo ono što nam stvarno pripada, jer to su ogromne vrednosti, ali smo u nemogućnosti da fizički odlazimo tamo i da se probamo rvati sa hrvatskim organima. Tu pomoći nema. Jedina pomoć ste vi, državni organi Republike Srbije. Imate pred sobom međunarodno pravo, imate međunarodne sporazume i morate imati dobru volju. Vi dobre volje nemate, do sada je niste imali. Dakle, 18. ovog meseca je održana Skupština Republike Srpske Krajine u progonstvu. Razgovarali smo o ovim pitanjima. Ja sam zadužen da vas upozorim, da vas molim da učinite pomak, jer pomaka do sada nije bilo. Kada sam već pokrenuo ovo pitanje oko Skupštine, mogu vam reći da smo na toj skupštini dali punu podršku našem predsedniku Milanu Martiću, koji je nevino osuđen od strane Haškog tribunala. Dajemo punu podršku u odbrani prof. dr Vojislavu Šešelju i hvala mu za sve, i jednom i drugom, za sve ono što su učinili za srpski narod sa prostora Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Pored toga, razgovarali smo o oduzetim pravima. Mi individualno pokušavamo, ljudi odlaze tamo, ali su onemogućeni; administriranje, odugovlačenje postupaka, onemogućavanje. To je daleko lakše rešiti sa državnog nivoa. Za stečena prava koja su tamo Srbi ostvarili do 1990. godine, pa i posle, imamo Sporazum o sukcesiji, imamo tu komisiju, uključite je. Ovde smo, čak, predložili, u ime Vlade Republike Srpske Krajine, formiranje po opštinama određenih komisija, koje će izvršiti reviziju svih ugovora koji su obavljani u periodu ratnih okolnosti, 1990, 1991. i 1992. godine – zamene između Hrvata i Srba. Tu je oštećen, pre svega, srpski narod. To je bilo tako u 95% slučajeva. Napuštali su svoja imanja, menjali ih za daleko manje i vrednije imanje ovde. Interes je, valjda, države Srbije da se to stavi na sto, da se raspravi svaka zamena i da se razlika isplati svakom čoveku koji je ostao, jer to je privatna imovina. To je privatno pravo, koje je neprikosnoveno u svim civilizovanim i demokratskim državama sveta. Mesec dana je ta inicijativa ovde, u Skupštini, insistiram da se o tome razgovara, da se razgovara u ovom parlamentu, u Saboru Hrvatske. Prošlo je 15 godina od tih događaja, daleko smo zreliji, staloženiji i smireniji. Možemo daleko delotvornije rešiti ta pitanja sada, ako ima interesa, a izgleda da ovde nema interesa. Na kraju, da pozovem sve Krajišnike, prijatelje Krajine, da izađu na izbore 20. januara i da glasaju za patriotu, rodoljuba, onoga koji će rešiti ova pitanja, koji će pokrenuti inicijativu, ne samo u ovom domu, nego i u Hrvatskoj i u međunarodnoj zajednici, zaintrigirati sve. To je Tomislav Nikolić. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Bubalo, dame i gospodo narodni poslanici, vi morate da prihvatite ovaj amandman kolege Buhe, dogovorite se, kada se Dinkiću završi rođendanska žurka, , zbog činjenice da ne može da opstane ovako napisan član, po Poslovniku Narodne skupštine i po važećim zakonima u našoj zemlji. Vi ćete to, kao član DS-a, gospodine Bubalo, bolje razumeti od gospodina Dinkića, ja sam u to uverena. Naime, naš pravni sistem ne poznaje ovakve pravne kategorije. Po članu 136, uz ustavni osnov, objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojmova, od vas tražim, ali nekorektno je da to tražim od vas, jer ste vi, evo, hteli da budete kolegijalni, da ga zamenite dok on ugasi svećice na torti. Zločinačko udruživanje, neovlašćeno bavljenje određenom delatnošću, to, jednostavno, ne može da opstane u ovom članu zakona. Sa svim ovim drugim mogu da se složim. Postavlja se samo pitanje kako je moguće da Vladi Srbije i ministru Dinkiću ovo padne na pamet sedam godina posle? Zašto u onom osnovnom zakonu nije bilo kažnjivo delo zločinačkog, kako ste vi naveli, udruživanja, što ne može da opstane, ali, organizovanog kriminala? Pošto su se kriminalci organizovali, posle dolaska DOS-a na vlast, pošto su sve budzašto pokupovali i pošto su mnogi od njih pobegli i ne znam im se trag, Janjušević, Kolesar i ostali, ovi drugi su na slobodi, pošto je vrh državne vlasti imao direktne veze s organizovanom mafijom i kriminalnim grupama, sada ste se, kada se sve to desilo, setili da to bude kažnjivo i da to unesete u izmene i dopune Zakona o privatizaciji. To je zaista neverovatno. Šta ćemo s onima, za koje je utvrđeno i na sednicama Odbora za privredu i privatizaciju, vi to znate, i kao prethodni ministar, gospodine Bubalo, koji su se ogrešili o zakon i za koje je jasno da su kroz organizovani kriminal došli u posed tih preduzeća, koji nisu poštovali, naročito, socijalne ugovore za radnike koji su ostali bez posla? Da li će ovo na njih da se odnosi? Naravno da neće, nego za buduće, koji budu trebalo da kupuju. Šta više ovde da kupe? O tome se radi. Drugo, ''zločinačko udruživanje'', to je neodrživo, to ne postoji u Ustavu, jel tako, gospođo Radeta, u ovom kodifikovanom zakonu, u Krivičnom zakoniku, koji smo doneli prošle godine. Sve smo pretresli i bivši ministar Stojković je toliko raspravljao s nama i na sednici Odbora za pravna pitanja, i kroz skupštinske amandmane. Odakle je i kome pao na pamet ovaj termin? To je direktni uticaj Karle del Ponte i Haškog tribunala koji ganja Srbe. Udruženi zločinački poduhvati i zločinačko udruživanje, to je skoro jednako. Vi ste toliko potpali pod uticaj te novotarije u pravnim terminima zato što se oni ne poštuju. Odredbe Međunarodnog krivičnog suda za bivšu Jugoslaviju, čitaj – samo za suđenje Srbima, ne poznaje u svom pravilniku termin – udruženi zločinački poduhvat. Jer, ono što stoji u lažnoj optužnici protiv našeg predsednika, prof. dr Vojislava Šešelja, besmisleno je, da neko napiše: ''udruženi zločinački poduhvat'', a vi ovde pišete ''zločinačko udruživanje'', a predsednik naše stranke je sa nekima, za koje ga optužuju da je s njima bio u udruženom zločinačkom poduhvatu, ceo svoj život u otvorenim neprijateljskim odnosima, a neke nije ni poznavao. Sada vi vršite kvalifikaciju dela u privredi, u procesu privatizacije, kao zločinačko udruživanje, kao što oni vrše kvalifikaciju – udruženi zločinački poduhvat, pa onda selektivno biraju i tako identifikuju grupu, a ta grupa koja se udružila, to su samo Srbi i samo su Srbi ubijali i vršili zločine. Vi možete, što bi pravnici rekli, umesto kvalifikacije tog krivičnog dela, potencijalnog, u izmeni i dopuni ovog zakona, ministre Bubalo, samo da vršite kvantifikaciju tih krivičnih dela, a kvalifikacija da je to zločinački poduhvat, pa onda, kako ste u ovom drugom delu rekli – neovlašćeno bavljenje određenom delatnošću, to je, zaista, neodrživo. Svaki pravnik u ovoj sali će to da vam kaže. Vrlo je moguće da će ove odredbe da se nađu pred Ustavnim sudom, jer ovako nešto ne može da stoji u srpskim zakonima. Lepo vam stoji u ovom obrazloženju, ja sam htela, gospodine Albijaniću, po Poslovniku, ali pošto je ostalo vreme, ne može, po članu 136. Poslovnika, stav 1. alineja 2, mora da bude usklađen zakon sa osnovnim pravnim terminima i pojmovima koji važe u našoj zemlji. Ovo ne postoji. Prema tome, kolega Buha je u pravu kada traži da se ovaj amandman prihvati. Razmislite, kao ozbiljan čovek, o ovome, kao član DSS-a, koji, valjda, neće da optužuje Srbe na način na koji to radi ovaj antisrpski Haški kazamat. Red je, gospodine Bubalo, da se prizovete pameti i da znate šta treba da radite i 20. januara. Ja sam sigurna da ćete vi znati. Hvala.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ko se javlja za reč? Reč ima poslanik Saša Valjarević.
Dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Hteo sam mnoge kritike i argumente da uputim gospodinu Mlađanu Dinkiću, međutim, on je imao preča posla, pošto danas slavi rođendan, pa je gospodin Bubalo tu, ali sigurno će mu on preneti ovo što budem izneo u vezi s amandmanom kolege Nebojše Stefanovića. On je, u ime SRS-a, podneo amandman na član 4. stav 2, koji se menja i glasi: "Ako se javni poziv ne obavi u roku iz stava 1. ovog člana, Agencija donosi rešenje o pokretanju postupka privatizacije". Pre nego što pređem na amandman, nešto ću reći o obrazloženju Predloga zakona o privatizaciji. U njemu se kaže da su, da bi se privredni ambijent i budžet Republike Srbije zaštitili od priliva kapitala koji potiče od kriminala, korupcije ili pranja novca, uvedena određena ograničenja u zakonu u pogledu uslova za učešće u postupcima privatizacije. Izgleda da mi ne živimo u istoj državi. Do sada je privatizovano nekoliko hiljada preduzeća. Nema grada u Srbiji u koji nije ušao prljavi kapital. Možda, od svih privatizovanih društvenih preduzeća, imamo samo 10% onih gde je čist kapital, gde su privrednici koji su bili uspešni i pre 2000. godine učestvovali u privatizacijama. Međutim, u mnogim gradovima su dojučerašnji lokalni, ili već na nivou države, kriminalci, koji su se od 5. oktobra enormno bogatili, krenuli da kupuju društvena preduzeća po Srbiji, a i u lokalnim samoupravama, tako da u privatizaciji koja je bila do sada, za ovih sedam godina, imamo toliko kapitala koji je ušao od strane takvih lica, da oni, maltene, postaju sada gospodari pojedinih lokalnih samouprava, jer oni diktiraju sve, i u vezi sa zapošljavanjem, i u vezi sadruštvenim preduzećima, uopšte, šta će biti s njima. Mahom, nijedno društveno preduzeće koje je privatizovano nije više nastavilo da se bavi tom delatnošću, nego je samo izvršena ili preprodaja, ili ono, kao što je primer iz opštine Požarevac, odakle dolazim, iz Braničevskog okruga, gde je došlo do hapšenja organizovane mafije, koja je radila na udruživanju u vezi sa kriminalnim radnjama koje su se dešavale kada je bila privatizacija društvenog preduzeća „Avala“. To je jedno od najmoćnijih ugostiteljskih preduzeća u Požarevcu, gde je izvršena nerealna procena kapitala, gde su učestvovala mnoga lica i gde je preduzeće, koje je vredelo pet miliona maraka tada, kupljeno za veoma mali iznos, za pet miliona dinara. Posle niza godina se otkrilo ko je sve učestvovao u tome, a zna se da su oni svi bili učesnici petooktobarskih promena. To nije jedinstven primer. Svakog dana se otvara afera za aferom, odnosno hapse se pojedini učesnici u privatizacijama i stečajni upravnici i sva ostala lica koja su učestvovala u ovoj pljačkaškoj privatizaciji. Nekada je u Požarevcu preko pet hiljada radnika odlazilo u industrijsku zonu na posao, a sada ne možete da vidite ni 100 radnika kako odlaze da u tom delu našeg grada obezbede egzistenciju za svoju porodicu. Ministar Dinkić nam priča ovde, i kada nastupa u medijima, o EU, o evropskim integracijama, o zapošljavanju, uvodi neke nove projekte javnih radova, opet pokušava da obmane građane Srbije. Međutim, mislim da su građani za ovih sedam godina shvatili da je to samo jedna bajka, koja je odavno ispričana, u koju više ne veruju, tako da će oni to i potvrditi na izborima, kada će, svim srcem za Srbiju i svim srcem za Tomislava Nikolića, glasati za kandidata SRS-a. Budući predsednik Srbije, gospodin Tomislav Nikolić će, kao što je bilo i u Rusiji posle odlaska Borisa Jeljcina, kada bude otišao Boris Tadić, započeti vršenje provere kompletne privatizacije koja je izvršena od 2000. sve do 2007. godine. Tada će se utvrditi mnoge malverzacije, utvrdiće se učešće mnogih visokih funkcionera i mnogih čelnika pojedinih stranaka iz DOS-a u svim tim nezakonitim radnjama. To će biti kada svi koji su sada uhapšeni progovore, sada ne smeju, jer su 5. oktobra, zajedno sa vama, učestvovali u svrgavanju tadašnjeg režima, da bi građani živeli bolje. Međutim, posle dolaska DOS-a na vlast, imamo milion nezaposlenih građana u Srbiji. Svakoga dana, kada dolazimo na sednice Skupštine, srećemo ovde građane koji parolama pokušavaju da vam ukažu na to koliko imate poverenja kod građana Srbije i šta se sve dešavalo sa privatizovanim društvenim preduzećima od kada ste vi na vlasti. Međutim, oni ne mogu da budu primljeni kod vas, ni u ministarstvima, ni u poslaničkim klubovima, već dolaze kod srpskih radikala, da nam donesu dokaze o tome, tako da se sprema obiman materijal da se, kada bude gospodin Tomislav Nikolić došao i kada bude promenjena ova vlada, ispita privatizacija u svim preduzećima. Skoro sam gostovao u Pirotskom okrugu, konkretno, u gradu Pirotu. Dočekali su me građani Pirota da mi dostave određene podatke u vezi sa privatizacijom Fabrike za proizvodnju guma, gde je, isto, bilo određenih malverzacija. Ima još društvenih preduzeća koja su tamo privatizovana, gde su građani ostali bez posla. Znate da nam je taj deo Srbije iovako bio u veoma lošem stanju, a posle ove privatizacije, maltene, građani nemaju od čega da žive. Sve će se to promeniti posle ovih izbora, jer građani su prepoznali ličnost koja može da vodi ovu Srbiju, prepoznali su stranku koja će doneti bolju budućnost Srbiji, pa će zato 20. i glasati za gospodina Nikolića i za SRS. Da se vratim na amandman koji je moj kolega Nebojša Stefanović, u ime SRS-a, podneo. U članu 4. Predloga zakona o privatizaciji stoji da za privatizaciju neprivatizovanog društvenog kapitala, javni poziv za učešće na javnom tenderu, odnosno javnoj aukciji, mora da se objavi najkasnije do 31. decembra 2008. godine. U stavu 2, koji je moj kolega predložio da se menja, stoji: „Ako se javni poziv ne objavi u roku iz stava 1. ovog člana'' (do 31. decembra 2008. godine), ''Agencija donosi rešenje o pokretanju prinudne likvidacije subjekta privatizacije (u daljem tekstu: likvidacija)“. Kolega Nebojša Stefanović je uložio amandman da se izmeni član 4. stav 2. Zakona o privatizaciji, jer Agenciji za privatizaciju ne treba dati preširoka ovlašćenja, kao što je mogućnost pokretanja prinudne likvidacije subjekta privatizacije, ali treba omogućiti efikasno odvijanje procesa privatizacije. Znači, da se Agenciji omogući, ako ne bude do 31. decembra 2008. godine pokrenula postupak privatizacije, da izvrši postupak privatizacije, ali ne i postupak likvidacije. Nadam se da ćete imati razumevanja i da ćete prihvatiti amandman SRS-a i kolege Nebojše Stefanovića, jer ćete time poboljšati iovako loš Predlog zakona o privatizaciji.
Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati, o amandmanu.
Javljam se po Poslovniku, čl. 225. i 226.
Gospodine Migati, po članu 103. Poslovnika, mora da se govori o onome što je na dnevnom redu. To ostavimo za kraj.
Nemojte stalno da kršite Poslovnik i nemojte više nikada da me prekidate. Zapamtite već jednom. Gospodine ministre, tražim da mi odmah date objašnjenje, da bismo mogli dalje da diskutujemo o Predlogu za izmenu Zakona, da se ne bismo igrali gluvih telefona. Imam tri nejasne stvari. Prvo, kažete ovde – koji nesmedaučestvuje u zločinačkom udruživanju.Pitam, kakva je razlika između zločinačkog udruživanja i organizovanog kriminala? Organizovan kriminal je u pravnom jeziku jasan i glasan, a ovo je toliko nejasno i neglasno, to je samo haška terminologija. Dajte da vidimo da ste vi u pravu kad ste ubacili to zločinačko udruživanje kao način koji zabranjuje ljudima da učestvuju u postupku privatizacije. Drugo, kažete: „i neovlašćeno bavljenje određenom delatnošću“. Pored svega ovoga što ste rekli prethodno – droga, oružje itd, čak je i nelogično; postoji i neovlašćeno organizovanje igara na sreću. To u jednoj normalnoj državi ne može biti. Stvarno, tu nešto nije jasno. Objasnite nam. Mi smo možda u zabludi. Objasnite kakva je razlika između jednog, drugog, trećeg, da bismo mogli dalje da diskutujemo. Nije važno da prihvatite ili ne prihvatite, nešto tu nije jasno. Ta pravna kategorija nije jasna – zločinačko udruživanje, a ovo je još nejasnije – neovlašćeno bavljenje određenom delatnošću, gde ste nabrojali sve što do sada zna pravna kategorija.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da je posle ''petooktobarske revolucije'' počela da funkcioniše demokratizacija Srbije. Nažalost, rođen sam 5.5.1953. godine, pa mi se čini da sam 50 godina bio kloniran i da nisam uopšte, do tog perioda, dok nije DOS došao na vlast, postojao, već postojim ovih sedam-osam godina. Ali, ovih sedam-osam godina je nastala velika tuga Srbije, velika žalost Srbije. Čini mi se da su predstavnici Vlade, nema nijednog ministra, otišli, pa ne mogu da čuju ono što se za ovih sedam godina u Srbiji desilo. Desio se, dame i gospodo, moje prethodne kolege srpski radikali su govorili o tome, jedan zločinački projekat, kako vi to nazivate u ovom vašem predlogu zakona, a to je zločinački projekat koji je već bio primenjen za ovih sedam godina. Navodno, sad se borite protiv tog zločinačkog projekta, u kojem su mnogi, sticanjem svog kapitala i novca na nedozvoljen način, kupili ili privatizovali određene firme u Srbiji. Ono što je vrlo bitno, nažalost, sadašnji ministar ''nepravde'', gospodin Dušan Petrović, kada je bio predsednik opštineŠabac...
Samo precizno, ministar pravde, hvala.
... za četiri godine svoje vladavine, uspeo je da privatizuje, ili da uništi šabačku privredu, šabačku ekonomiju. Takođe je uništio i šabačko bankarstvo, ali, nažalost, ovde gospodina Dinkića nema, morao je otići, jer istine više nije mogao da sluša, pa je, navodno, našao razlog da mu je danas rođendan. Dame i gospodo, uništeni su veliki kompleksi. Kao što je u Šapcu uništena Hemijska industrija ''Zorka'', uništena je i najveća fabrika, ono čime se Srbija ponosila, a to je Fabrika mineralnih đubriva u Šapcu. Uništena je, takođe, fabrika kojom se Srbija mogla ponositi i koja je u periodu najveće ekonomske blokade donosila profit, donosila platu radnicima holding kompanije, a to je ''Zaštita bilja'' Šabac. I ona je uništena. Uništeno je petnaestak ''Zorkinih'' fabrika. Možda, u jednom periodu, tri-četiri fabrike su na nekakav ''transparentni'' način privatizovane. Prva fabrika koja je kriminalno privatizovana i oteta od radnika jeste ''Metaloplastika'' Šabac, gde je bivši predsednik Privredne komore Radosav Veselinović, nekada član DHSS-a, nekada je bio, valjda, u povoju, i tvorac DS-a, a sada je, verovatno, u redovima DS-a, jer menja perje kako mu odgovara, odnosno kako bi mogao i politički i ekonomski da deluje. Pokrao je od radnika akcije, firmu je uzurpirao i sada se ponosi kako ta firma funkcioniše. U stvari, ta firma je otpustila 300, 400 radnika, ostalo je samo stotinak radnika koji danonoćno rade, jer nemaju gde da nađu uhlebljenje; jedini način je da rade po 15-16 sati. To čeka i sve ostale radnike i tako isto funkcionišu i radnici u ostalim privatizovanim firmama u Šapcu. Firme koje su privatizovane nisu nastavile trend proizvodnje kojom su se do tada bavile, već vlasnici nalaze drugačije profitabilne metode kako bi došli do određenog kapitala, ostatak proglašavaju za višak radnika i otpuštaju ih, ne vodeći računa o onim ljudima koji su postali invalidi za svojih 35-40 godina radnog staža, već su nasilno oterani. Treba im tri-četiri godine do penzije. Sad vas pitam, gde ćete da zaposlite čoveka od 55-60 godina, da bi stekao pravo na odlazak u penziju? Dame i gospodo, vrlo je bitno da napomenem i da su mnoga stečajna preduzeća koja su se u tom periodu nalazila u Šapcu, takođe, zloupotrebljavana, jer su sa svojih računa skidali novac da bi mogli da finansiraju određene kulturne manifestacije, odnosno fudbalske klubove. To je, na primer, trgovinska firma ''Šabac promet'', da ne govorim o drugoj trgovinskoj firmi, ''Nama Šabac'', koja je, takođe, oteta, a radnicima pokradene akcije, jer je prostor koji sudo tada imali, prodavnice i određeni marketi, otet i zloupotrebljen u druge svrhe. Samo još jednu rečenicu. Najveća kriminalna krađa koja se desila jeste u PIO fondu, gde je direktor Goran Lončar. Postavio sam pitanje i tražim odgovor, da mi se da šifra od 2003. godine, kako je dozvoljeno da se po ovim filijalama, kojih ima 48 u Srbiji, bave prekovremenim radom? Tim prekovremenim radom su se bavili i vozači, i sekretarice, i čistačice, a ne ono osoblje koje je trebalo time da se bavi. Znači, tražim šifru od 2003. godine, do današnjeg dana, na koji način im je omogućeno da se bave prekovremenim radom? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, o amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, dobar je ovaj predsedavajući, samo mu treba malo detaljnije objasniti , inače, sve razume. Na ovaj član sam podneo amandman koji je gotovo identičan kao i amandman koji je podneo kolega pre mene. Radi se o jednom članu, koji nama, poslanicima iz SPS-a,bez obzira na to što su neki od njih vrlo iskusni privrednici, sa dugo godina radnog staža, nije jasan, a to je član 4. Predloga zakona, stav 3. tačka 1). Predlog je da se tačka 1) briše. Radi se o onom delu gde piše – likvidacija se pokreće za subjekte privatizacije čiji društveni kapital, odnosno imovina nije prodata ni posle trećeg javnog tendera, odnosno javne aukcije. U obrazloženju zašto se ne prihvata ovaj amandman piše, između ostalog – ukazujemo da je neprihvatljivo obrazloženje predlagača amandmana, prema kome ne treba sprovesti likvidaciju nad subjektima privatizacije koji posluju pozitivno, zato što nije uspešno sprovedena privatizacija, s obzirom na to da se likvidacija privrednog društva sprovodi upravo nad solventnim subjektima, odnosno nad onim subjektima koji posluju pozitivno i čije obaveze ne premašuju njihovu imovinu. Moram priznati da mi je do sada bilo jasno da stečaj i sanacija mogu da se sprovedu nad subjektom koji poštuje uputstva, ali da likvidaciju sprovedemo da bismo nekome pomogli, nisam u to ubeđen do danas, iako sam se konsultovao s mnogim ljudima koji se bave privredom mnogo duže od mene, skoro 40 godina; ni njima ovo nije bilo najjasnije. Šta je suština našeg amandmana? Da ne idemo u likvidaciju onih privrednih subjekata koji pozitivno posluju, a iz nekih razloga nisu uspeli da izvrše privatizaciju ni posle trećeg pokušaja. Zaista, nemamo ništa protiv da agencija koja je predviđena u ovom tekstu zakona izvrši privatizaciju ovakvog subjekta, ali mislimo da sam čin likvidacije nije dobro zamišljen. Pretpostavljam da obrazloženje koje ste dali uz sledeći član – gde i kako treba da se sprovede likvidacija, nije obrazloženje i želja zakonopisca da ovako predvidi ovaj član, da bi se obezbedila stečajnom upravniku nagrada, da bi se deo imovine preduzeća koji ostane stavio u budžet Republike Srbije itd. Znači, ja vas još jednom molim, ako možete, da nam objasnite kako je moguće da nam je tendencija da, čak, i likvidiramo preduzeća čiju privatizaciju nismo uspeli da izvršimo ni posle trećeg pokušaja? Mislim da bi bilo mnogo volje rešenje da smo ovim članom zakona predvideli obavezan način privatizacije i uskratili mogućnost samom organu koji upravlja tim privrednim subjektom da može da sprečava proces privatizacije, a da ne idemo na tu drastičnu meru, kao što je likvidacija.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, evo, i kada je ovaj član u pitanju, još jedne prilike da javnosti razjasnimo do kraja ova pitanja, značajna pitanja kada je reč o privatizaciji. Mislim da javnost zaslužuje da ministar da vrlo precizne odgovore na pitanja koja ćemo pokrenuti. Ja sam u ime SPS-a, na početku današnjeg razgovora o ovom zakonu, napomenuo da nas interesuje pet pitanja, jer smatramo da su posebno važna i da sva moraju da se razjasne do kraja, da budu jasna javnosti i građanima. To su: predmet privatizacije, tu sam imao konkretno pitanje; zatim, rok i šta posle tog roka privatizacije; predmet prodaje; šta ugovor sadrži ili treba da sadrži i kontrola ugovora. To su, otprilike, tih pet pitanja za koja smatramo da treba do kraja da se razjasne, bez obzira na to da li će amandmani biti prihvaćeni ili neće. Svrha ove rasprave o amandmanima nije samo da se formalno nešto prihvata, odbacuje itd., već da javnost stekne potpunu sliku o jednom procesu i svemu onome što prati taj proces i da, naravno, može jasno da razazna ko se za šta zalaže. Kada je u pitanju ovaj član, to je, inače, član 4, kojim se menja član 12. osnovnog Zakona o privatizaciji, u suštini, govori o roku za sprovođenje privatizacije. Da podsetim javnost, 2001. godine, kada je donet Zakon o privatizaciji, bio je utvrđen rok od četiri godine, 2003 – opet četiri godine i on sada ističe. One izmene koje su bile 2005. nisu dodirivale rok. Dakle, prošlo je šest godina od početka privatizacije po ovom novom modelu privatizacije. Ne govorim o onom prethodnom, koji je tangirao Zakon o transformaciji 1997. godine, po kojem je privatizovano negde oko 810 subjekata, gospodine Vujadinoviću, ako sam dobro rekao, među njima, i veoma uspešni, kao što su ''Hemofarm'', ''Apatinska pivara'', ''Knjaz Miloš'' i da ne nabrajam dalje. Očigledno da su radnici znali šta da urade s tim akcijama i da je država malo više zaštitila male akcionare. Posle toga, i te kako bi bilo još mnogo dobrih primera. Kada je u pitanju ovaj član, Vlada predlaže da se rok za sprovođenje privatizacije društvenog kapitala pomeri, ne da bude kraj ove godine, već do kraja sledeće godine, odnosno do kraja 2008. godine da se raspiše javni tender, odnosno aukcija. Dakle, pomera se ne za godinu, nego malo više od godinu dana. Molim da dobro pogledamo ovaj rok. Kako Vlada kaže u obrazloženju, nije mogao biti privatizovan društveni kapital iz objektivnih razloga, zbog nepotpune imovinsko-pravne dokumentacije itd., subjekata koji su bili na teritoriji drugih republika, što ovaj zakondonekle ispravlja itd. Dakle, Vlada je dala obrazloženje zašto nije mogao da se privatizuje društveni kapital, da se završi privatizacija do kraja 2007. godine. Iza toga, Vlada pomera taj rok i zatim uvodi posledicu ako se ne privatizuje. Kaže – predviđena je pravna posledica za subjekte privatizacije koji posluju društvenim kapitalom, a koji se ne privatizuju u propisanom roku. Ako se u tom roku ne izvrši privatizacija, Vlada uvodi institut prinudne likvidacije. Pozivam Vladu da još jednom dobro ovo razmotri i da veoma detaljno obrazloži javnosti, a evo zbog čega. Dakle, šta smo mi predložili? Mi smo predložili, na ovaj član smo dali 3-4 amandmana, da se društveni kapital subjekta privatizacije za koji nije objavljen javni poziv za učešće na javnom tenderu, odnosno javnoj aukciji, do isteka roka iz stava 1. ovog člana, odnosno da se imovina subjekta privatizacije koji nije prodat ni posle 3. javnog tendera, odnosno javne aukcije, neprivatizovani društveni kapital, prenosi Akcijskom fondu. Kolege poslanici iz SRS-a imali su drugačiji pristup – da Agencija pokrene postupak privatizacije ako se to u tom roku ne uradi. Mi nemamo ništa protiv, samo želimo da upozorimo na sledeće. Pre toga, da dodam da, kada kažemo da se prenese Akcijskom fondu, onda se podrazumeva da se 30% neprivatizovanog društvenog dela kapitala prenosi zaposlenima bez naknade, u skladu s odredbama čl. 42. do 44. ovog zakona, no o tome će biti detaljnije reči nešto kasnije. Kada razgovaramo o prenošenju na Akcijski fond, to je nešto slično rešenju, čini mi se, člana 26. koji je Vlada sama predložila, da se manjinski deo, takođe, kao neatraktivan, prenese Akcijskom fondu da bi mogao dalje da radi. Šta smo mi imali u vidu kada smo predložili ove amandmane? Evo nekoliko podataka, kako naš kolega Vujadinović kaže, CIP – cifre ispred politike. Ja vas molim da pratite. Privatizovano je 2104 preduzeća, a po Zakonu o svojinskoj transformaciji – 810 preduzeća. Molim da obratite pažnju na sledeće. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku i informatiku, u septembru ove godine, našli smo podatak, molim da reaguju gospoda iz Vlade, da li je to saglasno njihovim podacima, postojalo je još 1835 društvenih preduzeća. Molim da se iskomentariše taj podatak. Postoji, pored javnih preduzeća, 83.738 društava s ograničenom odgovornošću. Da ne nabrajam dalje, što znači, dosta velika cifra. Dakle, to su oni kod kojih se društveni kapital nije promenio, nije se transformisao i nije završena privatizacija. Pitam Agenciju za privatizaciju, da li je to saglasno njihovim podacima ili, još preciznije, molim da se javno odgovori koliko još društvenih preduzeća treba da se privatizuje, ili koliko ih nije do sada privatizovano? Dakle, koliko još preduzeća treba da se privatizuje? Drugo, da li Agencija za privatizaciju raspolaže podacima da znatan broj društava s ograničenom odgovornošću u strukturi svog kapitala ima i društveni kapital? Da li tako nešto postoji, da li raspolažete tim podacima i koliko je to? Kada se sve to ima u vidu, mislimo da ovo nije dobro rešenje i da to treba još jednom dobro sagledati. Jer, šta će se dogoditi, koliko će prinudnih likvidacija biti krajem 2008. godine? Ne želim da budem takav, pa da kažem – da li to neko čeka da se što pre uvede prinudna likvidacija da bi se raspolagalo imovinom koja je ostala. Ne verujem da je to u pitanju, ali upozoravam da i to može da postoji kao mogućnost. Da li je dobro, da li je ekonomski ispravno, da li je svrsishodno da preduzeća koja se bore, imaju društveni kapital, bore se, uspešno posluju, kad kažem, uspešno posluju, mislim na to da imaju i neki višak prihoda, nisu atraktivna? Da li je dobro da to bude likvidirano? Da li je dobro da preduzeća u krajevima koji nisu dovoljno razvijeni, koja posluju društvenim kapitalom, a još uvek nema toliko visokog stepena interesovanja za njih, budu prinudno likvidirana posle toga? Mi mislimo da to nije ni ekonomski, ni svrsishodno, niti je dobro da to tako se uradi. Imamo čitav niz primera, iza mene će govoriti kolege koji će navoditi konkretne primere, ali je suština u tome da Vlada razmisli da li da, umesto automatske prinudne likvidacije, prihvati da se prenošenje neprivatizovanog državnog kapitala izvrši u Akcijskom fondu, uz, naravno, istovremenu privatizaciju dela društvenog kapitala kroz podele akcija bez naknade zaposlenima. Ne govorim o onoj drugoj grupi ljudi, koji posluju s gubicima, o onoj drugoj grupi takvih preduzeća. Ima načina kako da se približi, ali nije dobar, po našem mišljenju. Mi tražimo da Vlada, prvo, dobro razmisli o ovome, da ne prihvati, odnosno da odustane od ovog koncepta prinudne likvidacije, po sistemu ''šišanja'' svih redom, već da razmotri mogućnost da to, ipak, učini na način da ne dovede u pitanje i one firme koje posluju društvenim kapitalom, a koje iz, isto tako, objektivnih razloga, koje navodi ovde predlagač zakona, nisu privatizovane, da budu prisutne i sledeće godine. Ne zalažem se da se taj proces odugovlači, da to traje ne znam koliko. Najveća greška Zakona o svojinskoj transformaciji je bila, pored svih drugih grešaka, što nije bio oročen. Prema tome, ni ovde nije moje zalaganje da se to odugovlači do besvesti, ali je potrebno da se pravi razlika, potrebno je da se sagledaju sva preduzeća, svi razlozi, objektivno, kao što Vlada navodi prilikom izmene ovog zakona, i da se na taj način sačuvaju preduzeća, a čuvanjem tih preduzeća smanjićemo ionako enormno veliki broj nezaposlenih ljudi. Sami ćete se složiti,jedna privatizacija može dobiti ocenu da je uspešna samo ako se u tu firmu ulaže, ako se pokreće proizvodnja, ako zapošljava, ako ima novih zaposlenja, a ako se, kao što je do sada slučaj, otpušta, ne može nikada da bude uspešna privatizacija. Sasvim na kraju, tražim, odnosno Poslanička grupa SPS-a, da Vlada još jednom sagleda ovaj problem, da pogleda koliko ima preduzeća koja nisu privatizovana, koja treba da se privatizuju i da, primereno tome, usvoji ovaj amandman. Inače, ovaj amandman nije samo amandman SPS-a, to je amandman Sindikata Srbije, koji mi podržavamo u njihovoj borbi da što više sačuvaju u ovom postupku privatizacije, pre svega, zaposlenih, a i red je i vreme je da ih neko zaštiti posle svih ovih godina. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Reč ima ministar trgovine i usluga, gospodin Bubalo. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo, uvaženi poslanici, evo, otprilike sat vremena sam pratio diskusiju, pa sam osetio potrebu, da se ne bi nagomilalo više pitanja, da bar na deo pitanja koja su do sada postavljena pokušam da dam odgovor. Dakle, kad sam ušao u salu, upravo je svoj komentar davao poslanik Milisav Petronijević i, evo, upravo je on završio ovih prvih sat vremena. Odmah da kažem da imovina Fonda za PIO nije predmet privatizacije. Predmet privatizacije su akcije koje su prenete u korist Fonda PIO i one se prodaju prilikom Akcijskog fonda. Agencija za privatizaciju nije nadležna za proveru porekla kapitala, a čak i da je nadležna, mogu da tvrdim da nije imala takav kapacitet, nema ga ni danas. Nema mogućnosti. Postoje neki drugi organi koji su se bavili, koji se bave i koji treba u budućnosti da se bave ovim pitanjem. Dakle, i do sada bilo potrebe da se neko bavi kontrolom porekla kapitala. Imamo organe za to. Takođe, ovim zakonom nije predviđena ni retroaktivnost, jer je o tome bilo reči. Znam da su, kad god je pokušano da se uvede u neki od zakona retroaktivnost, upravo poslanici, opravdano, bili najveća brana za tako nešto. Ovaj zakon o privatizaciji, tačno je, doživeo je nekoliko izmena do sada, tri ili četiri, ne znam tačno, mislim da je ovo četvrta izmena. Međutim, dobro je da je ovaj zakon, ipak, da kažem, doživeo proveru vremena i osnovna ideja, osnovna filozofija ovog zakona nije nijednog momenta od 2002. godine menjana. Zakon je popravljen upravo u pravcu efikasnosti i ispravljanja onoga što se videlo da u njemu ne funkcioniše. Sam sam bio autor u jednom delu izmena, gde smo menjali način raskida ugovora, tako da je Agencija dobila pravo da automatski raskine ugovor ukoliko se desi neki od zakonom predviđenih slučajeva, a ne – neefikasan način preko sudova. Svako ima, posle, mogućnosti da zaštiti svoje pravo na sudu, ali osnovni model nije menjan. Upravo ono što smo učinili 2005. godine je omogućilo da kažemo da je do sada raskinuto 280 ugovora, do 2005. godine bilo ih je 20, što znači da stalna kontrola sprovođenja ugovornih obaveza postoji. Tu uopšte nema dileme. Kontrola ugovora postoji i momentom zaključenja i nekoliko, u toku realizacije, vanrednih kontrola, zavisno od slučajeva. Istina, bilo je i slučajeva u kojima su nezadovoljni radnici insistirali, zato što se ne ispunjavaju neka njihova prava, na raskidu ugovora, ali to nije bio dominantan broj slučajeva. Dominantan broj slučajeva je ono što je Agencija, poštujući zakon koji je imala u rukama, odlučila da se raskine. Ono što je pozitivno, jer i raskid treba gledati i s one druge strane, svega nekoliko slučajeva je izgubljeno na sudu, kao neopravdani raskid, mislim da su to, do sada, dva ili tri slučaja, ne više. Dakle, ispostavilo se da je 280, ili 270 i neki ugovor sasvim opravdano raskinut. Bilo je reči ovde o tome zašto jednim zakonom nije bila regulisana privatizacija društvenih preduzeća, javnih državnih preduzeća i javnih komunalnih preduzeća. Verujte mi, ja sam se bavio ovim pitanjima dosta, to je gotovo nemoguće. Prvo, velika je razlika između javnih državnih i društvenih preduzeća, ne samo po poreklu kapitala, a kada se uzmu u obzir javna komunalna preduzeća, tu imamo konglomerat kad je u pitanju svojina, jer su mnoge stvari građene iz samodoprinosa, jer su ljudi, privatno, sami investirali u priključke za gas itd., pa je u investicijama učestvovala i lokalna samouprava, a to je dolazilo i sa republičkog nivoa. Dakle, prvo bi trebalo sve to uskladiti, dovesti sve na zajednički imenitelj, a to je gotovo nemoguće. Treba raspraviti i svojinske odnose u takvim preduzećima. S druge strane, nije ni za prodaju sve to što je u javnim komunalnim preduzećima itd. Ali, da ne elaboriram sve ono što se dešava kad su u pitanju javna komunalna preduzeća, mislim da će to uskoro doći na dnevni red. Ustav je potvrdio da će i u budućnosti egzistirati privatna, državna i zadružna svojina. Prema tome, zaista nema razloga za žurbu kad je u pitanju državna svojina. Društvenu svojinu više Ustav ne spominje i treba je što pre zaboraviti, odnosno završiti s onim što još nije završeno. ''Zločinačko udruživanje'' postoji u Krivičnom zakoniku, predviđeno je čl. 346. i 353. i postoje razlike između organizovanog kriminala i zločinačkog udruživanja. Sam Zakonik ih razlikuje, prema tome, nisam ekspert za ovu oblast, ali, definitivno, postoje kao dva različita krivična dela. Često sam ovde, ako odbacimo ono što je deo predizborne kampanje, imao utisak, u nekim izlaganjima, da ljudi nisu baš puno vremena proveli u našim proizvodnim preduzećima, kada prave žalopojku koliko se radi. Ja sam ceo svoj radni vek proveo u preduzeću,u preduzećima, i znam koliko se u preduzećima radi. Znam kolika je efikasnost u našim preduzećima i znam kolika je produktivnost, a to je, možda, četvrtina od radnog vremena koje se provodi u preduzeću. Na kraju, želim da kažem nešto o ovom čime je gospodin Petronijević završio, a završio je pitanjima. Dakle, mi treba da imamo u vidu koji kvalitet preduzeća je još ostao za privatizaciju. U prvom nekom periodu privatizacije, i to još dok je bila svojinska transformacija, otišla su, na neki način, najkvalitetnija preduzeća. Početkom privatizacije, po ovom zakonu iz 2002. godine, otišla su tržišno najatraktivnija preduzeća, pa je onda, u ovom drugom periodu, od 2004. do 2007. godine, privatizacija bila obeležena, upravo, privatizacijom preduzeća u restrukturiranju. Znači, onih koja su već bila u teškoj situaciji. Polako dolazimo do toga da, od preostalih preduzeća, nemamo baš još mnogo atraktivnih preduzeća. Tražilo se ovde da kažemo koja je cifra. Otprilike, oko 1.200 preduzeća koja imaju još društveni kapital. Međutim, od tih 1.200 preduzeća, preko 200, između 200 i 300, komotno bi se sada mogla izbrisati gumicom, jer nemaju ni zaposlenih, jednostavno, vode se u privrednom registru, inače, ne postoje. Zatim, negde za oko 300 preduzeća treba očekivati da su se stekli svi uslovi, 300 do 400, da odu u stečaj. Dolazimo do cifre od nekih 500 do 600 preduzeća koja će biti privatizovana u toku 2008. godine, a to je, objektivno i realno, moguće zato što se organizuju po dve aukcije mesečno u Beogradu, jedna u Novom Sadu, što znači da može da se izgura otprilike 40-50, maksimum 60 preduzeća koja će biti privatizovana mesečno. Time će se, zaista, dovesti do kraja ova priča. Želim da ukažem na veoma važan član 26, koji, možda, nije dovoljno posmatran, ili je promakao pažnji poslanika. Radi se, zapravo, o tome da će kod preduzeća koja imaju manjinski društveni kapital, 70% od tog kapitala, društvenog, biti preneto Akcijskom fondu, znači, neće biti automatski likvidirana itd. Trideset posto će biti dato zaposlenima, upravo ono za šta se poslanik koji je prethodno bio za govornicom zalagao. Dakle, mi moramo završiti ovaj proces. Kažem, Ustav više ne poznaje društvenu svojinu, samo na jednom mestu u Ustavu se spominje društvena svojina, a to je da će ona biti pretvorena u druge oblike svojine, u skladu sa zakonom. Hvala vam.
Hvala, gospodine ministre. Narodni poslanik Nataša Jovanović, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman kolege Milisava Petronijevića je svrsishodan i dobar, zbog toga što je on njime tražio da se zaštite ova preduzeća sa većinskim društvenim kapitalom, kojih ima i te kako u Srbiji i koja se ne tretiraju članom 26, gospodine ministre, a koja treba da uđu u proces privatizacije, odnosno da se privatizuju do kraja 2008. godine. Kako je sam kolega Petronijević rekao, primera je mnogo. Ja ću, zbog korektnosti, da bi i druge kolege, srpski radikali, mogli da govore o ovom izuzetno dobrom amandmanu, pomenuti jedan slučaj, a to je Fabrika galovih lanaca "Filip Kljajić", Kragujevac. Fabrika galovih lanaca "Filip Kljajić" je jedna od najpoznatijih i najvećih fabrika te vrste na Balkanu i u srećno vreme, pa i u vreme NATO bombardovanja i pre toga, za vreme sankcija, fabrika je radila, izvozila je na rusko tržište i širom Evrope, ugovorima koje su imali poslovodno rukovodstvo i ljudi koji su vodili uspešno fabriku. Pre izvesnog vremena, posle mnogo natezanja i velike radničke muke, u Fabrici "Filip Kljajić" izvršeno je restrukturiranje na tri dela, na mašine, alate, na deo koji se tiče skladišnih sistema i na lančare, sada već, u jednom delu, poznatim kupcima. Za ove druge, za skladišne sisteme, i dalje je čudno koja je to austrijska grupa, odnosno koji je to pojedinac iz nekog austrijskog konzorcijuma uključen, putem javne licitacije, kršeći odredbe važećeg zakona. Mašine, alati i skladišni sistem "Filipa Kljajića" su prodati a da, pre toga, po zakonu, o čemu je govorila gospođa Jorgovanka Tabaković mnogo puta, država nije ništa uradila, što je, inače, problem s kojim ste se vi suočavali, gospodine Bubalo, kada ste bili ministar, da se pokuša sa nekim procesom sanacije, da otpočne proces radnog stečaja, pa onda, ako ništa ne urodi plodom, da se ide na licitaciju. Međutim, kršeći zakon, Vlada je odlučila da na takav način ta dva dela budu prodata. Šta je sada ostalo? Dakle, opet se vraćam na početak. Fabrika "Filip Kljajić" je fabrika galovih lanaca i ključna komponenta u tome je, upravo, lančara, jer mašine i alati, skladišni sistemi, ništa ne vrede bez ove komponente, a to je proizvodnja lanaca. Prodata su ova dva, zamislite vi taj paradoks, a lančara nije. Znači, namera Vlade je bila da ugasi proizvodnju galovih lanaca, jer je očigledno da ovi koji su kupili mašine i alate i skladišne sisteme neće da proizvode lance. Njima je trebao potez, to je industrijska zona grada Kragujevca, vi koji ste dolazili, znate da je to prva fabrika s leve strane autoputa, odnosno puta Batočina-Kragujevac, idealno mesto za svakoga ko hoće nešto drugo da radi, ali neće da održava proizvodnju onoga od čega je i ta fabrika živela, od čega je Srbija imala, i ona bivša država, i te kako mnogo koristi, jer smo mogli da proizvedemo onoliko koliko smo mogli da izvezemo galovih lanaca, i to je najkvalitetnija fabrika. I šta sada? To je posebno preduzeće. Dakle, to nije manjinsko društveno preduzeće, pošto su ova dva prodata, jer ovi su kao tri posebne jedinice registrovani po novom zakonu o privrednim društvima. Pošto je lančara sa dva pogona ostala, gospodine ministre, ako se ne proda do kraja 2008. godine, po ovome što ste vi sada predložili, ide se u proces likvidacije, gasi se društveno preduzeće lančara, odnosno dva pogona, 500 radnika, ili 550, koji tamo rade, ostaju bez posla. Neki od njih su se prijavili na vaš poziv, kao prethodnog ministra, i drugih, resornih za socijalni program, oko 180 ljudi, na ponudu za 10 prosečnih zarada, i ništa se ne dešava. Sada mi objasnite koji je to interes bio? Vi znate da je to bio veliki problem i za vas, kao prethodnog ministra, i za Vladu uopšte. Koji je bio interes i ko je došao na ideju da se na takav način, putem licitacije, prodaju ova dva dela, da lančara ostane neprodata i da je sada potpuno izvesno da niko tu neće dalje da se bavi proizvodnjom? Tako vam je sa svim ovim što ste malopre rekli. Bio je kolega Petronijević u pravu, 1.200 preduzeća, i vi kažete da se preduzeća sa društvenim kapitalom, odnosno ničijom i svačijom svojinom, koja više ne postoji po novom ustavu Republike Srbije, vode u privrednom registru. Molim vas, sada je idealna prilika da nam kažete šta s takvim preduzećima sa Kosova i Metohije? Nama su stigli dopisi, odnosno pisma Udruženja privrednika s Kosova i Metohije, iz preduzeća sa društvenim kapitalom, koji traže da se zaštite, kao i privatna preduzeća koje je Vlada automatski, pre dve godine, to zna i gospođa Tabaković, samo su ih obavestili, izbrisala iz privrednog registra. Ostaje ključno pitanje, šta dalje s ovakvim fabrikama koje, izvesno, imaju budućnost i perspektivu, ako država hoće da stane iza njih i da se obnovi proizvodnja. Ako nećete, pošteno je onda da kažete to. To znaju radnici, oni već mesecima čekaju. Nema obećanog socijalnog programa, ništa nije urađeno u procesu sanacije tog glavnog dela i onda je sasvim sigurno – samo katanac u bravu, odnosno na vrata fabrike. Ostao je onaj stari naziv "Filip Kljajić", iz onog realsocijalističkog vremena, i tako sumorno izgleda sve to. Vojnici koji su se borili protiv NATO-a, odnosno protiv onih čiji je kandidat Boris Tadić, 1999. godine ...
Molim vas, gospođice Jovanović...
Gospodine Albijaniću, Tadiću ne smeta što je NATO kandidat, vi ste ga podržali, a vama smeta. Da li ste vi za evroatlantske integracije? Jeste. Mi nismo i nije najmanje tri četvrtine građana Srbije. Onda ste vi u problemu, gospodine Albijaniću, nisam ja, a nije ni gospodin Bubalo, on je za platformu neutralnosti, kao član DSS-a, i zato ćete znati šta treba da uradite, vi i vaši članovi, 20. januara, gospodine Bubalo, stvar je jasna. Pošto je ovo veoma važno pitanje, ja sam izašla najviše na insistiranje radnika i onih koji su u skupštini "Filipa Kljajića". Godinama postavljam to pitanje. Znate da je tu trebalo da bude, po predlogu gospodina Veroljuba Stevanovića, inkubacioni centar, pa se odustalo od toga. Zanima me koja je sudbina lančare, odnosno čitave proizvodnje galovih lanaca, jer od toga i te kako grad može da živi. Ovi ljudi koji su se prijavili za socijalni program, koji su blizu penzije, ako je to namera Vlade i oni to hoće da prihvate, to je u redu, ali bismo i te kako mogli da zaposlimo nove i da obnovimo proizvodnju, samo ako imate želje i volje za tim. Pošto ste, gospodine Albijaniću, danas krenuli sa čestitkama, mislim da je vaša obaveza, kao potpredsednika, ne samo da se interesujete za predsednika vaše stranke, kada je rođen, gde ide i slavi, nego da i onima koji su vredni, marljivi, radni, a poslanici su, vaše kolege, i danas su, takođe, rođeni, čestitate rođendan. Pošto vi to niste uradili, koristim priliku da onome ko je pravi i školovani, edukovani, edukuje i druge, mladi profesor muzike, a ne priučeni svirač kao Dinkić, gospodinu Marku Milenkoviću, čestitam rođendan, jer znam da dolazi iz čestite sredine i da će cela junačka Toplica 20. januara da glasa za Tomu Nikolića, za predsednika Srbije, svim srcem.
Pridružujem se čestitkama za rođendan našem kolegi. Da li se još neko javlja za reč povodom amandmana? Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Gospodine ministre, zadržaću se na delu izlaganja prethodnika i vašeg izlaganja, malopre, vezanog za kontrolu poštovanja ugovornih obaveza. Vi ste jednim delom u pravu, s tim se slažem, ali mislim da, ipak, ta kontrola mora biti daleko veća. Kontrole se vrše u nekim preduzećima koja su privatizovana, međutim, novi vlasnici su, možda, simpatizeri ili članovi političkih partija koje su na vlasti. Tu postoji opasnost da se ugovorne obaveze ne ispoštuju, jer nema kontrole, nema kontrole Agencije za privatizaciju. SRS je od samog osnivanja tih agencija protiv njih; em što su na budžetu, em ima puno zaposlenih i nemaju kontrolu. Koliko-toliko, Skupština Srbije može da kontroliše resorna ministarstva, a ko kontroliše agencije? Skupština i poslanici ne mogu da ih kontrolišu, a u agencijama resornih ministarstava rade ljudi koji su verni ministru, jer su iste političke opcije. To je taj problem. Navešću vam primer. Svim aktima i normama, privatizovano je preduzeće koje asignacijom radi pet-šest godina, a nije odblokiralo račun. Znamo da pet-šest godina ne može da se radi. Kontrola je bila teškom mukom dovedena, konstatovala je da nisu ispunjene ugovorne obaveze, dala je rok od šest meseci da se one ispoštuju, i više niko nije dolazio. Od isteka roka, prošle su tri godine i niko više nije došao da prekontroliše da li su to učinili, a nisu, jer navodim primer iz mesta iz kojeg dolazim, iz Apatina. To je ''Brodogradilište Apatin'' i to je, nažalost, "Vojin Lazarević", koji je privatizovan u ''Brodogradilištu Apatin''. Konkretno vam kažem. Stojim iza svojih reči, jer sam proveo u tom preduzeću 20 i kusur godina i dobro sam upoznat s tim. Sami ste govorili ranije, u prošlom mandatu, kao ministar za privatizaciju, kao i kompletna Vlada DOS-a iz 2000. godine, da se zalažete svim aktima i normama da se ide na skraćenje rokova ispunjenja tih ugovornih obaveza. To su bili vaši zajednički stavovi i kritikovao se sistem Službe platnog prometa, da je spor i kilav. Međutim, upravo ovim primerom navodim da taj sistem i dalje živi, da se ne ispunjavaju ugovorne obaveze dugi niz godina i da se nije puno toga promenilo. Da iskoristim još ovih par minuta i kažem nešto vezano, takođe, za privatizaciju. Mi iz SRS-a volimo da govorimo o nacionalnoj opciji i time se hvalimo. Tvrdimo da nismo ''crni đavo'', kako nas karakterišu oni koji nas ne vole. Uostalom, kako reče Nataša, više od trećine Srbije, biračkog tela, glasa za nas. Šta to fali opciji kojom, u burnim vremenima, nastojimo da svim silama branimo taj nacionalni identitet, na ovaj ili onaj način, pa i preko privatizacije? Poznat je naš stav o privatizaciji strateški važnih preduzeća, kako se moraju privatizovati, jer, konačno, ako Hrvati, Crnogorci, Muslimani, ili neki drugi mogu da sprovode takvu nacionalnu opciju, zašto ne bismo mogli da uradimo to i mi Srbi. Ne vidim u tome ništa loše i mislim da je u ovom času naglašena ta nacionalna opcija, koja će podržati integritet Srbije i poboljšati život srpskog naroda i da će već 20. januara, na Svetog Jovana, tu nacionalnu opciju predvoditi zamenik predsednika SRS-a Tomislav Nikolić. Apsolutno sam siguran u to. Moram da vas obavestim da će sutra, Skupština opštine Apatin, na svojoj svečanoj sednici, proglasiti gospodina Putina počasnim građaninom opštine Apatin i da će upriličiti predaju te povelje na dan svetosavske akademije. Potvrđeno je da će čuvena Petrogradska opera, svetska, doći u Apatin, da će doći predstavnici Ambasade Rusije u Srbiji, sa gospodinom ambasadorom, lično, da će doći deca sa Kosova, ''Kosovski božur'', zajedno sa Ivanom Žigon, tako da sam ponosan na svoj grad što će sutra to da proglasi.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Simonović.
Gospodine predsedavajući, vaše su želje jedno, a potreba je nešto drugo. Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa članom 226. Poslovnika o radu Skupštine Republike Srbije koji kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine ili resornog ministra o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera. Dakle, imam informaciju da ministar za lokalnu samoupravu Milan Marković ima nameru da, po scenariju Rume, preko specijalaca MUP-a Srbije, preuzme vlast u opštini Grocka, kako kažu njihovi predstavnici u opštini Grocka, od sutra, pa do kraja sledeće nedelje. Moram da kažem da mi nemamo nikakav pravni akt od ministra za lokalnu samoupravu u vezi s pomenutim problemom, a na osnovu pisma DS-a iz opštine Grocka svom predstavniku, ministru Markoviću, da se na SO Grocka desio nezakonit proces oduzimanja mandata jednom odborniku PSS-a i, u skladu s tim, dodeljen je mandat drugom predstavniku PSS-a, u skladu sa potrebama i ostavkom pomenute stranke. Dakle, pismo koje je uputio Milan Marković opštini Grocka ne nosi naznaku – mišljenje, odluka, rešenje. Pismo je upućeno, a i sam to tvrdi, kao mišljenje na osnovu dopisa njegovog odbornika iz SO Grocka, da su oni legalni, a da su ovi drugi nelegalni. U skladu s tim, kaže, u poslednjem stavu: ''Navedeno rešenje stupa na snagu odmah. Molimo vas da izvršite primopredaju vlasti u opštini Grocka.'' Ovo je presedan za jednog ministra koji odavno ne vrši funkciju za koju je izabran, već je podredio svoj posao svojoj partiji. Moram da kažem da je, na osnovu ovog pisma, ovog dopisa, SO Grocka uputila prateći materijal resornom ministru, gde se, u prilogu akta, kaže – dostavljamo vam zahtev PSS-a o konstatovanju promene odbornika na listi PSS-a, izjavu Simić Sonje o prihvatanju kandidature, to je novi odbornik PSS-a, Izveštaj Izborne komisije, Izveštaj Mandatne komisije i uverenje o izboru odbornika SO Grocka. Dakle, kao što vidite, potpuno je ispoštovana procedura zamene mandata jednog odbornika u skladu s ostavkom člana stranke PSS. Dan kasnije, bivši odbornik Aleksandar Ristić, u pisarnicu dostavlja dopis da se ne odriče mandata posle svršenog čina. U tom dopisu, on kaže, iako je to ranije tvrdio, kako nije podneo ostavku, a ja ovde imam dokaz da je podneo ostavku. Kaže – ne podnosim ostavku. Znači, sam sebe demantuje, ono što je već dan ranije uradio. Posle svih ovih spisa i pisanija, ministar Marković pokušava da ovo pitanje razreši na način koji je u interesu njegove stranke, Demokratske stranke, grupacije koju oni zastupaju. Takođe je jako važno da kažem da SO Grocka nesmetano radi u ovom sazivu, sve službe rade i na raspolaganju su građanima opštine Grocka, pa ne vidim razloga da ministar ne poštuje, pre svega, Zakon o lokalnoj samoupravi, a onda i druge prateće važeće akte koji regulišu ovakvu materiju. Koristim ovu priliku da saopštim narodnim poslanicima u Parlamentu Srbije da je, na poslednjoj sednici, SO Grocka donela jednoglasno odluku, na predlog odbornika SRS-a, da je Vladimir Putin počasni građanin opštine Grocka.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, želim da izrazim posebno zadovoljstvo što o ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji raspravljamo pred vama, kao čovekom koji je proveo skoro čitav svoj radni vek u privredi, i nadamo se da ćete razumeti naše sugestije, posebno kada su u pitanju termini koje smo do sada u ovom predlogu zakona videli. Naravno da proces privatizacije teče dugo. On je bio kroz transformaciju, pa od 2001. godine imamo privatizaciju i dopune i ispravke grešaka, u 2003. i 2005, i napokon sada. Prirodno je i logično da će mnoge nedaće koje privreda ove zemlje ima, završetkom procesa privatizacije, biti prevaziđene. Želim da skrenem pažnju na član 14. osnovnog zakona, odnosno član 4. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Licitiralo se različitim brojevima, ali je skoro sigurno da imamo negde oko 700 subjekata, u tome je veliki broj preduzeća, heterogenih po delatnosti, s velikim brojem zaposlenih radnika, koji, prema roku koji je eksplicitno naveden, nezavisno od uzroka, ako do 31.12.2008. godine ne bude pokrenut proces za otvaranje tendera, automatski ulaze u proces likvidacije. Mislim da o ovom stavu treba porazmisliti. Mi imamo različite objektivne uslove, ne samo zbog uspešnosti i pozicioniranja određenih kompanija, nego i zbog mnogih drugih uzroka, zbog kojih nije moglo doći do blagovremene privatizacije. Uzmimo samo regionalni raspored tih firmi. Mnoge se od njih nalaze tamo gde nema infrastrukture, puteva i mnogih drugih uslova, da bi dobile tu tržišnu pozicioniranost privrede. Ima puno firmi koje su se zbog problema, a ova privreda je živela godinama u njima, bavile, pored tog biznisa, i delatnostima koje nemaju veze s osnovnom delatnošću, pa, recimo, "Jumko", "Heba", koji imaju veliki broj radnika, nisu, jednostavno, došli u poziciju, a bojim se da će se teško naći do 31.12.2008. godine partner, da neko kupi firmu i da im pruži tržišnu šansu. Postoje u svetu, gde dugo vremena vlada taj kapitalizam,kao oblici vlasništva, i privatno i državno, navedimo Italiju, Nemačku, i bilo bi dobro da Vlada porazmisli da se, tamo gde postoji tržišna šansa određenih firmi, ne ide automatski u likvidaciju. Ne kažem da predlog za likvidaciju znači automatsku likvidaciju, ali da se pruži šansa da u nekom ubrzanom postupku, čak, i kroz Akcijski fond i učešće državnog kapitala, takve firme nastave rad, pogotovo što su mnoge od njih, bez obzira na oblik svojine, u ovom trenutku u procesu restrukturiranja i dosta velikih problema je rešeno. Kolega Petronijević je napomenuo da smo amandmane predlagali zajedno s predstavnicima sindikata, pa sam ja, na član 4, podneo predlog kojim se, posle stava 2, dodaje novi stav 3, koji glasi: ''U slučaju iz stava 2. ovog člana, 30 posto neprivatizovanog društvenog dela kapitala prenosi se zaposlenima bez naknade, u skladu sa odredbama čl. 42. do 44. ovog zakona''. Naravno, postojeći stav 3. postaje stav4. Amandman nije prihvaćen, s obrazloženjem da u postupku prinudne likvidacije nije moguće neprivatizovani društveni kapital preneti zaposlenima bez naknade. To razumem, međutim, 2008. godina će biti u znaku privatizacije državnih javnih preduzeća. Verujem da će ta privatizacija ići dosta efikasno i da će ovaj zakon, koji je, takođe, u proceduri, o besplatnoj podeli akcija podmiriti potrebe onih građana koji ni po kom osnovu do sada nemaju obezbeđene akcije. Postavlja se pitanje, šta će biti s ovim firmama koje uđu u proces likvidacije 31.12? Znači, to će biti u 2009. godini i ostaje rizik da ostanu bez prava na akcije, kao što na to imaju pravo svi građani. Govorim samo o jednoj mogućnosti i zbog toga molim da se o tome porazmisli u, eventualnoj, dopuni, izmeni ili nekom prihvatanju amandmana u drugom obliku, da bi svako od građana Srbije u ovom tranzicionom procesu imao pravo na akcije, kako je to zakonom predviđeno. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a zatim narodni poslanik Zlatan Jovanović. Da imamo kontinuitet, najpre predlagači. Izvolite, gospodine Baraliću.
Dobar dan svima. Gospodine ministre, gospodine Albijaniću, dobar dan, druže Tomo, ovo nije ideološka odrednica. Amandman gospodina Milana Nikolića, koji je, u ime SPS-a, ovde obrazlagao, ima smisla, zato što likvidacija, osim što strašno zvuči, ima i strašne posledice. Znači, likvidacija je ponekad, nažalost, samo ponekad, način da ozdravi neka firma koja je bila u teškom stanju. Ali, to malo ko dočeka. Najčešće je to ono što bi narod rekao – doboš. Jedna od najgorih posledica likvidacije jeste što, praktično, bivši zaposleni iz tog procesa izađu potpuno obespravljeni, kratkih rukava, da kažem u žargonu, u svakom pogledu. Ovaj amandman je, u stvari, pokušaj da se, koliko-toliko, obezbede oni koje bi mogla snaći sudbina brojnih preduzeća, kojima se to, inače, dogodilo u Srbiji. Znam da ovde ima različitih mišljenja, različite ekonomske škole će reći da to, prosto, nije moguće, da je likvidacija postupak koji je najefikasniji mogući, da je to instrument tržišta. Možemo o tome da pričamo na ''okruglom stolu''. Ali, kada ste vi radnik jedne ovakve firme i kada vas zadesi ova nesreća koja se zove likvidacija, onda akademska rasprava na ovu temu nikome ne daje nikakav pozitivan rezultat, već, naprotiv, ljude u skladu sa zakonom šalje na biro za zapošljavanje, koji tamo ostvaruju neka prava, koja su minimalna i koja ne mogu da obezbede minimalnu egzistenciju. Mi smo, inače, poslanička grupa koja nije glasala za Zakon o privatizaciji, tako da ima malo mesta našem divljenju za bilo koje od rešenja u ovom zakonu. Smatramo da je privatizacija najviše pogodila, upravo, zaposlene u najlošijim preduzećima. Dozvolite da, kao ilustraciju, kažem da i oni koji su imali sreću da se privatizuju u normalnom postupku, ne u postupku gde je došlo do likvidacije, gde je bilo drastičnog otpuštanja radnika, tu privatizaciju nije recipročno pratio podstrek otvaranju malih i srednjih preduzeća, privredna inicijativa nije zaživela na način koji bi dao nadu ovim ljudima koji su ostali bez posla, itd. Dozvolite mi da kažem, gospodine ministre, pretpostavljam da to znate, ovo su privatizovane firme u okrugu u kome ja živim, to je Moravički okrug. Preduzeće "Takovo", koje je privatizovao "Svislajn" iz Gornjeg Milanovca, imalo je nekada 4.000 zaposlenih, danas je tamo nešto oko 1.370 ljudi. Dakle, bez obzira na sve ovo o čemu govorimo, oni, praktično, nisu ostvarili nikakva prava. Zatim, u Čačku, berberska zadruga "29. novembar". Zašto je važna? To je mala firma, važna je kao i beogradsko berbersko preduzeće "29. novembar", i to se tako zvalo, zato što su svi lokali bili u glavnim ulicama. Dakle, svaka berbernica je bila u dve ili tri glavne ulice; kao što je bila ovde na Terazijama, tako je bilo i u Čačku. Tamo je nekada bilo 42 zaposlenih, a sada ih je 11. Dakle, ovi ljudi ništa iz ovoga nisu regulisali. Zatim, preduzeće ''Autoservis'', sa 73, na 33 zaposlena. Fabrika hartije "Boža Tomić", to je najstarija fabrika u Čačku, napravljena je pre 90 godina, najstarije preduzeće u Čačku, nekada je tamo bilo zaposlenih 492, a sada 262. "Duvan" je imao 138, a sada ima 12 zaposlenih. "Litopapir" je nekada imao 438, a sada ima 210, itd., da ne nabrajam dalje. Realna posledica privatizacije je, upravo, otpuštanje radnika, ili, ako nam se ne sviđa takav termin, smanjenje broja zaposlenih, bez ikakve šanse da se zaposle na nekom drugom mestu, pri čemu će u Moravičkom okrugu ovaj proces likvidacije dočekati oko 30 preduzeća. To je nešto što ne može da izdrži nijedna država, ali to što ne može država, što bi narod rekao – đene, đene, oni ne mogu da prežive. To je užasan problem. Amandman gospodina Milana Nikolića, koji je podneo u ime SPS-a, pokušaj je da se u predlikvidacionom postupku, na bilo koji način, da nada nekome ko je tamo radio da dobije nešto iz ovoga. Biće i drugih primera. To je užasna slika stanja zaposlenosti. Vi znate, gospodine ministre, čačanska "Sloboda" je nekada imala 7.000 radnika, a sada ima nešto malo više od 1.000. Fabrika reznog alata u Čačku, koja je to prodavala "Daglasu" za ''boing'', vi to svakako znate, 1978, 1979. godine – 35 miliona dolara godišnje, a "Petoljetka" još jedno 70, koja je radila trap za ''boinga'', sada ima oko 380 zaposlenih. To je bila firma koja je imala sledeći status: svaki njihov radnik je imao u svako doba dana topli obrok, koji je izgledao – supa, do kolača, 20 dana letovanja na bilo kojoj tački bivše države, stipendiju za svakog učenika čiji je roditelj radio u Fabrici reznog alata. Da podsetim, ona je i u ono vreme uvozila 92 do 95% svega što je propuštala, dakle, skupog čelika, a vi znate koji je to bio program. Uspevala je da proda na teška tržišta, kao što je američko, ali i na druga, kao što je arapsko. To je sada, praktično, spomenik jednom vremenu, radnici tamo ne primaju plate, ojadili su ih kojekakvi advokati, koji su tamo, na primer, od naplaćenih 25 miliona dinara realizacije, sebi uzeli 21, pa sada vode sudski postupak da se pokaže da su prevarili ljude. Nisam optimista kako će sve ovo da se dovede do kraja. Čačak je, gospodine ministre, na sedmom mestu u Srbiji po prosečnoj zaradi. Iako vaš kolega ministar stalno govori da je on tamo napravio čudo, ja vam kažem da u Moravičkom okrugu, praktično, ništa više što je važno ne funkcioniše, izuzev onoga što je naraslo iz Zanatske zadruge "Univerzal Čačak", kao najozbiljnije zanatske zadruge u Srbiji pre 25 godina. To su ove firme koje danas zapošljavaju 200, 300, 500 ljudi. Ponovo kažem ovde, neki to pre nisu čuli, klanjam se do crne zemlje svakome ko danas organizuje posao da uposli jednog čoveka, da neko ne misli da je SPS protiv bilo koga ko časno radi posao, ali kad ovi sistemi ne funkcionišu, onda je veoma teško i mali nemaju nikakvu šansu. Nema kooperanata. Vi sve to znate. Dakle, prihvatite ovaj amandman, zato što je od ovoga što sam slikao sada, u Čačku, teže na jugu i istoku zemlje. Sve ovo je mnogo teže u nekim opštinama Banata, mnogo je teže u našem neposrednom okruženju, ovde u Beogradu, to znate i sami. Uostalom, vas su ovde pratili, što bi rekli u mom selu, vaš resor je drugi, ali ste bili ministar u onoj vladi za ova pitanja, a ovde je vaš posao trgovina i turizam. Znači, bolje bi bilo da su došli neki drugi, da još nešto konkretnije pitamo, jer, što ako se ovo ne pomeri s mrtve tačke, džaba je sve ovo što mi pričamo. Jednu trećinu našeg sadašnjeg budžeta, praktično, čine sredstva privatizacije. Mi trošimo supstancu u potrošnji. Kad prođe i ovo, ne znam kako će se projektovati budžet za, na primer, 2011, ili 2012. godinu. Prihvatite ovaj amandman, nećete se nikome zameriti, a daćete nadu za 150 hiljada ljudi u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da je rasprava o ovom predlogu izuzetno zanimljiva, pa se veliki broj poslanika javlja za diskusiju, a stiže nam i veliki broj poziva građana koji se, ojađeni ovom vašom privatizacijom u proteklih sedam godina, javljaju da kažemo neku reč i o njihovim problemima. S obzirom na to da nisam imao vremena da se javim povodom amandmana gospodina Martinovića i gospodina Buhe na član 3. ovog predloga, sada ću, uz izvinjenje vama, da se vratim na član 3. Predloga zakona, koji se odnosi na član 12. osnovnog zakona. U tom članu 12. govori se o pravu koje može imati potencijalni kupac, ili ko može biti potencijalni kupac kapitala i imovine, a ko ne može biti kupac kapitala i imovine u procesu privatizacije. U stavu 3. stoji da kupac kapitala ili imovine ne može biti: 1. domaće pravno lice koje posluje većinskim društvenim kapitalom, što je logično; 2. fizičko lice, pravno lice i osnivač pravnog lica koji prema subjektu privatizacije ima dospele neizmirene obaveze, što je, takođe, logično; 3. fizičko lice, pravno lice i osnivač pravnog lica sa kojim je raskinut ugovor o privatizaciji, što je logično; 4, i to je ta novina koja je pompezno najavljivana ovih dana u medijima, da to ne može biti fizičko lice koje je osuđivano ili protiv koga se vodi postupak za sledeća krivična dela, pa su taksativno navedena krivična dela koja se ovde smatraju teškim za slučaj kupovine kapitala ili imovine u procesu privatizacije. Odmah da kažem da je ovo moglo da se reši mnogo jednostavnije, pa da se kaže – sva lica koja su osuđena na određenu vremensku kaznu ne mogu biti kupci, ali to sada nije predmet mog izlaska ovde. Naime, čitajući prvi put ovaj predlog, i pre završetka člana 3. sam postavio pitanje – šta je s osnivačima pravnih lica, da li ona pravna lica čiji su osnivači osuđivani ili se protiv njih vodi krivični postupak mogu biti kupci imovine ili kapitala? Onda sam odgovor našao u poslednjem stavu 3. člana, gde stoji da kupac kapitala ili imovine ne može biti ni privredno društvo u kojem se lice iz stava 3. tačke 2. 3. i 4. ovog člana smatra kontrolnim članom ili kontrolnim akcionarom, u smislu zakona kojim se uređuju privredna društva. Ako se pogleda Zakon o privrednim društvima, tamo ne piše da je kontrolni član ili kontrolni akcionar ono lice koje raspolaže sa 50%, odnosno više od 50% akcija ili glasačkih prava u društvu. Sada postavljam jedno logično pitanje i voleo bih da dobijem odgovor odmah, ako je moguće. Da li to znači da, po ovim izmenama Zakona, kupac imovine i kapitala može biti pravno lice u kome je jedan od osnivača, recimo, suvlasnik, sa manje od 50%, osuđivan za krivična dela ili se protiv njega vodi postupak? Po ovom zakonu, to može. Lično, mislim, Poslanička grupa SRS-a, takođe, da to nije dobro, da ćemo imati u praksi mnogo takvih slučajeva, da će doći do dogovora između suvlasnika u akcionarskom društvu ili nije bitno kakvom privrednom društvu, od kojih je jedan onaj koji ne ispunjava uslove ovog zakona, drugi ih ispunjava i taj je, navodno, većinski vlasnik, a oni će da se dogovore, pa će da učestvuju u privatizaciji, da kupe privredno društvo. Na taj način će i neko ko je osuđivan i za teška krivična dela, suvlasnik je nekog pravnog lica sa manje od 50%, što može biti i 49%, doći u poziciju da bude kupac u procesu privatizacije. Mislimo da ovo nije dobro. Nažalost, nismo amandman na ovo podneli, ali bi trebalo da se ovde interveniše dok to predlagač može da uradi. Evo, na jednom primeru, da to plastično i obrazložim. Recimo da je izvesni gospodin Aleksandar Vlahović jedan od osnivača pravnog lica koje se zove „Eki investment“ i da je vlasnik 51% kapitala, a da je drugi ortak vlasnik 49% kapitala, da je taj drugi osuđivan za krivična dela ili se protiv njega vodi postupak. To pravno lice, po ovom zakonu, može da učestvuje u privatizaciji i da kupuje preduzeća, odnosno kapital i imovinu u procesu privatizacije. Tako je po ovom zakonu. Kako to izgleda i da ova sličnost nije slučajna, već namerna, evo, na primeru „Novog doma“. Preduzeće „Novi dom“ je privatizovano pre godinu dana. Kupio ga je konzorcijum tri pravna lica, od kojih je jedno „Eki investment'' d.o.o. „Novi dom“jeprodatza17milionaevrapre nepunih godinu dana. Šta je sve bilo u vlasništvu „Novog doma“, ne bih sada pričao pojedinačno, to postoji u ugovoru. Šta se dešava? Posle nepunih godinu dana, ovaj konzorcijum traži od Agencije za privatizaciju saglasnost da otuđi deo imovine, iako to po zakonu ne bi mogao da učini. Naravno, pošto je direktor Agencije partijska drugarica, mislim da je gospođa Vesna Džinić sada direktor Agencije, ona daje saglasnost i sada se prodaje jedan objekat, i to fabrika, jedini proizvodni objekat „Novog doma“, fabrika na Voždovcu, po ceni od 8,5 miliona evra. Znači, sav ostali kapital, svi ostali objekti, kojih ima više u Beogradu i u skoro svim gradovima Srbije, i to na najboljim lokacijama, ostaju za onih 8,5 miliona evra, koliko ostaje kada se ovo proda. Po ugovoru, ovaj konzorcijum, odnosno vlasnici, trebalo je da investiraju oko 3 miliona evra u „Novi dom“, i to za izgradnju proizvodnog pogona i adaptaciju prodajnog prostora. Sada se postavlja logično pitanje – ako su imali obavezu, po ugovoru, da investiraju u izgradnju proizvodnog pogona, zašto prodaju postojeći proizvodni pogon? Drugo pitanje. Po njihovom elaboratu, postojeći proizvodni pogon, bivša fabrika „20. oktobar“ na Voždovcu, bila je najlošiji deo preduzeća, poslovala je s gubicima i odjednom se za nju dobija polovina ukupne sume za koju je kupljeno celo preduzeće. Kako tako loša fabrika može da postavi tako dobru cenu na tržištu, ili kako ukupan kapital koji je prodat vredi tako malo, samo 17 miliona evra? Takođe se nameće pitanje – šta je sa radnicima zaposlenim u Fabrici "21. oktobar"? Gde su oni u svemu ovome? Ovo je samo jedan od primera, kojih ima koliko i privatizacija u Srbiji, preko 2000 ovakvih primera u Srbiji, da je neko namerno potcenio vrednost imovine koja se prodaje, da bi, opet, neko drugi to uzeo za male pare, na štetu ove države, na štetu onih koji su decenijama sticali, a oni su danas ostali bez posla, bez ikakvih prihoda. Deplasirana je priča o statistici, gospodine Vujadinoviću, kako je, statistički, plata mnogo veća nego što je bila pre sedam godina, jer znate onu Vibovu – statistika - naša dika, što poželi, to naslika.
Gospodine Jovanoviću, zamolio bih vas da tri minuta za vašeg kolegu Vladu Sekulića ostavite.
Hvala, gospodine Albijaniću, na sugestijama. Još par rečenica i završiću. Gospodine Vujadinoviću, ako uzmemo da direktor NIS-a prima platu 7000 evra, da bismo došli do proseka od 300 evra, na drugoj strani treba da imamo 30 radnika sa 100 evra zarade, a takvih je uSrbiji na stotine hiljada, koji imaju 100, ili manje od 100 evra zarade. Pre nekoliko dana pročitao sam u dnevnoj štampi da u Srbiji skoro 400.000 penzionera prima manje od 8.600 dinara. Da li neko razmišlja o tome? Lepo je kad vam je prijatelj ili partijski kolega na čelu ministarstva, ili na čelu Agencije za privatizaciju, ili na čelu neke kuće za procenu kapitala, pa se sve to uveže, spoji i za male pare kupe preduzeća, kupi kapital i onda ste gospodin. Šta ćemo sa ljudima koji nemaju od čega da žive u ovoj državi? Takvih je najviše. Hvala na pažnji.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Albijaniću, znam da se žurite na proslavu rođendana gospodina Dinkića, ostaviće vama oni tortu. Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u vezi sa članom 4. Hteo sam da kažem gospodinu Bubalu da, kada bi prihvatili amandmane gospodina Nikolića, Nebojše Stefanovića i Željka Vasiljevića, videli bi da je to sublimirano i sve lepo odrađeno od strane predlagača. Koncizno je vaše objašnjenje o privatizaciji neprivatizovanog društvenog kapitala – javni poziv za učešće na javnom tenderu, odnosno na javnoj aukciji, mora da se obavi najkasnije do 31. decembra 2008. godine. Ovde piše da se mora objaviti. U nastavku, drugi stav tog člana kaže – ako se javni poziv ne objavi u roku iz stava 1. ovog člana, Agencija donosi rešenje o pokretanju prinudne likvidacije subjekta privatizacije, u daljem tekstu: likvidacija. Ako piše da se nešto mora uraditi, zašto dozvoljavate rezervnu varijantu, prostor da neko može da manipuliše? Likvidacija je u srpskom rečniku vrlo gruba reč. Likvidacija je, bukvalno, ubistvo, streljanje i sve ostalo, gašenje nečega. Ovde se stavlja da ćete vi, automatski, sva preduzeća koja nisu ispunila uslove za privatizaciju, ili koja tri puta izađu na tender i nema zainteresovanih za njih, odmah likvidirati. Ne pokazujete nimalo želje da se privreda ojača, da privreda krene ili da ta preduzeća, kroz neku injekciju, koja bi bila finansijska ili u nekom drugom smislu, krenu na bolje, pa će biti zainteresovanih. I sami ste rekli da su sve firme koje su bile dobre, solventne, već prodate, a ostale su ove firme koje će teško ići u prodaju. Predlog gospodina Nikolića ne znači ništa sramno u našoj privredi, da se 30% imovine i akcija podeli. Znate, Zakon o privatizaciji je, možda, bio najbolji zakon kada je SRS participirala u toj vlasti, jer je 60% išlo besplatno radnicima, 30% je išlo u drugi krug prodaje i 10% je išlo u fond. Svi su bili namireni u tom delu. Ovde su vam svi poslanici koji su podneli amandmane pokazali da nije krajnja svrha likvidacija, nego je krajnja svrha da se krene u boljitak privrede. Gospodine ministre, iskoristiću ovo kratko vreme. Pričali smo o tim uspešnim firmama. ''Elvod'' je bila izuzetno uspešna firma, 2005. godine – 280 miliona dobiti, 2006. godine – 80 miliona i onda je kupio gospodin Zabunović, onaj što se zabunio pa je ušao u Carinu i pokupio sve što je mogao da pokupi. Otvara firmu "Minel general elektrik", radnike pošalje na prinudni godišnji odmor 45 dana, što mu zakon i dozvoljava, a po novom zakonu možete 10% proglasiti tehnološkim viškom, bez objašnjenja. Za sve preko 10% morate da radite socijalni program. S obzirom na to da mnogi ne razumeju ovo što je naš budući predsednik, Tomislav Nikolić, rekao, mnoge ovde nije udarila fabrička kapija u leđa, pa ne znaju šta je proizvodnja ili proizvodna aktivnost. Da nastavim, iako nije ispunio obaveze koje je imao prema Agenciji, nije ispunio obaveze 5. decembra, kada je trebalo da ispuni sve svoje obaveze, danas preti radnicima. Danas su radnici ušli u krug Fabrike, to su manjinski akcionari, kojih vrlo malo imamo, a on im preti milicijom. Poznajući njega, ljudi se plaše šta će biti. Molim vas, proverite tu situaciju. Ali, kad 20. januara dođe pravi čovek na pravo mesto, to je Tomislav Nikolić za predsednika Srbije, čovek koji zna šta je proizvodnja i zna da ceni radnike, intelektualce, omladinu, sve strukture, penzionere, videćemo kako će koja privatizacija doći na videlo. Imamo još mnogo primera, ali to ćemo sutra. Pozivam sve građane, radnike, intelektualce, da svim srcem glasaju za Tomislava Nikolića, za budućnost Srbije i pobedu Tomislava Nikolića.
Narodni poslanik Dragan Vujadinović. Vrlo kratko, gospodine Vujadinoviću, najviše jedan minut.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Ako je od 2000 privatizacija, praktično, svaka nosila zloupotrebu, zašto smo onda ukidali društvenu svojinu, zašto smo je u Ustavu ukidali? Ne može se od izuzetaka stvarati pravilo. Ako kažemo da je nešto prodato za tri evra, zašto se neko nije pojavio da kupi za četiri evra? Ako je nešto kupljeno za tri evra, ono je kupljeno za 10 miliona dugova, plus tri evra. To moramo shvatiti. Hvala.
Hvala, gospodine Vujadinoviću. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku. Ali šest sati je, gospodine Nikoliću, ja vas upozoravam.
Gospodine Albijaniću, molim vas da čuvate dostojanstvo Narodne skupštine i da prethodniku kažete da ne može da odbrani ono što je neodbranjivo. Zašto je u Ustavu ukinuta društvena svojina? Zato što ste prethodno potpuno opljačkali, mimo Ustava. Kad je Ustavni sud poništio bilo koju privatizaciju, a zakon je rekao da mora da se privatizuje društvena svojina? Drugo, je l zgrada CK imala milionske dugove? Za koliko ste je prodali ''MK Komercu''? Jesu li cementare imale milionske dugove? Pošto ste ih prodali? Napravili ste najveće pljačke u istoriji ove države. Vi pričate o društvenoj svojini.
Nemamo više vremena. Stigli smo do amandmana na član 4. narodnog poslanika Zdravka Topalovića. Nastavljamo rad sutra, u 10 časova.