Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvadesetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da je prisutno 56 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje u ime poslaničke grupe SRS predsedniku Vlade Ani Brnabić. Da li će i kada će Vlada Srbije da donese odluku o vraćanju dela penzija koje su protivustavno i protivzakonito uzete od građana Srbije? Naime, svima nama je dobro poznato da su u sklopu finansijskog i ekonomskog oporavka Srbije smanjene plate zaposlenima u upravi, u državnim institucijama, ali su smanjene i penzije mnogim penzionerima koji su svojim radom i dugogodišnjim stažom obezbedili kao nešto što bi trebali da uživaju i da, na kraju krajeva, koriste sve to što su proteklih 20, 30, 40, kako ko, godina radili. Vlada se odlučila na umanjenje penzija, procentualno gledajući, mnogo više nego što je to procenat smanjenja zaposlenima u upravi. To nije ukupan korpus penzionera koji je u Srbiji, ali je i te kako značaj deo tog korpusa oštećen. Nekoliko njih je već podnelo zahteve Ustavnom sudu da se zaštiti njihovo ustavno pravo. Ustavni sud se oglasio kao nenadležan. Slušali smo tumačenja da je Ustavni sud merodavan, da to nije stečeno pravo, da visina penzije može da se odlukama ili uredbama Vlade reguliše i šta sve nismo slušali. Sad je prosto malo vremena da bi to sve nabrojali. Mi iz SRS više puta smo pokretali u raspravi ovo pitanje i jasno vam stavljali do znanja, pogotovo prilikom usvajanja novog budžeta, odnosno Zakona o budžetu, da se predvidi stavka za mogućnost vraćanja oštećenim penzionerima ono što je uzeto od njih. Sa druge strane, čuli smo objašnjenje kako je višestruko više vraćeno nego što je uzeto. Međutim, nije to utemeljeno ni u logici, a pogotovo nije utemeljeno u zakonu. Da ne bi Srbija kao država dolazila u situaciju da svojim građanima, u ovom slučaju oštećenim penzionerima, na osnovu odluke Međunarodnog suda vraća ono što je dužna sa zateznom kamatom, najbolje je, po nama srpskim radikalima, da što pre Vlada donese odluku o obaveznosti vraćanja tog dela koji je uzet od penzionera. Mi, srpski radikali, smo svesni činjenice da možda u ovom trenutku ne postoje realna sredstva da se nadoknadi komplet sve što je uzeto od penzionera, ali ta odluka će otvoriti mogućnost kako se budu stvarali uslovi da se ta nepravda ispravi. Vi ste jedni od tih koji nastavljate da vraćate imovinu, kako se to kaže, u restituciji, imovinu koja je nekad oduzeta od vlasnika, pa vraćate tu imovinu sad njihovim naslednicima. Ima tu različitih slučajeva. Ima slučajeva gde naslednici nemaju pojma ni ko su im ti preci, niti da su u krvnom srodstvu ili bilo kakvoj rodbinskoj vezi. Nemojte dozvoliti da padne ljaga na vas, da vraćate potomcima penzionera kojima ste vi oduzeli penzije, odnosno umanjili njihova primanja. Još ima vremena, ako Vlada donese ovakvu odluku, to će i te kako puno značiti, ne samo penzionerima, nego svim građanima po pitanju sigurnosti i njihove imovine i njihovog kapitala i lične sigurnosti. Ako mislite i dalje da ćete objašnjavati tako što ste vi mnogostruko više vratili, kako kažete, nego što ste uzeli, onda to nije nikakva garancija u budućnosti, pogotovo nije garancija za one koji ne samo da primaju penzije ili plate, nego i onih koji imaju štedne uloge, jer možete sutra da se odlučite i štednju na isti način da otuđite.
Hvala. Reč ima Fatmir Hasani. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam Vladi – da li može da poboljša volju prema albanskoj manjini? Moje dosadašnje opredelenje a i opredelenje moje stranke da budemo konstruktivni nije dalo rezultate koje smo očekivali od Vlade. Ova Vlada i država u celini ne želi institucionalnu saradnju sa albanskom manjinom i sada nedostatak dobre volje u državi pokazuje vrlo lošu sliku u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa i to u ekonomskom razvoju poljoprivrede, turizma, prosvete, zdravstva i integraciju albanske manjine u državne organe i institucije. Ustavom Republike Srbije propisano je da nacionalne manjine imaju pravo i na manjinsku samoupravu, ali do toga je teško stići. Zastupljenost albanske nacionalne manjine u državnim organima i javnim službama je veoma loša. Sama činjenica da u ovom domu smo 30 godina i uvek u opoziciji pokazuje da Srbija nema dobru volju da integriše albansku manjinu. Mi smo hteli na ovaj mandat da počnemo rešavati neka konkretna pitanja i polako stići ostale manjine, ali nije išlo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsednice. Imajući u vidu medijsku kampanju protiv ministra spoljnih poslova i prvog potpredsednika Vlade Republike Srbije Ivice Dačića, koju forsiraju pojedinci iz kvazielitističkih krugova, kao i pojedine partije među kojim prednjači crnogorska partija u Srbiji, o navodno neprimerenim izjavama Ivice Dačića o statusu Crnogoraca u Srbiji, u ime poslaničke grupe SPS postavljam pitanje Vladi Srbije – šta nije tačno u izjavama Ivice Dačića, kada je u pitanju status Crnogoraca u Srbiji? Da li je tačno da u Srbiji živi veliki broj Crnogoraca? Da li je tačno da je značajan broj Crnogoraca visoko pozicioniran, kako u privredi, u javnom sektoru, naročito u politici. Da li je tačno da niko od Crnogoraca u Srbiji nije diskriminisan, da svi imaju prava koja uživaju po Ustavu Republike Srbije i da u odnosu na sve ostale građane nisu ni na koji način stavljeni u nepovoljniji položaj? Da li je tačno da u bilo kojoj od izjava Ivice Dačića, nije izneta ni jedna diskriminatorska reč, izjava, pitanje, stav ili bilo šta slično tome? Da li je tačno da sa druge strane u Crnoj Gori, u kojoj živi blizu 30% Srba, veoma mali broj Srba je zaposlen u njihovom javnom sektoru, javnom sektoru te države? Da li je tačno da u političkim krugovima, naročito tamo gde treba da postoje oni koji su zastupljeni iz redova nacionalnih manjina, budu na adekvatan način zastupljeni? Ima izuzetno mali broj Srba ili gotovo nimalo. Da li je tačno da je srpski jezik i srpsko pismo u Crnoj Gori ugroženo? Da li je tačno da se protiv Srba u Crnoj Gori vodi jedan neprimereni način, neću reći borbe, već odnosa koji podrazumeva, možda je gruba reč ugnjetavanje, ali u svakom slučaju nešto što ne podrazumeva poštovanje prava građana te države, odnosno Crne Gore? Imajući u vidu da postoje činjenice koje se sve više obelodanjuju, da je Crna Gora preko svojih institucija počela da zabranjuje nešto što podrazumeva slobodu izražavanja, pa se tako zabranjuje trobojka i crtanje trobojke, koja je potpuno legitimno pravo bilo kog građanina i time se ničim ne dovodi u pitanje bilo kakvo ugrožavanje ni teritorijalnog integriteta ni suvereniteta Crne Gore, imajući u vidu da predsednik države Srbije, ministar spoljnih poslova i Vlada poštuju integritet, suverenitet Crne Gore? Da li je tačno da i pored toga u Crnoj Gori, Srbi doživljavaju neprijatnost? Učiteljici u Baru, preti disciplinska kazna, zbog toga što je osnovcima dala zadatak da nacrtaju simbol kojim se protestvuje zbog Zakona o slobodi veroispovesti, simbola trobojka Jugoslavija. Zašto? Zato što se ta škola u Baru zove Jugoslavija. Imajući u vidu činjenicu da se u javnosti sve više promoviše bojazan ili opasnost od represije, koju bi mogla da sprovede crnogorska vlast, jer se spremaju represivne mere, kada su u pitanju potpuno legalni i zakoniti protesti, velikog broja građana, ponoviću Crne Gore, među kojima je najviše pravoslavne veroispovesti, da se prema njima može primeniti nešto što bi bilo najblaže rečeno neprimereno, ali u svakom slučaju teški oblici depresije, sa teškim posledicama. Na kraju, molim Vladu da li ovakva politika koju diplomatija na čelu sa ministrom i prvim potpredsednikom Ivice Dačića, sprovodi, kada je u pitanju zaštita vitalnih interesa srpskog naroda u Crnoj Gori ispravna ili ne. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja? Marijan Rističević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje postavljam Vladi Republike Srbije. Vama , a mislim i svim gledaocima je poznato da se moja malenkost, a i nekoliko mojih kolega naših kolega, bavilo pitanjem u Srbiji, neregistrovanih medija. Zato ponovo postavljam pitanje Vladi Republike Srbije, šta će učiniti povodom nečuvenog pritiska N1 TV na Telekom, A.D. u kome država ima većinski kapital. Mi smo došli u poziciju da nas ucenjuju, prvo neregistrovane stranke, tzv. pokreti, koji su u stvari nevladina organizacije, prikrivene političke neregistrovane stranke koje izigravaju sistem, i izigravaju zakon o političkim strankama, koji propisuje da politička stranka mora da ima hiljadu ili 10 hiljada potpisa. Nekoliko i desetak opozicionih političkih stranaka, nisu registrovana da politički deluju, već se vode u registru udruženja građana, i to su parapolitičke organizacije poput Pokreta slobodnih građana, Janka Veselinovića, Pokret za preokret, Levica Srbije, itd. Zakon o registraciji političkih stranaka su doneli upravo ti koji sada beže u razne DJB itd. koji izigravaju sistem, koji su sami ustanovili. Došli smo u poziciju da nas ucenjuje i klasična nevladine organizacije, poput Antonijevića, raznih društava itd, koji aktivno rade sa stranim faktorom, u ucenjivanju Vlade Republike Srbije, Skupštine Republike Srbije, narodnih poslanika, drugih političkih stranaka, želeći da kažu kako se mi bavimo nepoštenim izborima, i ako su svi izbori od 2012. godine, održani po pravilima upravo tih nesrećnika koji danas bojkotuju rad Narodne Skupštine i pokušavaju da bojkotuju izbore. Na kraju se pridružila, ono što sam i predviđao N1 televizija, portparol Šolakovićevih i Đilasovih biznisa. Naime, ja sam tvrdio i neke kolege da mi nemamo problem, sa delom opozicije već da imamo problem sa Šolakovim i Đilasovim biznisom, koga zastupaju neki nesrećnici koji ovde bojkotuju rad Narodne Skupštine i koji sebe nazivaju opozicijom. Ne mislim da su oni opozicija, mislim da su oni neki nesrećnici i fizička radna snaga Šolaka i Đilasa. Poslednje što su učinili da bi navodno dokazali kako se u Srbiji vrši cenzura, „N1“ televizija koja nije registrovana u Srbiji, to su Šolakove i Đilasove televizije, okupljene u „Junajted mediji“, dakle 20 neregistrovanih kanala, počeli su da ucenjuju „Telekom“, sami sebi isključili iz „Telekoma“, naredili da se isključe i vode aktivnu kampanju o navodnoj cenzuri koja će se primeniti u izbornoj kampanji, jer će to, navodno vlast da uradi. Netačno je naravno. Ja pitam njih i pitam Vladu Republike Srbije - da li je uopšte normalno da strane televizijske stanice, neregistrovane u Srbiji, utiču u izbornoj kampanji na političke uslove i rezultat izbora u Srbiji? Zamislite šta bi Amerikanci uradili, to bi proglasili stranim agentima, sigurno, da se pojavi mnoštvo ruskih televizija, beloruskih, srpskih itd, i da utiču na rezultat izbora u kampanji, za izbor američkog predsednika, ili izbor američkog kongresa, senata itd. Mislim da ti mediji ne bi trajali ni tri dana. Zamislite poziciju, kada se neregistrovane političke stranke bude za uslove, kada stranke koje su kupile poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, govore o krađi glasova, iako su time što su kupili poslanike ukrali preko 120 hiljada glasova, kada se neregistrovane televizije same isključe iz kablovskih operatera i traže da se 38 televizija, na tom kablovskom operateru, plati četiri miliona evra godišnje ili će to biti cenzura. Šta će Vlada Republike Srbije i drugi nadležni organi uraditi da se to spreči i zavede red? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća, Moje pitanje će se odnositi na ekonomske migracije mladih i ključni problem koji je za sve mlade ali i njihove porodice u Srbiji. Nezaposlenost, ekonomski problemi, nebezbednost, društveno-politička situacija i rad lokalne samouprave. Dakle, ovo su problemi koji su mladi u istraživanju naveli da im najviše smeta i da zbog toga utiču na kvalitet njihovog života i da se zbog toga odlučuju da emigriraju iz zemlje. Mladi, kao glavne motive za odlazak iz Srbije i potragu za srećom na nekom drugom mestu, traže uslove za poslovno napredovanje, bolji i kvalitetniji život, zdraviji život, mirniji, manje korupcije, mogućnost zapošljavanja itd. Ono što nas najviše zabrinjava jeste zvanični podatak da je nezaposlenost mladih dvostruko veća od opšte nezaposlenosti u zemlji, iznosi 24,4%. Međutim, relevantni podaci kažu da je ovaj broj mnogo veći, jer od ovih 24,4% su samo podaci iz Nacionalne službe za zapošljavanje, dok se u ovaj broj ne uzima evidencija mladih koji su otišli iz zemlje, broj onih koji obavljaju poslove u sivoj zoni, oni koji obavljaju privremene poslove i povremene poslove. Takođe, Nacionalan služba za zapošljavanje briše iz svoje evidencije nezaposlenih one koji se ne jave u dogovoreno vreme ili one koji odbiju ponuđeni posao koji je gotovo uvek ispod kriterijuma koji mladi traže. Tako da, uzimajući u obzir sve ovo smatramo da je nezaposlenost mladih i veća od ovih navedenih 24%. Ograničena mogućnost zapošljavanja i visoka nezaposlenost, mladima ostavljaju malo izbora. Neki od onih koji još uvek nisu otišli iz zemlje, nažalost moraju da prihvate nesigurne, slabo plaćene poslove, poslove za koje su prekvalifikovani, poslove u kojima ne dobijaju mogućnost da ispune svoje socijalno osiguranje. Izdvajanja za aktivne mere zapošljavanja, u 2017. godini iznosile su 0,08% BDP, što je daleko ispod planiranih 0,5%, a to je planirano da se potroši u periodu od 2011. do 2020. godine, prema strategiji za mlade, donete 2015. godine. Dakle, moje pitanje ide Ministarstvu za omladinu i sport, i kaže - koje konkretne je mere preduzelo Ministarstvo omladine i sporta po pitanju zapošljavanja mladih u Srbiji, a kako bi ostvarilo ciljeve predviđene Nacionalnom strategijom? Dakle, Nacionalna strategija za mlade za period od 2015. do 2025. godine, doneta je 2015. godine. Dakle, pre pet godina i mi mladi ne vidimo da je do poboljšanja uslova rada i zaposlenosti među našom kategorijom došlo. Takođe, kada sam u ovoj temi, osvrnuo bih se na mlade iz udruženja „Jedan od pet miliona“ koji su ovih dana postali glavna tema pokazivanja, sada već opozicije, dakle dela opozicije koju predstavlja bivša vlast i time pokazali da ono što mi pričamo sve vreme, dakle da ne postoji razlika između bivše vlasti i sadašnje vlasti, osetili su i na svojoj koži. Dakle, postali ste, nažalost, vidite i sami instrument nekih ljudi koji su preko protesta želeli da prave svoje partije, da prave svoje odbore i da se na kraju ispostavilo tačno ono što smo mi pričali, iz Stranke moderne Srbije, dakle, da protesti nisu krajnji cilj, nego je to samo trebalo da bude sredstvo koje bi popravilo našu borbu u parlamentu. Tako da, pozdravljamo vašu odluku da izađete na sledeće izbore, da na jedini legitimni način utičete na poboljšanje vaše situacije i želimo da kažemo da će naša proevropska lista, koja će izaći na sledećim izborima, biti i dom za vas i za svakog onog ko sanja evropsku, slobodarsku i uređenu Srbiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja sam sa ovog mesta često i mnogo toga pitao Vladu, računam da ću danas popodne imati priliku da ih pitam i direktno. S toga se moje današnje pitanje, odnosno obraćanje odnosi, ide na adresar rukovodstva Narodne skupštine, a u vezi svih ovih događaja i nemilih scena, a ne mislim samo na ono juče, nego sve ono što smo mogli da vidimo u Skupštini poslednjih nedelja i meseci. Imam jedno vrlo konkretan predlog koji se može lako ispuniti, to neće rešiti sve naše probleme, niti činiti stanje u skupštini i odnose idealnim, ali će možda biti mali doprinos u tom pravcu i makar se ne slagali sa mojim obrazloženjem ili razlozima zbog kojih ovo predlažem, mislim da niko ne može imati nešto protiv, jer to je doprinos, transparentnost, rekao bih i nekom formalnog uređivanja odnosa u Narodnoj skupštini, a ti odnosi nisu dobri i to svi vide, da li smo mi navikli ili nismo, da li smo oguglali ili nismo, to i građani vide, to javnost vidi i to sve skupa doprinosi jednoj lošoj slici o Skupštini, kao najvišem predsedničkom telu, odnosno telu predsedničke vlasti u celini, bez obzira ko simpatiše koji deo političke scene. Predložio bih da, znači, postoji čisto formalna, pa i tehnička stvar, da se ubuduće u prenosu jasno štopuje vreme, odnosno prikazuje ovaj sat koji mi inače imamo i u unutrašnjem, ovom našem unutrašnjem, internom, skupštinskom prenosu, to se pojavljuje, vreme izlaganja, odnosno koliko ko govori od govornika. Zna se koliko govori ovlašćeni, zna se koliko traje poslaničko pitanje, zna se koliko traje replika. Mi smo bili svedoci da su vrlo često, naročito predstavnicima vlasti, odnosno vladajućoj koaliciji, ali svejedno, neka i drugima, nije bitno, tolerisanje replike, ne onih 10, 15 sekundi više da završi misao ili rečenicu, to je sve u redu, nego recimo, bukvalno, tri, četiri ili pet puta duže. Po osam i 10 minuta su trajale replike koje inače traju dva minuta. Mislim da to nema razloga. Tu se narušava načelo ravnopravnosti i proceduralnosti koje je vrlo važno za rad jednog ovakvog tela. Naravno, to neće promeniti ćudi ni karaktere, ni prirodu mnogih, niti sadržaj mnogih govora i govornika, ali svejedno, biće mali doprinos uređivanja. Znači, to je nešto što se može lako rešiti. Ne treba ni promena Poslovnika, treba smo jedna, rekao bih, interna odluka da ono što inače kažem, taj sat, to vreme izlaganja koje mi ovde vidimo, pa zato često gledamo tamo na stranu, da bude vidljivo i gledaocima u TV prenosu. To je sa jedne strane. Ovde je pomenuto da jedan deo poslanika bojkotuje rad Narodne skupštine. Ja se sa njihovom odlukom ne slažem i snosim političke i sve druge konsekvence zbog toga, ali moram priznati da bi ne samo meni, nego svima pa i rukovodstvo Skupštine kada razgovaramo sa strancima ili sa nekim predstavnicima međunarodnih zajednica ili meni kada razgovaram sa nekim svojim kolegama ili građanima i koji imaju zamerke na to ili imaju drugačije mišljenje po ovoj ključnoj ili temeljnoj stvari boravka i delovanja i rada u Narodnoj skupštini, mnogo bi mi bilo lakše i ubedljivije bih mogao da odgovorim, kao verovatno i predsednica Narodne skupštine kada nju prozivaju ili kada se njoj obraćaju, ako bi smo imali bolje stanje i bolje relacije u Skupštini. Neko će reći da je sada već kasno, ali nikada nije kasno da se učini jedan mali pomak u pozitivnom pravcu. Dakle, lakše bih mogao objasniti da je manje mučnih scena, da je manje kršenja Poslovnika, da je manje svega onoga što smo gledali, ne samo mi juče nego i poslednjeg radnog dana u decembru, poslednjeg radnog dana tog jesenjeg zasedanja, sve one scene mučne, bez obzira da li okrivljivali i koga okrivljivali kao glavnog za izazivanje tih neprijatnih scena, da se rad malo više formalizuje i upristoji. Tu je najveća odgovornost na vama predsedavajućima kojima nije lako, ja sam toga svestan, ali mislim da oni treba prosto manje da se povijaju pred ili pritiskom trenutka ili simpatija svojih političkih ili političkih autoriteta, bilo da je reč o ministrima iz Vlade, bilo da je reč o liderima vladajuće skupštinske većine. Ali kažem, ako se više držimo Poslovnika i procedure biće malo manje ovih neprijatnih scena i incidenata koji narušavaju dostojanstvo ovog parlamenta u celini, kao i truju politički život uopšte. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Pitanja postavljam u ime Srpske napredne stranke ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, a u vezi sa doktoratom naše koleginice Ane Stevanović. Dotična koleginica je Đilasov pulen koja druge proziva da su plagijatori i traži ostavku nekih članova naše Vlade, naravno kako bi skrenula sumnju sa njenog, u najmanju ruku mogu reći, sumnjivog doktorata. Ana Stevanović je 2016. godine izabrana za narodnog poslanika sa liste Saša Radulović „Pokret dosta je bilo“ i to nije slučajnost jer je upravo njena majka zaposlena u Agenciji za borbu protiv korupcije. Na taj način Saša Radulović je bio skrenut sa pažnje Agencije za borbu protiv korupcije. Godine 2018. Ana Stevanović postaje člana predsedništva Đilasove stranke „Slobode i pravde“, i posle toga daje izjavu da ona u potpunosti razume ljude koji su sa motornim testerama upadali u RTS, kao i njihove razloge i motive. U tom istom intervju ističe da su njene oblasti koje najviše poznaje kultura i informisanje. Ja bih javnost podsetila da je ona upravo 2017. godine ovde u skupštinskoj sali posle održane pridike o ponašanju nekih narodnih poslanika uličnim rečnikom opsovala, citiram: „Ma terajte se svi“. I toliko o njenoj kulturi i informisanju. Ali, da se vratimo na njen doktorat. Ana Stevanović je 2015. godine doktorirala na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu i naziv njene doktorske disertacije nosi „Kreativnost menadžera i uticaj na organizacione inovacije ustanova kulture“. Mentor joj je bio profesorka Tijana Mankić. Sumnja da je doktorat Ane Stevanović plagijat potkrepljuju činjenice da su neki bivši članovi Nacionalnog saveta visokog obrazovanja uvidom u doktorat utvrdili da su određeni tekstovi prepisani iz nekih drugih naučnih dela. Tu se pre svega misli na autora Mišela Manforda, gde se jasno vidi da su određeni delovi teksta prepisani, odnosno prevedeni sa engleskog na srpski od reči do reči. Zanimljivo je i to da se samo na jednoj strani njene doktorske disertacije nalazi desetak slovnih grešaka, ali nije to slučaj samo sa jednom stranom već se to često ponavlja u doktorskoj disertaciji, a sigurna sam da se slažete sa mnom da je to nedopustivo za jedna doktorat. Ovu tvrdnju potkrepljuje i gospodin Mario Spasić, koji je imao uvid u ovaj doktorat. Ovo je svakako razlog da se doktorat Ane Stevanović preispita, ali bez pritiska i ucene, kao što je to bila prilika i praksa preispitivanja i donošenja odluke o akademskoj nečestitosti pojedinih doktorata. Mi iz SNS zalažemo se da su aršini jednaki za sve. Razlog zbog kojeg postoji sumnja da je jasan, a to je da je rektorka Beogradskog univerziteta dozvolila da se odluke Odbora za profesionalnu etiku donose pod pritiskom i ucenom. Sami smo svedoci da pre dva dana studenti koji su ocenjivali rektorku Beogradskog univerziteta odlučili da izađu na izbore i to kao grupa građana „1 od 5 miliona“. To je svakako nezamislivo s obzirom da su oni politička organizacija, a ne nešto drugo kako su se predstavljali. I te kako je protivpravilan jedne nezavisne ustanove kakva treba da bude univerzitet. Predlog našeg predsednika, Aleksandra Vučića, da se svi doktorati digitalizuju i tako budu dostupni za plagijat analizu, svakako je opravdano sa aspekta akademskog integriteta. O ovome je pre nekoliko dana govorila i rektorka Beogradskog univerziteta na RTS, ali je više puta ponovila da je ovo skup proces i da je moguće sada trenutno da se sprovede samo danas na tri fakulteta u Beogradu. Takođe, tom istom prilikom je izjavila da se vode pregovori između Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i KONUS u vezi finansiranja preispitivanja doktorskih disertacija, pa bi ovom prilikom takođe postavila pitanje ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja – dokle se stiglo sa tim pregovorima? Na kraju, još jednom apelujem da se doktorat gospođe Ane Stevanović preispita da li je plagijat, u što kraćem roku, i da princip akademske čestitosti važi za sve, ali bukvalno za sve, bez obzira da li oni podržavaju Đilasovu ili neku drugu politiku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije? (Ne) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavamo vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Doktor Aleksandra Tomić, Dubravka Filipovski, Biljana Pantić Pilja i profesor doktor Žarko Obradović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 14. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Siniša Mali, ministar finansija, profesor doktor Slavica Đukić Dejanović, ministar bez portfelja, Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Jelena Tanasković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, doktor Miladin Kovačević, direktor Republičkog zavoda za statistiku, Filip Šanović, vršilac dužnosti pomoćnika ministra finansija, Ana Tripović, vršilac dužnosti direktora Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, Snežana Lakčević, pomoćnik direktora Republičkog zavoda za statistiku, Zoran Jančić, vršilac dužnosti pomoćnika direktora Republičkog zavoda za statistiku i Ivana Steljić, samostalni savetnik u Upravi za javni dug u Ministarstvu finansija. Primili ste amandmane koji su na predlog podneli narodni poslanici Milorad Mirčić, Miljan Damjanović i Marijan Rističević. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Srpska radikalna stranka je u principu iznela svoj stav u načelnoj raspravi kada je u pitanju ovaj predlog izmena i dopuna zakona, sa naglašenim strahom da treba voditi računa i na koji način se zadužuje Srbija, bez obzira da li je to po kreditnoj liniji ili emitovanjem hartija od vrednosti. To što neko želi da prikaže da je ekonomska moć Srbije, gledajući na osnovu ukupnog javnog duga, tolika da može da servisira taj javni dug, to nije baš toliko pouzdano, to je više onako jedan marketinški deo, odnosno propagandni deo politike koja se vodi u Srbiji. Nije toliko ni alarmantno, istine radi, ali ne može baš da služi da se opustimo i da uljuljkujemo se u činjenici da Srbija je sve jača i jača ekonomski, jeste unutar Srbije sređeni su neki odnosi kada su u pitanju finansije. Ali, kada su u pitanju međunarodne obaveze, kada je u pitanju dug, samo to smo već i rekli, javni dug Srbije je oko 24 milijarde evra. Sada se to prikazuje kako je u odnosu na ukupan BDP smanjen procenat. To smo već navikli. To je statistička malverzacija, odnosno mogućnost kroz statistiku da promenite metodologiju obračuna i onda dobijete umanjenost u zavisnosti koja vam je osnova obračuna, da li uzimate da je to prema dolaru ili prema evru, tako ćete moći da kalkulišete i da izražavate različite procente u odnosu na BDP. I samo je to razlog zbog čega SRS jednostavno upozorava, treba biti pažljiv, treba biti obazriv.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala biće omogućena veća baza potencijalnih investitora koji će ulagati u domaće hartije od vrednosti. Usaglasiće se i odredbe Zakona o tržištu kapitala sa odredbama Zakona o javnom dugu. Kada smo kod javnog duga, ja bih podsetila na neke podatke o kojima smo imali prilike da čujemo i u načelnoj raspravi, ali i ranije tokom novembra i decembra meseca kada smo raspravljali o rebalansu budžeta i o budžetu Republike Srbije za 2020. godinu. U 2008. godini javni dug je porastao sa 8,7 milijardi na 17,7 milijardi dinara. Na kraju 2018. godine javni dug jeste bio 23 milijardi dinara, ali to ne znači da je to bilo povećanje zaduženosti, jer je smanjeno učešće javnog duga u BDP na 51,3%. Ako posmatramo deficit u budžetu od 2008. do 2012. godine, vrednosti su se kretale od minus 2,5 do minus 6,4%. Godinama posle toga javni dug je zapravo pokrivao te deficite. Taj dug je 2014. godine bio 70% PDB, a posle toga je počeo da pada i došao na nešto više od 50% PDB. Ovi podaci nam pokazuju da je javni dug…
Molim da samo napravimo pauzu par minuta. Nastavićete, koleginice. Izvinite, koleginice, molim vas. Nadam se da će kolegi novinaru i fotoreporteru ukazati pomoć stručne službe. Izvolite. Izvinite još jednom.
Hvala vam, predsedavajući. Dakle, kao što sam govorila, ovi podaci pokazuju da je sada javni dug pod kontrolom. Zaustavljeno je povećanje javnog duga koje je započeto u 2008. godini. Srbija se nalazi na međunarodnom tržištu kapitala i imali smo dve uspešne emisije evro obveznica. To utiče na dalji ekonomski razvoj naše zemlje i treba zadržati efikasnost na tržištu kapitala i očuvati poverenje investitora. Srbija prvi put ima emisiju obveznica u evrima na period od 20 godina, a tako dug period upravo govori o tome da investitori imaju poverenje u našu ekonomiju. Radi se i na tome da se Srbija poveže sa evropskim tržištima. U tom smislu je dobro što je Srbija otvorila Poglavlje 4 u pregovorima sa EU, koje se odnosi na slobodno kretanje kapitala. Zbog svega navedenog treba glasati za ovaj predlog, jer će u određenoj meri pomoći u održavanju kredibiliteta ekonomije koji smo podigli na zadovoljavajući nivo. Hvala.
Zahvaljujem. Izvinite još jednom što sam vas prekinuo. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer, po amandmanu.
Zahvaljujem. Hteo bih da se nadovežem na ovu diskusiju kolega. Krenuću od jednog pitanja koje sam dobio na jednoj od društvenih mreža, a vezano za moju diskusiju kada sam kao ovlašćeni predstavnik govorio o ovom zakonu. Pitanje je bilo – zašto kada Vlada i država tako dobro finansijski stoje, odnosno kad su nam tako dobre finansije, kako kaže taj gospodin, zašto se, kaže, zadužujemo? Pa, ne treba mešati te dve stvari. To što stojimo dobro finansijski je jedna stvar. To ne znači da imamo dovoljno sredstava da finansiramo u jednom trenutku sve projekte koje u tom trenutku izvodimo. A mi smo, podsetiću vas, u poslednjih nekoliko godina započeli veliki broj projekata, a najavili smo našim programom do 2025. godine ogromna ulaganja, naročito u infrastrukturu. Takve projekte je nemoguće finansirati, ne znam koliki suficit u budžetu bi trebalo da imamo da bismo takve projekte finansirali iz budžeta. Druga stvar, kamatne stope po kojima se mi zadužujemo, naročito kada govorimo o setu ovih zakona koji je trenutno na dnevnom redu, su toliko male da nam neko praktično plaća da uzmemo kredit. Ne bukvalno, naravno, mi ćemo taj kredit morati da otplatimo, ali kamatna stopa je niža od inflacije. Dakle, kamatne stope na ove kredite koje uzimamo su niže, oni su u evrima, a kamatne stope su niže od inflacije u evro zoni. Dakle, praktično, kamatna stopa je negativna. Dakle, uzimamo izuzetno povoljne kredite. Što se tiče nedoumica u vezi sa našim stepenom zaduženosti, evo, i koleginica Žarić Kovačević je rekla, u poslednjih pet godina mi smo smanjili našu zaduženost za preko 20% BDP. Naša zaduženost, rekla je premijerka pre nekoliko dana, je pala ispod 50%, što će reći, ukoliko nastavimo ovim tempom, mi do kraja godine možemo da smanjimo zaduženost na nivo od 45%, što je, podsetiću vas, propisano Zakonom o budžetskom sistemu, koji je donet davno i prekršen davno, tad kada je donet, jer je u tom periodu krenula da raste dramatično naša zaduženost u odnosu na BDP. Jeste naša zaduženost, da kažemo, u apsolutnom iznosu 24 milijarde otprilike ili 23,9 milijarde, čini mi se, tačno. Ali, mnogo je važniji parametar kolika je zaduženost u odnosu na BDP, jer vi taj novac vraćate iz tog BDP. Tako da, taj parametar je evidentno i jasno kao dan vrlo važan. Što se tiče strukture našeg duga, evo, koliko se sećam, pre dva dana je ministar Siniša Mali rekao – mi smo u poslednjih nekoliko godina upravo smanjili strukturu, popravili strukturu našeg duga, odnosno smanjili učešće dolarskog duga u ukupnom dugu. Zašto? Zato što se pokazalo da dolar u poslednjih nekoliko godina raste u odnosu na evro, te nam ti dolarski krediti, naravno, u ovom trenutku mnogo manje odgovaraju u smislu da kamata na njih je veća zato što kad on raste u odnosu na evro, a naša valuta je realno vezana za evro, između ostalog, i zbog našeg procesa pristupanja EU, a i drugim delom zato što smo mi i dalje evroizovani, dakle, nama odgovara da se zadužujemo više u evrima, mi smo smanjili, poboljšali strukturu u smislu smanjenja učešća dolarskih dugova u ukupnim dugovima. Dakle, ja mislim da zaista nema razloga ni za kakvu bojazan kada je u pitanju naše zaduživanje, naročito kada je u pitanju procenat učešća našeg duga u BDP, a otvaranjem mogućnosti stranim investitorima i fondovima da se pojave na našem tržištu i da kupuju naše državne obveznice, pa to će samo da smanji kamatne stope po kojima ćemo se zaduživati. Podsetiću vas da smo se u nekim drugim vremenima zaduživali po mnogo višim kamatnim stopama. Dakle, mi danas možemo da se zadužimo na našem domaćem tržištu obveznica po nižim stopama, da vratimo te skupe kredite i da time još smanjimo učešće našeg duga u BDP. Dakle, sve što radimo vidim kao apsolutno pozitivno u ovom smislu i ne vidim razloga ni za kakvu bojazan kada je u pitanju naša zaduženost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Mihailo Jokić. Izvolite.
Poštovana gospodo, ja sam juče govorio o tome, a sad ću ponoviti. Novac je jeftina roba. Nikada novac neće biti jeftiniji nego sada. Znači, nije problem kredita i duga, problem je da li mi znamo, a znamo, gde ćemo taj novac upotrebiti. Ono što je već rečeno, nikada kamatna stopa, kapitalisanje, vreme nisu i neće biti povoljniji nego sada. Ja se zalažem za to, bez obzira na javni dug koji se smanjuje itd, da treba uzimati kredite, jer je situacija nikada povoljnija za zaduživanje ako znamo u šta ćemo investirati. Prema tome, ne podržavam predlog za ovaj amandman. Mislim da je ovo dobar potez u ovom trenutku i da je povoljno to uzimanje kredita. Još bi se založio da se krediti uzeti u dolarima, ako je to moguće, konvertuju u evro iz razloga koji sam više puta objašnjavao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, od velike važnosti za našu Srbiju je svakako očuvati finansijsku i ekonomsku stabilnost. Rekao bih da je to odlučujuće. U prethodnom periodu se delovalo na posledice, uzroke smo pobedili i sklonili sa vlasti 2012. godine da se više nikada ne vrate. Lečili su se, da tako kažem, bilansi i države i banaka i sada je vreme da se deluje preventivno, da se predupredi bilo kakva kriza i da jednom budemo spremni za sve ono što nas očekuje, našu državu i naš finansijski bankarski sistem u budućnosti. Glad za preuzimanjem rizika u bankarskom sektoru uglavnom je pozitivna stvar, jer se sredstva plasiraju privredi i stanovništvu, ali mi smo se odlučili za sistem sigurnosti. Nakon dužeg niza godina lutanja i stagnacija, perioda u kome je bilo gotovo nemoguće naći posao, ove 2019/2020. godine smo svedoci situacije u kojoj građani Leskovca imaju izbor gde da se zaposle. Poslodavci su prvi put, u poslednjih tridesetak godina, primorani, i to tržišnim razlozima, da poboljšaju uslove u pogledu plata i kvalitet radnog ambijenta, jer radnici u Leskovcu sada mogu da daju otkaz lošem poslodavcu i da odmah nađu bolji posao. Ovo nije samo priča. Na strani ponude i dalje ima građana koji žele posao, ali situacija se promenila. Sada se postavlja pitanje plata i uslova rada, a radnici traže bolje uslove, jer im se nude veće mogućnosti. Rekao bih da je prvi korak ključnog cilja našeg delovanja da se ljudi zaposle završen, sada je vreme za drugi deo, a to je povećanje plata, jer jedno bez drugog ne ide. Sve ovo ne bi bilo moguće da 2012. godine nije započeta veoma važna reforma stabilizacije, vraćanja poverenja u naš finansijski sistem, reforma za koju je trebalo vremena, imajući u vidu katastrofalno nasleđeno stanje te 2012. godine, i to su činjenice. Gledali smo kolebanje kursa svakog meseca, od 118 do 125 dinara za evro. Neko je iz te žute vlasti, pre 2012. godine, taj spekulativni novac stavljao u džep. Setimo se bezočne pljačke državnih banaka od strane istih lažnih Evropljana. Stabilizacija kursa, inflacija izuzetna su dostignuća sadašnjeg rukovodstva Narodne banke Srbije, na čelu sa guvernerkom Tabaković. Stvoren je ambijent u kome poslodavci žele da otvore radna mesta u mom Leskovcu i kao pozitivna posledica te činjenice koji sugrađani mogu da nađu posao i dobiju veće plate. Stabilan ambijent je za velike fluktuacije kursa u ovom dugom vremenskom periodu je zaista veliko dostignuće, jer toga nikada nije bilo kod nas. Inflacija je pod kontrolom, može se planirati i proizvodnja investicija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša St. Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, želela bih javnost da upoznam sa priznanjem koje je guvernerka Narodne banke Srbije, gospođa Jorgovanka Tabaković, dobila od uglednom i uticajnog magazina „The Banker“ koji je deo grupe „Financial Times“. Naime, londonski mesečnik „The Banker“ je dodelio godišnje priznanje najboljeg guvernera na globalnom nivou i za najboljeg evropskog guvernera. Ne sećam se da je neki guverner iz bivše vlasti dobio neku međunarodnu nagradu od bilo koga ili priznanje, što je logično, jer zaista nisu imali nikakav uspeh. Priznanje se dodeljuje na osnovu odluke redakcije tog magazine i ankete među bankarima i ekonomistima i dodeljuje se na globalnom nivou za Evropu, Severnu i Južnu Ameriku, za Aziju, Pacifik, Bliski Istok i Afriku. Nagrada joj je dodeljena zbog podsticaja rasta i stabilizacije ekonomije Srbije. Zahvaljujući rezultatima vođenja Vlade Republike Srbije, Ministarstva finansija i Narodne banke Srbije, građani Srbije bolje žive, lakše mogu da planiraju svoj život i poslove, a privrednici imaju predvidive i podsticajne uslove za poslovanje. Doslednim sprovođenjem monetarne politike i uspešnom koordinacijom sa fiskalnom politikom postignuti su rezultati koji čuvaju poverenje tržišnih učesnika u nosioce ekonomske politike i čine rast održivim i u narednim godinama. Ukratko ću vas podsetiti šta je urađeno da se obezbedi sigurnost i povrati poverenje u tržište kapitala. Dinar je u 2019. godini ojačao prema evru za 0,5%, a dinarska štednja je povećana za oko 30% tokom 2019. godine. Bruto devizne rezerve Srbije povećane su za 2,2 milijarde evra na nivo od 13,5 milijardi evra, a učešće zlata u deviznim rezervama povećano je sa sedam na 10%. Srbija je jedina zemlja u okruženju koja nije članica EU, a koja je uključena na listu zemalja za koje je moguć preferencijalni tretman za ulaganja. Takođe su otvorena dva nova poglavlja: Poglavlje 9 – finansijske usluge i Poglavlje 4 – slobodno kretanje kapitala. Sve mere koje se donose uvek će imati za cilj rast životnog standarda građana i podsticanje boljih uslova poslovanja za našu privredu. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, po amandmanu. Izvolite.
Samo kratko povodom izlaganja koleginice. Ne sporim dobre rezultate i bilanse koje je Narodna banka ostvarila i želim da budu još bolji, ali bih intervenisao samo povodom jedne stvari, pošto je ona u formi pitanja otprilike rekla – da li je iko ikada sa ovih prostora dobio tako važno priznanje kao što je, eto, dobila guvernerka Narodne banke? Podsetio bih da je bilo slučajeva i za mandata prethodnih vlasti, prethodnih vlada da su ministri i visoki funkcioneri, pa i guverneri dobijali neke nagrade. Sad možemo da se sporimo koliko prestižne, koliko ugledne, koliko ne. Isto su se veoma hvalili njima i vesti su bile preplavljene tim podacima o njihovim dobrim rezultatima i nagradama i međunarodnoj valorizaciji tih rezultata. Ministar Dinkić je bio najmanje jednom, a mislim i par puta nagrađivan. Takođe i to istican kao najbolji ministar, ako se ne varam, najbolji ministar finansija u jugoistočnoj Evropi ili istočnoj Evropi ili maltene u celoj Evropi. Evo sad dobacuju i u celom svetu. Ne znam da li je bilo baš u celom svetu, ali na nagradi je svakako stajalo da je bila jugoistočna Evropa. Dakle, najbolji ministar. Znamo šta je bilo sa tim i kakvi su bili bilansi i rezultati rada tih najboljih ministarstava. Hoću da kažem neka priznanja se, kao što znamo, i diplome se, nažalost, kupuju, kao što znamo, a kamoli priznanja. Ne želim da ovim delom ugledno, ali i tada su nas ubeđivali da je ugledno. Hoću da kažem da građani na kraju krajeva, najbolje znaju i cene na kraju balade kako žive i to kako radi vlast, bez obzira koliko ih ta vlast ubeđivala da radi odlično. Kada sam već uzeo reč, da odgovorim i kolegi koji je, doduše nije me pomenuo eksplicite, ali je rekao. Jedan ovlašćeni predstavnik je juče govorio, pa je pomenuo praktično moje izlaganje u vezi upozorenja o porastu javnog duga, odnosno o ovim zaduženjima koje mi, između ostalog, današnjim setom zakona ćemo koliko sutra verovatno usvojiti, odnosno ova Skupština usvojiti. Pa sam ja sabrao ta zaduženja i došao do toga da su ona oko 430 miliona evra i upozorio, a to je mislim i smisao bio i ovog amandmana i ovog izlaganja malo pre kolege Mirčića, on će me ispraviti, da treba ipak biti oprezan sa tim zaduživanjima čak i kada deluju povoljno i pozitivno. Naravno da je važno da kamatna stopa bude niska ali sam ja to i rekao da je činjenica da je stanje na tržištu kapitala sada takvo da se može vrlo jeftino i lako zadužiti. Mimo ovih naših zakona, odnosno potvrda i prihvatanja garancija i zaduženja koja ćemo usvojiti, kažem, danas ili sutra, Vlada Republike Srbije je izdala obveznice juče i prekjuče i dinarske i devizne koje u zbiru iznose negde oko 200-220, čak 250 miliona evra. Znači, što dinarskih, što deviznih obveznica za još 250 miliona evra, na konto ovoga. Dakle, isto se ističe kako su jako povoljne i da je bila velika tražnja i da smo mogli i više da izdamo, tj. prodamo obveznica, to stoji u toj vesti, ali ne valjaju i da su na duži rok i da su kamate, ako se ne varam, evo vidim kolega Arsić je ovde gestikulirao, verovatno će on nešto reći tim povodom. Mislim da je 3,5% kamata na jednu od tih vrsta i na druge takođe tu seriju obveznica. To je ono što, i kažu bila je velika potražnja i navala. Naravno da je bila velika potražnja, s obzirom da je to sada vrlo povoljno. Teško da se može sada kupiti povoljnije nešto na tržištu kapitala, jer kao što smo rekli kamate padaju. Tako da, ti koji su rešili da kupe te naše obveznice to jeste verovatno jednim delom poverenje u to da će vam to biti vraćeno i to je ono što vi, što kolege iz vlasti hoće da potenciraju. Ali je to, bogami, prilika njima da zarade vrlo dobro, jer teško da mogu takav plasman da ostvare negde druge, znajući da se te kamatne stope kreću, kao što smo i rekli prethodnih dana i čuli, oko nule i vrlo su niske. Prosto se tako obrnula stvar. Sada je lako, odnosno sada je na izgled jeftino podizati kredite, ali će se jednog dana morati i vraćati, da ne bude, kažem ono da posle to stigne na naplatu, kao što su oni Titovi krediti iz Titovog vremena stigli na naplatu kad više ni Tita ni države nije bilo. Poslednja stvar koju sam još hteo u vezi sa tim da kažem, dakle, pošto je potpuno jasno da će svaka stvar ovde biti predstavljena kao nešto što je sjajno i izvanredno i što je potvrda i dokaz dobrog efikasnog rada Vlade i vladajuće koalicije. I to je razumljivo, naravno, kada je reč o poslanicima vlasti. Ne mislim da treba sad sve automatski da se kritikuje ili pljuje, ali kada je reč o zaduživanju, uvek je tu i ja to shvatam i kao obavezu opozicionog poslanika, pa i građanina, prosto da upozori, da skrene pažnju da se vodi računa. Naravno da su neki krediti povoljni, naravno da su neke investicije neophodne, ali postoje trenuci i postoje prosto neka sećanja i upozorenja da sa tim treba biti jako oprezan. Naš običan čovek, građanin, zna da je dug uvek zao drug, čak i kad deluje privlačno. Na kraju krajeva, kao što sam već rekao, setimo se kako su privlačno delovali pre desetak godina oni krediti u švajcarcima. Ne bih voleo da i sa ovim našim obveznicama i ovim tako naizgled povoljnim kreditima koje uzimamo, da se u nekom trenutku, možda mi ovde nećemo sedeti, možda će neka druga vlast i vladajuća većina, da se ispostavi da smo kao država prošli slično ili prolazili slično kao što su ovi naši nesrećni građani koji su se zadužili u švajcarcima, platili višestruko taj dug i još ostali dužni jednako ili više nego što su dugovali. Tako da, makar da se ne veselimo, možemo da objasnimo, kao što je ministar pokušao neki dan da kaže zašto je to bitno, zašto je to neophodno, ali možda je nekim preraspodelama unutar budžeta, pominjao sam već onaj famozni nacionalni stadion, a ima više takvih stavki, stadion je samo tu kao primer nečega za šta se odvajaju sredstva u visini od stotina miliona evra, a istovremeno se zadužujemo za te iste stotine miliona evra. Hvala.
Zahvaljujem kolega Vukadinoviću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek volimo da se igramo nekim brojevima i da izvrćemo stvari drugačije nego što zaista jesu. Priznanje za Narodnu banku Republike Srbije i za guvernera, nije ona guvernerka, ona je guverner, govorite ispravno, jeste jedno priznanje koje je značajno za Republiku Srbiju i svedoči o nekim rezultatima. Uvek možemo da kažemo da su i drugi dobijali, neću u to da ulazim ko im je davao i zbog čega, ali moram da istaknem nešto. Ne može da se hvali ministar finansija koji prodaje društvenu imovinu, a kaže da ima suficit u budžetu. Ne može da se hvali guverner koji kaže imamo stabilan kurs dinara, a prodaje se društvena imovina ili prodaju devizne rezerve. To nije uspešno. Šta imamo sada? Kažite mi šta je prodato od društvene imovine u poslednjih nekoliko godina. Nije ništa. Idemo dalje, da li se uvećavaju devizne rezerve Republike Srbije? Uvećavaju se. Da li je stabilan kurs dinara, predvidiv? Jeste. To su znači rezultati na osnovu realnih ekonomskih ciljeva, koje je postavila Vlada ispred sebe još 2014. godine. E, sad, ta čuvena priča oko toga da je kapital jeftin, započeta je i to sam vam već rekao prošli put, u prošloj diskusiji, započeta je 2008. godine, kada je izbila svetska ekonomska kriza. Tada su američke federalne rezerve, da bi američku privredu učinili konkurentnijom, smanjili referentu kamatnu stopu, što je izazvalo pad dolara na tržištu, pa je onda Evropska centralna banka, da bi odgovorila na to, smanjivala svoju referentu kamatnu stopu. Imali smo jedan valutni rat koji je trajao do 2014, 2015. godine. Ako je to počeo 2008. godine, ti uslovi su za zaduženja bili isti i 2009, 2010, 2011, 2012. i 2016. i 2017. godine i dan danas. Proverite cenu kapitala na tržištu. Ima sajtova, možete da proverite. Napravite analizu, videćete da su odstupanja vrlo mala. Šta određuje kamatu koju Republika Srbija plaća na kredite? Bonitet države. Znači, stepen javnog duga i stepen rasta koji ima privreda. Sada, ako se strani investitor ili domaći, svejedno, ne boji da uloži novac u naše hartije od vrednosti, bez obzira da li su one u evrima ili su u dinarima, a oni to ne rade zato što nas vole, nego zato da bi zaradili, postavljam pitanje – što se onda brinete? Valjda se oni brinu o svom novcu. Valjda su oni procenili da je Republika Srbija sigurna zemlja za njihove investicije. Neke zemlje imaju jako niske kamate iako imaju veće učešće javnog duga u njihovom BDP. Recimo Nemačka. Njihova kamatna stopa po kojoj oni emituju državne hartije od vrednosti kreće se minus 0,5% do plus 0,5%. To je zato što Nemačka ima stabilan rast i svi znaju da je na određen način sigurna da će taj kredit da vrati i određeni investitori da bi čuvali svoj novac i da im ne bi bio obezvređen nekim berzanskim špekulacijama ulažu u te hartije od vrednosti. Nešto slično dešava se i na teritoriji Republike Srbije. Naše hartije od vrednosti i prinosi na kamate su manji nego na grčke kredite, nego na hrvatske kredite, pa čak i na slovenačke kredite, što je svakako priznanje Republici Srbiji za rezultate koje ima na ekonomskom planu. Nemojte da minimiziramo, relativizujemo i banalizujemo sve one rezultate koje je Vlada imala od 2014. godine kada smo započeli program oporavka srpske privrede. Sada kada pričamo o tim kreditima. Razum da one zemlje koje imaju izgrađenu infrastrukturu, izgrađen sistem zdravstvene zaštite ne ulažu mnogo sredstava, osim svoja sredstva iz budžeta koji imaju. Moram da postavim pitanje, ako već je jedan od ovih kredita za izgradnju Univerzitetske dečije klinike u Tiršovoj. A čega se tu mi bojimo? Već ima podatke da je naša privreda stabilna. Da li se bojimo da imamo Univerzitetsku dečiju kliniku u Tiršovoj zato što će možda nešto nekada da se desi u svetu dok mi budemo otplaćivali taj kredit. Ja mislim da je to suluda logika. Moram da postavim pitanje, a gde ćemo da lečimo decu i kakav će nivo zdravstvene zaštite ta naša deca da imaju ako ne uradimo nešto po ovom pitanju? Još nešto. Bila je priča da vraćamo i neke Titove kredite. Nemojte da mešate babe i žabe. Tadašnja Jugoslavija je podizala kredite da bi pravila fabrike koje su bile tzv. društvena imovina i ta društvena imovina trebala je te kredite da vraća. Onda je došla lopovska družina na čelu sa Borisom Tadićem, Draganom Šutanovcem, Bojanom Pajtićem, Vojislavom Koštunicom, onim nesretnim Bubalom, Đilasom itd, Milosavljevićem koji su privatizovali, odnosno rasprodali tu društvenu imovinu zbog koje su podizani krediti. Sada mi treba da vraćamo kredite koji su podizani za privredne subjekte koji više i ne postoje, zato što je neko pravio anarhičnu privatizaciju, da bi došao na jeftin način do kvalitetnih lokacija koje je imala ta imovina, odnosno društvena imovina. Ovde je reč o državnim projektima. Nema zamene teza kada je u pitanju imovina. Još nešto. Neko će da kaže pa i naša deca će da vraćaju te kredite. Ne mogu da kaže da to nisi u pravu, ali svaki kilometar auto-puta. Da li će on da traje samo dok smo mi živi? Hoće li ta dečija klinika, Univerzitetska klinika u Tiršovoj da se raspadne i sruši kada nas ne bude bilo? Oni će to koristiti, naša deca. Neće morati oni da se zadužuju. Moći će da obezbeđuju u svoj razvoj, u svoju privredu, u svoju porodicu, u svoje društvo, u svoju decu, a ne da državu ostavimo zato što smo plašljivi, neizgrađenu i nesposobnu. Trendovi su takvi da ukoliko ne ubrzamo svoj ekonomski razvoj, odnosno da nismo ubrzali svoj ekonomski razvoj mi bismo ostali bez stanovništva. Ne možemo da ubrzamo ekonomski razvoj ako nemamo izgrađenu saobraćajnu infrastrukturu, ne možemo da zadržimo stanovništvo ako nemamo kvalitetnu zdravstvenu zaštitu. Ko će da nam živi u takvoj zemlji? Ljudi su napuštali kuće u kojima su se rodili zato što nije bilo pute do njihove kuće. Sad kaže neko – šta će nama putevi, da li moramo iz kredita? Moramo. Ali, razlika između nas i onih koji su opljačkali Srbiju, podizali su kredite da bi veštački kupovali glasove, poverenje građana. Ono što je trebala da finansira privreda i realni sektor, finansirali smo kreditima pa smo upropastili privredu i realni sektor. Kolega Vukadinoviću, da li znate od 2008. do 2012. godine koliko je prodato deviznih rezervi? Negde oko pet milijardi evra. Znate koliki je kurs bio u avgustu mesecu 2008. godina, a koliki je kurs bio 2012. godine? Bilo je 78 dinara 2008. godine, a 2012. godine je bio 119,80. Prodao je pet milijardi evra deviznih rezervi, što Šoškić, što Jelašić, i nisu sačuvali kurs dinara zato što ih je učila profesorka Danica Popović da treba da štampaju novac. To samo lud čovek može da uradi. To nema nikakve ekonomske logike. Kada smo počeli sa štampanjem novca, pobegli su svi investitori iz Srbije i domaći i strani, pozatvarali fabrike i nasledili smo 400 hiljada nezaposlenih. To je rađeno do 2012. godine i nemojte to više da pokušavate da pravdate. Ne očekujem od vas da vi hvalite rezultate Vlade Republike Srbije, ne očekujem ni da aplaudirate, ni bilo šta drugo, ali očekujemo bar da se ne izmišljaju, relativizuju i banalizuju rezultati. Nisu to samo rezultati Vlade Republike Srbije, to su rezultati i građana Republike Srbije.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Kolega Vukadinoviću, želite repliku? Izvolite.
Nije meni problem, ne moram baš da aplaudiram, ali da pohvalim, gospodine Arsiću, kada ima šta da se pohvali. Navodio sam, ali ne mogu sad u ovo kratko vreme da se ponavljam, šta sam sve pohvaljivao kada god je bila prilika da se pohvali bilo na spoljno političkom, bilo na privrednom planu. Ali, na sreću, tj. na žalost, nema mnogo toga. Samo konkretno da vam odgovorim na vaše konkretno pitanje. Ovo je naravno lepa retorika, lep govor, ali nema tu mnogo onoga što demantuje ono što sam ja i kolega pre mene ovde govorili. Vi ste pitali – šta je prodato, kažite mi šta je prodato? Svašta se ovde kaže i preko toga se pređe, šta je prodato …(ne razume se) ove vlasti. Da, oni prethodni su jako mnogo prodali. Ja sam to strašno kritikovao i mislim da je loše i zato su i bivši, i vi ste ih kritikovali i zato su bivši jednim delom. Prodat je „Jat“ gospodine Arsiću, napravljena „Er Srbija“. Dobro, naravno, ali faktički jeste i to nazovite dokapitalizacijom, nazovite kako hoćete, ali jeste prodat. Prodato je „Smederevo“, prodat je „Bor“, prodat je aerodrom, odnosno opet ćete vi reći da nije, nego je nešto drugo. Ali, činjenica je da smo se mi odrekli, ja za „Smederevo“ sam podržao takođe i pohvalio to rešenje zbog radnika i ljudi koji tamo žive, ali recimo za „Bor“ je veliko pitanje da li je zaista moralo tako da se radi. Mi prodajemo, a za aerodrom sam siguran da nam nije trebala ta vrsta aranžmana. Dakle, mi prodajemo ona profitabilna preduzeća ili možda nisu trenutno profitabilna, ali su u perspektivi će biti ili bi mogli biti da im stavimo sposoban menadžment ili da im stavite pošto ste vi vlast. Dakle, nije tačno da se nije prodavalo, Napokon, što se tiče situacije i zaduženja ovih prethodnih vlasti. Pa, zaduživali su se i prodavali su, ali bila je i najveća svetska ekonomska kriza. Što se tiče Titovih kredita, znate šta? Izgradila se ta zemlja, ja sam navodio kao loš primer, ali moramo priznati da se puno toga izgradilo, podignut je standard i nemojte sugerisati, aludirati da neko ne želi da se gradi klinika, da se leče ljudi. Naravno da želimo da se leče ljudi samo je pitanje da li da se leče iz kredita ili preraspodelom unutar ovih bilansa i budžeta koji imamo na raspolaganju. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Vukadinoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Arsiću.
„Er Srbija“ ima strateškog partnera, a mogu da kažem da smo nasledili „Er Srbiju“ sa sedam boinga 737 od kojih su tri bila u letnom stanju. Ostala četiri su bili najobičniji tzv. frankenštajni. Skidali su se delovi sa njih i ugrađivalo u ova tri. Uspeli smo jedan da osposobimo, četvrti koji sada pripada avio letu, koja je sestrinska kompanija „Er Srbije“ i našli strateškog partnera koji je svoje avione dovezao i lete pod zaštitnim znakom „Er Srbije“. E, sad, kažite mi a šta smo mi to u budžet dobili, pa smo mogli da trošimo, kao što su trošili ovi drugi? Nismo ništa. Ali, kažite mi još jedno - da li je neko izgubio posao u Er Srbiji, kao što su gubili posao zaposleni za vreme privatizacije koje je sprovodila ova banda najobičnijih lopuža? Nije niko. Jel smanjen broj zaposlenih? Nije, nego je povećan. E, to je model kako SNS i Aleksandar Vučić vode jedan deo privrede. Idemo dalje. Rekli ste da je prodat "Sartid" i da je to možda preduzeće koje je imalo perspektivu u nekoj budućnosti. Ali, znam da je to preduzeće dok ga je vodila država, a složićete se svi da država ne zna dobro da vodi takve privredne subjekte, beležilo neki gubitak. Taj gubitak je jednim delom prebačen na "Hestil", jedan deo smo mi prihvatili, jer smo ga mi i napravili. Opet pitanje - jel neko od radnika "Sartida" izgubio posao, kao što su gubili posao za privatizaciju koju je sprovodio Dragan Đilas, Boris Tadić, Bojan Pajtić i ostali? Nije niko. Jel smanjena plata zaposlenima u "Sartidu", odnosno "Hestilu"? Nije, nego je povećana. I Bubalo, naravno. Jel to uspešan model privatizacije? Jeste. Hoćemo o Boru da pričamo, o RTB Boru? Možemo i o tome da pričamo. Sadašnja poznata nalazišta su skoro završila sa svojom eksploatacijom, potrebno je otkrivati nova, to puno košta, država nema taj novac. Dalje, država ne ume da posluje na berzama kao što to ume privatan kapital. I opet jedno pitanje. Privatizovan je Bor, neka imovina, nisu rudnici, rudnici su državni. Jel neko od radnika u Boru izgubio posao? Možda neko od direktora, ali nije bez razloga. Nije. Jel im smanjena plata? Nije, nego je povećana. E, to je razlika između nas i ovih lopuža kao što su bili Bojan Pajtić, Đilas, Šolak, Tadić i ostali. Još nešto. U budžet je uplaćivano, samo nije uplaćivano ni približno kao kada su rasprodavali društvenu imovinu koja je bila predmet kredita koje sada vraćamo. Možemo da pričamo i o koncesiji na aerodromu "Nikola Tesla". Koncesija je, nije prodat. On je i dalje državni. Država dobija prihode od njega. Ali nam je cilj da jedna kompanija koja ima svetski ugled posluje na našem aerodromu, ponavljam, našem aerodromu, da pronalazi avio-kompanije koje će da koriste naš aerodrom i da oni na osnovu svog iskustva i poslovnih partnera koje imaju po celom svetu od Beograda naprave vazdušnu luku. Jel smo nešto oštetili državu? Jel smo oštetili nešto aerodrom? Jel smo oštetili nešto zaposlene? Nismo. E, to je razlika između Aleksandra Vučića, koji ovako vodi Srbiju i lopova kao što su Dragan Đilas, Boris Tadić, Bojan Pajtić, Dragan Šolak, Miroslav Mišković i ostali. To je razlika i razlika se vidi. I o toj razlici će građani da glasaju za samo nekoliko meseci, dva ili tri. I kazaće da li je bilo dobro kako smo mi vodili državu ili je bilo bolje kako je ova družina lopuža upropašćavala sve čega se god dohvatila, da bi punili svoje džepove.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Znate, gospodine Arsiću, vi kažete da su oni lopovi, a oni kažu da ste vi lopovi, ne vi lično, nego nabrajaju sve predstavnike vlasti. Na kraju krajeva, ko je lopov treba da utvrde nadležni organi. Ovakvo etiketiranje, pogotovo onih koji nisu tu, mada bi neki trebali da budu, ali, svejedno, nekih koji nisu tu malo je degutatno. Oni drže konferencije za štampu i daju saopštenje, isto kažu i nabrajaju, imaju neke argumente ko je lopov. Zato ja više volim da govorim konkretno i o činjenicama. Ja sam pomenuo "Sartid", odnosno ovu prodaju "Hestilu" kao pozitivan primer, iako ima tu, naravno, raznih problema, ali sam to naveo kao pozitivan primer. Bor sam apostrofirao, aerodrom i sve ovo drugo kao problematične stvari. Uzgred, kad pitate šta prodajemo, pa, prodajete Komercijalnu banku, najveću, najjaču, poslednju veliku državnu banku. Taj proces je u završnoj fazi. Ja se nadam da se na kraju neće to dogoditi, ali prodajete. Mogu vam po spisku nabrojati šta ste sve prodali i prodajete. Kad vas čovek sluša, mislio bi, čak se i ja zbunim, kao, ovi stvarno divni, kako možeš da napadaš tako divne ljude i tako divnu vlast. Što se tiče Bora, možda je, vi kažete i to volite da ponavljate, i ne samo vi nego i jedan deo naših ekonomista, država je loš vlasnik, itd. Zavisi ko upravlja u ime države. U tom nesrećnom Boru jedan isti čovek, ako se ne varam, ispravite me kolege, bio je direktor, glavni i prvi čovek i za vreme SPS-a, onog, 90-ih godina, i za vreme DOS-a, DS-a, DSS-a, G-17 i na kraju je čak stigao da bude i u vašoj, čini mi se, stranci, znači u SNS-u. Možda da ste promenili, ili da je promenjeno u nekom trenutku, možda bi bila neka garnitura koja bi uspela i bolje da upravlja, a ne da ga prodamo, sa svim tim perspektivama koje ima, teoretski i s obzirom na povoljne trendove sada na tržištu, cene bakra i slično. Kao što su i Amerikanci bili u "Železari" kad je čelik bio skup i kada je bilo povoljno, kada im se to isplatilo, da bi ga posle poklonili za dolar, vratili državi. Hoću da kažem, ako ikad može, bolje je da ostane u državnim rukama. A vi, kao neko ko ima apsolutnu vlast ili veliku vlast, ste tu da nađete sposobne u svojim redovima ili među svojim simpatizerima, stručnjake, menadžere, da ih postavite, pa da onda relativno dobro upravljaju. Što se tiče toga, nisam ja protiv svake prodaje i protiv svakog zaduživanja. Naravno da treba da se grade klinike, ali malo preraspodelite. Nemojte da gradite stadion, nego izgradite kliniku od državnih para. I poslednje, često ovde kolege kad govore navode primere, statistiku, a to i ministri rade, kako je 2014. godine udeo javnog duga bio 70%, da je bio 24-25 milijarde, itd. a sad je pao na 51, 52, neki dan smo čuli da je ispod 50 taj udeo javnog duga. Ali, čija je Vlada bila 2014. godine? Vi se ponašate kao da ste vi došli pre neku godinu a ne da ste od 2012. godine na vlasti, gospodine Arsiću.
Zahvljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povreda dostojanstva, član 107. Poslovnika o radu. Dame i gospodo narodni poslanici, kada čujete prethodnog govornika mislite da se radi o jednoj čestitoj, poštenoj, nevinoj ličnosti. Ali, kada počne da vam nabraja stranke, shvatite da vam je nabrojao sve stranke koje on podržava. Divlja predatorska privatizacija bez njega kao analitičara ne bi mogla da prođe tako lako da on nije svako veče davao legitimitet sa medija. Dakle, ja ne mogu da razumem praksu koja je nastala za vreme Koštunice i njegovih mačaka, da se umesto političara da govore na televiziji odjednom pojavilo brdo analitičara na čelu sa prethodnim govornikom, koji su govorili šta političari misle. E sada, kada bih ja njega pitao da li je bilo magle na putu između Novog Sada i Beograda, vi bi rekli – ovaj Marijan Rističević nešto lupa. Ali, da bi vam ja to pojasnio, ne samo da se radi o čoveku koji je pokušao da ukrade nacionalni identitet Vlaha, što je i sam priznao da nije bio Vlah, ali, eto, bio je Vlah na izborima, to znači, ljudi, da je to prevara i krađa identiteta jedne nacionalne grupe koja živi u Srbiji. Broj dva, kada pričam o putovanju, on svakodnevno učini jedno krivično delo prevare. Mi putne troškove dobijamo tako što damo izjavu da smo putovali, recimo, iz Novih Karlovaca do Beograda i na osnovu toga ja na kraju meseca dobijam, je li tako, sekretaru, putne troškove. Onda, ako neko ne putuje, a priloži automobil, broj registracije itd, i dobije putne troškove 5.500 dinara, pojavi se ovde 10-20 minuta, optuži ovu vlast što brže ne rešava probleme koje su Koštunica i Tadić, koje je on podržavao zbog iznosa iz Lutrije od dva miliona i 400 hiljada dinara, dakle, dođe i optuži nas i onda ode i 50 evrića za putne troškove za lažno putovanje koje nije postojalo. Svakoga dana on putuje od Majke Jevrosime do Narodne skupštine, a ne od Novog Sada do Beograda. Kad ga ja pitam – jel bila magla, poledica, naravno da ne zna. Pitanje da li ima vozačku dozvolu, pitanje da li ima automobil. Mnoga pitanja se otvaraju. Ali, u suštini, radi se o prevari, a prevara je povreda dostojanstva Narodne skupštine. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Kolega Vukadinoviću, najpre pravo na repliku ima kolega… Ne možete dobiti repliku na povredu Poslovnika. Želite povredu Poslovnika? Oprostite, nisam shvatio. Izvolite.
Vidite, gospodine predsedavajući, kolege poslanici, dragi gledaoci, to je upravo ono o čemu sam ja govorio jutros i više puta ovde u ovoj Skupštini. Na povredu dostojanstva se pozivaju najviše oni koji zapravo krše dostojanstvo Narodne skupštine i koji čak neke zametke normalnog dijaloga, koji liči na normalnu političku polemiku i raspravu u Narodnoj skupštinim ne mogu da otrpe, ako ima nekih tri reči ili rečenice na račun vlasti, i onda skaču sa diskvalifikacijama, neistinama koje kad počneš da demantuješ da su ili tačne, ali nebitno, irelevantno, ili su klevete i izmišljotine, dakle, vi ste automatski u podređenom položaju. Oni mogu tako beskonačno da sipaju i na taj način truju, ne samo dostojanstvo, nego, rekao bih, i smisao postojanja i rada u ovoj Narodnoj skupštini i koji su u velikoj meri uzrok takve diskusije. Takvi pojedinci su razlog zašto dobar deo poslanika bojkotuje rad ove Narodne skupštine. Dakle, sada ja objašnjavam šta je po Poslovniku, šta sam ja, gde stanujem, šta radim i da li sam menjao nacionalnost. Naravno da nisam menjao, ali 100 puta, 1.000 puta ponovljena laž postaje istina. Naravno da pripadnik većinskog dela može da bude na listi manjinske, kao što pripadnik manjine može da bude na većinskoj listi. To je elementarna stvar. Ali, grehota je da sad jednu potencijalno plodnu raspravu, potencijalno korisnu raspravu između mene i kolege Arsića mi zapravo sada svodimo na ovaj rijaliti, pijačarski, ulični nivo, što uostalom uvaženi kolega i čini. Član 107 stav 2. Hvala.
Kolega Vukadinoviću… Dobićete, naravno, kolega, samo trenutak, samo nekoliko rečenica, ako dozvolite. Kolega Vukadinović se pozvao na povredu Poslovnika, između ostalog govorio o podređenom položaju. Govorili ste i o smislu. Vidite, smisao povrede Poslovnika, to svakako znate, je da kada ukažete na povredu pozovete se na član. Vi se niste pozvali na član. Ne, niste. Pogledajte. Niste, pogledajte stenogram. Niste, a ja nisam želeo da vas prekidam, tako da ne možete reći da ste u nekom podređenom položaju, već sam vam dozvolio da obrazložite, a povredu Poslovnika ste vi više koristili kao pravo na repliku, da replicirate na ono o čemu je govorio kolega Rističević, što sam vam opet dozvolio. Nemojte samo, molim vas, da govorimo o tome da neko ima podređen položaj i da se više prava daje poslanicima vlasti u odnosu na poslanike opozicije, kad vidite da vodimo podjednaku raspravu. Dakle, potpuno identično pravo, isto prava imaju poslanici pozicije, odnosno poslanici vlasti i poslanici opozicije. Mislim da imamo jednu ravnotežu tokom cele rasprave u poštovanju prava. Kolega Rističeviću, želite povredu Poslovnika? Kolega Vukadinoviću, da li želite da se Narodna skupština izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika?
Ne želim, gospodine predsedavajući, jer inače mislim da se ovde zloupotrebljavaju te povrede Poslovnika i ja to jako retko i nerado činim i neću ni ubuduće. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Rističeviću, izvolite. Želite povredu Poslovnika?
Dame i gospodo narodni poslanici, član 107. sam reklamirao ja. Posle mene odmah drugi kolega ne može da reklamira isti član. Jel tako, gospodine sekretaru, jer je na taj član već ukazano. Takođe, rečeno je da nije normalno ovo što ja govorim. Hoćemo li u Narodnoj skupštini da zabranimo istinu? Ja sam spreman da podnesem ostavku. Evo, ako sam govorio neistinu, ja podnosim ostavku. Ako nije normalno govoriti istinu, onda to tako recite, ali ako sam rekao neistinu, ja nudim ostavku. Dakle, tri ključne stvari – da li je gospodin Vukadinović bio drugi na listi Vlaške nacionalne manjine? Ona nije namenjena i manjini i većini, već je to pozitivna diskriminacija manjinskih naroda, manjinskih nacionalnosti da bi imali prirodni prag. Ako ste vi pripadnik većine, a hoćete da koristite prava manjine, vi činite prevaru. Da ili ne? Broj dva – da li je časopis, odnosno udruženje građana koje nije ni na sedištu koje je on naveo, dakle, nije u Dečanskoj broj 8, ja sam to proverio, ili ne znam koji tačno broj, da li je vršilo istraživanje o „Lutriji“, da li je dobio dva miliona i 400 hiljada za vreme Tadićeve vlasti da ispituje javno mnjenje u vreme kada je „Lutrija“ bila u minusu? Treća stvar za koju on tvrdi da je kleveta – da li je tačno da naplaćuje putne troškove od Novog Sada do Beograda svakog dana i da je to oko 5.500 dinara? S tim u vezi, ja nudim da se proveri moje putovanje, tako što odgovarajućoj službi nudim da proveri bazne stanice mog telefona i utvrdi da li ja putujem iz Novih Karlovaca do Beograda. Isto to da proveri za gospodina Vukadinovića, ništa nije strašno, ništa ne boli. Da utvrdimo da li ja lažem kada kažem – on ne putuje od Novog Sada do Beograda svakog dana, a da je naplatio putnih troškova za preko milion i 200 hiljada, u poslednje vreme nisam računa, milion i 269 hiljada, što je preko 10.000 evra, za koliko možete da kupite jedan automobil. Ako sam nešto slagao od ovoga, ja dajem ostavku. U suprotnom ja se protivim da neko ko govori istinu bude nazvan – nenormalnim. Hvala. Ne tražim da se glasa.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Član 27, gospodine predsedavajući. I prošli put sam se ja na kraju izlaganja pozvao na član, samo ne na početku. Evo, sad sam rekao na početku. Ali, evo, to je ono o čemu sam govorio, vi treba da vodite ovu sednicu, ali to ne znači samo da mehanički dajete reč nego i da vidite o čemu se radi. Ovde je jedna potencijalno zanimljiva i korisna rasprava, prekinuta, jednim uličarskim, klevetničkim nastupom jednog poslanika…
Kolega Vukadinoviću, sada pokušavate da diskreditujete način na koji ja vodim sednicu, time što kažete da mehanički vodim sednicu, a veoma vas pomno slušam i pomno pratim. Vratiću vam vreme. Maločas, niste rekli i niste se pozvali na koji član Poslovnika, ni na jedan član Poslovnika, a da li ste u bradu rekli, da li ste rekli van mikrofona, to je nešto drugo. Ali niste rekli na koji član Poslovnika se pozivate, a ja veoma pomno slušam i pratim i dozvolio sam vam, upravo da ne bi radili ono što inače radite, kada je reč o bilo kojem predsedavajućem, a to je da spočitavate da vam je uskraćeno neko pravo. Nijedno pravo vam nije uskraćeno, evo ponovo se prijavite i dobićete mogućnost da govorite po povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ne znam da li je do mikrofona, ili vi niste čuli, ja sam na kraju, uostalom kako bi mogao onda kolega Rističević da pomene taj član, ako ga ja nisam pomenuo. Ja sam pomenuo član 107. stav 2.
Rekao je da pretpostavlja, ali izvolite.
Ovde je suština nešto drugo, da se zaista hoće rasprava, onda bi se javilo u polemici ili po vremenu koje ima poslanička grupa i onda bi se razgovaralo uključujući i ove neke stvari, nego se namerno koristi i zloupotrebljava Poslovnik, da bi se poslaniku koji kaže nešto da se ne želi čuti, da bi se diskvalifikovao. I sada ja da počnem da objašnjavam i da odgovaram na isti način, da potežem, i činjenice, krivične prijave, istrage protiv uvaženog gospodina i kolege poslanika, da pominjem neke firme, neke zeke, neke miševe ili pacove, koje su pojeli robne rezerve, mi bi bili na istom nivou. Neko bi rekao, vidi oni su neozbiljni ili bi rekao, verovatno je istina jedno i drugo. Dakle, ja ne želim da se na taj nivo spuštam. Drugo, ja štedim gospodine predsedavajući, Narodnoj Skupštini, jer sam imao pravo da mi Skupština plaća stan, kao nekim poslanicima za vreme rada u Beogradu. Znači, ja štedim, ja bivam prozvan, bivam kritikovan i klevetan, zbog nečega, što je zapravo neka vrsta moje uštede, jer ne želim da naplaćujem troškove kada Skupština ne radi, nekim mesecima, kada ima jedna ili nijedna sednica, nijedno okupljanje ili jedno. Dakle, neke kolege to koriste, ne rade ništa nezakonito i ja neću da kažem da ja radim nezakonito, ali ja to nisam hteo na početku saziva. Opredelio sam se, sam sam na neki način sebe tu restriktivno ograničio, za razliku od nekih poslanika iz vlasti i iz opozicije, ne traživši sve, nekima se plaća i odvojen život i šta ja znam, svakako smeštaj i stan. Meni se ne plaća, jer sam inače boravio često u Beogradu, sin mi tu studira i ne želim da se spuštam na taj pijačarski nivo. Ali, kažem, sto puta je ponavljana laž i klevete postaju istina. Dakle, umesto da budem pohvaljen, ne treba niko da me hvali, ali svejedno, za nešto što je neka vrsta korektnog, ja bih rekao stavljanje želja, ne da povećavam troškove Narodne skupštine, ja bivam prozvan, kritikovan, uz još prijavljivanje adrese stanovanja, što je takođe potencijalno, dovođenje u opasnost, ne samo mene, neko i nekih drugih osoba. Hvala.
Kolega Vukadinoviću, laž bi mogla da postane istina ako bi slušali samo jednu stranu, a vi ovde imate mogućnost uvek da se javite i da date kontraargumentaciju od onoga o čemu je govorio, konkretno kolega Rističević, što vam je, naravno, i dozvoljeno i omogućeno i ne vidim da bilo ko želi da spreči takvu vrstu debate i takvu vrstu rasprave. Dakle, kolega Rističević je ukazao na povredu Poslovnika što je njegovo legitimno pravo, izneo određene konstatacije i činjenice i ja ne mogu da tvrdim da su one tačne ili ne. On je rekao da će dostaviti podatke. Na drugoj strani omogućeno je vama da odgovorite i da kažete da to nije tačno. Možete i vi dostaviti određenu argumentaciju. Ne vidim drugim način da razgovaramo, ako ne ovako. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika?
Kao što rekoh, pošto to smatram zloupotrebom Poslovnika, sve što radi kolega, da želi raspravu ušao bih u polemiku, a ne ovako preko Poslovnika. Ne želim da se izjašnjava Narodna skupština o tome.
Zahvaljujem, kolega Vukadinoviću. Kolega Rističeviću, da li želite povredu Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, to je član 109. Ukoliko neko upotrebljava uvredljive izraze. Ja nisam upotrebio ni jedan uvredljiv izraz. A ovde je moj način obraćanja ocenjen uličarskim. Dakle, ukoliko neko nekom kaže da govori uličarski, to svakako spada na uvrede. Ali, ja nisam dobio odgovor na ona osnovna pitanja i tražim od Sekretarijata da provere, da li ja govorim tačno ili ne i da dostave te informaciju i meni i gospodinu Vukadinoviću. Koliko je gospodin Vukadinović puta uzeo putne troškove od Beograda do Novog Sada, odnosno dnevno 5.480 dinara, a ne putuje od Beograda do Novog Sada? Ja nudim moj broj telefona da službe provere da li ja putujem. Da li je on spreman da ponudi da se njegov broj proveri, da se vidi tačno po baznim stanicama da li je makar pet puta za četiri godine iz Novog Sada doputovao do Beograda, a svakodnevno uzima 50 evra za to? Nadalje, ja nisam dobio odgovor na pitanja koja sam pokušao da postavim kroz povredu dostojanstva. Da li je tačno ono što sam ja tvrdio da je dobio 2.400.000 od lutrije? Da li je tačno da je bio drugi na listi Vlaške nacionalne manjine? Da li je tačno ovo oko putnih troškova? Mogu da postavim još dodatnih pitanja u kojima je on prevario na određen način državu i molim vas da znate, svaki dan kad od države uzmete 5.500 dinara, a ne putujete, dakle priložili ste registarski broj, priložili se svoj potpis da ste tog dana putovali, vi ste tog dana izvršili krivično delo prevare i jasno pitam – da ili ne? Što se rezervi tiče, ja sam posejao kukuruz za njega, nema šta da brine. Ali, takođe nudim ostavku, ukoliko je tačno da ja imam te forme koje je on pomenuo. A već kada je pomenuo zečeve, ja se više neću javljati. Lovac na medvede ne troši municiju na zečeve. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Koliko sam shvatio ne tražite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika. Informacije o kojima ste govorili, upravo sam razgovarao sa generalnim sekretarom, svi podaci su javni i transparentni. Molba generalnog sekretara je samo da zvanično uputite dopis i dobićete sve relevantne informacije. Zahvaljujem. Kolega Filipoviću, želite po amandmanu? Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, svašta se čulo u prethodnih sat vremena i svakako sve te navode moramo da proverimo. Moramo da znamo zbog interesa građana ko i kako posluje i radi, ko i kako doživljava Narodnu skupštinu Republike Srbije, ko i kako gleda na novac građana. To je sve važno u duhu ove rasprave koju imamo od jutros i u diskusijama narodnih poslanika, o tome šta je postigla Srpska napredna stranaka, šta je postigla Vlada Republike Srbije kada su u pitanju naše finansije, ekonomije i privreda, i upravo su to ključne razlike između onih koje nas tako žustro svakodnevno kritikuju, koji tako besomučno i bahato iznose laži o predsedniku Republike Aleksandru Vučiću i njegove porodice, o ministru policije, Nebojši Stefanoviću i njegovoj porodici, pre svega, njegovom ocu, o narodnim poslanicima, o drugim ministrima, o onima koji sve što uradi Srpska napredna stranka, tako besomučno i odvratno diskredituju u ovoj Narodnoj skupštini. O onima koji su u stanju da kažu da nam putevi u Srbiji danas nisu potrebni, naravno njima putevi, auto-putevi nisu potrebni, imaju oni svoje puteve kriminala i droge, šta će njima auto-putevi kada oni idu šumarcima, idu nekim prečicama, idu nekim kolskim putevima, njima normalni putevi nisu potrebni, ali rađanima jesu potrebni. Ova Vlada Republike Srbije treba da nastavi da gradi puteve i auto-puteve. Ne treba da sluša šta govori Dragan Đilas, jer to nisu dobronamerni saveti, iza toga stoji samo ideja o ponovnoj pljački, otimačini građana od građana Republike Srbije. Svi navodi koji se ovde čuju o bilo kome moraju da se provere, jer uskoro će doći izbori, krajem aprila meseca građani će izaći na birališta i ocenjivaće rad svih nas, ocenjivaće i ono šta je ko govorio u Narodnoj skupštini, ocenjivaće naša dela i ono što smo ostavili u prethodne četiri godine. Zato ne bi bilo dobro da građani Srbije zbog nekih sitnih interesa pojedinaca budu zavarani i zato je važno da znamo i gde ko od nas živi, kakvom imovinom raspolaže, kako je tu imovinu stekao i na koji način se ophodi i prema tim dnevnicama koje se podižu ili ne podižu, moramo to da znamo zbog građana Srbije, jer to je novac građana. Mi njima dugujemo te odgovore, građani to od nas svakodnevno traže. Oni kada čuju ovde da nešto iznesemo traže da se to proveri. Nemojte da se sve završi samo na tome što je izneseno u Narodnoj skupštini, hoćemo to da se proveri, hoćemo oni koji su otimali novac građana Srbije i da za to i odgovaraju. To tražimo od nadležnih organa. Ja ću lično da se pridružim inicijativi svog kolege Marijana Rističevića i da proverimo to i ko je uzimao pare iz lutrije, zbog čega, kako je taj novac trošen, na kakve besmislene projekte odlazili su milioni dinara i milioni evra od građana Srbije, i gde su sve te pare završile i koja je svrha tog novca koji je ispumpavan iz budžeta samo da bi se nečiji lični interesi zadovoljavali. Mi ovde nismo da zadovoljavamo sebe i svoje lične interese, svojih porodica, već da zadovoljimo interese građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Po amandmanu. Izvolite.
Dakle, izgleda da se neko jako unervozi kada se kaže… sto puta čujemo ovde - lopovi ovi, lopovi oni, pa sad da ne imenujem ko je sve tu stalno i po kom spisku se navodi, ja sam samo rekao, čak nisam pominjao i mene, sa druge strane, pa i oni kažu da ste vi lopov. Onda sam dobio stav napada i prozivki, ne u polemici, nego po povredi Poslovnika. To građani moraju da znaju. Na povredu Poslovnika nema replike. Ja sam sada morao, zapravo, da zloupotrebim Poslovnik, jedan, dva puta, indirektno, priznajem, ili barem da ga kreativno protumačim da bih mogao barem nešto da odgovorim, što je glupo i bezveze, nisam trebao čak ni to da činim, kao što uglavnom ni ne odgovaram, ali kažem, sto puta su ponovljene iste fraze, iste gluposti, ne mogu se stati u dva minuta. Građani će, na kraju krajeva, da veruju ili ne veruju. Ja bih voleo da se temeljno promene ovi izborni zakoni, ako ne sad, za neke druge izbore, pa da bude većinski sistem, pa da vidimo, zapravo, nek se svi ti junaci i ti veliki genijalci koji se sakrivaju iza leđa svoga lidera, neka se pojave pod imenom i prezimenom na izbornoj listi i ja ću doći u njihove Banovce, Karlovce ili Beograde, pa ćemo se prijaviti jedan na jedan, pa ćemo da vidimo kome građani zaista veruju. Ali, ružno je kada činiš nešto što je… zapravo, suzdržavaš se, ne koristiš čak ni ono što ti je pravo po Poslovniku i zakonsko pravo da te zbog toga prozivaju, to naravno da boli. Ali, nemamo mi pravo na lične emocije i zato ja sedim i trpim često nepravedne prozivke i optužbe. Ali, ovo je važno. Ako je stvarno ona prethodna vlast bila tako lopovska, tako loša i užasna, a ova tako dobra, sposobna i poštena, to je poenta drage kolege, pa kako onda građani ne žive mnogo bolje? To je suština. Dakle, kako onda taj boljitak nije mnogo opipljiviji, sem u pričama narodnih poslanika i u hvalama i samohvalama ministara koje ćemo čuti i večeras ovde, kada dođu u Narodnu skupštinu i svakog dana u medijima? Dakle, ako su oni bili tako loši, nesposobni i lopovi, a ovi sada, ne kažem vi sada, ste tako dobri, pošteni i sposobni, kako onda nema većeg boljitka? Ja ne poričem, nekih rezultata ima. Kažem, kritikujem moje kolege, mada sad se oni sigurno gledaju i smeju se i likuju i kažu - ako tako ti i treba i to mi poručuju na društvenim mrežama, tako ti i treba kada se petljaš sa njima i dolaziš tu. Ali, ja mislim da treba biti, da neki građani koji ne mogu da prate društvene mreže ili ne žele da čuju i drugu stranu, naravno da nije ravnopravno kada sam ja jedan, moglo nas je biti barem dvadesetak sa ove strane, pa bi to malo drugačije delovalo. Ne kažem ni da mi svi isto mislimo, ne mislite ni vi svi isto, kao što to deluje, ali bi bilo malo ravnopravnije. Ovako je to malo mučan utisak, ali pokazuje koliko vladajuća većina nema sluha ne za demokratiju, nego i za sopstveni interes i da ne kažem za interes zemlje, sliku zemlje, imidž zemlje kada je spremna da tako ugazi jedno mišljenje ili dva mišljenja, par mišljenja koja se čuju koja im ne odgovaraju. Pa, istrpite gospodo, istrpite. Nemojte ići odmah ad hominem. Ako je neko nešto loše uradio, ispitaće organi, kazniće ih, istražiće, svi smo tu ravnopravni, treba da budemo ravnopravni pred zakonom. Ali, potpuno je jasno da tu postoje poslanici koji se najviše pozivaju na dostojanstvo, koji služe samo za to da dezavuišu, opljunu, oklevetaju nekoga ko im se učini opasan sa druge strane. To je potpuno jasno. Kada je kolega Zoran Živković uzimao reč, ko se javljao i pričao o njegovom kolegi poljoprivredniku? Kada prof. Ševarlić uzme reč da nešto kaže ozbiljno o poljoprivredi, tačno ili ne, ali ja verujem tačno, jer je čovek kompetentan, odmah startuje se na njega da se optuži kao čovek lopov, kao kriminalac, profiter itd. Dakle, postoje ljudi koji imaju zadatak, to u fudbalu se zove „kvariigra“, ali ovo nije „kvarigra“, ovo je mnogo gore od toga. Ovo je direktno urušavanje i srozavanje ugleda i onako ne velikog ugleda narodnog parlamenta i čak dezavuisanje i poštenog rada i napora poslanika i vladajuće većine, nekih koji ozbiljno i argumentovano razgovaraju o problemu, diskutuju, razmenjuju argumente i činjenice. Dakle, u ovom konkretnom slučaju rekao sam da je dug zao drug, da se treba truditi da ga bude što manje, ako se može iz prihoda budžeta, da se nešto od toga servisira, a ne da se u dva dana zadužimo 250 miliona po osnovi izdatih obveznica, odnosno još skoro 450 evra po osnovi ovih zakona iz zajmova koje ćemo mi sada ovde u Skupštini, odnosno vi ovde da usvojite koliko sutra. To je ono što je poenta. Sve drugo je prašina i retorički dim koji služi samo za dezavuisanje političkih protivnika i da ih natera da se povuku, da odu, da se zgroze i zgade i poslanici opozicionih, pa da napuste salu, kao što su je napustili i ljudi koji gledaju pa da kažu - pa to je užas, to je rijaliti, to je jedan vašar, neću to da gledam. Znači, vi na neki način sečete granu na kojoj sedite time što dopuštate ovakve diskusije i ovako srozavanje nivoa parlamenta, ali se nećemo složiti oko bilansa Vlade, verovatno nećemo, ali ja sam od kolege Arsića čuo neke stvari, ja sam odgovorio na neke stvari, sa takvim poslanicima hoću i mogu da raspravljam i ne samo sa njim, ali ne na ovaj način koji zapravo, rekao bih, namerno i tendenciozno želi da otera sve opozicione poslanike iz parlamenta i da se onda kaže – vidiš, oni su neodgovorni, ne brinu za interese građana, a zapravo se sve čini da oni odatle odu. Hvala.
Kolega Vukadinoviću, mnogo toga ste rekli, a ja veoma pomno pratim i ako vi ne želite da verujete u to, a koliko pomno pratim, većinu stvari koje se tiču Narodne skupštine ja sam zabeležio, pa je to moja obaveza i da vam odgovorim. Dakle, kreativno tumačenje Poslovnika, dozvolio sam i kolegi Rističeviću, ali i vama i tu apsolutno nije bilo dvostrukih aršina i dvostrukih standarda. Takođe, znate da povreda Poslovnika, može trajati do dva minuta, omogućio sam i kolegi Rističeviću i vama da završite misao koju ste započeli i nisam vas prekidao. O tome da li su rezultati vidljivi ili ne, to su već političke kvalifikacije, onda bi vodio sa ovog mesta politički dijalog sa vama, a nemam nameru da to činim, jer vodim sednicu Narodne skupštine, ali svakako kada siđemo u poslaničke klupe, onda o tome možemo razgovarati, ali složićete se sa mnom da je uvek najmerodavniji sud građana. Evo, izbori su blizu, pa ćemo videti koliko su vidljivi rezultati ili ne. O raspravi koju ste vodili vi i kolega Rističević, ja, kada je reč o svakoj raspravi, mislim da je istina interes svih nas i istinu ćemo dobiti na osnovu dokumentacije koju budemo dobili konkretno od generalnog sekretara, odnosno od sekretarijata Narodne skupštine. Da li neko kroz demokratsku raspravu i demokratsko sučeljavanje mišljenja želi da sroza autoritet i dostojanstvo Narodne skupštine, ja se tu ne bih složio sa vama. Naprosto, smatram da je demokratska rasprava i demokratsko sučeljavanje mišljenja nešto što je potrebno parlamentu i potpuno je logično da imamo različita mišljenja i različite stavove. Ne možemo uvek po svemu da se složimo, jer ako bi se o svemu složili, onda ne bi, ako bi svi mislili isto onda ne bi mislili dovoljno, a to naravno nije cilj. Da li smo mi nekoga i da li želimo nekoga, kako ste rekli, a to ja mislim da nije dobra kvalifikacija, da oteramo iz Narodne skupštine Republike Srbije, niko nije imalo nameru da to učini. Ja mislim da je razlog nešto drugačiji, a to je da nemogućnost onih koji su napustili Narodnu skupštinu, da je njihova nemogućnost da snagu upravo pokažu kroz argumentovanu i demokratsku raspravu i sučeljavanje mišljenja. Zahvaljujem, kolega Vukadinoviću. Ovo je bila moja obaveza obzirom da ste ukazali na neke segmente koji se konkretno tiču rada Narodne skupštine, a na meni je kao predsedavajućem da zaštitim dostojanstvo Narodne skupštine i dostojanstvo svakog poslanika, bilo pozicije, odnosno vlasti, bilo opozicije. Kolega Filipoviću, vi želite po amandmanu? (Da) Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi građani Srbije, pa mi imamo ili većinski ili proporcionalni izborni sistem. U ovom slučaju kada se glasa za ime i prezime, to je većinski izborni sistem i mislim da neke od kolega koje govore o kandidovanju po imenu i prezimenu ne bi videli ni ovaj parking ili park pored Skupštine kada bi se sa svojim imenom i prezimenom kandidovali, a kamoli da vide klupu poslaničku, a i po slaničku platu. Tako da, nemojte o većinskom izbornom sistemu, nemojte o imenu i prezimenu, jer onda ne bi smo išli kao Srbin, tj. lažni Vlah na neke vlaške liste, pa bi smo se građanima predstavljali kao ne znam ni ja šta da bi smo samo došli do tog poslaničkog restorana ili do plate od 117.000 dinara ili do one dnevnice, kako je rekao kolega Rističević, od Novog Sada do Beograda, a živimo jednu ulicu ispod. Onda kažemo - to je uvredljivo. Jeste uvredljivo, to je uvredljivo za građane koji su glasali za to. Ti ljudi nisu sigurno glasali, u Srbiji žive čestiti, normalni ljudi, oni nisu izašli na izbore da glasaju za lopove i za krađu, za to da mi uzimamo dnevnice iz Novog Sada do Beograda, a živimo u Majke Jevrosime. Nisu ljudi za to glasali. Ljudi su tražili od nas da glasaju za odgovornu politiku, da imamo ideje i ja se tu slažem. Kolega Arsić je izneo brojne stvari, brojne činjenice, brojne podatke, vrlo konkretne stvari, ali ne možemo da dopustimo to da se srozava ugled Narodne skupštine Republike Srbije na taj način da prikazujem da putujem iz Novog Sada do Beograda, a živim u Majke Jevrosime. To je srozavanje ugleda Narodne skupštine. To tera ne poslanike iz Skupštine, to tera građane Srbije da ne gledaju ni prenos Narodne skupštine. Ogadi se ljudima politika kada to gledaju. Muka im je kada to vide u direktnom prenosu takvu osobu koja to radi, muka im je i onda kažu - svi političari su isti, svi vi putujete odavde, odande, uzimate. Ne. Ne uzimamo ništa. Ne uzimamo, ne lažemo građane Srbije. Nismo uzeli iz Lutrije dva miliona. Ljudima se to gadi. To tera ljude od politike. Kad otmete od građana Srbije novac da bi ste nahranili samog sebe. Uzmite novac pa uložite taj novac u puteve, u fabrike, u mostove, u ono što se građanima vraća, u ono od čega će ljudi bolje moći da žive. Nemojte takvi da pričate o poštenju. Nisu ovi preko puta koji više od godinu dana nisu u Skupštini tu zato što ne mogu da iznesu svoju ideju, ne mogu da iznesu svoje predloge, nego oni te predloge i nemaju. Što ih ne iznose sada na svojim konferencijama, nego iznose brojne laži, izmišljotine? Blate ministra Stefanovića, predsednika Aleksandra Vučića, svakodnevno, ne prestaju. Platu primaju da bi tvitovali. Platu nisu primili tako što dođu u Skupštinu, diskutuju o predlozima zakona. Ne moramo da se složimo ni oko čega. Možete da budete protiv svega onog što predloži vlast, ali dođi druže u poslaničku klupu, ubaci karticu, diskutuj, razgovaraj, podnesi amandman, pa neka bude i besmislen kakav si besmislen predlagao, ali kao takav si se legitimisao i rekao pred građane - imao sam neki predlog; pa bio besmislen, okej, takav sam, besmislen si kao poslanik, besmislen ti je predlog, ali si dolazio na svoje radno mesto. Ovo je toliko veći bezobrazluk da primaš platu više od godinu dana, na posao ne dolaziš. Pa, da li ijedan građanin u Srbiji, koji radi u privatnom ili u državnim sektoru, javnom sektoru, može da ne dolazi na posao duže od pet dana i da ostane na svom radnom mestu? To nigde nema. Nigde u svetu ne postoji da neko može da prima platu, a da bude u stalnom radnom odnosu, a da platu redovno prima i na posao ne dolazi. To ne postoji, i da pri tom kritikuje, sve kao jao meni je loše, meni je muka, neću na izbore. Ma, ne moraš na izbore, druže. Oni kažu u nekim od svojih tvitova, nažalost, moram da se osvrnem i na to u ovom izlaganju – narod neće izaći na izbore ako Dragan Đilas ne izađe na izbore. Pa, šta je on? U ime kog naroda govori i ovaj njegov satelit ovde iz lutrije i Đilas, Boško i ostali? Pa, svi zajedno da se kandiduju, ne mogu da skupe 5%. Mora da im se učini da se spusti cenzus na 3%, da proba neko od njih da pređe. Pa im sada i 3% ne valja. Sumrak demokratije. Ma nemoj, pa šta je cvet demokratije bio? Kada ste zabranjivali spotove u političkim kampanjama, kada ste mazili krave u kampanjama, kada se Tadić zavitlavao sa narodom tako što je išao u poplavljena područja, da su se razbolele kokoške, pa je to bio program i politička ideja. Ili onih milijardu i 200 miliona duga koje je Đilas ostavio gradu Beogradu. Jesu to su bile te ideje? Da li su dva miliona iz lutrije bile te ideje? Jel krečenje Beograda preko Balšinog oca bila isto ta ideja, poslovni prostor njihov, jel Balšina zgrada na Dorćolu isto ta ideja politička? Jesu li vinogradi Zorana Živkovića te ideje? Da li je Marinika, s kolena na koleno, ideja? Jel šurak koji je prodavao drogu, Dragana Đilasa, jel on politička ideja? Ili su političke ideje kada smanjite javni dug ispod 50%, kada podignete platu sa 300 evra na 520 evra, kada zaposlite 300 hiljada ljudi, kada otvorite preko 500 fabrika, kada samo u protekloj godini preko 120, 130 kilometara puteva uradite, kada uradite preko 350 kilometara autoputa? To su ideje. Kada napravite mostove da spajate ljude, kada pomažete svoj narod u Republici Srpskoj, kada pomažete ljudima na Kosovu da opstanu. To su ideje. Kada su vam veće devizne rezerve, kada su vam veće rezerve u zlatu, to su političke ideje. To je ono što građane Srbije interesuje, to je ono od čega oni žive. Ne žive oni od toga da li će ovde neko da kuka da mu je mnogo loše jer je vlast iznela sve činjenice o njemu šta je radio dok je bio na vlasti. Pa, kaži, pogledaj se u ogledalo, uzeo sam dva miliona, potrošio sam na to i to. Radio sam istraživanja. Kakva su bila ta istraživanja? Godine 2012. istraživanje je bilo, koje je taj ekspert za istraživanje javnog mnjenja sprovodio, tako što je Tadiću davao 15% nedelju dana pred drugi krug, 15% prednosti. Videli smo kako je prošao. Super je istražio, za dva miliona. Nemojte da vodimo takve diskusije u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ne takve. Možemo da se ne slažemo nekada, sa određenim kolegama vodimo i žustriju raspravu i sa kolegom koji je govorio i na odborima skupštinskim, sve je to okej, ali nema razloga da kada se iznese konkretna stvar, da se postidimo toga ako smo radili to sa dobrom namerom. Ali opet podvlačim, ne vidim dobru nameru u tome da uzmeš novac od građana Srbije i ne znaš na šta je potrošen ili da svakodnevno dižeš preko 5.000 dinara, a živiš iza ćoška. Pa, šta si, Supermen, pa ti je trebala super energija da doletiš iz Novog Sada do Beograda? Nisam znao da imamo Bananamene i Supermene u Skupštini. Ovde valjda narodni poslanici samo bivstvuju. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima koleginica Ljiljana Malušić. Koleginice Malušić, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Tužno je kada neko kaže da je zgrada ovog visokog doma rijaliti i da smo mi učesnici rijalitija. Znate, to je stvar percepcije. Ja imam tu čast da sam izabrana na listi svoje političke opcije i mi smo svi ovde da predstavljamo svoje političke ciljeve, ubeđenja, da se raspravljamo. Šteta je što, zaista, nema ovih ljudi koji primaju platu i uzimaju dnevnice. A, kada bi meni neko rekao da sam lopov, verujte da bih momentalno podnela krivičnu prijavu. Protiv svih ljudi o kojima govorimo da imaju neku krivično delo, mi smo podneli krivične prijave i ljudi će odgovarati. To više ne zavisi od nas, nego od pravosuđa, od tužilaštva. Meni neko da kaže da sam lopov, momentalno bih podnela krivičnu prijavu. To govorim dva puta, jer nemam putera na glavi, jer sam normalna, časna žena koja daje, ne uzima od ove države. Država nam je sve dala. Ono što je mene podstaklo da se javim po ovom amandmanu je da neko kaže da nema rezultata rada. Pa, to zaista nije tačno. Setimo se samo 2008. godine, odnosno od 2000. pa do 2008. godine, zatvorena, devastirana, opustošena zemlja, prodato 500, 600 preduzeća, i to kako? Prodali, ogoleli, pa nam te ogoljene firme ponovo vratili. Sramota jedna. Godine 2008. podignut kredit, zadužili su se, tadašnja vlast, da bi isplatili penzije i pobedili su. I to je bio kraj. Sa 8% kamate. Pričaju danas kako mi uzimamo kredite. Pa, naravno da uzimamo kredite. Mora ova zemlja da ide napred, da se razvija, ali ulažemo u projekte. Godine 2008. otpušteno 400.000 ljudi. To je otprilike milion sa svojim porodicama. Od čega su ti ljudi živeli? Bila je za malo socijalna revolucija. Da nismo došli 2012. godine na vlast, šta bi bilo? Još tri meseca bi živeli i onda šta, uravnilovka, bankrot države. I to svi znaju. Od 2012. godine, 2014. godine smo imali teške reforme, ali su urodile plodom. Ne može niko da kaže da nismo uradili 350 kilometara autoputeva. Uradili smo i to se vidi. Radimo brze pruge. Radimo, kilometre pruga smo izgradili. Kupujemo vozne parkove. Radimo, renoviramo bolnice, renoviramo škole, gradimo nove bolnice, gradimo nove škole. Ne možete reći da nemamo rezultate rada. Možete sve reći, ali tako nešto ne. Nezaposlenost je bila 2008. godine 26%, 27%. Danas je 9,5%. Zaposlili smo 250.000 ljudi, otvorili preko 300 fabrika. Znači, rezultata rada ima i to nije ko Švaba tralala, nego je to vidljivo. Uostalom, pitajte ljude. Imaćemo za dva, tri meseca izbore, pa će građani reći šta misle o tome kako ova vlast radi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, po amandmanu.
Hvala. Podsetimo, povod ove rasprave i ove hajke na moju malenkost je bila moja opaska i slaganje sa amandmanom i sa izlaganjem po amandmanu da bi trebalo biti oprezan prilikom zaduživanja i podsećanje moje da smo se mi prethodna dva dana po osnovu izdavanja obveznica kao država zadužili za oko 250 miliona evra po osnovu izdavanja obveznica, a da ovim predloženim zakonima, odnosno kreditima, se zadužujemo još dodatnih oko 450 ili nešto malo manje od 450 miliona evra i sugestija da sa tim treba biti oprezan, da se barem deo toga, ako može, finansira iz budžeta, iz dobrih, navodno, rezultata koji se ostvaruju, što ne znači, naravno, da ne treba nekad uzeti i kredit. Onda sam dobio to što sam dobio. Dakle, potpuno je jasno, ono čime je kolega završio, pa prosto, ne može čovek ni sve činjenice da demantuje i ako ih demantuje, to je svejedno, palo je, prosuta je voda, bačeno je blato, ali važno je da se ovo zaboravi. Važno je da se ovo gurne u drugi plan. Da li se zadužujemo toliko? Da li smo izdali obveznica toliko? I da li ćemo kada ovi zakoni budu izglasani, odnosno ovaj dnevni red, biti još 450 ili 430 miliona evra povećano zaduženje? Branite to, kolega, kao što je kolega Arsić pokušao da brani. Pravdajte, objašnjavajte. I to je u redu. Ali je važno to da se zataška, da se o tome ne čuje u javnosti, nego da se priča o, ne znam, istraživanjima ili o putnim troškovima. (Srbislav Filipović: Što, kad si uzeo pare?) Kolega Filipović je, vidim, nervozan i nestrpljiv. Pobrkali ste me, kolega Filipoviću, ali dobro, to vama nije ni lako. Taj koji je rekao da Boris Tadić ima 15%, ta agencija koja ima 15% prednosti nad Tomislavom Nikolićem nisam bio ja, nego je bila jedna druga agencija koja sada radi za vlast i sada objavljuje ove rezultate o fantastičnim prednostima i rejtinzima vladajuće stranke. Dakle, ne, nisam bio ja i nije bila Nova srpska politička misao. Naravno, ko radi, taj i greši. Može se pogrešiti, stvari se menjaju, pojave se novi, ali taj put, ta priča o 15% prednosti Tadića nad Nikolićem nisam bio ja. Ali, vama nije važno. Nema ko da vas sluša i koji vam aplaudiraju, kao što nije važno ni onima koji su vas postrojili, odnosno koje ste postrojili, nesrećne kolege, da stanu iza vas i da pričaju o napadu na vaš automobil, bez objašnjenja, bez opravdanja. To je bio skandal. Pola poslaničkog kluba ste postrojili zbog tog navodnog napada. Pazite, šta je to ako ne povreda dostojanstva, ne Skupštine, to je krivično delo. Vi ste uznemiravali javnost, gospodine Filipoviću, optuživši neke političke protivnike da su vam demolirali automobil, a svi znaju da je pao sneg na šoferšajbnu. Padao sneg! Pazite, šta je bilo sa tom istragom? Kako vas nije sramota? Vi ste zbog toga trebali da podnesete ostavku, zbog te blamaže iz Skupštine, iz kluba i većine stranke kojoj pripadate. Kada smo kod stranke, vi koji pričate o lopovima, o toj lopovskoj vlasti, pa vi ste bili u svim tim strankama u to vreme dok su oni bili na vlasti. Koje ste stranke promenili, pa to znaju i vaše kolege, to zna i javnost barem ova u Beogradu, pa bili ste u svim tim strankama bivšeg režima koje kritikujete, doslovno sve koje su bile na vlasti. Sada pričate ovde, ko vas ne zna, mislio bi čovek koji se sada rodio 2012. godine sa dolaskom SNS na vlast. U svakoj stranci, demantujte to. Što se tiče ovoga ovde, degutantnom mi je, s obzirom na te važne stvari, da uopšte moram da bilo šta odgovaram na ovom ličnom i prizemnom nivou. Kao što rekoh, nisam trebao čak ni ovaj jedan, dva potezanja Poslovnika koja sam učinio, ni to nisam trebao. Ljudi će verovati, ko će da veruje, ko zna kako stoje stvari, ili oseti, taj će takođe da zauzme svoj stav. Kažem, ja sam uštedeo sredstva za Narodnu skupštinu, mogao sam da tražim stan od Narodne skupštine, kao što su mnogi tražili, i to nisam činio, i još bivam prozivan i ogovaran. Poslanik vladajuće koalicije, sadašnje vladajuće stranke, je naplaćivao putne troškove, iako ima, ne stan, ima dva stana u Beogradu. Ja nemam stan u Beogradu, ja živim kao i kada sam tu. Moj sin ima stan i to kao podstanar živi, ali je glupo da govorimo o takvim stvarima, niti se hvalim, niti se žalim, ali svi koji me znaju, znaju da nikada ništa nisam ukrao i ta priča o utaji, meni je posao da istražujem i dobro smo istraživali razne stvari, nekada pogodimo nekada ne. Ne bi me zvao vaš lider nekada da prokomentariše te, u nekom trenutku, da nema poverenja, da to nisu tako loša ili barem da su poštena istraživanja. Kažem, pogreši se, desi se nešto, pojavi se neki beli, mada smo čak i belog dosta dobro dosta uhvatili. Ovi napadi pokazuju da vi niste u stanju da istrpite, i to je poenta, jednog, dva ili tri poslanika koji kritikuju, argumentovano kritikuju. Ja sam izneo podatke o dugu. Siguran sam da ministar ima šta da kaže i da može da objasni, kao i kolega Arsić, zašto je to dobro, zašto to nije strašno, jer su neki bilansi povoljni. Ne poričem da su neki bilansi povoljni. Samo skrećem pažnju na to da je dug zao drug. Pominjali smo i one dugove iz vremena Josipa Broza, pominjali smo i ova zaduživanja i ove rasprodaje sam pominjao, a koje sam kritikovao za vreme bivše vlasti. U svakom smislu kritikujem osnovano i ove privatizacije koje je ova vlast preduzela. Slušajući vas mislilo bi se da ništa niste prodali, ali prodajete i „Komercijalnu banku“, prodali ste i Bor, i „Sartid“, prodali ste JAT, odnosno „Er Srbiju“, odnosno rekli ste da nije prodaja nego dokapitalizacija. Nije šija nego vrat. Većina i vaših birača ne podržava zapravo tu politiku i zatim je potrebno ispirati mozak i zato je potrebno dezavuisati sve one koji to problematizuju. I zato ovi napadi na mene. Ako osuđujete one koji nisu ovde, ja sam ovde, pa u čemu je razlika? Vi zapravo potvrđujete, kolega, ne svi, izvinjavam se, ali Filipović i Rističević pokazuju da su oni u pravu, a ja budala zato što sedim ovde i bivam izložen napadima. Oni su u pravu kada kažu – nećemo ništa da znamo, to su lopovi naprednjački, banda, kao što i vi njima kažete da su oni banda i lopovi. Na kraju, nekada se osećam kao magarac preko koga se tuku čobani, ali ja govorim ono što mislim i iza toga stojim. Da li to podržava manjina i većina ili niko ili kao što ja verujem, zapravo kada bih mogao da objasnim, većina građana ove zemlje, to ćemo onda videti danas, sutra, prekosutra, jednog dana. Hvala.
Zahvaljujem. Ujedno da vas obavestim da vašoj poslaničkoj grupi nije više preostalo vremena kada je reč o ovoj raspravi. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Kolega Filipoviću, vi ste želeli repliku ili po amandmanu? (Srbislav Filipović: Po amandmanu.) Po amandmanu? Vrlo mi je važno da znam, jer se pre vas javila ovlašćena predstavnica poslaničke grupe. (Srbislav Filipović: Replika.) Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Sto puta ponovljena da sam Vlah, ne mogu da postanem Vlah. Priča o automobilu, verovatno se prethodni govornik bacio sam na automobil, pa samog sebe predstavlja kao gomilu snega. Ne možete govoriti o tome šta je istraga pokazala. Istragu vodi Tužilaštvo. Dokle se došlo? Vidimo kako radi Zagorka Dolovac, koliko ona ispituje napade na predsednika Vučića, na ministra Stefanovića i ostale naše visoke funkcionere i to dovoljno govori o tome zašto ta istraga nije završena kako je trebala da se završi. Naravno da su inspiratori napada i fizičkih napada i verbalnih napada i pretnji upravo oni koji su opljačkali građane, upravo oni koji je Dragan Đilas ostavio kao svoje froncle ovde da pričaju sve najgore o poštenim i čestitim ljudima. Zašto oni napadaju? Oni zapravo kriziraju, drage kolege. U prethodnoj godini je ministarstvo koje vodi Nebojša Stefanović zaplenilo preko 7,2 tone narkotika i sada, naravno, to društvo krizira. Kada nema droge oni ne mogu da se smire, pa onda pobegnu iz Skupštine, ne mogu ni da rade ljudi, ne mogu ni da se srede da bi došli na radno mesto da rade. Ja njih potpuno razumem i znam zašto se Mariniki onoliko priviđaju kokoške po hodnicima. To su te halucinacije koje… Kada im nedostaje narkotika, kažu doktori, ja sam pitao psihijatra i kod nas ih ima u poslaničkoj grupi, kažu da se to dešava. Imate „Gornju Toponicu“ i mogli bi tamo da odu, da potraže stručnu pomoć. Ne bi mi ovde o tome, ipak se bavimo politikom. Tu je i kolega Rančić i može podrobnije da objasni šta se dešava čoveku kada posle dužeg vremena zbog sve manje količine dostupnih narkotika na ulicama, oni dođu u neku vrlo opasnu fazu zbog koje krenu da buncaju na sednicama Narodne skupštine i svašta im se priviđa. Njima se priviđa da ih neko napada, njima se priviđa da ih neko ne voli. Njih u Narodnoj skupštini nema ko šta da voli. Njih ne vole građani Republike Srbije, jer su ih pokrali i zato oni kažu –ako i niko ne glasa za nas. Samo nenormalan čovek može za to da glasa. U Srbiji žive normalni, pristojni ljudi, žive mentalno zdravi ljudi, a oni koji uzimaju pare od građana Srbije nisu ni mentalno zdravi, ni normalni.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Ana Čarapić, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Uvaženi ministre finansija sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, maločas smo imali priliku da čujemo od gospodina Arsića šta je sve ono dobro što je Narodna banka uradila i za privredu i za građane u Srbiji i kada je reč o stabilnosti dinara, i kada je reč o deviznim rezervama, i kada je reč o stopi inflacije, i o referentnim kamatnim stopama itd. Sasvim sam sigurna da će se lik gospođe Tabaković naći na nekoj od narednih novčanica koje će se štampati za naredne generacije u znak zahvalnosti za sav doprinos srpskom bankarstvu. Imajući u vidu da danas raspravljamo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala, ono što želim da kažem je da je naša država postigla istorijski uspeh u 2019. godini. Naime, 5. novembra su emitovane desetogodišnje evroobveznice na međunarodnom tržištu kapitala po kamatnoj stopi od 1,25%. Ovako niska kamatna stopa je rezultat velikog interesovanja stranih investicionih fondova, osiguravajućih kompanija, stranih banaka upravo za naše državne hartije od vrednosti, za naše državne obveznice, zato što smo mi postigli makroekonomsku stabilnost. Takođe, i juče smo ostvarili istorijski uspeh, juče smo oborili rekord i emitovali smo državne evroobveznice sa rokom dospeća od 20 godina i sa stopom prinosa od 3,5% ili sa kamatnom stopom od 3,5% u ukupnoj vrednosti od 150 miliona evra. Inače, do sada smo emitovali državne obveznice sa maksimalnom ročnošću do 15 godina, a juče sa ročnošću od 20 godina. Ovo je ogroman uspeh i sve pohvale resornom ministarstvu i, naravno, Narodnoj banci Srbije. Inače, u prethodnoj godini odgovornom politikom uspeli smo da smanjimo javni dug i javni dug koji se pre par godina kretao do 76% BDP smanjili smo na 50,2% BDP i sve međunarodne kreditne rejting agencije kažu da nam se kreditni rejting poveća i da je kreditni rejting Srbije pozitivan. Dakle, uspeli smo da smanjimo kreditni rizik Srbije. Kada je reč o zaduživanju prethodne vlasti, oni su se zaduživali po kamatnim stopama od 7% i 8% i to za finansiranje, odnosno za isplatu penzija i plata i za servisiranje dugova javnih preduzeća. Dakle, oni su se zaduživali za potrošnju, a mi kada se zadužujemo, zadužujemo se za finansiranje i za ulaganje i za realizaciju infrastrukturnih projekata. Dakle, obezbeđuje uslove iz čega ćemo moći mi i naredne generacije da vratimo te kredite. Da se prethodna vlast nije zaduživala pod ovako nepovoljnim uslovima, mi bi sada imali nivo javnog duga od 35% BDP-a. Verovatno se pitate kako je to moguće? Pa, ako imamo u vidu da je vrednost javnog duga u ovom momentu 23 milijarde evra i ako uzmemo u obzir da je sadašnja vlast samo po osnovu kamata prethodne vlasti, po osnovu skupih kredita i Šoškića i Đilasa i Jelašića i Dinkića, isplatila sedam milijardi evra, dakle, samo po osnovu kamata i kada od tih 23 milijardi evra javnog duga oduzmemo tih sedam milijardi evra, dobijemo vrednost od 16 milijardi evra javnog duga. U tih 16 milijardi evra je sadržan dug prethodne vlasti. Dakle, glavnica bez kamate. Kada 16 milijardi evra podelimo sa BDP, koji je u 2019. godini iznosio 46 milijardi evra, mi dobijemo procentualno učešće javnog duga od 35%. Dakle, samo bez kamata na te skupe kredite po osnovu kojih nas je zaduživala prethodna vlast. Dakle, u daleko boljoj situaciji bi bili da se prethodna vlast nije zaduživala za potrošnju i da nije tako neodgovorno trošila novac. Mi kada se zadužujemo, zadužujemo se po osnovu povoljnih kredita, sa kamatnim stopama oko 0,5% i to je sve transparentno. Ugovori o zajmu mogu da se vide na sajtu Narodne skupštine, i vidi se kolika je kamata i rok dospeća i svi uslovi iz kredita, dakle, ništa ne krijemo, naprotiv, imamo sa čim da se pohvalimo. Mi, zapravo zbog povoljnog kreditnog rejtinga naše države imamo povoljne uslove kod međunarodnih institucija, kada je u pitanju kreditiranje za realizaciju naših infrastrukturnih projekata. Sad se neko pita zašto se mi uopšte zadužujemo? Pa, i porodice i svaki građanin u Srbiji kada želi da kupi stan, automobil, vikendicu, apartman, uzima neki kredit i poslovna banka propisuje odgovarajuće uslove, pa taj građanin isplati neko procentualno učešće. Kada sve to prenesemo na državu, država za realizaciju infrastrukturnih projekata, za izgradnju putne infrastrukture, za izgradnju zdravstvenih centara, itd, se zadužuje za to procentualno učešće koji građani plaćaju. Država obezbeđuje u budžetu Republike Srbije, a ostatak za realizaciju, izgradnju nekog puta ili tako, isplaćuje se iz zajma, i to još jednom naglašavam pod izuzetno povoljnim uslovima. Sve ovo o čemu sam govorila, da ne pominjem sve one realizovane infrastrukturne projekte o kojima su govorile moje kolege i ministri u prethodnim danima, je rezultat odgovorne politike sadašnje vlasti. Đilasovci neka nastave da se svađaju ko će na izbore, a ko ne, neka nastave da vređaju i da prete , neka nastavljaju da izmišljaju svakodnevne afere, a SNS nastaviće da se bori i da obara sve rekorde, i kada je u pitanju makroekonomska stabilnost i kada je u pitanju privredni rast i razvoj. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Čarapić. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Čuli smo ovde različite teorije, od onih da je poželjno da se mi zadužujemo, da smo dovoljno ekonomski i finansijski sposobni, da to ne sačinjava nikakve probleme, do onih koje jednostavno ne možemo da razumemo, da u stvari emitovanje hartija od vrednosti služi za izgradnju puteva i za izgradnju uopšte infrastrukture. Do duše, autor ove rečenice nije trenutno prisutan, pa onda nema smisla da polemišemo. Koja je logika stvari i zbog čega dižemo te kredite, kad već emitovanje hartija od vrednosti obezbeđujemo, kako je to ministar najavio, milijardu po veoma povoljnim uslovima, u budućnosti, na to se računa, šta će nam onda ovi krediti? Ne trebaju nam krediti. Imamo potreban novac, čak šta više, ako je novac ovako ostvaren, onda smo mi u velikoj prednosti, onda ne moramo da uzimamo strane izvođače za ove infrastrukturne objekte, kao što su autoputevi. Ne mogu da nas ucenjuju sa kreditom, sa kreditnom linijom kako su to objasnili. Jer, kad stranci daju kredit, oni kažu dobićete kredit, ali izvođač radova mora da bude onaj koga oni preporuče. Tako smo čuli, tako su nam rekli. Znači, bolje je uzimati, po nama, pod znacima navoda, logičnije je uzimati ovako milijardu, pa ulagati tu milijardu sa svojim izvođačima, pa angažovati „Puteve Užice“, „Planum“, sve ove putne operatere, pa nam je to onda višestruka korist. To je logika ekonomije. Ovde se pravi neka konfuzija. Jeste suština da je povoljno sada tržište, kada su u pitanju hartije od vrednosti, ali nemojte zaboraviti, mi smo vam govorili na primeru Grčke, setite se koliko su ovi sa zapada podržavali Ciprasa. Hvalili ga, rekli – ovo je novo na nebu političkom, ovo je vrhunski ekspert iz oblasti ekonomije. Šta je njegov zadatak bio? Zadatak je bio da dodatno zaduži Grčku, da ne kažemo prezaduži. I šta su mu predložili? Rekli su – emitujte hartije od vrednosti, pod veoma povoljnim uslovima, mi ćemo vam pomoći da se te hartije od vrednosti realizuju, jer Grčka je veoma povoljna za takve finansijske transakcije. I šta je doživela Grčka? Emitovala je hartije od vrednosti. Ko je zaradio? Zaradila je Centralna evropska banka. Ko najviše kada se to podeli? Najviše Nemačka. Šta je Grčkoj ostalo? Ostao je dodatni dug. Nemojte tako da gledate stvari. To što je prividno povoljno i što bi bilo dobro, treba veoma oprezno. Nemamo ništa protiv da se izgrađuje, da se gradi, da se podiže infrastruktura, ali gledajte jednu stvar, vi nemate u suštini razvijenu privredu. To što govorite gospodo, što nam objašnjavate da je BDP u Srbiji toliki da može Srbija da računa, pogledajte strukturu tog BDP. Ne govori vam kolega Jokić napamet da se to definiše kao domaći BDP. Pogledajte u toj strukturi koliko vam učestvuju strane kompanije. Ne možete baš da se oslonite na njihovu dugovečnost ili dugotrajnost na ovom tržištu. Pokupe sve svoje mašine, stave u kamion i odoše, šta ćemo mi? Drugo, moramo da razvijamo industriju svoju i privredu. Dosta je bilo tih zamajavanja kako nas hvali zapad, kako smo u regionu vodeći. Jeste, drago je svakom ili psihološki bolje rečeno je veća stabilnost kada vam je dinar stabilan. Nekako se čovek oseća sigurnije, ali vas samo podsećam, drage kolege većina ovde, bar koliko vidim pamte Avramovića. Preko noći je proglašeno, kurs, paritet jedna marka, jedan dinar. Pored hiperinflacije, samo preko noći došao Avramović, došao neko ko će preporoditi, jedna marka, jedan dinar. Mi smo tada govorili ovo je veoma loše za Srbiju. Tadašnja SRJ je bila. Tada su drvlje i kamenje na nas srpske radikale, nešto slično kao i sada, proricali nam sudbinu da nema od nas ništa, da smo mi ti koji najcrnje iznosimo da ne znamo, da se ne razumemo u ekonomiju. I kako se to realno odrazilo na privredu? Katastrofalno. To je bilo samo da bi se preko cena usluga, preko cena proizvoda izvukli one devize iz slamarica. Ako je vama nerealan kurs, niska primanja, ne možete da servisirate svoje obaveze, morate uzimati ono što ste ostavili za ne daj Bože, za crne dane. Kako se ovde radi? Radi se sa velikim delom novca koji dolazi od dijaspore. Ne zaboravite, to je blizu četiri milijarde koje se sliju svake godine, ali pitanje je dokle će to? I to se postavlja pitanje, kako se ostvaruje kurs na bazi ponude i potražnje, zainteresovani su strani ulagači, pitanje je dokle će i to trajati. Sve je to veliko pitanje. Mi se moramo pripremati jer nam najavljuju, ne da govorimo iz loših namera, nego to zna i ministar, najavljuju i te kako, nagoveštavaju da može da bude svetska ekonomska kriza. Ne možemo tako sad da iznosimo ovde da je nagrađen ili proglašen za najboljeg… Ja vam samo navodim jedan primer Argentine. Argentina je bila najviše hvaljena država prilikom sprovođenja reformi. Hvalili Argentinu, Amerikanci prednjačili, Svetska banka, govorili da je to pravi primer. Da bi slikovito bilo prikazano, čak je i onaj kriminalac Zoran Đinđić kupio tamo imovinu, pa kad je došlo do ostavinske, kad je ubijen, žena samo što nije pala u nesvest kad je videla da ima tamo ogromnu imovinu, ali je kupio, mislio da je tamo povoljno. Šta se desilo? Krediti, krediti, zaduživanje i u jednom trenutku, kada se pobunio narod, građani se pobunili, nisu mogli da žive od te lepote kako su oni njima to nametali, došlo je do pobune, došlo je do promene vlasti, šta su rekli ovi iz Svetske banke i MMF? To je unutrašnje pitanje vas u Argentini, političko pitanje ko će vam biti na vlasti, ali dug ostaje, dug morate da vraćate. Nemojte da srljamo, nemojte da iznosimo podatke da bi mi zadovoljili svoju sujetu ili da bi prikazali mnogo bolju situaciju nego što jeste. Ne treba je ni umanjivati, ali ne treba se baš toliko ni hvaliti. Juče smo slušali hvalospeve ovde, 350 km puteva. Pa, čekajte, zar ne stoji činjenica da je prethodna, kako vi kažete, vlast zadužila se 1,5 milijardi evra za izgradnju Koridora 10 i 11, za obilaznicu oko Beograda. To je ranija vlast uradila. Da li je to realizovala? Nije realizovala, ili je delimično realizovala, ali se ona zadužila. Ranije su emitovane obveznice na strano tržište, emitovano je oko četiri milijarde evra, u domaćem 9,9 milijardi. Pogledajte podatke, to su relevantni podaci. Dug, javni dug Srbije 2012. godine je bio 15 milijardi. Godine 2015. je 24 milijarde. Pogledajte malo strukturu zaduživanja, najvećim delom u emitovanje hartija od vrednosti. Kako se može izaći iz toga? Može ako se pametno iskoristi i ako se svoja privreda pokreće, ako se pokreće ona privreda gde više učešća ima pamet, a ne rad, fizički rad. To što se nameće razmišljanje, mi ćemo savremenu tehnologiju da uzmemo od stranaca, nema je u tolikom obimu, gospodo, na tržištu Srbije. Nisu stranci ti koji će ovde savremenu tehnologiju da instališu da bi srpski inženjeri ili stručnjaci to učili. Ne, njima je stalo da srpski inženjeri i stručnjaci idu u inostranstvo. To je realnost, u toj realnosti živimo.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Po amandmanu reč ima najpre narodni poslanik Nataša St. Jovanović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnikom, poštovane kolege narodni poslanici, ministar finansija, gospodin Siniša Mali, je već pomenuo u uvodnom izlaganju da godinama težimo da se uključimo na listu J.P. Morgan indeks obveznica. Sada smo i zvanično nadomak toga, jer Američka investiciona banka i finansijska institucija J.P. Morgan, kako je objavila, da su vrlo pozitivni izgledi za uključivanje dinarskih obveznica Republike Srbije na ovu listu. Pozitivna odluka se očekuje do juna ove godine. Na ovaj način Srbija ulazi u red globalno atraktivnih investicionih destinacija. Jedna od vodećih finansijskih institucija J. P. Morgan u izveštaju o očekivani makro-ekonomskim i finansijskim kretanjima u zemljama u razvoju za 2020. godinu, ocenila je da je srpski dinar jedna od dve valute koje su potpuno realno vrednovane. Emitovano je 150 miliona o obveznice na 20 godina denominovane u evrima po prvi put. To znači samo jedno, vraćeno je poverenje u našu zemlju, jer ako je neko spreman da uloži svoj novac na 20 godina, znači da je siguran da će Srbija ne samo biti sigurna i stabilna zemlja, nego će i stalno napredovati. To u prevodu znači da baza investitora koji ulažu u našu zemlju će biti dodatno proširena, a Srbija će biti otvorena za pristup najširoj grupi eminentnih ulagača u svetu. U pregovorima Srbije sa EU nedavno je otvoreno Poglavlje 4 – slobodno kretanje kapitala, što je priznanje da Srbija ima uslove za buduće povezivanje sa evropskim tržištima, i da se pregovara uključenju Srbije u „Juroklir“ banku do kraja ove godine. Sve ovo govori da i drugi veruju u stabilnost i napredak Srbije na dugi rok. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnikom, Srbija se prošle godine vratila na međunarodno tržište kapitala gde je imala dve veoma uspešne emisije evro obveznice i to po do sada najnižim kamatnim stopama. Činjenica je da efikasno tržište kapitala i poverenje investicione javnosti predstavljaju preduslov za dalji razvoj Srbije. Zato će strani investitori i fondovi moći na brz i efikasan način da ulažu u domaće hartije od vrednosti i u srpsko tržište kapitala. Vlada Srbija će u narednim danima, kao što je već pomenuto, ponuditi 150 miliona vredne državne hartije, s tim da se obveznice prvi put nude na rok od 20 godina. Ali, ovo je potvrda da je finansijski sistem Srbije siguran, stabilan i jak sa ciljem da još više ojačamo poverenje domaćeg stanovništva u domaću valutu, da se poveća učešće depozita stanovništva i privrede, da se smanje valutni rizici. Na kraju 2019. godine Agencija „Standard i Purs“ povećala je kreditni rejting Srbije sa pozitivnim izgledom za dalje poboljšanje. Razlog tome je spuštanje nivoa javnog duga i dobri fiskalni rezultati, odnosno suficit u budžetu, kao i nivo stranih direktnih investicija. Uz to, ovo znači i povećanje kreditnog rejtinga što za sve građane i preduzeća znači niže kamatne stope i bolje uslove finansiranja. Ovo podstiče da preduzeća više investiraju, proizvode, zapošljavaju, što vodi ka privrednom rastu. Na sajtu Republičkog zavoda za statistiku je dat podatak da je realni rast BDP u trećem kvartalu 2019. godine u odnosu na isti period prošle godine, iznosio 4,8%, odnosno da je u Republici Srbiji u 2019. godini ostvaren rast od 4% BDP u odnosu na 2018. godinu. Dinar prema evru ima nepromenjenu vrednost na mesečnom nivou, a u odnosu na 2019. godinu je jači 0,5%. Upravo to su pokazatelji i rezultati reformi koje je započela prethodna i nastavila ova Vlada. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnikom, tokom perioda od 2000. do 2012. godine politika koja je vođena nije bila u interesu građana, već u interesu finansijskih centara moći kojima su građani bili na poslednjem mestu. To su naši građani prepoznali, tako da su na poslednjim izborima ključni kreatori politike u proteklom periodu od 2000. do 2012. godine ostali ispod cenzusa, a politika koju vodi Aleksandar Vučić i SNS dobila je rekordnu podršku u posleratnoj istoriji višepartijskog sistema u Srbiji. Zato smatram da treba govoriti o onome šta je rađeno u vreme prethodnog režima iz jednog važnog razloga, prosto da se to više nikada ne ponovi. Naši sugrađani su bili direktno pljačkani, ali suptilno, po zakonu, namerno ili neznanjem, ali uvek pogrešnom politikom prethodnog režima i rukovodstva NBS do 2012. godine. Politikom visoke referentne kamatne stope, koja je do 2012. godine iznosila čak 11,75%, kreirao se poslovni ambijent idealan za špekulacije i ulazak vrućeg novca u zemlju, čiji cilj nije bio da se plasira srpskoj privredi i građanima, već da profitira na visokoj kamatnoj stopi, a to je trošak koji su plaćali građani. To je trošak koji je, uz druge uzroke, dovodio zemlju na ivicu bankrotstva. Razlozi za ovakvu politiku često su razumljivi, a na naše pitanje zbog čega su narodne pare prelivane svetskim finansijskim centrima, odgovarano je da je sve to bilo po zakonu. Na naše pitanje da li je to bilo moralno, odgovarali su da su morali. Niti je bilo moralno, niti je moralo. U pitanju je bila pljačka naroda. Ovako je to izgledalo za običnog građanina do 2012. godine. Ako je naš sugrađanin konačno pre 2012. godine uspeo da dobije posao i otišao u banku, banke su mu nudile kamate i do 20%. Bankama je bilo svejedno da li će plasirati jer je NBS vodila politike visoke referentne kamatne stope, pa su banke dobijale visoki profit ne radeći ništa, samo plasirajući novac NBS. Dakle, naš sugrađanin da bi podigao kredit od 100 evra glavnice plaćao bi na kraju 38 evra kamate mesečno. Danas je to moguće zadužiti sa dinarskim kreditom i po kamatnoj stopi od 5%. Kada naš sugrađanin danas ode u banku dobije isti kredit i na 100 evra glavnice plati 11 evra. Matematika je egzaktna nauka, a ekonomski zakoni su neumoljivi. Dakle, ponoviću, ekstra profit su banke izgubile, jer je NBS od 2012. godine počela da radi u interesu građana. To je činjenica i to su brojke. To je novac koji ostaje građanima, koji ne ide u banke i to je inflacija koja je sa 12,9% smanjena na kratkoročnih 2,5 ili dugoročnih 3%. Za koga ovo nije istorijski uspeh? To je stabilnost cene i kursa koja omogućava privredi da planira, da se ne bavi kursom i špekulacijama, već da proizvodi novu vrednost. To je stabilnost koja omogućava građanima da se zadužuju po niskoj kamatnoj stopi i da im rata ne raste. To je na kraju stabilan kurs koji je u interesu privrede i građana, a ne špekulanata. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Bogatinoviću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, nećete mi zameriti, nisam stigla u načelnoj raspravi da govorim o nekim stvarima, pa za početak želim samo na kratko da se osvrnem na Sporazum o zajmu između Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, koji se odnosi na poljoprivredu, a svakako je u delokrugu rada Ministarstva finansija. Zaista, ja ovde često nisam govorila o poljoprivredi. Želela bih da vam prenesem neka razmišljanja i neka ulaganja iz lokalne samouprave iz koje ja dolazim, ali bih na kraju želela i da vam postavim neka pitanja. Jasno nam je i dobro je što je 54 milijardi dinara opredeljeno u budžetu za poljoprivredu i ja pozdravljam napore Vlade Republike Srbije da se poljoprivreda unapređuje. Što se tiče ovog sporazuma, on podrazumeva više od 45 miliona evra za konkurentnu poljoprivredu. Zbog građana Srbije koji se bave poljoprivredom važno je govoriti o ovoj temi i objasniti im o čemu se tačno radi. Želim samo da kažem da ovaj projekat podrazumeva povećanje produktivnosti i jačanje tržišnih veza malih i srednjih poljoprivrednih proizvođača, davanje podrške novim investicijama, ali i bolju komunikaciju države sa proizvođačima. Cilj ovakvog sporazuma je svakako reforma poljoprivrede i poljoprivredne politike u smislu ulaganja u ruralni razvoj, ali i u smislu korišćenja javnih resursa npr. u vidu subvencija. Možda ne znate, ali teritorija grada Niša obuhvata čak 61 selo. Opština sa koje ja dolazim, a to je gradska opština Crveni Krst u Nišu, obuhvata 23 sela i veliki broj obradivih površina i teritorijalno je najveća gradska opština u Nišu. Čelnici opštine su kao prioritet za 2020. godinu, prilikom kreiranja lokalnog budžeta, prepoznali izgradnju atarskih puteva, za čije namene je izdvojeno pet miliona dinara. Na taj način bi ljudi lakše i brže mogli da dođu do svojih parcela i da sačuvaju mehanizaciju od oštećenja. Želim da vam kažem i da opština Crveni Krst pomaže i podstiče udruživanje poljoprivrednika u proizvodnji mleka za prerađivačku industriju. U 2019. godini imali smo situaciju da su se podneti zahtevi građana najčešće odnosili na izgradnju plastenika, nabavku mehanizacije i nabavku različite opreme. Za prošlu godinu je zbog toga bilo izdvojeno iz gradskog budžeta čak 50% više sredstava u odnosu na 2018. godinu. Izdvajanja iz budžeta grada za poljoprivredu u 2020. godini iznosiće 103 miliona dinara. Oko 60 miliona dinara grad će davati za subvencije i ono što je dobro je što grad vraća i po 80 i po 90% sredstava za nabavku opreme. Na kraju, pomenula sam izdvajanja za atarske puteve, pa bih želela da vas pitam da li gradska opština, ako uzmemo u obzir da imamo pet gradskih opština koje nemaju status jedinice lokalne samouprave, da li takva gradska opština može konkurisati kod Ministarstva za neku pomoć, učešće ili subvenciju da bi lakše mogla i rasterećenije da uđe u projekat izgradnje atarskih puteva? Ukoliko to nije moguće, da li postoji mogućnost da grad konkuriše za neka sredstva kod Ministarstva, pa da ih kasnije prebaci kao transferna sredstva ili na neki drugi način gradskim opštinama da bi mogle da ispune plan koji su postavile krajem 2019. za 2020. godinu? Zahvaljujem unapred.
Kolega Arsiću, želite po amandmanu? (Da.) Izvolite.
Svakako da ovaj amandman ne treba prihvatiti, jer zaista ne znam odakle predlagaču određeni parametri, cifre, to nigde ne piše, nigde ne postoji, nikad se nije desilo. Izgleda da je to sanjao negde. Ili on zamišlja da to tako treba da bude? Republika Srbija ima konačno stabilne finansije. E sad, oni koji ne samo da nam nisu u tome pomagali, nego su stabilizaciju i fiskalnu sigurnost i želju Republike Srbije na svakom koraku ometali, predstavljali građanima kako ih država pljačka, kako ih ministri pljačkaju, sad će oni nama da govore kako trebamo da raspolažemo novcem koji smo uštedeli i koji nameravamo da trošimo isključivo u korist građana Republike Srbije. Mogu da im poručim samo da su zakasnili sa tom pričom. Republika Srbija je finansijski stabilna zemlja. Kada neko spominje emitovanje državnih obveznica, nemojte da vadi moje reči iz konteksta. Naši krediti, na koje mi dajemo saglasnost, su isključivo programski. Kao što je, recimo, sada ovaj koji dajemo za izgradnju dečije klinike u Tiršovoj. Znači, ne može novac nigde da bude upotrebljen nego za izgradnju toga. Za druge kredite koje dajemo garancije takođe ne mogu da budu upotrebljeni, ni jedan jedini dinar, evro, cent ili bilo koja druga valuta, osim na ono na šta mi dajemo saglasnost. E sad, postoji ta priča čuvena oko tih evro obveznica, to je započeto još 2005/2006. godine, ali najveći deo tog novca u stvari, ne najveći, nego to je regulisano Zakonom o budžetu. Kakve veze to ima sa izgradnjom puteva, škola i bolnica? To reguliše Zakon o budžetu. I sad, najlakše je kad običan građanin to ne zna, da vi to navedete i napravite priču koja vama odgovara i da ga potpuno zbunite. Jeste, neko ko nije bio dovoljno odgovoran zadužio je državu i državnim hartijama od vrednosti. Jedan deo tih državnih hartija od vrednosti isplaćujemo iz redovnih prihoda, jedan deo tih starih državnih hartija od vrednosti isplaćujemo tako što emitujemo nove, sa mnogo manjom kamatom, da bi platili one stare, sa mnogo većom kamatom. Potpuno ekonomski, zakonski i na svaki drugi način legitimno. Nemojte više da izvrćete priče da je sada nešto povoljnija situacija na finansijskom tržištu u svetu i Evropi nego što je bila pre osam ili devet godina. Nije. I ko to meni bude rekao, otvoreno ću da mu kažem da laže. Bez ikakve kočnice. Jer, znate, može neko da ne govori istinu i da ne zna da to nije istina, to razumem, ali da neko zna da to nije istina a upravo na tome zasniva svoj politički program i koncept, nije ništa drugo nego običan lažov. Znači ako je, a evo ja vam tvrdim, bilo koji naš građanin Republike Srbije koji je tada imao prijavu mesta boravka, da li u Austriji, da li u Nemačkoj, da li u bilo kojoj zemlji evro-zone, mogao je da podigne povoljniji kredit nego Republika Srbija do 2012. godine. Pa, šta se to onda promenilo? Nemojte te stvari više da iznosite. Nemojte da mešate kredite koje danas imamo na našem tržištu, koji su u dinarima, zato što su pojeftinili iz razloga smanjenja referentne kamatne stope. A manja referentna kamatna stopa je nastala zbog boljih rezultata koje ima privreda, da bi se smanjio pritisak na državu kroz referentnu kamatnu stopu i da bi novac koji imaju banke išao privredi i stanovništvu. Ko to želi da razume, on razume. Ko to razume a govori drugačije je običan lažov. Ništa više. Samozvani stručnjak koji će veštim baratanjem podataka koji nemaju nikakve veze sa ekonomskom logikom i naukom da pokuša da zbuni običnog građanina, da bi rekao - evo, Aleksandar Vučić ne zna šta radi. Znamo mi odlično šta radimo. Znate i vi odlično šta mi radimo. I to vam najviše smeta, iako svi od toga imate koristi. Ne lično, ali imate korist kroz bolje puteve koje koristite, imate korist kroz bolje uslove života, imate korist što nema inflacije, imate korist što nacionalna valuta ne pada, imate korist što članovi vaše porodice žive u boljoj i lepšoj državi, ali mali, sitan interes, koji je politički, izgleda mi da je nekima važniji od njihove sopstvene porodice.
Kolega Mirčiću, samo mi recite osnov javljanja? Želite repliku ili po amandmanu? (Milorad Mirčić: Prosto je, moj amandman.) Izvolite, replika.
Ne, ne želim. Želim da obavestim kolege poslanike i javnost da mi srpski radikali principijelno smo zauzeli stav - sa podvojenim ličnostima više nećemo polemisati, niti replike tražiti. Jer, ličnost koja ovde iz klupa želi da potencira parlamentarnu raspravu, demokratiju, a kad dođe za sto predsedavajućeg, pritiskom na dugme, oduzima osnovno sredstvo poslaniku, pravo da govori, to je samo pitanje kada će to dugme ili taj prekidač da bude, ne daj bože, primenjen u nekoj budućnosti za neke druge svrhe. Kad on oduzima reč, spreman je, bogami, i nešto mnogo veće i važnije da oduzme. Mi to znamo. To je psiha čoveka. To je podvojenost ličnosti. To se zove stručno, evo, profesor je tu, nije sad trenutno, to je jedna vrsta šizofrenije. I mi nećemo više polemisati sa dotičnim gospodinom… (Predsedavajući: Nemojte, kolega, teške su kvalifikacije.) … zato što to nema više svrhe. Jer, ne daj bože u budućnosti, ako bude u mogućnosti da nam uskrati život, biće spreman. To je potpuno jasno. Što se tiče ovog amandmana, mi samo želimo da na neki način upozorimo i da prikažemo naše viđenje čitave ove situacije. Nije naše viđenje zasnovano na političkim manipulacijama, nego na realnim osnovama. Vi ovde stalno slušate, kao i mi, srpski radikali, koliko je javni dug. Ukupan dug Srbije je mnogo veći nego ove 23 milijarde. Nama iz godine u godinu raste uvoz na račun izvoza. I sada je prognoza da je 2019. godine to završeno na pet milijardi, i ovih 23, to je 28 ukupno duga Srbije. Nemojte da zanemarujete to. Mora javnost da zna. Ne bavimo se mi manipulacijama, srpski radikali, mi samo iznosimo ono što vide svi ljudi od struke, a ne tako što će zauzimati političke stavove i pamflete izbacivati. Uostalom, neće dugo to ni trajati. Evo, par meseci i biće drugačiji sastav.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Samo vas još jednom molim, nema razloga za teškim kvalifikacijama, ličnim obraćanjem… (Milorad Mirčić: To je dijagnoza.) Nema razloga ni da iznosimo mi dijagnoze, ima ko iznosi dijagnoze. Ja vas samo molim da se bavimo onim što su tačke dnevnog reda, a to su zakoni. Kolega Arsiću, vi želite repliku? (Veroljub Arsić: Po amandmanu.) Po amandmanu. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, nemojte da se brinete. Nisu ovo prvi samozvani doktori koji su meni davali dijagnozu. U ovom istom parlamentu bili su mnogi, neki su bili vračare, tako da nemojte da se brinete. Bilo je i nekih travara, onaj Obren Joksimović, i on mi je tada ovde svakojake uvrede izrekao. To je jedno najobičnije vaspitanje, stvar vaspitanja, kulture, lepog ponašanja, nešto što ponesemo iz porodice. Zamislite na šta bih ja sebi ličio kada bih rekao da dajem ministru, Zorani Mihajlović, dršku! Na šta to liči? Da ne govorim šta se sve juče dešavalo. Nisam ja podvojena ličnost, ja tako nešto bezobrazno, nevaspitano, ne mogu da kažem. Ali, neki nemaju te kočnice i to je najveći problem. Nemaju kočnice ni kad su u pitanju ovakve gluposti u vezi ekonomske situacije. Kaže se - raste uvoz u odnosu na izvoz. Ma, pazi bogati. Godine 2012. je uvoz bio pokriven sa 56 ili 62%, danas je 76%, čini mi se, preko 70% uvoz pokriven izvozom i to upravo pokazuje kakvim se manipulacijama služe. (Siniša Mali: Čeka se izveštaj, biće preko 70%.) U nominalnom iznosu to izgleda veće. To je isto kao kada neko platu ima 300 evra, ima kredit koji otplaćuje, 100 evra, i neko ko ima platu 1.000 evra otplaćuje kredit od 150 evra. E, to su te razlike. Pa kaže, ovaj ko ima 1.000 evra, on, znate, više plaća kredit, on je u mnogo težoj finansijskoj situaciji. E, tako, sa tim podacima se ovde barata, da bi se obični građanin zbunio. Nema tu nikakve priče ni o podvojenoj ličnosti, nema tu nikakve priče ni o njihovoj principijelnosti. Ima problem što moje argumente, argumente koji su zasnovani na politici SNS, predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, ne mogu da pobede, pa je najlakše tako da optuže, da izmisle, da ne govore istinu. Nije bitno ni to ko će koga tu da pobedi i nadgovori u Narodnoj skupštini. Kao što je i sam kolega rekao, za nekoliko meseci, već i nedelja, imaćemo izbore, pa će građani da presude ko je kakav bio, kakve rezultate ima i ko treba da vodi Republiku Srbiju. Izgleda mi da to neke u ovaj sali najviše boli.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani prisutni, među ponuđenim predlozima zakona, cenim da je Zakon o popisu veoma važan za sve građane ove zemlje, a pogotovo i za nas Bošnjake, a tim pre što smo pre 10 godina, tačnije 2011. godine, imali određene probleme sa popisom, s obzirom da je tada prostor Sandžaka, tačnije Bošnjaci, još konkretnije pripadnici Islamske zajednice, bili su izloženi brojnim torturama tadašnje Tadićeve Vlade i vlasti i to skoro svakodnevna praksa zloupotrebe policije protiv institucija Islamske zajednice, protiv njenih pripadnika. Ali, ono što je otežavalo celokupnu situaciji jeste da su najčešće svi ti događaji, torture i zloupotrebe poluga i sudskih i policijskih vlasti protiv Bošnjaka u Sandžaku prolazili ignorisani od strane medija, jer je to slovila tzv. demokratska vlast. Onda, toj demokratskoj vlasti je bilo dozvoljeno sve i svašta i nedemokratsko ponašanje. Tako da, eto, mi, hvala Bogu, dočekasmo i da ta demokratska vlat padne i nadam se, ako Bog da, da više nikad takvu demokratsku vlast nećemo imati. Iskustva koja od tada nosimo su veoma ozbiljna, posebno sa popisom, jer tada mi, a to znači jedan veoma značajan broj građana bošnjačke nacionalnosti nisu sudelovali na popisu. Dakle, popis je bio delimično bojkotovan i to zapravo znači da popis nije uspeo i to znači da mi nismo imali validne podatke o tom prostoru vezano, pre svega, za stanovništvo, ali i za sve ostale stavke koje su se ticale popisa. Tako da, raduje me da ćemo evo i ovim zakonom koji, donekle unapređuje popisnu proceduru, tehnološki je, takođe, dorađuje, nadam se imati naredne godine atmosferu koja će zasigurno biti drugačija. Verujem da neće biti povoda niti za jednu grupaciju da izbegne popis, odnosno da pozove na bojkotovanje popisa. Popis je veoma važan, kako za buduće ekonomske projekcije razvoja, za praćenje opšteg demografskog stanja, ali isto tako za pripadnike nacionalnih zajednica, a to u našem slučaju znači i za pripadnike bošnjačkog naroda u Srbiji. Od izuzetne važnosti jeste da imamo precizne popisne podatke kako bismo mogli i na tom temelju ostvarivati sva ona kolektivna prava koja nam prema Ustavu pripadaju i koja želimo zajednički sa svim polugama državnog sistema i dalje da unapređujemo. Takođe, smatram veoma važnim i radosnom vešću što ćemo konačno otkloniti poslednje administrativne prepreke i za izgradnju zgrade Dečje klinike u Tiršovoj, dakle, klinike koja je od opšteg državnog, nacionalnog značaja. Znam dobro koliko roditelja, odnosno dece i sa područja Sandžaka je upućeno na ovu kliniku i to je zasigurno nešto što će biti od velike koristi građanima. Međutim, ono na šta želim ukazati jeste da je bolnički centar u Novom Pazaru u poslednje vreme preopterećen, s obzirom da širi deo regije zapravo je upućen na tu bolnicu i da bi morali ponovo razmotriti mogućnost osnivanja, potom i izgradnje kliničkog centra u Novom Pazaru, s obzirom i da geografski imamo sva tri, odnosno četiri klinička centra su zapravo geografski na jednoj trećini teritoriji države Srbije. Znači, sva četiri klinička centra su smeštena na severoistoku zemlje, dakle, Niš, Beograd, Kragujevac i Novi Sad, dok ostale dve trećine zemlje, znači, celi jug, jugozapad, zapad zemlje su bez kliničkog centra, što zapravo opterećuje i ove kliničke centre, ali isto tako i komunikacijsku mogućnost transporta, odnosno prevoza bolesnika. Zato smatram od izuzetne važnosti, ne samo usko interes vezan za Novi Pazar ili Sandžak koje je, takođe, napadnut i sa severa Crne Gore i sa severa Kosova, sa pacijentima. U tom slučaju bi to značilo otvaranje novog prostora za lečenje, ono što je neophodno i od interesa za sve nas. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Zukorliću. Uvažavam i poštujem vaše mišljenje i stav, nisam želeo da vas prekidam, ali još uvek nismo došli do Zakona o popisu, govorimo o amandmanu na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala, koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Ali, u redu je. Nisam imao nameru da vas prekidam. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, svi se mi sećamo kako su ovi nesrećnici koji bojkotuju rad Narodne skupštine, ali ne bojkotuju kasu države Srbije, kako su čuvali kurs. Kupovinom na tržištu su pokušali, ali uprkos trošenju deviznih rezervi kurs je za nekoliko godina sa 78 dinara otišao na 120 dinara, odnosno 118 dinara. Toliko je bio u junu 2012. godine, danas je čak nešto niži. Očuvati kurs sedam godina, a pri tome uvećati devizne rezerve, to nešto znači. Uvećati zlatne rezerve za 100% i za nešto više to znači da je odnekud bilo priliva deviza, a to znači da su strane investicije bile značajne. To, takođe, znači da nam je izvoz porastao, zato što su strane investicije donele i tržišta na kome su robe koje se proizvode plasirane. Naša ekonomska stabilnost počiva na industrijskoj proizvodnji prerađivačkoj. Nije se BDP poslednjih godina razvijao samo na trgovini tuđom robom, već se razvijao na građevinskoj industriji i na prerađivačkoj industriji, što dugoročno obećava. Godine 2012. i 2013. Crna Gora je za nas bila Eldorado i po platama koje su bile za 150 evra veće nego u Srbiji. Danas su plate u Srbiji veće nego u Crnoj Gori. Javni dug Crne Gore, a to je možda i razlog zašto Milo Đukanović konvertuje ekonomska i socijalna nezadovoljstva prema SPC i prema srpskom pitanju u Crnoj Gori, želeći nekom krizom da izbegne odgovornost za sve teži položaj Crne Gore. Ne želim Crnoj Gori ništa loše, ali moram da uporedim, da srpski narod zna, da se Srbija ekonomski oporavila, da se uspravila, da javni dug Srbije, uprkos tome što smo napravili 320 kilometara auto-puta, 50%, uprkos tome što nam se diže industrijska proizvodnja, što se dižu fabrike, industrijske zone, Srbija ima javni dug 50% u odnosu na BDP i kreće u novi investicioni ciklus kroz javne investicije od 15 milijardi u narednih pet godina. Uprkos svemu dug Srbije nije prešao 50% i daleko je ispod onih propisanih 60% u Evropi. Dug Crne Gore je preko 80%. Godišnje rast duga u Crnoj Gori je 600 miliona evra, Crna Gora srlja u velike ekonomske nedaće. Srbi u Crnoj Gori treba da znaju, da budu pažljivi, da izbegavaju svaku opasnost da Milo Đukanović ne pokuša nekim sukobima da amnestira sebe od odgovornosti za težak socijalni ekonomski položaj građana Crne Gore, a time i Srba. Građanima Crne Gore takođe moramo da saopštimo, a i građanima Srbije, da prihodi od turizma u Srbiji su sad od 1,5 milijardi, a mislim u 2019. godini kada dobijemo konačne podatke da su prihodi od turizma 1,7 milijardi ili 70% više od Crne Gore koja ima more i taj potencijal ne koristi zahvaljujući lošoj ekonomskoj politici Mila Đukanovića, zbog čega verujem podsvesno su se pobunili i crnogorski građani koji nisu pravoslavne veroispovesti i srpske nacionalnosti. Crna Gora takođe ima trgovinski deficit. Izvoz joj je 300 miliona a uvoz je 1,6 do 1,7, što je 1,3 milijarde ili 28% BDP više uvezu nego što izvezu. Iz te situacije Milo Đukanović pokušava da izađe na način koji vidite ovim šutiranjem, uriniranjem na zastavu, šutiranjem srpskih mladića itd. Moj apel Srbima, moj apel vernicima Srpske pravoslavne crkve, moj apel građanima Crne Gore, da ne nasedaju na „fore“, kako to mladi kažu, Mila Đukanovića, već da ga jure i zbog ekonomskih nedaća a ne samo zbog otimačine ili pokušaja otimačine imovine Srpske pravoslavne crkve. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, Narodna banka Srbije je institucija koja je suštinski zaslužna za stvaranje ambijenta koji dovode do značajnih i vrlo pozitivnih promena u privrednom razvoju Srbije, a posebno u Leskovcu. Posle dugogodišnjih tavorenja, svedoci smo otvaranja velikog broja radnih mesta u proizvodnim pogonima koji su osnovali kako domaći, tako i strani investitori. Zahvaljujući monetarnoj politici koja je dovela do stabilizacije cena i kretanja inflacije u apsolutno planiranim okvirima kao i kursa koji je omogućio privredi da planira umesto da spekuliše, veliki broj preduzeća je odlučio da svoju proizvodnju pokrene i uveća u periodu od 2012. do 2019. godine, baš u Leskovcu. Istakao bih „Džinsi“, „Falke“ „Juru“, „Autostop“, „Interiors“, „Tera stil“, „Mladost“, „Mlekara Leskovac“, „Nevena kolor“ i mnoge druge. Ti privredni subjekti su otvorili pre 6.000 novih radnih mesta u pomenutom periodu, što je, priznaćete, značajan zamajac za Leskovac, da se ponovo uspostavi i nametne kao industrijski centar juga Srbije, što je pozicija koju je davno izgubio a posebno katastrofalnom privatizacijom, pljačkaškim privatizacijama u periodu od 2000. do 2012. godine. Ne treba zaboraviti i poljoprivrednu proizvodnju. Politika koja posebnu pažnju posvećuje poljoprivrednim proizvođačima i politika subvencija i plaćanja, uvela je u legalne tokove značajne iznose platnog prometa, a iznos i obim poljoprivredne proizvodnje u leskovačkom kraju, značajno raste iz godine u godinu. Pored toga što je Leskovac značajni proizvođač velikih poljoprivrednih proizvoda, čija je kultura iz različitih razloga promenljiva, pa su samim tim promenljive cene i zarade, leskovački poljoprivrednici koji su listom tržno opredeljeni, nalaze razumevanje za ovo kretanje a često u neposrednom razgovoru ističu da poslovanje nikad nije bilo sigurnije i da je plasman proizvoda uvek moguć uz domaćinsku i vrlo modernu proizvodnju. Ovakva proizvodnja karakteristična je za ove krajeve, pa bih istakao da saradnja između proizvođača i lokalne samouprave koja se zasniva na razumevanju i pomaganju, a nikada na ucenama ili blokadama, koje nanose štete svima. Leskovački poljoprivrednici, a mnogi od njih važe za vrlo imućne domaćine uvek ističu da je posao kojim se bave težak, da zarada nije moguća preko noći i da je potrebno mnogo rada i znanja, ali da rezultat ne izostaje. U gradu Leskovcu, na teritoriji grada, podsećam, žive najbolji povrtari i odlični voćari u našoj Srbiji. Na kraju, teškom mukom ostvareni rezultati u privredi i poljoprivredi leskovačkog kraja, kroz politiku Vlade Republike Srbije, Narodne banke Srbije, moraju se braniti od zlonamernih koji druga posla nemaju niti hoće da ih imaju, do centara moći koji su marginalizovali i kojima je onemogućeno da pljačkaju, ali koji svoju šansu i dalje čekaju. Zato moramo da istrajemo svojom politikom rada u odbrani interesa građana i privrede Srbije na odbrani ambijenta u kojem želimo da mirno i prosperitetno živimo i mi i naša deca. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Bogatinoviću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milan Ljubić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovani narodni poslanici, odgovorna politika Narodne banke Srbije, stabilan i predvidiv kurs dinara govori o velikom unapređenju sigurnosti i svakako ide u prilog potencijalnim investitorima, pogotovu stranim koji su pokazali interes za novim plasmanima na naše tržište. Rast naše ekonomije je osnovni cilj ekonomske politike koju vodimo. Povećanje dostupnosti i atraktivnosti domaćih hartija od vrednosti investitorima smanjujemo troškove finansiranja i obezbeđujemo bolju diversifikaciju investitora koji ulažu u domaće hartije od vrednosti. Odgovornom politikom uspeli smo da uredimo finansije da povećamo kreditni rejting. Imamo i niske kamatne stope. Na taj način smanjujemo troškove kapitala za našu zemlju, smanjujemo rizik ulaganja za našu zemlju. To govori o stabilnosti i sigurnosti finansijskog sistema. To pokazuje da investitori imaju poverenje u finansijski sistem Srbije, a poverenje imaju i privrednici koji ovde otvaraju svoje fabrike. Pri tome se radi o kompanijama koje svoje poslovanje planiraju dugoročno. Investiranjem u hartije od vrednosti i odličan odziv investitora u naše hartije od vrednosti na 10 godina po kamatnoj stopi od 1,25% znači da je Srbija atraktivna, sigurna, bezbednija za njih. To su sve rezultati ekonomske politike. Sve su ovo pokazatelji pozitivnih ekonomskih trendova koji su značajni i koji su Srbiji za veoma kratko vreme mnogostruko podigli Srbiju koja se pokrenula. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Ljubiću. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Milena Turk. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Tokom današnje rasprave u više navrata mogli smo čuti da Republika Srbija treba intenzivnije da ulaže u sopstvenu privredu i zaista kada podvučemo crtu i sumiramo rezultate, može se reći da je jasno da je strateška politika Vlade Republike Srbije, SNS, Aleksandra Vučića upravo intenzivno ulaganje u oživljavanje naše privrede i u njen razvoj, jer to je pokretač i to je prilika da naše ljude uposlimo i naše sve krajeve pokrenemo. Zaista, moram da istaknem da kada je u pitanju "Namenska" u Trsteniku, do pre par godina ova fabrika, odnosno radnici ove fabrike su radili u zaista neadekvatnim uslovima, u halama koje su prokišnjavale, u halama koje nisu imale grejanje. Primali su samo po 20% od plate, nisu imali ni zdravstvene knjižice. Nisu imali mogućnost da odu u penziju jer staž nije bio uplaćivan, nije bio povezan. Mašine su bile zastarele. Ova fabrika je bila u blokadi i samo za struju je dugovala preko 50 miliona dinara. Zaista, fabrika koja je bila na korak do bankrota je zaista na rubu propasti. Samo u proteklih nekoliko godina ova fabrika je doživela jedan preokret i već četiri godine posluje pozitivno i nema kreditnih zaduženja. Sa ponosom ističemo da su radnici fabrike u dogovoru sa direktorkom, Anđelkom Atanasković, doneli odluku da ulože u nabavku novih mašina, pa su tako od sopstvenih sredstava, ne iz kreditnih zaduženja, kupili devet novih fabrika u vrednosti od dva miliona dolara. Od države su takođe dobili novac za unapređenje mašinskog parka u iznosu od 3,5 miliona evra. Naši inženjeri rade na razvoju novih programa, fabrika radi i na razvoju civilnog programa i zaista ide krupnim koracima napred. Hale su renovirane i preko trideset miliona uloženo je samo u unapređenje uslova u kojima radnici rade, dakle u njihovu zaštitu, u sistematske preventivne preglede, u gasifikaciju, u led rasvetu, kuhinju, u sve ono što je godinama bilo zanemareno, što je propadalo i što je bilo devastirano. Zaista je jasna razlika kako su se nekadašnji predstavnici, nosioci odgovornosti ophodili prema resursima koji su im bili povereni i kakva je situacija danas. Ja moram takođe da napomenem da se sada svakog meseca za ove radnike odvaja i dodatno penziono osiguranje, već dve godine unazad, tako da su oni u mnogo boljem položaju kada dođe trenutak da odu u penziju, kada će im penzije biti veće ili će moći da podignu taj novac. Zaista, jedan odgovoran odnos i prema radnicima i prema samom Trsteniku, ali i prema odbrambenoj industriji, jer je čitava Vlada Republike Srbije donela takvu odluku da želi da podrži ove firme, da garantuje za njihove ugovore, da unapredi privredu. Mi zaista danas sa ponosom možemo reći da je Namenska nosilac i pokretač i Trstenika i Rasinskog okruga i čitave Srbije. Međutim, nažalost, mi možemo od onih turističkih poslanika, koji povremeno dođu u Skupštinu i vode dijalog po hodnicima, da čujemo, naravno u holu, na konferencijama, fabrikovane, izmišljene priče, namenjene samo sticanju kakve medijske pažnje i sitnih političkih poena. Ne razmišljaju o tome koliku štetu nanose i radnicima ovih fabrika i čitavoj odbrambenoj industriji naše zemlje. Miroslavu Aleksiću, koji je upravo održao takvu konferenciju u holu Narodne skupštine, nije smetalo kada su stanovnici njegovog grada zarađivali po 20% plate, zarađivali su više, ali su primali samo 20% plate. Danas mu smeta kada je prosečna plata u Namenskoj u Trsteniku, 65 hiljada dinara. Zaista se, postavlja pitanje - da li on i Marinika Tepić i svi oni koji tako olako govore i iznose neke paušalne izjave, da li razmišljaju koliku štetu nanose i odbrambenoj industriji i svim radnicima? Prosto se postavlja pitanje, da li ostvaruju interese nekih drugih, stranih zemalja, jer je činjenica da sopstvenoj odbrambenoj industriji i sopstvenoj zemlji nanose štetu? Umesto da slave što je Vlada Republike Srbije krajem godine donela uredbu kojom i Namensku u Trsteniku i fabriku TMO svrstava kao članice grupacije odbrambene industrije, TMO kao nosioca bazičnih tehnologija i da ih stavlja pod svoju zaštitu, da namerava da ulaže i da razvija ove fabrike i da ostvari strateški cilj države, kada je u smislu odbrambena industrija, proizvodnja vojne opreme i naoružanja. Umesto da slave što se ovaj trenutak dogodio, oni iznose paušalne izjave, neproverene. I da su iole časni ljudi, oni bi pokazali da je DRI demantovala sve te njihove tvrdnje. To bi bilo objektivno, to bi bilo časno, ali beskrupulozni ljudi samo teže da pridobiju sitne političke poene i da pridobiju sitnu pažnju. Narodna skupština i ova velika sala, plenum je mesto gde se razgovara o ovim temama. Ovde su ih delegirali građani da predstavljaju njihove interese, a ne da turistički dođu u Narodnu skupštinu kada im se to prohte. Dužan je i Miroslav Aleksić da objasni i da svim onim ljudima, svih onih hiljadu i po ljudi koji su ga u Trsteniku podržali da ih predstavlja u Narodnoj skupštini, da objasni kog lidera tačno, kvazi lidera, podržava, da li Dragana Đilasa, koji tvrdi da su nam auto-putevi nepotrebni, da je Moravski koridor jedan preskup i nepotreban projekat, ili Vuka Jeremića, koji tvrdi da će ovaj važan koridor da poveže Kragujevac i Užice, da prosto se opredeli koga od ovih kvazi lidera podržava, jer oni ne mogu ni u okviru svoje sopstvene organizacije konsenzus da postignu. Prosto, i ukoliko bi kojim nesrećnim slučajem dobili podršku građana, pitanje šta bi se desilo sa svim ovim važnim projektima, sa svim ovim auto-putevima i da li bi smo se ponovo našli na rubu propasti, kakav smo zatekli 2012. godine. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Turk. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite, kolega Filipoviću.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani građani, a pre svega moje komšije sa opštine Stari grad. Moje kolege danas govore i iznose brojne rezultate iz lokalnih samouprava, gde je na vlasti SNS i gde zaista možemo da se podičimo brojnim unapređenjima koja su postignuta u podizanju kvaliteta života naših građana, mnogim dostignućima u kulturi, koje smo uspeli da uradimo, u zdravstvu, socijalnoj zaštiti, infrastrukturi itd. Ja imam sreću da živim na teritoriji opštine Stari grad, za mene najlepšoj opštini u Beogradu, u Srbiji. Svakome je njegova najlepša, naravno. Ali, imam i tu nesreću da je u toj opštini na vlasti jedna koalicija koju predvodi Marko Bastać, poznatiji kao „kesa“. Ta osoba ili spodoba, teško je nazvati njega osobom, svakodnevno tvituje i umesto da koristi, eto, još malo vremena koliko mu je ostalo do odlaska na robiju i odlaska sa mesta predsednika opštine Stari grad, da popravi koliko može taj žalosni, tragični utisak koji je ostavio za vreme svog mandata u opštini Stari grad, on nastavlja da halucinira. Kao što sam i rekao malopre, onih preko sedam tona droge koje je zaplenjeno, proizvelo je krizu kod jednog dela opozicije i njima se svašta priviđa. Priviđa im se oružje, priviđaju im se stanovi, priviđaju im se automobili, sve upravo ono čime su oni raspolagali od 2000. do 2012. godine. Podsetiću vas, 2000. godine su oni pokrali oružje iz policijske stanice u Majke Jevrosime, pa sa tim oružjem ubijali svoje političke i svoje kriminalne protivnike i konkurente. Pa im se onda priviđaju stanovi, a znamo da su oni stekli, a posebno Dragan Đilas je veliki ljubitelj, obožavalac skupocenih vila po Senjaku i Dedinju. Pa, sećamo se i onog nesrećnog Miki Mausa Đelića. On je, takođe, veliki obožavalac miliona, ali samo u deviznoj valuti. Sećamo se, takođe, Milovanovića. Sećamo se i onog iz „Otpora“, kako se zvao onaj nesrećnik, koji je posle otvarao fast fudove po Beogradu i po Srbiji. Sve je to od novca građana Srbije. Jedan od poslednjih tih bastiona tog nesrećnog režima, pljačkaškog, Marko Bastać, poznatiji kao „kesa“, jeste, rekao bih, spodoba koja pokušava u poslednjim mesecima svog mandata da podavi sve građane Starog grada. On je sa kumova prešao na komšije, na građane Starog grada, koje svakodnevno svojim besmislenim plakatima koje lepi po ulazima na Starom gradu, pokušava da uznemiri javnost, te uvođenjem trolejbuskih linija, gde pokušavamo da poboljšavamo gradski saobraćaj u Beogradu, da omogućimo bolju komunikaciju među stanovništvom, da poboljšamo infrastrukturu, da uradimo nešto kako bi građani Starog grada, koliko možemo, na toj opštini živeli bolje, iako još uvek su na vlasti, nadam se ne još dugo, oni koji čuvaju leđa i koji čuvaju slobodu Draganu Đilasu, Marko Bastać, poznatiji kao „kesa“. Oni idu i buše sve ono što radi SNS svakodnevno da pokuša da građani Starog grada bar malo osete boljitak u ovom teškom vremenu. Ja se nadam i uveren sam da će doći vreme, a evo, bliži se trenutak izbora i na opštini Stari grad, da napokon, nakon dve i po decenije oslobodimo opštinu od onih ljudi koji su je doživljavali samo kao priliku da kad sednu na mesto predsednika opštine ili načelnika opštinske uprave, da uzimaju pare od investitora, da uzimaju pare od legalizacije. On se nada, on priželjkuje, on neće bojkotovati izbore na Starom gradu, jer neće, on vidi šansu za kombinaciju u tome što opština danas učestvuje u legalizaciji, u davanju građevinskih dozvola. To je za njega Meka i Medina. On se nada da će tu ponovo da uzima neke pare, da će ponovo moći da otima, da će nastaviti da uvećava svoje bogatstvo. On govori o tuđim stanovima, kojih nema. On govori o nekakvim vilama, o nekim parama. Sve je to autoprojekcija. Marko Bastać, Dragan Đilas, Marinika nesrećna Čobanu Tepić, kako li se već zove i preziva, ne zna ni sama, Borko Stefanović i ostali, ništa drugo ne rade, osim što stoje ispred ogledala, drže telefon u ruci i pišu tvitove sami o sebi. Oni time što govore, ne govore ni o kome iz SNS, ponajmanje o Aleksandru Vučiću, Nebojši Stefanoviću, Marku Atlagiću, Vladi Orliću i drugim našim čestitim i poštenim funkcionerima. Oni o njima ne govore, govore sami o sebi. Upravo sve to što govore i što iznose jeste slika i prilika njihovog režima, prilika te koalicije koja davi Stari grad već preko dve decenije, prilika te nesrećne omče koja se steže oko vrata građana Starog grada. Ja sam uveren i verujem da će, nadam se krajem aprila, građani Starog grada biti odgovorni i jesu. Svakodnevno razgovaram sa komšijama na Starom gradu. Živim u Venizelisovoj ulici. Ljudi ne mogu više da žive od njih. Kažu – evo, imamo bolji gradski prevoz, autobuski prevoz, trolejbuski prevoz. Sređuje se Dušanova ulica. Jeste da postoje problemi, ali se mnogo radi. Ljudi, tamo gde se radi, može i da se pogreši. Oni ništa apsolutno nisu uradili na infrastrukturi, pa naravno da nisu mnogo ni grešili. Tamo gde su radili, tamo su ostale milionske afere, ne u dinarima, u evrima. Oni su veliki zaljubljenici u deviznu valutu, veliki obožavatelji evra i dolara. Oni su, gde god su imali priliku da rade nešto što je vezano za infrastrukturu propustili, ali tu gde su radili, tu su gledali da što više može da se uzme. Oni su govorili o drvoredima, pa ću da vas podsetim, onih platana u Bulevaru Kralja Aleksandra, oni veliki zaštitnici ekologije, životne sredine, posekli su sve što su mogli da poseku u Beogradu, gde god je bilo prilike za to. Oni nijedan park nisu uredili u ovom gradu. Oni nijedno igralište čestito nisu deci uredili da deca mogu bezbedno da se igraju, nego su napravili onaj „Pazl grad“, gde je neko dete moglo da pogine da je pušteno bilo u rad. Njihovi parkovi su se svodili u ulici Đure Daničića na Starom gradu kada je Bastać nešto probao tu da uradi, pa je ukrao ne znam ni ja koliko miliona dinara samo na tom parku. Znači, sve gde je bilo šta krenulo da se radi, nije se završilo do kraja. Kada su radili, radilo se bez dozvola. Ako se završilo, završilo se nebezbedno. Ako se radilo, radile se krpene Terazije, pa su tu ukrali milione dinara. Ako se radilo nešto, kupovali su se oni tramvaji, od kojih se pola raspadalo odmah, pa su plaćeni i više nego što su plaćeni u Mađarskoj isti ti tramvaji. Znači gde god da krenemo… Ja mogu ovde da govorim naredna tri sata i neće biti dovoljno da iznesem sve ono što su Marko Bastać, poznatiji kao „kesa“, Borko Stefanović, Dragan Đilas, svako u svojoj oblasti kojom se bavio, pokrali i gde su sve napravili nesreću za građane Srbije, a naglašavam… Javio sam se zbog opštine Stari grad. Podstakle su me moje kolege koje govore celo jutro o tome šta je postignuto u njihovim lokalnim samoupravama, koliko je toga dobro urađeno, koliko kilometara puteva, koliko novih parkova, koliko je kupljeno novih autobusa, koliko je obnovljeno domova zdravlja, koliko smo napravili novih u Beogradu. Ja ću vam dati primer. Svi građani mogu o tome da se informišu putem medija, da ponovimo, zašto toliki napadi na Nebojšu Stefanovića, pa evo otvorena je nova vatrogasno-spasilačka stanica u Zaječaru, prvi put posle 40 godina je napravljena neka nova vatrogasno-spasilačka stanica. Nabavljeno je stotine novih vozila za našu policiju i za sve njene službe. Opremljena je policija prvi put sa nekoliko kompleta uniformi, sa novim naoružanjem, nova tehnika, šalju se ljudi na obuku, pa je kao rezultat toga prošle godine preko sedam tona zaplenjeno droge, rekordnost, stopa kriminaliteta manja, manje ubistava. U ovoj zemlji se, činjenica, živi daleko bolje, ali ne vredi. Neki ljudi žive na „Tviteru“, žive u tome koliko imaju pratilaca na „Tviteru“, lažnih profila. Mene ne interesuju pratioci na „Tviteru“, niti me zanima broj toga. Zanima me šta imamo u realnom životu. Neka oni nastave da pobeđuju na „Tviteru“, na „Tviteru“ mogu i da kradu, za to se ne odgovara, na „Tviteru“ mogu i da otimaju, da gase profile, da blokiraju sa svojim blokiranim umovima, kako god hoće, samo da prestanu više da blokiraju naš Stari grad, naš Beograd i našu Srbiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragana Barišić, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, ja bih se u potpunosti složila i sa kolegom Filipovićem i sa koleginicom Turk, pogotovo kada je u pitanju čovek koji redovno poseti turistički ovu Skupštinu, odnosno tačnije hol ovog visokog doma i iznese niz neistina bez toga da mu se zacrvene obrazi, jer taj čovek očito da nema stida. Taj čovek se i dan danas upisuje redovno i uzima putne troškove o čemu potvrđuje i lista koja se nalazi u holu Skupštine, gde se uredno potpisuje gospodin Miroslav Aleksić i zato uzima putne troškove od Beograda do Trstenika i nazad, a da pri tom nije ušao u ovu salu plenumsku i dao svoj doprinos za šta, reče koleginica Turk, su ga građani izabrali i delegirali. Kada je govorio kolega Filipović o „Tviteru“ i ostalim društvenim mrežama, ja bih se nadovezala i na to da upravo taj kolega Aleksić koji je promenio niz stranaka od G17 plus, preko Narodne stranke, ne znam koje, poslednju znamo URS-a i ostalih, poslednju je prodao Jeremiću i sada je neki Jeremićev potrčko zajedno sa Marinikom i ostalim poslanicima koji su se prodali. Samo promeni naziv na društvenim mrežama i jadan živi u zabludi da ima preko hiljadu pratilaca, a u stvari ne znam da li ih ima dvadesetak u Trsteniku, jer znamo da je na izborima onima koji su bili pre dve, tri godine, u Počekovini, dobio dva glasa. Znači, ne dva procenta, da se razumemo, nego dva glasa, što znači da ni oni što su čuvali biračke kutije nisu glasali, maltene. Inače, taj čovek se trudi skoro svakodnevno po tome koliko puta se upisuje u spiskove gde se svi mi kao narodni poslanici upisujemo. Znači, gotovo svakodnevno se prošeta do Skupštine i upiše zarad toga da uzme putne troškove. Služi se iznošenjem neistina, i to gotovo svaki put pomene nas iz Rasinskog okruga. Da li je to gospodin Gašić, direktor BIA ili neko od nas narodnih poslanika ili predsednika Vučića, kojim je opsednut, ali nikako da odgovori na sva ona pitanja koja smo mu i mi sa ovih mesta postavljali Znači, šta se dešavalo u vreme dok je bio predsednik opštine Trstenik? Kako je ojadio, pre svega, "Prvu Petoletku"? Znamo i još jednom želim da ponovim, jer građani Srbije zaslužuju, građani Rasinskog okruga i Trstenika, pre svega. Šta je uradio za "Prvu petoletku"? kakve je dugove ostavio? Na čelnim pozicijama u to vreme, kada je bio predsednik opštine, su bili njegovi najbliži, znači, tast Ljubiša Knežević, njegova tašta, gospođa Knežević, i gospodin Aleksić, takođe. Šta je uradio sa time kada je optuživao BIA da ga prati i navodno objavljivao neke dronove da mu se pojavljuju na terasi stana? Šta se desilo sa time? Da li je to ipak ona šala kakvu ni deca od desetak godina ne koriste? To što trenutno nije ovde i što ne podnosi onakve besmislene amandmane možda je i bolje, jer time štedi novac građana Srbije, jer znamo samo da je sa svojim prijateljima podnosio besmislene amandmane, pa je jednom prilikom želeo da i deda Mraz dođe kroz dimnjak Skupštine. Da podsetim i da je traktor uzeo, a i dan danas pljuje i Ministarstvo poljoprivrede i sva ostala ministarstva, ali se koristi tim traktorom. Jedino ne znam da li je uspeo sve one voćnjake da posadi na sadašnjoj trasi izgradnje Moravskog koridora, jer je i to planski radio, kupovao je zemljište tamo gde treba da prođe Moravski koridor, kako bi sada naplatio. Eto, nije baš bio toliko pametan, ali ga još jednom molim da onaj novac koji uzima sa blagajne ove Skupštine i sve one plate koje prima već više od godinu dana, a ovde ne dolazi i ne bori se za bolji život građana, da u humanitarne svrhe, ako drugo ne zna. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović, po amandmanu.
Hvala, predsedavajući. Ostao sam dužan komšijama sa Starog grada. Postoji jedan nalog na "Tviteru". Meni ne pada na pamet da ga reklamiram, ali moram da kažem šta Marko Bastać zapravo iza svega toga radi. On govori da će onim što čini SNS na nivou Beograda i onim što je nadležnost grada Beograda, izvođenje radova koje se sprovodi na Starom gradu, time opasti cena kvadrata na našoj opštini. Opet, to je još jedna laž, još jedna neistina. Daću vam primer svoje ulice gde je cena novogradnje pre tri godine na uglu Venizelosove i Budimske išla negde izmeu 1.700 i 2.100 evra po kvadratu. Sada se zida novi kompleks "Novi Dorćol" u Venizelosovoj ulici gde svako ko pozove tu firmu, pokuša da razgovara sa njihovim predstavnicima, zainteresuje se za kupovinu stana, dobiće informaciju da je cena najjeftinijeg stana u zgradama koje oni prave, koji su počeli da rade, postavljaju se temelji, 2.850 evra po kvadratu. Cena na nivou grada Beograda od 2016. godine do danas, do pred kraj januara 2020. godine, je skočila za preko 30%. Dakle, sve ono što se radi u gradu Beogradu podiže kvalitet života, podiže broj zaposlenih, imamo rekordno nizak broj nezaposlenosti u gradu, podiže prosečan nivo zarada, u Beogradu je preko 75, 80 hiljada prosečna plata, u Beogradu se daleko bolje živi i zato i skače cena kvadrata. Imate veću potražnju za kvadratima u gradu Beogradu. Dakle, opet se podmeće građanima nekakva demagoška priča da će cena njihovog kvadrata pasti. Ako je kvalitet života bolji, ako je potražnja veća, ako se bolje živi, bolji su uslovi života u tim mestima, cena kvadrata skače. To samo neko ko je totalni idiot, totalna neznalica ili pod dejstvom nekakvih narkotika, odnosno pod krizom, jer narkotika ima sve manje, može takve gluposti, takve nebuloze da piše. Oni kažu da i te radove koje izvodi grad Beograd, odnosno nadležna preduzeća na opštini Stari grad, da su građani Starog grada protiv tih radova i oni su sprovodili nekakve ankete. Nigde te ankete nisu prikazane, niti rezultati tih anketa. Dakle, opet još jedna laž. Grad Beograd, poznato je, kada nešto radi, sprovodi anketu na svom sajtu. Građani Beograda imaju mogućnost da se izjasne o onim stvarima koje žele da se rade, gde žele, pod kojim uslovima itd. Znači, grad Beograd je vrlo transparentan. Kad kaže pitali smo građane, ima na osnovu čega da dokaže da smo građane zaista pitali šta misle o nečemu što se u Beogradu radi, imamo dokaze da pokažemo koji su se građani i kada izjasnili, na koji način, kako, šta žele da se radi u Beogradu, a šta ne žele da se radi. Ali, građani imaju jedno mesto koje je deo opozicije počeo sve više da mrzi, nažalost, jer opozicija bi u svakoj normalnoj zemlji trebalo da obožava izbore jer je to prilika da smene vlast, oni mrze izbore. Mrze izbore, zato što mrze građane, jer znaju da građani ne mogu više očima da ih vide i da oni neće videti u takvom sastavu u kakvom su i republički parlament, ni njegov parking, ni park, ni bilo kakav lokalni parlament, jer građani Srbije, Beograda i opština u Republici Srbiji više neće da ih gledaju. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Filipoviću. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
U ovom predlogu izmena i dopuna radi se o tome da se stvara mogućnost da ovim poslom oko plasmana, realizacije ili balansiranja, kako se to kaže, ovih hartija od vrednosti, bave strana pravna lica, da se ta mogućnost otvara, znači, osim Centralnog registra Ministarstva za finansije, Narodne banke Srbije sad se otvara mogućnost da ove hartije od vrednosti mogu da plasiraju i strana pravna lica, da se pojavljuju. Ovde nam je ministar rekao da je ročnost povećana, naplate, ročnost je povećanja do 20 godina, odnosno na unutrašnjem tržištu do 12 godina, ako sam dobro zapamtio ili možda sam permutovao, ali niko ovde ne želi da umanji značaj povećanja ročnosti, jer ona proizilazi iz poverenja, iz kredibiliteta ekonomske sposobnosti jedne države. Ali, moramo voditi računa koliko se zadužujemo na osnovu emitovanja hartije od vrednosti, pod kojim uslovima, sve su to bitni elementi, jer ne zaboravite, 20 godina je dug, a i uslovno rečno kratak period. Pitanje je kakva će situacija biti sa vraćanjem ovih obaveza? Zašto? Zato što koleterala može da bude prihodi od Srbije, od kojih će se naplaćivati u slučaju da dođe do nekog poremećaja ili imovina, ne Srbije, nego svake države. Slušali smo te priče, još nam u ušima odzvanja taj ekonomski prosperitet i napredak koji nam je donosio Božidar Đelić, Vlahović, Pitić, pa i onaj Labus. I dan danas odzvanja njihova priča kako smo mi bukvalno predodređeni da budemo vodeći i da to nema nikakve veze, mi možemo da se zadužujemo koliko god hoćemo, interpretiram, slobodno kako su nam oni predstavljali. Oni su bili pohvaljivani. Pa, setite se tog Đelića, došao čovek go ko miš, što bi se reklo, a otišao sa 10 miliona kapitala evra i mi smo to slušali. Sada te obaveze koje su oni nametnuli, plaća ova garnitura vlasti. Mi samo godišnje plaćamo milijardu evra na ime kamata i ne možemo da se složimo sa tim objašnjenjem da su to najvećim delom kamate iz ranijih perioda, ima kamate iz ovih perioda kada je ova vlast, sedam godina je ova garnitura na vlasti. Sedam godina gospodo nije mali period. Ima dosta toga, i ove na kraju krajeva, hartije od vrednosti koje su plasirane su bile naplative za kraći rok od dve do tri godine. Pristiglo je i to. Znači milijardu Srbija izdvaja za kamate. Nimalo nije pohvalno. O tome treba voditi računa, a ne da ovde slušamo hvalospeve pa da idemo do toga da vidimo kako je na lokalnoj samoupravi. Nemam ništa protiv da se i o tome priča, ali nije tema. Ovde treba mnogo racionalnije da gledamo na sve ovo što je vezano za hartije od vrednosti.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda, pretres u pojedinostima, 15. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POPISU STANOVNIŠTVA, DOMAĆINSTAVA I STANOVA 2021. GODINE. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Petar Jojić, Sreto Perić, Nataša Sp. Jovanović, Milorad Mirčić, Nemanja Šarović, Miljan Damjanović, Nikola Savić, Tomislav Ljubenović, Ljiljana Mihajlović, Dubravko Bojić, Filip Stojanović, Vesna Nikolić Vukajlović, Zoran Despotović, Ružica Nikolić i Marijan Rističević. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao mi mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Zakon o popisu stanovništva, ovakav kakav nam je predstavljen i kakav bi trebao da se usvoji nije dobar. Vlada očigledno nije shvatila da popis stanovništva ne podrazumeva samo statistiku koja će da kaže koliko čega imamo i pitanje koliko je to precizno i tačno. Ono što nas brine, jeste da je očigledno da Vlada Republike Srbije nije vodila računa i nije ništa uradila između dva popisa da bi se određene stvari u državi popravile. Popis se valjda vrši zbog toga da bismo mogli na osnovu podataka nadležnih organa koji se dobiju tim popisom da bi se mogli izvući određeni zaključci i preduzeti određene mere, da bi se stvarno nešto pozitivno desilo u državi. Mi smo zato i rekli u ovom amandmanu da ovaj član koji govori o predmetu zakona, mora da prestavlja pravni okvir između ostalog, tog sprovođenja popisa stanovništva, domaćinstava i stanova u 2021. godini. Vi ste u nekom ne tako davnom periodu, bilo je to u drugoj polovini prošle godine, slali popisivače na neke ad hok izabrane adrese i domaćinstva, sa nekim pitanjima na koja, verujte mislim ni jedan posto ljudi nije tačno odgovorio. Vi ste obavezali domaćinstva da vode evidenciju dnevne potrošnje u domaćinstvu, hrane, sredstava za higijenu, garderobe, komunalnih usluga. To je nešto što svakako možete da uzmete iz određenih službi. Zar mislite da je neko bio spreman da napiše, bez obzira što je to anonimna anketa, bar se tako predstavlja, ali se ipak negde upisuje ime i prezime, mislite li da je ljudima svejedno da na bilo kom mestu priznaju da mnogo teško žive, da nemaju šta da jedu itd? Mislite da je neko stvarno napisao u tom popisnom listu, recimo da kupuje dve banane nedeljno? Verovatno su ljudi pisali kilogram banana dnevno. Dakle, to vam nisu merodavni pokazatelji niti mogu biti. Vi ste te podatke o dnevnoj potrošnji mogli vrlo jednostavno da dobijete tako što biste ukrstili recimo minimalnu zaradu sa najnižom potrošačkom korpom i onda biste lepo videli da minimalna zarada je tada bila 27.022 dinara, a da je potrošačka korpa tada bila 37.000 dinara i sami ste mogli da kao statističari izračunate koliko to dnevno neko može da troši za svakodnevne potrebe i koliko mu zapravo sredstava nedostaje. Još gore od toga što ima veze i sa statističkim podacima i sa onim o čemu vi nama u javnosti pričate, recimo da ti ljudi koji su dolazili u taj popis, da rade na osnovu ugovora o privremenim i povremenim poslovima po 15, 20 godina. Oni se računaju u vašoj evidenciji kao zaposleni. Rade maksimalno do 120 dana sa pauzom od ko zna koliko dana, nekada i meseci, pa onda opet kad vam zatrebaju, opet ih tako angažujte. Oni zapravo nisu u radnom odnosu, oni ne mogu ostvariti ni jedno pravo koje mogu da ostvare ljudi koji su zaposleni, niti mogu da uzmu neki kredit, niti mogu da uzmu potrošačke čekove, niti mogu bilo šta da urade, što bi mogli da su u radnom odnosu. Takvih ljudi, gospodin iz Zavoda za statistiku svakako zna, takvih ljudi ima više od 50.000. Dakle, i na taj način vi zapravo pokazujete da su ovi vaši suvoparni podaci sa kojima nas, i procenti, sa kojima nas u javnosti svakodnevno bombardujete, zapravo daleko od istine. Dakle, Predlog zakona nije dobar.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite, kolega.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, svi ovi stavovi koji se iznose u prilog nedonošenju ovakvog zakona ili ukazivanju manjkavosti, smatram da treba da se odbace i da Zakon o popisu stanovništva svakako treba prihvatiti i doneti. Naravno, u ovoj raspravi stoji mogućnost popravke pojedinih odredbi ovog zakona. Ni jedan zakon, ni jedan predlog nije idealan, možda će on biti usvojen sa određenim manjkavostima, ali naravno u nekom sledećem koraku biće to ispravljeno, jer se vremenom možda i neke greške uočavaju ili u praksi se to pokazuje. Važno je da imamo materiju uređenu ovakvim jednim zakonom, jer ta materija je veoma značajna za jedno društvo i za jednu državu, za njenu budućnost. Zapravo, na osnovu tih podataka anticipiraju se određeni potezi, određene akcije, određena preduzimanja i određeni planovi same države i naravno da je to korisno za celu državu, a svaka ozbiljna država preko svoje Vlade treba da ide u susret rešavanju takvih problema koji se uočavaju kroz vršenje popisa. Popis nije samo administrativni čin kojim se dolazi do nekih brojki o broju stanovnika, stanova i drugih podataka, već je to zapravo jedan drugačiji cilj, zapravo zadovoljava kroz preduzimanje svih mera, koje treba jedna Vlada da učini, u susret onome što će doći možda za 10, 20. i 30. godina. Zato smatram da svakako treba prihvatiti ovakav jedan zakon uz ovu raspravu koju imamo, naravno ja je ne osporavam, ali govorim u prilog onome koliko je korisno i važno da imamo jedan takav zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Mihajloviću. Koleginice Radeta želite repliku? Izvolite.
Ne donošenje zakona, manjkavosti zakona, greške koje se uočavaju u toku primene zakona, pa se izmenama i dopunama menjaju, potpuno su različita terminologija i imaju potpuno različito i značenje i značaj. Mi nismo rekli da nam ovaj zakon, zakon sa ovim naslovom ne treba. Treba, ali smo rekli da ovaj zakon nije dobar, i videćete kroz naše amandmane i u toku rasprave koliko ima propusta i koliko je zapravo ovaj zakon samo jedno opisno stanje nečega što će se raditi u 2021. godini, nečega što se podrazumeva kao popis stanovništva, domaćinstava i stanova. Nije dobro kada mi već, kad se zakon donosi, razmišljamo o tome da ćemo uočiti neke greške, neke propuste u toku primene zakona. Ovaj zakon se ne primenjuje svaki dan. Ovaj zakon će se primeniti na narednom popisu. Dobro, postoje neke odredbe koje obavezuju Zavod za statistiku itd, ali u suštini ovaj zakon će se primeniti 2021. godine i kako u ovom zakonu piše – nikada više. Jer, vi, kada dođemo do toga, pričaćemo o jednoj takođe potpuno nebuloznom predlogu da se više neće vršiti popis stanovništva u Srbiji, već da ćete na osnovu nekih podataka, analiza i ne znam čega da zaključujete određene promene. Vi ovim zakonom, a tek tim budućim, ali sada govorim o ovom, zapravo želite da sakrijete od javnosti pravo stanje kada su u pitanju statistički podaci i mi o tome govorim kroz svaki predlog zakona, dajte prave statističke podatke, podatke koji vam traže ekonomisti, pa da dobijemo potpuno drugačije rezultate o mnogim temama.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, Predlog zakona o popisu stanovništva i te kako je važan i značajan, pre svega sa aspekta prikupljanja relevantnih podataka. Zašto su relevantni podaci važni uopšte u jednoj državi? Zato da bi se na adekvatan način donosili planovi koji najčešće imaju strateški karakter i da bi se tim strateškim planovima definisali ciljevi koje treba ostvariti u jednoj ili više oblasti. Najčešće je to u pitanju više oblasti koje mogu biti između sebe povezane, a i ne moraju. Uglavnom, život je takav da je isprepletan i naravno da svi ti strateški dokumenti i treba da za krajnji cilj imaju bolji kvalitet života svakog građanina Republike Srbije. Zašto je prikupljanje podatka, relevantnih podataka, molim vas, ja kažem relevantnih podatka, zato što samo relevantni podaci mogu da služe u svrhu analize i u svrhu adekvatnog planiranja. Oni su značajni i sa aspekta donošenja zakonodavnog okvira u raznim oblastima društvenog života, takođe sa ciljem da se popravi kvalitet života građana. Moram da napomenem da od sedamdesetih godina prošlog veka, na osnovu svih popisa stanovništava koji su rađeni, a oni se rade na period od deset godina, primećeno je da se u Srbiji smanjuje broj živorođene dece, a povećava se broj smrtnosti, odnosno veći je broj umrlih od broja živorođenih. Niko do Aleksandra Vučića nije ispod tepiha izvukao tako značajan i možda najznačajniji problem u Republici Srbiji, a to je problem koji se ticao smanjenja stanovništva i smanjenja života na ovim prostorima. Prema tome, statistički podaci služe i u svrhu kreiranja adekvatne populacione politike. Prvi koji je taj problem izvukao ispod tepiha i postavio pitanje života, na prvom mestu, je upravo Aleksandar Vučić. Formirano je posebno ministarstvo, ali ne samo što je formirano posebno ministarstvo, ono naravno radi u oblasti populacione politike, doneto je i niz mera koje treba da podstiču i podrže rađanje na prostoru Republike Srbije, jer samo veći broj stanovnika je garant opstanka Republike Srbije i to je nacionalno pitanje broj jedan. Te mere podrške rađanja koje je predložio Aleksandar Vučić, to su mere koje se odnose na prvorođeno dete - 100.000 dinara, zatim mere koje se odnose za majke, roditeljski zadatak za treće i četvrto dete. Prvi put je Aleksandar Vučić, odnosno Vlada Republike Srbije donela pravnu regulativu kojom se omogućava majkama koje rode treće i četvrto dete da u periodu od 10 godina primaju roditeljski dodatak, jedan u iznosu od 12.000 dinara mesečno, a drugi u iznosu od 18.000 dinara mesečno koji se odnosi na četvrto dete. Takođe, Aleksandar Vučić je svojim planom „Srbija 2025.“ predvideo dodatnih 700 miliona evra upravo za mlade koji će omogućiti lakši dolazak do stanova mladim bračnim stanovima kroz neko minimalno učešće, zatim je predvideo i 200 miliona evra upravo za podsticaj merama finansijske podrške porodicama sa decom. Znači, sa aspekta života, sa aspekta obnavljanja stanovništva i te kako je važan popis. Takođe, moram da istaknem da je jedino Aleksandar Vučić i politika koju on realizuje prepoznala značaj i otvaranja autoputeva i obnavljanje regionalnih puteva, i to kako drumskog, tako železničkog i vazdušnog saobraćaja. Zašto? Zato što putevi ne samo da omogućavaju brži protok ljudi, robe i kapitala, nego autoputevi i uopšte obnovljeni regionalni putevi omogućavaju da stanovništvo ostane na onom prostoru gde stvarno živi, da naši mladi ljudi ostanu na svojim ognjištima i da ne dolazi do migracija između manjih mesta u veća mesta, a to su uglavnom najveći gradovi: Beograd, Kragujevac i Niš. Takođe, otvaranje fabrika širom Srbije jeste način smanjenja migratornih kretanja. Povećanje plata, koje sada iznosi nešto preko 500 evra, takođe doprinosi boljem kvalitetu života građana. Planom „Srbija 2025.“ Aleksandar Vučić je projektovao da će te plate iznositi oko 900 evra, a minimalna penzija biće između 430 i 440 evra. Politika života koja je sastavni deo politike Aleksandra Vučića će pobediti na izborima, jer građani Srbije veruju u život, ne veruju u smrt i u pljačku onih koji su do 2012. godine vršili vlast. Zahvaljujem.
Koleginice Radeta, želite reč? (Vjerica Radeta: Replika.) Replika? Koleginica čak nije rekla ni da neće glasati za vaš amandman, ali, evo, izvolite.
Pričala je o mom amandmanu. Da sam na mestu Aleksandra Vučića, ja bih zamolila poslanike vlasti da me ne brane, jer ovo zaista sada što smo čuli poništava postojanje i Vlade i Narodne skupštine i svih drugih organa. Prvo, mi nemamo ministarstvo koje se bavi populacionom politikom. Imamo ministra bez portfelja koji ima posebno zaduženje, između ostalog da se tim bavi. Drugo, podsticaji porodicama sa decom, taj zakon nije donela ni Vlada, ni Aleksandar Vučić, taj zakon je donet ovde u Narodnoj skupštini. Doprinos Aleksandra Vučića povećanju nataliteta jeste njegove troje dece, neka su mu živi i zdravi i zaista jeste odličan primer svakoj porodici i svakom čoveku u Srbiji, ali nemojte, juče ste počeli, danas nastavljate, ljudi moji, nemojte Narodnu skupštinu na taj način da ponižavate. U Narodnoj skupštini se donose zakoni. Mi kažemo, ti zakoni koji se odnose na populacionu politiku nisu dobri. Jeste urađeno nešto, jeste učinjen neki korak, jeste nešto bolje nego što je bilo, ali i dalje nije dobro. Dete se rodi, dobije 100.000, dobija još neka sredstva do određenog broja godina i kada dođemo do punoletstva, do završene škole, onda imamo problem kako to dete da dođe do posla, kako to dete da dođe do stana, kako to dete, već čovek, da počne normalno da živi. Posledica loše naše politike je svakodnevno spakovani koferi i odlazak mladih ljudi iz Srbije i odlazak celih porodica zato što ovde ne vide mogućnost za neki normalniji, bolji i uspešniji život, bolji od koridora, bolji od autoputeva, život koji znači zaista svakodnevno normalno življenje svake porodice. Hvala.
Kolega Orliću, kao zamenik predsednika poslaničke grupe želite repliku? (Da.) Izvolite.
Zaista dirljiva briga za naše poslanike i predsednika naše stranke, ujedno i predsednika Srbije, šta nama odgovara, odnosno ne odgovara kada se kaže. Naravno da nam odgovara kada se kaže da jeste Aleksandar Vučić čovek koji je prvi, kako je to lepo primetila i sasvim tačno iznela naša koleginica, definisao kao temu kojom se bavi Srbija javno pitanje kako ćemo sutra, kakva nam je budućnost i šta možemo da učinimo da osiguramo da ta budućnost bude izvesnija, da bude bolja. Između ostalog, i tako što ćemo pokazati da ta budućnost pripada mladima u ovoj zemlji, da tim mladim ljudima obezbedimo više perspektive, svakako mnogo više mogućnosti, što znači i više posla i drugih uslova za život i one infrastrukture o kojoj mi često govorimo, koju nismo imali, a imamo sada, kao i bolji standard, naravno. U to svakako spadaju i mere kojima se neposredno podstiče dobra, mudra populaciona politika. Dakle, ne može niko da kaže da nije dobro to što smo značajno povećali davanja za prvo dete, za drugo dete, za treće dete. Uporedite samo današnju situaciju sa onim kako je to izgledalo nekada, pa ćete da vidite kako je to sa faktorom od 2, 3, 5 puta bolje. Uporedite sa onim što je lično izneo Aleksandar Vučić kao plan šta ćemo da uradimo tek u periodu koji se nalazi pred nama. Budite svesni i ne budite nekorektni da to prećutite ili pokušate to čak i da izvrgnete ruglu, da smo u poziciji da sve to radimo upravo zato što nam se domaćinski danas državom upravlja, što ta država ima dovoljno snage i potencijala, što ima sredstava da može te stvari da finansira i podrži. To su sve, naravno, plodovi politike koju je ustanovio lično Aleksandar Vučić i koju predvodi lično Aleksandar Vučić i nema šta kome da smeta kada se to jasno i glasno kaže. Poslednje, posebno je licemerno da neko kaže – zbog toga što je loša politika u Srbiji neki ljudi iz ove zemlje odu. A što onda ljudi odu iz bilo koje druge zemlje koja se smatra uspešnom? Da li ste čuli nekada da je neko rešio da promeni sredinu, pa ne živi više u SAD, u Nemačkoj ili u Francuskoj? Hoćete da kažete da se to ne dešava? Pa, neće biti da se ne dešava. Ljudi imaju različite motive, ali to da je nešto bolji kvalitet života ili neki će reći značajno bolji, nek budu u pravu, u različitim zemljama zapadne Evrope nego u Srbiji, to je prosto činjenica i ne verujem da će jednog dana moći da se kaže da smo mi standardom njih nadmašili. To će svakako i tada biti motiv za neke ljude da požele da sredinu promene. Ono što je istina, jeste da danas u Srbiji imamo uspešnu politiku, kud i kamo uspešniju nego u vreme kada se bivši režim o ovoj državi starao, i ta politika je danas okrenuta upravo traganju za dobrim odgovorima na pitanja šta još možemo da uradimo da ljude dodatno ohrabrimo da u ovoj zemlji ostanu. Danas se o tim stvarima ozbiljno razmišlja, danas se na tim stvarima ozbiljno radi i sve što može da uradi čestit čovek je da kaže – svaka čast za takav pristup!
Zahvaljujem, kolega Orliću. Koleginice Vukojičić, vi želite repliku jer vam se koleginica Radeta…? (Milanka Jevtović Vukojičić: Pa amandmanu.) Po amandmanu želite? Morate sačekati jer koleginica Radeta želi repliku, pa ćete dobiti reč. Izvolite, koleginice Radeta.
Tačno je, negde se dešava da se porodice preseljavaju [[Veroljub Arsić: Ima i ona pravo na repliku.]]
Samo trenutak, izvinite molim vas, vratiću vreme. Pošto se postavlja pitanje, ja sam postavio pitanje koleginici Vukojičić da li želi po amandmanu ili želi repliku, smatrajući da ima osnova za repliku. Ona je želela po amandmanu, a koleginica Radeta je… (Milanka Jevtović Vukojičić: Nismo se razumeli.) Morate da sačekate, obzirom da sam koleginici Radeti dao reč, pa ću vam omogućiti, jer sam vas pitao, precizno sam pitao da li želite repliku ili po amandmanu. (Vjerica Radeta: Pa, ne može da se predomišlja, rekla je po amandmanu.) Naravno. Izvolite. Samo se ponovo prijavite.
Hvala. Da tačno je, negde se dešava da porodice napuštaju ili pojedinci svoju državu, a negde je pojava. Meni je žao što je u Srbiji pojava. Mi ne pokazujemo nikakvu dirljivu brigu ni za Aleksandra Vučića ni za pojedinačno bilo kojeg poslanika ili poslaničku grupu. Pokazujemo veoma dirljivu brigu, ozbiljnu, pravničku, državotvornu za funkciju predsednika države, za Narodnu skupštinu, za Vladu Republike Srbije, pokazujemo veoma dirljivu brigu za podelu vlasti koja se sve više negira i to gde, zamislite, na žalost u Narodnoj skupštini. Razumemo pred predizbornu euforiju, razumemo potrebu nekih sadašnjih poslanika vlasti da pokušaju da se pozicioniraju i na narednu listu. Sve je to u političkom životu legitimno, dozvoljeno i ne pravimo tu problem niti vas ikada pitamo zašto u ovom momentu pričate o ovome ili onome. Ali, ljudi nemojte, gledaju ovo i neki ljudi koji znaju da pročitaju Ustavu, koji znaju da pročitaju zakon, nemojte da poništavate ulogu Narodne skupštine. Hvalite vi Vučića do mile volje, ali ne možete da kažete da je Vučić doneo i jedan jedini zakon. Ne možete da kažete da je Vlada donela i jedan jedini zakon. Ko je inicirao? Ko je bio u radnoj grupi? Ko je uradio nacrt? Nama je bitno ko nam je ovde dostavio predlog, to je uvek Vlada ili određeni broj narodnih poslanika ili recimo, kao što smo mi dostavili više od 100.000 potpisa i Predlog zakona o izvršiteljima koji vam ne pada na pamet da stavite na dnevni red. Ajde malo hvalite se onim što jeste nadležnost Narodne skupštine. Zapitajte se vi kao poslanici kada će taj radikalski predlog sa više od 100.000 potpisa doći na dnevni red? Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Kolega Orliću, da li dozvoljavate da najpre koleginica Vukojičić, s obzirom da smo maločas imali nesporazum u komunikaciji. Izvolite koleginice Vukojičić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Činjenica jeste da od 70-ih godina 20. veka u Srbiji se beleži pad živo rođene dece. To je činjenica, to svi statistički podaci su pokazivali. To je svaki popis stanovništva pokazivao. Za razliku od svih onih prethodnih koji su preuzimali vlast i odgovornost u ovoj državi niko ovaj problem na pravi način nije prepoznao i na pravi način izvukao ispod tepiha do Aleksandra Vučića. To je tačno i to je istina. Naravno da ja kao narodna poslanica znam da Vlada predlaže, a Narodna skupština usvaja zakone, predlaže amandmane. U krajnjem slučaju Narodna skupština je deo zakonodavne vlasti i naravno da mi ovde donosimo zakone. Ali, takođe, tačno je i to da je SNS i našem predsedniku Aleksandru Vučiću Srbija na prvom mestu i život na prvom mestu. Iz tog razloga sam pomenula, sa ponosom i sa radošću, jer ja sam majka troje dece, a i baka, hvala Bogu da prvi koji je taj problem prepoznao i pokušao da predloži Vladi preduzimanje mera da bi se taj problem počeo rešavati, jeste Aleksandar Vučić i to je činjenica. Ono što takođe moram da istaknem da je prošle godine prvi put rođeno više dece nego u prethodnoj godini. Znači 2019. godine u odnosu na 2018. godinu rođeno je 700 dece više. Takođe, moram da naglasim da je jutros raspisan konkurs za podršku merama natalitetne politike u iznosu od 650 miliona i da sve lokalne samouprave na području Republike Srbije imaju pravo na konkurs za te mere podrške natalitetnoj politici. Zahvaljujem.
Kolega Orliću zahvaljujem na razumevanju. Imate pravo na repliku. Izvolite.
Hvala vam još jednom. Pre svega hvala i vama gospođo Vukojičić na izvanrednim podacima kojima ne može da se parira nikakvim verbalnim driblinzima. Svima je jasno da smo mi ovde reagovali na dve stvari. Prva je, svakako preporuka šta i kako treba da misli Aleksandar Vučić o tome kako mi predstavljamo njegovu politiku i dajemo joj podrušku. Druga je jedna potpuno nekorektna izjava da zbog toga što se u ovoj zemlji vodi loša politika, da zbog toga neki ljudi požele da promene zemlju. Dakle, u vezi sa tim drugim. Prvo, moram da podsetim, politika koja se vodi u Srbiji danas dovela je do toga, evo tu je i ministar koji te stvari odlično poznaje pa može da me ispravi ako pogrešim. Stopa nezaposlenosti padne ispod vrednosti od 10%. Jel tako? Devet koma osam. Uporedite to sa onim periodom kada se vodila, kakva bi to bila politika. Jel uspešna, jel lepa i dobra? Kada je ta stopa iznosila po 25%. Kažite da to danas nije značajno vidljivo bolje. Ne morate da opet idete u one pokušaje ekstremnih, verbalnih manipulacija koji kažu upravo to što je rečeno malopre. Smanjuje se broj nezaposlenih u Srbiji zato što ljudi zemlju napuštaju. Pogledajte činjenice, pogledajte podatke i videćete da tu nema nikakve negativne razlike u odnosu na ono što se dešavalo pet ili deset godina unazad. Naprotiv, mi sada pozitivne trendove možemo da očekujemo samo. Poslušajte one koji sigurno ne navijaju za SNS, već misle o njoj sve najgore moguće. Kada vam ti kažu da je na stotine hiljada novozaposlenih u ovoj zemlji, pa to može da bude samo istina. Jel tako? A evo, to između ostalog kaže Milojko Arsić. Znate šta već misli o nama i o našoj politici. On kaže, jedan od uspeha aktuelne vlasti je povećanje registrovane zaposlenosti tokom prethodnih sedam godina. Kaže – zaposlenost u ovoj godini je veća za blizu 300.000 ili 16% u odnosu na 12%. Ako vam to kaže onaj za koga znate da vas apsolutno ne voli, ja ne znam ko to onda može ospori. Dakle, to je rezultat politike koja je usmerena ka budućnosti onoj koja je svesna da više posla treba obezbediti mladima da bi bili više ohrabreni i da u ovoj zemlji ostanu. Na kraju, kakav je odnos prema budućnosti i prema mladima Aleksandra Vučića, pa u smislu onog prvog pitanja, ko nas predstavlja i ko treba da nas predstavlja? To je najbolje rekao sam Aleksandar Vučić. Minimum 30% mesta na našoj listi sa kojom ćemo izaći pred građane Srbije ovog proleća biće potpuno novi mladi ljudi, ljudi kojima se pruža šansa, ne samo da političke rade, nego da pre svega pokažu da su kadri da se bore za svoju zemlju i da za nju izbore nove vredne rezultate. To rade oni koji imaju uspešnu politiku, a koji imaju mlade ljude koji su spremni da se politikom bave.
Zahvaljujem. Koleginice Radeta, obzirom da i vi gospodin Orlić znate da moramo da završimo rad do 14,30 časova, a da ne bi bilo da imamo dvostruke standarde i aršine. Obzirom da ste vi započeli dijalog, evo ja ću omogućiti vama repliku, pošto ste se prijavili. Pretpostavljam da će se nakon toga i gospodin Orlić javiti za repliku i da sa time za danas završimo, a da nastavimo nakon toga. Ako ste saglasni. Ukoliko se gospodin Orlić opredeli za repliku. Izvolite koleginice Radeta.
Ja se slažem i veoma ću kratko. Bilo bi lepo kada neko citira Vučića da ga citira precizno. Jeste on rekao, govori to svakodnevno, odakle god se javlja. Jeste rekao da će na listi naprednjaka za sledeće izbore biti zamenjeno najmanje 30% sadašnjih poslanika, ali je rekao nešto što meni onako govori nešto drugo. Rekao je da će tih 30% novih biti mladi, obrazovani, neuprljani, pošteni. Onda se ja samo pitam kojih je to 30% sada tu koji nisu takvi kakvima će ih Vučić zameniti? Hvala.
Kolega Orliću izvolite.
Sa punom sigurnošću vam kažem svih sto posto kandidata na našoj listi biće oni koji će da se staraju o dostojanstvu naših institucija i Narodne skupštine među njima, naravno ako će SNS u toj Narodnoj skupštini predstavljati, pošto je bilo danas iskazane brige za institucije, Narodnu skupštinu prvu među svima. Pouzdano vam kažem, sto posto naših ljudi i naših predstavnika na toj listi će voditi računa o tom dostojanstvu i nikada se neće ponašati, pa na način koji je mogao da se vidi juče u ovom domu Narodne skupštine. Znate na šta mislim.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Poštovani narodni poslanici, saglasno čl. 27. i 205. Poslovnika, određujem pauzu do 16.00 časova, kada nastavljamo sa radom u delu sednice koji se odnosi na postavljanje poslaničkih pitanja predstavnicima Vlade Republike Srbije, poslednjeg četvrtka u mesecu. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova, saglasno članu 205. Poslovnika Narodne skupštine. Podsećam vas da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada Narodne skupštine, tako što će najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, kolege narodni poslanici, predstavnici Vlade, moje pitanje se odnosi na grad Priboj, tačnije iz islamske zajednice su me zamolili da vam se obratim sa pitanjem - da li možemo računati na vašu pomoć, vezano za rešenje problema lokacije za izgradnju džamije u Novom Priboju? Naime, taj predmet je nekoliko godina star i na nivou opštine Priboj, dakle, od strane predsednika opštine, imamo veoma pozitivan stav, kao i od strane narodnih poslanika, kolega iz Priboja, ali, kako sam obavešten, predmet je došao do Republičke direkcije za imovinu i čeka se tu i saglasnost Vlade. Od izuzetne važnosti bi bilo da se ovo pitanje što pre pozitivno reši, s obzirom da u Priboju postoji džamija u starom gradu, a u novom delu Priboja nemamo ni jedan verski objekat, a u pitanju je veoma značajan broj pripadnika islamske zajednice. S obzirom i na celokupni ambijent vrlo pozitivnih međuetničkih i međukonfesionalnih odnosa u ovome gradu, kao i njegov celokupni geografski i geopolitički značaj, od ogromne važnosti bi bilo, pre svega iz razloga što je to stvarna potreba vernika, ali i zbog same uloge Priboja i celokupne građanske zajednice u ovome gradu, jer smo i tu imali puno pozitivnih primera celokupnih odnosa, ali bi podrška Vlade na ovoj temi bila od izuzetne važnosti, da omogućimo vernicima da krenu sa gradnjom, što bi značilo još jedan podstrek celokupnim i kulturološkim i političkim integracijama u ovoj multikulturnoj sredini. Ja ću ovom prilikom kazati i još jednu poruku preneti od islamske zajednice, ovoga puta zahvalnost za to što je u okrilju ove Vlade Direkcija za restituciju oduzete imovine donela dva veoma važna rešenja za islamsku zajednicu. Posle blokade koja je nažalost trajala godinama od prethodnih vlada konačno smo dobili deblokadu i vraćena su dva veoma važna objekta. Jedan je Zgrada islamskih ustanova u centru Novog Pazara i Stara novopazarska banja, dva velika vakufa, što ima izuzetan značaj za islamsku zajednicu, ali, opet kažem, još veći značaj za celokupne međuverske i međunacionalne odnose.
Reč ima predsednik Vlade. Izvolite.
Hvala vam. Biću kratka i konkretna. Ja bih trebala da budem u Priboju 10. februara, 7. februara sam u Prokuplju. Moguće je samo da se to promeni, zato što nam verovatno dolazi ministar spoljnih poslova Italije, 10. februara. Ako se to desi, onda ću samo pomeriti za par dana, ali, svakako ću u prvoj polovini februara biti u Priboju, tako da predlažem da imamo i sastanak, da razgovaramo oko ovoga, a do tada ću ja proveriti sa Republičkom direkcijom za imovinom o čemu se radi, dokle je stigao predmet. Ako postoje neki problemi, da ih rešimo, pa da dođem sa odgovorom u Priboj. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, poslaniče.
Najlepše je kada čujete radosne vesti, pogotovo ovoga tipa, koje su veoma konkretne i oročene. Očekujem da upravo to bude dan kada ćete doneti ili konačni pozitivan odgovor ili samo rešenje po tom pitanju. Siguran sam da se ovog trenutka građani Priboja, posebno nosioci odgovornosti u islamskoj zajednici, koji su najviše truda uložili na ovu temu, raduju i dok prate televizijski prenos ove Skupštine. Podvlačim, jako su važni ovi gesti. Dakle, nekada ljudi koji su manje ili više verujući možda i ne razumeju neposrednu takvu potrebu, ali, evo, vidite vi, i na temu ovih dešavanja u Crnoj Gori, koliko su ta verska pitanja senzibilna. Kada imamo pametne ljude u vlasti koji će to razumeti i preduprediti takve stvari, a sa druge strane i pokazati primerom, jer uvek kada pokažete primerom senzibiliteta prema različitosti, onda ostvarujete pretpostavku da možete i za svoj narod i svoj etnos potraživati ono što je njihovo pravo. Ja bih u dopuni pitanja još skrenuo pažnju takođe na sugestiju građana i nešto o čemu je javnost prilično upoznata. Zadnjih meseci imamo nekako pojačano nasilje u Novom Pazaru, čak se povećao broj ubistava u određenim ugostiteljskim objektima. Ja bih upitao, pa i zamolio Vladu, šta ćemo preduzeti, šta će Vlada preduzeti? Naravno, spremni smo i kao narodni poslanici i sa ostalim strukturama da se uključimo, potpuno svesni da pojave nasilja nisu one koje mogu da se rešavaju nekim aktom ili jednom političkom odlukom. Mislim da su to stvari koje nam skreću pažnju da moramo pridati važnost takvim pojavama. Istina, reč je o problematičnim ugostiteljskim objektima posle ponoći, alkohol i ostale poročne atmosfere koje tu imaju, ali je ovo nešto preko čega ne bismo mogli preći tek tako. Istina, ja sam svojevremeno, još na početku ovog mandata ovde i Vladi i Skupštini predlagao formiranje jednog nacionalnog saveta za borbu protiv nasilja. Mislim da ovo u Novom Pazaru ne bi trebalo samo biti jedina tema, jer mi nasilje, kao što znate, imamo u povremenoj eskalaciji, u raznim strukturama, od maloletničkog, preko školskog, do porodičnog i tako dalje. Imamo određene potencijale koji se time bave, ali mislim da nam fali koordinacija. Zapravo, moje bi pitanje bilo - šta su promišljanja Vlade u ovom pogledu?
Zahvaljujem Reč ima predsednica, Ana Brnabić. Izvolite.
Dodaću samo kratko jednu stvar, što se nasilja tiče i radnog tela ili kako god želite, nekog koordinacionog tela koje bi se bavilo nasiljem. Mi smo kao Vlada napravili Radnu grupu za borbu protiv nasilja u školama i ja sam predsednica te Radne grupe. Imali smo jedan sastanak. Napravili smo neki konkretan plan aktivnosti koje ćemo preduzeti u narednih nekoliko nedelja. Za narednih otprilike desetak dana ja ću sazvati još jedan sastanak te Radne grupe, ali to se bavi samo nasiljem u porodici. Dakle, MUP zaista dobro radi svoj posao i ima ozbiljne rezultate u borbi protiv organizovanog kriminala, korupcije i protiv nasilja. Kakva god percepcija bila, ti brojevi su danas manji nego što su bili ikada ranije, tako da mislim da nema potrebe za još jednim radnim telom. Ali, ja ću zamoliti potpredsednika Vlade, ministra Stefanovića da pogledamo još jednom ovo o čemu vi pričate, pa možemo da imamo i poseban sastanak na tu temu. Hvala.
Zahvaljujem. Muamer Zukorlić, komentar. Izvolite.
Moja sugestija se nije odnosila na još jedno radno telo, već na uspostavu jednog tela koje bi koordiniralo sve ove strukture. Mislim da, iako MUP i ostale poluge koje ga servisiraju daju svoj maksimum i definitivno mi imamo određene pokazatelje i pozitivne trendove i pomake na određenim prostorima, kao što, recimo, određena tela koja su fokusirana na određene segmente nasilja isto tako, siguran sam, daju svoj maksimum. Ali, ono što, po meni, fali jeste taj široki front koji bi objedinio i postojeća tela i organe, ali isto tako ono što su možda uzročnici nasilja. Mislim da nam tu fali, recimo, koordinacija na relaciji prosvete, na relaciji medija, na relaciji prosto svih društvenih potencijala, ne samo državnih organa. Jer, sigurno, vi će te se složiti sa mnom da pitanje nasilja samo kroz poluge vlasti i kroz poluge državnih organa, posebno policije, pravosuđa i tužilaštva jesu zapravo rešavanje nasilja tek kroz neku vrstu posledičnosti. Međutim, ono što se sigurno možemo složiti, dakle, u značajnoj meri jeste da imamo određene propuste u celokupnom društvu oko odnosa prema nasilju, oko odgojnih dimenzija, prosvetnih dimenzija, medijske percepcije. Dakle, mislim da nam tu fali koncentracije, energije i širenja upravo tog fronta gde bismo napravili svojevrstan sklad i svojevrsnu simbiozu, jednu jaču korporativnost u pogledu i percepcija i odgojnih i celokupnih i drugih, psiholoških koje se zapravo odražavaju, pre svega, na mlade ljude.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovana predsednice, poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, prvi deo mog poslaničkog pitanja odnosiće se na Ministarstvo odbrane. Poslednjih godina republička Vlada sastavila je i akcenat je stavila na opremanje i naoružanje Vojske Srbije, povećala je bezbednost države, njenih građana i borbenu gotovost. Ono što je meni kao socijalisti, kao levičaru i ono što je meni, pre svega, kao poslaniku Pokreta socijalista važno jeste što smo ulagali u poboljšanje uslova rada pripadnika vojske što je poboljšalo njihov socijalni status, ali smo svedoci da se poslednjih meseci sve više dešavaju medijski napadi iz različitih razloga. Oni su učestali, žestoki, orkestrirani iz istih centara moći. Upravo govorim o „Krušiku“, govorim o „Milanu Blagojeviću“ iz Lučana, o namenskoj industriji uopšte. Kampanja je zaista užasna i ja bih zamolila vas kao Vladu da podvučete neku crtu, da nam kažete kako je izgledala Vojska Srbije 2010, 2011, 2012. godine kada su na vlasti bili Đilas, Jeremić, Ponoš itd, Marinika Tepić, a kako ona danas izgleda, kako bi građani Srbije mogli da čuju zašto ovi napadi zaista postoje i šta je njihov glavni cilj? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem na pitanju. Ja mogu da budem neko ko je bio svedok 2012. godine, 27. jula 2012. godine kada je Aleksandar Vučić došao na čelo Ministarstva odbrane. Tada jedna od stvari koju smo prvenstveno hteli da vidimo, to je da analiziramo stanje u kome se nalazi naša namenska industrija. Stanje u kome se nalazila je, evo, u kratkim crtama, bilo takvo da ni jedno od njih nije bilo pozitivno, sve su bile u velikim minusima i u dugovanjima. Pogoni koji su još od NATO bombardovanja i NATO agresije bili uništeni nisu bili obnovljeni. Bilo je i te kako velikih problema, kada je u pitanju bila isplata plata. To su sve problemi koji su svakako bili i koji su na neki način pritiskali našu odbrambenu industriju. Bili su veliki zahtevi našem Ministarstvu i Vojsci Srbije u tome da se opremi Vojska Srbije. Nažalost, kapaciteti koje su oni imali nisu mogli da s jedne strane omoguće da se izvozi i da se tako čini neki prihod, a sa druge strane i ono što je osnova bila da postojanje namenske industrije, a to je opremanje Vojske Srbije, nije moglo da bude na nekom visokom nivou. Takođe, ono što je bilo evidentno jeste da je u nekim fabrikama bila i te kako zastarela tehnologija, tako da Vojska Srbije koja je imala zahteve za opremanjem, u smislu visoke tehnologije, jednostavno to nije mogla da očekuje od njih. Onda je donesen plan kako da se radi i ličnim angažovanjem našeg predsednika, tada kao ministra odbrane, mi smo krenuli u reorganizaciju namenske industrije. Ona je dovela do toga da se u našoj namenskoj industriji danas proizvodi visoka tehnologija i neka oprema koja je na nivou svetskih proizvođača koji su najeminentniji i najkvalitetniji na svetskom tržištu, da postoji velika tražnja za njihovim oruđem i oružjem koje se proizvodi kod nas, da su neki brendovi koji su bili ranije i koji su bili na dobrom glasu uspeli da se sačuvaju i danas „Prvi partizan“ koji proizvodi municiju i te kako je prepoznat i tražen na svetskom tržištu. Ono što je najbitnije, to je da smo prvi put od 1980. godina, prvi put 2016. godine uložili kao Vlada Republike Srbije 50 miliona evra u našu namensku industriju. Koliko znam, i dalje se nastavilo sa tom praksom ulaganja u našu namensku industriju, jer smo mi prepoznali da sa jedne strane ona čuva našu vojsku, omogućava da sve ono što u nekim trenucima kada je potrebno našoj vojsci, a ne daj Bože da se desi neka okolnost, sigurno ne bi mogla da se nađe na međunarodnom tržištu. Može da obezbedi sve ono što je njoj potrebno s jedne strane. S druge strane, da svaki dan, evo u poslednjih par godina se vidi da svaka od tih namenskih industrija dobija novu tehnologiju i ovladava nekim novim tehnologijama. Videli ste juče da je u Bosni i Hercegovini otvorena jedna fabrika koja upravo radi i za nas i to jeste nešto što mi želimo da povežemo Republiku Srpsku i Republiku Srbiju i na taj način, jer mislim da u suštini ono što je nama najbitnije jeste s jedne strane bezbednost, a garant te bezbednosti jeste naša vojska. Ukoliko je ona dobro opremljena, utoliko smo onda i svi mi i siguran sam bezbedniji. Ono što ja mogu da kažem, to je sigurno da Vlada Republike Srbije, a evo tu je i predsednica Vlade, može da vam potvrdi da mi svakako i te kako želimo da ulažemo u našu vojsku i da i dalje finansiramo sve, jer ona se nalazi na zdravim osnovama. Poslednja stvar, kada su u pitanju izvozne dozvole i sve ono što se nalazi, sada na neki način žele da okaljaju našu vojsku, jeste samo želja da naša vojska i naša država oslabe. To je ono što je želja nekih. Nažalost, postoje neki ljudi u opoziciji kao što je i Dragan Đilas i ljudi oko njega, koji ne prezaju od toga i kojima bi bio jedini cilj da dođu na vlast, pa makar i po cenu toga da našu vojsku oskrnave i da je gurnu u neko blato. Želja je da i kroz to prikažu da mi izvozimo naoružanje na neka sumnjiva tržišta, da radimo neke stvari kao što ne treba, potpuno nemaju osnova. Ono sa čime mi možemo da se ponosimo i ono što građani Srbije danas moraju da znaju, to je da mi treba da se ponosimo time kako i na koji način funkcioniše Republika Srbija kada je proizvodnja i promet naoružanja i vojne opreme. Ona je u samom vrhu kontrole prometa tog, primer kako neke druge države mogu da se ponose, mnogo ispred nekih država EU je u tome i mi ćemo i dalje da radimo na tome da budemo sigurni da izvoz naoružanja raste i da ono ide u prave ruke i naravno pod kontrolom UN i naše države. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednica Vlade. Izvolite.
Probaću opet da budem jako kratka. Mislim da, sve u svemu, i da svi građani Republike Srbije vide da je stanje u našoj Vojsci neuporedivo, pa samo 2011. godine i danas. Dakle, naša Vojska je bila na izdisaju i to je nekako, čini mi se, nažalost, planski uništavana. Danas, samo ako pogledate koliko imamo aviona, sako se ne varam, imamo 11 Migova 29 u ovom trenutku koji lete, 14, koliko danas imamo aviona, koliko imamo helikoptera. Samo smo devet najnovijih „Er-bas“ helikoptera naručili, od kojih je deo već isporučen. Da naša namenska industrija ne samo danas ima zaista značajan izvoz, nego da je danas naša namenska industrija ponovo tako poštovana da može da razgovara sa svetskim kompanijama, kao što je „Er-bas“ o saradnji. Dakle, to je jedan ozbiljan kredibilitet. Da danas imamo mnogo veće plate u Vojsci, da danas brinemo i o porodicama naših vojnika time što gradimo stanove za službe bezbednosti, za koje su takođe tvrdili da su fatamorgana i da se nikad neće izgraditi. Mi ćemo početkom aprila useliti prve porodice u zgrade u Vranju. Krenuli smo da gradimo u svim ostalim lokalnim samoupravama koje smo planirali, osim Beograda, gde je plan produžen zato što je nešto više stanova u prvoj fazi nego što je bilo planirano, tako da smo zajedno sa njima planirali i školu i obdanište, pa je zbog toga morao da se menja urbanistički plan. Ali, ja pretpostavljam da mi najkasnije u aprilu krećemo i sa kamenom temeljcem za prvih 1.000 stanova za službe bezbednosti u Beogradu. Do opreme, do plata, uniformi, mnogo veće bezbednosti, sve u svemu, i uslova. I svi smo, svakako, ponosni na to. Ali, isto tako, mislim da ne postoji ni jedna druga zemlja, niti ja znam za tu zemlju, da opozicija napada namensku industriju jedne zemlje, da napada vojsku sopstvene zemlje i vojnu industriju. Ja to nikada do sada nisam čula. Dakle, postoje neke stvari u normalnim zemljama, sa normalnim ljudima, nisu stvar političke borbe. To su stvari vanrednog nacionalnog interesa. Namenska industrija, vojska se ne napada. Nažalost, jedan deo opozicije ovde ne prepoznaje ni u čemu nacionalni interes, od očuvanja Kosova i Metohije, do namenske industrije i Vojske Republike Srbije. Ja očekujem i nadam se da će građani to prepoznati i da će to proceniti i oceniti na izborima i oni to znaju i zato bojkotuju izbore. Ali, kada imate tu vrstu, takvu vrstu opozicije, znate zašto kažu da je u demokratiji potrebna jaka opozicija? Zato što je ona ne samo korektivni faktor, nego zato što vama jaka opozicija skreće pažnju na neke stvari koje možda ne radite dovoljno dobro, ne radite dovoljno brzo ili možete da ih uradite drugačije, u interesu građana. Nažalost, mi u najvećoj mogućoj meri nemamo takvu vrstu opozicije, iako imamo, moram da kažem, ozbiljne i konstruktivne političke stranke i u opoziciji, koje plaćaju tu svoju ozbiljnost i konstruktivnost time što im kažu da su trojanski konji i ljudi koji u stvari rade za Aleksandra Vučića, ali dobro, to da ostavimo po strani. Ali, pošto mi nemamo tu vrstu opozicije, onda mi moramo sami da budemo ekstra motivisani da definišemo sami i one stvari koje možda ne radimo najbolje. I postoje, naravno, takve stvari. Ja ću vam reći jednu stvar koju mi nismo završili, koja se tiče vojske, a koju moramo da završimo, a to je da sisteme kao što je, recimo, „E-beba“, prijava novorođenčadi u porodilištu, potpuno besplatno, za 10 minuta, bez ikakvih papira ili „E-recept“, da hronični bolesnici ne idu na svakih tri nedelje kod doktora da im prepiše iste lekove koje oni primaju već dve ili tri godine. Još uvek nismo uveli za vojne obveznike, zbog zaštite podataka o ličnosti, zbog osetljivosti podataka u našoj vojsci. Moramo tu da promenimo još neke zakone i moramo to da obezbedimo u najkraćem mogućem roku i vojnim obveznicima. E, sada, da mi imamo ozbiljnu opoziciju, oni bi ljudi nas kritikovali za te stvari. Rekli bi – ljudi, jel možete da razumete da vi još uvek nemate „E-bebu“ ili „E-recept“ za vojsku i vojne obveznike, to je sramota, to ne sme tako. To je sve istina. Mi to moramo brže da radimo. Mi smo to pokrenuli. Nismo završili, moramo da završimo. Evo, ja ću reći potpuno iskreno. Postoje neke stvari koje bi morali brže da radimo, ali umesto toga, pošto ih mrzi da gledaju, u stvari, u suštinu stvari i stvari koje se zaista tiču života građana, kvaliteta njihovog života, njihovih standarda, e onda oni napadaju namensku industriju i pričaju gluposti, izmišljaju afere koje mogu i štete zaista nacionalnim interesima, suštinskim interesima Republike Srbije. Hvala.
Reč ima Ana Karadžić, dopunsko pitanje, ako želite. Izvolite.
Zahvaljujem puno na odgovorima. Pre svega, sve što ste naveli govori u prilog tome da to što se ulaže u vojsku jeste da se omogućava da se vodi politika vojne neutralnosti, koja je jedna od ključnih interesa Vlade Republike Srbije. Pored politike vojne neutralnosti, ono što takođe smatram važnim jeste demografija i podsticaji, tako da moj sledeći blok poslaničkih pitanja, da kažem, odnosi se upravo na to. Pre svega, pohvalila bih činjenicu da je od 2017. do 2019. godine uloženo 740 miliona dinara u predškolske ustanove, u vrtiće, kako u adaptaciju, tako i u izgradnju predškolskih ustanova. Dakle, proširuju se kapaciteti. Uskoro, koliko sam shvatila, biće obavezno i za decu od tri godine da pohađaju taj predškolski program. Ono što mene vezano za ovo zanima jeste kada će vaspitači koji su na određeno vreme zaposleni u predškolskim ustanovama moći da dobiju ugovore za stalno, ne samo zbog njihovih ličnih beneficija, da kažem, odmora itd, već zato što oni nisu u mogućnosti da idu na sve obuke koje su im potrebne? Stariji vaspitači, koji su pred penzijom, idu na te obuke, a zaista smatram da neće biti efikasno kroz par godina kad oni zaista odu u penziju i mladi vaspitači nastave da rade bez edukacija, da kažem. Drugo pitanje bih takođe postavila vama, gospođo Brnabić, odnosi se na populacionu politiku. Uloženo je 1,2 milijardi dinara godišnje. Kada će se povećati suma za drugo i peto dete, o kojima ste govorili? Treće pitanje vezano je za mlade bračne parove. Pre svega bih pohvalila subvencije namenjene ruralnim sredinama, subvencije koje ste omogućili gazdinstvima za mašine, za opreme i na taj način ih podstakli da ostanu na selima, otprilike 161 milijarda dinara. U skladu sa tim, moje pitanje je, što se tiče gradova i izgradnje stanova za mlade bračne parove, kada govorimo o subvencionisanim stanovima, predsednik Vučić je govorio o tome da će biti uloženo oko 500 miliona evra. Zanima me kada su ti stanovi planirani za izgradnju i koja bi otprilike bila ta cena kvadrata koju bi mladi bračni parovi trebali da plate? Još samo jedno pitanje. Pošto ste otvorili juče Tehnološki park u Novom Sadu, svaka čast na tome. Takođe je predsednik govorio da će biti uloženo još sredstava. Da li se zna konkretno koji je plan i gde će biti otvoreni ti tehnološki parkovi u budućnosti i šta će još biti uloženo u digitalizaciju koju ste sprovodili vrlo efikasno do sada? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Reći ću samo par reči o pronatalitetnoj politici, pa ću da ostavim i ministru Đorđeviću i ministarki Đukić Dejanović da nadopune sa konkretnijim informacijama. Reći ću vam jednu lepu vest. Mi smo ove godine, odnosno mi smo 2019. godine imali konačno u Srbiji pozitivan prirodni priraštaj. Dakle, više rođenih, nego umrlih i za od prilike 614 više rođene dece nego 2018. godine. U tome smo, čini mi se, jedini u regionu. Dakle, velika zahvalnost svima koji su radili sa nama na ovome i čini mi se da to nije važno samo za… Možda nije važno, a mislim da je najvažnija stvar što se tiče našeg nataliteta i budućnosti Srbije, ali isto tako ukazuje zaista značajno veće poverenje naših građana u budućnost ove zemlje, u to da će imati sigurnost, da će imati prosperitet, da mogu da stvaraju porodice i mnogo smo uložili u to. Kao što ste i rekli vi, mi smo u planu „Srbija 2025“ izdvojili dodatnih 700 miliona evra, za pronatalitetnu politiku, dve stotine miliona evra za vantelesnu oplodnju, ulaganje u dečije programe itd. Nešto ćemo ići, naravno, i sa izmenama Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom i da ispravimo neke stvari na koje su nam ukazali i sa kojima se slažemo. Isto tako smo planirali 500 miliona za stanove za mlade bračne parove. U ovom trenutku radimo na planu za izgradnju stanova, odnosno kako ćemo definisati kriterijume, šta su mladi bračni parovi, na koji najbolji mogući način možemo da definišemo te kriterijume da bi zaista pogodili ciljnu publiku koju želimo i podržali mlade ljude u Republici Srbiji. Opet mi je drago da kažem da to Vlada ne radi sama. To danas radimo uz podršku Krovne organizacije mladih Srbije, KOMS, i videćemo… Svakako ja se nadam da u narednim danima dobijem izveštaj o tome kako to ide. Ja sam imala jedan sastanak sa njima u Novom Sadu, sa Krovnom organizacijom mladih Srbije i pričali smo i ovome, zamolila sam ih da sednu sa nama i da nam pomognu, onda će to ići na Vladu, resorna Ministarstva da procene i da usvojimo taj plan, a onda i da programiramo dalje sredstava i lokalne samouprave, što će sve biti u okviru tog plana. Što se tiče naučno-tehnoloških parkova, pa i to je takođe jedan od pokazatelja, čini mi se, odgovornosti Vlade Republike Srbije i vladajuće većine i svih vas ovde koji ste nam dali podršku. Srbija do 2014. godine nije imala ni jedan jedini naučno-tehnološki park. Godine 2015. otvoren je prvi naučno-tehnološki park u Republici Srbiji, otvorio ga je Aleksandar Vučić, tada kao premijer, i to je bio naučno-tehnološki park Beograd. Mi smo juče otvorili prvu fazu naučno-tehnološkog parka Novi Sad, ali do kraja mandata ove Vlade, mi ćemo imati četiri naučno-tehnološka parka u Srbiji – Beograd, Novi Sad, Niš i Čačak. Imaćemo čitavu mrežu start ap centara po celoj Srbiji. Rekla sam juče, ponoviću danas, to jeste jedna nova kičma, kičmeni stub razvoja drugačije budućnosti Srbije. Kada se poredimo sa regionom jedino je Slovenija zemlja koja ima jedan naučno-tehnološki park u Ljubljani. Dakle, trčimo brže od regiona, vidimo mnogo dalje i mislim da će nam se ovom u mandatu ove sledeće Vlade, ko god bio u njoj, da će nam se višestruko vratiti i da će uticaj na našu ekonomiju, ne ostanak mladih u Srbiji, na povratak mladih u našu zemlju, biti više nego očigledan. Tako da hvala vam na toj podršci. Reći ću vam još jednu stvar. Za sve one koji pričaju da su oni obrazovani, da su oni elita, da su oni kulturni, znate, do 2015. godine škole nisu bile povezane na internet, naše škole nisu imale internet. Sve naše škole su danas povezane na internet i do septembra ove godine 1.000 škola će imati brzi bežični internet, od nekih hiljadu i po škola. Mi danas imamo 10 hiljada digitalnih učionica. Mi imamo programiranje, kao obavezan predmet u školama. Tada su roditelji molili da programiranje bude obavezan predmet u osnovnim školama. Bila je Vlada za Vladom do 2014. godine koja nije znala kako to da reši ili je nije bilo briga kako to da reši. Dakle, mi smo ispunili ono obećanje koje smo dali, a to je da je mandat ove Vlade, koja je Vlada kontinuiteta sa onom iz 2014. godine, ali i onom koju je poveo Aleksandar Vučić 2016. godine, da nastavimo da budemo fiskalno disciplinovani, da zadržimo našu makroekonomsku stabilnost i da dalje gradimo Srbiju, da smanjujemo nezaposlenost, ali istovremeno je veliki zadatak ove Vlade da krene u transformaciju naše ekonomije, našeg društva kako bi bili mnogo konkurentniji u budućnosti, kako bi naša ekonomija bila zasnovana na inovacija, nauci, istraživanju i razvoju. Ponosna sam da kažem da smo mi to obećanje ispunili. Uradili smo sve što smo zacrtali. U tom smislu, bilo je izazovno, ali verujem da to svi vide, zaista da to svi dobronamerni, iskreni ljudi u Republici Srbiji vide i tako ćemo nastaviti. Sada molim ministre da kažu malo više o pronatalitetnoj politici.
Hvala. Reč ima ministar Đorđević.
Zahvaljujem. Svakako, pored ekonomskih reformi i naših uspeha u ekonomiji, pitanje ekonomskih migracija i pitanje populacione politike su jedno od najvažnijih pitanja kojima se ova Vlada bavi, što je svakako bilo i biće prioritet u nekom narednom periodu. Čuli ste da i naš predsednik svaki put, kada se obraća javnosti, jedna od stvari koja jeste jeste pitanje demografije i mi smo svakako radili dosta na tome u prethodnom periodu i svedoci smo toga da, recimo, oni koji su kritičari onoga što mi radimo danas su u svoje vreme, dok su oni bili, kako kažu, njihovo zlatno vreme, za porodilje izdvajali 26 milijardi. Mi smo danas taj iznos ne udvostručili, već se on kreće za ovu godinu na predviđenih 68 milijardi. Znači, mi iz godinu u godinu, u skladu sa ekonomskih mogućnosti, to izdvajanje za unapređenje naše demografske slike svakako povećavamo. To je vrlo teško i odgovorno i, s obzirom da se krećete u nekim ograničavajućim finansijskim sredstvima, vrlo je bitno da pažljivo odmerite u kom pravcu treba da idete da bi to imalo efekata. Koliko smo bili uspešni govori ovo što je naša predsednica Vlade rekla da smo prvi put ove godine, odnosno prošlu godinu završili sa 614 dece više. Gledao sam tu statistiku i sve zemlje u okruženju, i Rumunija, i Bugarska, i Mađarska, i Bosna i Hercegovina, i Crna Gora, i Albanija, i Severna Makedonija, su završile sa negativnim brojem dece. Jedino Srbija ima pozitivan skor i naravno da to ne sme da nas ohrabri na nekom kratkom roku, već treba da nastavimo dalje da radimo. Nas je obradovala ta činjenica da je predsednik prilikom prezentacije „Srbija 2025“, kada je pričao o demografiji, populacionoj politici, upravo rekao da će ona biti i te kako prepoznata sa tih 700 miliona i dosta tih para je upravo odvojeno za populacionu politiku u smislu podsticaja rađanja, odnosno roditeljskog dodatka, dečijeg dodatka i svih ostalih nekih stvari koje sada dajemo i koje želimo upravo da unapredimo. U tom nekom smislu smo mi stali sa onim što smo imali prethodno, jer prethodna neka naša analiza se kretala u ograničenim finansijskim sredstvima koja su bila daleko manja o ovoga i sada pažljivo ministarstvo Slavice Đukić Dejanović i Ministarstvo rada radi na tome da prvo predstavi predsednici Vlade kako bi to otprilike izgledalo i kako i na koji način mi treba da svoju populacionu politiku usmerimo do 2025. godine, a onda, ukoliko postignemo neki konsenzus, naravno da izađemo i ka drugim ministarstvima i da idemo i na izmenu Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i da dođemo ovde u Skupštinu. Svakako to i radimo i u saradnji sa nevladinim organizacijama, jer nam je vrlo bitno da čujemo i neko drugo mišljenje i da vidimo da te mere koje budu bile, postignu neki opšti konsenzus u društvu, da znamo koliko izdvajamo i da na neki način zajednički donesemo odluku kako i u kom pravcu će taj iznos otići, a najveća želja nam je upravo da ovaj trend koji sada imamo, koji je, neko će reći mali, 614, ali za nas je i te kako veliki s obzirom da smo jedina zemlja koja smo u pozitivnom skoru, bude iz godine u godinu bude sve veći. Siguran sam da ćemo uspeti u tome, jer smo svi kao Vlada na neki način usmereni ka ostvarivanju tog cilja i duboko sam uveren da će godine ispred nas, a i ova godina biti svakako bolja u tome nekom smislu i da ćemo vrlo brzo ući u skupštinsku proceduru sa izmenom i dopunom Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nedimović.
Poštovana predsednice, poštovani poslanici, želim samo nekoliko reči da kažem pre svega zbog javnosti, a isto tako da se nadovežem na vaše pitanje vezano za podsticanje mladih u ruralnim područjima i način preko ove mere kako da mladi mogu da ostanu i da žive u seoskim sredinama što mislim da je jako važno. Pogledajte istočnu Srbiju i južnu Srbiju, ogroman prostor gde jako malo ljudi inače živi, a i još manje je mladih tamo prisutno. Pre nekoliko godina, 2017. godine Vlada Republike Srbije je otpočela sa primenom jedne mere, a to je podrška početnicima, mladim ljudima u poljoprivredi, starosti do 40 godina. Nije ovo nikakvo izmišljanje tople vode, ovo je jedan od instrumenata u kojima u evropskoj poljoprivrednoj politici, mnoge zemlje se koriste, ali za nas je ona neophodna iz jednog prostog razloga zato što na taj način pomažemo pomoću grantova, mlade poljoprivrednike da započnu svoju poljoprivrednu proizvodnju. Ne da oni prvo investiraju, pa da je onda čekaju, nego ovako unapred da ljudi dobiju. Krenuli smo sa finansijskom podrškom od, kada se prevede to u evre, na 10 hiljada evra, milion i 200 hiljada dinara i na prvom konkursu koji je bio 2017. godine prijavilo se negde oko 780 mladih poljoprivrednika. Od 780 mladih poljoprivrednika, pravilnik poseban postoji, naročito apostrofiramo angažovanje u oblasti stočarstva, povrtarstva i voćarstva baš zbog ovih krajeva koji su nenaseljeni, gde su male parcele, usitnjene parcele, planinska područja gde je mnogo lakše ostvarivati ovu poljoprivrednu proizvodnju, a sa druge strane jako je važno da to budu one grane poljoprivrede gde je potrebno angažovanje mladih. Nije isto kada u ovim sektorima poljoprivredne proizvodnje se angažuju lica od 25 i 30 godina ili kada imate lica od 60 godina. Produktivnost je mnogo manja, složićete se. Ne može čovek sa 60, 65, 70 godina da ostvaruje iste rezultate u voćarstvu i povrtarstvu gde se traži gola fizička radna snaga, gde se traži mnogo veće angažovanje. Prirodno je da tu onda insistirate na tome. Od tih prvih, nepunih 800 prijava, 667 lica je ostvarilo pravo na ovaj podsticaj, isplaćeni su i ta lica još imala obavezu da u naredne dve godine investiraju još 25%. Mogu da vam kažem da na osnovu kontrola koje smo sproveli, da je veliki broj lica i uspeo da realizuje svoj biznis plan, ali pojavila su nam se i 15% lica u kontrolama koja nisu to uspela da urade. Ali, ja bih to podveo pod klasičan onaj preduzetnički duh. Ne možete očekivati da kada neko hoće samoinicijativu da ima, kada hoće da se bavi nekim preduzetničkim biznisom, da od 10 projekata bude svih 10 uspešno. Ako bude tri uspešna to opravdava smisao čitave priče, neka tri će nastaviti da žive, krenuće da prave mnogo veće vrednosti i samim tim generisati u čitavoj priči mnogo više novca i za ove koji idu poslednji. Druga mera koja je bila, to je bilo 2018. godine, negde oko 1.300 aplikacije je bilo po istim uslovima, 1.160 ih je dobilo novac. Samo je sada ovaj put bilo više novca, ne 10 hiljada evra, nego 12,5 hiljada evra. Ove godine, i da time zaključim, pardon, prošle 2019. godine, imali smo jednu neverovatnu stvar. Pet i po hiljada mladih se prijavilo za ovu meru. Konkurs je gotov 7. januara, naravno ovo će staviti Vladu na nove muke, mnogo više finansijskih sredstava, nego što je iko planirao će biti neophodno za to, ali tu je ministar finansija, nadam se da prati ovo izlaganje pa će on to razumeti. Naravno, šalu na stranu, ali jako je važno da je mnogo već broj mladih lica u ovom trenutku spreman da uđe u poljoprivrednu proizvodnju, naravno uz stroge mere kontrole. Iz jedno prostog razloga, da ne bi došlo do zloupotrebe. Mi smo imali kontrole koje smo sprovodili u različitim sektorima i podizanja višegodišnjih zasada sistema za navodnjavanje, te se pojavljuju određena lica koja pokušavaju da zloupotrebe ceo sistem. Toga će uvek biti, ali mi moramo to da svedemo na najmanju moguću meru. Ovo je jedan od alata, ova mera podrške mladim poljoprivrednim proizvođačima, jedan od alata čitavog spektra mera koja preduzima Vlada Republike Srbije kroz svoje koordinaciono telo, preko prof. Dejanović koja vodi čitavu tu priču i mislim da je jako važno da svako iz svog ugla da maksimalan doprinos. Nije ovo kraj. U okviru Ministarstva poljoprivrede još dve mere mogu doću u obzir u narednom periodu, ali je neophodno da izmenimo i Zakon o poljoprivrednom zemljištu i Zakon o podsticajima u poljoprivredi. To je da ženama, koje su članovi poljoprivrednih gazdinstava, damo mnogo veća prava da bi one ostale na selu, jer ipak se sve vrti u seoskim domaćinstvima oko žena. Ako nema njih, teško da može biti i priče o zasnivanju porodice i teško da može biti priče o bilo kakvom razvoju. S druge strane, postoji određena količina poljoprivrednog zemljišta, pre svega mislim na pašnjake, na utrine koje moramo u baciti u sistem i koji se mogu ponuditi po izuzetno povoljnim uslovima na mnogo veći i duži vremenski period po povoljnim cenama mladim poljoprivrednicima kako bi oni mogli da ostvaruju na jedan kvalitetniji način, da ostvaruju svoju poljoprivrednu proizvodnju i prave veći profit. Ovo su mere koje stoje pred nama. Mi ćemo iz ugla koliko god možemo pomoći ovo. Činjenica da je u svetu prisutna depopulacija iz ruralnih područja, da se sve kreće prema gradovima, ali postoje nam na raspolaganju i neki drugi alati. Pre svega, nama predstoji, složiće se koleginica Joksimović, i ova mera IPARD 3, mi smo u predlozima Evropskoj komisiji za ovaj budući program, predložili posebnu meru podrške gde će EU davati 75% novca za mlade poljoprivredne proizvođače, a naša država 25%. Tu meru IPARD 2 programu nismo imali. Mislim da je to jako važno da što više resursa koristimo. Pred vama, pretpostavljam danas, u toku rasprave po amandmanima kada je bio Predlog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Svetske banke, a tiče se programa podrške konkurentnosti poljoprivredne proizvodnje, i tu je jedan od alata biće podrška mladim poljoprivrednim proizvođačima, naročito sa akcentom na istočnu Srbiju, južnu Srbiju gde postoje desetine kilometara, na primer, između Soko Banje i Knjaževca gde 40, 50 kilometara skoro nikog da ne možete ni da vidite. Mislim da je jako važno da koristimo ove alate koliko ćemo uspeti, vreme je pred nama da to realizujemo.
Zahvaljujem. Imate komentar? Izvolite.
Zahvaljujem se. Samo bih još jedno ponovila pitanje, znam da ne možete sada da odgovorite, ali ako budete u prilici, vezano za vaspitače, da li će biti prebačeni u nekom trenutku, da li će dobiti ugovor za stalno? Želim samo da kažem da će poslanička grupa Pokreta socijalista podržavati i dalje Vladu Republike Srbije i sve što radite. Nisam istakla kao pitanje, ali svakako kao pohvalu budžet koji je odvojen za socijalna davanja. Koliko sam shvatila oko 100 hiljada lica, novčana pomoć za oko 100 hiljada lica i oko 400 hiljada dece koja žive u siromaštvu primaju dečiji dodatak. Tako da, ta odvajanja su za svaku pohvalu. Pokret socijalista je levičarska partija, mi se zaista zalažemo za sve one kojima je pomoć najpotrebnija za prava svakog čoveka. Možda nismo velika partija, ali smo veoma uporna, dosledna i verna građanima Srbije. Ne želim da nam poželim sreću predstojećim izborima, jer već radi i trud koji ste uložili je dovoljan. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Balin Pastor.
Imao bih pitanje za predsednicu Vlade u vezi ilegalnih migracija. Ja sam u nekoliko navrata već u NS RS govorio o toj temi, pošto je izuzetno važan za građane Republike Srbije, pogotovo za meštane onih naselja koja su pogođena migranskom krizom. Tačno je četiri i po godine od dana kada sam prvi put o ovoj temi u Narodnoj skupštini govori i ponovio bih neka pitanja. Zašto Republika Srbija, nadležni organi Republike Srbije ne čuvaju južnu granicu Republike Srbije, da ti ljudi bez dokumenata ne bi ulazili u našu zemlju? Drugo je pitanje – zašto se na ilegalne migrante zakoni Republike Srbije ne primenjuju? Zašto je moguće da ti ljudi tzv. ilegalni migranti obijaju kuće, ne samo prazne kuće, nego i one kuće u kojima ljudi stanuju? Ja bih spomenuo nekoliko naselja, Majdan, Rabe, Banatsko Aranđelovo u opštini Novi Kneževac na severu Banata, Horgoš, Martonoš i Kanjiža, u opštini Kanjiža u Bačkoj? Ti ljudi jednostavno od tih migranata, godinama ne mogu da žive. Ja apelujem na veće prisustvo policije i moram da vam priznam gospođo Brnabić, da sam ja juče stupio u kontakt sa ministrom Stefanovićem i zamolio sam ga da policija bude u većoj meri prisutna u tim naseljima i da štiti naše stanovništvo, građane Republike Srbije. Zahvaljujući tome je policija juče i danas ceo dan prisutna u Majdanu i u Rabeu i u još nekim naseljima i radi onaj posao koji treba da radi. Tako da pohvalim rad policije, rad MUP vezano za Majdan i Rabe u poslednjih 24 časa i apelujem na veće prisustvo policije i na to da svi nadležni organi Republike Srbije učine sve u interesu garantovanja bezbednosti građana Republike Srbije. Ovi ljudi su ilegalni migranti, treba ih samo pogledati, većina njih ne beži od rata, to su ekonomski migranti koji žele da dođu preko nas u zapadnu Evropu, ali ne smemo dozvoliti da ugrožavaju bezbednost građana Republike Srbije.
Zahvaljujem. Izvolite.
Hvala. Dakle, kada je Srbija bila najviše pogođena migracionim talasom 2015, 2016. godine, mislim da su zaista nekako združene snage vojske i policije pokazale na koji način Srbija može da se odbrani i sa druge strane, kako humano može da odgovori na ovakve izazove. Mislim da smo bili stabilan i predvidiv partner, ne samo svim našim susednim državama, već i celoj EU. Vi znate da je naš specifičan problem i ne samo Srbije, nego svih zemalja Zapadnog Balkana, taj što nama migranti dolaze iz zemalja EU, da idu dalje u druge zemlje EU. Tako da je prva linija odbrane ipak EU zbog čega smo mi potpisali Sporazum o saradnji sa Fronteksom. Dakle, da ne bi naše granice štitili samo na našim granicama, već da bi krenuli sve zajedno, da ih zajedno čuvamo i na granicama EU, da imamo i sa najvećim brojem susednih država zajedničke granične patrole i da smo mi 2015. i 2016. godine sprečili, ako se ne varam, preko 50.000 nelegalnih ulazaka u Srbiju, a da smo na najbolji mogući način sakupljali podatke i informacije o ljudima koji su legalno ušli i delili to sa našim partnerima iz EU kako bi zajedno videli šta da radimo sa tim ljudima. Mi smo tada imali jedno koordinaciono telo u okviru Vlade Republike Srbije koja je pratilo celu situaciju. Ponovo ćemo reaktivirati to koordinaciono telo da bi pratili sva nova dešavanja kojima smo bili svedoci u poslednjih nekoliko dana i da bi se naši građani osećali potpuno sigurno i potpuno bezbedno. Na kraju krajeva, da bi podigli na maksimalnu moguću meru koordinaciju između svih naših službi bezbednosti i naših partnera iz EU, ali i drugih zemalja u okruženju. Tako da je to ono što će preduzeti Vlada Republike Srbije. Verujem i zaista sam sigurna da ćemo uspeti da odgovorimo i na ovaj talas. Na kraju krajeva, danas smo mnogo spremniji nego što je to bio slučaj 2015. godine kada niko nije znao da će takva kriza ispiti, odnosno da će toliki broj migranata krenuti da ide ovom rutom koja je nakon toga, zahvaljujući našoj efikasnoj reakciji, pre sveta naših bezbednosnih snaga, zatvorena i onda su oni našli drugu rutu preko Crne Gore i BiH. Dakle, Vlada će ponovo reaktivirati koordinaciono telo. Drago mi je što ste se čuli sa ministrem Stefanovićem i svakako, znate da će oni uvek promtno reagovati na svaku prijavu moguće eskalacije, za naše građane. U ovom trenutku zaista ne postoji razlog ni za brigu, ni za paniku i mi ćemo u svakom slučaju reagovati na vreme. Takođe, nastavićemo da apelujemo na Brisel, da postoji neka zajednička evropska politika za migrante. Na kraju krajeva, zato što nije fer da se snalazi svako za sebe, ponovo kažem, zato što nismo zemlja ni koja je krajnje odredište, kao što ste rekli, ni koja je krajnja destinacija tih ljudi i zato što smo mi praktično okruženi jednim delom sa EU, odakle dolaze migranti. Ili, ako dolaze iz Severne Makedonije, ponovo oni dolaze iz EU zato što se Severna Makedonija u tom smislu graniči sa EU. Dakle, videćemo da u maksimalnoj mogućoj meri razgovaramo i sa njima i sa Fronteksom i da nađemo najefikasniji način za rešavanje eventualnih novih situacija. Izvinjavam se, dugujem odgovor oko predškolaca, to je jako važna stvar i ne radi se tu samo oko stalnog zapošljavanja, što jeste velika tema. Čini mi se da smo mnogo radili sa predškolskim ustanovama i sa sindikatima koji okupljaju zaposlene u predškolskim ustanovama i sa lokalnim samoupravama i sa Ministarstvom državne uprave i lokalne samouprave i Ministarstvom prosvete i moj kabinet, kako bi poboljšali uslove za rad u predškolskim ustanovama. Pričam samo o zaposlenima u predškolskim ustanovama i to je od ključne važnosti. Ako bih mogla da nekako iz ovog ugla savetujem buduću Vladu Republike Srbije, rekla bih da su mnogo uradili sada za osnovne škole, zaista dosta smo uradili i za srednje škole. Pokrenuli smo velike stvari i u visokom školstvu, poštujući autonomiju, ali sledeća Vlada treba ozbiljno da se bavi predškolskim ustanovama, zato što po svim istraživanjima koja danas vidite, sve ono što se uloži u predškolske ustanove se vrati kroz kasniji ekonomski rast i razvoj mladih, porodični život, sreću i lično ostvarenje. Dakle, ono što je nama bila velika muka, što smo uspeli da rešimo jeste taj problem finansijske neodrživosti povećanja plata u nekim lokalnim samoupravama za predškolske ustanove. Dakle, mi smo svaki put kada smo povećavali plate u prosveti, povećavali plate i predškolcima. Neke lokalne samouprave su to mogle da isprate, neke nisu mogle da isprate zato što se plate daju iz budžeta lokalnih samouprava. Imali smo onda jednu veliku akciju da usaglasimo plate, jer nije fer da se neko u vrtiću u Priboju drugačije plaća, a drugačije plaća u Novoj Varoši ili Beogradu ili u Novom Sadu. To smo uspeli i to smo usaglasili, čak smo tokom 2019. godine nekako vanredno iz budžeta Republike prebacili u budžete lokalnih samouprava, kako bi one uspele da podignu plate tamo gde nisu uspevale i to smo sada izjednačili. Drugi veliki problem je problem koji takođe imamo već zaista dugi niz decenija, a to je da mi imamo i u prosvetu i donekle u zdravstvu to da imamo ljude koji su nekoliko godina ili dugi niz godina na određeno vreme. Tim ljudima ugovor za stalno, nekada mnogo više znači, nego povećanje plata, zato što znači sigurnost njima, njihovim porodicama, uzimanje kredita, rešavanje stambenog pitanja itd. I, time smo sada ozbiljno krenuli da se bavimo. Mi smo praktično u prosveti i zdravstvu ukinuli, nismo formalno pravno, ali na komisiji smo ukinuli zabranu zapošljavanja, tako da za sve što je potrebno u prosveti i u zdravstvu idu odmah odobrenja za nova zapošljavanja. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave je uputilo dopis lokalnim samoupravama da za predškolske ustanove svi koji su na duže vreme na određeno da ih prevedu, da im daju ugovore za stalno, i mi smo, i Komisija za zapošljavanje je dala saglasnost za 1.900 ugovora za stalno u predškolskim ustanovama i to ćemo nastaviti. Videli ste verovatno da je Ministarstvo prosvete, ministar Šarčević danas nije tu, on ju u Tokiju, mi ćemo biti jedno od samo pet ili šest zemalja sveta koja sa Japanom potpisuje ugovor o saradnji u oblasti prosvete, što takođe dovoljno govori o našem kredibilitetu i reformama koje smo sproveli u poslednjih pet ili šest godina, ali u prosveti smo najavili konkurs za 5.000 ljudi koji su bili na određeno vreme da se prebace za stalno. Naš cilj je da svi ljudi koji su duže od godinu dana na određeno vremenu da ih prebacujemo za stalno. I, znate šta, za naš budžet je to neutralan efekat, nama je to u redu, dakle, nemamo mi te plate, dajemo, pa dajemo, tim ljudima je to dodatna sigurnost. Ja sam kao predsednica Vlade jasnu instrukciju ministru prosvete da ovo moramo da završimo. Razgovarala sam i sa ministrom Lončarom da ovo završimo u zdravstvu i da ti ljudi onda pored toga što danas imaju veće plate, mnogo nego i pre mera fiskalne konsolidacije, a u zdravstvu, čak otprilike 43% veće. Dakle, ono što danas prima medicinska sestra, kao platu, toliko je 2012. godine platu imao doktor. Toliko je to promenjeno. Kad završimo i ovo oni će imati sigurnost mi nastavljamo sa podizanjem plata, ali je potpuno drugačiji uslovi u kojima će oni raditi. Što se predškolaca tiče prvih 1.900 već imaju saglasnost nastavljamo dalje da uvodimo red i u ovom sektoru. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Predsednice Vlade zahvaljujem se na odgovoru i ja sam svestan toga da Srbija niti je prouzrokovala migrantsku krizu, niti može sama da reši migrantsku krizu i uopšte se na to moj apel ne odnosi. Moj apel se odnosi isključivo na zaštitu našeg lokalnog stanovništva, jer želim da iznesem samo nekoliko podataka. U Horgošu trenutno u naseljenom mestu Horgoš trenutno ima 300 migranata, ilegalnih migranata. Ti ljudi u Horgošu ne mogu od njih da žive, ne smeju decu da puštaju na ulicu. Ti građani, ilegalni migranti, ti ljudi, uopšte ne poštuju zakone Republike Srbije. Ne poštuju zakone zbog toga što na to nisu prinuđeni, ne poštuju zakone zbog toga što niko od njih nije legitimisan. Moje pitanje se odnosi na to – zašto se ti ljudi ne legitimišu, kao što se legitimišu građani Republike Srbije i zna se tačno šta je posledica po Zakon o javnom redu i miru Republike Srbije ukoliko neko ne nosi lična dokumenta sa sobom, a građani Republike Srbije ili je inostrani državljanin, bilo koje druge države. Drugo pitanje je, kako je moguće da te ljude i legalne migrante u ta naselja dovode autobusima. Recimo, za naseljeno mesto Majdan i Rabe, ne postoje redovne autobuske linije, ne postoje. Ukoliko se radi o nekakvom specijalnom prevozu, treba da postoji putna lista. Zna se šta su obaveze privrednih društava koja se bave prevozom lica. Policija sve kažnjava koji nemaju listu putnika, tako da bi se moj apel odnosio isključivo na ta pitanja. Kažem još jedanput, policija je odlučno reagovala danas i juče u opštini Novi Kneževac. Ja bih želeo da to bude praksa i u budućnosti i da se to proširi i na opštinu Kanjiža. Ja znam da se MUP suočava sa ogromnim problemima zbog nedostatka ljudstva, ali apelujem na sve da zaštitimo naše lokalno stanovništvo. Recimo, Majdan i Rabe su naselja sa ukupno 170 stanovnika, to su staračka domaćinstva, migranti, ileglani migranti ulaze u te kuće, ti ljudi su preplašeni, ne mogu jednostavno normalno da žive i ja apelujem na vas da Vlada Republike Srbije sve učini u interesu zaštite naših stanovnika. Mi smo kao što smo bili i do sada, partneri u svemu tome. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite.
Ja bih samo želela da vas pozovem ja ću početkom sledeće nedelje zakazati sastanka i ponovo ću pokrenuti našu koordinacionu grupu u okviru Vlade, da se čujemo, dođite na taj sastanak, da sednemo zajedno, razgovaramo i vidimo da, svakako, u tim mestima koja ste nabrojali rešimo sve problem koji postoje, ali i da od sada pa u narednim nedeljama i mesecima predupredimo bilo kakve eventualne moguće probleme. Hvala.
Izvolite, komentar.
Zahvaljujem se, predsednice Vlade. Ja ću svakako vrlo rado se odazvati na taj poziv. Mi smo tu, zajednički nam je posao, zadatak da zaštitimo naše lokalno stanovništvo, jer u Republici Srbiji se puno puta govorilo o tome da treba biti human i treba razumeti te ilegalne migrante. Lako je biti human u područjima koja nisu zahvaćena prisustvom ilegalnih migranata. Jednostavno, treba razumeti one ljudi koji ne mogu normalno da žive, nisu mogli normalno da žive 2015. godine, pa smo zajednički te probleme na neki način rešili, a sada se ti problemi ponavljaju. Znamo svi, a znate i vi da je jedna veća grupa ilegalnih migranata prekjuče pokušala na vandalski način da uđe u Mađarsku, rušili su ogradu. Ukoliko se oni tako ponašaju pored graničnog prelaza gde je prisutna policija i vojska jedne druge suverene države, kako se onda u staračkim domaćinstvima sa naše strane granice u Republici Srbiji, ljudi mogu osećati i zbog toga vam se najlepše zahvaljujem, što ste rekli da će se ponovo aktivirati ta radna grupa. Ja mislim da je našim građanima izuzetno bitno što mogu da vide da je Vladi Republike Srbije bitno da se njihovi problemi rešavaju, kao i u ekonomiji, kao i u poljoprivredi, kao i u drugim temama i mislim da je bezbednost na prvom mestu. Zaista, smatram da je naš zajednički zadatak da garantujemo bezbednost našim građanima i još jednom nudim partnerstvo za to u ime SVM. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Gospođo Brnabić, mi smo se pre malo više od mesec dana ovde sreli i razgovarali i tu je bilo više tema, ali je ključno, centralno pitanje bilo situacija u Crnoj Gori, tada je to eskaliralo upravo i ja sam tu imao primedbe na ponašanje naših, odnosno na reakciju naše Vlade. Vi ste uz dosta insinuacija, maltene, kao da neko poziva na nasilje, pominjali ste neke tenkove, svašta, ali ste rekli neke stvari koje zvuče razumno. Rekli ste, moramo biti pametni, moramo biti promišljeni i taj problem moramo rešavati u dijalogu sa Vladom Crne Gore, jer je to sada nezavisna država i onda ste još aludirali ko je kriv, što jeste, itd. Evo, prošlo je više od mesec dana, prošlo je pet nedelja, gospođo Brnabić, bili smo pametni i promišljeni, nismo reagovali ishitreno, čak naše Ministarstvo spoljnih poslova je propustilo priliku da reaguje, pa je njihovo Ministarstvo spoljnih poslova otprilike protestovalo zbog relativno sitnog incidenta ispred Ambasade Crne Gore u Beogradu, dakle, koje jeste za osudu, ali nije za tako dramatične reakcije. Čitava javnost njihova se tresla zbog tih par vatrometa, ili ne znam šta je ispaljeno u Knez Mihailovoj ispred ambasade. Hoću da kažem, razumni smo bili, nismo reagovali, ja bih rekao ni onoliko koliko se mora, a šta je efekat toga? Šta smo postigli? Šta ste postigli? Dakle, za dijalog, kao i za tango potrebno je dvoje. Propustili smo priliku da učinimo nešto što svaka razumna suverena država može da učini, od Saveta bezbednosti, što deluje kao najkrupnija mera, ali je ovde u ovoj sali ministar Vulin, doduše kao svoje lično mišljenje rekao da je on čak i na to spreman i misli da bi to trebalo, znači, od alarmiranja Saveta bezbednosti, preko OEBS-a, preko Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Mi, zapravo, nismo učinili ništa, možda je bilateralno neko nešto razgovarao. Evo, ja vas pitam da li ste vi kao Vlada, kao predsednik Vlade i predsednik je najavio da će razgovarati, ali ne znamo da li je tog razgovora bilo, da ćemo rešavati taj problem dijalogom? Do sada nismo videli nikakve efekte tog dijaloga, nego smo samo videli aroganciju, bahatost i eskalaciju arogancije, režima u Podgorici, pa i stiglo se od ovog skandaloznog zakona o navodnoj slobodi veroispovesti, stiglo se i do fizičkih napada na mladiće koji su protestovali i branili one svoje murale, odnosno trobojke, pa su kao najgori kriminalci rasterivani šok bombama, suzavcima, bilo je i prebijanja. Dakle, to je moje prvo pitanje – da li se namerava i šta se namerava učiniti od onog što je razumna diplomatska mera ili lepeza mogućih mera? Druga stvar, ali bojim se da druge stvari neće biti, odgovorite na prvo, pa ću onda u sledećoj turi postaviti i to drugo pitanje. Izvolite.
Hvala. Reč ima Ana Brnabić. Izvolite.
Dakle, ponovo kao i toliko puta u našim debatama, kao što sam i malo pre pomenula o maniru jednog dela opozicije, ne čujem nikakve predloge, konstruktivne kritike, evo, ja bih uradio ovo ili uradio bih ono ili trebali smo da uradimo ovo, nikakav uzročno posledični sled. Kada sazovemo ili zamolimo da se sazove sednica Saveta bezbednosti UN koji onda rezultat očekujemo od toga? Očekujemo da će se sazvati? Očekujemo da ćemo nešto dobiti. Šta ćemo dobiti? Šta je onda rezultat toga? Dakle, ja sam vam rekla i prošli put, to paradiranje radi paradiranja, to vreme u Srbiji ja se nadam da je prošlo zato što imate odgovornu vlast, odgovorne ljude koji ne paradiraju nego nešto rade, a kada se paradira bez ikakve jasne vizije šta želimo da postignemo i gde će to i u koju situaciju dovesti Srbiju, i Srbiju u odnosu na taj drugi problem, pa onda ja ne vidim da to zaista ima nekog smisla. Kao što smo i prošli put pričali, čini mi se da je prava i pametna diplomatija kad je ima mnogo više u kontaktima koji se ne vide, nego paradiranjem nečega što neće doneti nikakav rezultat, a ni vi sami ne znate šta bi očekivali od toga. Meni se čini da smo mi dosta dobili. Meni se čini da su mnogi prema tom zakonu iz inostranstva mnogo suzdržaniji, nego da smo mi paradirali, kako bi vi to voleli ili kako se to nekada radilo i da mogu da kažu, evo, sad opet imamo problem između neke dve strane koje su nerazumne. Mi smo jasno rekli da se mi sa tim zakonom ne slažemo, da on ugrožava prava i slobode srpskog naroda u Crnoj Gori, ali isto tako da je Crna Gora suverena država, čiji suverenitet mi poštujemo i u čiji suverenitet mi ne želimo da se mešamo, ali da imamo pravo i da imamo obavezu da zaštitimo srpski narod u Crnoj Gori ili gde god on živeo. To mišljenje se danas poštuje i mislim da u tom smislu, da je to racionalno reagovanje dovelo, između ostalog, do toga da su neke druge međunarodne sile i faktori suzdržani prema tome i da je svaki naš nesmotreni potez mogao da posluži kao alibi za podršku tom zakonu, to ja mislim. Isto tako bih iz ovog Doma od narodnih poslanika volela da čujem, ako se ne slažu sa tim što Vlada radi, predlog šta bi mogli drugačije da uradimo, ali predlog sa tim šta očekujemo mi onda od toga, zato što je ipak, odgovornost na nama kada tako nešto uradimo, šta očekujemo, koji rezultat? Završiću sa time da svi građani Republike Srbije i svi Srbi, ne samo u Crnoj Gori, nego u celom regionu, treba da znaju da se mi ovim zaista aktivno bavimo, ali da je naš stav taj da poštujemo suverenitet Crne Gore, da nam je stalo do najboljih mogućih odnosa sa Crnom Gorom, ali da sa druge strane, da hoćemo, moramo i da je naša obaveza da čuvamo interes srpskog naroda u Crnoj gori i da ćemo uraditi sve, pre svega, u direktnom razgovoru sa zvaničnicima u Crnoj Gori, što predsednik Vučić i radi i što je radio, da probamo da dođemo do nekog rešenja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Samo sam skrenuo pažnju da, nažalost, zasada efekata tog rada vašeg tihog nema ili se ne vidi, a kolika je podrška tih centara iz sveta, iz inostranstva, zakonu ili Srbiji, to ćemo da vidimo. Za sada niko nije osudio taj zakon, iako je morao da bude osuđen. Imam svega par minuta, tako da moram da pređem na neke druge stvari. Dakle, ako vas zaista zanima, vrlo ću rado, a i ovde, u ovom Domu kažem šta mislim i govorio sam šta bi trebalo da se preduzme. Da li će biti rezultata? Ne znam. Vidimo da ih od ovoga nema. Za sada se tamo naši sunarodnici dole, uz vođstvo SPC zaista se sjajno bore i sjajno drže, ali mislim da bi im barem moralna podrška odavde dosta značila. Maločas, vi ste rekli u svom izlaganju da se vojska ne dira, vojska se ne napada, namenska industrija se ne napada, postoje stvari koje se u jednoj državi normalnoj i ozbiljnoj ne dovode u pitanje. Ja se tu donekle slažem sa vama, tj. u velikoj meri se slažem, ali se plašim da ste vi tu imali na umu potezanje priče o aferama i nekim skandalima koji su javnosti izbile povodom stanja u našoj vojsci, a posebno u vezi sa namenskom industrijom. Znači, niko ne napada i niko ne ruši namensku industriju ili vojsku, barem sam ja poslednji koji bi to činio, nego je reč o tome da se tu urušava vojska, urušava namenska industrija čudnim poslovima, čudnim biznisima, gde je proizvođač, državni proizvođač na gubitku, državni trgovac, SDPR i državni izvoznik je na gubitku i loše posluje, a jedino dobro prolaze privatni posrednici. Ne govorim o vezi tih posrednika sa nekim rođacima ili bliskim članovima familije nekih predsednika vlasti. To je problem, gospođo Brnabić. Znači, nemoj da menjamo teze. Uostalom, u ovoj aferi se govori tek nekoliko meseci, znači nije to urušilo našu namensku industriju, niti bih je ja urušavao bilo čime, namerom ili rečju, ali mislim da je ukazivanje na zloupotrebe doprinelo, zapravo, bezbednosti i namenskoj industriji. Pošto imam samo još jedan minut, samo bih vas pitao, pošto ste vi predsednik Vlade, Vlada je, odnosno država je vlasnik većinski „Telekoma“, vi ste se izjašnjavali o tome - da li mislite da bi možda mogla Vlada aktivnije da se uključi u ovaj spor, u ovaj komercijalni, ali nije tu reč samo u trgovini i biznisu, spor između „Junajted grupe“ i „Telekoma“ u vezi mogućnosti da svi građani ove zemlje mogu da gledaju sve kanale i sve programe? Nećete vi pisati taj sporazum, to ne očekujem, ali očekujem da ohrabrite strane u sporu, da nađu rešenje u interesu svih građana ove zemlje, bez ucena, bez stavljanja na stranu, svrstavanje bilo kojeg ovde od ove dve strane. Ljudi, kada ima konkurencije za očekivati je da od toga građani profitiraju, drugo niže cene i bolja ponuda. Mi imamo tuču provajdera i operatera, a građani nemaju baš bolju uslugu, ni sa jedne, ni sa druge strane. Hvala.
Hvala. Izvolite.
Ovo što kažete da vi predlaže, a ne znate da li će biti rezultata. Nije to tako strašno. Strašno je što, po mojoj proceni vi ne znate ni šta bi rezultat značio. Ajde da tražimo sednicu Saveta bezbednosti UN po ovom pitanju. Rezultat je šta? Šta očekujemo mi od toga? Tražili smo i šta očekujemo? Šta će biti posle toga? Šta je posledica toga? Šta je rezultat? Dakle, ne da li će biti rezultata, nego šta je rezultat prema kome ćemo mi da ocenimo da li smo rezultat imali ili ne? Ja sam sto posto sigurna da vi ne znate šta je rezultat koji očekujemo, nego je važno da se pokaže da mi kao nešto radimo. Ne znamo šta je rezultat. Ne znamo ni šta želimo da postignemo, negde hajde da mi vidimo da neko vidi da mi nešto radimo. Znate šta, mi imamo potpuno suprotnu logiku. Nama nije bitno da neko vidi da nešto radimo, nego da imamo rezultat, a vama je bitno da neko misli da nešto radite, a mi ne znamo šta treba da bude rezultat toga. Nego je samo to, to paradiranje toga, evo radimo, mi smo rekli, pitali, pisali, nikome ništa, neme veze. Mi pisali niko nam nije odgovorio i tako se malo po malo kamen po kamen urušava ugled Srbije. Pišeš jedno pismo, pišeš deset pisama, pišeš sto pisama. Sledeći put kada Srbija pošalje pismo, to pismo više nikakve težine nema. Eto, to je tako nekada rađeno. Danas, zato što promišljamo šta radimo svako obraćanje Srbije, svako pismo Srbije, svaki telefonski poziv predsednika Srbije nešto znači, ima neku težinu. Umesto da pišemo tamo tako kao što stignemo da bi pokazali da nešto radimo, u stvari niti šta stvarno radimo, niti smo šta isplanirali, niti očekujemo da ćemo imati neki rezultat, niti znamo šta da očekujemo, jer nije ni važno, sve u svemu. Danas je, hvala Bogu, za Srbiju i sve njene građane potpuno drugačija politika. Diplomatija se vodi onako kako je vode ozbiljne zemlje. Ne mora uvek da bude lupanje o fanfare i busanje u grudi, nego je važno da da rezultat. Da li nema rezultata? Pa, ja se tu takođe ne bih složila sa vama zato što je i do sada izostala reakcija na taj zakon. Dakle, on još uvek nije dobio podršku bilo kojih međunarodnih faktora, bilo kojih i od njihovih jako bliskih partnera, do manje bliskih, nije pozdravljen taj zakon, makar da sam ja to videla. Pa, i to valjda znači nešto. Da vidimo polako. Opet, najvažnije je da se mi nećemo mešati u suverenitet Crne Gore, kao što ne bi voleli da se niko meša u suverenitet Republike Srbije i naše donošenje odluka. Ali, takođe, da se ne stidimo kao što smo se nekada stideli da kažemo da Srbi žive u Crnoj Gori, kao što Srbi žive u Makedoniji, kao što Srbi žive u Bosni i Hercegovini, kao što postoji Republika Srpska i činjenica je, kao što Srbi žive u Hrvatskoj i da ćemo mi braniti njihove interese, da je to naše pravo i naša obaveza. To je mnogo drugačija politika nego što je vođena do 2013. i 2014. godine. Mnogo, mnogo različita politika. Što se tiče napada na namensku industriju ili na neke generalno stvari koje se tiču, ja mislim, makar po meni, nacionalnih interesa Republike Srbije. To, da li je nešto afera ili nije afera, da li je neko uradi nešto što nije bilo dozvoljeno ili ne, nije ni na vama ni na meni da kažem. Valjda zato postoje institucije, valjda se zato toliko borimo za vladavinu prava. Hajde da ne donosimo zaključke pre nego što institucije nadležne urade svoj posao. Postoje neke stvari koje se koriste kao napadi na namensku industriju, čak ovde ova stvar se direktno ne koristi kao napad na namensku industriju nego direktno na Vojsku Republike Srbije, a to je Morović. Kada neko iz opozicije, iz jednog dela opozicije, iz jedne političke grupacije, nisam pričala o vama i vi niste pričali o meni, pa vam zato kažem. Dakle, ja vam kažem da ne pričam stvari napamet. Kada kažem da se napada namenska industrija i Vojska Republike Srbije, nisam rekla da je vi napadate, nego da se napada i da je to nedopustivo u svakoj normalnoj zemlji i kod bilo koga koji iole voli i poštuje svoju državu. Afera da se na vojnom gazdinstvu „Morović“ gaji marihuana je napad na Vojsku Republike Srbije. Ne ni na namensku industriju, ne ni na bilo koju porodicu bilo koga u ovoj Vladi koju toliko vole da napadaju. Ovo je napad na Vojsku Republike Srbije. Jesmo li čuli „izvini“? Jesmo li imali jedan dokaz na to? Da li sutra ko god ukuca iz inostranstva „Morović“ ili „Vojska Srbije“ će videti da gaje marihuanu? Sad, bilo tačno, ne bilo tačno, oni će to videti. Koliko ljudi ima koji to nikada neće proveravati, nego će uzimati zdravo za gotovo da pripadnici Vojske Republike Srbije i Vojska Republike Srbije i Ministarstvo odbrane na vojnom gazdinstvu gaje marihuanu? Da li smo čuli „izvinite, pogrešila sam“? Ne. Otišle su kamere, ja sam se šalila pre neki dan, to mi je zaista prva stvar koja mi je pala na pamet. Milion koka tamo. Ja sam očekivala da gospođa Tepić izađe sutradan i kaže: „Istina je, nema marihuane, ali među onih milion koka postoje koke špijuni i koke nosilje i Vojska Republike Srbije pravi koke špijune. Te koke špijuni su posebno obučene da nose novac za otpriznavanje Kosova“. To je sledeći korak. To će biti sledeća afera, gde koke nose novac da bi neko povukao priznanje Kosova, pošto smo čuli i da plaćamo otpriznavanje Kosova zato što su ti ljudi tako koji su učinili gest najdubljeg poštovanja prema Republici Srbiji time što su povukli priznanje jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova, znate šta su oni uradili? Oni su svi korumpirani. Niko od njih ne razmišlja o međunarodnom pravu, o vladavini prava, o međunarodnom pravnom poretku, miru i stabilnosti. Niko od njih nema poštovanja prema Republici Srbiji, prema naporima da imamo dijalog sa Prištinom, prema tome da smo pokazali da smo ozbiljan, iskren partner. Ne. Gospođa Tepić je rekla da su oni svi korumpirani, a mi ih korumpiramo. Ista ona koja je rekla da se u Moraviću gaji marihuana, još 380 nekih gluposti, nema ni veze, ali vam ovo ponavljam zato što je to napad, direktni napad na Vojsku Republike Srbije, da kažete okej, nije čak ni na namensku industriju jer su Bog zna kakvi, ne znam ni ja, mirotvorci. Evo, ja vam kažem, nije. To je sve samo lični, personalni interes, da se sruši namenska industrija Republike Srbije, kao što je rušena svih ovih godina, pre toga dok su oni bili na vlasti, oni bili odgovorni za to kako ona izgleda, pa nije postojala, pa smo je sada ponovo izgradili, pa je sada ruše aferama. E tako i Morović isto. Dakle, pogledajte zaista za te koke, ja sam videla da postoje ovi, neke zemlje imaju delfine koji su špijuni, mi imamo koke, one su u Moroviću, dobro su sakrivene između koka nosilja. Pustimo ih i one lete tako, naše koke i lete, da. Reći će vam Marinika Tepić. One lete tako i nose direktno novac tamo zemljama koje treba da povuku priznanje Kosova. Tako da, to je sledeća afera. Poslednja tema – spor između „Junajted grupe“ i „Telekoma“. Evo, poštovani narodni poslaniče, baš vi to da me pitate, vi koji ste mi rekli da u julu kada sam bila ovde, kada sam rekla da „Telekom“ daje „N1“ program, kada ste i vi i „N1“ rekli da to nije istina i da predsednica Vlade Republike Srbije ne govori istinu, da ne kažemo da laže, da ne postoji u „Telekomovoj“ ponudi „N1“. Ne postoji, jel tako bilo? Ja imam link na tu vest sa „N1“. Vi ste, takođe, rekli, i bilo je malo ta sprdnja, zezanje na Tviteru – e, ne zna premijerka da li „Telekom“ ima „N1“ ili nema „N1“. Dakle, taj „Telekom“ koji nema „N1“, vidite, taj „Telekom“ je danas zabranio „N1“. Znači, taj koji nema „N1“, oni su danas zabranili taj „N1“. Ne znam kako su ga zabranili kad ga ne daju? Jesmo li pre sedam meseci zaključili da ja ne govorim istinu i da „Telekom“ u svom programu nema „N1“? Kako su ga sad isključili? Jel može jedno ili drugo? Na ovome insistiram zato što je ovo eklatantan primer i toga kako pojedini mediji izveštavaju i kako se istina u ovoj Republici Srbiji za pojedine ljude i političke grupacije menja iz dana u dan u odnosu na to kako im ona odgovara, bez toga da bilo kakvo objašnjenje duguju zašto su onda rekli jedno, a danas govore potpuno suprotno, bez ikakvog objašnjenja i nema veze. Tada nije bio „N1“ u „Telekomovoj“ ponudi, ali danas ga ima i „Telekom“ ga je isključio. Otkud smo došli do toga da ima kad ja nisam govorila istinu? Da li će Vlada Republike Srbije da se meša u to? Ne. To je komercijalni dogovor između dve kompanije. Ne bi se mešali ni da nije dignuto na nivo političke kampanje, političke kampanje, da ponovim još jednom, koji se tiče samo i isključivo toga da li u Srbiji postoji sloboda medija ili ne postoji sloboda medija, da li mi sad gasimo taj svetionik slobode „N1“ koji je na tom kanalu 38. po gledanosti, pa baš imamo interes veliki da ga gasimo. Dakle, kada je to postala tema slobode medija, a svi znaju da nema nikakve veze sa slobodom medija i svi znaju da nema nikakve veze sa gašenjem „N1“ i svi znaju da nema nikakve veze sa cenzurom, dakle, kada se pokrenulo da je to u stvari cenzura i sloboda medija, e onda sam se ja umešala zato što je to onda politička kampanja i moja dužnost i obaveza je bila da reagujem da bi svima ostalima, i građanima Republike Srbije i našim partnerima, pre svega u EU, jasno i glasno rekla – ljudi, ovo nema nikakve veze sa tim. „Telekom“ je molio „Junajted grupu“ da nastavi emitovanje dok ne postignu dogovor oko novog ugovara. „Junajted grupa“ nije dala da se nastavi emitovanje. Ako se ne varam, juče je „Telekom“ poslao pismo, i objavili su to u našim medijima, „Junajted grupi“ da su oni oformili svoj tim i da su odmah spremni za nastavak razgovora i ponovili ponudu da u toku razgovora praktično samo aneksiraju postojeći ugovor, tako da nastave da se vide svi kanali do trenutka kada se potpiše novi ugovor. Ništa lakše, ništa jednostavnije. Samo se aneksira ugovor. Postoji opet „N1“ na „Telekomu“, na onom „Telekomu“ na kom ste vi rekli „N1“ da ne postoje, pre sedam meseci, postoji ponovo i nikakav problem. Da li ja mogu da utičem na to? Ne, zato što to nije u mojim rukama, nije u rukama ni Vlade Republike Srbije, ni „Telekoma Srbije“, ni bilo koga drugog. Ovo je samo i isključivo u rukama „Junajted grupe“. Kada „Junajted grupa“ kaže – želimo da se ponovo vidi „N1“ i svi naši kanali, hajde da aneksiramo ugovor, imate dozvolu da nastavite da emitujete, svi građani će ponovo biti u mogućnosti da gledaju taj „N1“ na „Telekomu“, na kome, kao što ste vi rekli, nije postojao pre sedam meseci, a onda su ga posle sedam meseci isključili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Vukadinović, komentar. Izvolite.
Lako je vama da budete efektni i elokventni kada imate sve vreme ovog sveta. Gospođo Brnabić, vi ste sada opet podmetnuli i zamenili tezu. Naravno da nije mogao u čitavom sistemu „Telekoma“ da se vidi „N1“ i naravno da sam ja bio u pravu i oni su bili u pravu. Nego, u jednom delu, kod onih operatera koje je u međuvremenu „Telekom“ kupio, tamo su mogli da se vide ti kanali „Junajted grupe“, „N1“ i sport kanali, znači, koje je on u međuvremenu kupio u okviru ove akcije objedinjavanja i ukrupnjavanja, protiv čega ja nemam ništa. Tamo je moglo. Oko toga se vodi spor. I dalje u velikom delu, u najvećem delu kabla koji drži „Telekom“ ne mogu da se vide ti kanali. Nije to mnogo važno, ali pokazuje kako se vi služite poluinformacijama, da ne kažem nešto gore ovde. Samo još, pošto ste direktno rekli, to je opet i nepravedno i grubo, rekli da ja ne znam ni šta bih želeo, kada je reč o situaciji u Crnoj Gori. Vrlo znam šta bih želeo, kao i većina ovih koji protestuju zbog situacije u Crnoj Gori. Želim povlačenje spornog i skandaloznog Zakona o slobodi veroispovesti. To je cilj. Dakle, to je cilj, druga stvar kako će to. Ali, verujte, to što do sada još nije taj cilj ostvaren, što se još uvek igra utakmica, ako mogu da kažem, nije zasluga vaše mudre politike, ove Vlade, ni vas, niti predsednika, niti Ministarstva spoljnih poslova, nego onih ljudi tamo koji se bore, mitropolita Amfilohija, vladika, episkopa, sveštenstva, vernog naroda srpskog i crnogorskog, pravoslavnog, koji ne daju svetinje. Da je po nama, tj. po Vladi, po reakcijama ove države, oni bi davno taj zakon i primenili i implementirali, na našu žalost. Dakle, nemojte se kititi tuđim perjem, nego pogledajte da se nešto učini što se može. Dakle, bez dolivanja ulja na vatru, ali ne ni kukavički, ni ponižavajuće, kao što vi radite. Dakle, naši se zahtevi ignorišu. Tretman naš na međunarodnim konferencijama je mnogo drugačiji od onoga što vi ovde pričate i mediji bliski vlasti. Dakle, upravo je suprotno od toga, gospođo Brnabić, kao što je uglavnom i medijski … [[Isključen mikrofon.]]
Prošlo vam je vreme. Zahvaljujem. Ko bude prešao cenzus na narednim izborima, imaće prilike da menja Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Uvažena predsednice Skupštine, predsednice Vlade, dame i gospodo ministri, drage moje kolege, ja da zamolim predsednicu Skupštine da u nekoj sledećoj raspodeli mene stavite bar dva mesta od Vukadinovića. Ja ću da se vratim na početak odgovora između njega i premijerke. Kolega Vukadinoviću, čuli ste da od tog paradiranja nema neke velike vajde. Morate da budete konkretni. Tu podržavam premijerku. Gospodine Nedimoviću, vi ste danas izneli set mera koje je Ministarstvo poljoprivrede već do sada realizovalo. Ja vam čestitam na tome i pohvaljujem vas. Ali, naravno, nikad verovatno nije dovoljno dobrih ideja. Mogu da vam kažem još dva predloga, dva predloga koja su se u praksi pokazala kao vrlo dobri. Oni su sprovedeni u Jagodini. Skupština grada Jagodine je donela dve interesantne odluke o kojima možete da razmislite, pa da ovde nekad budu i kod nas na dnevnom redu. Prva odluka je da se poljoprivredni proizvođači oslobode plaćanja poreza na zemlju, bar onu obradivu zemlju, iako možda treba razmišljati i o tom delu da ona koja nije obradiva, a nalazi se u zonama gde ima ljudi koji su dobri domaćini, možda bi trebalo i više da se oporezuje. Druga ideja i predlog koji je dao dobre rezultate, to su subvencije za poljoprivredne kredite u smislu kamate. Znači, poljoprivredno gazdinstvo vraća glavnicu, a grad plaća kamatu. Naravno da ti programi mogu da budu različiti od gazdinstva do gazdinstva. Vas razumem kad radite neke mere koje su opsežne i koje tretiraju veliki broj poljoprivrednih gazdinstava da prosto moraju da budu fokusirane i sužene u određenom delu. Realno ako gledamo, bez jakog i osnaženog seljaka i bez dece, svaka država gubi svoju snagu i u nekom trenutku gubi i svoj smisao. Kad već spominjem decu, ja ću da postavim i pitanje Slavici Đukić Dejanović. Interesuje me, obzirom da su već mere i predlozi, tj. konkretni zakoni koje je usvojila ova naša Skupština, znači, to su te pronatalitetne mere, već se sprovode. Hoću da vas zamolim da mi date odgovor kakvi su rezultati. Za ministra poljoprivrede, evo i za ministra finansija koji je tu, naravno, i za premijerku, možda još jedan predlog. U Srbiji postoji oko 600.000 registrovanih traktora. Prosečna starost traktora kod nas je preko 30 godina. Imao sam prilike da vidim kako to izgleda na terenu. Troše više ulja nego što troše nafte. Teško je naći delove za sve te traktore. Ministarstvo poljoprivrede daje 50% subvenciju za kupovinu traktora ili svih ostalih priključnih mašina. Lično mislim da je poljoprivrednim gazdinstvima, posebno onim manjim, teško da isfinansiraju traktor koji je najjeftiniji 15.000. Cene tih traktora idu i do 50, 60. Gospodin Rističević zna kako se kreću te cene. Idu i preko 100.000 ti veliki traktori. Predlog je da Ministarstvo poljoprivrede i Vlada subvencionišu direktno proizvođača traktora, mi ga imamo u Srbiji, kao što je nekad sličan model finansiranja "Fijata". (Predsednik: Zahvaljujem. Vreme ste dosta prekoračili.) Završavam za 15 sekundi. Ako damo subvenciju proizvođaču, on će automatski moći cenu da spusti, tako da će svakome da bude dostupnije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Branislav Nedimović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani poslanici, ja se kolega zahvaljujem vama na ovim predlozima i krenuću jedan po jedan, da pokušam, koliko god je to moguće, da elaboriram. Hajde da krenem od ovih traktora. U Srbiji u ovom trenutku postoji oko 470.000 dvoosovinskih traktora po probnom popisu koji je rađen pre nešto više od godinu dana. To je zvaničan podatak Republičkog zavoda za statistiku i činjenice su sledeće. Najveći broj traktora, do 86%, su do 60 kilovata. To su oni mali traktori koji se uglavnom nalaze ispod Save i Dunava i koji su na malim gazdinstvima i koji služe za obrađivanje poljoprivrednih površina najčešće u oblasti voćarstva, povrtarstva, vinogradarstva, a isto tako i ne mogu da se koriste veći traktori iz prostog razloga, jer su usitnjene parcele. Sedam posto traktora, koji su najnoviji, nalaze se uglavnom na prostoru Vojvodine. Činjenica je da je prosečna starost traktora na prostoru Srbije 19 godina. Neophodno je iz tog razloga, kako bismo učinili poljoprivrednu proizvodnju jeftinijom, imati mere koje se tiču nabavke traktora. Vlada Republike Srbije je od 6. januara raspisala poziv za subvencionisanje traktora koji se sklapaju u Srbiji. Zašto traktori koji se sklapaju u Srbiji? Iz jednog prostog razloga, zato što to direktno utiče na naš srpski BDP, ne knjiži nam se kao minus ukoliko to uvozimo, nego sklapaju se u Srbiji i direktno pozitivno utiče na osnaživanje srpskog BDP. Takvih kompanija koje sklapaju traktore u Srbiji ima pet ili šest. Uglavnom radi se o sledećim kompanijama, to je IMT koji se nalazi u Jarkovcu, koji proizvodi traktore 539 i 549. To su uglavnom traktori cena od 8.000 do 20.000 evra. To su traktori koji ulaze u grupu do 60 kilovata i koji su najdominantniji na prostoru Srbije. Isto tako imamo u Novom Sadu u okviru „Agropanonke“ traktore „Belaruse“ i „Mahindra“ koji se sklapaju tamo. U Boljevcu imamo traktore „Solis“. Imamo još jednu kinesku kompaniju koja na prostoru Srbije sklapa traktore i koji se mogu podvesti pod tu klasifikaciju da su oni proizvedeni u Srbiji. Na cenu traktora od 15.000 evra država da 800.000 dinara, 7.000 evra da pomoć. Dakle, idemo tako. Kad kupite traktor po fakturi, konkurišete i dobijete povratno. Ima još jedna stvar koja se može iskoristiti, a ona se vezuje na ovo drugo pitanje, odnosno drugi predlog koji ste imali a tiče se subvencionisanih kamatnih stopa. Vlada Republike Srbije već nekoliko godina preko poslovnih banaka, u zavisnosti od konkursa nekad bude 10, 11, 12 poslovnih banaka, subvencioniše kamatne stope za poljoprivredne kredite. One su 1%, kamatne stope, dakle spušta ih sa 7, 8% na 1%, razliku plati država, ukoliko je reč o populaciji mlađoj od 40 godina ili ženama nosiocima gazdinstva. Ukoliko je reč o ostaloj populaciji, ostalim poljoprivrednim proizvođačima, kamatna stopa subvencionisana je 3%. Postoji vremenski rok otplate na tri i na pet godine. Hajde da to prevedemo u traktore. Postoji mogućnost da ukoliko uzmete subvencionisani kredit od države, kupite traktor po kamatnoj stopi od 3% na pet godina rok otplate, gde ne morate da dajete hipoteku, nego zalog da bude taj traktor zato što je period amortizacije traktora pet godina i automatski iskoristite tu meru i tražite povrat od 50% od države. Dakle, kombinujete i jedno i drugo. Ne morate unapred da dajete novac, nego upravo taj traktor koji kupujete bude vam zalog. To se može i za druge poljoprivredne mašine raditi. Može se raditi i za nabavku repromaterijala, za setvu, za sve ostale neophodne aktivnosti u poljoprivredi. Godine 2019. je negde oko milijardu dinara država dala za plaćanje ovih kamatnih stopa i pokazalo se to kao dobro. Najviše se to koristilo kod repromaterijala, ali isto tako jako puno poljoprivrednih proizvođača je kupilo traktore na ovaj način i posle tražilo povrat. Da ne bi tu bio kraj u čitavoj ovoj priči, nama je potrebna intenzivna nabavka nove mehanizacije, novih traktora, kako bismo zanovili i spustili ovaj prosečan period starosti, a sa spuštanjem prosečnog perioda starosti vi pojeftinjujete poljoprivrednu proizvodnju, jer ste sami rekli - troše više ulja nego nafte. Da biste imali optimalnu potrošnju, vi morate imati nove traktore. Ako ste pažljivo pratili izlaganje predsednika Vučića u okviru projekta „Srbija 2025“, 70 miliona evra je u okviru tog projekta odvojeno za kupovinu nove mehanizacije. Mislim da je to jako važna mera, jer ćemo mi morati nju da kombinujemo sa nekim drugim merama, možda po modelu i staro za novo. Kada kupite jedan traktor, a onaj stari se ne rashoduje, a obično ga svi drže, pa se onda on vodi kao da tu postoji, a služi samo za delove, vi nemate neko dramatično spuštanje prosečne starosti. Ukoliko radite staro za novo, taj sistem se može ubrzati. Postavlja se pitanje, vi ste postavili pitanje, odnosno imali ste jedan predlog, zašto se ne subvencionišu proizvođači nego se subvencionišu poljoprivredni proizvođači, kako bi se ta stvar ubrzala, odnosno kako oni ne bi morali unapred da daju novac? Sa ovom kreditnom podrškom može se to nadomestiti, a s jedne druge strane kom poljoprivrednom proizvođaču da uplatimo taj novac, odnosno kojoj fabrici, kojim traktorima? Ako bismo jednog favorizovali, došli bismo u situaciju da neko kaže – ja ne želim taj traktor, ja želim ovaj drugi traktor. (Vojislav Vujić: Ko da nižu cenu.) Ko da nižu cenu? To je teoretski moguće, ali u praksi je to realno neostvarivo. Bilo bi jako puno mogućih eventualnih zloupotreba sa tim. Da se vratim na ono prvo pitanje koje ste imali vezano za otpis poreza na imovinu koja se tiče obradivog poljoprivrednog zemljišta ili eventualno nekog drugog poljoprivrednog zemljišta. Radi se o izvornom prihodu jedinica lokalnih samouprava. Vlada Republike Srbije je u 2017. godine, kada smo imali sušu, sećate se, kada su bili jako niski prinosi, preporučila jedinicama lokalnih samouprava da otpišu porez na imovinu po ovom osnovu iz jednog prostog razloga da to bude kao jedna od mera podrške poljoprivrednim proizvođačima. Radi se isključivo o izvornom prihodu lokalne samouprave koji samo skupština jedinica lokalne samouprave može da otpiše. Vaša ta mera je svakako kvalitetna. Ukoliko na drugi način regulišete sistem prihoda, onda je ona i opravdana. Znam nekoliko takvih lokalnih samouprava koje to isto rade, ali u krajnjoj liniji to je na odgovornosti svakog predsednika opštine, gradonačelnika da li će to tako da radi. Još jedna stvar, želim da naglasim, nama je neophodno u procesu poljoprivredne proizvodnje nabavka novih mašina i da se vratim na ove traktore. Imamo jedan drugi alat koji nam stoji na raspolaganju, i to je preko IPARD-a. Tu uglavnom nabavljaju traktore koji su veći, robusniji, snažniji, koji su veće snage i koji su skuplji. Mi smo skoro sav novac koji nam je bio kroz IPARD program na raspolaganju, kroz aplikacije, potrošili za kupovinu traktora, što je dobro. To znači da su srpski poljoprivredni proizvođači imali interesa da uđu u to i da dobiju 65% povrat za kupovinu traktora. To su traktori koji koštaju po 60, 70, 80 hiljada evra. Mislim da je jako važno da imamo i ovaj alat. Sad ćemo imati još jednu u ovoj godini, još jednu meru. To je tzv. garantni fond, gde ćemo za dobre biznis planove preko poslovnih banaka, 60% kolaterala neće morati da obezbeđuje poljoprivredni proizvođač, nego će obezbediti država i poslovna banka, a on samo 40% kolaterala. Danas krediti nisu toliko skupi koliko je problem imati sredstva obezbeđenja, kolateral, da bi uopšte bilo šta mogli da kupite, nevezano da li je reč o traktoru, drugoj mašini, možda nekoj farmi ili nečem sličnom. Kolaterali su najveći problem i upravo iz tog razloga ovaj projekat koji zajedno radimo sa USAID-om će nam omogućiti da preko tri poslovne banke, kroz ovaj program garantne šeme, možemo poljoprivrednim proizvođačima, naročito u sektoru voćarstva, povrtarstva, vinogradarstva da ponudimo ovakav vid podrške. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Slavica Đukić Dejanović.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Vujiću, zaista su mere pronatalitetne politike istinski prioritet ove Vlade i prosto podatak da je predsednica Vlade i predsednica Saveta za populacionu politiku Vlade, a da je predsednik države predsednik Nacionalnog saveta za populaciona pitanja i demografiju, govori o tome sa kojih sve aspekata i koliko integrativno i multisektorski radimo na svakom od pitanja kojih smo se ponekada ovde doticali, a koji zapravo rezultiraju već određenim rezultatima. Ono što jeste činjenica to je da pronatalitetna politika ili populaciona dinamika, kako se to danas u terminologiji EU radije govori, je svojstvo i karakteristika svake zemlje i istina je da su naši demografski indikatori još uvek zabrinjavajući i istina je da se niko ovakvim pitanjima nije organizovano bavio na nivou Vlade, gde je bilo pojedinačnih inicijativa, posebna inicijativa stručnjaka da se po neko istraživanje uradi, ali da se primene mere populacione politike i to intergrativno o čemu smo imali prilike da čujemo od ministara tokom davanja odgovora na vaša pitanja i da vaša nadzorna funkcija, kada je ovaj segment u pitanju, je zaista ispunila sve ono što Poslovnik i akta Skupštine predviđaju, upravo govori i činjenica da gotovo nema četvrtka poslednjeg u mesecu, a da nema i odgovora i pitanja iz ove sfere. Dakle, mi smo pre tri godine prvi put otvorili u Vladi budžetsku liniju, a ocenili da jedinice lokalne samouprave tamo gde postoji i teče život da one treba da odrede šta su prioriteti populacione politike na kojima treba raditi i onda smo prvi put oglasili, odnosno dali nepovratna sredstva jedinicama lokalne samouprave i to je bilo u iznosu od 130 miliona, 15 jedinica je dobilo, lokalne samouprave gradova i opština sredstva. Sledeće godine, to je već bilo 500 miliona iz budžeta, 2019. godine i ove godine po 650 miliona. Zašto su jedinice lokalne samouprave koristile ta sredstva? Najveći broj gradova i opština je ocenio da je nezamislivo da dajemo podršku porodici na neki način drugi, a da ne zadovoljimo prioritet, da ima što je moguće više mesta u predškolskim ustanovama. I, zaista od toga da se proširi prostor, da se uslovi komfora u obdaništima poprave, a ovim merama smo smanjili samo po ovom osnovu liste čekanja za 2.500 mališana u mnogim manjim mestima, pre svega seoskim područjima po privi put otvorilo jasleni uzrast i brigu za decu od nula do tri godine. To je bio onako konkretan korak koji je država uradila, s tim da su i lokalne samouprave morale da se pripreme tako da sa 15 do 20% sopstvenih sredstava podrže ova nepovratna sredstva koja su dobili, koja su koristili. Drugi segment je bio korišćen uglavnom za podršku pedijatrijskoj službi i patronažnoj službi za koju Unicef, kad govori o prednostima i karakteristikama Srbije uvek kaže – pa, ako nešto u Srbiji jeste dobro organizovano, to su segmenti zdravstvenog sistema u ova dva dela. Ali, je činjenica da ima udaljenih sela, da ima i beba i starijih u tim udaljenim selima i da zaista kroz kupovinu vozila za obilazak takvih porodica, i tu smo izdvojili prilična sredstva i veliki broj jedinica lokalne samouprave je zapravo u svojim zahtevima imao izvesnu pomoć u kupovini opreme medicinske, to su uglavnom ultrazvučni aparati i transportna sredstva. Treći segment vrlo konkretne podrške bili su „start ap“ podrške mladim ljudima uglavnom u poljoprivrednim gazdinstvima, koji planiraju da ostanu na selima i mi smo im pomogli da zapravo sa tim početnim finansijskim sredstvima naprave prve korake u tom segmentu. Zašto je to važno? Zato što istraživanja kažu da su u Srbiji upravljanja migracijama, o kojima je ministar Đorđević nešto više govorio, fokusirane na različite teme uključujući i demografske i ekonomske aspekte. Koji je to profil čoveka koji najčešće napusti Srbiju i ode iz Srbije i imamo problem depopulacije. Pa, to je upravo mlad čovek koji je došao na školovanje ili radi nekih drugih životnih potreba iz seoskih sredina u gradove, on se tu prilično dobro adaptirao i on najradije odlučuje da napusti Srbiju i on je naš najčešće emigrant. Prosečan čovek koji napušta Srbiju u ovom momentu ima 28,7 godina po procenama RZS, svaki peti ima visok stepen obrazovanja i značajan broj prvorođenih beba se rodi u inostranstvu i to jeste naša realnost. Dalje mere koje su izuzetno značajne i koje zapravo zajedno sa gradovima i opštinama radimo, vezane su za savetovališni rad. Savetovališni rad kada je u pitanju reproduktivno zdravlje je izuzetno značajan, jer se moramo suočiti sa činjenicom da su nam neznanja u ovoj oblasti prilično velika i da zbog toga i maloletničke trudnoće i naročito teški oblici dečijeg rada nisu frekventni, ali ih evidentiramo, postoje i na suzbijanju ovih pojava radimo i na zakonodavnom planu, ali i u praksama. Šta bi bili još konkretni ili baš apsolutno konkretni rezultati primenjenih mera, dakle, ne samo ovi podsticaji, ne samo povećanje vidljivosti i ne samo taj integrativni rad u kome Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, Ministarstvo zdravlja, naravno Ministarstvo finansija, sva ostala ministarstva daju nemerljiv doprinos. Pre svega, apsolutni brojevi koji kažu da jedino u Srbiji u odnosu na 10 zemalja sa kojima smo pravili paralelne analize, a to su sve države bivše Republike Jugoslavije, Mađarska koju veliku pažnju posvećuje ovim pitanjima, Albanija, Rumunija i Bugarska, jedino se kod nas rodio veći broj beba u 2019. godini, u odnosu na 2018. godinu i jedino je kod nas smanjena smrtnost i to u kojim regijama? Za Beograd smo očekivali da će biti veći broj beba, ali za jugoistočnu Srbiju nismo. To znači da taj duh integrativnog rada u Vladi, investicije na jugoistoku Srbije zadržavaju ljude dole i dole se rađaju ta deca. Zaista je to jedan vrlo ohrabrujući korak. Republički zavod za statistiku još nije izašao sa podatkom koliko se dece, kog reda rođenja više rodilo, ali analizu pravimo mi u kabinetu i očekujemo da će broj trećerođenih beba biti čak za 600 do 700 hiljada veći u 2019. godini u odnosu na 2018. godinu. To znači da su mere Vlade zaista dale rezultate, da u pogledu regionalizacije, u pogledu davanja istih šansi svakom detetu da se najpre rodi, a onda da odrasta na najadekvatniji način, da je to zapravo jedan duh koji neguje Vlada i to ne može nijedan kabinet, nijedno ministarstvo zajedno. To možemo svi skupa i to i činimo. Hvala vam na ovom pitanju.
Zahvaljujem. Da li imate još neko pitanje? Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovorima i želim da taj trend nastavite i sa radom, a i sa povećanjem populacije. Pitanje za gospodina Lončara. Nikako ne mogu da preskočim sada verovatno najaktuelniju temu u čitavom svetu, korona virus. Interesuje me, pratim naravno šta se dešava u okruženju, ali samo da vas pitam koliko smo mi spremni kao država da se suočimo sa mogućnošću proširenja tog virusa na ovaj deo Evrope, ne daj Bože i ka Srbiji? Kakvi su vaši planovi ako se tako nešto ne daj Bože desi i da li o aktuelnom problemu komuniciramo kao država i vi kao resorno ministarstvo sa okolnim zemljama i da li ćemo u toj situaciji svi zajendo raditi u jednom istom pravcu? Da li postoji jedan plan saradnje sa zemljama koje nas okružuju? Obzirom da gospodin Dačić nije ovde, zamoliću premijerku da mi da odgovor, u stvari to nije konkretno pitanje, ali prosto interesuje me i čuo sam da je bilo nekoliko pitanja, jednostavno imam želju da znam šta vi kao premijer, svi zajedno kao Vlada, šta očekujete i u kom pravcu će se odvijati ova situacija dalje u Crnoj Gori, na osnovu diplomatskih iskustava, kakve ima naša zemlja? Interesuje me kako na vaš rad direktno utiče izjava specijalnog izaslanika predsednika Amerike Ričarda Grenela koji traži da Srbija prestane sa aktivnostima koje su vezane za priznavanje tzv. nezavisne države Kosovo? Hvala.
Prvo pitanje je bilo za ministra Lončara. Izvolite.
Uvažena predsednice, uvaženi poslanici, imam obavezu da vas informišem kao najviši dom u Srbiji o trenutnoj situaciji, prvenstveno kod nas, u našoj zemlji, a i u regionu i u svetu. Ovo pitanje kao što ste sami mogli da vidite, shvatamo na najozbiljniji način i da svi znate kako to funkcioniše. Mi, srećom nemamo ni jedan registrovan slučaj, što ne znači da ga neće biti. O čemu se radi? Radi se da je ovo 21. vek, radi se da ne možete da zaustavite putovanja, da ne možete da zaustavite migracije, epicentar znate da je u Kini. Mnogo toga zavisi od mera koje budu preduzete u Kini. Mi smo sve vreme u komunikaciji, na stalnoj vezi sa Svetskom zdravstvenom organizacijom, koja je u obavezi, kada se nešto ovako dešava, da izdaje saopštenja vezana za trenutnu situaciju i vezana za mere koje trebaju da se preduzmu. Ono što želim da uverim i vas i sve građane Srbije, da sve one mere koje su do sada predložene da se preduzmu, da smo mi u Srbiji preduzeli i više od toga što su oni zahtevali od nas, odnosno što nam je bila obaveza da uradimo. Od bukvalno samog početka smo aktivnu ulogu uzeli, od aerodroma, graničnih prelaza, komunikacija sa kineskom ambasadom, komunikacija sa turističkim agencijama, komunikacije sa zemljama u regionu, sa onima sa kojima se graničimo, od te pojačane kontrole, od nadzora ljudi iz Kine koji dolaze ovde, da li su to Kinezi, da li su to ljudi koji su naši, koji su bili tamo, zatekli se, pa su se vratili, da li se radi o turistima iz Kine, koji su došli ovde prolazeći kroz niz zemalja u regionu i odradili, ponavljam i više od onoga što su mere Svetske zdravstvene organizacije obavezivale. Šta je ono šta će se dalje dešavati? Postoje dva problema, a to je što još nema kompletnih informacija o samom virusu. Korona virus je poznat od ranije, ali ovo je sada neka nova mutacija i ne zna se dovoljno podataka, posebno oko prenošenja tog virusa. Ono što nas zabrinjava, u ovom momentu, svi slučajevi, ima ih 68, ako se ne varam van Kine, u Evropi i u ostatku sveta, i većina njih su bili, to su ljudi koji su bili u Kini, tamo su se zarazili, pa su došli u neke od tih zemalja i onda su dobili simptome i dijagnostikivani su i potvrđeno je da se radi o korona virusu. Imamo ono što upozorava, to je slučaj u Nemačkoj osobe koja je bila u komunikaciji samo, sa nekim ko je bio u Kini i boravio u tom području. Šta to znači? To znači da ćemo morati da još više povedemo računa, jer nemamo zvanično još podatke, kako se tačno prenosi, kao što imamo za ostale viruse, jer da imamo te podatke i još neke druge, mi bi tačno mogli da predvidimo iz prethodnih iskustava koja su bila i kod nas i u drugim zemljama, mogli bi da predvidimo kako će to da ide i u kom pravcu će da ide. Ali, bez obzira i na te koje nemamo, mi se uvek spremamo na neku goru opciju od one što bi trebala da bude. Ono što se očekuje da vrhunac se dostigne u narednih 10 do 15 dana. Znači, to je ono što se očekuje po prognozama Svetske zdravstvene organizacije i stručnjaka koji rade na tome. Za tih 10-15 dana ne može da se uradi ništa revolucionarno da se to spreči, sem mera izolacije i tamo na licu mesta gde se dešava da se odrade mere, da se spreči migracija tog stanovništva i tih ljudi koji su se tamo zatekli. To je jedan od načina da ide. Druga stvar je da svi najozbiljnije shvate i kada dođu u kontakt sa ljudima koji dolaze iz tog područja ili su bili tamo, ili žive tamo, pa su došli ovde, da se automatski registruju i da se stave pod neku vrstu nadzora i da se isprate do kraja. Mi to radimo sa tim ljudima, sve vreme dok provedu u Srbiji, ako idu dalje. Danas sam imao sastanak na insistiranje kineske ambasadorke Kine, koja je ovde, upravo smo na dnevnoj komunikaciji, sve što je do nas ponudili smo pomoć koju mi možemo da pružimo i da uradimo. Želim da kažem, znači, ne treba da bude nikakva panika ako se desi neki slučaj i kod nas. Teško je to sad bilo ko da predvidi, ali je najbitnije da reakcija bude pravovremena. Ono što smo mi uradili, naši timovi rade bukvalno 24 časa najstručnijih ljudi. Imamo spremne sve uslove, imamo spremne izolacije, imamo spremne stručnjake, imamo spremna specijalna vozila, imamo specijalnu opremu, imamo reagense, ako se sećate, mislim da smo jedni od retkih koji smo ovo sačekali sa reagensima za korona virus. To ne za jedan, nego za četiri tipa. Svi su to nabavljali navrat na nos, mi smo to imali ovde i mogli smo, podsećam, to su reagensi koji za dva sata donose rezultat da li ima korona virusa ili ne. Naravno, stupili smo u kontakt sa najprestižnijim evropskim i svetskim laboratorijama gde bi u slučaju da se pojavi taj rezultat i prekontrolisali još jedno. Jer, to je princip, tako se radi, tako struka insistira i tako se radi. Ono što mi ne možemo da predvidimo kada će, ko će doći kod nas, da li će biti zaraženi ili neće biti zaraženi. Sledeća stvar koju mi radimo, mi se brinemo i za sve naše građane koji su poreklom iz Srbije, koji već neko vreme ne žive u Srbiji, ali im se desi, ako što je bio ovaj bračni par, odnosno ova žena, koji žive u Kini, ali su otišli na odmor u Indiju. Zadesilo ih je tamo, srećom za ženu iz Srbije, stigli su rezultati, ona je negativna, nema korona virus, ona nije u bolnici. Muž se pati, ali bukvalno, gledamo da pratimo za svakog našeg građanina i ne sad iz nekog razloga, nego da bi mogli na vreme da reagujemo i da sprečimo. Ono što treba da znate, formirali smo jedan tim naših stručnjaka koji se bave samo time. To su ljudi koji su već imali iskustva i kod nas i u stranim zemljama, i u drugim zemljama sa raznim virusima. Ono što je najbitnije, imamo odgovore za sve moguće situacije koje bi mogle da se dese. Ne bi voleli da se dese, ali imamo odgovore i moliću i vas i sve građane da pažljivo slušaju samo proverene podatke, da ne slušaju poluinformacije i dezinformacije, jer i toga ima i to se dešava. Znači, to u momentu može da bude najgore. Ova stvar mora da se ostavi da je struka radi, da slušamo njih, jer jedino tako možemo iz ovoga da izađemo sa što manje posledica. Mi ne možemo izvan celog sveta, izvan Evrope. Kako bude drugima biće i nama, ali moramo da pristupimo najozbiljnije. Ova stvar ne sme da se pretvori u neku dnevno političku aktivnost, u neku promociju nečega, u nešto sasvim drugo, jer ovde moraju svi da shvate da se ovde radi o ljudskim životima i da svaka greška može da nas skupo košta. Od naše ozbiljnosti zavisi dosta toga. Imamo odgovornost i prema nama i prema našoj deci da ovde odreagujemo samo onako kako to struka zahteva. Za sada imamo sve, nema apsolutno mesta panici, ne treba da bude iznenađenje ako bude neki slučaj kod nas. Ali, ne znači ni da treba da se opustimo i da mislimo da se to negde dešava na drugom mestu, da je nemoguće da dođe kod nas. Još jednom bih se zahvalio svim našim ljudima, našim stručnjacima koji su od početka ove novonastale situacije sve vreme aktivni, bukvalno 24 časa, koji mnogo ono što mi ne vidimo i kada se god pojavi nešto sumnjivo, i kada se god pojave građani koji su doputovali, gde oni budno prate šta se dešava, rade na analizi i da zamolim naše građane da ne zloupotrebljavaju, jer imamo situaciju, jer imamo jedan red na Infektivnoj klinici ljudi koji oni misle da imaju korona virus. Kada uzmete anamnezu, nema teoretske šanse da imaju korona virus, i onda traže da ime se uradi testiranje na korona virus. Sa druge strane imamo drugi red koji traže da im se uradi testiranje na korona virus, jer žele da idu u neku zemlju koja traži potvrdu da su se testirali da nemaju korona virus. Ja molim samo za razumevanje. Mi toliko novca nemamo da trošimo da bi neko dobio potvrdu da negde ide ili neko što je sanjao da ima korona virus pa treba da mu se uradi ili da se poziva broj telefona koji smo rekli za ljude koji su došli iz Kine da se oni obrate na taj broj telefona da istog momenta ekipa specijalizovana sa specijalnim vozilom dođe po njih da oni ne bi ulazili u javni prevoz, da ne bi ulazili u taksi, da ne bi bili u kontaktu sa nekim drugim da uzmemo, a ne da se zove taj broj telefona i da se kaže kako su bili u autobusu i kinuo jedan Kinez, na sledećoj stanici se ispraznio autobus, ostali su samo vozač i Kinez u autobusu pa bi oni došli da se testiraju. Znači, ljudi molim vas, ovo nije ni malo smešno, molim za ozbiljnost i molim da se slušaju saveti onih ljudi koji to stručno rade, jer jedino tako možemo da izađemo iz ovoga. Ova situacija se prati iz dana u dan, blagovremeno ćemo obaveštavati šta se dešava, mi ne možemo sada ni mnogo veći umovi od nas ne mogu da predvide u kom pravcu će to da ide, ali mi ćemo gledati da odradimo sve što je do nas i da iskoristimo znanja naših stručnjaka, da pomognemo ne samo nama, nego i onima koji su najugroženiji u ovome. Još jednom hvala svim ljudima na razumevanju i hvala našim stručnjacima koji rade sve vreme budno na ovome.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Što se tiče naših očekivanja i šta mislimo da će se dalje dešavati u vezi spornog zakona u Crnoj Gori, dakle evo poslednja vest koja je izašla ne znam da li ste videli to je da je na sastanku u Patrijaršiji odlučeno da se pokrene inicijativa pred Ustavnim sudom Crne Gore povodom spornog zakona. Dakle, sinod SPC će pokrenuti ovu inicijativu. Još jednom mi kao zemlja koja poštuje suverenitet Crne Gore i vladavinu prava i mi i oni smo zemlju predpristupnom procesu EU apelujemo tamo na vladavinu prava, tako da ćemo sačekati tu odluku, ali to je jedan konkretan korak. Iskreno, ja očekujem da vidim šta će reći i evropske institucije, i to u okviru teme vladavine prava, a isto tako, možda i malo više povodom teme, nepovredivosti imovine. Dakle, ovo čak i ako se ne tretira kao versko pitanje i pitanje prava manjinskih zajednica, srpskog naroda u Crnoj Gori je par ekselans, pravno pitanje neotuđivosti imovine. Dakle, i u tom smislu očekujem da vidimo šta će se dešavati, za šta god se odlučimo biće presedan u bilo kom drugom slučaju. Pored toga, primetno je da u ovom trenutku još ništa nije rekla Venecijanska komisija, oni su za ovaj zakon tražili mišljenje Venecijanske komisije. Dobili su komentare Venecijanske komisije koje nisu implementirali, mislila bih da će Venecijanska komisija u jednom trenutku da možda reaguje i svakako u komunikaciji sa EU. A, onda i najvažnije, ono što mislim da je najefektivnije, to je da Republika Srbije pruža stalnu kontinuiranu podršku srpskom narodu u Crnoj Gori, kao i svuda. Svuda je ostalo da bude u kontinuiranoj komunikaciji, isto tako pruža podršku i SPC i da se zajedno borimo za očuvanje interesa i svih prava srpskog naroda, gde god oni živeli. U tom smislu je meni neverovatno opet ovo što je rekao narodni poslanik. To nije nešto što vi možete sebi da pripišete, već sve što se dešava u ovom trenutku je rezultata aktivnosti našeg naroda u Crnoj Gori. Ja ću podsetiti da na žalost, ne mogu da se setim da je iko pre predsednika Vučića imao inicijativu i okupio predstavnike našeg naroda iz celog regiona, na jednom mestu u isto vreme, da razgovaramo, u Republici Srbiji. Mi smo imali najmanje tri takva sastanka, poslednji, ako se ne varam je bio u Kraljevu, kada smo imali otvaranje aerodroma, kada su bili svi predstavnici Srba iz regiona, uključujući i Sloveniju. To je prvi put da postoji tako nešto, da smo zajedno seli, da smo zajedno pričali, da smo zajedno dogovorili podršku, otvaranja srpskih kulturnih centara, konkretno, podršku projektima našeg naroda i naših zajednica u zemljama u kojima žive, od školstva, infrastrukture, preko kulture, preko učenja jezika, srpskog jezika u tima zemljama, i tako dalje. Vidite kada kontinuirano radite na tome kao što je radio Aleksandar Vučić, čija je to inicijativa, onda imate jedno jedinstvo naroda koje je pre svega srpski narod, predstavnici srpskog naroda, a ne ove ili one političke stranke, ili političke afilijacije u Crnoj Gori, Makedoniji, Sloveniji ili gde god drugde bilo, ili BiH. Dakle, onda ljudi znaju, stave svoje partijske po strani i za neke interese srpskog naroda se bore na legitiman način, zajedno i time su jači. To je rezultat ovih inicijativa. Nema nikakve potrebe da se kitimo tuđim perjem. To su trebali da rade neki pre nas, zato što nisu imali svoje rezultate. Mi imamo rezultate, oni govore dovoljno o nama, sve ono što smo radili i neke stvari o kojima nismo pričali, neke stvari o kojima danas ne pričamo, jedino je važno da imamo rezultat za srpski narod i sve naše građane u samo Republici Srbiji. Vratiću se opet, kada kažem rezultat, evo, pitala sam, koji rezultat vi tražite? Rezultat je, povući taj zakon. To je fenomenalno reći. Ko ne bi želeo takav rezultat? Šta ste nas kritikovali, šta nismo uradili kao da bi dobili taj rezultat? Nismo tražili sazivanje Saveta bezbednosti UN, povodom ovog pitanja. Da li mislite da sazivanje SB UN povodom ovog pitanja bi vam dalo željeni rezultat ili bi uradilo upravo ono što sam ja rekla pre toga, a to je da svaki put kada se nešto desi, vi sazivate SB UN i onda kada vičete tako 10 puta – Vuk, kada budemo imali ozbiljan životni problem i pišemo UN, šta će reći? Evo ih opet ovi sa svojim desetim pismom. Treba biti promišljen, pametan, treba znati kada šta raditi, kada koje diplomatsko oružje upotrebiti, a ne tako. Reći ću vam još jednu stvar, to su sve one stvari koje očekujemo, i ovo, Ustavni sud da vidimo ustavna pitanja, u nadležnosti naravno i u okviru suvereniteta Crne Gore, ali i u okviru njihovih evropskih integracija, vladavine prava, nepovredivosti imovine, pitanja i u okviru evropskih integracija, prava i slobode građana koje god vere, nacionalnosti oni bili u jednoj državi koja želi da postane član EU, u našim bilateralnim odnosima, ja se isto nadam da će biti još dodatnih sastanaka, razgovora između predsednika Vučića i Mila Đukanovića. Na kraju krajeva, to je sve ono što ćemo mi uraditi, što očekujemo i u kom smeru mi gledamo. Ali, rekla bih vam da ovde nije to toliko bilo zapaženo. Na kraju, kao rezultat svih inicijativa imamo i konačno, mislim prvi put od septembra srpski jezik da se uči u školama u Sloveniji. To nije bilo moguće ranije zato što mi nismo imali adekvatnu komunikaciju sa Slovenijom i zato što tamo niste imali jedinstven zahtev Srba. Nažalost, oni tamo nisu nacionalna manjina, što zaista mislim da nije primereno i nije u skladu sa evropskim vrednostima koje mi poštujemo i koji se nama nameću. Imali ste nekako tri potpuno odvojene grupe Srba u Sloveniji, koji su se samo isključivo svađale. Dakle, nijedan zajednički projekat nisu mogli da dogovore. E, sada, konačno imamo uspostavljeno jedno telo, svi rade zajedno, stavili su svoje razmirice po strani i od septembra imamo učenje srpskog jezika u Sloveniji. I to je rezultat tog kontinuiranog rada, napora i upornosti. Što se tiče obustave aktivnosti u vezi sa povlačenjem priznanja jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i zemalja koji su, nažalost, pre svega, u tom prvom talasu bez naročitih, ja mislim, razmišljanja ni znanja činjeničnog stanja, ni situacije, nažalost, pre svega, pritiskom nekih drugih međunarodnih sila priznavale tzv. Republiku Kosovo. Mi smo rekli da povlačenje takse svakako ne može. Te dve stvari nemaju nikakve veze jedno sa drugom. Takse nisu uvedene zato i ne možete da kažete da je nešto što je uvedeno, bez obzira na bilo šta drugo sada treba da se povuče, a da mi uradimo neku drugu stvar koja nije bila uzrok tih taksi. Jedino o čemu mi možemo da pričamo je da dok traje dijalog, a dijalog može da se nastavi tek nakon što se ukinu takse, može da se kaže da je status kvo, pa u tom statusu kvo, ukoliko oni ne pokušavaju da se učlane u neke međunarodne organizacije i nema novih priznanja, da nema novih otpriznavanja, ali to je stvar širih razgovora, zato što to nije tako lako ni obećati ni ispuniti, zato što postoje države koje misle svojom glavom i koje će reći – vidite, mi smo u tom trenutku, ta Vlada je tada pogrešila, to nije u skladu ni sa našim interesima. Mi sada znamo situaciju na terenu. Ne možemo mi tako lako da utičemo na te zemlje sada i da kažemo – nemojte slučajno da povučete priznanje. Dakle, to je stvar jedne druge debate, jednog drugog dijaloga u kojima treba sve ostale druge stvari da se sagledaju. Ali, svakako ta jedna sa drugom tom stvari ne može biti nikako povezana, ne može se stavljati znak jednakosti. Taksa za takse. Taksa moraju da se povuku da bi se nastavio dijalog, pa ćemo onda sve ostalo videti. Hvala.
Reč ima ministar, gospođa Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa, evo, ja možda, kao ministar za evropske integracije uz dužno poštovanje svih stavova koji su izneti ovde i sa strane naše premijerke i sa strane poslanika. Imam samo donekle malo drugačiji pristup, a vezan je za ono što jeste pristupni proces, dakle, iz Srbije, ali i Crne Gore, jer pristupni proces mora da se vodi i ja sam o tome obavestila i odgovarala vam na taj način na vaše pitanje, obavestila relevantne institucije EU, zato što sam podsetila da pristupni proces, ako je jednak za sve mora da bude vođen i po jednakim pravilima. U tome je suština i dodata vrednost procesa. Dakle, to nije unošenje bilateralnih pitanja u proces, jer mi smo, dakle i Srbija i Crna Gora su zemlje koje pregovaraju, dakle, u pristupnom su procesu, zemlje kandidati za članstvo. Ali, znate Srbija je jedina država koja pregovara članstvo i koja je imala obavezu, koju smo mi voljno i rado ispunili, da sačini poseban akcioni plan, dakle, nacionalne manjine u okviru Poglavlja 23. dakle, vladavina prava. I mi smo pokazali na taj način da smo kao zemlja nedvosmisleno, jasno, iskreno opredeljeni da poštujemo multietničnost, multikonfesionalnost i svaku drugu različitost koja postoji u našoj zemlji. Te su crkve i verske zajednice u Srbiji sve slobodne da uređuju svoje unutrašnje, dakle, da strukturiraju svoje odnose unutar crkvi i raspolaganje svojom imovinom po najboljim evropskim standardima. Mislim da to zavređuje pažnju i da treba da bude istaknuto. Ono što radi Crna Gora, zaista smatram da nije u skladu sa temeljnim principima na kojima počiva i sam proces evropskih integracija i sam pristupni proces. Dakle, mi radimo naš deo posla u smislu ukazivanja činjenica da ono što se dešava zaista treba na neki način da naiđe na reakciju. Šta znači reakcija? To je ono pitanje koje ste postavili i na koje je premijerka, ja mislim, dala jedan ispravan odgovor. Dakle, šta su očekivanja? Da li su očekivanja da se povuče ovaj zakon? Lično smatram da neće doći do toga da će iko pozvati Crnu Goru da povuče zakon, jer kao što se zakoni ne pozdravljaju, tako se i zakoni ne povlače po nečijem pozivu, ali alarmirati, na neki način, ne previše, ne unoseći previše tenzije u onako već krhke odnose u regionu, mislim da zaslužuje da bude primenjeno kao instrument, ali to nikakve veze sa Savetom bezbednosti UN nema. To bi bio jedan potpuno pogrešan pristup u okviru multilateralnih mehanizama koji postoje u našoj diplomatiji, tu je OEBS, za početak, Organizacija za evropsku bezbednost i saradnju, dakle, gde može. Međutim, da li znate šta sam ja primetila? To je da kad god je pitanje vladavine prava i stanja medija u Srbiji svi se iz opozicije, dakle iz nevladinog sektora i te kako pozovu na institucije i kancelarije OEBS, a nisam čula da se iko, dakle, ako idemo već od tog nekog nižeg nivoa alarmiranja, da ne dođemo do toga da baš država odmah diže ti pitanje, niko se nije setio da možda uputi neku vrstu ili pisma ili skretanja pažnje i tako dalje nadležnim kancelarijama OEBS, koje se bave različitim dimenzijama, od demokratije ljudskih prava, do slobodnih izbora, poštovanja medija i tako dalje. Prema tome, zaista mislim da je Srbija odmereno reagovala, zaista mislim da smo uradili i ono kao što je premijerka rekla, složiću se, nije sve vidljivo i ne mora sve da bude tako pretreseno u javnosti, ali mi svakako na odgovor, na način kao pristupajuća zemlja koja ima interes da ima sa Crnom Gorom dobre odnose, ali i te kako ima interes i pravo da zaštiti, pre svega, ljudska prava, da se ne bi dogodilo i nekome drugome. To je vladavina prava, a ne samo kada štitite interes svoje zajednice ili svojih građana koji predstavljaju naše građane koji se izjašnjavaju kao Srbi, već da se to ne dogodi ni nikome drugome, kao što su očekivanja od Srbije bila u tom pogledu i Srbija ih je voljno, iskreno i dosledno sprovela. E, takva očekivanja, makar tolika treba da se ukažu. Zaista ne očekujem poziv za povlačenje, da budem sasvim otvorena, ovog zakona, ali svakako da se temeljno preispita kako Crna Gora sprovodi obaveze iz svojih pregovaračkih poglavlja o vladavini prava. Smatram da je to jedan fer pristup, da bi tako isto svako drugi reagovao da se bilo šta dešava u Srbiji u pogledu statusa, dakle, i neotuđivih verskih prava koji su deo ljudskih prava. Znači, mi radimo, mislim da radimo razumno, mislim da nismo pogoršali do neslućenih razmera odnose, ali da smo svakako svoj deo posla uradili. Možda on nije uvek vidljiv, ali hoću da građani znaju da sve instance premijerka, predsednik države, Ministarstvo spoljnih poslova i Ministarstvo za evropske integracije radi svoj posao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujuć. Izvolite.
Da se zahvalim svima na odgovorima i pošto sad po Poslovniku ova zadnja dva minuta nemam pravo više da postavljam pitanje, ja ću da pozdravim i ministra ekologije, gospodina Trivana. Gospodinu Nedimoviću, samo još jednu stvar, ono što sam ja malo pre davao kao predlog nije se odnosilo na velike poljoprivredne proizvođače, fakat, oni su jaki, oni mogu da iznesu tu priču, država treba da im pomogne, odnosilo se na one male sitne, i upravo na one male traktore o kojima smo pričali. Dobar je vaš predlog, može da im se izađe u susret i još neka metodologija koja bi mogla da im se osmisli kako da im se izađe u susret da oni mogu da se udružuju u zadruge. Veliki broj tih malih sitnih nije dovoljno pismen, bez ikakve uvrede, ili nema dovoljne veštine koje su potrebne za otvaranje jedne zadruge i vođenje zadruge. Da li postoji mogućnost da ljudi u lokalnim samoupravama koji se bave temom poljoprivrede mogu da iznađu neko vreme i da se organizuju tribine, gde bi ovi ljudi mogli da se upoznaju sa načinom kako najlakše osnovati poljoprivrednu zadrugu? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Pošto nema ni jednog resornog ministra kome sam namenila pitanja, pitanja postavljam svim ministrima koji su ovde prisutni, a posebno premijerki Brnabić. Prvo pitanje se odnosi na male privrednike i zanatlije. Zbog gomile nepotrebnih papira i preduge procedure mnogi od njih ulaze u sivu ekonomiju i rad na crno. Preduzetnici i zanatlije se snalaze da bi preživeli. Evo vam jednog primera, preduzetnik daje platu na primer 50 hiljada dinara po svakom zaposlenom. Porez je 10%, 5.279 dinara, PIO 14%, 9.600, zdravstvo 5,15%, 3.500 itd. Sve u svemu, ako bih nabrojala sve one obaveze koje privrednik treba da da državi na tih 50.000 plate neto izlazi da on treba državi da da 30.490 dinara po zaposlenom. Pitam vas, da li mali preduzetnik ili zanatlija to može da uradi? Da li on jednostavno može da izmiri sve te obaveze i jednostavno da ne uđe u neku crnu ekonomiju? Pitam, koliko je država utrošila domaćih i inostranih sredstava za otvaranje stranih firmi u Srbiji u 2019. godini? Molim vas, navedite mi koja je lokalna samouprava pomogla nekom malom i srednjem preduzetniku, a i zanatliji i u kom obliku? Pitam vas, zašto je država u poslednjim godinama, ne sada, nego već decenijama, uništila udruženja zanatlija, koja su u nekim selima, ja znam u Vojvodini, a sigurno i u Srbiji su ta udruženja zanatlija postojala i preko 200 godina, znači, oni su brinuli na neki način o tome kako će zanatlije da funkcionišu itd. Država to jednostavno više ne pomaže. Sva, uglavnom, udruženja zanatlija su uništena i, u stvari, više ni ne postoje. Pitam vas, da li će i kada će država doneti zakon o zanatlijama, što zanatlije čekaju već godinama? Drugo pitanje postavljam, pošto nema resornog ministra Šarčevića za obrazovanje, možda ministarki Joksimović, kažete da, a i ja znam da nas je Evropska komisija pohvalila da imamo dobro obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina. Poglavlje 23 smo, ja mislim, dobro uradili, nemam primerki, stvarno brinemo o pripadnicima nacionalnih manjina, ali mogu da kažem da nacionalne manjine još uvek nemaju udžbenike. Znači, drugo polugodište je počelo u Vojvodini, pripadnici Rusinske nacionalne zajednice u drugom razredu nemaju matematiku, u šestom razredu nemaju matematiku, biologiju, istoriju, geografiju, informatiku i tehničko. Taj drugi i šesti razred ove godine uče po novom programu. Znači, roditelji su bili primorani da kupe deci stare udžbenike, da bi sada možda u aprilu morali da kupe nove udžbenike, tako da, zato što će se matura polagati po novom programu.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Što se tiče malih privrednika i zanatlija, čini mi se da nam je poseban fokus u 2018. i 2019. godini bio na male privrednike, paušalce i samim tim, naravno, i zanatlije, kao deo te grupe. Mi smo u poslednje tri godine smanjili porez za ukupno nekih 3%. Slažem se da to možda ne deluje mnogo, to je značajno izdvajanje za državnu kasu, odnosno značajni prihodi koje mi nećemo prikupiti, ali sa svim smanjenjima poreza uvek mislimo na teško stečenu finansijsku stabilnost zemlje. Dakle, smanjili smo porez 3% i nastavićemo da smanjujemo porez. Paralelno sa tim smo povećavali svake godine neoporezivi dohodak, što je isto tako olakšica pri isplati plata. Trenutno je neoporezivi dohodak oko 16.300 dinara. Kada sam ja, ako se ne varam, kada sam bila ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, neoporezivi dohodak je bio oko 11.000 dinara. Dakle, nije ni malo beznačajno. Upravo sam pre dva dana predstavila reformu sistema paušalnog oporezivanja i to je bila jedna od najvećih teškoća, pre svega paušalcima, pa kažemo da su i mali privrednici tu. Zašto? Zato što smo imali sistem u kome su poreska rešenja kasnila i po dve godine, u kome vi niste znali koliko vi treba da platite porez te godine i onda pošto vam kasni dve godine, stigne vam porez za sve te dve godine, sa tim da treba da ga platite u narednih 15 dana. Vi niste tačno znali koliki porez treba da bude zato što je on dosta arbitrarno ostavljen na odlučivanje poreskoj upravi, odnosno poreskim inspektorima i mi smo hteli da napravimo taj sistem potpuno drugačiji, da on bude potpuno transparentan, da bude potpuno, tačno i jasno kontrolisan, da bude objektivan, čime smo u ogromnoj meri u stvari zatvorili taj prostor za korupciju, jer gde god imate arbitrarnost, gde god imate da neko diskreciono odlučuje koliko će neki privrednik platiti, tu imate ozbiljan ne samo prostor za korupciju, nego poziv za korupciju. Mi smo to izmenili, tu je zaista Ministarstvo finansija i Poreska uprava kao deo Ministarstva finansija jako povukla, radili smo zajedno sa privrednicima i sada imamo sistem gde vi potpuno transparentno odete na sajt Poreske uprave, ukucate sve vaše parametre, čime se bavite, koja je šifra delatnosti, u kojoj lokalnoj samoupravi, kojoj zoni, kliknete na kalkulator i on vam da koji porez treba da platite. Da ne bi kasnilo, ovo se sve radi elektronski. Elektronski se i to za godinu unapred šalju prijave, tako da se plaća porez. Tu smo uveli jedan potpuni red i transparentnost i smanjili svaki prostor za korupciju. Onda smo da bi posebno podstakli preduzetništvo, mala i srednja preduzeća, mikrofirme, od 1. oktobra 2018. godine za mlade ljude koji su u proteklih 12 meseci završili školu, bilo da je tehnička škola ili gimnazija ili završili fakultete i ljude koji su više od šest meseci nezaposleni registruju na Nacionalnoj službi za zapošljavanje od 1. oktobra 2018. godine ako otvore firmu svoju, u prvih 12 meseci su u potpunosti oslobođeni poreza, plaćanja poreza i doprinosa, upravo da bi imali 12 meseci da razviju svoj posao, da se nauče, da nađu tržište, da se ne plaše da će država odmah da im ispostavi račun u prvom mesecu poslovanja. Zahvaljujući tome smo od 1. oktobra 2018. godine do 1. decembra 2019. godine imali osnovanih novih nekih 780 preduzeća koja zapošljavaju oko 900 ljudi. Ono što je najlepše u toj priči, što su ta preduzeća upravo tamo gde nam najviše trebaju. Dakle, najveći broj preduzeća je registrovan u Brusu, pa imamo Loznicu, Trstenik, Knić, dakle, tačno tamo gde je nama možda teže da dovedemo strane direktne investicije, a ti ljudi imaju svoje ideje i sada smo im dali priliku da započnu svoje poslovanje. Od 1. marta ove godine smo zakonima koji su izmenjeni ovde u Skupštini u decembru 2019. godine to poresko oslobođenje proširili na inovacione kompanije i to za prvih tri godine od formiranja. Onda smo 1. januara 2019. godine usvojili novu uredbu koja subvencioniše značajno samo opremu, samo kupovinu opreme za mala i srednja preduzeća, preduzetnike, čime se značajno poboljšala krvna slika naše privrede, zbog čega nam se polako oporavlja industrijska proizvodnja, zbog čega ćemo mi imati, odnosno smo imali rast u 2019. godini značajno, značajno veći nego planiranih 3,5%. Videli ste, ako niste, pogledajte, danas je i Evropska komisija rekla da je zahvaljujući ekonomskom rastu Srbije podignut ekonomski rast čitavog zapadnog Balkana. To je u velikoj meri zbog građevine i mnogo naših većih izdvajanja u infrastrukturu i kapitalne projekte, kapitalne investicije, ali i u velikoj meri zahvaljujući oporavku industrije, što je i zbog toga što smo ponovo svetski prvaci u privlačenju stranih direktnih investicija, ali i zbog toga što smo dosta promenili uslove u preduzetništvu. Konačno, dali smo posebne poreske olakšice za stare zanate, tako da sada i u toj samoj prijavi imate da kliknete i da se bavite starim zanatima, da bi vam se u skladu sa tim umanjio porez. Sigurno postoji još mnogo stvari koje ćemo uraditi, koje ćemo moći da uradimo. Ali, čini mi se da smo do sada uradili više nego bilo ko ranije za naše preduzetnike, mikro, mala, srednja preduzeća, u smislu poslovanja, uvođenja elektronske uprave, smanjivanja troškova samom elektronskom upravom, na kraju krajeva, i ovde smo imali, prošle nedelje ste usvojili Zakon o arhivskoj građi, kojim uvodimo konačno elektronsko arhiviranje. Sve te stvari štede dodatne troškove našoj privredi. Više ne morate da iznajmljujete magacine da bi štampali sve, čuvali sve u papiru, digitalizujete, uništite i to je to. To će velikim kompanijama uštedeti stotine hiljada evra godišnje. Malim, mnogo manje, ali nešto značajno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospođa Jadranka Joksimović. Izvolite.
Hvala. Evo, poštovana poslanice, zaista nije moj resor, ali potrudiću se, makar onoliko koliko pratimo tu situaciju u okviru Poglavlja 23 i Akcionog plana koji sam već pomenula za nacionalne manjine. Postoji Memorandum o saradnji u oblasti izdavanja udžbenika na jezicima nacionalnih manjina i na pismima nacionalnih manjina iz 2016. godine. Da budem iskrena, jedno vreme je najveći problem bio upravo sa udžbenicima na bugarskom jeziku i tu se nekako fokusirala pažnja dok smo rešavali te probleme. Cela procedura ide na sledeći način. Vi znate da se odeljenje opredeljuje na osnovu broja učenika, mora da postoji određeni minimalni broj učenika da bi se formiralo odeljenje. Ako je ispunjen taj uslov, onda se program usaglašava sa nacionalnim savetom, savetom nacionalnih manjina, pa se vrati izbor učenika po odobrenju Saveta udžbenika, pa se onda knjige prevode. Mogu da vam kažem da je postojao problem i dosta se čekalo na izvesne prevode po katalogu udžbenika koji je odobren, jer nekada nije bilo ni dovoljno prevodioca. I to je bio jedan od problema, a onda, taj prevod i kada se uradi, mora da se verifikuje. Što se tiče pitanja za Rusine, koje ste konkretno pomenuli, zaista ne znam šta se tu dogodilo. Hvala na signalu. Sigurno sam da će ministar Šarčević pripremiti adekvatan odgovor ili preduzeti neke od aktivnosti. Mislim da je problem kada ne postoji matična država dodatni, u smislu nekih preciziranih aktivnosti, jer Ministarstvo obrazovanja potpisuje ugovore sa Zavodom za izdavanje udžbenika. Za to novca ima u budžetu, da se oko toga razumemo. To je promocija i podrška nacionalnih zajednica. To je poseban republički fond koji je formiran, tako da, zaista mogu eventualno da obećam u ime ministra Šarčevića da vam dostavimo podatke. Ali, hvala na signaliziranju. Zaista nemam o ovome informacija, ali nikada do sada, osim ove teme koja je bila na dnevnom redu sa bugarskom nacionalnom manjinom, nismo imali ozbiljnijih problema.
Zahvaljujem. Izvolite, koleginice.
Još jedno pitanje postavljam, a tiče se salašarskog života. Na salašu između Crvenke i Sivca bračni par Dragica i Danilo Kaluđerski u 21. veku žive bez struje. Znači, dvadeset godina vode uzaludnu borbu da im se uvede struja na salaš. Salaš nije zabačen, jer se nalazi odmah do regionalnog puta Novi Sad-Sombor, znači, nije salaš negde da ne može da se uvede struja. Nalazi se samo na 200 metara od fabrike „Jafa“ u Crvenki. Iz godine u godinu, oni vode borbu da im se uvede struja. Jednostavno, kontaktiraju sa lokalnom samoupravom u Kuli, sa Elektrodistribucijom u Somboru itd. Taj električni vod oko četiri kilometra koji bi trebao da se pruži, kako bi salaš Kaluđerski mogao da dobije struju. Na taj električni vode se ne bi priključili samo oni, što bi bilo stvarno nekako na neki način nepotrebno, ali bi se na taj električni vod priključilo oko stotinu salaša i vikendica koje nalaze oko tog salaša Kaluđerski. Pa vas pitam da li je Srbija zaboravila na te male ljude koji su svoj život proveli na salašima i na te ljude koji su, i mladi ljudi, odlučili da žive na salašima? Da li je moguće da taj deo Vojvodine dobije struju, da se priključe na taj električni vod?
Reč ima ministar Nedimović.
Zahvaljujem. Samo bih zamolio tu inicijativu da mi prosledite. Otići ću ja do njih da oni skupe sve te ljude koji su zainteresovani, sesti sa predsednikom opštine iz Kule i da dogovorimo da se to reši. Nije to nikakav veliki problem, samo mora biti više korisnika da bismo znali. Nije problem izanketirati ljude i hvala vam na tome. Daću sve od sebe da to rešim.
Izvolite, koleginice, dva minuta komentar.
Samo da odgovorim da se taj salaš zove Dadin etno salaš. Znači, on ima i neki taj brend etno salaša. Mislim da je to još bolje. Još da odgovorim ministarki Joksimović. Kod Rusina stvarno ima taj problem, ali ne samo kod nas, ima kod svih nacionalnih zajednica. Jednostavno, ja sam više puta upućivala poslanička pitanja. Privatno sam razgovarala sa ministrom Šarčevićem. Jednostavno, do sada ništa nije urađeno. Mogu da kažem da moja nacionalna zajednica ima lektore, prevodioce. Mi imamo obrazovanje na jeziku svoje manjine 278 godina. Tako da, razumete, imamo tu neku vertikalu obrazovanja i da nije problem ni u Nacionalnom savetu Rusina, nije problem ni u tom nekom kadru koji prevodi udžbenika. Tako da, ja ne znam da li je to neki nemar, šta se tu dešava, ali stvarno, roditelji su time oštećeni što su morali deci da kupe knjige u septembru stare i sada će knjige, prošle godine su knjige stigle u aprilu i morali su da kupe knjige po novom programu, jer će deca morati da pređu i taj program, jer će polagati maturu po novom programu, taj drugi i šesti razred. Tako da, mislim da stvarno treba da se to ne ponavlja, jer mislim da stvarno možemo da se pohvalimo pred Evropom da imamo dobro obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina, a stalno zapinjemo godinama na udžbenicima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvaženi predstavnici Vlade, uvažena premijerko, uvaženi ministri, moram još jednom da postavim pitanje koje je bilo postavljano nekoliko puta ovde u ovoj Skupštini, a odnosi se na jednu ekološku katastrofu. Naravno da već shvatate da ću pitati gospodina Trivana nešto, ali to neće biti vezano za zagađivanje vazduha, iako je to značajna tema i vrlo aktuelna i vrlo neprijatna, već je reč o gradskoj deponiji u Prijepolju koja je zaista u jednom očajnom stanju, deponiji koja se nalazi na obali reke Lim i o toj deponiji je ovde govoreno nekoliko puta. To je, ne preterujem kad kažem, ekološka bomba, ogromna deponija na samom ulasku u grad Prijepolje, koja sa svakim nadolaskom reke može da povuče to đubre, a tu ima i organskog otpada i možete svašta videti. To je nesnosno, nesnosno je proći leti tuda, zimi i nekako. To je deponija koja zaklanja grad. To je deponija koja se nalazi na magistralnom putu za Crnu Goru i koju vidi svako ko prođe ka Crnoj Gori ili želi da dođe u Prijepolje, a to je kraj koji, u prirodnom smislu, ima mnogo toga da ponudi, i kulturno i turistički. Podsetiću vas da je to jedna mešovita sredina koja bi mogla da razvija zdrav turizam. Moram vas pitati – šta se dešava? Ovo je bila zaista aktuelna tema, a građani Prijepolja nisu dobili ništa. Da li je moguće da nije zaživelo rešenje o odlaganju smeća na regionalnu deponiju „Banjic“, iako je mnogo novca uloženo, milionske cifre, u tu sabirnu deponiju koja je trebala da bude zajednička deponija i za Novu Varoš i za Prijepolje i za Sjenicu i za Priboj. Podsetiću vas da je bila i Odluka Vlade da se vrši deponovanje đubreta na deponiju „Duboko“ u Užicu, ali ni to nije zaživelo. Zar je moguće da ovakve proceduralne probleme ne možete vi, kao ministar koji se bavi isključivo ovim, da rešite? Zaista je ovo veliki problem na koji nailaze građani Prijepolja i ovog kraja. Ima još mnogo sličnih deponija, ali ni jedna nije ovako vidljiva i ovako preti da zagadi sve naše reke. Lim je reka sa ogromnim potencijalom koja se uliva u druge veće reke, a one praktično obiđu, kompletno se naše reke sustiču ka Savi, odnosno ka Dunavu. Znači, može da bude izvor ogromne zaraze. Stoga vas molim da mi date bilo kakav odgovor, ali ako nemate konkretno rešenje, molim vas da što pre poradite na njemu.
Reč ima ministar gospodin Trivan. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, poštovani poslaniče, ne znam koji put treba da na isti način odgovorim i vi kao da niste u toku sa onim što se dešava. Dakle, nesumnjivo jedna od najvidljivih deponija koju imamo u Prijepolju. Podsećam vas da taj problem traje, koliko desetina godina? Koliko desetina godina odlažete tamo kao lokalne samouprave sve ono što se ne može odlagati? Ono što smo zatekli kada smo počeli da radimo ovaj posao je apsolutni nedostatak, ne samo planova, nego novca, projekata, itd. Dakle, već skoro dve i po godine, tri se bavimo tim problemom. Finansirali smo na desetine miliona u rešavanju tog problema. U svakom slučaju, ono što mogu da vam kažem je da će svakako biti rešen tako što završavamo projekte zajedno sa lokalnom samoupravom. Dakle, naravno da smo u toku sa svim detaljima koji se tiču toga i, naravno, da smo u reorganizaciji regiona na kome mora da se reši pitanje odlaganja, ne samo u Prijepolju, nego, kako ste i rekli, u Sjenici, Tutinu itd. Vrlo intenzivno radimo na tome, ne spavamo, vrlo se bavimo tim problemom, jer, podržavajući ono što se vi rekli, to je deponija koja je paradigma našeg nereda, nerada, neurednosti koja traje 40 godina i ako ste mislili da može da se reši za dve godine, naravno da se varate. Isto tako, bez potrebe da ovoliko jetkosti unesem u to, ona je potrebna samo zarad toga da hoću da vam kažem da smo uložili milione, da radimo projektno-tehničku dokumentaciju bez koje nema rešenja. Možete imati para koliko hoćete, ali ako nemate projektno-tehničku dokumentaciju, ne možete ga ni rešiti. Problemi koji su nasleđeni, o kojima vi i ja ne moramo ovde javno da pričamo, kako su opštine u međuvremenu komunicirale, koliko su ili nisu želele. Na njihovim teritorijama postoje regionalne deponije i to je vreme koje je sada iza nas zato što smo vrlo odlučni da više nema licitiranja sa tim, da moramo da uradimo posao kako to dolikuje i, kažem vam, pogledajte šta će se desiti ove i sledeće godine. Dakle, uveravam vas da će biti odlično urađeno i za sva detaljna pitanja, ona najdetaljnija koja nisu sad možda za javnost, slobodno dođite u ministarstvo, informisaćemo vas o svakom detalju, pa ćete videti koliko puno napora ulažemo da dođemo do rešenja problema. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Pošto je sada 19.00 sati, završavamo rad u delu sednice koji se odnosi na poslanička pitanja i zahvaljujem svima na učešću. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 sati.