Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže, u prvom stavu, da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ovo pravo iz stava 1. člana 286. može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pre nego što pređemo na rad na osnovu člana 286, poštovane kolege narodni poslanici, sa posebnim zadovoljstvom želim da vas podsetim da su na današnji dan 1990. godine održani prvi višestranački izbori u Republici Srbiji i da smo 20 godina nakon tog značajnog datuma svedoci činjenice da je višepartijski sistem u Srbiji zaživeo, da se temelji, da se gradi i da politički život u našoj zemlji uveliko ide u korak sa Evropom i sa zemljama evropske demokratije. Nadam se iskreno da ćemo zajedno nastaviti sa naporima da demokratija i sve demokratske vrednosti dobiju ne samo na značaju nego u praksi, u svakodnevici života i rada građana Srbije, a naš prvi zadatak je da se brinemo da to zaista bude sprovedeno u svakodnevici svih nas i Republike Srbije. Parlamentarizam u Srbiji uveliko ima sve atribute pravog demokratskog parlamentarizma, ali uvek ima prostora da se uradi više, da se uradi bolje i da se ide dalje od svega postojećeg. Ne sumnjam da ćemo nas 250 tome dati pun doprinos. Uverena da delim mišljenje svih poslanika, Narodna skupština je, kao i Srbija, na pravom putu. Narodni poslanik Balint Pastor ima reč.
Gospođo predsedavajuća, Dame i gospodo narodni poslanici, danas bih 20 godina posle organizovanja prvih višestranačkih izbora u Srbiji, u duhu parlamentarizma, želeo da postavim nekoliko pitanja gospodinu Vuku Jeremiću, ministru spoljnih poslova u Vladi Republike Srbije. Prekjuče je doneta sramna i skandalozna odluka da predstavnik Srbije ne prisustvuje svečanosti povodom dodele Nobelove nagrade kineskom disidentu Liju Ksijabou. Povodom te odluke bih želeo da postavim nekoliko pitanja. Prvo pitanje za gospodina Jeremića je – šta povezuje, koje vrednosti povezuju sledeće države: Kina, Rusija, Kazahstan, Kolumbija, Tunis, Saudijska Arabija, Pakistan, Irak, Iran, Vijetnam, Avganistan, Venecuela, Filipini, Egipat, Sudan, Ukrajina, Kuba, Marko i Srbija? Prvo sam pomislio da se radi o državama koje se drže međunarodnog prava i koje u potpunosti poštuju suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije. Malo detaljnije sam proverio, pa se ispostavilo da među ovim državama postoje tri zemlje koje su priznale jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. To su sledeće države: Kolumbija, Saudijska Arabija i Avganistan. Nit koja povezuje ove države sa Srbijom nije poštovanje međunarodnog prava i odbijanje priznanja jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova. Juče je ministar Jeremić, odnosno sinoć izjavio da ova odluka nije doneta olako i da u ovom trenutku se državni interes Srbije na ovaj način najbolje zastupa. Pitam gospodina Jeremića – koji državni ili nacionalni interes Srbije se na ovaj način najbolje zastupa. Iz programa Vlade Republike Srbije možemo saznati da ona ima nekoliko ciljeva. Prvi cilj je što skoriji ulazak Srbije u EU. Ova odluka sigurno ne doprinosi ulasku Srbije u Uniju, ukoliko se misli na EU. Ukoliko se misli na nekakvu afričku ili azijsku uniju, onda bi Vlada Republike Srbije o tome trebala da obavesti Narodnu skupštinu. To da ova odluka ne doprinosi što skorijem ulasku Srbije u EU najbolje pokazuju izjave koje su stigle iz Evropske komisije i iz Odbora za jugoistočnu Evropu Evropskog parlamenta, čiji je predsednik gospodin Eduard Kukan, inače poslanik koji dolazi iz Slovačke, isto države koja nije priznala nezavisnost Kosova. Gospodin Eduard Kukan, zajedno sa članovima ovog odbora Evropskog parlamenta, misli da je ovakva odluka Vlade Republike Srbije loš signal i da je veliko razočarenje za EU. Drugi cilj prema programu Vlade Republike Srbije jeste privredni razvoj i izgradnja infrastrukture. Mi smo 30.11. ratifikovali Sporazum sa Kinom za izgradnju mosta Borča-Zemun koji predviđa kamatnu stopu u visini od 3%, plus 1,75% za pripadajuće ostale kamatne troškove. Tim sredstvima će se graditi most prijateljstva, most prijateljstva iz kredita. Isto tako, na sajtu Ministarstva spoljnih poslova piše doslovce, citiram, to je iz aprila 2008. godine – Norveška je jedan od najvećih donatora u Srbiji. U prethodnih sedam godina bespovratna pomoć Norveške je dostigla vrednost od preko 140 miliona evra. Pored toga, treba dodati da su donacije iz EU stigle za poslednjih 10 godina u visini od 1,9 milijardi dinara. Shodno tome, pitam gospodina Jeremića – koji su to interesi nacionalni i državni Srbije koji su na ovaj način najbolje zastupani? Apelujem na Vladu da promeni ovu sramnu i skandaloznu odluku i da Srbija ipak nekoga (Predsedavajuća: Pet minuta. Narodni poslaniče, vaše vreme na raspolaganju je iskorišćeno.)... završavam, i da Srbija ipak nekoga pošalje na dodelu Nobelove nagrade za mir. Hvala.
Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, upućujem pitanje ministru poljoprivrede i ministru finansija. Pitanje je vezano za dugovanje države prema seljacima penzionerima, odnosno zemljoradnicima penzionerima. Naime, obećano je, a u više navrata je to pitanje i postavljeno, da se dug koji je nastao po pitanju zemljoradničkih penzija isplati ove godine u dva puta. Jedan put u septembru, a jedan put u decembru. Do te isplate nije došlo. Podsećam vas da je u pitanju kategorija naših građana koji imaju najmanje penzije, one su daleko ispod 100 evra, da je to kategorija naših građana koja je najteže i najskuplje platila svoje penzije, da su to građani koji su sada, naravno, bez ikakvih beneficija u zdravstvenom fondu, vrlo teško bolesni, sa često bolesnim i isluženim članovima svoje porodice, dakle, na toj maloj penziji se izdržava više članova porodice u zemljoradničkom domaćinstvu, tako da je pitanje – kada će država napokon da izvrši isplatu tog duga i da li će taj dug, kada bude isplaćen, biti isplaćen zajedno sa pripadajućim kamatama? Jer svako dugovanje prema državi, svako nastalo dugovanje po pitanju struje ili upotrebe državnih servisa dospeva sa pripadajućim kamatama i tako se naplaćuje? Da li će i zemljoradnici dobiti, kada će dobiti ovo dugovanje i da li će ga dobiti sa pripadajućim kamatama? Hvala lepo.
Reč ima poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, imam pitanje za ministra Čiplića. Ono o čemu ću govoriti i sadržaj pitanja i te kako može da se nadoveže na ono o čemu je govorio kolega Pastor. Pitanje za ministra Čiplića je – zašto ministar Čiplić i njegovo ministarstvo nastavljaju sa kršenjem ljudskih prava, zakona i Ustava? Umesto da se ministar Čiplić malo pozabavi skandaloznom odlukom ministra Jeremića, kao opštim atakom na ljudska prava, on i dalje po pitanju formiranja Nacionalnog saveta Bošnjaka ide u kršenje zakona i Ustava. Da podsetimo, po ovom pitanju rad ministra i ministarstva ocenili su poverenica za ravnopravnost, poverenik za informacije i zaštitnik građana. Poverenica za ravnopravnost je zaključila da se radi o kršenju ljudskih prava. Poverenik za informacije je podneo krivičnu prijavu protiv vladinih službenika za falsifikat upisa u birački spisak. Zaštitnik građana je utvrdio da se ministarstvo nije pridržavalo zakona i Ustava. Pre mesec dana sastali su se predstavnici sve tri liste za nacionalno veće Bošnjaka, predstavnici ministarstva i predstavnici OEBS. Donet je zaključak da se zatraži mišljenje Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Kako sam član Zakonodavnog odbora, i te kako dobro znam da do nas nikakav zahtev nije došao, odnosno da se ministar oglušio o ovaj zaključak. Po tom pitanju ništa nije urađeno. Želim da istaknem da legitimni predstavnici bošnjačke nacionalne manjine i samo veće i te kako postoje. Ministar Čiplić se o to konstantno oglušuje. On govori o organizovanju novih izbora jer su se ispunili vremenski uslovi za to. Da li on razmišlja o političkim posledicama i posledicama uopšte po društvo koje će ovakva njegova odluka i ovakav njegov stav izazvati? Da li je razmišljao da će možda doći do bojkota izbora, da izbori neće uspeti? U tom slučaju može u ovom trenutku da proglasi rezultate izbora onakvim kakvi im odgovaraju, ili njemu ili čitavoj vladajućoj većini. To nije samo atak na manjinska prava i na ljudska prava. Smatram da je ovo opomena i većinskom narodu jer ako se na ovakav način kradu izbori za nacionalne savete, a znamo kako je kraden referendum za Ustav, možemo sebi i svima nama postaviti pitanje šta nas očekuje na predstojećim republičkim izborima. Da li moramo tako skupo da plaćamo nemarnost i zlonamernost jednog ministra, a možda i čitave Vlade? Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kraj kalendarske godine je svakako pravo vreme za sumiranje rezultata u svakoj porodici i svakom domaćinstvu, preduzeću, firmi, u svakoj ozbiljnoj i uređenoj državi, pa je prava prilika da vidimo šta je Vlada Republike Srbije radila u prethodnom periodu. Da bi se podvukla crta potrebno je da imate neki plan i program i onda to uporedite sa ostvarenim rezultatima. Mene interesuje da li ulazimo uskoro u novu godinu ili ćemo 2010. godinu živeti ispočetka. Predsednik Vlade Republike Srbije gospodin Mirko Cvetković je u novembru 2009. godine rekao – imajući u vidu ključne makroekonomske indikatore, smatram da su mere Vlade dale pozitivne rezultate i da je u odnosu na okruženje Srbija u manjoj meri osetila negativne efekte krize. Pad privredne aktivnosti i zaposlenosti niži je u odnosu na većinu razvijenih zemalja, plate i penzije nisu smanjivane, čak su i realno više u odnosu na isti period prošle godine. Smanjen je spoljnotrgovinski deficit i deficit tekućeg računa, devizne rezerve i štednja građana su značajno povećani, kurs dinara je stabilan. Verujem da danas imamo povoljniju početnu poziciju za predstojeći privredni oporavak u odnosu na zemlje u okruženju. Stoga će ključne mere ekonomske politike Vlade u 2010. godini biti reforme državne administracije u okviru koje se planira smanjivanje javnih rashoda kroz racionalizaciju petine državnih činovnika. Makroekonomska stabilnost, odlučili smo da kroz reformu budžetskog sistema na srednji rok definišemo ključne ciljeve ekonomske politike i da se zakonom obavežemo da ćemo ih ispoštovati. Pospešićemo privredni oporavak i omogućiti povećanje životnog standarda građana. Ostvarićemo krupne korake ka usaglašavanju ekonomskog i institucionalnog sistema sa EU, koja će nam na kraju mandata ove Vlade biti nadohvat ruke i formalno, a što je još važnije i suštinski, jer ćemo se kao građani osećati kao da već živimo u EU. Kao što sam pre šest meseci govorio o 2010. godini, kaže predsednik Vlade, tako danas mogu pouzdano da govorim o 2011-2012. godini, jer ovo je Vlada koja ima mandat i sposobnost da planira i realizuje dugoročne projekte od vitalnog interesa za građane Srbije. To je ono što je trebalo da doživimo u 2010. godini, ali pošto ništa, ponavljam, ništa od ovoga nije ostvareno, hajde da se malo merimo sa svetom. Imam nekoliko pitanja za predsednika Vlade gospodina Cvetkovića: 1) Koliko je smanjena državna administracija i kolike su uštede u budžetu po ovom osnovu? 2) Zašto Vlada krši Zakon o budžetskom sistemu, koji je donela samo pre mesec i po dana? 3) Da li je povećan životni standard građana? 4) Koliko su u 2010. godini porasle potrošačke cene? 5) Koliko ljudi je izgubilo posao u 2010. godini? 6) Koliko ljudi je dobilo posao u 2010. godini? 7) Da li je došlo do pada ili povećanja poreskih prihoda? 8) Da li je potrošnja veća od planirane? 9) Koliki je javni dug Srbije i za koliko je povećan u odnosu na 2009. godinu? 10) Koliki je unutrašnji, a koliki spoljni dug Srbije? 11) Koliko od ukupnog spoljnog duga duguje država, koliko privatni sektor, koliko preduzeća, a koliko banke? 12) Prošle godine se Srbija po konkurentnosti nalazila na 93. mestu od 133 zemlje, iza Crne Gore i Makedonije, neko je malopre pominjao neke zemlje, nažalost, bili smo iza Namibije, El Salvadora, Gambije, Trinidada i Tobaga, Jamajke i Senegala. Gde se danas nalazimo? 13) O transferu tehnologije, po osnovu stranih direktnih investicija, bili smo na 81. mestu. Gde se danas nalazimo? Gde smo po odnosu plaćanja i produktivnosti? 14) Po makroekonomskoj stabilnosti bili smo na 111. mestu. Gde je Srbija danas? 15) Gde smo na toj listi po visini deficita budžeta? 16) Gde po visini kamatne stope? 17) Gde po vremenu potrebnom za početak biznisa?18) Kolika je godišnja inflacija danas i da li smo doživeli pad na toj listi i po ovom parametru? 19) Po odlivu mozgova smo bili na 132. mestu od 133 zemlje. 20) Za koliko su smanjeni transferi lokalnim samoupravama? Na listi zemalja koje imaju problem sa korupcijom mi se nalazimo na 84. mestu i to mesto delimo sa Lesotom, Kolumbijom, Peruom i Tajlandom. Ovaj podatak mi je poznat, tako da na to ne tražim odgovor. Od 2008. godine kada ste krenuli sa apelom "Evropa za sve", nažalost, došli smo do apela "hrana za sve". U ovom teatru apsurda verujte mi uvek ću radije gledati i Joneskovu Ćelavu pevačicu nego što ću gledati ćelavog Božidara Đelića. Hvala vam najlepše.
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Imam pitanje za premijera gospodina Cvetkovića, njegovog potpredsednika gospodina Dinkića, ujedno i Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. Radnici "Metal sistema" iz Kragujevca štrajkuju u prostorijama Poreske uprave, u izuzetno teškim okolnostima, 6. decembra oko 14.00 časova im je isključena struja, grejanje i zabranjena im je upotreba toaleta. Temperatura je u prostorijama Poreske uprave tvrde bila sedam stepeni prošle noći, bez osvetljenja i u nehumanim okolnostima, oni su spremni da nastave svoj protest, i oni koji žamore, molim da saslušaju samo ovu rečenicu. Štrajkuju jer nemaju šta da izgube. Njihov položaj ne može da bude gori nego što je danas. A pokretali su zakonom predviđene inicijative i postupke da se ne nađu u ovakvom položaju. Tražili su od Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, od ove vlade i Fonda za razvoj preispitivanje ugovora o privatizaciji i namensko korišćenje kredita od Fonda za razvoj. Dokaze da su to činili na zakonom propisan način i blagovremeno posedujem i dostavljeni su nam od Štrajkačkog odbora. Srpsku javnost želim da upoznam sa činjenicama da je imovinska celina te fabrike krupnih lanaca, koja se do privatizacije nalazila u sastavu društvenog preduzeća industrije "Filip Kljajić", da je privatizovana od firme "Metal sistemi"13. juna 2008. godine. Po kupoprodajnom ugovoru kupac je imao obavezu da primi u radni odnos 191 zaposlenog. Ugovor o tome posedujemo. Neposredno, nakon preuzimanja radnika i imovine 1. avgusta, pristupilo se rušenju i renoviranju brojnih objekata u krugu fabrike, proizvodnja je potpuno obustavljena, krenulo se sa remontom nekih mašina. Najveći broj radnika koji je preuzet po ugovoru, onako kako je to pisalo, poslat je na plaćeno odsustvo, a samo 50 ljudi je angažovano na remontu mašina u okviru drugih proizvodnih ciklusa u preduzeću. Do februara 2009. godine nekako je i tekla isplata tih zarada, mada im nije isplaćivan ni prekovremeni rad, ni rad noću, i nisu samo te obaveze bile kršene, nego i neke druge. Međutim, posle februara isplata zarada postaje krajnje neredovna i u februaru 2010. godine zbog zaostatka u isplati deset plata, deset meseci ljudi nisu primili ono što su zaradili, radnici su organizovali štrajk. Započet je 22. februara, pa onda je uz posredovanje vlasti, ministra kome ovde postavljamo pitanje, Mlađana Dinkića i gradonačelnika Veroljuba Stevanovića, došlo se da je rešenje za ispunjavanje štrajkačkih zahteva sledeći – da Fond za razvoj da kredit od 350 miliona dinara i 150 miliona dinara dobijenih na ime sredstava za tekuće poslove, a 200 miliona dinarski, namenski za investiciju, za završetak fabrike krupnih lanaca. Kredit pušten u tečaj i od miliona 350, koliko sam rekla, svega deset zaostalih zarada je isplaćeno, što je prema saznanjima radnika suma od svega 100 miliona dinara. Međutim, posle toga, zarade su počele da kasne, radovi na završetku fabrike krupnih lanaca gotovo da nisu ni pokretani, imamo informaciju da je direktor davao hipoteku na nepostojeće objekte, ali zato nemam dokaz, pa kažem, imam informaciju koju tražim da proverite i u fabrici je trenutno oko 80% mašina u funkciji, ali pre privatizacije, ova fabrika je ostvarivala negde oko 900 hiljada evra vrednosti proizvodnje, a prošle godine samo 87 hiljada evra. Radnici rade u krajnje nehumanim uslovima, a zbog nepostojanja prozora na hali, to je zaista bilo nezamislivo nastaviti. Očigledno je da fabrika lanaca nije sposobna za bilo kakvu ozbiljniju proizvodnju, preduzeće je opterećeno kreditnim zaduženjima u višemilionskom iznosu, plate dospevaju za naplatu, a dugovi su izuzetno veliki. Molim predsednika Vlade i nadležne ministre da ispitaju ove navode i da urade ono što je u njihovoj moći u očuvanju radnih mesta zaposlenih. Hvala.
Reč ima poslanik Dragan Todorović.
Samo da vas podsetim da sam prošle nedelje postavio pitanje Republičkom javnom tužilaštvu, vezano za osnivanje "Mobi 63" i činjenice da ne postoje prilozi vezano za 92 miliona čiji je udeo Republike Srbije i 39 miliona "Holdenhurst holding" kompanije koja je bila osnivač "Mobi 63". Sada ponovo postavljam pitanje šta je uradilo Tužilaštvo, odnosno Ministarstvo pravde, da li je pokrenuta istraga da se utvrdi da li ovi prilozi postoje, a ako ne postoje, da se pokrene odgovarajući zakonski postupak. U pitanju je 132 miliona i ono što je posebno problematično, kako je počelo, kako naš narod kaže – ono što se grbo rodi, život ne ispravi, tako je i nastavljeno. Ovde posedujem ugovor o kupoprodaji udela u "Mobi 63", koji je sačinjen između RS i "Telenora", koji je kupio "Mobi 63". Ono što je nesporna činjenica, kaže se u ugovoru, u delu kupoprodaje, da je prodajna cena koju kupac plaća za kupovinu udela novčani iznos od milijardu i 193 miliona evra, kupovna cena, a naknada za licencu, novčani iznos od 320 miliona evra, što ukupno čini 1.513.000 evra. Ništa, sve je u redu, država Srbija, "Telenor" i NBS su napravili ugovor gde je ovaj novčani iznos trebalo da se deponuje na poseban račun eskrou banke. Da vam ne čitam ceo ugovor, odeljak b) kaže – odredbom 3.2 kupac i prodavac su se dogovorili da deponuju ukupnu sumu novca od 1.513.000 evra, ali onda dolazimo na drugu stranu. Kaže se – sada su na osnovu navedenog, strane su se usaglasile, prodaja kupoprodajne cene eskrou banci i ovde se kaže se, tačka 1.2, na dan ovog eskrou ugovora, kupac će deponovati kupoprodajnu cenu u evrima, u iznosu od milijardu i 315 miliona evra. Između prve i druge strane, izgubilo se 200 miliona evra. Ako uzmete onih 132 miliona evra, osnivanje "Mobi 63", postavlja se problem od 310 miliona evra, šta je sa njima. Posebno je interesantno, i zato tražim od NBS da mi dostavi informaciju, koliko je novca uplaćeno na račun broj 54810-978-001, koliko je novca uplaćeno na ovaj račun i tražim informacije kome je sve sa ovog računa isplaćeno. Mislim da je zadatak vrlo jednostavan, da ne bi trebalo da predstavlja bilo kakvu teškoću. Samo da napomenem, javnosti radi, da nekima koji pokušavaju da dobiju ove informacije Narodna banka, iako je obavezna po Zakonu o dostupnosti informacija, izbegava da da odgovor. S obzirom na moje iskustvo, odnosno na iskustvo ove zemlje koja je doživela neviđenu pljačku u proteklih 10 godina, izražavam ozbiljnu zabrinutost da je ovo možda jedna od najvećih pljački u poslednje vreme i posebno imajući u vidu činjenicu da nam se sprema prodaja "Telekoma". Ako imate nespornu činjenicu da su isti ljudi učestvovali u osnivanju i prodaji "Mobi 63", da isti ljudi treba da učestvuju u prodaji "Telekoma", onda znate šta možemo da očekujemo. Isto neviđenu pljačku. Zato tražim od MUP takođe da pokrene proces dobijanja informacija ili, kako već, da pokrenu predistražne radnje kada su u pitanju ovi problemi vezani za osnivanje "Mobi 63" i prodaje "Mobi 63 Telenora". Da vas obavestim da ćemo postavljati pitanja, kao i u slučaju "Luke Beograd" i AD "Novosti", sve dok odgovore ne dobijemo. Postavljam još jedno kratko pitanje – šta je sa 17 krivičnih prijava koje su podnete vezano za prodaju kompanije "Novosti" i "Luke Beograd"? Jer ako hoćete da se obračunate sa korupcijom, bar za početak dajte odgovore na pitanja koja se postavljaju.
Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Nikola Lazić i Milica Radović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o izmeni i dopuni Zakona o državnoj upravi, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da sednici prisustvuju i Vladana Jović, pomoćnica ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Slavica Stišović, rukovodilac Grupe u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu; a povodom pretresa u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, pored predstavnika predlagača Dragana Šutanovca, ministra odbrane, pozvala je da sednici prisustvuju i Tanja Miščević i Zoran Jeftić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, general-potpukovnik Miloje Miletić, načelnik Generalštaba Vojske Srbije, brigadni general Slađan Đorđević, načelnik Uprave za kadrove u Ministarstvu odbrane, i brigadni general Dobrivoje Veljković, načelnik Uprave za ljudske resurse Generalštaba Vojske Srbije. Nastavljamo rad. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOGA ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONA O DRŽAVNOJ UPRAVI (pojedinosti) Pre nego što pređemo na pretres u pojedinostima Predloga zakona o izmeni i dopuni Zakona o državnoj upravi, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, obaveštavam narodne poslanike da s obzirom na broj amandmana koji će biti predmet našeg pretresa i pretresa u pojedinostima po 3. i 4. tački dnevnog reda, ukoliko tempo našeg rada bude podrazumevao da se rad može okončati do 15.00 ili 15.30 časova, onda neće biti određena pauza u 14.00 časova. Ukoliko tokom prepodnevnog dela sednice uvidimo da će nam trebati i popodnevni deo sednice, uobičajena pauza će biti određena u 14.00 časova. Takođe, pre nego što pređemo na pretres u pojedinostima, podsećam Narodnu skupštinu o ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa po 3. tački dnevnog reda: narodni poslanik Đuro Perić ovlašćen je predstavnik poslaničke grupe PUPS, narodni poslanik Zoran Kasalović poslaničke grupe SPS-JS, narodna poslanica Milica Radović poslaničke grupe DSS-Vojislav Koštunica i narodni poslanik Zoran Krasić poslaničke grupe SRS. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Aleksandar Martinović, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, kao i amandmane koje je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste mišljenje Vlade o podneti amandmanima. Primili ste i izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu, kao i izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, ali se nije izjašnjavao o amandmanu sa ispravkom, te je amandman predmet pretresa. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa ovim, inače kratkim, predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi SRS nije mogla da se složi, odnosno mi smo podneli amandman na član 1. Predloga zakona, zato što smatramo da je Predlog zakona nedorečen, nejasan i da se u stvari ne vidi koji je racio legis za donošenje baš ovakvog zakona. Naime, Vlada Republike Srbije je u obrazloženju pokušala da istakne značaj informacionih tehnologija u postupku rešavanja o pravima i obavezama pravnih i fizičkih lica i neko ko nije dovoljno upućen u ovu materiju mogao bi da pomisli da je suština zakona da Vlada Republike Srbije omogućava organima državne uprave da koriste kompjutere, odnosno da koriste odgovarajuću informatičku tehnologiju, a u stvari suština zakona je nešto drugo. Prvo, gospodine ministre, ono što mora da se istakne u vezi sa ovim predlogom zakona jeste da ovoj ovakvoj odredbi nije mesto u Zakonu o državnoj upravi, nego u Zakonu o opštem upravnom postupku. Naime, član 75a glasiće – organ državne uprave u postupku rešavanja o pravima, obavezama ili pravnim interesima fizičkog ili pravnog lica, odnosno druge stranke itd. Taj postupak u kome se rešava o pravima, obavezama ili pravnim interesima fizičkog ili pravnog lica ili druge stranke od strane organa državne uprave jeste upravni postupak. Budući da se radi o upravnom postupku i budući da Republika Srbija već ima Zakon o opštem upravnom postupku, onda bi bilo logično da ste odredbu ovu, ali naravno da ste prihvatili interpretaciju i tumačenje SRS, stavili u odgovarajući član Zakona o opštem upravnom postupku. Vi to niste uradili, vi ste se opredelili da dodate novi član u Zakonu o državnoj upravi, koji je inače donet 2005. godine, a do sada je menjan više puta. Iako je donet pre pet godina, još uvek nije zaživeo u punoj meri, kao što u punoj meri nije zaživeo ni Zakon o državnim službenicima i nameštenicima, pa će sada Vlada Republike Srbije, kada bude odgovarala na onaj famozni upitnik EU, imati dosta problema da objasni kakav je upravni, odnosno administrativni kapacitet države Srbije i da li ta i takva državna uprava može da iznese sve one reforme koje EU od vas očekuje. Inače, ovaj upitnik je definitivno pokazao da nisu u pravu predstavnici vladajuće koalicije kada su tvrdili da su pitanje KiM i pitanje EU dva potpuno odvojena procesa. Iz upitnika se vidi da to nije tačno. Jedno od pitanja u upitniku jeste da li je Republika Srbija spremna i na koji način da uspostavi dobrosusedske odnose sa susednim državama, uključujući tu i Kosovo? Tako piše: Kosovo. Ako niste spremni da uspostavite dobrosusedske odnose sa Kosovom, tzv. Kosovom, onda to znači da nećete ispuniti sve kriterijume za ulazak u EU. Dakle, stvar je vrlo jednostavna. Nemojte ni da se trudite da ispunjavate hiljadu onih drugih pitanja, samo kažite da niste spremni da uspostavite dobrosusedske odnose sa Kosovom, pa ćete taj upitnik vratiti Evropskoj komisiji pre 1. februara 2011. godine, a to je datum koji ste vi odredili kao datum kada ćete vratiti popunjeni upitnik onome ko vam je taj upitnik i poslao. Inače, kada je u pitanju upitnik EU, na vašu veliku žalost, našao se neko da objavi tajna dokumenta američke diplomatije, pa se, između ostalog, vidi da je zvaničan stav Francuske, pre neto što Srbija uđe u EU, da joj se postavi zvaničan uslov da mora da prizna nezavisnost tzv. republike Kosovo. Sada vi, gospodo iz vladajuće koalicije, možete da se otimate koliko hoćete, EU je svoj stav rekla. Što se tiče samog Predloga zakona, ovde je, gospodine ministre, nejasno, prvo, zašto ovo ne stoji u Zakonu o opštem upravnom postupku, a treba da stoji, jer se u suštini odnosi na opšti upravni postupak i na postupanje organa državne uprave kada rešavaju o pravima i obavezama fizičkih i pravnih lica, odnosno drugih stranaka. To je pod broj jedan. Pod broj dva, potpuno je nejasno u kojim će to procesnim situacijama organ državne uprave da, kako vi kažete, vrši uvid i pribavlja podatke iz evidencije, odnosno registra koji u skladu sa posebnim propisima vode drugi organi državne uprave, odnosno drugi državni organi, organi jedinica teritorijalne autonomije, jedinica lokalne samouprave i imaoci javnih ovlašćenja. Moram da vas podsetim, gospodine ministre, da je upravni postupak u 99% slučajeva jednostranački postupak. Dakle, postoji jedna stranka u postupku i po pravilu se upravni postupak vodi tako što ili organ uprave pokrene upravni postupak po sopstvenoj inicijativi ili na zahtev stranke. U svakom slučaju, upravni postupak ne može da se pokrene bez odgovarajućeg organa državne uprave. Vrlo često su svi oni elementi koji su neophodni za donošenje zakonitog i pravilnog rešenja već poznati organu uprave koji vode postupak. Poreska uprava, kada vodi poreski postupak, koji je jedna vrsta upravnog postupka, ona već ima sve potrebne podatke i na osnovu tih podataka utvrđuje odgovarajući iznos poreza koji poreski obveznik treba da plati. Isto tako je i u mnogim drugim upravnim postupcima. Sada se postavlja pitanje – u kojim će to situacijama jedan organ državne uprave da bude u situaciji da vrši uvid u neke baze podataka koje vodi u elektronskoj formi neki drugi organ državne uprave? Dakle, ne taj organ koji treba da donosi upravni akt, odnosno rešenje u upravnoj stvari. Mi o tome ništa nismo mogli da saznamo iz Predloga zakona. U Predlogu zakona samo piše da on vrši uvid. Ono što SRS pita to je – kad vrši uvid? Mi smo vam predložili, našim amandmanom, da član 75a glasi drugačije nego što ste ga vi predložili, tako što bi on glasio ovako: "Organ državne uprave u postupku rešavanja o pravima, obavezama ili pravnim interesima fizičkog ili pravnog lica, odnosno druge stranke, po službenoj dužnosti, u skladu sa zakonom, vrši uvid i pribavlja podatke iz evidencija, odnosno registara koje u skladu sa posebnim propisima vode drugi organi državne uprave, odnosno drugi državni organi, organi jedinica teritorijalne autonomije itd. ako se time omogućava brže i efikasnije rešavanje u upravnoj stvari, odnosno ako se na taj način mogu lakše i ekonomičnije pribaviti dokazi od kojih zavisi zakonito i pravilno rešenje u upravnoj stvari." Vi ovaj amandman kao Vlada niste prihvatili iz sledećeg razloga: "Amandman ste ne prihvata iz razloga što rešenje iz amandmana dozvoljava arbitrernost i subjektivnost u proceni organa koji odlučuje da li će sam pribavljati neophodne podatke ili će na to obavezati stranku, čime se obaveza organa relativizuje i stranka stavlja u nepovoljniji položaj, a što je suprotno ideji predložene dopune zakona. Takođe, kroz podneti amandman Vlade brisano je ovlašćenje Vlade da uredi način i bliže uslove pod kojima se vrši uvid i pribavljaju podaci iz evidencije i registara koji se vodi u elektronskom obliku". Moram da vam kažem, gospodine ministre, da niste u pravu. U nekim situacijama će biti lakše da stranka sama pribavi neki podatak ili neku javnu ispravu koja se vodi u nekoj elektronskoj bazi podataka, nego da to čini neki drugi organ državne uprave, organ teritorijalne autonomije ili organ lokalne samouprave. Gospodine ministre, vi polazite od jedne pogrešne premise, a to je da je cela državna uprava i cela lokalna samouprava u Republici Srbiji snabdevena odgovarajućom informacionom mrežom. Nije. Ako bude ostala odredba kako ste je vi predložili, ova odredba neće moći da se primeni u jednom broju opština u Srbiji, ne zato što ljudi ne žele da pomognu strankama koje učestvuju u upravnom postupku, nego prosto ne raspolažu odgovarajućom informatičkom opremom. Gospodine ministre, kažite mi kako će to organ državne uprave da izvrši uvid u elektronsku bazu podataka u Crnoj Travi, Trgovištu, Babušnici ili u nekim drugim opštinama koje još uvek izrađuju upravne akte tako što koriste pisaće mašine? Prosto, ljudi neće biti u mogućnosti da tako nešto urade. To je pod broj jedan. Pod broj dva, otkud vi znate da je nekad lakše organu da pribavi podatke nego samoj stranci. Recimo, nekad treba da se pribavi izvod iz matične knjige rođenih, umrlih, venčanih ili već neki drugi podataka koji je sličan onim podacima koji se vode u matičnim knjigama. Zamislite da je stranka u jednom upravnom postupku matičar, a da se postupak vodi u Subotici, a treba da se pribavi izvod iz matične knjige iz Niša, a čovek radi u Nišu kao matičar. Šta mislite, da li je njemu lakše da pribavi taj podatak ili je lakše organu uprave iz Subotice? Pa, njemu je lakše. Dakle, ne možete vi unapred da kažete da je organima uprave lakše da pribave podatke i javne isprave iz elektronskih baza podataka. Mi smo amandmanom predložili da organ uprave vrši uvid i pribavlja javne isprave iz tih vaših elektronskih baza podataka, ali samo ako se time omogućava brže i efikasnije rešavanje upravne stvari, odnosno ako se na taj način mogu ekonomičnije i lakše pribaviti dokazi od kojih zavisi zakonito i pravilno rešenje upravne stvari. Tu nema apsolutno bilo kakve arbitrarnosti, nema bilo kakve samovolje. Ko od ministara, ko od bilo kojih drugih funkcionera koji vode upravni postupak, bi želeo da mu upravni postupak traje duže, a ne kraće? Valjda je i vama kao ministru u interesu da vam postupak koji vodite traje kraće. Valjda je i načelniku opštinske uprave u interesu da mu postupak traje kraće, a ne duže. Zaista, postavlja se pitanje zašto bi bilo koji organ obavezivao stranku da pribavlja podatke, ako organ uprave to može da učini na lakši, ekonomičniji i jeftiniji način? Dakle, naš amandman je dobar. Ono što ne valja u vašem predlogu zakona, to je da se ne vidi u kojim će to situacijama organ uprave uopšte biti u poziciji i u prilici da pribavlja podatke iz odgovarajućih baza podataka. Ispada, ako čitate vaš predlog zakona, da on to mora da čini u svakom pojedinačnom slučaju. Ne mora. Kažem vam, u mnogim situacijama organ uprave već raspolaže svim potrebnim podacima i nema potrebe da vrši uvid u podatke koje vode neki drugi organi. Sa druge strane, imate organe uprave, pre svega se misli na lokalnu samoupravu, u pojedinim delovima Srbije ljudi nemaju odgovarajuću informatičku opremu i ova odredba Zakona od državnoj upravi neće moći da bude sprovedena. Inače, vi ste se, gospodine ministre, poslužili jednim, moram da kažem političkim lukavstvom. Mi smo našim amandmanom predvideli da način i uslove pod kojima se vrši uvid i pribavljaju podaci iz stava 2. ovog člana, uređuju se zakonom kojim je regulisan opšti upravni postupak i zakonom kojim je regulisana zaštita podataka od ličnosti. U vašem prvobitnom predlogu zakona je stajalo da se taj postupak uređuje aktom Vlade. Mi smo vam u obrazloženju našeg amandmana jasno stavili do znanja da to ne može da se čini aktom Vlade, zato što svaka faza i svaki element upravnog postupka mora da bude regulisan zakonom, Zakonom o opštem upravnom postupku, tako je propisano Ustavom Republike Srbije. Onda ste vi, da ne biste prihvatili amandman SRS, odlučili da izmenite svoj prvobitni predlog zakona, time što ste ovu odredbu izbrisali i u stvari, na indirektan način priznali da smo mi u pravu. Jedino što vam zameram gospodine ministre i što vam zamera poslanička grupa SRS - zašto niste imali hrabrosti da prihvatite amandman? On je i u pravnom i u jezičkom smislu i u smislu saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije mnogo bolji nego Predlog zakona koji ste nam vi predložili. Ono što se, naravno, dalje postavlja kao problem jeste to, gospodine ministre, što vi čestim izmenama Zakona o državnoj upravi, u stvari pokušavate da prikrijete jednu prostu činjenicu, a to je mnogi principi i Strategije reforme državne uprave, koja je usvojena još 2004. godine, niste sproveli u praksi. Mi još uvek nemamo depolitizovanu i nemamo u velikoj meri profesionalnu državnu upravu. Još uvek pomoćnici ministara dolaze na te položaje, ne po konkursima, nego po osnovu određene partijske pripadnosti. Imate u pojedinim ministarstvima situaciju da pojedini ministri imaju od tri pa do 10, ako ne i više pomoćnika ministara, iako ste se obavezali 2004. godine da ćete da smanjite broj funkcionera u ministarstvima i broj državnih službenika na položajima. Vi to niste uradili ni posle pet godina od donošenja Zakona o državnoj upravi. Naravno, problem kako ćete vi odgovoriti na upitnik EU nije problem SRS, to je vaš problem, kao Vlade i vladajuće koalicije, ali ja vam kažem, objektivno ćete imati problem da odgovorite… Ne znam zašto pogledavate non-stop na sat gospodine ministre? Dužni ste da saslušate narodne poslanike. Dakle, imaćete problem da odgovorite na one delove upitnika, koji se tiču ne samo toga da li ste spremni da uspostavite dobrosusedske odnose sa tzv. Kosovom, nego da li je naša državna uprava kompatibilna sa standardima EU? Nije kompatibilna i to EU vrlo dobro zna. Ako uzmete izveštaj Evropske komisije o stanju reformi u Srbiji u proteklih nekoliko godina unazad, videćete da Evropska komisija ima upravo najveće primedbe kada je u pitanju državna uprava, kad su u pitanju Agencije koje ste osnovali od 2001. godine, a koje većem broju slučajeva postoje samo na papiru, koje ne rade ništa, ali zato uzimaju ogroman deo budžetskih sredstava. Da je ostao gospodin ministar tu, nažalost, nije, otišao je, valjda ima neka preča posla, pitao bih ga – da li on zna koliko ima agencija npr. u Republici Srbiji? On je najkompetentniji i najpozvaniji da kaže – agencija ima toliko i toliko i agencija se bavi tim i tim. Mislim da niko ko rukovodi državnom upravom u Srbiji, uključujući i ministra, koji je najpozvaniji za tu oblast, ne zna koje sve agencije postoje u Republici Srbiji kojim zakonima su osnovane, šta rade i kakva im je pravna priroda. Pošto ministar nije tu, evo, reći ću ovoj uvaženoj dami iz ministarstva, recimo na pravnim fakultetima studenti kada uče upravno pravo imaju jedan objektivan problem, ne može na adekvatan način da im se objasni šta su to agencije u pravnom sistemu Republike Srbije. Oni to moraju da uče i to je deo obavezne literature, ali profesorima je jako teško da shvate šta su agencije. Zamislite kako je tek studentima. Kada izvršite analizu svih propisa u Republici Srbiji koji se odnose na te tzv. agencije, onda možete da vidite da su neke agencije organi uprave, da su neke agencije posebne organizacije, da su neke agencije javne službe, a da su neke agencije, taj četvrti tip agencija, tzv. javne agencije. Od 2005. godine u Republici Srbiji imate zakon koji se zove Zakono javnim agencijama. Uzmite član 1. tog zakona, pa pogledajte kako glasi definicija javnih agencija. Definicija glasi otprilike ovako – javna agencija je javna agencija. Nema nikakvih bližih određenja u koju kategoriju državnih subjekata ona spada. Objektivno imamo problem sa jednom preglomaznom, neprofesionalnom u velikoj meri, ispolitizovanom državnom upravom i imamo definitivno problem, to morate i vi sami da priznate, to je već uvidela EU, pitanje je samo kada ćete i vi to da shvatite, imamo problem sa tim tzv. agencijama. Vas je 2001. godine, kada kažem vas, mislim na prvobitni DOS, vas je neko prevario 2001. godine i rekao vam da, da bi ste valjda lakše ušli u EU, prihvatite američku pravnu terminologiju. Tamo je sve što je organ državne uprave agencija, od onoga što su kod nas ministarstva i posebne organizacije, do NASA-e, do organizacije koja se bavi letovima u svemiru, to je sve agencija u SAD. Vi ste to prihvatili kod nas. Kad god formirate neki novi organ, a ne znate šta ćete sa njim, sem što znate da ćete da mu dajete pare, jer su tu partijski kadrovi, vi ga nazovete agencijom. Sada je u Srbiji sve i svašta agencija. Ima ih sigurno više od 30. Neke agencije su čak formirane i podzakonskim aktima Vlade, što je suprotno Ustavu i onom iz 1990. godine i ovom novom iz 2006. godine. Definitivno postoji problem državne uprave. Čak i da nemamo problem tih tzv. dobrosusedskih odnosa sa Kosovom, čak i da nemamo problem sa kriminalom i korupcijom, čak da imamo idealno stanje u svim oblastima države, imamo loše stanje u državnoj upravi. To je jedna od objektivnih prepreka na putu Srbije, kako vi kažete, u EU. To su oni sami konstatovali i država Srbija će sa tim imati problem. SRS ne zanima to što ćemo imati problem sa EU, nego definitivno da građani koji žive u Srbiji imaju problem sa ovom i ovakvom državnom upravom. Ako se na celu ovu priču doda činjenica da jedan deo vladajuće koalicije razmišlja o promeni Ustava, razmišlja da se u Ustav uvedu regioni kao forme teritorijalnog organizovanja, pa ako i ti regioni budu još imali svoje neke organe uprave, upravne organizacije i uopšte administrativni aparat, zamislite, uvažena gospođo iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, u kakvom problemu će biti građani Srbije. Siromaštvo sve veće i veće, sve veći broj ljudi u Srbiji ostaje bez posla, mladi beže iz Srbije, kao da su te famozne devedesete godine i dalje prisutne u Srbiji, a vi umesto da radite na poboljšanju državne uprave, suštinskom poboljšanju, čak razmišljate o tome da državni sistem, kada je u pitanju uprava, učinite još komplikovanijim nego što jeste, pa i ovu ovako malo Srbijicu, koju očigledno vaši prijatelji iz EU žele da svedu na granice Beogradskom pašaluka, nije nam ni ona dovoljno mala. Hajde da je još više umanjimo, hajde da je atomizujemo, hajde da je podelimo na nahije, na spahiluke, na regione, pa da svaka nahija ima svog nahijskog kneza, pa da nahijski knez ima svoje činovnike. Sve je to lepo, sve je to krasno. To je u duhu Otomanske imperije. To samo znači da ste vi sve bliže Turskoj. Zato joj se tako približavate. Žalite za turskim zemanom u Srbiji, kada je Srbija bila podeljena na nahije. Jeste da se Karađorđe borio protiv nahija i za jedinstvenu Srbiju, ali on nije kompatibilan sa standardima EU. Vi ste kompatibilni. Vi znate šta je fensi, šta je evropski. Gospođo Čomić, ovo i te kako ima veze sa aktuelnim stanjem u Srbiji i aktuelnim stanjem u državnoj upravi. Uveravam vas da ima i uveravam vasda je sve veći broj stranaka u Srbiji koje se zalažu za promenu Ustava. Jeste li čuli juče konferenciju za štampu ovih vaših prijatelja kojima ste sačuvali mandate? Promena Ustava. Jeste li čuli Dinkića - Promena Ustava. Jeste čuli Vuka Draškovića - Promena Ustava. Dakle i te kako ovo ima veze sa aktuelnom političkom situacijom u Srbiji. Žao mi je što gospodin ministar nije tu, valjda ima preča posla, hladi mu se kafa. Državnu upravu treba poboljšati. Državna uprava je u lošem stanju, ali državnu upravu nećete poboljšati tako što ćete se baviti fikcijama i zauzeti stav da u Trgovištu postoje kompjuteri u opštinskoj upravi, da ih ima u Crnoj Travi, da ih ima u Bosilegradu, da ih ima u Preševu, Medveđi itd. Nema ih. Dakle, najpre nabavite kompjutere, obučite ljude da ih koriste, pa onda pokušajte da uvedete nešto što se zovu informacione tehnologije. Pored svega toga, predvidite u kojim situacijama, organ uprave sam vrši uvid u elektronske baze podataka, a u kojim situacijama to čini sama stranka, ne zbog arbitrarnosti i samovolje, nego baš zato da bi se stranci olakšalo rešavanje njenih prava i obaveza u upravnom postupku i zato ponavljamo još jedanput, ovo je materija ZUP-a, a ne zakona o državnoj upravi.
Iskorišćeno je 22 minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Izvinjavam se narodnom poslaniku na glasnom komentaru. Nije mi bila nikakva namera da vas upozoravam, pošto je vaša diskusija sa širinom konteksta koji ovakav zakon podrazumeva bila sasvim u okviru odredbi Poslovnika. Moj komentar se ticao činjenice da je Karađorđe austrougarski đak, da je služio u Frajkorima, u Banatu, koji je tada bio u Austrougarskoj i da je takođe deo evropske tradicije. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Austrougarska nije bila članica EU.) Austrougarska nije bila članica Evropske unije, to je sasvim tačno. Još jedanput se izvinjavam, samo je bio glasan komentar zbog poređenja i podsećanja na Karađorđa, vojnim veštinama se naučio u Frajkorima u Banatu. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ministar Marković nije ovde da jednostavno ovu važnu temu raspravimo i da pokušamo dobiti odgovore na neka pitanja koja se tiču funkcionisanja državne uprave, ali generalno i svih ostalih oblasti koje su u resoru nadležnog ministarstva. Sasvim sigurno, nema ubedljivog objašnjenja zašto mi danas raspravljamo o ovoj temi. Prosto, kada se pogleda niz problema koji postoje u funkcionisanju državne uprave, kada se pogleda niz problema koji postoje u funkcionisanju lokalne samouprave koja je u okviru ovog ministarstva, onda pitanje elektronskih komunikacija unutar državne uprave, pribavljanje spiska za rešavanje pojedinih pitanja u situaciji u kojoj se nalazi državna uprava u smislu tehničke opremljenosti, apsolutno nije tema. Ovo nije tema za Narodnu skupštinu u ovom trenutku, a verovatno u nekom narednom periodu može da bude predmet rasprave. Ono što treba da bude tema i ono čime treba da se bavimo jeste pitanje ne samo funkcionisanja državne uprave, nego i realizacije i donošenja zakona koji su neophodni da bi se zaokružio potpuni sistem državne uprave i lokalne samouprave, da bi se realizovale ustavne odredbe, da bi se realizovala strategija državne uprave iz 2004. godine i da bi se uočio način izvršavanja donetih zakona. Tu se sada suočavamo sa problemima, gle čuda, ne znam ko je sastavljao ovaj upitnik koji je Evropska komisija postavila Srbiji, ali ta pitanja koja su ovde definisana su pitanja o kojima su narodni poslanici, koji su kritikovali rad Vlade i ministarstva, prethodne dve i po godine kontinuirano ukazivali. To je sada tema o kojoj treba da razgovaramo kako da prevaziđemo probleme koji se tiču funkcionisanja državne uprave, koji su detektovani kroz ova pitanja, nevezano za to da li će na osnovu odgovora koji će biti dostavljen Evropskoj komisiji, Evropska komisija dati pozitivno mišljenje ili neće dati pozitivno mišljenje. Sasvim sigurno, stanje u državnoj upravi i u drugim oblastima neće biti taj osnovni razlog zašto će Srbija dobiti pozitivno ili negativno mišljenje, nego će to biti, kao što je u većini slučajeva bilo što se tiče Srbije i njenih evropskih integracija, politički razlog. Prema tome nemamo nikakvu ambiciju da odgovorima koje će Vlada dostaviti, očekujemo pozitivno negativno mišljenje sa stanovišta kvaliteta tih odgovora. Ticaće se to, sasvim sigurno, politike Srbije koja se odnosi na status Kosova i Metohije i NATO integracija. Od toga će zavisiti odgovor Evropske komisije. Da se vratimo onome što piše u ovom upitniku i što u stvari pokazuje stanje u kojem se nalazi državna uprava. To bi bila prilika da pokušamo da dobijemo odgovore od ministra – koji su razlozi, zašto se nije realizovalo ono što je bio program Vlade 2008. godine, a što je bila i obaveza ministarstva? Na deo koji se odnosi na državnu upravu i lokalnu samoupravu u ovom upitniku posvećeno je vrlo mnogo pitanja i oni se tiču, kako funkcionisanja državne uprave i pitanja koja se odnose na zakonski okvir funkcionisanja državne uprave, tako i na položaj zaposlenih u državnoj upravi. Kada je u pitanju lokalna samouprava, pored osnovnog položaja odnosi se i na finansiranje lokalne samouprave i na ispunjavanje nekih važnih ustavnih odredaba koje se tiču lokalne samouprave, to je javna svojina. Pitanje koje smo ovde kontinuirano postavljali je kada će se završiti realizacija zakonodavne inicijative donošenja zakona koji se tiče ispunjavanja onoga što je definisano strategijom državne uprave? Danas raspravljamo o jednim tehničkim izmenama, o nečemu što je stvar budućnosti, a ne rešavanja problema u ovom trenutku, a nemamo ključan važan zakon koji se tiče rešavanja ovih pitanja koji pokušavaju ovde da se elektronski uredi. To je zakon o opštem upravnom postupku. Šta je sa donošenjem zakona o opšte upravnom postupku? Mi smo ovde krenuli naopako. Prvo je donet Zakon o upravnim sporovima. Taj zakon, koji je bio kritikovan od strane DSS i kroz podnošenje amandmana i kroz načelnu raspravu, analizom tih odredaba i u ovom godišnjem izveštaju koji je dostavljen Vladi Republike Srbije, definisan je tako da nije u skladu sa evropskim standardima. Postavlja se pitanje, pošto je najavljeno na velika zvona donošenje tog zakona, kako će sada Vlada da otkloni sve ono što smo mi govorili, nevezano što vam je rekla EU da taj zakon nije upodobljen sa realnim potrebama građana i zaštitom njihovih osnovnih prava? Umesto da se pošlo od donošenja zakona o opšte upravnom postupku, doneo se ovaj zakon koji iziskuje niz daljih amandmanskih izmena i verovatno ćemo brzo, kada Vlada napravi neki akcioni plan o godišnjem izveštaju, biti suočeni sa izmenama, umesto da su se prihvatili amandmani DSS, kada smo ih podneli ove godine. Pitanje koje jeste takođe u domenu strategije, prva stvar, nije donet zakon o opšte upravnom postupku. Dalje, pitanje depolitizacije kao vrlo važno načelo strategije reforme državne uprave. Kolega Martinović je ovde govorio, to jeste bitno pitanje. Mi smo od 2007. godine u niz navrata bili suočeni sa izmenama zakona koji prolongiraju obaveze raspisivanja konkursa u pojedinim ministarstvima i izbor, konkretno, pomoćnika ministara po osnovu konkursa. To je bio ključan način da se izvrši depolitizacija u državnoj upravi, ali sada se otvara pitanje rekonstrukcije Vlade, smanjenja ministara kao jedna demagoška parola, a tri godine Vlada zbog namirenja unutar koalicije ne želi da suštinski stvar učini i napravi suštinski korak u depolitizaciji, a to je da raspiše konkurse i da izabere Vladine službenike po konkursu, po osnovu stručnosti kvaliteta, a ne po političkoj podobnosti. Imamo situaciju da pojedini ministri kažu – meni ni u snu ne treba šest pomoćnika, ali mi je nametnuo koalicioni sporazum. Pitanje za Ministarstvo – da li Ministarstvo ima volju, da li ima snagu i da li će učiniti to da se konkursi okončaju i da se izaberu pomoćnici ministara koji nisu partijske ličnosti, nego da se izaberu na osnovu konkursa onako kako je definisano zakonom? To je suštinska stvar ako hoćemo da pričamo o strategiji reforme državne uprave. Dalje, nemamo zakon koji definiše položaj zaposlenih u lokalnim samoupravama. Mi smo ovde imali raspravu o smanjenju, faktički smanjenju, zakon je nazvanZakon o maksimalnom broju zaposlenih u državnoj upravi i u lokalnoj samoupravi, a da nemamo pre toga definisan njihov radno-pravni status. To je suštinska bila obaveza Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu da se Zakon o radnom odnosu u državnim organima kao jedan anaton zakon prevaziđe i da se donese zakon kojim bi se faktički definisao njihov položaj. Ti su ljudi sada u potpunoj jednoj pravnoj nesigurnosti što je pokazalo donošenje ovih zakona koji, uzgred rečeno, nije bio predlog vašeg ministarstva koje je bilo to u obavezi, nego Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj koje nikakve veze nema sa ovom materijom. To zaista nije jasno i ministar nam nije dao odgovor zašto on nije branio taj zakon i zašto on nije izneo svoju strategiju kako će rešiti problem zaposlenih na lokalnom nivou. Osim toga, u samom upitniku se postavlja pitanje kako se i na lokalnom nivou vrši zapošljavanje i kako se vrši napredovanje i vrednovanje rezultata rada. Evo, mi možemo sad da vam kažemo, i većina ministara ako hoće iskreno da kaže, kako su oni vršili smanjenje broja zaposlenih. Po partijskoj pripadnosti. Seča je po tom kriterijumu bila, a ne po kriterijumu kvaliteta rada i svega drugog. Pitanje koje se tiče lokalne samouprave je ja mislim nešto sa čime će teško moći ministar da se objektivno i konkretno suoči u odgovoru na ovaj famozni upitnik Evropske komisije. Postavlja se pitanje finansijskog položaja lokalne samouprave. Pitanje da li se lokalna samouprava finansira u skladu sa njihovim realnim potrebama? Mi svi znamo šta je ovde radilo Ministarstvo finansija i Vlada kada je umanjila transferna sredstva. Pitanje je šta je radilo Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu koje sistemski odgovara za položaj lokalne samouprave? Ništa. Sada vam se najavljuje na ovoj skupštini stalne konferencije gradova i opština da će se vratiti 25% tih sredstava. Gospodo, primenite zakon. ispunjavajte zakone RS i ukupan iznos koji je namenjen po Zakonu o lokalnoj samoupravi vratite, a ne na mrve i crkavicu lokalnim samoupravama vraćati ono što im po zakonu pripada. Kaže se ovde – pitanje razgraničenja državne i lokalne imovine. Prosto je neverovatno da se ovakvo pitanje postavlja u Srbiji gde postoji samo državna imovina. Imaju neki rudimenti društvene svojine koja se nalazi u nekim preduzećima koja još nisu privatizovana, ali državna svojina po Zakonu iz 1995. godine je jedina. Sada otvaramo raspravu, vladajuća koalicija i još neke stranke, o promeni Ustava, a nismo realizovali ustavnu odredbu o javnoj svojini. Godine 2006. je Ustav definisao pojam javne svojine, lokalne, pokrajinske i državne. Gde je zakon o javnoj svojini? Zašto ne donosite zakon o javnoj svojini? Na Odboru za lokalnu samoupravu smo čuli od državnog sekretara koji kaže da će biti donet kada bude donet zakon o restituciji. Da li će biti donet i kada će biti donet i kako će biti definisan, do tog vremena šta treba lokalne samouprave ili autonomna pokrajina da ne mogu da realizuju svoje ustavne obaveze. Treba da propadnu pojedine lokalne samouprave. Kako ćete odgovoriti na ovo pitanje? Nemamo svojinu lokalne samouprave. Zašto je nemamo? Nemamo zakon. Zašto niste doneli zakon? Ko je kriv zašto nema zakona o lokalnoj svojini? To su suštinska pitanja. Dalje se kaže u upitniku – da li postoji detaljan plan za prenos ovlašćenja na lokalnu samoupravu. Kao jednu parolu koja je postala nešto što postaje degutantno u javnosti – priča o decentralizaciji, nemamo nikakav konkretan plan na koji način Vlada Republike Srbije želi da ojača položaj lokalne samouprave. Šta je suštinski plan decentralizacije? To što ćete im uzeti pare, to što im nećete vratiti imovinu? Onda neko priča da je decentralizacija regionalizacija. To nema nikakve veze. Vi koji to pričate vratite pare, vratite imovinu, pa onda pričajte o regionalizaciji, o nekim drugim uređenjima, o državnom uređenju RS. To je taj problem u kontradiktornosti, da ne kažem u neiskrenosti. Sve što je u funkciji političke parole dobijanja glasova izbacite iz parola. Konkretan rad, praksa se ne primenjuju. Lokalne samouprave su zamorče ove vlade i to treba da se kaže i da se vidi konkretno kroz ova pitanja koja su ovde postavljena. Pitanje koje se odnosi na obuku državnih službenika je pitanje koje smo postavili u raspravi kada je ratifikovan Sporazum o školi državne uprave u Danilovgradu. Srbija nije imala snage da sedište te škole bude u Beogradu, nego je u Danilovgradu, uz svo uvažavanje Danilovgrada i Crne Gore, ali mislim da njihov napredak u državnoj upravi ne može da se meri sa onim što je učinjeno u Srbiji. Kako ćete odgovoriti na to kako je u protekle tri godine organizovana obuka državnih službenika? To je vrlo zanimljivo, jer smo taj sporazum ratifikovali krajem prošle godine ili početkom ove godine. Vladina kancelarija koja se bavi državnim kadrovima nije nikakav izveštaj dostavila Skupštini. Znamo ko se tamo obučava, ali šta se radi, kakav je plan kadrovski unutar Vlade Republike Srbije kada su u pitanju državni službenici? Najvažnije pitanje jeste pitanje koordinata kao ključno pitanje realizovanja bilo koje politike. Gospodo iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ako hoćete da se vodi sistemska politika u oblasti državne uprave morate da koordinirate svim aspektima te politike, bez obzira što se pojedini njihovi segmenti vode u drugim ministarstvima. Ne može vama Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja da određuje broj zaposlenih u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi. Ne može vama Ministarstvo finansija da određuje da li će ostati pojedine siromašne lokalne samouprave tako što će im uzeti novac. Centar koordinata za lokalne samouprave mora da bude u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu ili u krajnjoj liniji u Vladi Republike Srbije. To je potpuno odsustvo koordinacije i to je suštinsko pitanje i problem zašto tu ništa ne funkcioniše. Pitanje o tome – kako su obučeni kadrovi na lokalnom nivou da bi mogli da prave projekte i realizuju potencijalna sredstva iz IPa fondova je posebna tema. Mislim da 70% lokalnih samouprava nije u stanju da napišu projekat, a morali ste time da se bavite. Pričate o evropskim integracijama, o tome kako će nam doći veliki novac, a ljudi ne znaju kako da napišu projekat. To je realno stanje, niko ih nije naučio. Prema tome, dame i gospodo iz Ministarstva, imaćete veliku muku da napišete odgovore na ova pitanja. To je vaš problem. Niste slušali ono što smo vam mi govorili kada su bile rasprave o tim pitanjima, ali nadasve bavite se tim stvarima, a ne ovim parolama. Donesite zakon o opštem upravnom postupku. Donesite zakon o položaju zaposlenih u lokalnim samoupravama. Ispunite odredbe i strategije i reforme državne uprave i učinite državnu upravu efikasnom u interesu građana i interesu države Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Snežana Sedlar je bila prijavljena. Da li želite reč? Imate na raspolaganju 28 minuta. Izvolite.
Ovde je spomenuto veliko povećanje birokratije koje se pominje, a nalazi se u Nacrtu platforme regionalizacije naše stranke G 17 plus tj. Ujedinjenih regiona Srbije. Samo sam htela da napomenem pre svega zbog građana Srbije da se ne plaše, da je to samo Nacrt platforme Ujedinjenih regiona Srbije, da ono što kao diplomirana pravnica vidim, a i što sam kao narodna poslanica u toku kampanje koju svakodnevno imam i obilazim građane i opštine, naročito po Vojvodini, da su građani ove države, građani Srbije veoma zainteresovani da to što se nama imputira ne znači nikakvo uvećanje administracije, povećanje broja državnih službenika. Naprotiv, stvar je obrnuta. Radi se o potpunoj decentralizaciji, regionalizaciji Srbije, koja je više nego neophodna. Da ne bih sada pričala o Nacrtu platforme Ujedinjenih regiona Srbije, imamo ga na svom sajtu. U svakom momentu možemo da se potrudimo da napravimo neko javno slušanje na tu temu.
Iskorišćeno je minut i 58 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je prijavljen. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Narodna poslanica Snežana Serdar se pozvala na dijalog. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Kako da učestvujem u dijalogu? Imam vreme poslaničke grupe.) Vaša je volja da li ćete u dijalogu učestvovati ili ne. To što ona poziva na dijalog, nije razlog za repliku. To je poželjno i to treba svi da kažu. Nemate prava na repliku. Narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Čomić, pošto ću govoriti u okviru vremena poslaničke grupe SRS, a da ne ponavljam ono što je gospodin mr Aleksandar Martinović govorio u ovom uvodnom izlaganju, obrazlažući ovaj amandman, neophodnost za prihvatanje njegovog amandmana na izmene i dopune Zakona o državnoj upravi da ilustrujem nekim primerima iz prakse. Svedok sam toga da mnoge stranke u postupku ne mogu da se oslanjaju isključivo na organ državne uprave radi efikasnijeg rešavanja njihovih sporova. O tome je govorio i sa svog aspekta gospodin Palalić. Ne možemo da zanemarimo činjenicu da ipak nismo informaciono društvo u 21. veku koje je toliko uznapredovalo da svaka opština u jedinici lokalne samouprave, mesna zajednica i svaki onaj ko je u obavezi da dostavi organu državne uprave u upravnom postupku koji se vodi određeni dokument i jeste sposoban da to uradi na zahtev tog organa u efikasnom roku koji će da bude u funkciji brzog završetka postupka. Zbog čega, gospođo Čomić? Zbog činjenice da imamo najpre veoma tešku situaciju kada su u pitanju naši sunarodnici koji su prognani sa okupiranog KiM. Odlukom Vlade Republike Srbije posle okupacije i dolaska NATO pakta 1999. godine, kada je nažalost više stotine hiljada Srba moralo da izbegne sa svojih vekovnih ognjišta, upravni centri administrativnih okruga koji su pod okupacijom su izmešteni u neki broj gradova u Srbiji. Tako je upravni okrug administrativnog centra Peć izmešten u Kragujevac i tako redom, u Vranju, Nišu i Kraljevu. Sada zaista imamo problem, jer se konkretno suočavam sa time, kada kao narodni poslanik hoću da pomognem nekoj stranci koja ima spor, da ga reši sa organom državne uprave, da dokument koji je toj stranci, a u pitanju je osoba koja je prognana sa KiM, brzo i efikasno potreban, a organ državne uprave ga ne pribavlja na vreme. Želim onako kao što je gospodin Martinović to predvideo ovim amandmanom, da pomognemo tome, odnosno stranci, ali očigledno da sam ministar i Vlada nisu imale razumevanja za to. Zakon o opštem upravnom postupku, koji je pominjao gospodin Palalić, u mnogo čemu bi rešio sve te probleme. Danas se nalazimo 20 godina posle odvajanja, odnosno ustanovljavanja državne uprave koja je ustanovljena pre izbora o kojima ste vi danas govorili, prvih višestranačkih Ustavom iz 1990. godine, koji je donet pre toga, 28. septembra, gde smo prešli sa onog socijalističkog modela samoupravljanja na državnu upravu i lokalna samouprava je dobila status pravnog lica. Sada ne možemo onako kako je to zbog efikasnosti postupka, a iz iskustva ljudi, gospodin Martinović je predložio da pomognemo jer Vlada nije htela. Ovo obrazloženje koje je dato da se amandman ne prihvata iz razloga što rešenje amandmana dozvoljava arbitrarnost, kako je to nepravilno napisano, i subjektivnost u proceni organa koji odlučuje da li će sam pribavljati neophodne podatke ili će na to obavezati stranku, čime se obaveza organa relativizuje i stranka stavlja u nepovoljniji položaj, što uopšte nije tačno. Samo kroz ovaj jedan primer sam vam rekla da niste u pravu, da ne govorim o činjenici o čemu je govorio i mr Martinović, da imate opštine u Srbiji koje jedva da imaju neki model kompjutera i jedva da su u funkcionalnom smislu sposobne da rade. Recite mi, molim vas, da li stranka koja treba da pribavi dokument u organu lokalne samouprave u Crnoj Travi može da očekuje da će to efikasno i brzo da se reši? Ili u mesnoj zajednici Kriva Feja, ili u Trgovištu i tako da idem redom, gde se veoma često dešava, ne znam za ministra Markovića, nije tu, pa ne mogu da polemiše sa njim, ali da mnogi ministri koji su nadležni za funkcionisanje organa državne uprave, u stvari svako ministarstvo je organ državne uprave i oni nisu nogom kročili u ova mesta koja sam nabrojala u toku svog mandata. Prema tome, iluzorno je da pričamo da je stranka stavljena u nepovoljniji položaj i da je to tako nesuvislo obrazloženje Vlade. Opet tu nije ministar da nam to dodatno potkrepi argumentacijama, jer ovo ne stoji. Zaista je neistina. Kaže – što je suprotno ideji predložene dopune zakona. Sama ideja da se zakon dopuni na ovaj način nije dobar. Vrlo dobro znamo da nam organi državne uprave ne funkcionišu, najpre u skladu sa ustavnim sistemom i političkim uređenjem Republike Srbije. Ministar Marković, koji je predlagač ovog zakona i koji vodi resor državne uprave i lokalne samouprave, iako po Ustavu Republike Srbije, a to je član 136. koji reguliše položaj državne uprave, nije u situaciji, a veoma često u mnogim slučajevima da samostalno odlučuje, ili da stav ispred organa državne uprave, eksplicitno drži do kraja, nego ga menja u skladu sa trenutnim političkim sukobljavanjem unutar vladajuće koalicije. Najčešće, ne samo on nego i ostali ministri, po nalogu predsednika Republike Borisa Tadića, koji je potpuno izvršio koncentraciju vlasti na svoju predsedničku funkciju i ulogu, pa mi tako 20 godina posle prvih višestranačkih izbora u Srbiji imamo veoma ružnu sliku toga šta je zakonodavna vlast, odnosno Skupština i na koje je grane ona spala i pod čijim je patronatom, ne ni Vlade nego predsednika Republike, a da ne govorim o Vladi Republike Srbije i o činjenici da Vlada Republike Srbije ne samo da je pod direktnom upravljačkom palicom Borisa Tadića, nego preko njega, ovih vaših mentora iz inostranstva, odnosno EU, koja vam sada, i o tome je govorio mr Martinović, postavlja pitanja – dokle se stiglo sa usavršavanjem, sa kvalitetom i položajem činovnika u državnoj upravi? Da li su oni, kako to u ovom upitniku ove Evropske komisije vama nalažu da odgovorite, kvalifikaciono i iskustveno osposobljeni da rade taj posao, jer su oni došli na ta mesta po političkoj liniji. Kada je pre nekoliko godina, a čini mi se krajem 2008. godine, gospodin Todorović izneo podatak da je umesto 8.000 činovnika u organima državne uprave, koliko ste zatekli dolaskom na vlast posle ovog petooktobarskog puča 2000. godine, sada zaposleno 29.000, rekli ste da to nije tačno, da on hiperboliše i da izmišlja neke podatke itd. To je sada podatak o zaposlenim organima državne uprave i to po strukturi, koliko njih je za stalno, a koliko po privremenim ugovorima itd, koji imaju ovi vaši mentori iz EU protiv koje SRS, a uverena sam kako vreme prolazi, i sve veći broj građana Srbije će biti protiv EU. Zbog čega, nije njihova namera samo da vas svedu u svoje okvire kada je u pitanju državna uprava o kojoj danas ovde raspravljamo, nego da promene Ustav koji je najširim mogućim konsenzusom donet 2006. godine. Zbog čega oni imaju glasnogovornika u liku Nikolića i sličnih, ali on je sada najveći kada je u pitanju File i ovi ostali koji ne žele dobro Srbiji? Ne da bi se Ustav promeni zbog racionalizacije, zbog smanjenja broja poslanika jer je to neophodno, a u pravom smislu reči to je farsa i možemo da otvorimo i raspravu i po tom pitanju kolika je teritorija Srbije, kako su se menjali izborni zakoni, počev od ovog 9. decembra 1990. godine, koji je bio većinski, pa preko kombinovanog, pa tako dalje, nego zbog preambule. Baš njih briga koliko će Srbija da ima ministarstava i da li će da ima umesto 250, 125 poslanika. Njima je bitno da takvi koji služe Amerikancima i zapadnim silama, koji su sada ekstremniji od Tadića, a to je Tomislav Nikolić, izvrše promenu Ustava zbog preambule koja kaže da su KiM neotuđivi deo Srbije. Vraćam se dalje.
Narodna poslanice, potpuno razumevajući širinu teme, ipak po dnevnom redu, član 106. stav 1.
Što se tiče funkcionisanja državne uprave, po ovim, kako je to zakonom i Ustavom ustanovljeno, administrativnim okruzima malopre je neko lepo primetio. Ne možete vi funkcionisanje lokalne samouprave, koji su u funkciji, dakle, rešavanja ovog postupka i pomoći strankama u sporu, da poboljšate tako što ćete da zagovarate neke regione koji su zaista u političkom smislu reči samo korak do neke nove republike, autonomne pokrajine itd. Funkcionisanje organa lokalne samouprave, koji služe za efikasno rešavanje ovih sporova, možete da poboljšate samo ako im date ekonomsku samostalnost. Ali, kako kada mi još uvek, iako je donet Ustav 2006. godine, nismo doneli zakon koji će da sankcioniše i da reguliše koja su to prava i obaveze jedinica lokalne samouprave i na koji način oni to raspolažu imovinom? Naravno, oni i ne mogu da raspolažu u zakonskom smislu reči, jer imaju od Direkcije za imovinu Vlade Republike Srbije dato na korišćenje nešto što oni koriste. Ali, recimo, ko će u Kragujevcu da sankcioniše ili u nekom drugom gradu u Srbiji jedinicu lokalne samouprave, odnosno organ koji je dužan da se u skladu sa Ustavom stara i na osnovu svojih ovlašćenja o toj imovini, kada mi zakon o tome nemamo? Sve su to velika pitanja i žalosna slika Srbije kada je u pitanju državna uprava koja je, ponavljam, tačno pre 20 godina definisana tadašnjim Ustavom iz 1990. godine. Da na kraju završim u onom duhu kako ste vi počeli, gospođo Čomić, kada ste danas podsetili da su održani pravi višestranački parlamentarni izbori u Srbiji, ja ću samo i da vas podsetim da je i na tim izborima kao predsednički kandidat prof. dr Vojislav Šešelj, kao kandidat grupe građana, jer mi tada nismo mogli da registrujemo svoju stranku "Srpski četnički pokret", zbog samo jednog predstavljanja i samo jednim predstavljanjem u trajanju od 45 minuta na državnoj televiziji zadobio poverenje 96 hiljada građana Srbije. Verujem da će svojim povratkom u Srbiju, koji uskoro očekujemo, učiniti da to poverenje bude milionsko, odnosno višemilionsko jer Srbiji su potrebne takve promene i takav lider koji će na odgovoran način, u skladu sa Ustavom i zakonom, da trasira put slobodne Srbije, a ne ove koja se pokorava zahtevima koji dolaze od strane EU i svih onih koji ne žele dobro Srbiji i srpskom narodu. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, posle njega narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa narodni poslanik Srđan Milivojević.
Samo ću reći zarad javnosti da smo, naravno, mi podržali u potpunosti reformu državne uprave, da sve ovo što se radi i ovim izmenama zakona, u smislu jedinstvene baze podataka, izmene u pravcu lakšeg i efikasnijeg vađenja izvoda svih potrebnih, pre svega matičnih knjiga rođenih, umrlih, državljanstava itd, naravno da će sve pre svega biti u interesu i u službi građana Srbije. Ovde se nekoliko puta, u sklopu svih reformi u okviru državne uprave, pominjala i promena Ustava i pominjao se SPO i naš stav za promenu Ustava, ali sa aluzijom da SPO sa još nekim strankama svojim zahtevom za regionalizacijom Srbije, za decentralizacijom Srbije radio na neki način i na razbijanju državnog jedinstva ili državne teritorije. U tom smislu, želim da kažem da i u Narodnoj biblioteci Narodne skupštine Republike Srbije postoje stenogrami koji ukazuju na to da uvek kad je društvo išlo u smeru modernizacije itd, postojali su oni koji su se pozivali na tradicionalne vrednosti, na srpski patriotizam, na konzervatizam i naravno da su bili protiv promena. Tako, kad je uvođena državna železnica prva u Srbiji, bilo je tada narodnih poslanika koji su smatrali da će u lokomotivi sedeti i neki "crni đavo" koji će paliti šume i zemlje i imanje kuda bude prolazila železnica, bilo je poslanika koji su tražili da se Lekarsko društvo Srbije izjasni o tome da li je dobro po zdravlje stanovništva da se stanovnici voze brzinom od 30 kilometara na čas, kada se pešak kreće brzinom od pet kilometara na čas. Slično je bilo i sa uvođenjem vodovodnih sistema državnih, kada su mnogi poslanici smatrali da će te "crne zmije" sasušiti naša izvorišta i da ćemo mi ostati bez vode. Tako je i danas, 450 regiona je u zemljama EU. Jedan jedini region se nije otcepio, čak i tamo gde su postojale zaista dugogodišnje secesionističke težnje, poput Španije ili Italije. U Italiji imamo i na severu i na jugu stotinama godina želju za secesijom tih oblasti, ali porediti nahije, spahiluke, banovine ili što je u zemljama Evrope kroz njihovu istoriju kao što su bile lordovije, grofovije, oblasti itd, sa današnjim regionima, to znači da mi poredimo ono vreme i one okolnosti sa današnjim vremenom i današnjim okolnostima, a to znači da su svi koji rade tako u potpunosti promašili temu. Ono što je želja SPO, to je da današnju veliku razliku u razvijenosti Srbije, koja je najveća u Evropi, smanjimo, svuda se pokazalo da je regionalizacija, uz promenu i finansijskih zakona, uz vraćanje imovine i opštinama i gradovima, uz povećavanje nadležnosti regijama, donela stabilnost. To je ono što želi SPO sa promenama Ustava, da se zemlja ujednačeno razvija i da dobijemo državnu stabilnost i državno jedinstvo, a ne ništa suprotno.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Molim narodne poslanike da, podrazumevajući širinu teme, ipak razumemo da nas obavezuje član 106. stav 1. i obavezu da govorimo o dnevnom redu, šta je dozvoljeno jednom, dozvoljeno je i svakom drugom narodnom poslaniku, ali tema nam je izmene i dopune Zakona o državnoj upravi i amandmani, odnosno pretres u pojedinostima. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, pošto me je gospođa Sedlar pozvala na dijalog, ja se zaista sa velikim zadovoljstvom odazivam na taj poziv i zaista sam spreman i SRS je spremna da učestvuje u dijalogu oko državno–pravnog i političkog uređenja Srbije. Evo da kažemo nekoliko reči na tu temu. Prvo, nije tačna teza da podela Srbije na regione ne znači uvećanje administrativnog aparata. Najbolji primer za to vam je AP Vojvodina. Do 2002. godine ste imali sedam pokrajinskih sekretarijata. Danas ih ima 18, sa tendencijom daljeg povećanja. Uz povećanje broja pokrajinskih sekretarijata imate, naravno, i povećanje pokrajinske administracije u personalnom smislu, koja je sada za tri do četiri puta brojnija nego što je bila do 2002. godine. Statut Vojvodine, ovaj statut koji je u velikoj meri protivustavan i koji ste izglasali krajem prošle godine, odnosno potvrdili ga vi iz vladajuće koalicije ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da li je on poboljšao život građana Vojvodine? Da li građani u Novom Sadu, Sremskoj Mitrovici, Vrbasu, Odžacima, Kikindi, Somboru, Subotici, Pančevu, žive bolje, zato što imaju 18 pokrajinskih sekretarijata? Da li seljaci sada mogu lakše da prodaju svoje proizvode? Da li imaju dovoljno para da kupe nove traktore, imaju li radnici u vašim Odžacima, koji su potpuno devastirani, bolji status otkako ste usvojili Statut Vojvodine, ili je sve ostalo isto, ili je čak i gore nego što je bilo. Ne treba nama, gospodo, promena Ustava, nama treba promena korumpirane i nesposobne vlasti. Ako ćemo mi Ustav da menjamo kada god nekome iz vladajuće koalicije padne na pamet neka nova politička ideja, onda ćemo svake godine da menjamo Ustav. Razmislite malo i o kredibilitetu države u međunarodnim odnosima. Kakva smo mi država koja 2006. godine donese Ustav, taj Ustav nije ni sproveden do kraja u punom smislu te reči, i sada posle četiri godine, hajde da ga menjamo. Hajde da ga sprovedemo, pa ako praksa pokaže u narednih pet, 10 ili 20 godina, da zaista neka ovlašćenja iz Ustava treba menjati, SRS je spremna da se u to uključi. Menjati Ustav da bi se podelila Srbija, na to SRS neće nikada da pristane. Ideja Prvog srpskog ustanka, ideja svih velikih srpskih političara, od Karađorđa, kneza Miloša, Jovana Ristića, Nikole Pašića, pa do današnjeg dana jeste da Srbija bude jedinstvena država. Mi smo imali te regione, to gospođa Čomić nije na najbolji mogući način razumela kada mi je, nakon što sam završio moje izlaganje, dala jednu primedbu da je i Karađorđe bio nekakav austrougarski đak, mada ne znam šta to znači, jer u to vreme Austrougarska nije ni postojala. Austrougarska je kao državno-pravni pojam od 1867. godine. Karađorđe je podigao ustanak 1804. godine, a pogubljen je od strane kuma 1817. godine. Znači, nekih 50 godina kasnije je nastala Austrougarska. Radi se o sledećem, svi ti veliki srpski državnici i političari, radili su na tome da Srbija bude jedinstvena država. Mi smo pre Karađorđevog ustanka imali podelu Srbije na nahije, pa je svaka nahija imala svog nahijskog kneza, koji je imao pravo i obavezu da u ime Turaka sakuplja porez i da Turcima predaje taj porez. U tome se sastojala ta srpska autonomija pre Karađorđa, što porez nisu naplaćivali Turci, nego nahijski knezovi za račun Turaka. Cela ta Srbija, mislim na Beogradski pašaluk, to je tada bila Srbija, bila je podeljena na nekoliko nahija. Karađorđe je svojim mačem presekao tu podelu Srbije na nahije i rekao, nema više nahije, borimo se za jedinstvenu srpsku državu. Počeo je da šalje emisare u krajeve srpske, van Beogradskog pašaluka, u Crnu Goru, u Dalmaciji, BiH. To je bila ideja Karađorđa, a ne da se vratimo na turski zeman, da podelimo Srbiju na nahije. Kome je donela podela bilo šta dobro? Kako mislite da funkcionišu ti regioni, gospođo Sedlar, ako nema neke administracije koja će da se bavi tim regionalnim poslovima? Uzmite samo primer Vojvodine, imamo državnu upravu, pa onda imate pokrajinsku upravu, pa lokalnu po opštinama i gradovima, a sada hoćete da imate i regionalnu upravu. Ja vas pitam, ko će sve to da plati, odakle, ko, iz pretpristupnih fondova EU ćete da izmirujete administraciju, od radnika koji su ostali bez posla, od seljaka koji nemaju kome da prodaju mleko i meso, zato što uvozite svinjske polutke iz Brazila. Izvinite, ko će da finansira taj vaš državni projekat? Čak i da ne preti državnom jedinstvu, a preti, ko će to sve da plati, kolik to košta? Imate li vi neku preciznu računicu, od kojih sredstava će sve to biti plaćeno? Mi već sada grcamo sa ovom i ovakvom državnom organizacijom, a zamislite još da podelimo Srbiju na pet, šest ili 10 regiona. Nekima ni to nećebiti dosta. U srpskom narodu postoji, nažalost, moram to da kažem, jedna tendencija da smo mi skloni deobama. Što sada onaj tamo u Subotici da živi bolje nego ja, hajde da postavimo berlinski zid između Subotice i Kikinde, mi smo tome skloni. Zašto da podgrevamo te negativne tendencije koje postoje u pojedinim delovima Srbije, zašto da svađamo Srbiju samu sa sobom? Ako pratite izlaganje ljudi koji se zalažu za regionalizaciju, šta je zaključak? Onome koji živi u Leskovcu kriv je Beograđanin zato što teško živi. Onome ko živi u Ivanjici kriv je onaj iz Novog Sada. Sada smo počeli jedni druge da optužujemo. Vi nas pljačkate. Vraćamo se na ono što smo imali u Kraljevini Jugoslaviji, kada su Hrvati optuživali Srbe da pljačkaju Hrvatsku, iako je sedište Prve štedionice bilo u Zagrebu, ne u Beogradu, i ceo finansijski kapital je bio u Zagrebu, a ne u Beogradu. Onda su Hrvati, ceo svoj politički pokret gradili na tome kako ih Beograd eksploatiše. Posle 60-70 godina mi se vraćamo na istu priču. Beograd je kriv što onaj u Leskovcu teško živi, Beograd je kriv što onaj u Malom Iđošu teško živi. Ne, vlast je kriva. Hajde da menjamo vlast. Vi ste krivi, vi koji od 2000. godine vodite Srbiju, vi koji ste 2000. godine rekli da ulazimo u EU 2004. godine, pa kada je Boris Tadić pobedio 2004. godine, rekli ste, ulazimo 2007. godine, pa ste rekli, ulazimo 2009. godine, a sada je rekao – ulazimo u narednih 10 godina. Mi treba da čekamo 10, 20, 50, 100 godina da uđemo u taj obećani politički raj na zemlji da bi nam bilo bolje, a pri tome ćemo da menjamo Ustav, zato što je nekome palo na pamet da treba da se promeni preambula iz Ustava Srbije, da ne piše da je KiM sastavni deo Srbije, pa ćemo pored preambule, onako forme radi da smanjimo broj poslanika, da ne bi bili ravnomerno zastupljeni svi delovi Srbije, uključujući i KiM, pa ćemo da podelimo Srbiju na regione i onda mi kažite, gde je kraj u tom komadanju Srbije, ima li kraja? Hoćemo li živeti bolje kada budemo imali 10 novih regiona? Primer Vojvodine je na najbolji način to pokazao. Treba nam sposobna vlast, državotvorna vlast, nekorumpirana vlast. Kada to budemo imali, jer sada je nemamo, onda će živeti dobro i onaj u Leskovcu, u Nišu, onaj u Beogradu i Novom Sadu.
Iskorišćeno je osam minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, pa narodna poslanica Snežana Sedlar.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u mojoj ruci se nalazi Ustav Republike Srbije i imam dva izdanja, oba su pisana ćirilicom, a ćirilica nije baš komplikovano pismo, ima 30 slova. Ovo suštinsko nepoznavanje Ustava Republike Srbije, čak i javljanje za diskusiju od strane određenih poslanika, više govori o tim poslanicima, njihovoj političkoj ideji, opciji, nego o zakonu koji se danas nalazi na dnevnom redu. Zaista ne razumem poslanike koji nisu pročitali Ustav Republike Srbije, nisu pogledali preambulu tog ustava, a pogotovu što nisu pročitali peti deo koji kaže – uređenje vlasti, pa im se onda čini da ovom zemljom upravlja neko sa strane, da se krši Ustav, pa im se čini da u vreme kada su oni, ne upravljali, nego vladali ovom zemljom, da je tada teklo med i mleko, mleko je bilo kiselo, a meda nije bilo, i onda kao glavnu argumentaciju za poboljšanje situacije u zemlji, vide isključivo i samo – šta: svoj povratak na vlast. Čim se oni vrate na vlast, čim im građani Srbije ukažu poverenje, rešiće se svi problemi u ovoj zemlji. Zahvaljujem na proračunu da će DS upravljati ovom zemljom 10 godina, kako, kažete vi, upravljate i vladate 20 godina ili 10 godina, a ja ću samo da vas podsetim, mi smo odgovornost za upravljanje ovom zemljom preuzeli 2008. godine. Hvala vam što predviđate svoju slabost i nesposobnost da napravite neku promenu, pa nas vidite na vlasti do 2018. godine. Moram da vam kažem, o tome ne odlučujete vi, o tome odlučuju građani ove zemlje na slobodnim demokratskim izborima, koji su se prvi put u Srbiji desili na današnji dan.
Narodni poslaniče, o dnevnom redu vas molim, član 106. stav 1.
Kada govorimo o dnevnom redu, zaista nisam razumeo amandmane o kojima su pričale moje kolege, samo sam razumeo da im smeta Ustav, da nisu razumeli uređenje vlasti, ko postavlja predsednika Vlade, ko postavlja Vladu i to su govorili u svojoj diskusiji i samo na te navode svojih političkih protivnika u ovoj sali pokušavam da odgovorim. Dakle, nisam razumeo nijedan vaš amandman. Nisam razumeo suštinu vaše kritike ovog zakona, baš kao što to nisu razumeli ni građani Srbije. Svoje nerazumevanje iskazujem u ovoj sali, građani Srbije to nerazumevanje iskazuju na izborima. Vi, podsetiću vas, ne prelazite cenzus širom Srbije na lokalnim izborima. Dakle, to udruženo nerazumevanje i građana i moje zavređuje da moram da vam odgovorim da nisam razumeo vaše amandmane i vašu kritiku ovog zakona, ali sam razumeo da za sve loše što se dešava ovoj zemlji vama je izgleda kriv narod. Ako ne možete da promenite sebe, probajte da promenite narod, ali mislim da je to jako težak posao.
Iskorišćeno je pet minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Snežana Sedlar. Vreme na raspolaganju je 26 minuta.
S uvaženim kolegom Martinovićem, kojeg zaista poštujem, naročito što se tiče njegove struke, slažem se u njegovom poslednjem stavu, a to je da samo u Srbiji mora da dođe do takve vlasti koja je zaista stručna, kompetentna i nekorumpirana. Apsolutno se slažemo tu. Očigledno vi nas niste razumeli. Neću sada da polemišem sa vama o nečemu što je upravo u formi nacrta. Međutim, da bi građanima Srbije bilo lakše, tvrdim vam da građani širom Srbije ne kažu da im je kriv Beograd za to što oni loše žive, ili u Vojvodini da im je kriv Novi Sad. Ali, jedno je fakat, statistika je fakat, a to je da je grad Novi Sad imao priliv stanovništva oko 45% po glavi stanovnika i prvi je u Srbiji, a grad Beograd 30%. Zato mi imamo novosadizaciju i beogradizaciju, zbog državnog ustrojstva koje je apsolutno centralizovano. Što se tiče moje opštine, da se vratim na nju, ona nije devastirana, ona je po statističkoj kategoriji druga kategorija po razvijenosti, mada je 80-ih godina bila jedna od najrazvijenijih, budite sigurni, gospodine Martinoviću, proverite, jedna od najrazvijenijih privrednih opština u Vojvodini. Najbolje znam kada putujem u pet sati po podne, idem za Novi Sad ili Beograd, sa kakvom kolonom vozila se susrećem iz suprotnog pravca, jer sve što je iole radno sposobno otišlo je u Novi Sad. Međutim, stvari se menjaju i trenutno mogu da vam kažem, a vi ste jako dugo bili apsolutno na vlasti u opštini Odžaci, stvari su se zaista poslednjih godinu i po dana promenile, kao što sam rekla i jednom gospodinu takođe iz opozicione stranke, trenutno je opština Odžaci jedno veliko gradilište, od gasifikacije koja se uvodi, od puteva koji se prave, od industrijskih zona koje se završavaju i od investitora koje dovodimo.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Pre nego što nastavimo rad po pretresu u pojedinostima, dozvolite da vas obavestim da deo naše današnje sednice od 12.00 časova sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine prati grupa studenata Fakulteta bezbednosti iz Beograda, i to: Vladimir Milojević, Snežana Marković, Tanja Radačić, Miloš Spasenović, Dalibor Sekulić, Ana Špijunović, Tamara Obućina, Jelena Banović, Simeon Spasojević, Danica Ćirković, Katarina Žerađanin, Gorica Aleksandrović, Dijana Mitrović, Ana Mandić, Đurđa Lakić, Branka Đukić, Milena Šumarac, Jovana Ćirković, Biljana Glišić, Miloš Ralević, Goran Radmilović, Jelena Jovanović, Marija Marinković, Dijana Simeonović, Marko Filipović, Đorđe Dragoslavić, Ljubodraga Šarović, Milan Laudanović, Daliborka Cvetković, Milan Banićević i Marko Gogić. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče izlaganja uvaženog prvoborca petooktobarske revolucije, potpuno je prihvatljivo i ljudski je priznati da čovek nešto ne razume. Ne mora ni da razume amandman SRS. Gospodine Milivojeviću, Pravni fakultet u Beogradu nije daleko, imate tamo vrlo kvalitetnu literaturu, pa kupite neki udžbenik i neki priručnik i mislim da će vam, kad malo uđete u suštinu pravničke materije, biti potpuno jasno da je naš amandman jako dobar. Naravno, ne želim da ovu temu, koja je vrlo ozbiljna i koja zaista zaslužuje ogromnu pažnju ne samo političke, nego i stručne javnosti, svodim na ovo dnevno-političko pijačarenje ko je koliko bio na vlasti, ko koliko ima procenata, ko je gde pobedio na nekim lokalnim izborima itd. Želim samo da kažem sledeće, kada su u pitanju ovi statistički podaci kojima je baratala gospođa Sedlar. Gospođo Sedlar, nažalost i vašu i moju, uopšte nisam srećan zbog toga, ali trenutno je opština Odžaci opština iz koje se po statističkim podacima svakog dana iseli jedan građanin te opštine i nikada se u tu opštinu više ne vrati. Dakle, to je opština koja je nažalost osuđena na izumiranje. Te vaše zone, industrijski parkovi, med i mleko teku samo na televiziji. U praksi od svega toga nema ništa. Bio sam u opštini Odžaci, gospođo Sedlar, znate vi to vrlo dobro, mnogo puta. Učestvovao sam i u toj lokalnoj kampanji početkom ove godine i video sam u kakvom je stanju opština Odžaci, ne zbog SRS, ne kažem ni zbog vas lično, nego objektivno kakvo je stanje. Stanje je teško, i građanima opštine Odžaci, građanima Kikinde, građanima Crne Trave, građanima Valjeva, Loznice, Sremske Mitrovice, Novog Sada i Beograda neće biti bolje ako Srbiju podelimo. Hajde da Srbiju uredimo da bude ozbiljna država, da ne bude svega onoga čega sad ima, a što su apostrofirali čak i vaši veliki prijatelji iz EU. Izvinite, ne znam da li vi čitate ove izveštaje EU. Oni su prilično poražavajući za vlast u Srbiji, za sve vladajuće garniture od 2000. godine. Kriminal, korupcija, javašluk, ne funkcionišu institucije, ne postoji u pravom smislu te reči vladavina prava i loše je sprovedena reforma pravosuđa. Ne kaže to SRS, i nemojte vi zbog toga da se uznemiravate, to kažu oni u čije društvo vi želite da uđete. Oni su dali poražavajuću sliku o vama. Takođe, možete vi da pravite, ne znam kakve, jezičke, političke, logičke i mentalne akrobacije, da kažete da ste na vlasti od 2008. godine, da ste na vlasti od 2010. godine, možete da kažete čak da uopšte niste na vlasti, da je SRS i dalje na vlasti, ali istorijske i političke činjenice su neumoljive. Na vlasti ste od 2000. godine i od 2000. godine do 2010. godine niste uradili ništa dobro za građane Srbije. Sada kada ste videli da nema više šta da se proda, sem "Telekoma", kada ste doterali cara do duvara, kada od brzog ulaska Srbije u EU nema ništa, što je priznao i Boris Tadić, sad vam je još jedino preostalo – hajde da podelimo Srbiju. Hajde da pokušamo da prevarimo građane Srbije time što ćemo da ih ubedimo da će im biti bolje onda kada budu podeljeni, onda kada o njihovim sudbinama budu odlučivale razne regionalne birokratije. To je poslednja slamka spasa za koju ste se vi uhvatili. Mi iz SRS kažemo – nije to rešenje. Nije rešenje menjanje Ustava. Nije rešenje podela Srbije. Hajde da ojačamo Srbiju, da Srbija bude jedinstvena država, da se vratimo u punom smislu te reči na KiM, da se prekine okupacija KiM, da pomognemo Srbima koji su ostali da žive u okupiranoj Republici Srpskoj Krajini, u Republici Srpskoj. Hajde da Srbija ponovo bude matica, a ne da budemo poslednja država na Balkanu. Sad smo stali u red Albanije, iako smo uvek od Albanije bili bolji. Za to ste krivi vi koji deset godina vršite vlast u Srbiji. Činjenica je da postoji jaka tendencija da se menja Ustav Srbije. Ustav Srbije bi da menjaju i oni koji bi da izruče Ratka Mladića za deset miliona evra, Ustav Srbije bi da menjaju i oni koji bi ga izručili džabe, zato što je to u skladu sa standardima EU… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, po Poslovniku Narodne skupštine u ovom trenutku važniji je akt od sadržaja koji odstupa od odredbe člana 106, pa vas molim o temi dnevnog reda.) Završiću. Dakle, amandman SRS je dobar. Amandman SRS uvažava društvenu i političku realnost u Srbiji. Amandman SRS samo stavlja do znanja Vladi Republike Srbije da je ovo materija Zakona o opštem upravnom postupku, a ne Zakona o državnoj upravi, i poziva Vladu Republike Srbije, da umesto što na nedomaćinski način troši narodni novac, deo tog novca usmeri za kupovinu kompjutera onim opštinama koje ga nemaju. Ne znam šta je tu neshvatljivo i ne znam šta je tu nerazumljivo. Na kraju krajeva, ne znam šta je tu antievropski.
Pet minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milan Ranđelović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Hvala na toj reči. Moram da ukažem na povredu člana 107, odnosno dostojanstva Narodne skupštine, odnosno dostojanstvo svakoga od nas. Zaista i u prethodnom govoru i u pretposlednjem govoru mog kolege koji je poslednji govorio, slušali smo više od 10 minuta gomilu neistina, gomilu toga što zaista vređa dostojanstvo svakoga od nas. Kako možemo da govorimo o 21. veku, kako možemo da govorimo o budućnosti naše države, a vi nama svoj govor pravdate argumentima sa početka 19. veka? Molim vas, nema više Turaka u Srbiji, niko više ovde ne skuplja poreze za neku drugu državu, za nekog sultana, porezi se skupljaju pre svega za našu državu. Vi pričate da neko u Srbiji želi da podeli građane Srbije. Molim vas, to zaista duboko vređa čak i mene lično, da ne pričam sve nas poslanike. Kako možete da kažete da ja i bilo ko od mojih kolega želi da podeli građane Srbije, kako možete da kažete da bilo ko deli Srbiju uopšte? Ako pričamo o regionima, onda pričamo o tome da je Srbija ovakva kakva je dostigla svoj limit, svoj kapacitet i administrativni i politički. Ako vam kažem da u istočnoj Srbiji imamo manje od pola miliona stanovnika, a vi kažete da ovaj sistem treba da ostane, onda tu nešto debelo nije u redu. Ako je južna Srbija osiromašena, ako je istočna ispražnjena, ako je Beograd prenaseljen, onda valjda moramo svi zajedno da se dogovorimo kako ćemo to da promenimo, jer džabe pričamo o svemu ovome ako se nama pogranični delovi Srbije prazne, džaba pričamo o tome ako mladi ljudi odlaze iz svojih rodnih mesta tražeći svoju šansu, tražeći svoj posao u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, nije bitno. Nije Beograd kriv. Građani Beograda nikome nisu krivi. Nemojte da izvrćete ono što mi govorimo. Jednostavno, sistem je takav da smo morali da uvedemo i jednu novu temu, a vi to sada namerno pokušavate politički da zloupotrebite. Jednostavno bih vas zamolio da se vratimo temi, da se vratimo našem dnevnom redu i da više ne provlačimo regione i nečiju platformu kao nešto što je vezano za ovu temu, kao nešto što je direktno krivo, pravo ili ne znam kako to možete da povežete.
Dva minuta. Narodni poslaniče, nema povrede člana kojim se ugrožava dostojanstvo Narodne skupštine. Ukoliko želite, možete uvidom u stenogram videti da je svaki narodni poslanik imao prava, u širini kojom želi da obrazloži temu koja je na dnevnom redu, da to učini, bez obzira kakvu politiku zastupa u okviru političke stranke kojoj pripada ili političke grupe kojoj pripada u Skupštini Srbije. Svaki poslanik, kada se proceni da se ipak udaljio od teme, bio je zamoljen da se vrati na temu dnevnog reda i svaki od poslanika je to učinio, tako da vas molim, bez obzira što znam da tema izmene i dopune Zakona o držanoj upravi samom definicijom otežava prvo meni posao da se svi držimo člana 106, da jedni zbog drugih to zaista i nastojimo da radimo. Ministar Milan Marković ima reč.
Zahvaljujem. Obzirom da smo još uvek kod člana 1, a da je bilo nekoliko pitanja, iskoristio bih priliku da odgovorim na neka od njih. Što se tiče Zakona o opštem upravnom postupku, on je u izradi i rok je dosta dugačak, to je tek polovina sledeće godine. Razlog za tako dugačak rok je i taj što se radi temeljno, biće široka javna rasprava. ZUP se donosi, mislim da je ovaj prethodni star više od 30 godina, ne znam tačno. Star je 14 godina ovaj sadašnji. On se generalno naslanja na onaj koji je star 30 godina. Prema tome, ako radimo neku temeljniju promenu ZUP, mislim da nije sporno da je radimo malo duže. Da je to tako preko noći, uradila bi neka druga vlada pre nas. Prema tome, ne vidim da je to neki problem. Zašto je Zakon o upravnim sporovima išao ranije? Zakon o upravnim sporovima je direktna posledica novog uređenja sudova u Srbiji, odnosno Zakona o uređenju sudova, ustanovljenju Upravnog suda, potrebe da taj Upravni sud počne da radi, ako se ne varam 1. januara. Prema tome, morao je da se uredi postupak po kome taj sud radi. Da li Evropska komisija ima primedbe? Ima primedbe. Nažalost, te primedbe su opšteg karaktera, da nije usaglašen sa standardima EU. Moje mišljenje je da se primedbe odnose na dvostepenost, što nije posledica Zakona o upravnim sporovima, već je to posledica činjenice da postoji jedan Upravni sud. Dakle, nije uopšte pitanje za mene kao ministra za državnu upravu. Inače, pitanje koliko je procesni zakon koji se odnosi na upravne sporove pitanje za nadležnost Ministarstva državne uprave, ali to nije bitno. Mi smo uradili zakon o upravnim sporovima, saglasno okvirima koji su dati zakonima koji se odnose na uređenje sudova u Republici Srbiji. Kako je mogla da se uvede dvostepenost? Nikako. Kako je mogla da se uvede javnost rada ako imate 29 veća? Verovatno nikako, ali to nije materija koju je uređivalo ovo ministarstvo, nego je Narodna Skupština usvojila zakone koji su nama dali okvire u kojima može da se kreće Zakon o upravnim sporovima. Ukoliko Narodna skupština izmeni taj okvir, recimo, ako utvrdi kao nadležnost Vrhovnog kasacionog suda, što ne znam kako bi mogla, a sve može zakonom, da rešava u drugom stepenu, imaćemo dvostepenost. Ako se ne utvrdi nadležnost Vrhovnog kasacionog suda, onda objektivno nema dvostepenosti, jer je Upravni sud jedan. Nije to neka nauka i laicima je jasno o čemu je reč. Što se tiče smanjenja broja zaposlenih, tačno je da nisam te zakone branio. Imao sam jedan koncept, u Vladi je preovladao drugi koncept. Oni koji su predložili taj drugi koncept su i branili taj koncept i oni su nadležni sada za sprovođenje tog koncepta, tako da tema nije za mene, ali drago mi je da mogu da je ponovim. Naravno, sve što dolazi od SRS je uvek bilo najbolje i tu nema dileme. Najbolji ste, najpametniji, ali i mi imamo priliku nekada nešto da se pitamo. Ne mislim da je međusobni odnos organa državne uprave materija Zakona o opštem upravnom postupku, bar ne tako sa sigurnošću, kao što ste vi ovde izneli, gospodine Martinoviću. Mislim da smo mi vrlo jasno stavili naslov – Međusobni odnos organa državne uprave i zato smo ga stavili u Zakon o državnoj upravi. Zašto je to nama bitno? Rekli ste da vam nije jasno šta je racio legis. Reći ću vam zašto mislimo da je ovo bitno. Do sada je u ZUP bila obaveza organa da pribavljaju sami dokumenta građana. Neka se javi neko ovde ili uopšte ko gleda ovaj program da kaže da mu je država sama pribavila neki dokument. Ne, nego šalterski službenik kaže – izvolite, vi donesite izvod iz matične knjige rođenih, a vama je izvod u Prokuplju; donesite državljanstvo, a državljanstvo vam je u Trgovištu. To je realnost u Srbiji. Znači, mi smo promenili Zakon o matičnim knjigama, uspostavljamo centralni registar i hoćemo kao obaveznost da uvedemo da organi državne uprave pribavljaju ta dokumente. Zato se ne slažem s vama jer vi ste rekli "ako procenim". Nema šta organ da procenjuje, to je obaveznost organa da to uradi. Naravno, ako on treba da rešava o mojim pravima i obavezama, pa mu donesem moja dokumenta, onda nemamo nikakav problem, on će rešiti u skladu sa onim što ima. Ako mu ne donesem, neće on meni da kaže – procenio sam da je efikasnije da ti sam trčiš da doneseš svoj izvod iz matične knjige. Dokle više da građani servisiraju i budu poštar između različitih organa državne uprave? Dakle, zbog toga smo stavili da je to obavezno i u tome se razlikuje naš član od vašeg člana. Kod vas je stavljeno kao alternativa, kod nas je stavljeno kao obavezno i zbog toga mislim da vaš amandman nije dobar. Kako da organ vrši uvid ako elektronske evidencije još uvek nisu uspostavljene? Ako ne postoji mogućnost da se elektronski izvrši uvid, on neće ni izvršiti. Nema tu dileme. Gospodine Martinoviću, naslov je ovde – međusobni odnos organa državne uprave. Nije ovde naslov – ostvarivanje prava u upravnom postupku, kako će građani da ostvare svoje pravo, nego je pitanje međusobnog odnosa organa. Konkretno, sutra hoću da izvadim pasoš, odem u Ljermontovu ulicu. Zar moram da donosim policiji moje državljanstvo? Zar ne može policija da uđe u matični registar i da uzme moje podatke iz matičnih knjiga u PDF formatu, da ih priloži uz spisak predmeta, nego ću da idem u opštinu, ne znam koju, i da vadim taj isti i donosim policiji? `To je bila intencija zakona, to je ratio legis. Ono što je bilo do sada nije funkcionisalo.
Stvarno se uzdržavam pokušavajući da dočekam da narodni poslanici sami počnu da poštuju Poslovnik i da se ne ponašaju onako kako zameraju svima drugima da se ponašaju, tako da vas stvarno molim da ne dobacujete. Znam da to ministru Markoviću ne smeta, znam da ga ne dekoncentriše, znam da uživa u živahnim raspravama, ali Poslovnik je Poslovnik, a ministar je ministar. Bez dobacivanja.
Na kraju, primetili ste nešto što sam primetio kao grešku, a to je ovlašćenje Vlade. Intencija je bila da to bude pitanje tehničkih uslova. DSS je podneo amandman gde čak to spušta da to radi ministarstvo i oni su razumeli da su u pitanju tehnički uslovi. Vi ste to razumeli na drugačiji način, ali sam takođe video da to može biti sporno, pa smo podneli amandman i obrisali to. Evo, ako vam nešto znači, bili ste tu u pravu. Istina, naš amandman smo podneli 29. novembra, ako je to uopšte bitno. Mislim da nije bitno, ali hoću da kažem, zašto vi toliko insistirate na tome, a vi ste vaš podneli 30. novembra. Znači, nismo ništa prepisivali, ali me ne bi bilo sramota i da sam prepisao od vas. To vam najiskrenije kažem. Zašto bi to bila sramota? Uzeo sam i prihvatio amandman SNS. Po meni su te stvari normalne. Pošto ste insistirali na tome da smo nešto prepisali, kažem vam da nisam, ali budite sigurni, biću uvek spreman da prepišem, kada mislim da ste u pravu. Po meni, tu nema nikakve sramote. Zato postoji valjda Narodna skupština, nisu ministri najpametniji, niti njihovi saradnici. Zato i postoje amandmani. Generalno posmatrano, postavili ste i pitanje javnih agencija. Rekao bih da smo tu istomišljenici. U više intervjua i javnih nastupa to sam ponavljao. Mislim da imamo jako ozbiljan problem. Taj problem je stvar političke volje, taj problem nije stvar Ministarstva državne uprave. Znate da se agencije osnivaju zakonima, sektorskim zakonima. Vi ste ovde u Narodnoj skupštini, kao Narodna skupština, osnovali do sada ne znam koliko agencija, na predlog Vlade. Moje mišljenje je da treba sve poslove državne uprave da obavljaju isključivo organi državne uprave. Ne razumem zašto bi poslove državne uprave obavljale agencije koje nisu organi državne uprave, sem ukoliko nije želja da se zbog nekog statusa zaposlenih izmakne deo i stavi u jedan liberalniji status definisan Zakonom o radu, u odnosu na status Zakona o državnim službenicima, koji je rigidan, kao i svaki zakon o državnoj upravi svuda u svetu. Nema države u svetu gde to nije rigidno. Dakle, moje mišljenje je to da se iza toga krije to, jedan potpuno liberalniji način upravljanja tim subjektom. Slažemo se oko toga. Veliki sam protivnik osnivanja javnih agencija. Neke javne agencije moraju da postoje, to je potpuno jasno, ali mislim da bi daleko korisnije bilo da se poslovi javnih agencija vrate u organe državne uprave. U krajnjem slučaju, naš zakon poznaje tri vrste organa državne uprave. To su ministarstva, organi uprave u sastavu ministarstva i posebne organizacije. Mislim da oni sa svojim različitostima dozvoljavaju da stavite poslove koji vam trebaju u neku veću samostalnost, kako nudi posebna organizacija. To bi bili odgovori. Što se tiče položaja zaposlenih u lokalnim samoupravama, vidite, kada taj koncept koji sam predlagao nije dobio većinu, taj koncept racionalizacije, jedan drugačiji koncept same reforme u organima državne uprave, onda po logici stvari i ovaj zakon o zaposlenima je pretrpeo, on je u izradi, kao što vam je poznato i Stalna konferencija učestvuje, radi na tome, ali on je pretrpeo određene idejne promene koje bi se uklopile u ono što je politika Vlade. On će biti završen, ali iskreno vam kažem, sam položaj zaposlenih neće ništa promeniti, ukoliko to ne bude pratio odgovarajući zakon o platama tih ljudi, ukoliko se i dalje bude primenjivao ovaj zakon o platama u državnim organima i javnim službama na njih. Ništa nećemo dobiti time što ćemo ih samo izmestiti statusno, da se ne primenjuje Zakon o radu u državnim organima, koji neverovatno se stavlja van snage. To su neki apsurdi. Ja sam ih nasledio, ova vlada ih je nasledila i nema potrebe sada da se ukazuje, ko je to kada radio i donosio. To bi bili odgovori na ova pitanja. Nema potrebe da budete u toj meri negativni prema ovom pokušaju koji suštinski menja i reformiše državnu upravu Srbije. Ovo radimo u tesnoj saradnji sa gospodinom Šabićem, poverenikom za informacije od javnog značaja, u onom segmentu koji se odnosi na zaštitu podataka od ličnosti. Jako mi je važno da ne napravimo faul u tom pravcu. Da li smo možda previše oprezni u implementiranju ovoga? Jesmo, na ovo se čekalo ne znam koliko desetina godina, pa to sad radimo oprezno, ali do kraja mandata ove vlade, verujem da skoro niko ili bar mali broj ljudi će kad su u pitanju bar matične knjige biti poštar i raznositi to između državnih organa. To je po meni najveća reforma državne uprave u poslednjih 60 godina. Taj zakon o matičnim knjigama i stvaranju matičnog registra, ako neko misli da postoji nešto veće u državnoj upravi od toga, spreman sam da o tome diskutujem. Ne vidim da je postojala veća reforma i da li išta postoji što će državnu upravu Srbije definitivno prebaciti u 21. vek od zakona o matičnim knjigama, registra i ovih pratećih izmena zakona, kojim želimo da to učinimo živim i da učinimo obavezu držanih organa da, kada postupaju u upravnom postupku po zahtevu građana, sami putem računara prikupljaju ta dokumenta.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ste sedeli, gospodine ministre, u sali, kao što niste, sve vreme naše rasprave, onda biste shvatili da smo mi iz SRS zaista imali niz konstruktivnih i dragocenih primedbi, što se tiče ne samo ovog zakona, odnosno Predloga zakona, nego generalno stanja u državnoj upravi. Da krenem redom. Prvo, konstatovali ste da je ova materija već regulisana zakonom, ali da je problem što se taj zakon ne primenjuje. Kažem vam da ste za to krivi vi, odnosno vaše ministarstvo, jer koliko znam, u okviru Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu postoji nešto što se zove upravna inspekcija, koja vrši nadzor nad primenom Zakona o opštem upravnom postupku i Zakona o državnoj upravi. Ako ste primetili da neki lokalni ili da neki državni službenik ne poštuje zakon koji je u interesu stranke u upravnom postupku, zašto niste primenili sredstva koja vam stoje na raspolaganju i kaznili na odgovarajući način, sankcionisali tog činovnika, odnosno službenika, nego sad, zato što se ne primenjuje jedan, inače dobar zakon, pristupate izmeni nekog drugog zakona, Zakona o državnoj upravi? To zaista ne mogu da razumem, i pored najbolje volje. Podnaslov iznad novog člana 75a glasi – međusobni odnosi organa državne uprave i odnos sa drugim organima imaocima javnih ovlašćenja u postupku rešavanja o pravima, obavezama ili pravnim interesima stranaka. Sada je ovde samo stvar tumačenja, da li ćemo naglasak da stavimo na ovaj deo rečenice koji kaže – međusobni odnosi organa, ili ćemo naglasak da stavimo na ovaj drugi deo, koji kaže – u postupku rešavanja o pravima, obavezama ili pravnim interesima stranaka? Naš stav je legitiman. Ne morate da ga prihvatite. Smatrali smo da je ovo materija iz Zakona o opštem upravnom postupku. Vi kažete – nije, to je materija Zakona o državnoj upravi, ali se onda ovde, gospodine ministre, postavlja kao problem sledeće.
Dva minuta. Vreme za repliku je iskorišćeno.
Da li mogu da nastavim, pošto sam se javio da govorim u okviru vremena poslaničke grupe, ne kao neko ko ima repliku?
Dobili ste pravo na repliku i sada će dobiti reč ministar Milan Marković, a posle toga možete da koristite vreme poslaničke grupe.
Nema potrebe meni da govorite da je legitiman, nikad nisam osporavao da je legitiman stav koji zastupa bilo koji narodni poslanik. Naravno da je legitimno. Vi mislite tako i rekao sam vam da ne mislim tako, ali mislim da vi prosto, shodno činjenici da sam ministar, a vi opozicija, po svaku cenu hoćete da izvedete kritiku ovoga što sam predložio. To je legitimno, nije sporno, ali vi sad mene pitate zašto to? Zato što je ZUP upravo predviđao ovo što vi predviđate da može. Zakon o upravnom postupku kaže može i vi kažete u vašem amandmanu da može. Hoćete da ostanemo na istom stanju koje kaže može i da to zavisi od procene službenika kome se sutra kao građanin obratim da proceni da li može ili ne može, a meni će službenik da kaže e idi ti tamo pa donesi to. Znači, kažem nije "može" nego "dužan je". Rokovi, suština daće se Zakonom o opštem upravnom postupku, materija zaštite će se dati Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, a ovde sam naterao državni organ da mora. Tu je razlika. Vi kažete zašto do sada Ministarstvo državne uprave nije nateralo organe. To, da vam kažem, gospodine Martinoviću, nije korektno. Zašto vi niste, kada je vaša koleginica bila ministar, zašto prethodni ministar nije, zašto ministar pre prethodnog ministra nije? Zašto niko pre 60 godina u ovoj državi nije naterao na to? Vi mene pitate zašto za dve godine nisam naterao, a pritom nema zakonske obaveze, nego se samo kaže može. Budite korektni. Svi mi živimo u istoj državi. Svako od nas se upisivao i u školu, i na fakultet, i ženio se i udavao. Znamo kako to izgleda. Sad ćete vi meni da kažete zašto za ove dve godine niste uradili, pa evo radimo. Bar radim i menjam to, ali to prosto nije ni moglo po mom uverenju i nemam nameru da optužujem kolege odranije. Nije ni moglo dok neko nije krenuo da uspostavlja elektronske centralne baze. Krenuo sam da uspostavim elektronsku centralnu bazu gde ćemo svi biti, sa našim podacima i na kojoj će putem sertifikata biti prikačeni organi državne uprave, a baza će, u skladu sa preporukama zaštitnika poverenika, beležiti dan ulaska, osnov ulaska, trajanje ulaska, povučene podatke itd, da bi se garantovala bezbednost naših podataka o ličnosti. Prema tome, potpuno razumem vašu kritiku, ali dozvolite i meni da kažem šta mislim o svemu tome na isti način. Hvala.
Ministar je iskoristio dva minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Gospodine Markoviću, najpre mi kažite u kojoj rečenici našeg amandmana se spominje ta satanizovana reč "može"? Nigde. Naš amandman glasi u delu koji menjamo tekst član 75a – "ako se time omogućava brže i efikasnije rešavanje upravne stvari", da li je to na štetu građana, "odnosno ako se na taj način mogu lakše i ekonomičnije pribaviti dokazi od kojih zavisi zakonito i pravilno rešenje upravne stvari". Da li je to na štetu stranke u postupku? Nije. Ono što je vaš problem odnosno Vlade koja je predložila ovaj zakon to što podnaslov iznad ovog člana 75a ne odgovara njegovoj sadržini. Vi govorite o međusobnom odnosu organa državne uprave i njegovom odnosu sa drugim organima imaocima javnih ovlašćenja. Suštinski član 75a govori o upravnom postupku, o tome kako se pribavljaju podaci, odnosno kako se vrši uvid u odgovarajuće registre koji se vode u skladu sa posebnim propisima. Ono što vas pitamo je sledeće – kažite mi kako će organ državne uprave da izvrši uvid u neku elektronsku bazu podataka u opštini koja tu elektronsku bazu podataka ne poseduje? Na to pitanje mi niste dali racionalan odgovor. Još od Rimskog prava, to vi vrlo dobro znate, nadam se da znate, kaže se da se pravom reguliše ono što biva, ono što jeste. Nažalost, u velikom delu Srbije to o čemu vi govorite ne postoji. U nekim opštinama su i pisaće mašine luksuz, a ne elektronska baza podataka, ne računari. Vi ste prosto izmešali redosled koraka, umesto da sve opštine u Srbiji i njihove opštinske uprave umrežite, nabavite im kompjutere, pa kada to uradite promenite zakon. Ne, vi ste najpre promenili zakon, a računare kada kupe. Verovatno nikad. To je problem. Gospodine ministre, zašto smo u amandman dodali ove reči "ako se time omogućava brže i efikasnije rešavanje upravnih stvari itd"? Zato što smo hteli da zaštitimo građane od toga da neki organ državne uprave vrši uvid u neke podatke koji su irelevantni za upravni postupak. Sada po ovome što ste napisali, gospodine ministre, ispada da organ državne uprave rešava građevinske dozvole nekog građanina ili pravnog lica, a vrši uvid, recimo, u njegov policijski dosije. Šta ćemo s tim, a da prethodno nije definisano zašto se uopšte vrši uvid? Da li se uvid u policijski dosije vrši zbog toga da bi se omogućilo brže i efikasnije rešavanje upravne stvari? Ne. Da li se vrši zbog toga da bi se lakše i ekonomičnije pribavili dokazi od kojih zavisi zakonitost upravnog akta? Ne. Ovim rešenjem smo hteli da zaštitimo građane, gospodine ministre. Ne znam da li ste to na najbolji mogući način razumeli. Niste rekli koji podaci. Niste rekli oni podaci koji se odnose na upravni postupak, ne, nego se vodi upravni postupak povodom jedneupravne stvari, a on može da vrši podatke koje god želi. Nigde nema nikakvih ograničenja. Zato smo dodali ovaj deo u našem amandmanu, da bi bilo jasno da organ državne uprave može odnosno treba da vrši sam uvid u elektronske baze podataka ako je to u interesu same stranke i ako se tiče konkretne uprave stvari, a ne da vi nekome vodite postupak zbog izdavanja građevinske dozvole, a vršite uvid u neke baze podataka koje nikakve veze nemaju sa samom upravnom stvari. Intencija našeg amandmana je bila da se vršenje uvida u evidencije, odnosno u registre vrši samo kada je u pitanju konkretna upravna stvar, ne u neke druge registre. Ovde objektivno postoji mogućnost zloupotrebe. Nažalost, država Srbija je primer kada se te zloupotrebe vrlo često dešavaju. Jedini političar u Srbiji, nažalost trenutno nije u Srbiji, ali se nadamo da će uskoro da se vrati, jeste Vojislav Šešelj koji je javno objavio svoj policijski dosije. Ovi svi drugi koji sede ovde i pričaju o otvaranju policijskih dosijea, da li znate šta rade? Kriju svoj policijski dosije kao zmija noge, da se ne bi pokazalo da su preko dana bili disidenti, a preko noći špijuni i radili za tu istu državnu bezbednost. Da se takve stvari ne bi dešavale i ubuduće amandman SRS obavezuje organ državne uprave da vrši uvid u elektronske baze podataka, ali samo kada je u pitanju konkretna upravna stvar i time ga sprečavamo da vrši zloupotrebe. Ako ima negde arbitrarnosti i samovolje ima ga u Predlogu zakona Vlade Republike Srbije, a ne u amandmanu SRS.
Iskorišćeno je pet minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković. Ministre, pošto poslanici dobacuju, upućujem vas na odredbe Poslovnika, u pretresu u pojedinostima ministar ima na raspolaganju ukupno tri časa, odnosno 180 minuta, bez obzira na broj amandmana, tako da iz živahnosti dobacujete, molim vas da prestanete, a ako iz neznanja dobacujete, molim vas da pročitate odredbe Poslovnika koje uređuju koliko ukupno vreme ima na raspolaganju predstavnik Vlade tokom pretresa u pojedinostima. Izvinite ministre, izvolite.
Hvala vam. Ovo sada što ste rekli, to je pitanje ovih amandmana koje smo podneli, a koje ste i vi podneli. Kao što smo ustanovili, mi smo reagovali odmah nakon usvajanja Predloga zakona odnosno utvrđenja Predloga zakona i napravili amandman koji govori o čemu govorite. Ne mogu da verujem da to vama nije poznato. "Organi državne uprave u postupku rešavanja o pravima, obavezama ili o pravnim interesima fizičkog ili pravnog lica, odnosno druge stranke, po službenoj dužnosti, u skladu sa zakonom", "z" malim slovom, "vrši uvid, pribavlja, obrađuje podatke iz evidencije odnosno iz registara koji u skladu sa posebnim propisima vode drugi organi državne uprave itd." Gospodin Martinović zna, a verovatno i svi koji su ove struke zašto sam naglasio"z" malim slovom. Stav 2: "Vršenje uvida, pribavljanje i obrada podataka iz evidencije odnosno iz registara koji se vode u elektronskom obliku",dakle, to je taj drugi slučaj kada su u elektronskom obliku, ''iz stava 1. ovog člana vrši se putem informacionog sistema koji obezbeđuje sigurnost i zaštitu podataka o ličnosti.'' Stav 3. o kojem ste malopre govorili: "U postupku iz stava 1. ovog člana organ državne uprave može vršiti uvid, pribavljati i obrađivati samo one podatke koji su zakonom ili posebnim propisom utvrđeni kao neophodni za rešavanje o određenom pravu, obavezi ili o pravnom interesu stranke". Gospodine Martinoviću, mi smo ovo radili u neposrednoj saradnji sa poverenikom za informacije od javnog značaja. Da li se slažem sa ovim ili da li se vi slažete sa ovim, dozvolićete, u ovom slučaju je irelevantno. Dakle, Narodna skupština je izabrala poverenika za informacije od javnog značaja koji je zakonom ovlašćen da vodi računa o zaštiti podataka o ličnosti, između ostalog, kao i o ovim informacijama od javnog značaja, ako je njegov stav ovo, vi i ja ćemo da objasnimo da on ne zna svoj posao i da ćemo vi i ja bolje to da uredimo tako kako vi mislite ili kako ja mislim. Jesmo izmenili prvobitni tekst zakona. Podneli smo amandman. Vaš član, gospodine Martinoviću, razlikuje se od našeg člana ne po ovome, ovo je identično i u vašem i u našem, razlikuje se po sledećem – vi ste u vašem amandmanu rekli ako se time omogućava brže i efikasnije rešavanje upravne stvari, odnosno da se lakše i ekonomičnije pribave ti dokazi itd. Pitam vas, gospodine Martinoviću, dođem na šalter, da pojednostavimo stvari, životne stvari, dobar dan-dobar dan, hoću pasoš, da li su šalterska službenica ili službenik ti koji će proceniti da li je ekonomičnije da me pošalju da trčim od šaltera do šaltera ili će oni to uraditi? On bi trebalo da se vlada u skladu sa načelima ekonomičnosti, efikasnosti itd, ali mi smo i do sada imali otvoreno polje da se ljudi vladaju na taj način, pa se najčešće to završavalo na štetu nas kao stranaka. Zbog toga smo to stavili kao obaveznost. Ovo glavno što ste pitali, moram da vas obavestim da se zadnje dve godine intenzivno radi na unapređenju informatičkih sredstava u jedinicama lokalne samouprave. Imamo tačnu analizu u ministarstvu, ali ću pokušati da parafraziram, pre dve godine imali smo čak 30 ili 40 jedinica lokalne samouprave koje uopšte nisu imale bilo šta dostojno vremena u kojem živimo kada je u pitanju informatička tehnologija. Nismo praktično komplet sanirali taj problem. Trenutno mislim da je pri kraju, ali mi ćemo to objaviti, najveća mreža informatička u Srbiji, to je mreža koju smo u ovih godinu i po dana napravili zajedno sa Poštom Srbije, ona ide do svakog matičnog područja. Najveća informatička mreža u Srbiji je upravo u izradi, tako da će osnovna evidencija građana, to je matična knjiga, biti umrežena i drugi primerak se vodi u elektronskoj formi. Simultano idemo sa tim tehničkim rešenjem i sa izmenama zakona. Zakon o opštem upravnom postupku naravno da će da dotakne ovu materiju, ali mnogo podrobnije, mnogo dublje i daće opšte okvire kako izjednačiti elektronski papir i dokument, kao što je to predviđeno Zakonom o elektronskom popisu, o elektronskom dokumentu itd. To će sve da da Zakon o opštem upravnom postupku. Verovatno vam je poznato da i tu radimo projekte. Poznato vam je verovatno da sada veliki poreski obveznici u elektronskoj formi prijave porez, da smo izmenili uredbu o kancelarijskom postupku da bi dali kakav-takav okvir takvom načinu postupanja. Jednostavno, u ove dve godine se radi na tome dosta i činjenica je da se iz korena menja ta vrsta komunikacije i rad. Tri organa su sertifikaciona tela. Izdaju se sertifikati građanima, i fizičkim licima i pravnim licima. Bilo bi dobro da je moglo preko noći da se kaže da svi imaju kompjutere, da su svi informatički povezani, ali nažalost to nije tako, što ne znači da neće biti. Do kraja ove godine imaćemo birački spisak kao elektronsku jedinstvenu bazu podataka. Građani će moći da biraju gde će da glasaju. Neće više to biti problem da kažete da idete danas u Kraljevo, a na dan izbora ćete biti u Kruševcu. Glasaću tamo. Trudimo se da uradimo ove promene najbolje što možemo. Konsultujemo ljude koji su najmerodavniji i moja najveća briga u svemu tome je zaštita podataka o ličnosti. To vam najiskrenije govorim. Spreman sam da radimo i sporije ako treba, ali da budu zaštićeni podaci o ličnosti. Tesno sarađujemo sa onim ko je ovde zakonom ovlašćen da brine o tome. To je poverenik za informacije od javnog značaja. Tu ne vidim zašto bi ovo imalo toliku kritiku sa vaše strane kada ne mogu da shvatim šta mi to ovde loše radimo, izuzev tog stava, koji delimično mogu da prihvatim, da li i u kojoj meri će se ova materija nalaziti u kom zakonu. Očigledno je da će ova materija biti sadržana suštinski u tri zakona, Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, Zakona o opštem upravnom postupku, koji će dati opšti okvir, i delimično ovog zakona. U nizu sektorskih zakona koji će definisati pojedine postupke u skladu sa specifičnostima kojima se to zahteva, kao što imamo opšti upravni postupak, a u sektorskim zakonima definisane postupke odstupanja i od rokova, pa čak i negde odstupanja od načina kako se vodio taj postupak, odstupanja od dvostepenosti upravnog postupka, što mislim da je jako loše. Ali, to je opet Narodna skupština usvojila na predlog nekih ministara da nemamo žalbu, nego da idemo u upravni spor. Kažem opet, to nije pitanje za mene, kao što nije pitanje ni upravnog spora za mene, jer je upravni spor uređen u onim okvirima koji je dat Zakonom o uređenju sudova. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i 35 sekundi vremena. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Gospodine ministre, kažite mi šta će biti ako državni službenik koji radi u organu uprave i vodi upravni postupak o pravu, obavezi ili pravnom interesu nekog fizičkog ili pravnog lica ne izvrši po službenoj dužnosti uvid u podatke i registre na osnovu kojih zavisi rešenje upravne stvari. Imali li sankcija sada pre nego što ste usvojili ovaj zakon? To vas i pitam. Što ne primenjujete te mere koje vam zakon stavlja na raspolaganje? Po toj logici, gospodine ministre, reći ćete nam da ne možete da primenjujete ovaj zakon, kao ni postojeći zakon. Ono što SRS pokušava da ukaže, da već sad imate mehanizam da olakšate položaj građana u upravnom postupku, ali da to ne činite, jer ne želite da sankcionišete pre svega partijske državne i lokalne službenike. Da li imate upravnu inspekciju? Gde ste je poslali zato što je nekome otežala rešavanje o njegovom pravu ili obavezi ili pravnom interesu? Niste je poslali nigde. Upravna inspekcija Ministarstva za lokalnu upravu manje-više služi tome da bude politička batina nad onim opštinama gde je vlast formirana tako da ne odgovara strukturi vlasti na nivou RS. Hajde da se ne lažemo. Kada locirate takvu opštinu gde je ne daj bože na vlasti recimo SRS ajde da učinimo sve da tu vlast oborimo. Kada ste sankcionisali nekog lokalnog službenika zato što recimo nije primenjivao načelo iz Zakona o opštem upravnom postupku, načelo efikasnosti? Da li ste preduzeli neke mere? Niste. Ako niste preduzeli mere da primenite postojeće zakone, kažite mi zašto bi mi vama verovali da ćete te mere da primenite kada izglasate ovaj zakon? Ovaj zakon je na neki način nepotreban, jer ste i sami priznali da već sada postoji zakonsko rešenje koje omogućava da se brže dođe do tih dokaza, odnosno javnih spiskova od kojih zavisi zakonito rešavanje o nekoj upravnoj stvari. Problem je što Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu očigledno, bar je to moje mišljenje, ne radi svoj posao na adekvatan način. Ako ga ne radi sada i ako, se sada ne poštuje pozitivni zakonski propisi, zašto bi vam verovali da ćete poštovati ovaj zakon a ne poštujete zakon koji već sad važi. Ovo je još uvek predlog. Da li će biti izglasan, videćemo. Verovatno hoće. Govorim o postojećem zakonskom rešenju koje se ne primenjuje u praksi, u nekim slučajevima zato što ne želite da ga primenite iz određenih razloga, a sada se čudite zašto vi radikali ne verujete meni da će ovo biti primenjeno. Što da vam verujemo? Politika nije stvar vere, nego morate da nas ubedite svojim delima da ste već sada primenili ono što vam stoji na raspolaganju u postojećem zakonu. Niste bili potpuno ubedljivi, gospodine ministre, sa tim vašim odgovorom – krenuli smo da umrežavamo opštine itd. Gospodin Krasić zna bolje od mene da se deset godina u Srbiji govori o jedinstvenom biračkom spisku. DOS je došao na vlast sa velikim obećanjem kada pobedimo, kada srušimo pokvareni Miloševićev režim, gde se muljalo sa biračkim spiskovima, svaka opština ima svoj spisak, mi ćemo da uvedemo evropski standard – jedinstven birački spisak. Od 2000. godine slušamo tu priču. Gde je taj jedinstveni birački spisak? Nigde. Nema ga. I onda se čudite, a zašto vi nama ne verujete da i mi imamo dobro namere? Znate, to je kao ono pitanje iz one anegdote o vuku i lisici, kada je vuk pitao lisicu – zašto ne ulaziš u hladnu jazbinu, kaže – plaše me tragovi. Svi tragovi vode u jazbinu, ali bogami nijedan iz jazbine. O tome se radi.
Četiri minuta i 10 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Sve je, gospodine Martinoviću, jasno, to sam siguran. I ovo je sada potreba da se ovo kritikuje zbog toga što ste vi opozicija, a ja sam predstavnik Vlade. Kao što vam je jasno da nikakva batina nije upotrebljavana u Srbiji. Gospodine Martinoviću, 575 ako se ne varam, 590 odbornika je potvrđeno SRS isključivo zahvaljujući, evo gledaju me tamo kolege kojima to nije milo, zahvaljujući mojim stavovima, mišljenjima koje sam potpisao kao ministar i presudama okružnih sudova na osnovu zakona i rešenja u zakonu koje sam, zajedno sa kolegom Bratislavom Đokićem, čiji sam autor bio ja. Suprotno ideji moje drage koleginice tada, koja je smatrala da to treba da bude na osnovnim sudovima, time se ona nije protivila generalnoj ideji, a ja sam smatrao da to bude na okružnim i pokazao sam da je na okružnim bolje. Nećemo da preskočimo tu priču, da postoji batina koja ima, istina, broji jedno 16 inspektora i uteruje strah i trepet u Srbiji, upravnih inspektora. Nemojte to da pričate, jer jednostavno nije tačno. Ali, mislim da baš vi iz SRS znate da to nije tačno. Potpuno je nekorektno to što pokušavate da kažete da sam na bilo koji način politizovao rad inspekcije ili ministarstva kad su u pitanju lokalne samouprave. Gospodine Martinoviću, kažem vam, mi kao upravna inspekcija i to vi znate u stvari, sada se vama obraćam kao što se i vi meni obraćate, a znate da znam šta je ovde istina. Znači, kažem vam, mi kao upravna inspekcija, odnosno upravna inspekcija može da kontroliše, između ostalog, upravne radne odnose itd. Ono što kontroliše, to je jedino što mi u ovom momentu kontrolišemo i možemo da kontrolišemo po zakonu, a to je dužina trajanja upravnih sporova. Dakle, ažurnost rešavanja upravnih postupaka i ažurnost rešavanja predmeta. Zakonom propisani rok, opšti rok za rešavanje predmeta u upravnom postupku je 60 dana. U tom roku oni reše sve probleme. Šta je ovde problem? Ako bismo mi sada rekli službeniku, dođete pred matičara i kažete – hoćemo da se venčamo. Vama matičar da onaj formular, znate onaj na šalteru i kaže – donesite izvod iz matične knjige rođenih itd. Ne možemo zbog toga mi da kaznimo onog matičara, jer njemu u ZUP-u ne kaže da je on obavezan da to prihvati, nego mu samo kaže da on može to sam da nabavi. To što on neće, to ne mogu ja, rukovodilac organa je taj koji o tome odlučuje, reći će – ovaj službenik mi ne radi dobro, da iskontrolišem, a ne znam ni koliko imamo, 11.000-12.000 matičnih područja u Srbiji. Znate, uostalom, koliko se upravnih postupaka radi. Imamo desetine hiljade ljudi koji rade različite upravne postupke u jedinicama lokalne samouprave i državne uprave. Vi sada hoćete da kažete da on, gde nema eksplicitnu zakonsku obavezu da nešto uradi, da to bude osnov za njegovo sankcionisanje, koje bi naravno, opet trebalo da uradi rukovodilac organa, ako on neažurno radi. To je, gospodine Martinoviću, prosto nemoguće. Razlike između toga do sada i ovoga novoga je što smo uradili dve stvari – napravili smo prvu evidenciju, napravili mrežu elektronsku i ustanovili kao obavezu državnog organa, obavezu, a ne više može, on mora da pribavlja dokumenta, bilo elektronski, bilo iz ovog stava 1. što će ih pribaviti papirnim putem. On se u svemu tome drži okvira koji je dat Zakonom o opštem upravnom postupku. Ako bi on ovo odbio, tada imam osnov da se to prijavi inspekciji, rukovodiocu organa i da se takav čovek kazni. To je razlika. Pitali ste me – šta sada, kada dođete? Pravo da vam kažem, verujte, sada kada dolazite i kažete čoveku to. On kaže – donesite mi to i to od dokumenata. Realno, gospodine Martinoviću, nemate zakonskog uporišta da preduzmete bilo šta. Tu se kaže – može, a ne kaže da je to njegova obaveza. Može da ga oceni rukovodilac kao lošeg, ali budimo realni, ko je ovde u Srbiji došao da obavi neki posao gde je trebalo da se pribavi dokument iz nekog drugog državnog organa i da je to državni organ uradio umesto njega. Nikada nisam imao tu čast, a bavio sam se advokaturom. Nikada mi se to nije desilo. Sada je to obaveza. Sada dođete na šalter i kažete to, podnesete zahtev i odete kući. Njegovo je da to reši. Neće mu biti teško, jer opet kažem, veliki broj je već sada elektronski povezano. Pitali ste me za jedinstveni birački spisak. Jesu svi obećavali jedinstveni birački spisak. Kakve veze ima, u mandatu sam samo dve-dve i po godine. Predložio sam zakon. Vi ste ga kao narodni poslanici usvojili. Trenutno se radi taj birački spisak. Kažem vam, Srbija će do kraja 2011. godine imati jedinstveni birački spisak kao elektronsku bazu podataka, i u prošlost će otići oni vozovi i autobusi, putovanja itd. Ne mogu odgovarati za ono što jebilo deset godina unazad, kao što ne mislim da i vi gospodine Martinoviću treba da odgovarate šta je bilo 20 godina unazad. Bili smo akteri tih dešavanja, da bismo sada jednan drugog optuživali, zaštoneko 2001. ili 2005. godine nije nešto doneo. To isto važi i za vas, zašto vi to niste 1999. godine uradili? Mi imamo višestranačje od 1990. godine. Treće, ne znam šta je bilo treće, ali generalno mislim da se vi slažete sa ovim ovde i znate da sam u pravu. Ali, ako hoćete možemo i dalje da idemo na ovu temu i da radimo pitanje po pitanje.
Iskorišćeno vreme od vremena na raspolaganju je pet minuta i 45 sekundi. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Strpljivo čekam 2,5 sata, kako bi nalagao red, poslovnički red i dobri običaji u ovoj skupštini, da se razgovara o amandmanu koji je, zaključila sam iz izjave gospodina ministra, podnet vremenski ranije kao amandman na član 1. od strane poslaničke grupe SNS, znači, 29. u 16.00 časova i da se o njemu razgovara pre nego o amandmanu kojim se nije tražilo brisanje. Zaista ne razumem zbog čega puna 2,5 sata razgovaramo o amandmanu za koji ne vidim razlog da bude pre u raspravi od ovog o kojem govorim. Imam i obrazloženje zašto se o ovome govori na ovaj način. S obzirom na to da je poslanička grupa SNS podnela svoj amandman u 16.00 časova, a Vlada svoj u 16.25 časova i da je njime samo prepakovala rešenje, što joj neću zameriti nego ću čestitati i zameriti joj što nije ukupno prepakovala. To ću građanima i obrazložiti. Prvo rešenje koje je Vlada podnela je sadržalo isto rešenje kao i ono koje je dala amandmanom, s tim da je u stavu 2. pisalo da se vršenje uvida i pribavljanje podataka iz evidencija vrši na takav način, da obezbeđuje sigurnost i zaštitu podataka. Sada je, gospodine ministre, vi ste, sigurna sam, videli, samo dodata reč "ličnosti". Zato stav koji smo mi tražili amandmanom, a Vlada prepakovala glasi ovako – organ državne uprave iz stava 1, znači, poželjno je da jednu ovakvu inicijativu realizujete kroz Zakon o državnoj upravi. Da olakšate, jer još uvek to nije moguće na pravi način. Da biste izvadili ličnu kartu, vi fizički morate da donesete dokument i izvod, jer taj pravilnik još uvek nije usklađen sa ovim. Ali, ako to radite hvalim vašu inicijativu. Ali, hteli smo da je poboljšamo. Valjda je to svrha našeg zajedničkog rada. Kažem – mi smo tražili da se može vršiti uvid i pribavljati samo one podatke koji su po zakonu neophodni za rešavanje, ili se podnosilac zahteva na njih poziva. Vi ste to preuzeli, pohvalno. Prepakovala ga Vlada, 25 minuta, možda smo čak i mislili isto, ali im je nedostajao bitan deo o kojem namerno izbegava priču današnja javnost ovde puna 2,5 sata. To je sledeći deo – uz obavezno evidentiranje ostvarenog uvida i razloga za uvid u podatke i evidencijama i registrima, osim za podatke iz javnih knjiga koje su inače dostupne. Bitnu stvar ste izostavili. Sada uzimam primere koje ste i vi uzimali – uvid u dosijee, uvid u neke podatke koji inače nisu javni i koji mogu da budu predmet zloupotrebe. Trebalo je onako kako smo amandmanom i predložili da rešite na način da se izvrši obavezno evidentiranje. Zašto je to potrebno? Kada se vrši kupovina Repo papira od Narodne banke, kada se trguje hartijama od vrednosti, znači, nečim što je evidentno vredno, novac i hartije od vrednosti, svaki broker karticom koja glasi na njegovo ime ulazi u sistem za trgovinu. Zato što je takav način neophodan, mi danas znamo da je u nezakonitoj trgovini, prilikom prodaje akcija Nacionalne štedionice, od strane Sinerdži kapitala, broker Ana Lukić zloupotrebila softver koji nije ona izmislila, nego je neko dao, neko omogućio, softver koji se zove "zaustavljanje vremena" i da se po jednoj ceni koja se zove preovlađujuća cena, da neko debelo zaradi na tržištu akcija u prodaji akcija Nacionalne štedionice Grčkoj banci. Znači, da nije bilo moguće identifikovati ko je izvršio ulazak u sistem, Ana Lukić ne bi mogla od strane Komisije za hartije od vrednosti da dobije zabranu rada od godinu dana. Poseban je problem što se u ozbiljnim državama za takav prekršaj dobija zabrana rada, ne samo brokera, nego čitave brokerske kuće. Na stranu to što je njen direktor Slavko Carić priznao da je on to radio i što je on sad predsednik izvršnog odbora jedne banke. Nije nebitno, ali nije bitno za ovu raspravu sada. Bilo je neophodno da ovaj amandman u celosti prihvatite jer on znači da znanje koje imate vi, gospodine ministre, nesporno, znanje koje postoji u ovoj Srbiji, imaju ga i mladi ljudi najviše, imaju ga i dobronamerni, ali ako ono nije primenjeno, složićete se sa mnom, to vam je umetnost koja je lepa za gledanje. Ja sam i ovde danas čula znanje iz istorije, vrlo pohvalno, ali neprimenjeno znanje vam je kao umetnost ili slika, a primenjenaumetnost znači da se nečiji talenat upotrebi u praktične svrhe, pa i talenat i znanje onih koji se bave politikom jedino ima svrhu ako je stavljen u funkciju poboljšanja života građana. Vašu inicijativu poštujem, ali je trebalo da sa njom odete do kraja. Kako to mi radimo? Navešću vam samo predmet Ustavnog suda, broj 231 od 2009. godine, kojim smo kroz ime svog člana gospodina Miladina Pantelića podneli inicijativu Ustavnom sudu, koji je pokrenuo postupak ocene ustavnosti, na način da propis ne može, koji se tiče primene zakona, koji Ustav garantuje, a to je član 42. i poseban tretman i zaštita podataka o ličnosti ne može da bude predmet rada ministra, kao podzakonskog akta i vi ste zato i usvojili, prepakovali ovaj deo našeg amandmana. Znači, niste hteli da uđete u problem, da vam se inicijativa nađe pred Ustavnim sudom jer smo mi, imajući znanje i volju da pomognemo, prethodno na Zakon o javnom informisanju, već podneli inicijativu, usvojena je i dobijena, tako da kažem, stav, pa se više tako ne može postupati. Ono što meni jeste problematično, silazak sa ministarskog mesta, ulazak u državnu upravu, nisu stvari od tretmana život ili smrt. Treba da ostanu iza vas tragovi po kojima će vas ljudi pamtiti, da ste uradili nešto dobro, prvi put, i da ne gubite volju da to izvedete na najbolji način do kraja. Ali, i ulazak u državnu upravu mora da bude na isti način motivisan najboljim kriterijumima, gde vam neće neko, gospodine ministre, pisati zakon, pomagati da pišete od dva člana na kojem ćemo imati dva amandmana, od kojih jedan prepakujete, a drugi usvojite u potpunosti. Ne želim da obostrano zadovoljstvo što smo nešto učinili za građane Srbije na neki način zamaglim time što ću sada likovati što ste vi usvojili zakon, nego hoću da kritikujem vaše saradnike koji su amandman, onaj član 2, sada morali da usvoje u potpunosti, jer nisu napisali tekstzakona koji je podrazumevao usaglašenost sa Zakonom o visokom obrazovanju, ne samo sa autentičnim tumačenjem. A dobro znaju da je sada stav Ustavnog suda da vodi računa o jedinstvenosti pravnog sistema. Na takav način se poslanici Skupštine Srbije, po mom sudu i sudu građana, moraju boriti za prava i kvalitetniji život jer znanje bez primene je kao ukras koji nema nikakvu svrhu. Dva i po sata se danas ovde govori o nečemu što nije suština zakona, da, dozvoljena je, u parlamentu je moguće proširiti temu, ali to nije urađeno slučajno. Zato da ne bi govorili o onome zašto je prepakovan prvi amandman, a usvojen drugi, ne mogu da dočekam da se javim na svoj amandman, po članu 1, koji je bez ikakvog pravila stavljen u drugi plan, da bi zabavljali javnost pričom o istoriju ili pričom o nečemu što zaista nije tema koja se tiče građana. Gospodine ministre, očekujem da onako kako se borite za državnu upravo izvedete to do kraja, pa ono što je bila izborna krađa u Boru, a znam da vi za to imate snage, ako budete imali volje, bude celina stvari o jedinstvenom biračkom spisku, gde počinje izborna krađa, ali da se nikad ne završi sa nekom izbornom krađom koja neće naći epilog u nekom postupku, zakonom predviđenom, nezloupotrebljenom, gde ćemo građanima Srbije i mladima pre svega vratiti veru da smo spremni da živimo u civilizovanoj i uređenoj državi i da u tom cilju damo zajednički doprinos. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, na osnovu člana 90. stav 2, a u skladu sa članom 27, dužna sam, zbog tvrdnji iznetih u diskusiji narodne poslanice, o redosledu u pretresu u pojedinostima, da podsetim i narodnu poslanicu i Narodnu skupštinu da je redosled odlučivanja po amandmanima istovetan, kao i redosled u pretresu po pojedinostima koji, po članu 166. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, glasi – ako je podneto više amandmana na isti član predloga zakona, što je slučaj sa pretresom u pojedinostima koji je upravo u toku, prvo je u pretresu u pojedinostima na redu o amandmanu kojim se predlaže brisanje odredbe tog člana, a zatim o amandmanu kojim se predlaže izmena celog člana. Nakon toga slede amandmani kojima se interveniše na pojedine stavove. U pretresu u pojedinostima mi smo već imali amandman prvi na član 1, koji je podnela Vlada, koji je po redosledu, na osnovu člana 166. stav 2, trenutno smo drugi po redu, amandmanom na član 1, koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, takođe u skladu sa članom 166. Treći po redu biće amandman na član 1, koji je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Četvrti po redu, u skladu sa članom 166. stav 2, biće amandman koji su na član 1. zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić, takođe u skladu sa članom 166. stav 2. Poslednji, odnosno peti amandman po redu biće amandman na sledeći član – izmena i dopuna zakona o državnoj upravi, a na član 2, koji je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Uz zahvalnost službi za pripremu sednica i službi Narodne skupštine, koja vodi računa da se pretres u pojedinostima obavlja u skladu sa Poslovnikom, dajemo ovo obaveštenje i narodnim poslanicima. Želite da govorite o povredi Poslovnika. Izvolite. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Ne bih da o povredi Poslovnika govorim, ali prosto, niste informisali javnost na pravi način. Član 1, o kojem se razgovaralo sve vreme do sada, a posle Vladinog amandmana, govori o tome da se ne traži brisanje, nego se menja i glasi, što je takođe intervencija na jedan od stavova i vaše tumačenje ponovno da se odlučivanje o amandmanima odnosi i na raspravu o amandmanima jer smo već jednom raspravili. Vi ste imali stav da se o amandmanima koji su usvojeni ne raspravlja. Nije tačno. Po Poslovniku se o usvojenim amandmanima ne odlučuje, ali se o njima može raspravljati i molim da ne dovodite u zabludu javnost.
Narodna poslanice, još jedanput, pošto nema povrede člana, dakle, član 166. stav 2 – ako je podneto više amandmana na isti član predloga zakona, prvo se odlučuje o amandmanu kojim se predlaže brisanje odredbi tog člana, a zatim o amandmanu kojim se predlaže izmena celog člana. Nakon toga slede amandmani kojim se predlažu izmene pojedinih stavova u članu i redosled amandmana o pretresu u pojedinostima, koji je trenutno u toku je napravljen u skladu sa članom 166. stav 2. Što se tiče rasprave o usvojenim amandmanima, usvojeni amandman više nije amandman i ne može se o njemu raspravljati. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika?
Koristiću vreme poslaničke grupe, ali da vam odgovorim.
Reč ima ministar Milan Marković, posle toga ćete imati pravo da koristite vreme poslaničke grupe.
Nadam se da sam dobro razumeo vašu diskusiju u jednom pozitivnom tonu i drago mi je da imate taj stav prema ovome što mi radimo. Ne znam da li zaslužujem vaše poverenje da mi verujete na reč, ali uopšte nije bitno, sa zadovoljstvom bih i prepisao, u stvari ne bih se mučio, prepisivao ne bih, prihvatio bih amandman, to je mnogo lakše. Ali, verujte mi, 25 minuta je razlika prijema u Skupštinu a pre toga ga je Vlada usvojila, mislim u 13.00 časova na sednici. Kažem opet, vaš amandman je odličan. Tu nema dileme. Jedini problem je ostao oko pitanja evidentiranja. To je pitanje koje sam postavio. Međutim, kao i u odgovoru koji smo vam naveli i o tome sam razgovarao sa gospodinom Šabićem – pitanje evidentiranja je materija i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, kao što znate, svaka obrada, prikupljanje podataka itd. samo po sebi je krivično delo. Drugo pitanje evidentiranja, generalno da pokušamo da rešimo, morali bismo da napravimo jedan poseban akt koji bi se time bavio, znači da bi opet zadrli u neke sektorske, recimo za matične knjige konkretno. Dakle, za matične knjige konkretno, svaki ulaz u sistem kao što ste malopre pričali za krtice, odnosno sertifikovanim potpisom se definiše vreme, broj podataka itd. Imate treću stvar, šta ako je ušao neovlašćeno? Znači, on za svaki svoj ulazak mora da ima, ali tu već ulazimo u pitanje inkriminacije. Da li me razumete, kako da znam da neko od 8.000 matičara u Srbiji ne gurne karticu i uradi nešto? Evo pitanja za danas, kako i vi i ja da ovde znamo da trenutno neko ko sedi tamo, nije otvorio onu knjigu i gledao naše podatke. Da li će neko da radi krivična dela? Činjenica je da se ovim smanjuje mogućnost da to neko radi, da uvodimo veći stepen bezbednosti, a opet kažem, krivična dela postoje, postoje kazne za krivična dela i vi ne možete to rešiti time što utvrđujete procedure, jer krivično delo jeste posledica kršenja već postojeće i utvrđene procedure. Prema tome, potpuno razumem vaš amandman. Moje pitanje je isto bilo da li treba ovim zakonom rešiti evidentiranje? Opšti stav, dakle, sa svima s kim sam pričao, samo evidentiranje i način procedure evidentiranja treba rešavati Zakonom o zaštiti podataka ličnosti, a da ne treba brinuti u međuvremenu zbog toga što je kao krivično delo već utvrđeno svako neovlašćeno baratanje podacima. Prema tome, zbog toga je odgovor na vaš amandman taj. Inače, nemojte sumnjati, kao što sam tražio da se prihvati vaš amandman koji se tiče visokog obrazovanja, delim ocenu koju ste rekli, nemam nikakav problem, jer svako treba da ostavi nešto iza sebe. Na neki način, autor sam cele ove reforme koja se tiče matičnih knjiga i znam da meni znači mnogo više što niko više ne traži matične knjige ne starije od šest meseci, venčanih, rođenih i umrlih, meni znači što više ne morate da birate, odnosno kada se završi potpuna reforma, nećete morati da idete u tačno određenu opštinu po matične knjige. Meni, dalje, znači što će ovaj zakon u punoj svojoj primeni značiti da ljudi praktično više neće ni znati šta je to izvod, jer im neće trebati, moći će da imaju po jedan kući, ali taj trajno vredi i neće morati da ga nose. Nemam problem da se sada borim sa autorstvom nad ovim, nad bilo kim, već samo mogu da vam se zahvalim za amandmane koje ste podneli, jer ste nam pomogli, zaista ste nam pomogli, s tim što reč, to evidentiranje, sa svima s kojima sam razgovarao, uključujući i poverenika za informacije, stav je da ne mogu ovde da ga regulišem, odnosno ne možemo da regulišemo evidentiranje, a da istovremeno ne treba da imam brigu, jer to može biti materija kancelarijskog poslovanja, zbog toga što su neovlašćeni ulazi krivična dela. Dakle, već je zaprećeno krivičnom sankcijom za svaku vrstu obrade podataka gde su zaštićeni podaci o ličnosti. Hvala vam u svakom slučaju na diskusiji.
Četiri minuta i pet sekundi iskorišćeno vremena na raspolaganju. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Molim vas da ne dobacujete, narodni poslanik Zoran Krasić je prijavljen. Takođe ima na raspolaganju vreme ovlašćenog predstavnika i redosledom po prijavljivanju, narodni poslanici, dakle, dobijaju reč. Ne tražite povredu Poslovnika, nemate pravo na repliku i dobićete reč kada završi izlaganje narodni poslanik koji je prethodno prijavljen u elektronski sistem.
Vratite mi vreme, molim vas.
Narodni poslaniče, samo izvolite, vaših 45 sekundi će biti dodato na 15 minuta koje imate kao ovlašćeni predstavnik i sedam, što imate kao poslanička grupa.
Samo da se prisetimo o kom zakonu pričamo i o kom amandmanu. Želim da iskoristim priliku da pričam o amandmanu na član 1. koji je podneo Aleksandar Martinović i, naravno, o onome što je Vladin amandman. Naravno, opet mi beži ministar Marković. Vidite, ovo se dešava već godinu dana. Kada uzmem reč, Milan Marković pobegne. Da li treba žandarmerija da ga drži ovde, ili ide tamo da broji pare, ne znam šta radi…
Molim da vodite računa o temi dnevnog reda i ophođenju u Skupštini i da budu u skladu sa odredbama Poslovnika.
Ovo nema smisla, gospođo Čomić, ovde beže ministri kada uzmem reč.
Molim vas da sa uvažavanjem govorite o ministru, i o ovom i o svakom drugom, kao što vi ne bežite i da ne dobacujete. Dakle, ukupno tri časa molim da sami samokontrolom prihvatite odredbe Poslovnika koje podrazumevaju da se ne dobacuje i da se pristojno ponaša u Skupštini. Pošto vi odbijate, narodni poslanik Momir Marković, ukupno četvrti put od početka ovog zasedanja, odnosno rada ove sednice, što je nedopustivo. Sada vas upozoravam da svaki sledeći prekršaj Poslovnika mene obavezuje da vam izričem meru opomene. Ukoliko smatrate da je to jedini način na koji može da se vodi debata i diskusija na sednicama Narodne skupštine, na raspolaganju sam. Protiv sam tog načina, ali nikada neću dozvoliti da, zato što smatrate da možete da stvarate nered na Skupštini, ugrozite red i atmosferu debate na sednicama NS.
Da li mogu sada ja?
Da li treba da nastavim poimence sa prozivanjem narodnih poslanika koji dobacuju, da bi ih podsetila na obaveze iz Poslovnika i na obaveze pristojnog ponašanja? Meni to nije problem, smatram da je to nedostojno atmosfere i rada na sednicama NS. Smatram da je to nepristojno i da je nedostojno svih onih koji su sve nas poslali da se za njihove interese borimo. Narodni poslanik Milan Avramović drugi put dobacuje. I vas upozoravam. Prvi sledeći prekršaj odredbi Poslovnika NS završava obavezom iz člana 103, odnosno članova koji definišu obavezu izricanja mera kazni. Narodni poslanik Zoran Krasić, iskoristio je u ovom trenutku 30 sekundi od vremena koje mu je na raspolaganju. Na raspolaganju mu je 15 minuta vremena ovlašćenog predstavnika i sedam minuta za poslaničku grupu.
Uz veliki rizik da ne smem da konstatujem da je ministar izašao, ja ću da nastavim pod stresom da komentarišem ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o državnoj upravi. Odmah da vam kažem, potpuno sam siguran da je u izradi ovog predloga zakona učestvovao Stevan Lilić. Da li ste me čuli, gospođo Čomić, mislim da je Stevan Lilić učestvovao u izradi ovog zakona, jer kvalitet ili sve ovo što je loše u ovom zakonu pokazuje da je to mogao da radi samo univerzitetski profesor koji je bio u teškoj pravnoj zabludi. Radi mladih poslanika, samo citiram šta stoji u stenogramima sa sednica NS i presudama sudova koji su odlučivali o plagijatorima i drugim stvarima. Idemo dalje, ovih nekoliko dana, pošto pričamo o ovim epohalnim reformama u državnoj upravi, svedoci smo svojevrsnog raskoraka. Na jedan način se navodi u Predlogu zakona u odgovorima, u mišljenju Vlade povodom amandmana, a na potpuno drugačiji način u medijima i u obraćanju predstavnika Vlade, sa malim slovom "v". O čemu se ogleda razlika? Kada usmeno neki od predstavnika Vlade, sa malim slovom"v", predstavlja ove izmene, on kaže – džabe smo radili šaltere, džabe smo ubacivali kompjutere, džabe smo uzimali pare iz inostranstva da bismo modernizovali upravu, to nam više ne treba, jer će sve po službenoj dužnosti organ da radi. Gotovo da nije potrebno ni da čovek podnese zahtev. Tu je vlast koja zna šta bi on možda mogao da traži, i onda po službenoj dužnosti, pošto se ceo upravni postupak vodi po službenoj dužnosti, to mogu da završe. Gospođo Čomić, to je Orvel opisao u jednoj od svojih knjiga. Ne sviđaju mi se te njegove knjige, mnogo su depresivne. Ovde se kao svetao primer ovoga kaže – građani više neće da čekaju za izvod iz matične knjige rođenih, za državljanstvo, matične knjige umrlih, venčanih i tu po pravilu zaustavljaju glorifikaciju ovakvog predloga zakona. Međutim, u članu 1. ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi nema reči izvod iz matične knjige rođenih, umrlih, venčanih, državljanstvo itd, što znači ukazuje da se kukuriče prema javnosti na jedan način, da narod to prihvati, kao sad je to kao epohalno nešto, a kad se pogleda šta piše u ovom članu, onda se vidi da je to urađeno na najopštiji način i odnosi se, bukvalno rečeno, na sva rešenja, pojedinačne akte, pojedinačne upravne akte, koje donose organi državne uprave, povodom svih pitanja iz nadležnosti državne uprave. Znači, sve ono zbog čega se građanin može javiti upravi, da se reši o nekom njegovom pojedinačnom pravu, obuhvaćeno je ovom izmenom. Mnogo više od izvoda iz matične knjige rođenih. Onda se postavlja pitanje šta se to radi? Zašto se to radi? Pa radi se da bi se opravdale neke investicije u računarsku komunikacionu opremu i ono što se zove elektronska uprava. Da li to može da zaživi? Ne može. Zašto? Što bi rekle Nišlije: "nema gi pare". Kompjuteri postoje, ali gi nema pare. Da li to može da funkcioniše? Ne može. Da li je to u nekom upitniku, rebusu? Ko zna. Ali onaj što je dao pare traži rezultate. I evo ga, prilagodili smo zakon. To vam je slično i u pravosuđu, to vam je slično i u drugim institucijama. Idemo dalje. Naravno, znam da ovaj prenos prate neki ljudi koji profesionalno prate ovu oblast, pa više moram zbog javnosti i zbog njih da ukažem šta se to dešava i da pokažem koliko to stvarno nije primereno, da Martinoviću, koji ovo predaje studentima na fakultetu, replicira neko ko ima jedini susret sa državnom upravom, što mu je mama pre 30 godina išla da dobije izvod iz matične knjige rođenih, za dotičnog. To stvarno nema smisla. Ali, pošto je laička skupština, sve je moguće ovde kod nas. Da krenemo redom. Naravno, ja sam jedini čovek u Srbiji koji ne sme da citira Ustav, jer kad se citira Ustav dobijam kaznu. Eto, 9. decembra 2008. godine, gospođo Čomić, pogledajte stenogram, citirao sam jedan član Ustava i dobio sam opomenu, pa sada ne smem da citiram, ali nećete da mi valjda date opomenu ako se pozovem na broj člana iz Ustava Republike Srbije. To je član 136. Kaže - državna uprava. Šta je državna uprava? Vidite, kada se pročita taj član kaže se da poslove državne uprave rade ministarstva. Onda pogledamo član 1. ovog predloga zakona i vidimo - organ državne uprave. Tako počinje. Znači, ova izmena omogućava ministarstvima i upravama unutar ministarstva da koriste ovo što je član 75a. Onda dolazimo do odgovora da ovo ne može da koristi uprava u okviru jedinice lokalne samouprave. Čak ne bi mogla da koristi ni zahvaljujući tome što se u nekim propisima kaže da uprava jedinice lokalne samouprave vodi postupak primenjujući pravila opšteg upravnog postupka i odgovarajuće odredbe Zakona o državnoj upravi. Ali, to treba restriktivno tumačiti. Da je potrebno da se restriktivno tumači kaže sam predlagač, pošto sad imamo i naslove za članove. Kaže – međusobni odnosi organa državne uprave. To bi znači bio odnos između dva ministarstva, između jednog ministarstva i uprave u drugom ministarstvu. Onda tu nailazimo na veliki problem – sad ga vidiš, sad ga ne vidiš. Do pre nekoliko godina bila je Agencija za duvan, sad je Uprava za duvan. Ko će sad to da definiše. Mi smo rovovske borbe vodili u onoj zgradi tamo da izađete iz te manije – agencije, agencije, agencije, jer to liči na ono - žaba videla da se konji potkivaju, pa i ona digla batak da dobije potkovicu. Znate li kako to smešno izgleda? Sad će neko u Srbiji da organizuje državnu upravu na način kako je to u Velikoj Britaniji, Holandiji ili Švedskoj. Naravno da će da ispadne karikatura. Sve što je prepis je karikatura, osim ako nije u pitanju resavska škola. Onda dolazimo do zaključka da u propisu koji reguliše državnu upravu, i to je neki propis koji reguliše status državne uprave, ubacuju se odredbe koje imaju nešto za cilj. Šta je cilj člana 75a? Cilj člana 75a jeste da državni organ po službenoj dužnosti bude efikasan kada rešava o pravima i interesima pojedinca. Izvinite, molim vas, onda je to materija Zakona o opštem upravnom postupku. Onda to nije materija Zakona o državnoj upravi, jer to nema nikakve veze sa statusom organa državne uprave. Kako je on organizovan, iz čega se sastoji delokrug poslova, nadležnosti itd? Znači, veštački se ubacuje jedna odredba da bi se opravdalo ono prema sponzorima iz inostranstva, a sve je krenulo iz opštine Palilula, odakle je gospodin Marković. On je tamo bio predsednik opštine 2001. godine. To je pilot program. Sledeći pilot program je Inđija. Sve to piše u knjigama, gospođo Čomić, stenogramima itd. Istina je, gospodin Marković je krenuo kao advokat. Bili su neuspešni, pa su se onda podelili ti advokati u dve-tri grupe. U njegovoj biografiji kaže se da je on stručnjak za bezbednost, zato su bili sa Dragišićevog fakulteta studenti ovde. Tako da njegova veza sa državnom upravom jeste samo Stevan Lilić, ništa drugo. Pravna zabluda. Konstatovano još kad mu je prestao mandat 2003. godine u Narodnoj skupštini. Da li je tako, gospođo Čomić? Sećate se? Ne sećate se. Nemate pravo na repliku, idemo dalje. Šta stoji u izvornom tekstu člana 1. koji je osmišljen tamo negde? Oni brkaju šta je postupak i način. To je otprilike sinonim. Onda kažu – uslovi. Pa kako nešto može što je esencija nekog prava da se prebaci na nešto što je podzakonski akt? To je zabranjeno. Pre nekoliko dana smo pričali o Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava. Postoje neki minimalni standardi. A danas nam se priča ovde da je poverenik za informacije od javnog značaja sveta krava. On je rekao i to mora da se prihvati. Što niste prihvatili 7.265 intervencija tog poverenika povodom onih državnih službenika koji nisu hteli da odgovore? Pa ste jutros imali prilike da čujete od gospodina Todorovića da neće da daju dokumentaciju za "Mobi 63", a radi se o osnovanoj sumnji da su milionski iznosi preko Kipra i egzotičnih ostrva otišli u primitivno proste džepove nekih kriminalaca. Znate kako se to selektivno radi? Kada zaštitnik građana vrisne, Vlada ćuti. Kada onaj ko se bori protiv korupcije vrisne, Vlada ćuti. Kada poverenik za informacije vrisne, Vlada ćuti. Kada dođe signal iz inostranstva, morate njih da poštujete, jer su oni vaši kontrolori, onda krenu driblinzi, finte, ne menjamo Zakon o opštem upravnom postupku, menjamo Zakon o državnoj upravi, a građanima pričamo kako će to da se primenjuje, kako reče gospodin Marković – dobar dan, poštovani klijenti, dobar dan, gospodine službeniče itd, sve evropski, a čekaš 16 meseci da ti se reši neko elementarno pravo. Idemo dalje u analizu ovog člana. Šta novi član 75a daje? Što kaže gospodin Marković - dužan je da izvrši uvid. I do sada su bili dužni da izvrše uvid. Da prikupi obaveštenja i podatke iz evidencija koje se vode po službenoj dužnosti. Izvinite, molim vas, kada organ uprave vodi neku evidenciju u skladu sa zakonom i vama je potreban neki podatak, oni vam izdaju uverenje. Sada će to da se uveže u neki sistem. U koji sistem? Ko će da koristi taj sistem? Probijanje tog sistema je pitanje kancelarijskog poslovanja? Budimo malo ozbiljni kada nešto pišemo, kad nešto predlažemo i kad treba da shvatimo koji su dometi nečega što se propisuje kao norma, bez obzira da li je "z" veliko ili malo. O čemu to pričamo? Zar neko može da bude više naivan, posle deset godina ove neuspele avanture? Nema prava niko više da bude naivan. Da li će nešto da se desi? Verovatno će se desiti neka zloupotreba, jer je i pisano zbog toga da se učini neka zloupotreba. Ovde se postavlja pitanje primene naših propisa, ko primenjuje naše zakone i propise? Moram da izuzmem lokalnu samoupravu iz ovog člana, jer ona nije obuhvaćena. Ako pogledamo kada se građanin obraća nečemu ili nekome, pa čak neka hipotetički sve bude državna vlast, on se najčešće obraća jedinicama lokalne samouprave. Tamo imamo obraćanje prema lokalnoj samoupravi radi ostvarivanja nekih prava iz nadležnosti lokalne samouprave, ali to nema veze sa državnom upravom i retko kad se obraća za nešto što je iz nadležnosti državne uprave, a obično se radi o poverenim poslovima koje je Republika prenela na jedinice lokalne samouprave i to Republika finansira iz budžeta za aktivnosti i posao koji se radi u državnoj upravi. Šta se tu po pravilu nalazi? To su te evidencije o stanjima građana: rođeni, umrli, venčani, državljanstvo.
Iskorišćeno je vreme koje je na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku. Imate još sedam minuta kao poslanička grupa.
Hvala vam. Onda dolazimo do zaključka da ovde važi grafit "Džabe ste krečili". Vrlo retko građanin se obraća direktno ministarstvu, a ministarstvo je, po članu 136, organ državne uprave. Onda se postavlja pitanje čemu ova igrarija, šta želi da se postigne? Izvinjavam se velikom broju građana koji mi pišu, hteo sam da dam ovo gospodinu Markoviću. Recimo, kako bi se ovaj zakon i ovaj član primenio na zaključak o dozvoli izvršenja? Evo, Vidikovački venac, bespravna gradnja, rešenje da se pristupi prinudnom izvršenju. Nema ništa. Evo, tri zaključka o dozvoli izvršenja. Kompjuter će to da reši? Znate kada će da ga reši? Nikad. Da ne ređam te konkretne primere, imam ih, imam i ovo što je falsifikovala uprava. Kad dobiju elektronski sistem, znate kako će lepo da se falsifikuje? Kopija plana – falsifikovana, i policija utvrdila, i ne sme da interveniše. Da ne ređam te primere, naljutiće mi se neko što ga nisam pomenuo, a dostavio mi je dokumentaciju. Imam na tone dokumentacije. Oni što su duvali u pištaljke, lupali šerpe, odavno su izgubili posao. Oni sa šerpama napravili su dobar posao Cepteru, a oni sa pištaljkama Kundaku, jer je prodavao. To je cela farsa i cela priča. Iz ove odredbe zakona ne vidi se ono što želite da uvijete u lepoj priči i da predstavite građanima. To neće tako biti i to svi znamo. Mi pokušavamo nešto, ako je moguće, da popravimo. Nemoguće je popraviti. Građani, nemoguće je amandmanima nešto popraviti u ovoj sali. Zašto? Zato što je kriterijum za amandman 126. Tu se demonstrira nešto što je meni drago što se demonstrira, da je demokratija nešto što je između zagrada. To je jedna forma, tu se navodno sve stavlja na glasanje i u startu oni koji glasaju znaju da je nešto loše. Nema normalnih odluka, nema zdravih odluka. Kada bi po tim principima demokratije svako od nas pojedinačno donosio 50 odluka dnevno o svom nekom ličnom statusu, nijedna ne bi bila kao ove što se ovde donose, a ovde imamo demokratsku formu, sada je demokratija većina. Dobro, terajte, samo ne znam dokle ćete da terate, obzirom da ovaj vaš koncept može da padne, jer ako opština ne plati struju, pa kompjuter ne radi, vi ne možete da uspostavite komunikaciju sa bazom podataka. Vi sada pričate o primeni nečega, a nemate bazu podataka. Pa čak i ono što mora da bude u registrima, gde zakonom postoji obaveza da vodite evidenciju o tome, vi nemate bazu podataka u elektronskom obliku. Kada ste pričali o jedinstvenim biračkim spiskovima, sećam se kada je Bakarec uzeo onaj CD i otišao u ve-ce, to je bio najveći problem. Tek je 2000. godine zakonom promovisan princip jedinstvenog biračkog spiska, tako da 1998. i 1999. godine nije bilo, ali Milan Marković može sve da kaže, pošto je miljenik predsednika Republike, a i u kabinetu rade njegovi veliki prijatelji, pajtaši još iz vremena kada su vedrili i oblačili u onom nadziđivanju i bespravnoj gradnji na Paliluli. Nisam to izmislio, to ste napisali vi u nekim vašim izveštajima. Pročitaću ih kada dođe vreme i kad budem imao mnogo više vremena od ovoga koje mi gospođa Čomić uporno oktroiše. Pozivam vas da povučete ovaj predlog zakona. Ništa nije toliko hitno kao što ga vi predstavljate. Dajte sveobuhvatnu promenu Zakona o opštem upravnom postupku i ono što treba da se uradi u Zakonu o državnoj upravi, zakonu sa velikim "z", ali što bi stvarno bila materija Zakona o državnoj upravi, a ne da pravite ove vrste improvizacija, jer na ovaj način stvarno narušavate pravno-politički sistem Republike Srbije. Hvala, gospođo Čomić, ostatak vremena vam poklanjam. Što pre u Evropu, gledajte onaj upitnik, rešavajte one rebuse, ako treba neka pomoć, nemojte meni da se javljate.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je još minut i 30 sekundi. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Još uvek vas, gospođo Čomić, pokušavam da uverim, a u okviru vremena poslaničke grupe, ne želeći da oduzimam drugo vreme, da ne samo terminološki reč "odlučivanje" i reč "raspravljanje" nemaju sličnosti, niti možete član 166. stav 2. da primenjujete kao proceduru koja se tiče raspravljanja o amandmanima. Član 158. stav 4. govori o onome o čemu ja govorim, da i kada se amandman usvoji u prethodnom postupku, a pre odlučivanja o njemu, podnosilac ima prava da govori, jer je svrha da obrazloži šta je njime hteo. Član 158. tretira upotrebu vremena za raspravu o amandmanima, kao raspravu u pojedinostima. Upravo govorim da, od trenutka donošenja metodoloških pravila za pisanje zakona i amandmana, posao i stručnih službi, ali i vas jeste da gledate sadržinu amandmana i kada ne piše "briše se", amandman o kojem raspravljamo pre amandmana koji je podnela poslanička grupa Napred Srbijo, nije traženo brisanje, dodata je u prvom stavu jedna rečenica i u trećem stavu je dodata jedna rečenica postojećeg rešenja koje je Vlada, a pre intervencije, izmenila. Šta to govori? Da je vrlo voluntaristički, proizvoljno napravljen redosled za raspravu o amandmanima, ne govorim da postoji teorija zavere, ali govorim o tome da kada nam dostavite predlog zakona u petak veče, a živimo van Beograda, jedini način da skinemo tekst zakona, da ga žargonski "skinemo", jeste da ga odštampamo iz elektronske forme u papirnoj, da uradimo intervencije i da pošaljemo amandman do utorka u 10.00 sati, kada je vreme za početak rasprave po prvoj, nekoj verovatno zajedničkoj raspravi, kako nam inače radite. Znači, način da uskladimo amandmane u što kraćem roku je da po sistemu upotrebe tehnike prepišemo vaš član, predlagača, ne vaš, jer ste vi parlament, zakonodavna vlast, a ne predlagač, izvršna vlast i da dodamo taj deo koji nas kao poslanike ovde kvalifikuje da poboljšamo tekst zakona. Znači, nemate obrazloženje zašto amandman koji je podnela poslanička grupa Napred Srbijo Srpske napredne strane još uvek nije na dnevnom redu i nemojte pravdati mogućim, jer procedura koja govori o odlučivanju znate kada ćete primeniti? Kada odredite dan za glasanje, kad prođe rasprava u pojedinostima, a ona traje ovog trenutka. Molim vas da jednostavno ne raspravljamo o stvarima koje ne mogu da se stave u jedan isti koš. Što se mene tiče, uvek ću u vremenu koje mi je dopušteno poslovničkim odredbama naći načina da iskažem mišljenje, kao što ću sada reći da amandman na član 1. koji je podnela poslanička grupa Napred Srbijo, gde smo tražili da se evidentira uvid…
Narodna poslanice, taj amandman nije trenutno predmet pretresa, trenutno je predmet pretresa amandman na član 1. koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Odlično, to znam, ali sam svoje obaveze, dva intervjua i poslovni sastanak morala da otkažem i budem neodgovorna osoba pred nekima, zato što ste vi neočekivano napravili redosled koji je meni onemogućio da o svom amandmanu govorim u 11.00 časova, vrlo odgovorno zakazujući obaveze…
Narodna poslanice, molim vas da ne kršimo Poslovnik…
Želim da govorim u okviru svog vremena.
Možete da koristite vreme poslaničke grupe, ali je tema amandman koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Govoriću u okviru svog vremena, i govoriću o temi, o zakonu i ne možete meni, koja govorim o temi i zakonu i svom amandmanu, i to na isti član, reći da kršim Poslovnik ili ne govorim ili mi čak, moram priznati, vrlo nepristojno kažete, kao da ne znam o čemu govorim. Govorim o svom amandmanu na član 1. i molim vas da mi dopustite da koristim svoje vreme…
Narodna poslanice, vaš amandman nije na dnevnom redu. Na dnevnom redu je amandman narodnog poslanika Aleksandra Martinovića. Stvarno vas molim da u okviru dnevnog reda sa kreativnom diskusijom, kojigod ko i vi, svi ostali poslanici, ali o ovom amandmanu, a ne o amandmanu koji je sledeći po redu. Samo sam vas to zamolila.
Ne treba mi nikakva kreativnost jer govorim o amandmanu na član 1. Ovaj zakon ima dva člana i na član 1. je podnet amandman i od strane gospodina iz druge poslaničke grupe, kao i moj, i koristim svoje vreme da bih iznela po istom članu rešenje svoje poslaničke grupe. Da li je to po vama nedopustivo?
Ne, taj deo ne može poslovnički. Pretres u pojedinostima amandmana koji je podneo Aleksandar Martinović. Sve možete drugo, samo ne možete da govorite o svom amandmanu, koji je sledeći po redu.
Član 1. je u pitanju, gospođo Čomić. Govorimo o istom članu, amandman na isti član. Ne znam kako ne razumete?
Narodna poslanice, govorimo o istom članu. Na jedan član može biti podneto onoliko amandmana koliko narodnih poslanika smatra da treba da ih bude, jedan, nijedan, dva, 40. Redosled pretresa u pojedinostima, jer smo sad u raspravi o amandmanu koji je podneo Aleksandar Martinović. S obzirom da se radi o temi i svi smo svedoci, koja podrazumeva širinu, sve može, ali ne može o amandmanu koji je sledeći po redu.
Sve vreme ide moje vreme, dok vi govorite. Molim zamenika sekretara da o tome vodi računa.
Nikad vam ne ide vreme, ni vama, kao ni bilo kom poslaniku i nikom nije vreme uskraćeno. Molim vas da ne dovodite u zabludu javnost. (Milan Avramović, sa mesta: Ovo je polemika.) Narodnom poslaniku Milanu Avramoviću izričem opomenu. Rekla sam vrlo jasno da ste upozoreni, poslednji put kada ste dobacivali. Vrlo jasno sam rekla, izričem vam meru opomene zbog dobacivanja i kršenja odredbi Poslovnika Narodne skupštine. (Milan Avramović, sa mesta: Idite srećni kući.) Izričem vam drugu opomenu zbog nastavka dobacivanja. Narodnom poslaniku Milanu Avramoviću izrečena je mera druge opomene zbog nepristojnog ponašanja, kršenja Poslovnika i dobacivanja sa poslaničkog mesta, što je zabranjeno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Nastavite.
Samo želim da kažem da od 10.30 časova danas rasprava se u Skupštini vodi o amandmanu na član 1, koji se bez poslovničkih uslova ili određenja vodi kao prvi, i koristim priliku da u okviru poštovanja obaveze i ljudi s kojima sam trebalo da budem na sastanku iznesem stav svoje poslaničke grupe po amandmanu na član 1, ne o amandmanu kolege koji sedi u ovoj skupštini, iako je član 1…
U tom slučaju ćete sačekati da završimo pretres u pojedinostima po amandmanu na član 1. koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa ćete dobiti reč za amandman koji je podnela poslanička grupa Napred Srbijo. Vreme koje ste iskoristili je pet minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč u pretresu o pojedinostima po amandmanu na član 1. koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović? (Ne.) S obzirom da je izneta vrlo ozbiljna optužba da se, kršeći Poslovnik, stvara redosled amandmana u pretresu u pojedinostima, da se to radi namerno i da Skupština želi da se mimo Poslovnika radi o pretresu u pojedinostima, sve to je izrekla narodna poslanica Jorgovanka Tabaković i još jedanput ću, javnosti radi, a i vas radi, da kažem – član 166. stav 2. i obavezu službi za pripremu sednice i službi Narodne skupštine da uredimo naš rad u pretresu u pojedinostima. Ako je podneto više amandmana na isti član predloga zakona, prvo se odlučuje o amandmanu kojim se predlaže brisanje odredbi tog člana, a zatim o amandmanu kojim se predlaže izmena celog člana. Svi drugi amandmani slede nakon ove dve, uslovno govoreći, vrste amandmana. Zašto govorim o amandmanu kada je u pitanju odlučivanje? Zato što je svaki od ovih amandmana mogao biti odlučen da bude prihvaćen i nijedan pretres u pojedinostima ne može biti redosledom amandmana stavljen drugačije nego onako kako se o amandmanima i odlučuje. U slučajevima kada se Zakonodavni odbor izjasni, u slučajevima kada matični odbor ima pozitivno mišljenje, predstavnik Vlade je u mogućnosti da prihvati amandman. U tom slučaju njegovom izjavom, koja bude deo stenograma sednice Narodne skupštine, taj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona. Mi smo o tom amandmanu doneli odluku, bez dana za glasanje i to je razlog zbog čega vas, zahvaljujem na sugestiji Službi Narodne skupštine i sekretaru, obaveštavam da je redosled amandmana urađen u skladu sa Poslovnikom, a vas sad molim da svaku vrstu primedbi koje imate na moj rad iznesete meni lično. Ali, da u političke rasprave, zloupotrebe, interpretacije procedure, ne uvlačite vredne ljude koji su, u skladu sa Poslovnikom, napravili redosled amandmana, u skladu sa Poslovnikom, obavestili sve narodne poslanike i u skladu sa Poslovnikom su na raspolaganju svim narodnim poslanicima za sve druge vrste informacija koje su potrebne narodnim poslanicima, a o pretresu u pojedinostima. Što se tiče vaše primedbe na ukupno vreme koje je na raspolaganju poslanicima za pretres u pojedinostima, ukoliko je amandman usvojen tako što se o njemu pozitivno izjasnio matični odbor, Zakonodavni odbor i predstavnik predlagača na nekoj od te dve sednice odbora, tada je amandman postao sastavni deo predloga zakona i nijedan poslanik nema na raspolaganju dva minuta da bi obrazlagao amandman koji je postao sastavni deo predloga zakona jer taj amandman više ne postoji. U svakom drugom slučaju na raspolaganju je dva minuta i to uvidom u stenograme možete videti. Bilo je slučajeva da su amandman usvajali i matični odbor, i predlagač, ali se nije izjašnjavao Zakonodavni odbor i podnosilac amandmana je imao pravo da koristi dva minuta. Molim vas, narodni poslaniče Arsiću, da ne dobacujete. Jednaka su pravila i za mene, i za vas i za sve. Vama ponavljam molbu za sve primedbe na moj rad slobodno i naravno u skladu sa Poslovnikom, ali vas molim da iz politizacije i interpretacija Poslovnika Narodne skupštine izostavite vredne ljude koji su u skladu sa Poslovnikom uradili svoj posao za redosled amandmana i pretres u pojedinostima. Želite da govorite o povredi Poslovnika? (Da.) Izvolite.
Povreda Poslovnika, član 103. stav 1, neposredno po učinjenoj povredi, član 107. Povredili ste dostojanstvo time što mene optužujete za politizaciju, preuzimate navodno ličnu odgovornost za neke vredne ljude i molim vas da to više nikada ne učinite. Meni prevodioci interpretacije sa srpskog jezika nisu neophodni. Zbog uvida javnosti u ono o čemu govorimo, budite korektni i pročitajte član 166, ne samo drugi stav, nego i prvi stav, koji kaže: "Narodna skupština u Danu za glasanje, nakon usvajanja predloga zakona u načelu, odlučuje o podnetim amandmanima po redosledu članova Predloga zakona", iza čega sledi stav dva koji ste čitali. Nigde ne piše shodna primena na raspravu. Taj član se nalazi na strani 219, vremenski i po suštini događanja u ovom domu kasnije u odnosu na član 158. koji predviđa raspravu i pretres u pojedinostima, mogućnost da taj amandman obavezno ima pravo na obrazlaganje od strane predlagača. Molim vas da na ovakav način ne branite ni skupštinske službe, niti moju vrlo argumentovanu stručnu raspravu da podvodite pod politizaciju. Molila bih vas da ovim završimo raspravu i da se dogovorimo kao ljudi, da se zatraži tumačenje od onog koji je ovaj poslovnik doneo, da li se odredbe o glasanju mogu odnositi na pretres. O tome više neću govoriti, a vi izvolite sa vašim monolozima na tu temu.
Nema povrede člana 107, niti sam na bilo koji način ugrozila dostojanstvo Narodne skupštine. Staram se o redu na sednici i ne dozvoljavam da se zloupotrebama odredbi Poslovnika naruši integritet i rad drugih ljudi koji nisu u mogućnosti i poziciji da odgovore narodnim poslanicima. Vaš zahtev za tumačenje po proceduri, uz pomoć generalnog sekretara, shodno odredbama Poslovnika, dostavićete onda kada vi to procenite da treba. Postoji procedura za zahtev za tumačenje i definisana je Poslovnikom. Da li se još neko javlja za reč u raspravi u pojedinostima na član 1. amandman koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Raspravu o ovom amandmanu, koju sam već načela i sa ministrom razmenila o tome mišljenje i međusobnu zahvalnost na pomaganju da zakon bude bolji, upravo iskoristiti da još jednom demantujem vas. Ako je gospodin ministar iskreno priznao da je član 2. amandmanom poslaničke grupe Napred Srbijo SNS izmenjen, jer njegovi saradnici nisu usaglasili Predlog zakona, a ne scenario Skupštine, o čemu vi ovde govorite, sa aktuelnim Zakonom o visokom školstvu, zbog čega je amandman usvojen, čiju vi dobru nameru ovim...
Molim vas da govorite o dnevnom redu. Niti je na dnevnom redu Zakon o visokom školstvu, niti vaša diskusija sa ministrom Milanom Markovićem, na dnevnom redu je pretres u pojedinostima i vaš amandman na član 1. koji ste podneli kao poslanička grupa, tako da vas molim član 106. stav 1.
Gospođo Čomić, ako ne znate, na dnevnom redu je Zakon o državnoj upravi gde se menjaju dva člana. Prvi je na koji način se vrši uvid u podatke o ličnostima koji nisu javni, a zbog elektronske komunikacije koja pruža tu prednost, gde mi tražimo da se taj uvid u podatke upodobi sa nemogućnošću zloupotrebe i da se u članu 2. tog istog zakona doda, ne znam, možda niste u stanju da to pratite, da organi državne uprave moraju da imaju najmanje nivo visokog obrazovanja koji je direktno u vezi sa zakonom i temom o kojoj govorim, to je vaš problem. Ali ću zbog javnosti, jer vi niste predmet moje rasprave, reći sledeće. U obrazloženju za odbijanje amandmana u onom delu koji sporim, znači prepakovan je i prihvaćen od strane Vlade taj amandman na član 1, a ne odbijen, prihvaćen je deo, a značajan deo je odbijen, gde se kaže da se pitanje evidentiranja ostvarenih uvida, kao materija koju je neophodno urediti drugim zakonom, pa se zato odbija, podsećam javnost i ovu skupštinu na iskustvo sa Zakonom o zaštiti potrošača. Čitav odeljak iz osnovnog predloga zakona koji je govorio o kamatama, gde nisu zaštićeni korisnici usluga bankarskih zato što nisu upoznati sa izmenama elemenata ugovora, nego će to biti regulisano posebnim delom Zakona o bankama, mi takav predlog zakona još nismo dobili. Da li ovo obrazloženje da će biti rešeno nekim drugim zakonom može da zadovolji građane Srbije ili da bude dovoljno meni kao obrazloženje za odbijanje, tvrdim ne. Zato što mi jesmo raspravljali o Zakonu o bankama, ali ne u delu gde se štite građani od povećanih kamata ili otežanih uslova za vraćanje kredita, već vi te noći nismo bili tu, ali mi smo do 12 sati jedne noći ovde raspravljali o Zakonu o bankama, kojim se uvodi obaveza Budžeta Srbije da se zaduži, bez Zakona o javnom dugu, bez Zakona o potvrđivanju sporazuma, bez Zakona o javnim nabavkama, da bi se za neku banku koju Vlada proceni sistemski važnom, a koja će se možda naći u neprilikama, spasavati Agencija za osiguranje depozita. Znači, obećanje da će se nekim drugim zakonom rešiti goruća stvar, pokazala se obećanjem u koje ne treba verovati, jer tim Zakonom o bankama, koji smo menjali na jednoj noćnoj sednici, dobila je Agencija koja sprovodi stečaj već osam godina na četiri velike banke. Potrošila je 50 miliona evra za taj stečaj i nije ga završila. Prenela je Vladi 190 miliona evra za staru deviznu štednju, a negde ima 140 miliona evra, poštovani građani, oročeno. Kod koje banke, pod kojim uslovima, u zemlji ili u inostranstvu, to niko ne zna.
Molim vas da sa tim analogijama ipak budete malo bliže dnevnom redu i Zakonu o državnoj upravi, banke ne postavljaju institucije državne uprave.
Danas ću biti po vašem ukusu, ali u skladu sa onim što građani moraju da čuju. Ako meni ministar kaže da taj uvid ne može da bude potpuno zaštićen od zloupotrebe, bilo da je elektronski uvid u pitanju, karticom, ili listanje matične knjige, ja ću reći da to jeste problem Vlade koja je površna. Kao što se površno čitaju odredbe zakona, ne članovi, nego odredbe, zato što smo samo pod pritiskom međunarodne zajednice te noći izmenili Zakon o sprečavanju pranja novca, gde je izričito zabranjeno da se u državnoj upravi odnosno u organu koji je obveznik sprečavanja pranja novca zaposli lice koje nikada nije bilo krivično gonjeno niti osuđivano za delo zloupotrebe položaja ili bilo koje vrste materijalne zloupotrebe. Pa da mi zapošljavamo u organima državne uprave ljude koji nikada nisu osuđivani, mi ne bi imali sumnju da li neko danas lista i možda zloupotrebljava neke podatke. Ali, da li je to slučajno, možda je vama promaklo, meni nije, da smo mi donošenjem zakona na primer o komunalnoj policiji dozvolili mogućnost da konkuriše i zaposli se lice koje imalo i izdržalo kaznu od nekoliko meseci, mislim čak da je bilo i godinu dana. Da li to može biti opravdanje za Vladu da odbije amandman u celosti onako kako smo ga i predložili, može da bude obrazloženje za Vladu koja ne želi da obezbedi građanima mogućnost da dobiju dokumenat, sa što manje napora, u korišćenju elektronskih komunikacija, ali da istovremeno budu zaštićeni od svih mogućih zloupotreba. Zbog toga smatram da je ovaj amandman bilo neophodno usvojiti.
Šest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović.
Gospođo Čomić, mi smo još uvek kod člana 1. ovih izmena i dopuna. Doduše ovaj predlog zakona ima samo tri člana, od kojih je jedan opšti, tako da nije ni čudo što toliko traje, s tim što moram reći da sam uživala u ovoj iscrpnoj diskusiji, pre svega između očigledno dobrih pravnika, ali mi je bilo zadovoljstvo slušati ovako iscrpne diskusije o ovom članu. Žao mi je što ovde nema više poslanika, pogotovo poslanika koji čine skupštinsku većinu, svega je sedam-osam ljudi ovde, nema ni ministra, tako da građanima koji posmatraju ovaj prenos ovo inače izgleda malo neobično, ispade da mi poslanici iz opozicije ubeđujemo jedni druge, i ministar nije tu, dakle, ne možemo ni njega da ubedimo da prihvati ove naše amandmane. Tako da to malo sve zbunjujuće deluje. Moj amandman se odnosi na čuveni član 1, s tim što poslanici DSS predlažu da se briše stav 3. iz prvobitne varijante odnosno pre nego što li je Vlada podnela amandman na ovaj svoj predlog. Prva verzija je glasila da način i bliže pod kojima se vrši uvid i pribavljaju podaci iz stava 1. ovog člana uređuje Vlada. Dakle, to je taj predlog koji smo mi dobili. Na osnovu ovog predloga smo mi napisali amandman, gde predlažemo predlagaču da se reč "Vlada" briše i da se umesto reči "Vlada" ovde nađu reči ili unesu reči "ministarstvo nadležno za poslove državne uprave" odnosno i oni koji su predložili ovo. U međuvremenu je Vlada podnela amandman na svoj predlog i izmenili su ovaj član, pa sam u obrazloženju dobila da se ovaj moj amandman ne prihvata, ali zato što je podnetim amandmanom Vlade, naknadna intervencija na izmene i dopune zakona, član izmenjen. Sada ću vam pročitati šta je u stvari taj amandman i koje su to izmene. U prva dva stava se dodaje reč kada su u pitanju podaci da se vrši uvid, da se pribavlja i na nekoliko mesta se ubacuje reč – obrađuje. Tu se proširuje tim rečima. Stav 3. glasi, to je ta izmena, u postupku iz stava 1. ovog člana organ državne uprave može vršiti uvid, pribavljati i obrađivati samo one podatke koji su zakonom ili posebnim propisom utvrđeni kao neophodni za rešavanje o određenom pravu, obavezi ili pravnom interesu stranke. Ovo u svakom slučaju jeste poboljšanje u odnosu na to da to nije ni postojalo u ovoj prvoj varijanti. Međutim, kada smo podnosili ovaj amandman, osim što smo hteli da vam na primer skrenemo pažnju na taj deo koji nije regulisan izmenama, hteli smo da vam skrenemo pažnju da je ovo čitav jedan proces, neću ga nazvati projektom, koji je započelo Ministarstvo za lokalnu samoupravu i državnu upravu i smatramo da taj proces treba da nadgleda i da dalje vodi i da za njega odgovara Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Jeste da je to ministarstvo deo Vlade, ali to je kolektivni organ. Kada je ovaj proces u pitanju, koji je veoma osetljiv, gde može da dođe do raznih zloupotreba, gde postoje raznorazne opasnosti, dobro je da se zna koje je ministarstvo, odnosno državni organ odgovoran za sve ovo i ko će sve to pratiti. Osvrnuću se na par stvari koje je ministar Marković rekao u svom uvodnom izlaganju kada je obrazlagao ovaj zakon. Sa mnogim stvarima se slažemo. Smatramo da jeste dobro što je započela automatizacija procesaizdavanja dokumenata iz matičnih knjiga, što se uspostavlja centralni registar matičnih knjiga, da je dobro što će svaki građanin Srbije u nekom doglednom vremenu kada se uslovi steknu da dobija izvod iz matičnih knjiga i to bilo gde bez obzira na matično područje. To smo isto čuli u izlaganju ministra Markovića, da je za sada uneto ili da postoji oko dva miliona unosa. Imam neke prijatelje koji su govorili o tome kako je to dobra stvar što sada možete, ukoliko u određenoj opštini postoje uslovi, da elektronskim putem naručite izvod iz matične knjige rođenih, da vam to poštar donese i vi platite, mislim da ta usluga košta oko 300 dinara. To je tek prva faza čitavog ovog procesa, da građanin ne mora da ide na šalter, ne mora da putuje, nego ukoliko postoji E uprava uspostavljena u određenoj lokalnoj samoupravi, to je svakako napredak. Međutim, kao što rekoh, to je tek prvi korak. Mnogo toga je potrebno uraditi da bi se uopšte došlo do toga da državni organi između sebe kvalitetno komuniciraju, jer i ovaj član reguliše taj međusobni odnos organa državne uprave sa drugim organima itd. Ovde je jako puno reči bilo o tome da neki zakon nije do sada izmenjen, da ga treba izmeniti. To pravnici malo bolje znaju. Izgovoriću, možda bude bogohulno za pravnike i eksperte, zašto ovu čitavu materiju ne bismo regulisali posebnim zakonom? U najavi su izmene i dopune Zakona o lokalnoj samoupravi. Tek predstoje izmene i dopune Zakona o upravnom postupku. Sve je to lepo. Ministar je malopre rekao da neki sektorski zakoni imaju deliće toga. Tu je i Zakon o elektronskom potpisu, dokumentu. U ovom domu smo usvojili Zakon o rakiji, postoji i Zakon o pivu. Ako smo zakonom takvu jednu delatnost mogli da regulišemo, zašto ovo ne bi bilo jednim jedinim zakonom sve regulisano i plus u sektorskim gde su potrebne promene? Pravnici će možda reći da je to nemoguće. Ne vidim zašto je to nemoguće. Mislim da bi to i te kako moglo da reši razne probleme. Takođe se ovde dosta čulo, i to potpuno opravdano, da postoji velika bojazan od raznoraznih zloupotreba. Ministar reče, citiraću ga, da ćemo za nekoliko godina svi biti u toj bazi. Svi građani Srbije, sa svim našim ličnim podacima, visićemo u virtuelnom svetu i bićemo dostupni i onima koji imaju sertifikate, i onima koji nemaju. Dakle, ovih dva miliona unosa su već u toj bazi podataka. Svi smo, pretpostavljam, malo pod utiskom afere Vikiliksa, gde imate jednu državu koja sigurno ima najsavremeniju tehnologiju kada su ove stvari u pitanju, pa se to desi. Normalno je onda i prirodno da razmišljamo gde je tu naša tehnologija, gde smo mi u ovom trenutku tu i da tu ne treba mnogo žuriti, nego to treba pažljivo raditi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite. Na raspolaganju je poslaničkoj grupi 15 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, u našoj želji da malo popravimo Predlog zakona podnelismo jedan amandman u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS. Međutim, ono što u čitavom jednom ovakvom predlogu zakona i diskusiji jeste da preovladava jedan određeni strah, a o tome smo i pričali, da može da dođe do određenih zloupotreba u funkcionisanju Zakona o državnoj upravi. Ministar je čak u nekoliko navrata govori o tome, kako je on kao ministar koji je nadležan za državnu upravu i lokalnu samoupravu taj koji se pridržava slova zakona i da iz njegovog ministarstva, odnosno njegove uprave, nije do sada izašao ni jedan jedini nezakoniti akt, da nikada nije zloupotrebio svoj položaj ministra i da svoj posao radi u skladu sa zakonom. Voleo bih da je gospodin ministar tu, jer u rukama držim nekoliko dokumenata koji govore nešto sasvim drugačije. Znate, obično kada je u pitanju samo neki upravni postupak, pa hajde ako to radi tamo neko ko je promenio sve vlasti, ali ne zahvaljujući tome što se dodvoravao vlastima, nego je naučio i izučio posao, onda je to postupak koji će verovatno biti završen u skladu sa zakonom. Ali, ako to radi državni sekretar i u to se uplete politika, onda od zakona nema ni "z". Samo se neko poziva na zakon, ali akta, i to ona upravna koje donosi, nisu u skladu sa zakonom. Reč je o aktima koji su nastali krajem jula i početkom avgusta ove godine. Reč je o aktima koji se odnose na jednu od najmanjih, najnerazvijenijih i najsiromašnijih opština na teritoriji Republike Srbije, a svakako najmanja i najsiromašnija opština na teritoriji Braničevskog okruga. DS, na čelu sa svojim ministrom, donosi upravna akta da suprotno Zakonu o lokalnoj samoupravi, suprotno Zakonu o ministarstvima, dovede DS na vlast. Ne bira se način, ne bira se ništa. Bitno je da DS bude na vlast. U tom dopisu SO Golubac, koji je potpisao ministar Milan Marković, od 29. jula 2010. godine, kaže se da tamo postoje nekakve dve skupštinske većine i ministar se upušta u to koja je skupštinska većina prava. Po njemu je ona prava koja je izabrala izvesnog Zorana Pajkića za predsednika opštine. Kaže – 16-ti odbornik je izvesna Ana Radomirović, kojoj je mandat prestao odlukom Skupštine, tada primenom neustavnog člana 47. Zakona o lokalnim izborima. Taj isti, tada Okružni sud, poništava tu odluku. Međutim, nigde ne piše u ovom aktu da je jedinica lokalne samouprave izvršila odluku Okružnog suda, odnosno Višeg suda u Požarevcu, ali da je tada Ani Radomirović mandat prestao primenom člana 46. Zakona o lokalnoj samoupravi, stav 1. tačka 6. U stavu 1. tačka 6. Zakona o lokalnoj samoupravi se kaže da mandat odborniku prestaje pre vremena na koje je izabran, ukoliko promeni … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda. Zakon o lokalnoj samoupravi nije predmet našeg rada. Predmet našeg rada su izmene i dopune Zakona o državnoj upravi.) Samo navodim primere kako naša državna uprava funkcioniše. Primer je kako su se ponašali prema opštini i jednoj jedinici lokalne samouprave, gde je ministar izašao iz svojih ovlašćenja. Ništa više. Po članu 46. odborniku prestaje mandat kada napusti teritoriju opštine sa koje je izabran. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, to ne može biti tolerisano kao poštovanje člana 106. stav 1. Molim vas, o temi dnevnog reda.) Tada prestaje mandat, ne voljom skupštine i ne voljom odbornika, nego po sili zakona. Ministarstvo se dalje upušta u to. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, mene Poslovnik obavezuje da upozorim narodnog poslanika na kršenje člana 106. stav 1, da ga podsetim na to i onda me obavezuje član koji podrazumeva izricanje mera, ako poslanik insistira da krši odredbu člana 106. stav 1. Molim vas, o dnevnom redu.) Molim vas, ovde je reč o upravnom aktu koji je izdao državni organ. Radi se o Zakonu o državnoj upravi. Ministarstvo je deo državne uprave i izdaje upravna akta, da ne pričam o tome kako su ovlastili lica da izrade pečat, iako nije doneta… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ovde se radi o tome da imate na raspolaganju vreme poslaničke grupe, koje niko ne može da vam oduzeti, a da je trenutno pretres u pojedinostima na amandman koji je podnela vaša poslanička grupa koji je prihvaćen i postao sastavni deo Predloga zakona, o tome se ovde radi. Molim vas, da predmet vaše diskusije bude ono što je tema našeg dnevnog reda, odnosno ono o čemu se ovde radi, a to je Predlog izmena i dopuna Zakona o državnoj upravi.) Gospođo predsedavajuća, potpuno vas razumem, priča se o DS, priča se o ministru koji je vaš stranački kolega. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vi mene uopšte ne razumete. Da vi mene razumete, vi bi razumeli da vam govorim o članu 106, o vašoj obavezi da govorite o dnevnom redu, jer ja vas razumem. Pet minuta slušam pažljivo šta govorite, očekujući da vašu diskusiju dovedete u vezu sa temom dnevnog reda. Pošto imate na raspolaganju 15 minuta, kao poslanička grupa, u petom minutu vas podsetim na odredbu člana 106. stav 1. da govorite o dnevnom redu. Dakle, nažalost, nerazumevanje postoji, ali ne sa moje strane. Molim vas, o dnevnom redu.) Znate šta, gospođo predsedavajuća, očigledno je da je vaša želja da vi nas naučite kako mi hoćemo da razgovaramo i kakve primere da iznosimo, kako funkcioniše lokalna samouprava, kako funkcioniše državna uprava itd. Ovde je reč o samom predlogu zakona, u odnosu između državne uprave i jedinica lokalnih samouprava koje vode određeni registar. Još samo hteo da navedem nekoliko primera. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ovde je reč o izmeni i dopuni Zakona, molim vas, obavezuje vas Poslovnik da me saslušate. Trenutno raspravljamo pretresu u pojedinostima amandmanu na član 2. koji je podnela vaša poslanička grupa, koji je postao sastavni deo Predloga zakona, to je tema dnevnog reda. Molim vas, sve vrste kreativnog pristupa i širine, ali uz temu dnevnog reda.) Očigledno je da vi i ja nemamo isti pristup oko načina izjašnjavanja na sednicama Skupštine, diskutovanja, navođenja primera zloupotreba ministara. Odustajem od dalje rasprave, a smatram da niste baš nešto pomogli ni gospodinu ministru koji sada nije tu da se odbrani, ali nisam ja za to kriv, a ni tom samozvanom predsedniku opštine Golubac Zoranu Pajkiću.
Šest minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč, pošto je u pitanju poslednji amandman, koji je u pretresu u pojedinostima? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo prepodnevni deo naše sednice. Određujem pauzu. Pre nego što kažem kada ćemo nastaviti popodne, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a do okončanja pretresa u pojedinostima tačke 4, kojom započinjemo popodnevni deo sednice, u 15.15 časova. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.15]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VOJNOJ, RADNOJ I MATERIJALNOJ OBAVEZI (pojedinosti) Pre nego što nastavimo rad želim da još jednom pozdravim studente fakulteta za civilnu bezbednost koji su danas u poseti Narodnoj skupštini, jedna veća grupa u 12.00 časova, ovi najuporniji, dobro nam došli na sednicu Narodne skupštine. Četvrta tačka dnevnog reda, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Zlata Đerić, Aleksandra Janković i Aleksandar Ilić i narodni poslanik Dragan Todorović. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost, Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Mićo Rogović pisanim putem povukao je amandmane na članove 2. i 9. Predloga zakona. Pošto je Zakonodavni odbor na osnovu člana 163. stav 2. Poslovnika, kao nepotpun, odbacio amandman grupe od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, koji se posle člana 9. dodaje član 9a. Podsećam vas da, saglasno članu 163. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, SNS je podnela više amandmana na ovaj zakonski predlog. Prilikom podnošenja amandmana, imali smo za cilj popravku zakonskog predloga, kako bi zakon bio lakše primenjiv u korist vojske i građana Srbije. Želimo da nam vojska bude opremljena, jaka, poštovana u našem narodu, kao i u svetu. Dakle, cilj nam je popravka zakonskog predloga. Ovaj zakon bi trebalo da obezbedi normativno-pravni okvir za dobrovoljno služenje vojnog roka. Međutim, ovim zakonom se ne može urediti dobrovoljno služenje vojnog roka, jer se bitno razlikuje od obaveznog služenja vojnog roka na osnovu regrutne obaveze. Izmenama i dopunama samo nekoliko odredbi ovog zakona to pitanje nije moguće urediti, jer se dobijaju odredbe koje su nepotpune, nejasne, što će dovesti do mnogih problema u primeni. Dobrovoljno služenje se bitno razlikuje od obaveznog služenja, pa se stoga i pravni položaj i prava i obaveze vojnika moraju urediti na drugačiji način. To se može uraditi donošenjem posebnog zakona kojim bi se ovo pitanje uredilo na potpuno jasan način. Mi smo predložili brisanje ove odredbe, a drugim amandmanom smo predložili da se propiše uređivanje ovog pitanja posebnim zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, amandmanom na član 2. Predloga zakona želeli smo da popravimo taj zakon i mi smo amandmanom, odnosno članom 2. predložili novi stav koji glasi – dobrovoljno služenje vojnog roka se uređuje posebnim zakonom. Naime, uređivanje dobrovoljnog služenja vojnog roka propisima Vlade nije u skladu sa Ustavom. Vlada može donositi samo propise za izvršavanje zakona, a ovakvom odredbom se stvaraju uslovi da Vlada izvorno uređuje prava i obaveze lica koja dobrovoljno služe vojni rok. To pitanje nije uređeno na potpun način ovim, a ni drugim zakonom. Dobrovoljno služenje vojnog roka se bitno razlikuje od obaveznog služenja u pogledu prava i obaveza vojnika, pa se to mora na potpuno drugačiji način urediti zakonom. Kako to nije urađeno ovim zakonom, celishodnije je urediti ga posebnim zakonom, nego vršiti izmene ovog zakona. Ako bi se uređivalo ovim zakonom, bilo bi neophodno da se doda celo poglavlje koje bi uređivalo samo to pitanje, ali bi u tom slučaju moglo doći do problema u tumačenju zakona, te je bolje iz tog razloga da se donese poseban zakon. Na osnovu takvog zakona Vlada bi mogla da donosi propise kojima bi se bliže uredila pitanja u smislu člana 123. Ustava.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, i u načelnoj i u ovoj raspravi provejava stav SNS da je sa promenama ovog zakona trebalo ići kroz poseban zakon. Konkretno, ovde dopuna tačke 2. je protivrečna u uvodu u stavu 1. gde se nalazi, jer se ta odredba odnosi samo na vojne obveznike, odnosno na lica koja podležu vojnoj obavezi, a lica koja dobrovoljno služe vojni rok ne podležu vojnoj obavezi i ne služe vojsku po ovom osnovu kao što su navedena lica. Tako će predložena primena promene ovog člana izazvati konfuziju u primeni zakona i stvoriti vrlo sporne situacije koje bi kompromitovale dobrovoljno služenje vojnog roka. Vi ste, gospodine ministre, prošle godine, otprilike u ovo vreme, obećali da će od 1. decembra odnosno od 1. januara 2011. godine biti potpuno uvedena profesionalna vojska i koristim priliku da postavim pitanje – koliko je u ovom trenutku taj sektor popunjen? S obzirom na situaciju da je ovih dana ono što je i ranije zaista bilo vrlo bitno, a to je da je ugled vojske vraćen ponovo na prvo mesto po svim bitnim elementima, da li je to zbog primene zakona, zbog situacije u državi, zbog nemogućnosti zapošljavanja i pogotovo situacije da je planirano 11 hiljada ovih lica, a ima i 2.000 prijavljenih žena? Da li mislite da je to samo zbog situacije u kojoj se nalazi Republika Srbija, nemogućnosti zapošljavanja u svim sektorima ili je to bitno popravljen materijalni položaj i stanje u Vojsci Republike Srbije, pa je i ugled i situacija drugačija? I sami ste rekli da na jednog kandidata imamo četiri prijave u ovom delu, a prilikom upisa u vojne škole, vojne akademije, imamo čak i situaciju koja je takođe u tom delu ugleda Vojske vrlo bitna i zadovoljavajuća, da na jednog kandidata u vojnim akademijama otprilike dođe i do 20 kandidata, devet do 20, a nekad je provejavala cifra i 14. Poboljšanjem materijalne situacije i stanja u Vojsci, stanja tehnike i ostali parametri da li su uticali na ovo, ili nemogućnost zapošljavanja u bilo kojoj sferi, zapošljavanje na budžetu, pa broj prijavljenih za akademije i vojne škole impozantno raste?
Iskorišćeno je minut i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Mislim da ste pitanje postavili na jedan dobar način. Ako bi gledali sociološki i kroz standard u zemlji, svakako da su sve vojske u svetu popularnije tamo gde je niži životni standard i da je, na neki način, prisustvo možda patriotizma više u odnosu na liberalnije delove zemlje, i to svih zemalja u svetu. Činjenica jeste da je danas Vojska postala veliki poslodavac i da veliki broj mladih ljudi vidi sebe upravo u Vojsci, zbog toga što je to mogućnost da se napreduje, da se zaradi neki novac, da se obezbedi budućnost svoja i svoje porodice. Ali, isto tako, mislim da smo uspeli da u proteklih tri i po godine izbegnemo mogućnost pravljenja afera, da smo uspeli da izbegnemo sve moguće vanredne događaje koji su bili jedno vreme veoma učestali u Vojsci Srbije tokom 2004, 2005. i 2006. godine i da one vanredne događaje koje smo imali veoma jasno demistifikujemo i vrlo brzo prikažemo javnosti šta se dešavalo. Neću reći da nije bilo vanrednih događaja, imali smo i više pogibija i više aviona je palo, ali nemamo nijedan vanredni događaj koji je ostao pod velom tajne i da ljudi ne znaju kako se to konačno završilo. Ono što želim da vam kažem i gde sam direktno učestvovao je pitanje kandidovanja za pripadnika Vojne akademije, odnosno kadeta ne može da se razmatra na način da je to sada jedina opcija za poslodavstvo, jer, naprosto, Vojna akademija je i 90-ih godina primala nove pitomce, i 2000. godine, kao i 2006. godine, kada se prijavilo 21 kandidat i 2010. godine kada se prijavilo 1.259 kandidata, što je otprilike 60 puta više nego samo četiri godine pre toga. Nudili smo mi zaposlenje i 2004, 2005, 2006, 2007. godine, kao i 2010. godine, s tim što mislim da smo tek sada uspeli da vratimo poverenje građana Srbije, a samim tim i poverenje mladih ljudi. Ono što je jako značajno, a imali ste prilike da vidite u istraživanjima koja su radile međunarodne institucije, a to je da se enormno povećalo poverenje upravo u strukturi mladih ljudi do 30 godina, a to nam je i bio cilj. Mislim da kampanja koju smo imali među građanima i kampanja koja je vidljiva i na medijima, kao i kampanja koju vodi naša garda i vojska u lokalu, sve je to doprinelo tome da mladi ljudi vide vojsku ne samo kao mogućnost zapošljavanja već kao instituciju u koju imaju poverenje. Upravo ćete danas imati mogućnost da vidite u medijima, ili sutra u štampanim medijima, da je takođe Vojska Srbije, uz Crkvu, prepoznata kao najmanje korumpirana institucija. Verujem da kojim slučajem nije postavljeno pitanje i stavljena Vojska u mogućnost da se analizira, da građani Srbije ne bi ni pomenuli Vojsku kao takvu. Postoji niz različitih faktora koji utiču na vraćanje popularnosti, s jedne strane, ali ono što je značajnije to je vraćanje poverenja u Vojsku Srbije. Moram da kažem da najveći doprinos u tome imaju upravo pripadnici Vojske Srbije koji su se na jedan odgovorniji način postavili prema svom poslu.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi vremena predstavnika Vlade. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, javljam se samo da se naslonim na ovu diskusiju i mislim da je dobro pitanje koje je otvorio kolega iz SNS, a radi se o tome da Vojska u Srbiji, kao i u svakom drugom delu sveta, dobija drugu dimenziju. Čak i ako je preovlađujuća motivacija nekoga da se prijavi za profesionalno služenje vojnog roka to da nađe posao, to nikako ne bih gledao kao nekakav negativni kontekst. Naprotiv, mislim da je to samo prvi korak u domenu svesti jednog društva o tome kakvu ulogu vojska može da ima u jednoj državi. Verujem da će u nekom narednom periodu, ako se ovakav trend reformi i modernizacije Vojske nastavi, a siguran sam da će se to desiti, da će to biti slučaj, Vojska iskoristiti i druge potencijale kojima raspolaže. To je jedna institucija koja ima i svoj unutrašnji značaj stabilnosti, koje je pokazala u proteklom periodu, i značajan ekonomski potencijal u jednoj državi koja dosta ima problema sa izvoznom orijentacijom privrede. Mi danas sa ekonomske tačke gledišta govorimo o vojsci kao jednoj grani koja je već sada ne samo potencijalno važan faktor srpske izvozne ekonomije, kao o jednoj instituciji koja u bezbednosnoj politici Srbije igra odlučujuću ulogu i kao jednoj instituciji koja takođe u spoljnoj politici Srbije daje značajan doprinos evroatlantskom putu ove države. Prema tome, cela ova priča o profesionalizaciji vojske očigledno ima jedan mnogo širi kontekst koji izlazi iz te tehničke stvari da od 1. januara 2011. godine će Vojska Srbije biti profesionalna vojska, već potpuno jedna promena slike institucije naše vojske u srpskom društvu i pravljenje jedne ozbiljne osnove da se potencijali vojske iskoriste na pravi način. Dakle, da građani ne prepoznaju vojsku kao jednu silu koja u državi postoji, koju plaćaju poreski obveznici za, ne daj bože, vreme kada treba da nas brani od neke agresije, već da je to jedna organizacija i institucija koja daje ogroman doprinos i u mirnodopskom periodu i koja može da da veliki značaj razvojnim potencijalima naše zemlje. Mislim da je zbog toga ova rasprava o profesionalizaciji prvi put u javnosti otvorila debatu o ulozi koju Vojska Srbije ima u mirnodopskom periodu i činjenici da Vojska Srbije u mirnodopskom periodu nije nikakvo opterećenje za poreske obveznike, da građani plaćaju iz svog budžeta da bismo za pet, deset ili 50 godina bili u prilici da ratujemo, već da Vojska Srbije ima veoma značajnu funkciju, čak i značajniju nego što je to za vreme ratnih dejstava. Mislim da je takav jedan prilaz i doveo do toga da sva relevantna istraživanja javnog mnjenja govore o tome da se poverenje u vojsku kao instituciju povratilo i da je ona sada na jednom visokom, veoma respektabilnom nivou, iako smo u nedavnoj prošlosti imali veoma velikih problema koji su bili vezani za vojsku. Dakle, iz jedne teške situacije ona izlazi kao institucija koju građani, i oni koji direktno tamo rade, i oni koji ne rade u Vojsci, prepoznaju kao instituciju u koju imaju dosta poverenja. Siguran sam da će se takav trend nastaviti i u budućnosti. Zbog toga je dobro što donosimo ovaj zakon.
Iskorišćeno je tri minuta i 40 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Janković i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Janković i Aleksandra Ilić? Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Da.) Poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka podnela je amandman na član 7. sa predlogom da se u članu 24. Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi doda stav 3. koji glasi: predsednik Republike, na predlog ministra odbrane i uz prethodnu saglasnost radnog tela Narodne skupštine nadležnog za pitanje odbrane i bezbednosti, može skratiti trajanje služenja vojnog roka za određenu partiju vojnika za najviše 15 dana." Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, inače sam Predlog odluke da se obustavi služenje vojnog roka nije sporan, zbog toga što se nastoji da se vojska profesionalizuje, već je sporan način na koji se to u ovim okolnostima i u ovom konkretnom trenutku uspostavlja. U obrazloženju odluke se navodi da se obustavom obaveze služenja vojnog roka sprovodi obaveza iz člana 135. stav 4. Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Ovaj član propisuje da će Narodna skupština Republike Srbije obustaviti obavezu služenja vojnog roka nakon potpune profesionalizacije Vojske Srbije. Iz izostavljenog obrazloženja ne može se zaključiti da je profesionalizacija sprovedena. Navodi se da, prema strategiji odbrane Republike Srbije, vojska treba da ima 10.918 profesionalnih vojnika, te da se očekuje da će do kraja 2010. godine biti popunjeno preko 90% formacijskih mesta. Gospodo poslanici, podnosilac ovog predloga je bio dužan da nas obavesti o strukturi tih 10.918. pripadnika, kako bi bili obavešteni koji vidovi vojske se razvijaju, koliko pripadnika pripada pojedinim vidovima. Po meni, normalno je da ratno vazduhoplovstvo i protivvazdušna odbrana, kao tehnološki najrazvijeniji vid vojske, ima najviše profesionalnih pripadnika vojske. Tu mislim na stručno-tehničko-obrazovni kadar, ovo se isto odnosi na raketne jedinice, oklopnu artiljeriju itd. Međutim, mi ništa od toga ne znamo, zato sumnjamo da će sada vojska biti jača ako se profesionalizuje, kao što se predlaže. Ustav Republike Srbije je promenio raniju ulogu vojske sa pretpostavkom da ćemo se udružiti u neki vojno odbrambeni savez, da vojska više ne brani suverenost i teritoriju. Neko je predvideo da vojska jedino učestvuje u izvršenju međunarodnih ugovora i odbrani od terorizma. Gospodine ministre, treba da nas obavestite o veličini i strukturi vojne sile u okruženju, pre svega mislim kako na okupiranu teritoriju Republike Srbije Kosovo i Metohiju i na Republiku Hrvatsku, susednu Republiku Hrvatsku, imajući u vidu njihove razvojne tehnološke mogućnosti, tako i o ceni koštanja jednog profesionalnog vojnika za budžet, kako bismo znali odmah koliko to košta državu, odnosno da li smo u stanju da finansijski podnesemo profesionalizaciju vojske, pod uslovom da od sada postajemo jači, tj. da je bezbednost države podignuta na viši nivo. Dalje, mi treba da imamo u vidu da nismo razvili ministarstvo za vanredne situacije i da praktično sada nemamo slobodnih ljudskih kapaciteta za slučaj elementarnih nepogoda, kao što su poplave, požari i zemljotresi. Ta pitanja su do sada uspešno bila pokrivana kontigentom vojnika na obaveznom odsluženju vojnog roka. Vi ste, gospodine ministre, kao odgovoran čovek među prvima bili u Kraljevu i sami ste javno pozivali građane da pomognu svojim komšijama kojima su ugrožene kuće, srušene itd. Znači, ovo je veliki problem, po meni. Takođe, ostaje nejasan zakon o dobrovoljnom služenju vojnog roka, jer nismo u stanju da sagledamo koji interes za to postoji, da li će svako moći da služi vojni rok ko to želi, i kako će se u praksi realizovati ovo pravo građana. Podsećamo na primer Švajcarske koja je neutralna zemlja da ima vrlo razvijen odbrambeni sistem, sa kombinacijom profesionalizacije i obavezne obuke. Dakle, gospodine ministre, očekujem odgovor od vas na ova pitanja, kako bismo se mogli izjasniti o vašem predlogu za donošenje odluke o prestanku opšte vojne obaveze.
Pet minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
U uvodnom izlaganju sam ponaosob nabrajao veličinu svih vojski u okruženju. Imate mogućnost da na sajtu Ministarstva odbrane vidite to izlaganje i da čujete tačno koliko ima, ali ću vam reći da, u odnosu na brojno stanje populacije u Srbiji, imamo oko pola posto, što je među najvećim procentima u Evropi, nakon Turske i Grčke. Hrvatska ima oko 18.000 pripadnika svog ministarstva. Ako oduzmemo brojno stanje koje postoji u njihovoj mornarici, videćete da je to više nego duplo manje u odnosu na Ministarstvo odbrane Republike Srbije, tako da, objektivno, ako analizirate vojnički, što bi rekli generali, da bi vas neko savladao, nekada mu nije dovoljna ni sedam puta veća sila, kao što je bilo na Ceru, ali minimum tri puta veća sila je potrebna, a to nemaju u zbiru dve, pa čak i tri zemlje u okruženju, izuzev Rumunije. U ovom trenutku popunjenost vojske je oko 84% profesionalaca i, kao što znate, upravo smo uputili poslednju partiju regruta koji su otišli od 1. do 3. decembra na odsluženje vojnog roka, u odzivu od oko 98%, tako da danas imamo u zbiru vojnika gotovo sto posto popunjenost. Ono što moram da naglasim, proces profesionalizacije nije proces koji je započet mojim dolaskom na čelo Ministarstva odbrane, da je proces profesionalizacije započet još davnih osamdesetih godina, kada su u tadašnju JNA počeli prvi put da se primaju tzv. ugovorci i koji su već tada zauzimali određene pozicije koje nisu mogli da obavljaju obični vojnici. Mi smo ugovorom sa narodom 19. avgusta 2000. godine, potpisanog od tada svih lidera DOS, obećali da ćemo izvršiti profesionaliciju vojske, u to vreme Vojske Jugoslavije i mi taj posao završavamo posle 10 godina. Nažalost, u nekom periodu, moram da kažem da se nije na tome radilo, ali smo mi prihvatili plan od 2003. godine i od 2008. godine i zaista zdušno pokušali da taj posao završimo u roku i mi smo ga završili u roku. Nakon završetka ove godine, praktično ćemo imati potpuno profesionalizovanu vojsku, s tim što kada kažete "završetak profesionalizacije", možemo i danas da ga proglasimo, jer nijedna vojska nema sto posto popunjenost. Znate i sami da je to živ organizam, da ljudi izlaze, kada oni izađu, raspisuje se konkurs, pa prijem, pa obuka itd. i uvek je to brojno stanje manje od 100%, tako da mi danas možemo da kažemo da imamo popunjenost na nivou zemalja u okruženju. Ono što je takođe važno da znate, ukoliko imate indiciju da je bilo ko u okruženju pretnja prema nama, oni su već pre više godina profesionalizovali svoje vojske. Nama je pretnja takođe od profesionalnih vojski, ne od regrutnih sastava, tako da mi njima odgovaramo sa profesionalnom vojskom, ali takođe morate znati da mi danas imamo kudikamo više pripadnika Ministarstva odbrane nego 2007. godine, kada sam postao ministar odbrane. Tada smo imali regrutni sastav, a danas profesionalno. Ako kažemo da jedan profesionalac vredi četiri regruta, onda vidite da je naša operativna mogućnost kudikamo veća nego što je bila pre tri i po godine, kada smo imali regrutni sastav. Po pitanju Ministarstva za vanredne situacije, postoji više sistema ili više mogućnosti da se takvo ministarstvo razvija, bilo kao ministarstvo, bilo kao nezavisna agencija, bilo kao sektor u Ministarstvu odbrane, bilo kao sektor u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Mi smo u Vladi odlučili da to bude kao sektor u MUP, jer njihov kapacitet u ovom trenutku je i bio značajniji, jer vanredne situacije podrazumevaju, pre svega, gašenje požara, gde je njihov kapacitet veći, jer su vatrogasne jedinice upravo u sistemu MUP. Ako me pitate da li je to najbolji način, reći ću vam da lično mislim da je bolje imati nezavisnu agenciju, da ta agencija može kao američka "Fema" ili ruski "Emerkom" da funkcioniše i da ta nezavisna agencija može mnogo lakše da aplicira za projekte van granica naše zemlje i da dobija, jer kad aplicirate kao pripadnici MUP nailazite na problem. Međutim, ono što je činjenica da u svim vanrednim situacijama postoji tzv. krizni štab, da na lokalnom nivou tim kriznim štabom predsedava ili komanduje gradonačelnik ili predsednik opštine, a da je po pravilu, bez izuzeća, prisutno više predstavnika što policije, vojske, sektora za vanredne situacije itd. Znači, mi smo od prvog dana na terenu u Kraljevu, kao i na terenu u jugozapadnoj Srbiji gde su poplave, u zavisnosti od potreba koje definiše komandant ili taj celokupni štab koji nas angažuje. Držati vojsku u redovnom sastavu na principu služenja obaveznogvojnog roka da bi učestvovali u gašenju požara ili u sanaciji nakon zemljotresa mislim da je prvo apsolutno nelogično, s jedne strane, izuzetno skupo i zaista teško opravdivo da uzimamo nekim mladim ljudima šest meseci vremena da bi oni sedeli u kasarni i čekali ako se desi neka poplava da onda dejstvuju, jer zaista imamo, kažem, istovetno brojno stanje ljudi koji su profesionalci, koji mogu da dejstvuju i ispunjavaju sve tri misije definisane zakonom. Ne znam odakle ste citirali to da mi treba da ispunjavamo samo međunarodno prihvaćene obaveze. Mi imamo zakon o vojsci, veoma moderan zakon, koji je ovde usvojen pre nekih godinu dana, koji definiše sve tri misije koje treba da ispunjava Vojska Srbije i odbranu zemlje i pomoć civilnom stanovništvu, ali i učešće u multinacionalnim mirovnim misijama. Tako da, verujte mi, ta rasprava naprosto nije tačna i očigledno da ste čitali neki dokument koji nije baziran na dokumentu koji je usvojen u parlamentu upravo ovde, a zove se Zakon o vojsci. Hvala vam.
Šest minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena na raspolaganju predstavniku Vlade. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom ovog amandmana s obzirom da me je obrazloženje koje je dato kao razlog za odbijanje ovog amandmana podstaklo da prosto izanaliziramo i sama ovlašćenja predsednika Republike data u članu 17. Zakona o vojsci i Ustavu Republike Srbije, u članu 112. stav 2, gde teško može da se nađe pravni osnov i utemeljenje za razlog za odbijanje ovog amandmana, tj. gde može da se nađe osnov za davanje ovlašćenja predsedniku Republike, a na osnovu definisanih nadležnosti u oblasti komandovanja koje ima i u Ustavu i u Zakonu o Vojsci. Uopšte, tema koja se tiče pozicije i nadležnosti predsednika Republike kada je u pitanju bezbednost, definisana Zakonom o vojsci i Ustavom Republike Srbije, kao i u ovom slučaju, po nama, izlazi izvan okvira definisanih Ustavom i zakonom, ali i u drugim segmentima koji se tiču bezbednosti, poruke i izjave koje čujemo i te kako izlaze izvan okvira datih Ustavom Republike Srbije. Jedna od takvih jeste poruka i izjave koje se tiču odnosa Srbije i konkretno zemalja u okruženju koje se tiču NATO pakta i uopšte politike naše države i Vlade Republike Srbije prema integracijama u ovu vojnu alijansu. Sve je to, mi smo više puta u ovoj Narodnoj skupštini pričali, skopčano sa niz situacija gde nemamo dovoljno informacija, gde nemamo dovoljno iskrenih informacija o tome šta se zaista čini i da li se nešto čini u postupku približavanja Srbije NATO paktu, iako imamo zvanično skupštinsku Deklaraciju o vojnoj neutralnosti, koja je usvojena pre tri godine, baš u ovoj sali, u decembru. Dve izjave koje podstiču na razmišljanje jesu da je potrebno otvoriti, pre svega, javnu debatu, bez obzira koliko predstavnici vlasti imali istraživanja javnog mnjenja da je velik broj građana Srbije protiv pristupanja NATO paktu. Ali, ako imamo izjavu predsednika Republike, prilikom susreta sa predsednikom Crne Gore, Filipom Vujanovićem, gde se kaže da je Tadić naveo da Srbija podržava put Crne Gore ka članstvu u EU i NATO, on je istakao da bi punopravno članstvo Crne Gore u NATO bilo značajno za sigurnost čitavog regiona. Podsetio bih uvaženog ministra da smo mi pre godinu i nešto dana doneli vrlo važan dokument u Narodnoj skupštini – Strategiju nacionalne bezbednosti gde, iako je bilo tad u raspravi istaknuto, nije se otišlo korak dalje u definisanju kakve su pretnje od samog NATO pakta za bezbednost Srbije, ali u nizu stvari koje se tiču bezbednosti Republike Srbije i angažovanja ove vojne alijanse na prostoru Balkana i konkretno na prostoru KiM i te kako se govori o činjenici da postoji pretnja za bezbednost Republike Srbije. Ova izjava predsednika Republike u najmanju ruku je čudna jer pitanje bezbednosti Balkana, ako Srbija ima zvaničnu politiku vojne neutralnosti, tu politiku treba da predstavlja predsednik Republike, a podržava druge zemlje u regionu da uđu u NATO pakt, sa obrazloženjem da to doprinosi stabilnosti regiona, onda govori o tome da i Srbija želi, koristeći situaciju prisustva ili integracija ili napredovanja u tim integracijama drugih zemalja na Balkanu u NATO pakt, da dođe u situaciju da objašnjava građanima i menja raspoloženje građanstva u smislu da će naša bezbednost u takvom okruženju biti jedino moguća pristupom NATO paktu. To na indirektan način, možemo reći, i otvorenije govori generalni sekretar NATO pakta Anders fon Rasmusen, koji je u Sofiji 20. maja 2010. godine rekao- pozivam ne samo srpske političke lidere, već i srpski narod, da gledaju u budućnost i pažljivo razmotre situaciju, kako bi došli do zaključka da je budućnost Srbije u integraciji uz atlantsku zajednice NATO i EU. Generalni sekretar je kazao da će učiniti maksimum u cilju priključenja Srbije alijansi, pristupom korak po korak, kakav je tražila srpska strana. Pitanje je ovde i za ministra Šutanovca – da li je takav razgovor vođen, da li je definisan plan Srbije ili koraci Srbije prema priključenju NATO paktu, konkretno prvo prema MAP-u, a dalje i prema punopravnom članstvu. Ovo su ozbiljne i važne teme i mislim da je pošteno govoriti o njima otvoreno, bez obzira na političke razlike, bez obzira na posledice u biračkom telu, jer pitanje bezbednosti Republike Srbije i očuvanja njenog teritorijalnog integriteta je najvažnije pitanje kojim treba da se bave vlast u Srbiji, predsednik Republike, a naravno i svi narodni poslanici. Govorim ovo u svetlu usvojene strategije nacionalne bezbednosti, koja je u mnogo čemu definisala pretnje koje se tiču onoga što se događa na KiM i onoga, to je čak i ministar rekao nekoliko puta, što čini NATO pakt, kada je u pitanju podrška kosovskom zaštitnom korpusu i jačanju snaga tih institucija dole, u samoproglašenoj državi Kosovo. Želim ovde da ukažem na te probleme kroz dokumenta usvojena na poslednjem samitu NATO pakta u Lisabonu. Osim toga, ova izjava predsednika Tadića je data upravo na dan kada se održavao samit NATO pakta u Lisabonu. Deo koji se odnosi na ovaj problem koji se tiče podrške Kosovskom zaštitnom korpusu NATO paktadefinisan je u deklaraciji koja je usvojena na ovom samitu u tački 5, gde se faktički pozdravlja napredak koji je pod okriljem NATO pakta ovaj Kosovski zaštitni korpus ostvario, u smislu unapređenja ljudskih prava, stabilnosti na prostoru naše južne pokrajine i kaže se da je on sada u mogućnosti da u toj meri vrši svoju misiju, da će NATO pakt doći u situaciju da redukuje svoje snage na KiM. Prosto je neverovatno da Kosovski zaštitni korpus, koji čine teroristi, pripadnici one organizacije koja je ratovala protiv države Srbije, sada pod supervizijom i podrškom NATO pakta čine to da su uz izjavu NATO pakta učinili takav progres u zaštiti građana dole, zaštiti ljudskih prava i ovde, što je posebno zanimljivo, kako kažu u ovoj deklaraciji, učinili na zaštiti manjina na prostoru KiM. To je suštinski problem. Ovde smo već imali raspravu o tome da li je NATO pakt neutralan po pitanju statusa Kosova i Metohije. Kroz dokumenta koja su usvojena na ovom samitu u nizu odredaba vidi se da nema nikakve neutralnosti, nego vrlo i jasno i određeno o stavu NATO pakta kada je u pitanju status naše južne pokrajine. S jedne strane, NATO pakt podržava teritorijalni integritet određenih zemalja, konkretno podržava teritorijalni integritet Jermenije, Azerbejdžana, Gruzije i Moldavije, a ne spominje Srbiju. Ovo se govori u svetlu kriznih situacija koje postoje u ovim zemljama, a da li njegovo prisustvo na prostoru KiM govori o kriznoj situaciji na teritoriji Republike Srbije i da li je bilo potrebno da se pozove na poštovanje teritorijalnog integriteta Republike Srbije? Ne, jer je za NATO pakt nezavisnost Kosova završena stvar. Kada je u pitanju stav NATO pakta prema KiM, u tački 19. deklaracije ohrabruje se progres koji je učinjen na KiM u oblasti poštovanja prava. Gospodo, da li mi svi živimo u istoj državi i da li znamo šta se dole realno događa kada su u pitanju Srbi i ostale nealbanske zajednice? Onda se kaže da se podržava progres tih institucija dole separatističkih u pravcu zaštite etničkih manjina, misleći da su Srbi u sopstvenoj državi etnička manjina. Sve te stvari govore da ni na koji način NATO pakt nije nepristrasan u ovom pitanju. Zašto ovu temu otvaramo? Srbija je 2006. godine pristupila Partnerstvu za mir. Nakon toga, desilo se nešto što je suštinski ugrozilo bezbednost Republike Srbije 2008. godine, proglašenje nezavisnosti od strane separatističkih institucija na prostoru KiM, gde je ova skupština stavila van snage te odluke. Nakon toga, dolazimo u situaciju, to se vidi i na osnovu izjava predstavnika NATO pakta i ovoga što vidimo i u tački 18. koja govori o opredeljenosti Srbije kada su u pitanju evroatlantske integracije i ubrzanju čitavog postupka prema NATO paktu. Umesto da se stvar sagleda sa stanovišta bezbednosti, realnih interesa Republike Srbije, mi čitav postupak želimo da ubrzamo kako bismo što pre se priključili toj alijansi koja ni na koji način nije neutralna po pitanju naše bezbednosti. S druge strane, imamo, to je pitanje o kojem treba da razgovaramo, voleo bih da čujem i mišljenje ministra, poruke i ponude da se na prostoru Evrope i celog tog prostora povede rasprava o novom konceptu bezbednosti. Svi mi znamo da je bezbednost nedeljiva, da su pretnje svima iste i to nije sporno, to je u strategiji navedeno i u tom smislu inicijativa koja se ovde čula od predsednika Ruske Federacije Dmitrija Medvedeva, kod nas je naišla samo na ''pažljivo razmatramo tu inicijativu''. U situaciji kada imamo takva iskustva moramo da sagledamo šta su naši realni interesi i šta je naša realna potreba kada je u pitanju bezbednost. Po osnovu članstva u Partnerstvu za mir imamo predstavnike u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta. Imamo poziv od Parlamentarne skupštine organizacije dogovora kolektivne bezbednosti, ODKB da, takođe da učestvujemo kao država Srbija u radu Parlamentarne skupštine. Imali smo jedan potpuni javašluk po pitanju tog poziva koji je uputio predsednik te Parlamentarne skupštine, gospodin Boris Grizlov, ali mislim da je u interesu Srbije da bude prisutna u svim organizacijama bezbednosti gde se odlučuje o ključnim bezbednosnim pitanjima u ovom trenutku u Evropi i u svetu, uvažavajući činjenicu da se vodi intenzivan dijalog između Ruske Federacije i NATO pakta, što se videlo i na ovom samitu. Prema tome, potrebno je preispitati sve aspekte saradnje u okviru programa Partnerstvo za mir dok se ne razjasne ova pitanja koja se tiču ugrožavanja teritorijalnog integriteta i bezbednosti od strane NATO pakta i njihovog prisustva na prostoru KiM. U tom smislu, pozivam na otvoren dijalog, bez činjenice da se zaklinjemo u deklaraciju vojne neutralnosti, a sa druge strane činimo nešto drugo, bez obzira na to što neko ko je u ovom trenutku popularan u biračkom telu neće ostvariti određene političke poene, da razgovaramo da li je naš interes da pristupimo toj vojnoj alijansi, a očigledno je da se, i kroz izjavu generalnog sekretara, mnogo toga čini da Srbija ide u tom pravcu. Duboko verujemo da nije interes Srbije da bude član NATO pakta i da svoje bezbednosne strategije, svoje bezbednosno okruženje mora da definiše na drugačiji način, u saradnji sa svim organizacijama koje razmatraju bezbednost i prisustvom kroz partnerstvo za mir, naravno, razmotreno u kom obimu posle ovih događaja, ali i u Parlamentarnoj skupštini organizacije dogovora kolektivne bezbednosti. Hvala.
Iskorišćeno je 14 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Mislim da smo ovde u Skupštini vodili raspravu na jedan pošten i otvoren način i ako mislite da treba da otvorimo još više stvari, nije to teško uraditi. Ne znam koja je to deklaracija o neutralnosti i kako se zove deklaracija o neutralnosti i kada je parlament doneo deklaraciju o neutralnosti i zašto nismo išli na referendum da pitamo građane da li prihvataju deklaraciju o neutralnosti? Velika je neistina koja se priča u parlamentu, a ide i van parlamenta, to je da postoji deklaracija o neutralnosti koja je usvojena u parlamentu Srbije. Postoji deklaracija koja se tiče KiM u kojoj se konstatuje da je Srbija neutralna. To je faktično stanje i tako i jeste. Takođe ono što morate znati prilikom kritike Strategije za nacionalnu bezbednost koju upućujete zato što je neodlučna u odnosu na evroatlantske integracije, Predlog strategije nacionalne bezbednosti, koju je sačinilo ministarstvo pre mog dolaska na čelo ministarstva, imao je veoma jasne evroatlantske inicijative. Znači, sva politika do maja 2007. godine, do formiranja Vlade na čijem je čelu bio Koštunica, politika odbrane je bila definisana na evroatlantskim integracijama. Ta vlada je uvela Srbiju u Partnerstvo za mir. Ta vlada je odlučila da pošalje naše mirovnjake, 24 oficira, podoficira, lekara i nekoliko oficira koji su rodovci u Avganistan, zajedno sa norveškim kontigentom. Ta vlada je odlučila da na aerodrom Batajnica prvi put posle 1999. godine slete američki avioni bombarderi. Ta vlada je imala izuzetno veliku kontribuciju o saradnji i sa Ohajo gardom itd. Znači, otvoreno govoreći o tome ne počinje istorija odnosa Srbije sa NATO-om od momenta kada sam postao ministar, već najveći koraci u pristupanju Srbije ka integracijama su učinjeni 2006. godine, upravo kada je premijer Vlade bio gospodin Vojislav Koštunica. Ono što jeste činjenica, to je da mi od momenta kada je usvojena deklaracija o KiM, koja konstatuje stanje da je Srbija neutralna, funkcionišemo i radimo na osnovu tog stanja i nijednog momenta nikad nikome nismo niti pravili plan niti prezentovali plan o bilo kakvom puzajućem ili bilo kojem drugom pristupanju. Možete da čitate koga god hoćete, da citirate koga god hoćete, ali morate da znate, kao što vam govorim da sva dokumenta koja je potpisivao moj prethodnik, nose oznaku evroatlanskih integracija, tako će sva dokumenta kojima baratam isto biti dostupna nekom novom ministru, pa ćete moći sve to da proverite u situaciji u kojoj dođe neko novi da vodi Ministarstvo odbrane i da vidite samo ko govori pošteno i otvoreno, a ko se krije iza svojih odluka i ko danas pokušava da fingira da te odluke nisu donesene. Ono što je važno da znate, to što Švajcarska nije članica EU ne znači da ne usvaja ISO standarde, ne znači da ne koristi euro tri motor, ne znači da nema evro dizel. Znači, Švajcarska je zemlja koja sve standarde svetske poštuje i NATO standarde. Srbija isto tako. Ukoliko želimo da napredujemo u nauci, u medicini, u obrazovanju, u parlamentarizmu, moramo poštovati standarde koje je neko već ustanovio i koji su kudikamo bolji od zatečenog stanja u Srbiji. Naša želja je da mi našu vojsku standardizujemo po najboljem priznatom svetskom standardu kome teže apsolutno sve vojske sveta. To ne sme da bude sporno. Naša je želja da se približimo, da se kvalifikujemo na NATO standard i samo težnja Srbije da se modernizuje i da prihvati umesto našeg računara koji je bio veličine ove sobe da prihvati mali laptop koji danas može da se stavi u jedan džep. Suština cele naše aktivnosti vezano za NATO je da podignemo operativne mogućnosti naše vojske, da usvojimo standarde, da budemo savremenog i modernog sveta, da participiramo globalno u celom svetu. Iz kog razloga? Iz istog onog razloga koji je rekao i predsednik Putin kada se desio terorizam u Beslanu ili predsednik Buš kada se desio terorizam u rušenju dve kule. To je da zaštitimo interes naše zemlje ma gde bili u svetu ugroženi. S kim? S našim partnerima. Ko su naši partneri? Sve zemlje sveta koje žele da učestvuju u mirovnim misijama zajedno sa nama, od Urugvaja koji je bio pre neki dan kod nas, preko Kine, pa čak i Japana. Zahvaljujem na dobacivanju, ali dekoncentrišete me bar malo.
Molim vas, bez direktne komunikacije ministra i narodnih poslanika.
Nisam nikad imao ovoliku podršku od strane radikala, nemojte se ljutiti, malo sam zbunjen. Da vratim stvar na početak. Sve vreme razgovaramo na otvoren i iskren način. Mene zanima samo da li ćete vi da vratite služenje vojnog roka kada budete u situaciji da menjate Srbiju, što se neće skoro desiti, ili ćete podržati ovaj zakon i reći da ono što je Vojislav Koštunica 2000. godine, tačno 19. avgusta, potpisao pred narodom Srbije, a to je ugovor sa narodom, da li ćete podržati to na glasanju ili ne? To je suština odnosa. Priča o NATO-u danas, o integracijama danas nema nikakve veze sa ovim što danas donosimo, a pogotovo nema nikakve veze sa vašim amandmanom kojim se predlaže da predsednik može na predlog ministra, uz prethodnu pribavljenu saglasnost Skupštine, da skrati vojni rok do 15 dana. Ako bi sada raspravljali o tome šta znači 15 dana, predlog Skupštine, da li mislite da je to zaista neophodno, u situaciji u kojoj se dešava nešto u zemlji, u situaciji u kojoj se vojska služi tri meseca, a vi se baš tad nalazite na godišnjem odmoru koji traje dva meseca. Znači, dajemo mogućnost predsedniku Republike kao čoveku koji je, da kažem, vrhovno odgovoran za sistem odbrane, da može na predlog onih koji su eksperti, a svakako da se tiče pre svega našeg Generalštaba, skrati vojni rok u situaciji u kojoj nemamo potrebu da obučavamo vojnike i plaćamo skupu cenu te odluke, a imamo dovoljan broj naših profesionalaca. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 45 sekundi od vremena namenjenog predstavniku Vlade. Amandman koji ste citirali podneo je narodni poslanik Dragan Todorović. Narodni poslanik Jovan Palalić je samo učestvovao u raspravi. Pravo na repliku, narodni poslanik Jovan Palalić.
Kada je u pitanju usvojena deklaracija i naziv usvojene deklaracije u Narodnoj skupštini tačno je da se ta deklaracija odnosila na KiM. Ali, nije bila samo konstatacija vojne neutralnosti. Razlozi zašto se proglašava vojna neutralnost RS su vrlo bitni i vezani su za NATO pakt. Zbog uloge NATO pakta na KiM, podrške NATO pakta separatističkim težnjama na KiM. Gospodine ministre, tu formulaciju usvojili su tada predstavnici svih političkih stranaka u Narodnoj skupštini. Tu je NATO pakt definisan kao pretnja i definisan je razlog zašto mi ne smemo da budemo u NATO paktu. Zato što podržava secesiju KiM. Što se tiče čitavog postupka i aktivnosti u okviru Partnerstva za mir, to ste u pravu. To je sve činjeno, ali u raspravi se to pokušava ignorisati. Pokušava se ignorisati činjenica da se nešto desilo 2008. godine. Kada se to desilo, sasvim sigurno i kada su u pitanju evropske integracije i kada su u pitanju odnos prema NATO paktu i Partnerstvu za mir moramo stvari gledati u drugačijem svetlu. Aktivnost i procedure do februara 2008. godine, u meri koja se tiče našeg pristupa Partnerstvu za mir, niko ne govori o pitanju standarda, apsolutno je nešto što se ne dovodi u pitanje. Ali, mera saradnje u situaciji kada neko, vojni savez ili politička organizacija, utiču na to da Srbija gubi deo svoje teritorije i to podržava, to zahteva razgovor, razjašnjavanje. Šta vi radite tamo po pitanju Kosova i zaštitnog korpusa? Što podržavate te ljude, ljude koji su bili u kosovskim terorističkim organizacijama koje su ubijale Srbe?
Dva minuta. Ministar Dragan Šutanovac ima reč.
Moram da kažem da to što govorite je neistina. Zahlađenje odnosa sa NATO-om upravo nastaje u momentu kada NATO odlučuje da podrži formiranje kosovskih snaga bezbednosti, ne KZK. KZK postoji još od vremena Slobodana Miloševića. Od tog vremena donedavno nismo imali sastanke načelnika Generalštaba i komandanta KFOR-a i imali smo vrlo tenzične odnose vezano za tu podršku koju je NATO mimo svoje misije, odnosno rezolucije davao formiranju kosovskih bezbednosnih snaga. Međutim, ono što treba da znate, kosovske bezbednosne snage su formirane tako što su ugašene KZK snage u veličini od 5.000 ljudi i formiraju se snage u veličini od 2.500 ljudi. Znači, duplo manje nego što je bilo. Tako da ta priča, čak i ukoliko se smatra kao pretnja, duplo je manja pretnja u odnosu na ono što je bilo. S druge strane, kada govorite danas o NATO i o tome da NATO želi da otcepi KiM moramo da budemo svesni da tu sede i države i predstavnici država koji suprotno tome što vi pričate rade, i ne samo da rade, već i glasaju. To su Grčka, Rumunija, Slovačka i Španija. To su NATO zemlje, veoma uvažene NATO zemlje, neke više, neke manje, ali veoma uvažene sve. Sa Španijom, Grčkom i Rumunijom su izuzetno jake vojske brojčano itd, i to su države koje ne podržavaju secesiju KiM. Šta radi srpska vojska u situaciji u kojoj jeste? Srpska vojska upravo sa Slovačkom dogovara učešće u mirovnoj misiji na Kipru i sa Španijom dogovara učešće u mirovnoj misiji u Libanu. Zašto sa njima? Pretpostavljam da vam nije teško da to shvatite i sami.
Iskorišćeno je minut i 55 sekundi vremena namenjenog ovlašćenom predstavniku. Poslanik Vlajko Senić.
Uključio bih se u ovu debatu zato što podržavam ono što je rekao gospodin Palalić da nam je potrebna javna debata. Ne bih voleo da imamo dvostruke standarde i da kada je bila doneta rezolucija na koju se on poziva, ne sećam se da je bilo neke javne debate, ne sećam se da je bilo referenduma, da su građani Srbije pozivani na biračka mesta da daju svoj sud o tome da li Srbija treba ili ne treba u deklaraciji o Kosovu da proglasi vojnu neutralnost. Prema tome, ako je to tako tada bilo, ne vidim zašto bi bilo sutra drugačije ako neka druga većina u Skupštini Srbije proceni politički, ekonomski ili bezbednosno da ta deklaracija treba da se promeni. Drugo, drago mi je što je ministar Šutanovac rekao onako kako stvari stoje da to apsolutno nije nikakva deklaracija o vojnoj neutralnosti. Kao pravnik dobro znate da vojna neutralnost može da zaživi u nekakvoj praksi kada potpišete, kao što je to slučaj sa Švajcarskom, ugovor o tome da druge zemlje priznaju vašu vojnu neutralnost. To što smo mi doneli 2007. godine u decembru ili novembru Deklaraciju o vojnoj neutralnosti, kazaću vam da vas je tada više brinulo kako će se završiti predsednički izbori 2008. godine nego šta će biti sa odlukom na KiM. To je bila suština cele te priče. Priča o Deklaraciji o KiM je bila maska za pokušaj da se na predsedničkim izborima neformalno podrži tadašnji vaš kandidat Tomislav Nikolić. O tome se radi. Ne radi se ni o kakvoj vojnoj neutralnosti. Danas živimo sa posledicama jedne takve deklaracije i moramo da imamo otvorenu debatu o tome kakav će biti budući bezbednosni put Srbije bez prejudiciranja, dozvolićete da svako od nas ima prava da kaže šta misli, kao što vi smatrate da država treba da uđe u taj kako kažete ODKB, ne verujem da je ODKB nastao juče. Niko vama nije branio da uvedete Srbiju 2006. ili 2007. godine u institucije ODKB, a mislim ako gledamo istraživanja javnog mnjenja da nismo korektni prema građanima Srbije, jer 67% građana Srbije smatra da Srbija treba da bude deo nekog regionalnog, odnosno globalnog sistema bezbednosti. Kada ih pitate da li su za NATO, onda je taj broj naravno manji. Možemo da govorimo da li je to 20 ili 25%, ali postoji svest kod građana Srbije o potrebi da Srbija bude deo globalnog sistema bezbednosti. Na nama je da damo određenu političku viziju o tome da li da budemo u Partnerstvu za mir, da li je to dovoljno, da li da budemo u NATO ili da se družimo sa zemljama u ODKB, ali u svakom slučaju, ne treba na građane prebacivati tu vrstu političke odluke. Rekao bih da je zaklanjanje iza NATO sada postala nekakva uporišna tačka različitih političkih stranaka koje ne mogu da se udruže na nekoj drugoj temi. U ovom trenutku to nije tema za Srbiju i ne postoji ni jedna vlada koja može Srbiju da uvede tajno u NATO. Mi putujemo i u Parlamentarnu skupštinu i vaši predstavnici su članovi te delegacije i tamo razgovaramo o prednostima, o nedostacima, o svemu tome šta Srbija može da ima kroz Partnerstvo za mir, šta može da ima kroz NATO itd. Prema tome, to je jedna normalna politika i ne vidim kako je moguće da jednu zemlju tajno uvedene u NATO, niti to može tehnički, niti to može da se desi politički, ali nam je neophodna rasprava o tome. Šta građani Srbije dobijaju takvom jednom odlukom? Da li je niži kreditni rizik? Da li su veće mogućnosti za strane investicije? Da li nam je veći stepen bezbednosti itd? Prema tome, naš stav je poznat. Mi smatramo da put mora da bude i dalje put evroatlantskih integracija, da krajnje odredište naše treba da bude punopravno članstvo u NATO, ali dozvoljavamo, naravno, različitu debatu, različite argumente, ali nemate pravo da zaboravite da je odluka da 2006. godine uđemo u Partnerstvo za mir bila najveći korak Srbije ka NATO paktu. I nemojte mi reći da 2006. godine nismo znali da će Kosovo proglasiti nezavisnost 15 meseci nakon toga. Vi ste znali to dobro, gospodine Palaliću, i oni koji vode vašu stranku, bolje nego ja. To što ste 2007. godine proračunali da politička neutralnost ili vojna neutralnost može da donese veću podršku građana na izborima, žao mi je, i tu ste promašili. Hvala.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika je pet minuta i 30 sekundi. Reč ima Dragan Šutanovac.
Izvinjavam se, malopre sam jedan deo vaše diskusije preskočio, apropo ODKB organizacije, ne želeći da vama poslanicima u parlamentu dam bilo kakvu kritiku. Hoću da vam kažem da mi u sistemu odbrane uveliko sarađujemo sa tim zemljama. Treba da znate da smo mi i na istoku i na zapadu zavredili poštovanje u poslednje vreme. Imali smo, kao što sam rekao, ministra odbrane Brazila po prvi put u istoriji naše zemlje. Skoro nam je bio načelnik Generalštaba Vojske Ruske Federacije. Imali smo ministra odbrane iz Kine. Ne znam u istoriji kada je bio. Načelnika Generalštaba iz Kine sam lično posetio dva puta. Po tom pitanju saradnje Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije je ispred parlamenta. Ako očekujete da vam pomognem da vi to uradite u parlamentu, to sam u ovom parlamentu radio nekih sedam godina, mislim dosta dobro. Zaista bih sada morao da se posvetim nečemu za šta sam izabran i, na kraju krajeva, primam platu.
Reč ima, pravo na repliku, gospodin Jovan Palalić.
Gospodine Seniću, što se tiče usvojene deklaracije koja se odnosi na KiM od 2007. godini, a u kojoj se u jednom od članova definiše da je Srbija vojno neutralna država zbog uloge NATO pakta na KiM, moram da vas podsetim da ste vi za to glasali. Vi ste za to glasali 2007. godine. Sada je suštinsko pitanje, ako je tada mera saradnje Srbije sa NATO paktom bila Partnerstvo za mir i vojna neutralnost, kako to da danas posle proglašenja nezavisnosti KiM i priznanja jednog broja zemalja toga, vi postajete zagovornici članstva u NATO paktu? To je suštinsko pitanje i to je suštinska razlika. Za nas se nešto desilo po pitanju teritorijalnog integriteta Republike Srbije, koja mora da preispita niz stvari i niz odnosa koji su bili pre tog događaja. Za vas ili za nekog drugog, to je bio razlog za ubrzavanje u nizu integracija. To je suštinsko pitanje – šta se tu desilo? Druga stvar, ovo što je rekao gospodin ministar, to je tačno. Jedan broj zemalja NATO pakta nije priznao KiM i to zaista sa starne države Srbije treba da bude pozdravljeno i treba da jačamo saradnju sa tim državama. Ali, govorim o zvaničnom dokumentu NATO pakta, koji ne prepoznaje te razlike koje postoje između pojedinih država. On ovde formuliše svoje stavove i politiku. Znam da ste vi dobro upućeni u taj dokument i verujem i jedan broj poslanika koji prati ova pitanja je pročitao taj dokument. Ovde, u ovom dokumentu, u deklaraciji, pogotovo u ovoj strategiji NATO pakta se vrlo jasno i vrlo konkretno definiše položaj i viđenje NATO pakta kada je u pitanju KiM. Za njih je to nezavisna država.
Dva minuta. Molim narodne poslanike, ako će nadalje biti tema dokument koji je ova Skupština usvojila, da koristimo tačne izraze. Radi se o dokumentima koje je Narodna skupština usvojila. Dakle, nije deklaracija i nije o neutralnosti, nego je Rezolucija Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Tako se zove dokument koji je Narodna skupština usvojila. Molim vas da se sa dužnom pažnjom odnosite prema vrsti akata koje Narodna skupština donosi. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstva odbrane, danas na dnevnom redu imamo izmene i dopune Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Raspravljamo o amandmanu koji kaže – predsednik Republike, na predlog ministra odbrane i uz prethodnu saglasnost radnog tela Narodne skupštine nadležnog za pitanja odbrane i bezbednosti, može skratiti trajanje služenja vojnog roka za određenu partiju vojnika, a najviše za 15 dana. Kada sada čujem diskusije nekih svojih prethodnika, u jasnoj sam nedoumici da li ovde raspravljamo o pristupanju Srbije NATO paktu ili o ovome što sam vam malopre pročitao? Očigledno je da neki moji prethodnici pokušavaju da ovu raspravu svedu na raspravu o pristupanju NATO paktu. Pri tome, teško im je da pogledaju danas više puta citirani Ustav Republike Srbije, peti deo, odeljak uređenja vlasti, odeljak broj 2. - predsednik Republike, gde zaboravljaju da predsednik Republike članom 112. Ustava Republike Srbije predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu. Predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. U tom kontekstu nekima je smetalo što je predsednik Republike bio u Crnoj Gori. Zaboravljaju da je Crna Gora postala inostranstvo baš za vreme kada su oni upravljali ovom zemljom i kada su oni vodili jednu agresivnu kampanju protiv odluke građana Crne Gore na referendumu da se izjasne o svojoj nezavisnosti. Da li će predsednik Republike Srbije otići u Crnu Goru i podržati njihove evropske integracije? Da li će ih on podržati tamo u NATO procesima koje vodi Republika Crna Gora, nije stav da se raspravlja i nije mesto da se raspravlja u ovom parlamentu. Predsednik Republike predstavlja Srbiju u inostranstvu. O pristupanju Crne Gore u NATO pakt može da raspravlja crnogorski parlament. Ovde bih se zahvalio predsednici Skupštine što je jasno i precizno definisala dokument koji je usvojila ova Skupština kroz rezoluciju. Takođe bih podsetio da između doktrine i prakse, između onoga što se govori u Skupštini i onoga što se govori na predizbornim skupovima, onoga što se radi kada se dođe u poziciju da se upravlja ovom zemljom, od strane nekih stranaka postoji velika razlika i veliko razmimoilaženje. Kao što je gospodin Šutanovac kazao, prvi vojnici su u Avganistan otišli ne za vreme mandata ove ili prethodne Vlade, već malo pre toga. Prvi NATO avioni, američki avioni sleteli su na Batajnički aerodrom, ne za vreme mandata ove Vlade, već za vreme mandata jedne druge Vlade. Prema tome, ja bih da vratim raspravu u kontekst onoga o čemu se vodi po dnevnom redu, a kada bude tema NATO pakt i odnosi NATO pakta, možemo na tu temu da raspravljamo. Ako želite tu sednicu posvećenu tome, izvolite Odbor za bezbednost i odbranu, pa nametnite tu temu, pokažite inicijativu. Ono što je najvažnije, nemojte nama stavljati u usta reči koje nismo izgovorili i stavljati nam u usta izjave koje nismo dali, stanite iza svojih dela kao što ste stali 2006, 2004. godine, budite iza svojih dela i sada, a vi koji dobacujete, bolje bi vam bilo da se zapitate, vi koji dobacujete, ja ću vas podsetiti, Srbija sada možda ide u NATO, ali kada ste vi vladali ovom zemljom NATO je ušao u Srbiju, a ne Srbija u NATO.
Iskorišćeno četiri minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
S obzirom da imamo tačku dnevnog reda amandmane, ali otvorila se tema i šta da radimo? Kad se tema otvori, onda treba i da je zatvorimo. Znači, kao što smo čuli, usvojena je rezolucija u parlamentu. Šta piše u toj rezoluciji? Narodna skupština Republike Srbije donosi odluku o proglašavanju vojne neutralnosti Republike Srbije u odnosu na postojeće vojne saveze, obratite pažnju sada – do eventualnog raspisivanja referenduma na kojem bi se donela konačna odluka o tom pitanju. Naglašavam samo ovo "eventualno raspisivanje referenduma", kad se pozivamo na ovu rezoluciju da znamo da smo stavili u nju da će biti "eventualno", što ne znači nužno ili obavezno, za to smo zajedno glasali. Znači, izuzetno je važno da to imate u svesti vi kao parlamentarci sve vreme, jer to "eventualno" negde teško da obavezuje da bude referendum.
Još uvek smo u pretresu u pojedinostima, amandman na član 7. Reč ima poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Čomić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo pre sedam dana otpočeli raspravu i sada smo na Predlogu zakona o pojedinostima, amandman koji je podneo gospodin Dragan Todorović je sasvim opravdan, s obzirom na naše dugogodišnje iskustvo da radna tela Narodne skupštine Republike Srbije služe samo kao paravan za donošenja odluka van najvišeg zakonodavnog tela Narodne skupštine. Gospodin Todorović je, i kao dugogodišnji član Odbora za odbranu i bezbednost, i kao naprasno zbog hira DS smenjen sa mesta predsednika, uvideo da vi zapravo ne želite uopšte da poštujete ulogu parlamenta i time je hteo i da ojača civilnu kontrolu vojske i da učini da se zaista odgovornost ljudi koji se nalaze u Odboru za odbranu i bezbednost ustanovi u svakom trenutku. Vi ste malopre, gospodine ministre, rekli - šta će da se desi u slučaju ako je letnja pauza, pa Skupština ne radi, pa dok se vi sastanete, itd? Mi srpski radikali smo nacionalno odgovorni ljudi, ljudi koji smo izabrani od građana Srbije, vi ste nam, uzgred budi rečeno, ukrali poslaničke mandate, koje smo osvojili na izborima na listi SRS - Dr Vojislav Šešelj, i sada vi sumnjate u odgovornost srpskih radikala, članova radnog tela, odnosno Odbora za odbranu i bezbednost da će vršeći svoju ulogu, koju nam je narod poverio na izborima da se u datom trenutku nađu na ovom mestu. Stvarno, ne znam, gospodine Šutanovac, vi kao da niste toliko godina bili sa nama u Odboru za odbranu i bezbednost pripremajući se za ovu funkciju, iako ste obmanuli javnost pre sedam dana kada ste rekli – nikada nisam imao nameru da budem vojni ministar. Naravno da jeste, kao što sad naravno imate nameru da budete opet potpredsednik DS i vaše legitimno pravo da koristite i ovo za promociju, jer taj dan "D" se približava. Ovaj dan "D", 1. januar 2011. godine, kada treba da se otpočne sa profesionalizacijom, ali u potpunom, dakle, Vojske Srbije, jeste nešto što SRS podržava, za razliku od svih vas, evo, izlazi gospodin Senić i baš mi je žao zbog toga jer on je pre toga bio u jednoj drugoj političkoj stranci, ali elementarno znanje svakog ko učestvuje u političkom životu Srbije mora da ima o nekoj političkoj stranci, pa tako i o najjačoj opozicionoj SRS. Još u programu Srpskog četničkog pokreta, a kasnije SRS, odredba koja se tiče vojske i profesionalizacije toliko je jasna da tu više nemam šta da kažem, samo onima koji su politički diletanti, pa sad ja treba da objašnjavam za šta se srpski radikali zalažu 20 godina. Ipak ću doći do jedne teme koju želim da afirmišem zbog tih ljudi, pre svega zbog vojnog kadra u našoj zemlji koji će u budućnosti da ima ključnu ulogu u profesionalizaciji vojske. Mislim da ste vi, gospodine Šutanovac, više o tome trebali da govorite, naravno, to vam ne zameram, ali u onom uvodnom izlaganju pre sedam dana ste nešto od toga spomenuli. Ali, hajde, za razliku od ovih sitnih političarenja i neznanja pojedinih vaših poslanika iz DS i iz koalicije, da krenemo na teren koji je svakako atraktivniji i za gospodu koja je danas sa vama tu, a i pre svega za srpsku javnost. Želim da danas govorimo o ulozi Vojne akademije Srbije, koja je nedavno proslavila 160 godina svog postojanja jer, priznaćete, nije bilo lako u 19. veku, iz nekoliko pokušaja je to učinjeno, da formiramo Vojnu akademiju i danas da od vojvode Radomira Putnika, Živojina Mišića, Stepe Stepanovića mi dođemo do profesionalnog vojnika u Srbiji. Želim, pošto prošlog četvrtka nije imalo dovoljno vremena, dakle, kroz ovu intenciju koju je imao gospodin Todorović i naša SRS, ovim amandmanom da vam postavim nekoliko konkretnih pitanja, jer povezana su sa ovim što će da se dešava pretpostavljam u Skupštini naredne nedelje, a to je usvajanje budžeta za 2011. godinu. Zanima me i ako ste u prilici da mi to sada kažete, posle mog izlaganja ili u toku sednice – koliko će po vama u dinarima da košta jedan dobro obučeni profesionalni vojnik? Vidim da se zalažete za NATO standarde prilikom obučavanja i profesionalizacije vojske. Mi smo izričito protiv toga. Malopre ste rekli da se sve zemlje sveta danas angažuju na tom polju da upravo dostignu te standarde. To, kao prvo, uopšte nije tačno. Ruska Federacija to ne radi. To ne rade zemlje nesvrstanih i koje su naši prijatelji i koji nas podržavaju i u Generalnoj skupštini, u Savetu bezbednosti UN i za razliku od ovih vaših NATO prijatelja izričito su protiv cepanja naše teritorije i otimanja KiM iz sastava Srbije, a moram da vas podsetim i da vam dokažem da sam u pravu, kada već ovako afirmativno govorim o Vojnoj akademiji, da su naši prijatelji iz zemalja nesvrstanih, i iz Sirije, i iz Alžira, iz Libije itd, mnoge svoje kadrove školovali, vi to znate, upravo ovde i nije im palo na pamet da sada šalju svoju vojsku. Stvarno ne znam da li bi to bilo moguće da predsednik Bašar napravi sporazum, kao predsednik Sirije, sa Obamom i da tamo šalje svoju vojsku na usavršavanje. Ne znam šta vi pričate ili da to uradi predsednik Medvedev ili predsednik Putin, da se tako strateški opredeli, kao što vi to radite za te zemlje. Zašto Vojna akademije iz Srbije ima najintenzivniju saradnju sa Belgijom, Mađarskom i Italijom? Zašto mi ne sarađujemo u većem smislu, na višem stepenu, sa vojnim akademijama naših prijateljskih zemalja? Malopre ste rekli i to ste valjda potenciralizbog nas srpskih radikala da nas impresionirate, pa smo mi onda reagovali, vi ste rekli – zahvaljujete se na podršci, nikada ne možemo da podržavamo nekoga ko je prošao sve NATO škole i ko je očigledno NATO đak. Kako možemo da vas podržavamo? Ali, vi ste rekli – ja sam se sastajao sa zvaničnicima iz Kine, iz Brazila itd, pa to je u opisu vašeg radnog mesta. Da je sreće svakoga dana da se sastajete sa zvaničnicima prijateljskih zemalja, uzmete lepo spisak, ukucate na sajtu koje zemlje nisu priznale šiptarsku tvorevinu Kosovo i krenete lepo redom, date vašim ljudima iz Ministarstva, obavestite sve nadležne i putujete po tim zemljamai pravite stratešku saradnju. Ta pitanja koliko će da košta profesionalni vojnik su vezana, zbog toga što vi vrlo dobro znate, kao i naša javnost, a naročito ljudi koji se time bave, jer u ovih proteklih sedam dana od one načelne rasprave do pojedinosti, bilo je dosta tekstova i natpisa u medijima, oglasili su se razni i kvazi i neki ljudi za koje možemo da kažemo da su stručnjaci iz oblasti vojske, da li vi ostajete pri tome, gospodine Šutanovac, da će taj profesionalni srpski vojnik da ima dve prosečne plate u Srbiji? Moramo da kažemo ljudima šta ih čeka, kao i svima onima koji se opredele da budu profesionalni vojnici. U januaru je bila 29.929 dinara, a vi ste rekli da ona bude duplo veća od prosečne plate u Srbiji. Da li budžetski mi to možemo da izdržimo i kako je moguće da nijedan poslanik DS, G 17 i tako redom nikada nije podneo, koliko znam, za ovih deset godina koliko ste u vlasti, nijedan amandman na predlog budžeta Vlade Republike Srbije da se veća sredstva daju vojsci? Vi vrlo dobro znate, ako govorimo o našim slavnim precima, i ako govorimo o onima koji su pohađali, a ja sam nekoliko srpskih vojskovođa spomenula, vojnu akademiju, da su vojnoj akademiji prošle godine data, odnosno odobrena sredstva samo 80% od onoga što su oni tražili. Izvinite, ali ti budući oficiri i podoficiri, kadeti i kadetkinje, treba da stanu i imaju komandnu ulogu nad profesionalcima i vojnicima, koji su ipak više obučeni od njih. Kako izgleda jedan profesionalni vojnik u glavama naših ljudi? Ima oko 30 godina, neko je ko je u svakom smislu reči uravnotežen, stabilan, ima nacionalnu i svaku drugu odgovornost, ali u glavama građana Srbije, gospodine Šutanovac, nikako nije, i to vam garantujem, sada, kada biste sproveli istraživanje, četiri petine građana Srbije je izričito protiv NATO pakta, nikako nije od svih onih koji su prihvatili ideju o profesionalizaciji Vojske, ideja o tome da ti vojnici treba da idu u te tzv. mirovne operacije i da se nalaze u sastavu norveškog ili nekog drugog kontingenta. Vi vrlo dobro znate da je veća nesreća srpskog naroda otpočela naročito 1999. godine, kada je NATO pakt došao na Kosovo i Metohiju. Nije slučajno što je vojna baza Bondstil jedna od najvećih ovde na Balkanu. Moram zarad javnosti da vas podsetim, mada vi to znate, da je i naš kolega, gospodin Filip Stojanović, kao narodni poslanik bio uhapšen i odveden u vojnu bazu Bondstil, koji je u nekom smislu reči logor za Srbe, za sve neposlušne Srbe, za sve one koji ne prihvataju da služe okupatoru i šiptarskim teroristima i balistima. Samo je sreća bila da on žive glave izađe odatle, kao i grupa Srba sa kojima je on tamo bio. Zbog čega? Zato što je na teritoriji svoje zemlje, tamo gde je rođen, gde su njegovi preci, gde vekovima žive i Stojanovići i sve srpske slavne porodice? Izvinite molim vas, još 1915. godine, ja ću to da vam citiram, jedan od poznatih svetskih istoričara Ernest Deni, koji je napisao i objavio knjigu "Velika Srbija" i rado ćemo svakome od vas da damo mogućnost da kupovinom časopisa "Srpska slobodarska misao" u izdanju SRS kupite knjigu ovog slavnog istoričara, on je još tada napisao o srpskim vojnicima – srpski uspesi se objašnjavaju… Ja bih vas zamolila, gospođo Čomić, da ovoj vašoj propaloj protivkandidatkinji u okviru DS skrenete pažnju. Ja se koncentrišem na nešto što je važno i što je predmet dnevnog reda…
Narodna poslanice, vi ste upravo prekršili Poslovnik. Da li ste se skoncentrisali na još nešto drugo, to ne znam, ali ste prekršili Poslovnik u direktnom obraćanju drugim narodnim poslanicima. Strpljivo čekam da dovedete diskusiju u vezu sa temom dnevnog reda, odnosno amandmanom koji glasi da "predsednik Republike, na predlog ministra odbrane i uz prethodnu saglasnost radnog tela Narodne skupštine nadležnog za pitanja odbrane i bezbednosti, može skratiti trajanje služenja vojnog roka za određenu partiju vojnika za najviše 15 dana". Dakle, molim da sa ovim amandmanom dovedete u vezu i časopise SRS, i stradanja narodnog poslanika, i francuske istoričare, ili da prestanemo da kršimo Poslovnik Narodne skupštine.
Kao što ste vi primetili, gospodin ministar pre pola sata je otvorio široke teme i ovaj amandman je samo povod da mi govorimo o slavnim uspesima srpske vojske. Tako sam ja i želela da ovo što je napisano 1915. godine, a to su zaista najlepše moguće reči o srpskoj vojsci, nekako bude podstrek za sve buduće vojnike profesionalce da se odazovu i da to bude njihov životni poziv. Jer, ako je jedan takav svetski poznati istoričar rekao da se naši uspesi, Srbije, objašnjavaju naučnom nadmoćnošću njihovih viših oficira i moralnom vrednošću njihovih vojnika, onda se postavlja pitanje, gospodine Šutanovac, da li je profesionalizacija vojske usko vezana sa tim materijalnim sredstvima? Da li mi sada u kontekstu vašeg zalaganja da imamo NATO standarde, koji su neprihvatljivi za Srbiju i srpski narod, treba da robujemo tome, da izdvajamo sredstva i da tako školujemo buduće profesionalce? Pošto su kolege ovde pominjali kako to naša braća Rusi kažu – Organizaciju dogovora o kolektivnoj bezopasnosti, to je pravilan naziv na ruskom, gospodine Seniću, da ne biste imali neke predrasude o tome, a uskoro ćete imati priliku da izađete iz mišje rupe jer je stiglo zvanično pismo i dopis za pristupanje statusu posmatrača Narodne skupštine Republike Srbije, pa da vidim kako ćete da se izjasnite i kako ćete da reagujete na to, recite mi molim vas da li vi znate da ta organizacija, za razliku od agresivne zapadne vojne alijanse, nema nikakve afinitete i pretenzije prema drugim državama, već je integrisana vojna organizacija koja ima funkciju regionalne i svake druge saradnje i pomoći? Ona sarađuje sa Šangajskom organizacijom, a vi vrlo dobro znate, kao i gospodin Šutanovac, da su nam upravo oni nudili, to je kasnije izjavio predsednik Spoljnopolitičkog komiteta ruske Državne dume, gospodin Konstantin Kosačev, pred izglasavanje one rezolucije koju je izmenio Boris Tadić, pomoć i preko ove organizacije i preko Šangajske inicijative, što ste vi prenebregli i odlučili ste da služite EU i NATO paktu. Mi vidimo Srbiju kao Srbiju profesionalnih vojnika. Ali, završiću time, pošto sam i počela time, afirmacijom Vojne akademije. General Jovan Mišković, nekada načelnik Vojne akademije i predsednik Srpske kraljevske akademije, rekao je: "Oficir koji izađe iz škole, a vojnu nauku savremeno ne prati i konstantno se ne usavršava, postaje šarlatan ili zavezana vreća". Ne bih ništa od ovoga da imputiram vama, gospodine Šutanovac, mada mogu da vas pronađem u ovoj rečenici. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Postojalo je više pitanja, međutim, vratio bih se na ovaj amandman koji treba da zaštiti Vojsku Srbije od predsednika Republike tako što bi imali veće poverenje u poslanike SRS, za koje ne znamo ni sad koliko vas ima. Svakoga dana imamo prilike da vidimo da oni koji su se u crkvi zakleli da će biti jedinstveni prelaze malo tamo, pa ovamo, pa dođu ovde. I kako vi mislite da mi imamo poverenja sada u to? Dok se vi skupite, okupite i vidite koliko vas ima, to je stvarno objektivno problem. Drago mi je da ste čitali malo i o vojnoj akademiji. Treba da kažete građanima Srbije da je vojnu akademiju formirao upravo češki oficir, gospodin Franjo Zah. Znači, našu tradiciju u to vreme, kao što smo rekli i prošli put, čak i ministar odbrane Republike Srbije bio je Francuz, nije bio srpski radikal, mi smo u to vreme koristili sva znanja koja smo mogli iz inostranstva, a i danas ih koristimo. Rekli ste jednu veliku neistinu, a to je čisto stvar neznanja, ne verujem da je to rečeno iz razloga mržnje, naprosto je netačno da vojska Ruske Federacije ne kodifikuje se po NATO standardu. Ako malo pročitate nešto što piše u svetskim vojnim listovima, videćete da ta stvar tako ne stoji. Svi žele da budu kompatibilni i svi žele da se kodifikuju i to je nešto što je skroz prihvatljivo. Ono što je takođe važno reći, a vidim da se pozivate na to vreme, na vreme Titove Jugoslavije i Titove vojne akademije, tačno je da se u to vreme veliki broj pripadnika nesvrstanih zemalja školovao u našoj zemlji, kao što je tačno da u vreme dok ste vi bili na vlasti, 90-ih godina, niko iz tih zemalja se nije školovao u našoj zemlji, kao što je tačno da se oni sada ponovo školuju u našoj zemlji, koju vodi upravo demokratska vlast i u koju oni imaju poverenja. Danas na našoj Vojnoj akademiji imamo oko 20 stažista koji za koji dan završavaju postdiplomske studije. Dve i po godine su bili u Srbiji, naučili su naš jezik i kad se vrate u svoju zemlju biće ambasadori kako naše vojske, tako i naše zemlje. Očekujemo jednu veću grupu kandidata za kadete za letenje na helikopterima iz Libije. Očekujemo takođe na našoj VMA da imamo strane kadete i oficire. Ta neka tradicija, koju ste vi u vašem vremenu izbrisali, koja omogućuje da mi gajimo te odnose sa tim zemljama, upravo se na velika vrata vraća od 2008. godine. Imali ste priliku, verujem, da vidite i na koji način se odnosimo prema našoj vojnoj akademiji, sa jednom fenomenalnom pozorišnom predstavom, koju je režirao Aleksandar Mandić Manda, koja je bila u našem Jugoslovensko dramskom pozorištu, gde ste imali priliku da vidite razne vojne akademije u svih 160 godina postojanja. Ono što je takođe tačno, da i ukoliko želimo da sarađujemo sa parlamentom, odnosno sa organizacijom ODKB, moraćemo to da radimo preko NATO-a, jer su sve zemlje oko nas u NATO-u, pa gde god krenete, nekako morate baš preko NATO-a [[Narodni poslanik Nataša Jovanović traži repliku.]]
Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi reč. Vi ste se prijavili da koristite vreme poslaničke grupe? Prijavljeni su već narodni poslanik Mirko Čikiriz, pa narodni poslanik Zoran Krasić, pa onda vi. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Predlažem, naravno, da se ovaj amandman gospodina Dragana Todorovića odbije, jer je zaista besmisleno, ako je po Ustavu predsednik Republike, a u skladu sa zakonom komanduje vojskom, postavlja, unapređuje i razrešuje oficire Vojske Srbije, neko ko može više, može i manje. Ako predsednik Republike, a bez obzira ispred koje političke stranke, komanduje vojskom, onda je besmisleno da predsednik Republike pita neko telo Narodne skupštine i prethodno pribavlja mišljenje ministra da li da skrati vojni rok od 15 dana. Naravno da će kod svake odluke te vrste biti pribavljena sva potrebna mišljenja i analize, ali ovo je procedura koja je apsolutno besmislena. Naravno, ovo vreme je iskorišćeno i za neku vrstu političkih rasprava koje nisu samo političke rasprave, po meni su ovo dobre rasprave koje se tiču i bezbednosti zemlje, budućnosti ove zemlje. Osnova politike koju zastupa vladajuća većina i stranke od 2000. godine pa naovamo je da sva neprijateljstva koja smo imali pokušamo da pretvorimo u prijateljstva, a da prijateljstva koja imamo u svetu podržimo. Pre svega sam mislio na Rusku Federaciju, a sve zemlje sa kojima smo bili u sukobu, a koje su uticajne i u velikoj meri utiču na položaj Republike Srbije, na njenu bezbednost itd, mislim da je osnova svake politike da neka neprijateljstva koja su nekada postojala postanu prijateljstva. Ministar je pomenuo da je u vreme Vlade gospodina Vojislava Koštunice usvojen jedan strategijski predlog odbrane Republike Srbije, on je od 7. juna 2006. godine. Ovo je interesantno za vas, gospodine Palaliću, zbog još jednog pitanja koje ste sami nametnuli. Ovaj strategijski pregled odbrane je usvojen na kolegijumu ministra odbrane. Na strani 2. se kaže – u procesu jačanja bezbednosne i odbrambene arhitekture posebnu ulogu imaju Ujedinjene nacije, NATO, Evropska unija i OEBS. Njihova uloga postaje sve značajnija u prevenciji i prevladavanju kriza, uspostavljanju postkonfliktne i demokratske konsolidacije nestabilnih država i regiona. Ovde se postavlja pitanje ko danas štiti Srbe na Kosovu i Metohiji itd? Mi bismo voleli da ih ne štiti niko, da nije bilo proglašenja nezavisnosti, da Srbija dole nije izgubila suverenitet, ali nažalost u velikoj meri to je realnost, danas bezbednost Srba na Kosovu i Metohiji, između ostalih, štite i pripadnici NATO alijanse. Drugo, ovde je pokušano zarad javnosti, ali mislim da treba svi da vodimo računa o javno izgovorenoj reči, da se napravi neki jaz između NATO pakta i Ruske Federacije, a sami smo svesni činjenice da je pre nekoliko dana i ruski predsednik Medvedev bio na Samitu NATO pakta u Lisabonu. Sigurno nije otišao na samit da se svađa sa NATO paktom, nego da uspostavi neki vid saradnje, jer svet posle Drugog svetskog rata razmišlja drugačije, posebno veliki, i sarađuju po pitanju svetske bezbednosti i mira. To je nešto što je opšte poznato. Drugo, u ovoj strategiji se kaže da će ključni momenat unapređenja stanja bezbednosti predstavljati uključivanje Republike Srbije u NATO program Partnerstva za mir i uspostavljanje drugih oblika saradnje sa NATO. To će omogućiti unapređenje ukupne stabilnosti Republike Srbije. Mi smo imali politiku do 2000. godine koja je po pitanju bezbednosti zemlje imala katastrofalne rezultate. Imali smo politiku koja je tražila i veliku Srbiju i zaštitu svih Srba van granica Srbije. Nažalost, posledice te politike su bile zaista katastrofalne i tamo gde su navodno branjeni srpski nacionalni interesi nažalost Srba ili nema ili ih ima u znatno manjem obimu. Očigledno je da je nama bila potrebna nova politika. Međutim, i sa donošenjem nove politike nam nije jasno zašto je pre svega DSS postala radikalnija u odbrani politike do 2000. godine u odnosu i na same aktere te politike. Recimo, SPS je prihvatila nove vrednosti, prihvatila je novo vreme i, čini mi se, u značajnoj meri promenila politički kurs. Zbog toga je pitanje gospodinu Palaliću da li on kao pravnik pred javnošću može da izjavi da li je vojna neutralnost samoproklamovana dovoljna sama po sebi ili je potrebno da seona prizna međunarodnim ugovorima? Mi smo u ovom parlamentu nekoliko puta rekli da je to mrtvo slovo na papiru, da je to obmanjivanje javnosti, da je to skupljanje jeftinih političkih poena, da ništa ne može doneti Srbiji ta vrsta obmane i da vojnu neutralnost, kakvu je imala recimo Austrija posle Drugog svetskog rata, možete imati u međunarodnim okvirima samo ako to bude potvrđeno relevantnim međunarodnim ugovorima. Hvala.
Iskorišćeno je 5 minuta i 27 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Krasić je bio prijavljen, ali više nije [[Narodni poslanik Jovan Palalić javio se za repliku.]] Nemate pravo na repliku. Vrlo pažljivo sam slušala pitanja koja vam je postavljao narodni poslanik Mirko Čikiriz, i pitanja koja vam je on postavljao ne predstavljaju teme od dnevnog reda i važnosti za ovu raspravu, tako da nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Ako bih mogao, gospođo Čomić, kao ovlašćeni predstavnik? Naime, ovlašćeni predstavnik je bio Dragan Todorović, on trenutno nije ovde, pa po Poslovniku, budući da sam zamenik predsednika poslaničke grupe, govorio bih u okviru vremena ovlašćenog predstavnika. Hvala vam. Dakle, ovde su zaista otvorene brojne teme. Ono što zaista pada u oči svakom nepristrasnom posmatraču političkih događaja na političkoj sceni Srbije jeste da u Vladi Srbije formalno, sudeći po izjavama njenih zvaničnika i onih koji je podržavaju, ne postoji jedinstvo oko nekih ključnih pitanja značajnih za bezbednost i odbranu Republike Srbije. Naime, u jednom delu Vlade Srbije i u jednom delu vladajuće koalicije kaže se da oni nisu za NATO i da podržavaju vojnu neutralnost Srbije. S druge strane, imate ono malo militantnije krilo vladajuće koalicije koje otvoreno kaže da je za NATO i da ako Srbija ne uđe u NATO onda ćemo pretrpeti ogromnu štetu, političku, ekonomsku, vojnu, bezbednosnu itd. Naravno, to nije jedino pitanje oko koga je Vlada Srbije nejedinstvena. Često smo imali prilike da čujemo da jedan ministar, konkretno gospodin Mlađan Dinkić, oštro kritikuje drugog svog kolegu u Vladi, konkretno ministarku finansija Dianu Dragutinović. Vladajuća koalicija je nejedinstvena i po pitanju masovnih grobnica u Srbiji koje su stvorene 1944. godine i kasnije, jer jedan deo Vlade Srbije traži da se obeleže stratišta komunističke vlasti, a sede u istoj vladi u kojoj sede ideološki nastavljači onih koji su prouzrokovali te masovne grobnice. Dakle, očigledno je da postoji značajno nejedinstvo u Vladi Srbije. Očigledno je da neki predstavnici Vlade Srbije i pojedini ministri pokušavaju da omekšaju svest građana o tome šta je NATO uradio Srbiji i Crnoj Gori 1999. godine, ali šta je uradio i Republici Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj 1994. i 1995. godine, kada je bombardovao srpske vojne položaje i time direktno pomagao hrvatskoj vojsci, odnosno vojsci Hrvata i Muslimana u Bosni i Hercegovini. Ono što je činjenica, to je da NATO pakt od 1991. godine definitivno prestaje da bude samo vojna organizacija i postaje politički akter u Evropi. To se desilo u novembru 1991. godine na Samitu NATO-a u Rimu, kada se u rezoluciji tog samita, između ostalog, saopštava da NATO treba da bude agens političkih promena u Evropi u smislu nametanja istočnoevropskim zemljama novog političkog i ekonomskog sistema. Posle toga, od 1991. godine do danas, jasno je da NATO pakt ima ne samo vojnu, nego i sve izraženiju političku ulogu. Svest građana Srbije pokušava, kada je u pitanju NATO, da se omekša i time da, navodno, Rusija i NATO pakt nisu suprotstavljene strane, da su to, manje-više, partneri između kojih nema spornih pitanja. Onda se pojedini ministri u Vladi Srbije čude zašto neko napominje da postoji jaz između bezbednosnih interesa Ruske Federacije i bezbednosnih interesa NATO, pre svega SAD, koje su ključni faktor u ovoj vojnoj organizaciji. Sve one koji pokušavaju na taj način da omekšaju mozak građana Srbije, prosto želim da podsetim na izjavu koju je dao pre dva dana Dimitrij Rogozin, stalni predstavnik Ruske Federacije u NATO… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da kontekst vaše diskusije svedete ka temi dnevnog reda. Zajednička nam je obaveza primena i poštovanje člana 106. stav 1. o dnevnom redu. Hvala.) Gospođo Čomić, upravo u svrhu argumentacije amandmana koji je podneo gospodin Dragan Todorović, želim da narodne poslanike i uvaženog gospodina ministra upoznam sa nekim činjenicama koje su značajne za narodne poslanike, kada u danu za glasanje budu glasali o amandmanu koji je podneo Dragan Todorović u ime poslaničke grupe SRS. Dakle, pre dva dana gospodin Rogozin je za list "Russia today" uporedio postavljanje antiraketnog štita NATO pakta u istočnoevropskim zemljama sa onim što je Treći rajh uradio prema Poljskoj i rekao da se NATO pakt od Ruske Federacije antiraketnim štitom brani na isti način na koji se Treći rajh branio od Poljske. Pre nekoliko meseci isti gospodin Rogozin je ponudio nagradu od milion dolara onome ko ga ubedi da NATO pakt nije agresorska organizacija… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas, ne dovodite gospodina Rogozina u vezu sa amandmanom.) Takođe, želim da ispravim uvaženog gospodina Šutanovca, nijedan Francuz nije bio ministar odbrane Republike Srbije, jer je Republika Srbija postala Republika tek 1945. godine. Nisam čuo ni za jednog Francuza da je bio ministar odbrane u SFRJ, SRJ, SRS ili Republici Srbiji, pa ako bi gospodin Šutanovac mogao da kaže koji je to Francuz od 1945. godine bio ministar odbrane Republike Srbije, bio bih mu zahvalan. Što se tiče samog amandmana, SRS smatra da u funkciji ojačavanja civilne kontrole Vojske Srbije treba dati adekvatnu ulogu i inače resornom odboru Narodne skupštine, radnom telu Narodne skupštine, a to je Odbor za odbranu i bezbednost, da da prethodnu saglasnost da se skrati služenje vojnog roka za najviše 15 dana za određenu partiju vojnika. Ako analizirate naš amandman, onda ćete videti da on, u stvari, želi da ostvari dva cilja. S jedne strane, da afirmiše ulogu Narodne skupštine i njenog resornog radnog tela u civilnoj kontroli vojske. To se čini tako što, po mišljenju SRS, Odbor za odbranu i bezbednost, kao resorno radno telo, treba da da prethodnu saglasnost na odluku predsednika Republike da skrati služenje vojnog roka za određenu partiju vojnika. S druge strane, ako uzmete Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, onda ćete videti da se u članu 7. predsedniku Republike daje pravo da skrati služenje vojnog roka, ne za određenu partiju vojnika, kao što predlaže SRS, nego generalno. Time mu se, praktično, daje pravo da svojom odlukom suspenduje odredbe zakona koje govore o dužini trajanja vojnog roka. Naš amandman hoće da postigne upravo suprotno, da se predsedniku Republike da pravo da skrati služenje vojnog roka, ali ne za sve buduće slučajeve, nego samo za određenu partiju vojnika i to za najviše 15 dana. To je optimalno, imajući u vidu dužinu trajanja vojnog roka u Srbiji i, naravno, da se afirmiše uloga Narodne skupštine. Pojedini narodni poslanici, to me je zaista iznenadilo, prilično podsmešljivo su govorili o tome – šta tu ima Narodna skupština da se pita oko skraćenja služenja vojnog roka. Ima. Znate, sistem odbrane Republike Srbije je jedinstven sistem i tačno je da predsednik Republike Srbije komanduje vojskom, ali ne možete da prenebregnete druge elemente sistema odbrane. Tačno je da u tom jedinstvenom sistemu odbrane valjda određenu ulogu ima i Narodna skupština i njen Odbor za odbranu i bezbednost. Sam naziv odbora govori o tome da Narodna skupština ima i te kako značajnu ulogu kada je u pitanju komandovanje vojskom, mada ovo, kada je reč o skraćenju služenja vojnog roka, nije komandovanje vojskom u pravom smislu te reči. Jeste vršenje određenih poslova u vezi sa vojskom, nije baš komandovanje u punom smislu te reči, ali nesumnjivo da Narodna skupština, budući da predstavlja jedan od faktora u sistemu odbrane Republike Srbije, treba da ima svoju ulogu kada je u pitanju skraćenje služenja vojnog roka, ali ne na univerzalan način i ne za sve buduće slučajeve, nego samo kada je u pitanju određena partija vojnika. Želim da vas podsetim da, po odluci koju je predložila Vlada Republike Srbije, ne ukida se služenje vojnog roka, nego se ukida obaveza služenja vojnog roka. Uveren sam, kao što su uvereni i drugi poslanici SRS, da će u Republici Srbiji biti mladih ljudi, i muškaraca, ali i žena, koji će hteti da služe vojni rok. Njima predsednik Republike Srbije može da skrati služenje vojnog roka za tu jednu partiju vojnika koja je otišla u kasarne tog i tog datuma, ali ne može samoinicijativno i ne može na svoju ruku. Mora da konsultuje ministra odbrane, odnosno ministar odbrane je taj koji treba da predloži skraćenje služenja vojnog roka za određenu partiju vojnika, a pre nego što predsednik Republike donese odluku o skraćenju služenja vojnog roka, mora da dobije prethodnu saglasnost Narodne skupštine. Time ste, ukoliko prihvatite amandman SRS, kada je reč o sistemu odbrane, u taj sistem odbrane uključili sva tri faktora odbrane zemlje, kada je reč o civilnom sektoru: predsednika Republike, koji je prva glava izvršne vlasti; uključili ste ministra odbrane, koji je predstavnik one druge glave izvršne vlasti, jer je u Republici Srbiji izvršna vlast bicefalna, podeljena na dva dela, i uključili ste onaj treći civilni faktor odbrane zemlje, a to je Narodna skupština Republike Srbije. Potpuno je neshvatljivo za poslaničku grupu SRS da Vlada Republike Srbije i da poslanici vladajuće koalicije, koji insistiraju na konceptu civilne kontrole vojske, beže od određene uloge Narodne skupštine i njenog odbora, kada je u pitanju ovaj segment odbrane i ovaj segment vojske, a zove se skraćenje služenja vojnog roka. Znate, skratiti služenje vojnog roka nije tako bezazlena stvar. Vi polazite od činjenice da je Republika Srbija uvek u redovnom stanju i da nikada ne postoji bilo kakva opasnost po odbranu i bezbednost zemlje. Voleo bih da je to uvek tako ali, nažalost, pitanje je da li će bašbiti tako. Sada se postavlja pitanje zašto Narodnoj skupštini potpuno vezati ruke kada je u pitanju mogućnost da se i ona pita vezano za služenje vojnog roka? Trenutno je predsednik Republike iz partije koja predstavlja stožer vladajuće koalicije i nesumnjivo da on ima najznačajniju ulogu u vladajućoj koaliciji, ne samo u svojoj partiji, ali možda će jednog dana Srbija doći u situaciju da predsednik Republike bude iz jedne političke opcije, a da Vladu Srbije i većinu u Narodnoj skupštini čine neke druge političke opcije. Zašto bi samo predsednik Republike trebalo da se pita o ovom pitanju? Zašto bi samo on trebao da ima neku nadležnost, kada je u pitanju skraćenje služenja vojnog roka? Zašto bežimo od Narodne skupštine, zašto i njoj ne damo pravo da da ili ne da prethodnu saglasnost za skraćenje služenja vojnog roka? Amandman SRS želi samo da postigne dva cilja. Sa jedne strane, želimo da afirmišemo ulogu Narodne skupštine u konceptu odbrane Republike Srbije, sa jedne strane i sa druge strane, ne želimo da dozvolimo predsedniku Republike da ima generalno pravo da skrati služenje vojnog roka u svim budućim slučajevima, nego da ga ograničimo samo za određenu partiju vojnika i da taj rok za koji može da skrati služenje vojnog roka može da iznosi najviše 15 dana. Amandman je potpuno jasan. Zakonodavni odbor je rekao da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Amandmanom se afirmiše uloga Narodne skupštine u sistemu odbrane Republike Srbije i smatram da ne postoji ni jedan valjan razlog da i vladajuća koalicija ne podrži ovaj amandman. SRS je i u načelnoj raspravi istakla da u principu nismo protiv profesionalizacije vojske. Profesionalna vojska je nesumnjivo kvalitetnija i efikasnija od vojske koja se bazira na regrutnoj obavezi, ali nismo za profesionalizaciju vojske koja podrazumeva da se oslabi odbrambena moć Republike Srbije i nismo uvereni da nepunih 11.000 profesionalnih vojnika može biti dovoljno za odbranu Republike Srbije u situaciji kada imate nekoliko kriznih žarišta na teritoriji Republike Srbije, pri čemu se ta krizna žarišta dodatno pojačavaju uticajem iz određenih centara moći van Republike Srbije. KiM, Raška oblast, jug Srbije, možda, ne daj bože i neki drugi deo teritorije Republike Srbije, govore o tome da je bezbednost Republike Srbije u jednoj prilično delikatnoj fazi i nismo sigurni da je tih nepunih 11.000 profesionalnih vojnika dovoljno. Na stranu to što je veliko pitanje – šta trenutno u Republici Srbiji znači pojam profesionalnog vojnika? Trenutno u Republici Srbiji profesionalni vojnik je čovek koji je odslužio vojni rok, koji verovatno nema drugi način da reši svoje egzistencijalno pitanje i koji se javlja u Vojsku Srbije da bude profesionalac. On je profesionalac samo po tome što živi od vojnog poziva, prima platu kao profesionalni vojnik, ali ruku na srce, da li on raspolaže nekim specijalnim vojničkim veštinama u odnosu na druge građane Republike Srbije, trenutno ne, možda jednog dana, ako se uvedu neki specijalni kursevi, škole, sistemi obuke itd. Od 1. januara 2011. godine profesionalnu vojsku će u Republici Srbiji činiti građani Republike Srbije koji su odslužili vojni rok, ali čiji je nivo vojničkog znanja manje, više prosečan. Profesionalna vojska da, ali smatramo da vlast u Republici Srbiji od 2000. godine nije učinila dovoljno da tu profesionalnu vojsku u stručnom, u ekonomskom, u tehnološkom smislu zaista učini respektabilnim faktorom odbrane Republike Srbije.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
To nije tačno. Da budem vrlo jasan, postoji, kao što znate, komanda za obuku, postoji uprava za obuku, postoje ljudi koji su izuzetno stručni, školovani, kako u zemlji, tako i u inostranstvu i svakog dana apgrejdujemo svoje znanje i pojačavamo obuku. Profesionalni pripadnik Vojske Srbije ima poboljšanu obuku u odnosu na običnog regruta i ima stalna usavršavanja, koja regruti nisu imali zbog kratkog služenja vojnog roka. Ta priča ne stoji. Razumem nerazumevanje, razumem brigu, ali da bih relaksirao građane Srbije, treba takođe da znaju da razlika između 11.000 profesionalaca, odnosno regruta, otprilike četiri prema jedan u korist profesionalaca. Nismo mi smanjili broj vojnika. Imamo identičan, čak i malo veći broj vojnika nego 2007. godine, tako da kada pričamo o operativnim mogućnostima Vojske Srbije moramo znati da je danas Vojska Srbije mnogo operativnije sposobnija, operativno sposobnija, u odnosu na vojsku koja je bila 2007. godine. Izvinjavam se ako sam rekao da je ministar odbrane Republike Srbije bio Francuz. Greška je izuzetno velika. Radi se o Kraljevini Srbiji od 1861. do 1865. godine. Radi se o Francuzu Ipolitu Mondenu, koji je bio u vladi Ilije Garašanina, čovek koji je bio praktično prvi ministar odbrane u našoj zemlji, koji je doneo standarde upravo sa zapada, koji su kasnije implementirani kako u našu državu, tako i u našu vojsku.
Minut i 35 sekundi je iskorišćeno vremena na raspolaganju ovlašćenog predstavnika. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč, pa narodni poslanik Jovan Palalić, pa narodni poslanik Zoran Krasić. Ne, narodni poslanik Jovan Palalić. Vreme na raspolaganju je 10 minuta.
Osvrnuo bih se na izlaganja koja su se ovde čula, kada je u pitanju pozicija DSS u nizu problema koji se tiču dokumenata i politike koja je vođena u vezi Partnerstva za mir i u vezi svega onoga što se događalo do 2008. godine i posle.
Narodni poslaniče, član 106. stav 1. obavezuje i mene i vas, da ga primenjujem, a vi da ga poštujete. Pozicija političke stranke ne može biti dovedena u vezu sa ovim amandmanom, kako god pokušate, u kom kontekstu svoju diskusiju da argumentujete, pa vas molim o dnevnom redu.
Govorio sam o ovom amandmanu, ali sam razumeo da ste mi dali repliku. Govorio sam o amandmanu.
Ne, narodni poslaniče, rekla sam da imate reč i da imate na raspolaganju 10 minuta. Toliko je vreme vaše poslaničke grupe. Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Čomić, koliko imamo vremena.
Četrdeset sedam minuta.
Uklopićemo se. Na početku, gospodine Šutanovac, kaže jedna izreka … Idete do toaleta? Možete da ostanete tamo, nemate nikakvih problema, ionako sve oteram u toalet. Jutros je gospodin Marković završio u toaletu, pa tamo vam je mesto očigledno. Gospođo Čomić …
Narodni poslaniče …
Da li ste ga čuli šta mi je rekao?
Slušam vas šta govorite.
Da li ste čuli njega šta je rekao? Njemu je preči toalet nego vojska.
Narodni poslaniče, molim vas, vas radi, ne toliko mene radi, da primenjujem Poslovnik moram, pa moram, ali vas radi, molim vas da svoje obraćanje drugim učesnicima u sednici i svim narodnim poslanicima, tako i ministru, upodobite sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Zaista vas molim.
I ja vas molim, gospođo Čomić, da me zaštitite neki put, jer vidite i sami da je to postao prosto smišljeni scenario, da kada dobijem reč ministri odlaze, ali dobro. Javnost je vrhovni sudija. Neka ceni. Zamolio bih vas da u nastavku sve što budem rekao tumačite kao nešto što citiram, a tiče se nečega što je bilo ili u ovoj zgradi ili u onoj zgradi ili u zvaničnim dokumentima koje smo dobili kao poslanici.
Narodni poslaniče, u nastavku svega što budete rekli, sve će morati da bude u vezi sa dnevnim redom.
Samo trebate malo strpljenja, gospođo Čomić.
Strpljenja imam, zato i kažem, da vas molim da sve dovedete u vezu sa temom dnevnog reda, ne da je najavljujete, diskusiju, koja neće imati veze sa dnevnim redom, zato reagujem.
Gospođo Čomić, sve pričam što je u vezi sa dnevnim redom. Kažem član 7. Predloga zakona glasi – Predsednik Republike, na predlog ministra odbrane, može skratiti trajanje služenja vojnog roka. Sada da vas podsetim na jednu staru srpsku izreku – ko o čemu, vojska o skraćenju, a Vlada Republike Srbije o poštenju. Šta je predsednik Republike? Državni organ, nadam se da se slažete sa tim i tu funkciju obavlja pojedinac, u ovim krupnim stvarima, on kada donosi odluku treba da ima predlog kvalifikovanog, stručnog organa. I tu se verovatno slažemo. Da li je Ministarstvo odbrane ili ministar odbrane kvalifikovan organ? Po Ustavu i zakonu bi morao da bude. Tu se slažete. Po bivšem Ponošu nije,ali to vi rešite 18. decembra, ne želim u to da se mešam i to završite. E, sad ako pričamo o skraćenju vojnog roka, gospodine Raduloviću, kada ste vi, a i ja, pa i Jovičić, verovatno, služili vojsku, ona je bila obavezna, pa mi koji smo završili fakultete služili smo godinu dana, oni drugi su služili malo duže i uvek se čekalo kada će da dođe ukaz predsednika, vrhovnog komandanta, da ne ulazim u detalje, znate vi na šta se to odnosi, da se skrati vojska za mesec dana, za dva meseca, ali je to bilo u uslovima kada je bilo obavezno služenje vojnog roka. Posle ovih izmena i dopuna zakona i posebno posle ovoga, a kasnije ću, gospođo Čomić, da citiram šta piše ovde, odluke o obavezi, obaveze služenja vojnog roka, onda pitanje skraćenja za dva dana, za 15 dana, za mesec dana nije pitanje od tog značaja kao što je nekada bilo. Slažete se sa mnom? Naravno da se slažete. Onda stvarno postoji obaveza i potreba da se reguliše koliko to državni organ može da skrati vojni rok. Ako je neko dobrovoljno otišao, on u startu zna koliko mu traje ta obaveza služenja vojnog roka – šest meseci, devet meseci, nije bitno, ali on je unapred pripremljen za to i on je dobrovoljno otišao da to vreme provede da bi bio osposobljen za buduću odbranu, trenutnu odbranu itd. Ako neko treba da odluči o skraćenju obaveze kod tog dobrovoljnog, onda izvinite, molim vas, moraju da se pitaju kompetentni organi, koji vrše odgovarajuću procenu. Kod obaveznog služenja vojnog roka ova država je bila poprilično normalna jer je vodila računa i o demografiji, i o generacijama i o obrazovnoj, vaspitnoj i svim drugim funkcijama koje su se ispunjavale u okviru organizovane oružane sile koja je sastavni deo definicije države koja se zove Republika Srbija. To je uvod da bi ljudi jednostavno shvatili pa čak i oni koji nisu služili vojni rok, da bi shvatili ozbiljnost države kao institucije. Sada citiram, gospođo Čomić, nemojte da mi se uvredite, kaže se ovako – prema strategijskom pregledu odbrane Republike Srbije, Vojska Srbije treba da ima 10.918 profesionalnih vojnika, a do kraja 2010. godine, to je za još 20 dana Čikiriz, očekuje se popuna sa preko 90% propisanih formacijskih mesta za profesionalne pripadnike Vojske Srbije. Sad ćeš ti da vidiš zašto je ovo u suprotnosti sa članom zakona, smej se ti samo. U organizacijsko formacijskom sastavu Vojske Srbije formacijska mesta vojnika na služenju vojnog roka zamenjuju se formacijskim mestima profesionalnih vojnika. Znači nema odsluženja vojnog roka. Je l' vam jasno sada? Nakon popune formacijskih mesta profesionalnih vojnika u jedinicama i ustanovama Vojske Srbije i Ministarstva odbrane zadržavanje obaveze služenja vojnog roka zahtevalo bi veće profesionalne i operativne troškove budžetu za vojne potrebe. Citiraću posle nešto oko budžeta, nešto što je bilo 2, 3 i 17. marta 2004. godine, gospođo Čomić, to je dokumentacija Narodne skupštine, to nije zabranjeno da se čita, koji nisu u skladu sa stvarnim potrebama Vojske Srbije. Gospođo Čomić, saslušajte ovo, pošto ste trajno opredeljeni za demokratiju, ovo nikada nećete prihvatiti, u to sam apsolutno uveren: "Takođe, u slučaju povećane potrebe za popunom Vojske Srbije u vanrednom ili u ratnom stanju, ona se može obezbediti donošenjem odluke predsednika Republike o ponovnom uvođenju služenja vojnog roka ukoliko to interesi nalažu, u skladu sa odredbom člana". E sad je to moja sreća, "135. stav 7. Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi". Zašto sam rekao moja sreća? Zato što se nisam pozvao na Ustav. Da sam se pozvao na Ustav, vi biste morali da me kaznite, s obzirom da su izboru u DS. Kaže se – predloženim rešenjem obezbeđuje se racionalizacija troškova odbrane koji se usmeravaju na razvoj u skladu sa realnim mogućnostima Republike Srbije, i to ću da vam citiram šta su realne mogućnosti Republike Srbije, odnosno realnim rizicima i pretnjama bezbednosti Republike Srbije. Na ovaj način sam napravio vezu između člana 7. Predloga zakona, moram da vam priznam, odluke o obustavi obaveze od služenja vojnog roka i mnogim stvarima koje se neposredno tiču člana 7. predloga zakona i amandmana gospodina Todorovića kojim se propisuje drugačiji postupak da predsednik Republike, pod uticajem svojih savetnika koji imaju razne interese, kada bi predsednik Republike stavio prst na čelo onda bi rekao – skraćuje se kod dobrovoljaca obaveza služenja vojnog roka za pet i po meseci, a vojna obaveza kod dobrovoljaca, recimo, iznosi šest meseci. Zašto to pričam? Zato što je u uvodnom izlaganju pre nekoliko dana povodom ovog predloga zakona gospodin Šutanovac vrlo korektno, tu nema nikakve zamerke, rekao u odgovoru nekim poslanicima – nema nikakvih problema, ko god želi dobrovoljno da služi vojni rok neka se javi, on će lično da utiče da se ti ljudi prime i da se omogući da služe vojni rok. Ako taj vojni rok treba da iznosi šest meseci, a predsednik Republike kaže – skraćujem za pet i po meseci, to je svojevrsna zloupotreba, svojevrsno maltretiranje Narodne skupštine i ovog visokog doma u kome su se donosile tako značajne odluke, gospođo Čomić. Malopre sam rekao, 2, 3, 17. mart 2004. godine i molio bih vas da svi shvatite kao veliku pohvalu DS. Samo želim da pokažem koliko ste dosledni u političkom stavu koji se na neki način definiše i članom 7. Predloga zakona, a taj član gospodin Todorović želi da promeni. U potpunosti vas shvatam što ste ljuti, što on to želi da promeni i sada ću da vam pokažem na nekim primerima kako se to dešava. Gospođo Čomić, u arhivi Narodne skupštine možete da nađete da je SRJ, zašto kažem SRJ, to gospodin Radulović zna, do pre nekoliko godina Vojska je bila u nadležnosti SRJ, pa onda SCG dok to Boško Ristić nije rasturio, tek kada je Crna Gora otišla vojska je pripala Republici Srbiji i tada je postojao veliki spor kako treba da izgleda savezni budžet SRJ. To je veza, Mikoviću, kontinuitet delovanja DS. Znači, bio je zakon o finansiranju programa materijalnog obezbeđenja transformacije Vojske Jugoslavije u periodu od 1993. do 1995. godine. Samo da podsetim, zato što je i Radulović prošli put šapnuo ministru Šutanovcu da je takav zakon bio, i jeste bio, nema nikakvih problema. Vidite kako vas hvalim. Onda sam došao do ovog stenograma i ovde gledam šta je rekao dr Ivan Vujačić. Ovde je sedeo, baš ispod Mikovića. Bio je poslanik DS. On je svašta ispričao o tom budžetu Savezne Republike Jugoslavije za 1994. godinu, deo koji se tiče vojske. Samo su oni doneli amandmane, Dragoljub Mićunović, Miroljub Labus i Ivan Vujačić. Ivan Vujačić je lepo rekao čovek. Hvalim ga. Kaže ovako – mi ćemo kao Demokratska stranka glasati za ovaj budžet.Ništa ne zameram. Kaže ovako – dali smo neke amandmane za koje mislimo da doprinose ovom programu. To je taj program transformacije vojske. To ne znači da glasamo za Vladu. Slažem se. Nisu oni bili za onu Vladu jer je tad bio i Perišić, i Grubač itd. To je druga stvar. Glasamo za budžet iz razloga što je to u velikoj meri vojni budžet. Oni glasaju za vojni budžet. Savezne Republike Jugoslavije 75% budžeta 1994. godine je bio vojni budžet. Demokratska stranka je glasala za vojni budžet. To sam hteo da čujem. Da podržavaš. Voleli bismo da postoji jedna parlamentarna komisija koja bi mogla malo više da pogleda, pa to je Odbor za bezbednost. To se nalazi u amandmanu gospodina Todorovića. Budite dosledni. To je njegov, to je Vujačić rekao. Odbor za budžet kontroliše ne samo trošenje tih sredstava nego kontroliše i ovo šta bi predsednik Republike kao inokosni organ mogao da odluči. Idemo dalje, pošto znam da je velika gužva ko će biti glavni ideolog Demokratske stranke, šta je rekao gospodin Miroljub Labus. Izvini Suzana, u to vreme je bio član Demokratske stranke, 1994. godine. Kaže – Demokratska stranka i poslanički klub Demokratske stranke smatraju da je u uslovima sankcija možemo da imamo čvrst i zdrav dinar. Zamislite šta je lupao čovek. Dalje, sigurno je da smo u uslovima sankcija siromašni, ali ne znači da moramo da imamo inflaciju. Drugi put ću da vam pričam zašto sam to tada pričao. Kaže dalje – ne možemo potrošiti više nego što imamo. Sada trošimo više nego što imamo. Čak trošimo i ono što nemamo. Svetsko čudo smo postali.
Trenutno kršimo Poslovnik, narodni poslaniče, tako da vas razumem …
Pričam o amandmanu na član 7, gospođo Čomić.
Razumem vas, ali vas molim da bivše poslanike bivše Savezne skupštine, Ivana Vujačića i Miroljuba Labusa, i njihove političke stavove dovedete u vezu sa amandmanom koji je podneo narodni poslanik Dragan Todorović.
Upravo dovodim u vezu, samo što je problem u tome što vi ne želite da čujete istinu.
Narodni poslaniče, samo želim da čujem vezu.
Doslednost DS koja ima svoje korene i ovde je završna faza.
Narodni poslaniče, amandman je podneo član SRS.
Naravno. On je podneo amandman pozivajući se na stavove DS o parlamentarnoj kontroli, o potrebi da kompetentan organ predloži predsedniku Republike skraćenje vojnog roka. Ako ne možete da nađete vezu, izvinite, to je van mojih domašaja. Ne mogu ništa da vam pomognem.
To vidim.
Vidim da ne mogu da vam pomognem. Mogu da vam čitam doslednost DS. Kažnjavate me kada čitam Ustav, kažnjavate me kada čitam zakon. Sada me kažnjavate kada čitam stavove DS.
Narodni poslaniče, kažnjavam vas samo kada mi ne ostavite nikakvu drugu alternativu i isključivo za prekršaje odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Meni je najneprijatnije ako mi se ne ostavi apsolutno nikakva druga mogućnost nego da u Parlamentu, Narodnoj skupštini, izričem mere opomene.
Gospođo Čomić, govorim o doslednosti politike DS o skraćenju vojnog roka.
Miroljub Labus i Ivan Vujačić su služili vojsku niko ne zna kada i ne mogu biti dovedeni u vezu sa …
Ne pričam da li su služili vojsku, nego šta su oni pričali kao funkcioneri DS.
Narodni poslaniče, amandman je SRS.
Pričam da je SRS prihvatila vaše demokratske standarde.
Narodni poslaniče, svi su prihvatili naše demokratske standarde. Molim vas, o dnevnom redu.
Gospođo Čomić, zar ne vidite da kvarite ovu diskusiju u vreme kada je najveća gledanost. Sneg pada. Svi gledaju ovaj prenos. Svi su zainteresovani za ovo, zainteresovani za to da li postoji Srbija ili ne postoji Srbija. Ako vi ne dozvoljavate da hvalim bivše članove DS, moram da hvalim postojeće članove. Gospodine Šutanovac, zahvaljujući Gordani Čomić, moram i vas da hvalim. Što se smejete?
Molim ministra bez direktne komunikacije.
Smej se po pesmama tvog tasta, ali ja moram da vas hvalim. Gospodine Šutanovac, dobro ste savladali neke škole i moram da vas pohvalim. Znate da u tom geostrategijskom postoji podela na evroatlantiste i evroaziste. Vi pripadate evroazistima. Radite za jednu grupu koja se zove GRU. Ona je došla anonimno i prepoznajem u vašim predlozima i vašim političkim stavovima da vi zastupate takav stav. To je pohvalno. Gospodine Šutanovac, to je izuzetno pohvalno. Zašto je pohvalno?
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da govorite o temi dnevnog reda.
Pričam o članu 7, gospođo Čomić.
Ne pričate. Član 7. govori o načinu na koji se zakonom uređuje proces donošenja odluke o skraćenju vojnog roka.
Mi predlažemo da bude 15 dana nešto što može predsednik da skrati, jer ako bi skratio za mesec dana bilo bi opasno. Ako je značajno da vam to kažem. Ne dozvoljavate mi da vam kažem argumentaciju zašto je važno samo 15 dana, a ne 30. jednostavno, nervozni ste. Ne znam zbog čega ste nervozni. Na početku sam vam rekao da citiram vašu dokumentaciju. Ne dozvoljavate mi da hvalim gospodina Šutanovca. On radi za jednu drugu interesnu grupu koja …
Vaše pohvale ministru Draganu Šutanovcu ne mogu biti tema dnevnog reda.
Ne pričam o njemu kao Draganu Šutanovcu, nego kao predstavniku Vlade.
Ni to ne može da bude tema dnevnog reda. To može na poslaničkim pitanjima.
Zar ne mogu da pohvalim ono što je napisao u Predlogu zakona?
Narodni poslaniče, na to što je on napisao u Predlogu zakona vi ste podneli amandman kojim se to menja.
To vam pričam. Pričam to, gospođo Čomić, samo što vi ne želite da shvatite to. Stavite se u poziciju da je danas 19. decembar, nemojte 9. nego 19. decembar, i da je završeno sve ovo što vas žulja.
Narodni poslaniče, molim vas bez argumentacije šta bi bilo kad bi bilo ili da li smo ili nismo. Amandman, Predlog zakona, argumentacija.
Dozvolite da vas ubedim. Mada mi je vrlo neprijatno pošto je jedna vojna kamera otišla. Bile su dve. Zašto je važno da predsednik Republike može da odlučuje o skraćenju do 15 dana? Zašto je preko 15 dana elementarna nepogoda za RS? Zbog toga što postoji još jedna neustavna odredba. Malopre sam vam naveo član zakona o vojnoj i onim drugim obavezama. Ne može predsednik Republike samostalno da odlučuje o tome da će da uspostavi vojnu obavezu. Ne može. To se reguliše zakonom, a zakonom to ovlašćenje ne može da se prenese na nekoga. Ne može da se prenese ni na Vladu. Ne može ni na predsednika Republike. Sada kada bi vam pričao koji su razlozi što ne može, vi biste mini koknuli 16 opomena, ali neću da vam to zadovoljstvo priuštim. Opasno je kada se jednom pojedincu, bez obzira što je u liku pojedinca, i individualni državni organ prenesu takva ovlašćenja, jer onda dolazimo u ovu situaciju o kojoj smo pričali u diskusiji u načelu. Znači, interesovanje, volja, patriotizam, ljubav prema otadžbini postoji u narodu. Preporučio bih vam da preslušate jednu emisiju koja je bila u nedelju na Radio Beogradu, Prvi program sa ispraćaja jednog vojnika iz nekog sela opština Vladimirci, gde su obični ljudi, seljaci dali tako visokoumne misli da nije to pitanje samo da li će neko da ide da se nauči da rukuje oružjem, nego pitanje njegove elementarne zrelosti kao čoveka. Celo selo je došlo i oni uopšte ne shvataju ovo i odmah su se seljaci dosetili. Rezervna varijanta za ispraćaj u vojsku jeste proslava punoletstva. Nije zbog toga što oni patološki žele da se druže ili vole harmonikaše, pevače i pevaljke, nego što ozbiljno shvataju šta je država i vide da su svi atributi državnosti izgubljeni u Republici Srbiji i da to ne može da se pokrije nekim drugim stvarima. Naravno, profesionalizacija je potpuno drugi proces. Mi taj proces ne želimo da dovedemo u pitanje, ali želimo da dovedemo u pitanje da li se ovde neguje, gaji, podstiče ta vrsta patriotizma? Ne. Samo stavljam u kontekst, dobrovoljno se čovek prijavio da služi vojni rok, on je već sam doneo odluku koliko treba da provede u skladu sa zakonom. Zašto bi nekome omogućili, ukoliko ga ne oktroišemo nekim vremenom da smanji obavezu služenja vojnog roka za 99% tog vremena koje je propisano. O tome se radi. Upravo vam kažem, mada gospođa Čomić nije htela da mi dozvoli. Hteo sam da vam dam i numeričke podatke o nečemu što je nekada DS zastupala. Mogu da vam kažem i da nije bilo toliko loših podataka koje su oni izneli. Najekstremniji je bio Dragoljub Mićunović, koji je rekao ne treba da se pravi hiljadu stanova za vojna lica nego sto. Ali, to vi pročitajte, to su vaše reči, to nisu moje. Ovo ne može da se izbegne sa osmehom. Ovo ne može da se izbegne sa dve kamere iz Ministarstva odbrane koji treba da snime ministra kako epohalno završava neki posao ovde. Ne može. Država je ozbiljna stvar. Vojska, to je ozbiljna stvar. Oružane snage to je ozbiljna stvar. Obaveza svakog državljanina Republike Srbije prema svojoj državi to je izuzetno ozbiljna stvar i ozbiljna je stvar obaveza države Republike Srbije prema svojim građanima. Smejte se vi. Vi se neprekidno smejete, a Srbija propada. To je taj naš problem. To je naš problem. A vi taj problem ne želite, nego podmećete sve i svašta. Podmećete reklame, podmećete neke koji nisu ni služili vojsku, podmećete neke koji će da laprdaju ovde sve i svašta da bi dezavuisali osećaj kod građana. Osećaj kod onih ljudi koji žele da Srbija bude njihova država. To je naš problem. I meni je drago što profesionalci slušaju i gledaju ovaj prenos i nepogrešivo saznaju neke stvari. Neću da vam čitam o ovim vašim nalozima. Neću da vam čitam o ovim vašim prijateljima. Neću da vam čitam ono što i te kako dobro znate. Budite razumni. Napokon, okrenite se prema Republici Srbiji, prema državi Srbiji, prema građanima Srbije. A sada možete da radite šta god hoćete. Zahvaljujem gospođo Čomić, što ste imali strpljenja da me slušate i pozdravljam sve one koji su imali prilike da čuju i da vide pred kojim se izazovima nalazi Republika Srbija. Hvala vam.
Dvadeset i pet minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svih, poštovani građani Srbije, ima nas malo u ovoj sali koji pamtimo i nešto više od 1994. godine i znamo kako su se neke druge političke stranke zalagale za profesionalizaciju vojske i kakav su odnos imale prema Vojsci Srbije, i kakav su imale uopšte odnos prema odbrani ove zemlje. Biću slobodan da citiram neke rečenice koje se takođe tiču odnosa prema vojsci, prema profesionalizaciji vojske. Podsetiću na neke činjenice iz istorije Srbije, kada je reč o Vojsci Srbije i odbrani ove zemlje. Za početak, ne tako davno, pre 20 godina, a možda malo više, jedna politička stranka je organizovala protest ispred američke Ambasade i skupljala dobrovoljce za rat, za pravedni rat u Iraku, ta se politička stranka i dan-danas zove SRS. Ta ista stranka, koja se zove SRS, ima svog lidera koji je sa američkom zastavom mahao ispred američke ambasade i podržavao (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da vaše izlaganje dovedete u vezi sa temom dnevnog reda)... samo pričam o odnosu prema vojsci, izvinjavam se. Pozivao je vojsku tadašnje JNA da se priključi dobrovoljcima i pravednim američkim naporima u obračunu sa režimom Sadama Huseina u Iraku. Ta ista politička stranka je imala lidera koji kazao - da sam komandant vojske, najpre bih naredio armiji da povuče trupe i naoružanja iz područja današnje Slovenije. Onda kaže – i omogućio otcepljenje Slovenije. Zatim bih naredio amputaciju Hrvatske i povlačenje armije i naoružavanje na liniji Karlovac, Virovitica itd. Pre nego što vidite trn u našim očima, pogledajte bukovu šumu sopstvenim očima i onda se zapitajte gde ste bili i šta ste radili. Pamćenje građana ove zemlje doseže malo dalje od 1994. godine i malo dalje od 1991. godine. Prošli put sam vam preporučio da slušate "Mozaik vremena", emisija na Radio Beogradu je satkana od reči i dela mnogih ljudi. Nažalost, pamte se i nedela nekih ljudi. Zbog tih nedela neki ljudi i dan-danas odgovaraju. Kada govorimo o vojsci Srbije, molim vas da o vojsci Srbije govorite sa dužnim poštovanjem, da o Vojsci Srbije govoriti kao instituciji koja uživa, uz SPC, najveće poverenje građana ove zemlje. Niko u ovoj zemlji nije došao sa idejom da upropasti vojsku Srbije, niti da je dovede u položaj u koji je bila 1995, 1996. 1998, 1999. godine. Ovde smo sa namerom da od vojske Srbije napravimo modernu vojsku koja će odgovoriti izazovima 21. veka. Kada taj posao radimo, nikada nećemo zaboraviti kako su neki drugi kada su bili u opoziciji imali odnos prema toj vojsci. Nikada nećemo zaboraviti da je ta vojska bila poligon za političko delovanje raznih neiživljenih ambicija. Danas je vojska oslobođena svake politike. Danas je vojska pod parlamentarnom i civilnom kontrolom. Danas je vojska institucija koja uživa najveće poverenje građana ove zemlje. Taj posao nije napravljen preko noći. Taj posao pravimo i sada. Ovim zakonom od vojske pravimo instituciju koja će uživati poverenje svih građana ove zemlje. Majke Srbije nikada više neće svoju decu slati u ratove, nego će eventualno slati u vojsku one koji budu želeli da idu u vojsku. Znaće da su u toj vojsci njihova deca bezbedna, da su sigurna i da će se njihova deca iz te vojske vratiti kao živi, zdravi i normalni ljudi. To je posao koji ova stranka radi. To je posao koji DS i ova vlada, kao i ministar rade. Onima koji imaju nameru da od vojske prave onu vojsku koja će se kititi ovakvim rečenicama – svaki Srbin kada se rodi, rodi se kao vojnik. To zna i Evropa. Mnogi su ovde na Balkanu platili gorka iskustva zato što su potcenjivali srpski narod. Ne verujem da će se neko naći tako brzo da nam nasilno nameće neka rešenja koja nisu u skladu sa našim nacionalnim interesima. Ako jedna bomba padne na bilo koji srpski grad, goreće Rim, Berlin, Beč. To su reči vašeg lidera SRS, a ne moje. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas, o temi dnevnog reda.) Dakle, da vas ne podsećam na ono što ste govorili i radili, to građani Srbije jako dobro znaju, znaju cenu koju smo zbog tog vašeg rada platili. Srbija nema mogućnosti da dva puta plaća tu cenu, zato se opredelila za DS i ovu viziju moderne Evropske vojske koja će sarađivati kao odbrambeni bedem Evrope, a ne biti neka sila koja će se konfrontirati sa čitavim svetom zarad vaših nekih promašenih političkih ciljeva.
Pet minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč u pretresu u pojedinostima amandmana na član 7? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đelić, Aleksandra Janković i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) S obzirom da je ovo bio poslednji amandman u pretresu o pojedinostima, da li ministar želi reč? Ministar Dragan Šutanovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, želim da se zahvalim svim poslanicima koji su na jedan konstruktivan način učestvovali u diskusiji u parlamentu i želeli da daju pomoć u procesu reforme Vojske Srbije. Koristim priliku da se ponudim da zajedno sa Kolegijumom i našim Generalštabom gostujemo u parlamentu i da napravimo jednu prezentaciju onoga što se radi u Vojsci Srbije i reforme koje se sprovode, sa svim rezultatima, kako u zemlji, tako i u inostranstvu. Dajem sebi slobodu da vas pozovem da posetite vojsku kadgod budete imali vremena i da vam održimo takođe jednu prezentaciju, da vidite u kom stanju je vojska danas, sa veoma jasnim statističkim osvrtom u kom stanju je vojska bila pre nekoliko godina, ne sa željom da kritikujemo prošlost, već sa željom da pokažemo da menjamo našu budućnost i da stvari koje su nekada bile loše danas su znatno, znatno bolje. Hvala puno.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo naš današnji rad i ovim smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice. Saglasno odredbama Poslovnika kojima se definiše određivanje dana za glasanje, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćete o danu za glasanje, dakle, o datumu, o satu za glasanje biti blagovremeno obavešteni. Hvala vam svima. Hvala predstavnicima Ministarstva.