Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se zbog povrede člana 104. ovog poslovnika, a smatram da je Poslovnik povređen odgovorom koji smo dobili od ministra Škundrića, ministra za energetiku, koji je prosleđen svim poslanicima prethodnih dana. Obaška to što smo ga čekali 40 dana i očito kroz odgovor se vidi zašto smo toliko čekali, zato što nijedan ključni odgovor na pitanja koja su postavljena nije dat. Mi smo svedoci, kroz dokumentaciju koju smo pribavili ovih dana, da je strahovita zloupotreba učinjena prema interesima države Srbije, i to interesima za vreme od 2004. godine pa naovamo, kada je u pitanju distribucija gasa, kada je u pitanju naftno-gasni sporazum, kad je u pitanju sporazum sa firmom Jugorosgas, koja je posrednik u kupovini gasa. Nijedna zemlja u okruženju nema posrednika koji ima pet posto proviziju. Nijedna zemlja u okruženju nije došla u tu situaciju da podiže gas 60%, a da je u tu cenu gasa ukalkulisana provizija, da je u tu cenu gasa ukalkulisano servisiranje starog duga. Moramo da postavimo više pitanja ministru Škundriću, odnosno ministar Škundrić nam mora dati odgovore na pitanje kako je osoba koja je trenutno njegov pomoćnik to zaslužila da bude njegov pomoćnik, osoba koja je u prethodnoj Vladi bila i osoba koja je bila direktor Energogasa, osoba koja je propustila da iskoristi pravo preče kupovine, i Vlada koja je na to ćutala i koja je dozvolila da ruski partner postane vlasnik 75% firme koja uvozi i direktno kupuje gas od Rusa i potom ga prodaje državi Srbiji. Moramo da pitamo ko je izdao licence Jugorosgasu koje smo dobili u odgovoru ministra Škundrića? Ko je imao hrabrosti i smelosti da izda licence jednoj firmi koja je u vlasništvu 75% ruskog kapitala, odnosno ruskog giganta Gasproma, i da se preko te firme kupuje gas i da se oko 20-30 miliona dolara godišnje, 40 svejedno je, sliva na račun te firme. Mi smo dobili u odgovoru od ministra Škundrića da ta firma poseduje licence, ali ključno je pitanje ko je izdao licence toj firmi da kupuje gas u ime Srbije? Priča da su Rusi zahtevali, koja stoji u odgovoru, da su Rusi tražili, ruska strana, da se uvede posrednik, nije tačno. Molimo dokaz za tako nešto. Ovo su toliko krupna pitanja, građani u Srbiji od ovog zavise. Znači, 60% je skočio gas, to je strahovito opterećenje za građane. U to je ukalkulisana provizija, u to je ukalkulisano servisiranje starog duga. Molim odgovore. Hvala.
Vladi će ponovo biti prosleđeno ovo vaše novo pitanje. Gospodin Ivan Andrić, po Poslovniku.
Dobar dan! Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 27. i članu 225. i 226. Gospođo predsedavajuća, mi po Poslovniku Narodne skupštine imamo pravo da postavljamo pitanja Vladi i naravno imamo pravo da od Vlade očekujemo odgovor. Ali, iako to nigde striktno ne piše, podrazumeva se da taj odgovor koji dobijemo mora da bude istinit. Naime, gospodin Škundrić nas je u odgovoru koji su svi poslanici dobili obavestio da Vlada Republike Srbije, odnosno to njegovo ministarstvo nije nikada dobilo ponudu za otkup srpskog dela od 25% u kompaniji Jugorosgas. Banalnim istraživanjem LDP je utvrdila da to nije tačno. Sada bih dao neke informacije za koje mislim da su jako važne za sve narodne poslanike. Zašto ovoliko LDP insistira na tom pitanju? Naime, Jugorosgas je firma koja ima ekskluzivno pravo za uvoz i distribuciju gasa u Republici Srbiji. Ona je to pravo na izvestan način zloupotrebila time što nije omogućila da se gas kupi po povoljnijoj ceni, tako da Srbija danas kupuje gas od Rusije, odnosno od "Gasproma" po tržišnoj ceni, koja je u ovom trenutku preko 500 dolara. To je osnovni razlog, kako nas je ministar Škundrić obavestio, za poskupljenje gasa od 60%. Iako smo imali jako dobar međunarodni ugovor između Srbije i Rusije iz 96. godine, tim ugovorom je predviđeno da se osnuje zajednička firma u vlasništvu 50% Srbije, 50% vlasništvo Rusije. Neradom, nemarom ili namerom, Vlada Vojislava Koštunice je propustila rok u kome smo mi mogli da otkupimo 25% našeg dela i da time ostanemo jednaki vlasnici u tom preduzeću. Time je Srbija izgubila mogućnost da utiče na nabavku i distribuciju gasa, a samim tim i na cenu gasa. Naime, 13. maja 2005. godine Upravni odbor NIS-a je doneo zaključak da je zainteresovan da kupi deo od 25% u tom preduzeću. Po zakonu i po međunarodnom ugovoru, imao je pravo preče kupovine, ali je Vlada ostala nema, sve do trenutka dok rok za pravo preče kupovine nije istekao. Time je prepušteno vlasništvo nad 75% te kompanije ruskom "Gaspromu", tako da onaj koji nama prodaje gas, čiji je interes da nam proda po što većoj ceni, to je normalno, odlučuje o distribuciji, o načinu kupovine i na svaki mogući način utiče na cenu.
Gospodin Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi mislimo da je ovo veoma važno pitanje i da je, zapravo, enormno poskupljenje gasa ništa više od prve posledice užasno neodgovorne politike koja se vodi u ovoj zemlji već nekoliko godina. Gospodine ministre, naravno da možete da kucate svoje poruke, većina može da nas sasluša, proći će još godina, dve ili tri, ali će pre ili kasnije većina u ovom parlamentu raspravljati o energetskom sporazumu koji je ova zemlja sklopila sa Ruskom Federacijom, ne u ime javnog interesa građana, o kome bi ovaj parlament trebalo da vodi računa, nego u ime propale politike koja se održavala u životu žrtvovanjem upravo tog javnog interesa za političku podršku koju je time dobijala. Gospodine Dačiću, 96. godine, Vlada koju je vodila vaša stranka tada, sklopila je energetski sporazum sa Ruskom Federacijom, mnogo kvalitetniji, mnogo bolji, mnogo korisniji, mnogo funkcionalniji za interese ove zemlje od energetskog sporazuma koji je parlament ratifikovao pre mesec dana. Niko poslanicima nije odgovorio na pitanje zašto Srbija ratifikuje drugi energetski sporazum, kada postoji prvi, a tek nije odgovoreno na pitanje zašto pristajemo u tom drugom sporazumu na uslove koji su lošiji od uslova koji su postojali u prvom. Sada plaćamo prvu cenu takve političke greške. Druga i treća mogu biti izbegnute ukoliko se o tome povede, pre svega, ozbiljna politička rasprava. Vi jeste ministar policije, ali ste i zamenik predsednika Vlade i prvi potpredsednik Vlade, i predsednik jedne od stranaka vladajuće koalicije. Ovo je za nas političko pitanje. Mi ne tražimo od vas da vi odavde izađete sa lisicama i počnete da hapsite u Beogradu, ali tražimo od vas da nam odgovorite na jasan način kako će Vlada reagovati efikasno, a ne posle 40 ili 50 dana, na ovo o čemu mi pričamo. Tokom rasprave o energetskom sporazumu ovde postavili smo ministru Škundriću jedno pitanje. Odgovor na to pitanje smo dobili posle 40 dana. O tom pitanju i danas govorimo. Ko je doneo odluke koje tako grubo ugrožavaju javni interes? Zamislite situaciju u kojoj nas dvojica formiramo jednu kompaniju. Vi štitite interes Ruske Federacije, a ja interes građana Srbije. U jednom trenutku, bez ikakvog logičkog obrazloženja, žrtvujem interes građana Srbije tako što vam prepuštam 50% tog interesa i stavljam, praktično, kompaniju koja treba da vodi računa i o jednom i o drugom interesu, pod vašu kontrolu. To je urađeno 2005. godine. Ministar nam je rekao da Ministarstvo o tome nema nikakve podatke. Mi posedujemo zapisnik sa sednice UO NIS. (Predsednik: Vreme.) Molim vas da mi date još minut, pošto je obimna tema, da se ne javljamo pet puta po Poslovniku. Mi imamo taj zapisnik koji nas sada dovodi u poziciju da ne znamo, zapravo, da li ministar učestvuje u toj prevari Srbije ili je od njega taj zapisnik sakriven. To je ozbiljno pitanje. Za četiri miliona dolara je prodat interes građana Srbije u kompaniji koja će samo ove godine kroz dividende uzeti 40 miliona dolara. Dividende nisu jedina šteta, mnogo veća šteta je činjenica da ta kompanija nije učinila ništa kako bi preventivno delovala i zaštitila Srbiju od štete koju prati taj haos na tržištu energenata. Da smo deponovali gas u Banatski Dvor, kada je cena 1.000 kubnih metara bila 200 dolara, sada bi trošili taj gas. Zašto to nije urađeno? Zato što je veća zarada kada naplaćujete 5% na 550 dolara nego 5% na 200 dolara. Ko vodi tu kompaniju u kojoj je zaposleno sedam lica i kako se ona pojavila kao posrednik u ovim poslovima, a prethodno je udaljena intervencijom Vlade Zorana Đinđića? Nije tačno to što govore u poslednja dva ili tri dana plaćeni analitičari u panici, koji objašnjavaju da Rusi tako posluju. Možda su tako poslovali u periodu sankcija, kada naša država nije mogla da kupuje na slobodnom tržištu to, ali od 2001. do 2004. godine naša država se snabdevala na slobodnom tržištu bez ikakvog posredovanja. Evo gde se sada nalazimo. Da li je ekonomska nužnost da gas poskupi 60%? Verovatno jeste. Znamo koliko košta hiljadu kubika gasa na tržištu. Da li se može preventivno delovati? Moglo se delovati i može se sada. Prva mera je - napolje posrednik, 5% niža cena; druga mera je ona koju je predložila Vlada - prolongirano plaćanje tokom perioda od 12 meseci; treća mera - neka država stegne kaiš, neka direktori koji dolaze ovde pred nas, sa platama od 300, 400 i 500 hiljada, koje su pritom državna tajna, stegnu kaiš. Neka ne prave prijeme u trenutku dok zaseda Odbor za industriju, pa sada vi ovde gledate mene i ja gledam vas, jer smo odgovorni pred građanima, a njih baš briga, služili su jednoj vlasti, služiće i drugoj vlasti, pozivaće se na ruskog partnera, pozivaće se na pravila koja mi ne možemo da menjamo. To tako više ne može. Neću ništa da vam pričam o gasnoj mafiji. To mi liči na priče iz prethodnih godina, ali od vas, kao potpredsednika Vlade i kao zamenika predsednika Vlade, u ovom trenutku najznačajnijeg predstavnika izvršne vlasti, tražimo hitnu reakciju. Danas će predsednik Vlade izaći sa merama koje su odgovor na finansijsku krizu koja potresa svet i preliva se preko granica u našu zemlju. Mi smo to tražili pre dve nedelje. Bilo bi bolje da je urađeno brže. Okej, ako je to makar i delom posledica naše inicijative, dobro je. Shvatite ovo kao našu želju da vam pomognemo u rešavanju haosa koji je nasleđen. (Predsednik: Vreme.) Ovo je neverovatno, da se tako nešto dopusti i da pri tom niko za tako nešto ne odgovara. Mi preko toga ne možemo da pređemo i o tome ne možemo da ćutimo. Vratićemo se na normalnu raspravu o ovim zakonima, ali vas molim, izađite ovde, a ne pred novinare nakon vašeg partijskog skupa, i recite da ćete zaista učiniti sve kako bi otklonili svaku sumnju sa Vlade, koja ne sme da nastavi energetsku politiku koju su vodile prethodne vlade. Ako je to pravilo važilo u periodu Miloševićevih vlada, prekinuto je u periodu vlada Zorana Đinđića i Zorana Živkovića, da bi se opet vratilo u taj energetski život kroz vlade Vojislava Koštunice i, nažalost, vaša Vlada to poštuje. Napolje posrednik i odgovornost za one koji su prokockali javni interes prepuštajući 50% srpskog udela ruskoj strani.
Gospodin Buha, takođe po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, moramo otvoriti raspravu oko najnovijih cena u režiji naše Vlade. Ova Vlada se predstavila kao socijalno odgovorna proevropska vlada, a poslednje aktivnosti ove Vlade ukazuju da niti je socijalno odgovorna, niti je proevropski orijentisana Vlada. Zašto? Poskupljenje gasa i povećanje od 60% u svakom slučaju je zabrinjavajuće. Građani ovu cenu ne mogu da plate. Na Odboru za industriju dobili smo određene inpute o troškovima u strukturi cene gasa. Međutim, svi podaci koje je Odbor trebalo da dobije nisu dobijeni. Zatražili smo dodatnu intervenciju Ministarstva da zajedno sa JP "Srbijagas" dostavi sve podatke o direktnim ili indirektnim troškovima koje terete celu prirodnog gasa. Verovatno će ona sabrana, sumirana biti onakva kakva je iskazana u ovim pokazateljima. Ali, ne mogu se prihvatiti svi troškovi koji su ugrađeni u cenu gasa. Ne može se u ceni gasa iskazati dug koji Srbijagas i koji građani Srbije nisu platili, pa ćemo sada kroz ovu povećanu cenu gasa opteretiti građane, i to one koji su plaćali, koji su uredno plaćali. Oni koji nisu plaćali, ima tu i socijalnih slučajeva koji ne mogu plaćati, oni ni u ovoj situaciju neće plaćati ovakvu povećanu cenu gasa. Znači, mi ćemo ošteti uredne platiše, one građane koji uredno izmiruju državne obaveze. Kada govorimo o strukturi cene gasa moramo reći da u tu cenu sigurno ulaze visoka primanja čelnih ljudi, ne samo čelnih ljudi, nego svih onih koji rade u sektoru koji se bavi distribucijom gasa, od JP "Srbijagas", preko lokalnih distributera. Tamo su zarade natprosečne. Ovde smo dobili informaciju o platama za pojedine direktore. Nisu to samo direktori. Tu moramo uključiti i rukovodnu strukturu u javnim preduzećima, tu moramo uključiti upravne odbore, nadzorne odbore, ali i celokupnu radnu strukturu u tim preduzećima. Onda vidimo gde su nam rezerve. Smanjiti, to je obaveza Vlade. Zato se zalažem, izvinjavam se, još jedna rečenica, da Vlada po hitnom postupku preispita stvarne troškove, stvarnu strukturu cene prirodnog gasa, da izađe ovde premijer, da se obrati javnosti, i to u Skupštini Srbije, i da kaže zašto je došlo do ovakvog povećanja, gde su moguće rezerve i da napravi Vlada program mera za prevazilaženje stanja u ovoj oblasti. hvala.
Narodni poslanik gospodin Andrić, zatim gospodin Maraš.
Opet član 225. Samo ću sada pokazati sa ove govornice neke od dokumenata, u ovom trenutku četiri, iako ih imamo preko 100, i u toku današnjeg dana mi ćemo ih kopirati i podeliti šefovima poslaničkih grupa, predsedniku Odbora, naravno gospodinu ministru i predsedništvu Skupštine. Prvo je odluka Upravnog odbora Naftne kompanije Srbije od 13. maja, kojom se donosi odluka o tome da je NIS zainteresovan da kupi 25% Jugorosgasa. Dalje, verovali ili ne, Skupština Akcionarskog društva Jugorosgasa kaže da je prihvatila informaciju i da je saglasna da NIS kupi 25%. To je 7. juni 2005. godine. Jedino što fali, pošto je NIS javno preduzeće, jeste saglasnost Vlade Srbije. Te saglasnosti nema. Vlada ćuti sve dok rok ne istekne. Prvi put tek 11. januara 2006. godine, sedam meseci nakon toga što je NIS izrazio želju da kupi 25% Jugorosgasa, kada je rok već istekao i kada se Gasprom sam javio, Vlada odnosno kabinet gospodina Labusa donosi zaključak da prihvati odluku o većinskom vlasništvu Gasproma u Jugorosgasu, i održaće se skupština Jugorosgasa u Beogradu itd. Potpuno i dalje ignoriše zahtev domaće kompanije. Kabinet Miroljuba Labusa. Na sve to odgovor ministra Škundrića da to Ministarstvo nije znalo da postoji želja NIS-a da se kupi deo Jugorosgasa. Pored toga što je Srbija stavljena u najgori mogući položaj, što se sada vidi po ovom poskupljenju cene gasa, ovim je prekršeno i najmanje deset zakona, između ostalog Zakon o Vladi, Zakon o javnim preduzećima, pa onda nije bilo nikakvog tendera, nikakve procedure. Dakle, kao što je rekao gospodin Jovanović pre mene, firma Jugorosgas godišnje, pri ovoj ceni, ima zaradu od 40 miliona dolara. Znači, 25% je prodato za oko pet miliona dolara, nešto nižu cenu. Za jednu godinu poslovanja se opravdalo ulaganje. Pa da je raspisan tender, siguran sam da bi bilo 10.000 zainteresovanih da kupe te deonice. Za ovo neko mora odgovarati, odgovarati politički, zbog situacije u kojoj se danas Srbija nalazi, i odgovarati krivično, zato što je ovo sve omogućeno. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Maraš, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ponovo član 104, dostojanstvo Skupštine. U odgovoru koji je ministar Škundrić poslao na moje postavljeno pitanje sa 16. oktobrom izrečena je jedna velika neistina, tražimo da vidimo i ko je ministru Škundriću dao lažne informacije i ko ga je pogrešno informisao. Znači, gospodin Škundrić, ministar energetike, rekao je da ''što se tiče dela pitanja koji se odnosi na to da Ministarstvo rudarstva i energetike nije odgovorilo na zahtev NIS-a da otkupi 25% vlasništva Jugorosgasa od Progresgastrejdinga, ističemo da Ministarstvu rudarstva i energetike nije nikada dostavljena odluka UO NIS radi davanja saglasnosti Vlade u skladu sa Zakonom o javnim preduzećima'' itd. Malopre je gospodin Andrić rekao, mi ćemo taj dokument dostaviti, kao što je rekao, svim šefovima poslaničkih grupa. Znači, NIS, Upravni odbor, 13. juna 2005. godine obaveštava Vladu da je zainteresovan da kupi 25%. To je stiglo u Ministarstvo energetike. Znači, sva odgovornost leži na tom ministarstvu i na Vladi zašto nisu doneli odluku da zaštite interese Srbije. Očekujem od vas, gospodine Dačiću, kao potpredsednika Vlade, da preduzmete zaista sve, da izađete ovde i da kažete ono što smo vam postavili kao pitanje, da ćete vi kao jedan od najodgovornijih u ovoj zemlji preduzeti sve što je moguće da se ispita ovo. Ne možemo dozvoliti da građani snose trošak jedne neodgovorne politike, da građani po drugi put plaćaju dug koji postoji, da građani plaćaju tih 5% provizije koju naplaćuje Jugorosgas. Užasno je važno da se zna, i to moramo stalno da ponavljamo, da je nečija neodgovorna politika, da li iz interesa ili ne, dovela do toga. Imamo dokument, kada Rusi odnosno ta turska firma obaveštava i drži sastanak 15.9.2005. godine sa dva ministra, Velimirom Ilićem i Radomirom Naumovim, kompanija Central EU, koja je deo Gasprom Moskva, čiji je predsednik Ali Šen, obavljaju razgovor sa ta dva ministra i tek tada upućuju pismo o namerama da se direktno kupi Jugorosgas, odnosno tih 25%. Sve vreme tišina iz Vlade. Nakon toga, tek u januaru se reaguje gde se konstatuje da je ta firma kupila 25% Jugorosgasa. Ponavljam, za 4,8 miliona dolara, koliko u toku jedne godine uzme na ime provizije. Hvala.
Reč ima potpredsednik Skupštine, narodni poslanik gospođica Nataša Jovanović, zatim Markićević, pa gospodin Buha po drugi put.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, na kratko ću sa ove teme da obavestim narodne poslanike i javnost, bez zaista namere da zloupotrebim skupštinsku govornicu u marketinške svrhe, o nečemu što mislim da je važno za kulturu i istorijsko nasleđe našeg naroda, a vezano je za današnje otvaranje 53. sajma knjiga u Beogradu. Naime, dame i gospodo narodni poslanici, prvi put posle ko zna koliko decenija, zaista ne mogu ni da se setim kada je poslednji put ta knjiga štampana, ovoga puta i danas, posle više od 50 godina, u izdanju izdavačke kuće "Logos" iz Bačka Palanka pojaviće se, kao izdavački poduhvat, apsolutno sam uverena, godine, i veoma je važno za naš narod i za buduće generacije - knjiga Sime Milutinovića Sarajlije "Srpkinja", kao i sabrana dela Milice Stojadinović-Srpkinje. U tom kontekstu želim da vam kažem da, iako zatočenšest godina u tamnici Haškog kazamata, jedan od članova uređivačkog saveta za ove dve knjige i za sabrana dela Milice Stojadinović-Srpkinje, jeste prof. dr Vojislav Šešelj. Ne treba da vas podsećam na to da je on, otkada se nalazi u Haškom tribunalu, napisao 19 knjiga u izdavaštvu SRS. Međutim, ovo sada je projekat na kome je on posebno insistirao. Zaista je uz svesrdnu pomoć i pre svega ulogu svojih saradnika, posebno kolege Milorada Milčića iz Novog Sada, ova knjiga je ugledala svetlost dana, odnosno ove knjige koje će se danas pojaviti. Zaista celokupnoj srpskoj javnosti i vama narodnim poslanicima preporučujem da kada posetite, a verujem da ćete iskoristiti u ovih šest dana neko slobodno vreme, svakako uzmete ove knjige, jer će značiti vama i vašoj deci, i unucima i budućim generacijama koje budu nasledile sve ono što vi ostavite, a što imate kao zaista istorijsko blago srpskog naroda. Hvala vam. Izvinite, gospođo Dejanović, zaista sam morala da se javim, jer mislim da je ovako nešto dugo pripreman projekat i veoma važan za sve nas danas, konačno pred čitalačkom publikom, na radost svih nas, a pre svega dr Šešelja, našeg predsednika. Hvala vam puno.
Narodni poslanik gospodin Markićević.
Gospođo potpredsednice, kolege poslanici, gospodine ministre, koristim svoje pravo iz člana 226, jer su mi potrebna neka obaveštenja koja su bitna za vršenje moje funkcije. Naravno, tema je gas. Da ne bismo izneverili građane, makar neki poslanici, govorim pre svega o građanima grada Čačka, od kojih sam zatrpan i telegramima i pismima, da ne bismo oko gasa ovu rašomonijadu pretvorili u politiziranje do nekih visokih političkih tema, da budemo jasni, ono što je bilo na Odboru za industriju, moram da poručim svim građanima koji se greju na gas, da mediji nisu preneli ni 5% onoga što je bilo na tom Odboru za industriju. Bilo je vrlo konstruktivnih priča i od strane narodnih poslanika i od strane gospodina Škundrića, ministra za energetiku. Dakle, želim da obavestim, pošto to nažalost mediji nisu uradili, jer je bila neka atraktivna tema o navodnom padanju Vlade i svi su otišli. Nije tačno da kubik gasa ulazi sa 34,01 u Srbiju. Nije tačno da je Srbijagas i sa ovom cenom u gubitku. Samo ću vam dati jedan parametar. Pre tri godine, kada je većina građana u Čačku gasifikovana, odnosno njihova domaćinstva cena kubika gasa je bila 9,33, a dolar je bio 76. Za dve i po godine dolar je pao na 51 dinar, a gas je skočio, ova prethodna cena od ovog najnovijeg astronomskog poskupljenja bila je 23 dinara. To znači da dve godine, ako je dolar obračunska jedinica za uvoz gasa, da je gas u stvari trebalo da pada - to je jedan momenat na koji hoću da ukažem. Drugi, "Srbijagas" kao firma nije u gubitku. Ona je u velikom dobitku. Svaki šefčić u nekom gradiću koji je izvršio gasifikaciju ima od 150.000 do 200.000 platu. Skrenuo sam pažnju gospodinu ministru i mislim da je on mene shvatio najdobronamernije, da direktori javnih preduzeća i javna preduzeća, znači to su preduzeća čiji su vlasnici svi građani, prestanu da komanduju ministrima i Vladom Republike Srbije, nego da ministri komanduju tim javnim preduzećima, onako kako je kome šta pripalo u toj koaliciji. Od ove cene od 34,01 dinara za kubik gasa ima jedna stavka, da budem malo praktičniji i da vam objasnim o čemu se radi, gde kaže - korišćenje mreže od 2,55%, a pošto je sam ministar izjavio da je takođe korisnik gasa, mogao je da vidi, na to sam skrenuo pažnju, kao i svaki građanin, u ugovoru o gasnom priključku, gde piše izgradnja sekundarne i primarne mreže. Prema tome, ovo što "Srbijagas", odnosno govorim pre svega o zapadnoj Srbiji, ta mreža, to su građani plaćali tu mrežu i ne znam zašto bi oni plaćali ponovo korišćenje te mreže. Na tom odboru rekao sam da mi ovo liči na glavu šećera iz pripovetke Milovana Glišića, gde je neki sreski načelnik sedam, osam puta nosi glavu šećera (Predsednik: Vreme.) samo vas molim da mi dozvolite još minut, izvinjavam se. Prema tome, bez ove cene koja jeste sada 530 i nešto dolara za uvoz hiljadu kubika gasa, šta građani očekuju od Vlade? Ne rasprave Rusi, Amerikanci, jer od toga običan čovek, građanin nema ništa. Gospodine potpredsedniče Vlade, odnosno prvi zameniče, građani očekuju da na prvoj sednici Vlade stavite ponovo ovu odluku, preispitate ovu odluku i smanjite makar za četiri-pet dinara, ono što smo mi svi onde videli da može i pri ovoj uvoznoj ceni gasa. Dakle, to građani očekuju. Inače, kada im počnu prvi računi da dolaze, nema od toga ništa, oni više nikakve koristi nemaju. Što se tiče diskusija nekih prethodnih govornika, ako oni imaju dokaze za ono što pričaju, što se mene tiče, nemam ništa protiv da ih iznesu i da konačno vidimo. Čekali smo taj ponedeljak, ali bih voleo da su u svoje vreme, kada su bili vlastodršci, tako detaljno eksplicitno pričali, recimo, o prodaji Sartida. To je šteta, u odnosu na ovo, ako je šteta oko ovih ugovora oko uvoza gasa, stotinama puta veća. Samo da kažem da je jedan od ministara rekao da je ugovor o prodaji "Sartida" on ne postoji više, da ga nema u Vladi. Voleo bih da oni koji su u to vreme bili potpredsednici Vlade i ministri izađu i konačno kažu istinu građanima o prodaji "Sartida". Hvala.
Gospodin Milorad Buha, zatim Nenad Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mora da nas zabrine ovaj poslednji potez Vlade. Ali, nije to samo poslednji potez Vlade, nego i svi potezi koji su usledili posle konstituisanja ukazuju na vrlo lošu ekonomsku postavku ove vlade, koja za sebe kaže da je socijalno odgovorna i proevropska Vlada. Evo, ovde ću spomenuti nekoliko zabrinjavajućih podataka. Uz povećanje cene prirodnog gasa povećane su i komunalne usluge. Cene komunalnih usluga su povećane, ukupno, do 20%. Tamo gde država, odnosno Vlada i lokalna samouprava kontroliše cene kod tih usluga možemo reći da je povećanje bilo u skladu sa zakonom do 7%, a ukupno povećanje prema statističkim pokazateljima je 6%. Međutim, zabrinjavaju svi ostali podaci, koji govore o tome da su cene mesa za poslednjih godinu dana povećane za 35%, cene ulja za 25%, cene u maloprodaji u ukupnosti za 25%, a statistički organ nam kaže - da su troškovi života u periodu od devetog meseca 2007. godine do 2008. godine porasli za 10,5%, ali su se plate u tom istom periodu zadržale u nivou, odnosno bilo je povećanja od 5,5%. Ako tomedodamo povećanje usluga "Telekoma" za pretplatu od 161% i povećanje impulsa za 100%, sve ukazuje - da je ovo socijalno neodgovorna Vlada. Moramo reći još jednu konstataciju koju smo dobili na sednici Odbora za industriju, koja govori o tome da su cene inputa, odnosno cene prirodnog gasa koje dobijamo od Rusije najpovoljnije. Posle Belorusije, spadamo u red država koje imaju najpovoljniju ulaznu cenu, ali i uslove plaćanja. Zato bih upozorio sve poslanike koji zlonamerno govore o Rusiji , o ruskim potezima koji se odnose na Srbiju i za srpski narod, da vodimo računa o tome zato što ne samo da ovaj podatak govori o tome da je vrlo ozbiljan pristup ruske države prema Srbiji i srpskoj ekonomskoj, socijalnoj i ostaloj situaciji, nego je i principijelna politika Rusije, vezano za Haški tribunal, vezano za Kosovo i Metohiju, vezano za sve ostale probleme koje na ovim prostorima imamo. Zato moramo istinito i čestito reći da je pristup Rusije vrlo prihvatljiv, blagonaklon i ne smemo ovde iznositi neistine. Ono što se tiče Gasproma i određenih poteza, to moramo spomenuti ovde i o tome moramo govoriti, ali detalje koje smo dobili i na Odboru i koje znamo iz političkog i društvenog života, vidimo da je pristup Rusije vrlo blagonaklon i nemojmo da ih na ovaj način ružimo i da ih na ovaj način dovodimo u poziciju da preduzimaju određene nepovoljne mere prema nama. Hvala vam.
Narodni poslanik Nenad Popović.
Gospođo predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da kažem da je u ovom trenutku Vlada premijera Cvetkovića zaista za samo 100 dana uspela da ostvari poskupljenja i osnovnih životnih namirnica i praktično svih komunalnih usluga. Po članu 226. tražim objašnjenje zašto je gas morao da poskupi za 60%? Ne postoji ni jedan jedini razlog. Mogli ste da ga povećate i 80%, i 100%. Srbijagas je institucija isto takva kao i Elektroprivreda Srbije. Zašto se ne povećava cena elektroenergije? Danas u Srbiji imamo socijalnu cenu elektroenergije, nemamo tržišnu cenu elektroenergije. Kada bi bila tržišna, ona bi trebalo da bude 30-40% skuplja, ali ozbiljne vlade ne povećavaju u zemljama u tranziciji nikad cene elektroenergije i cenu gasa ovako radikalno kao sada. Ovo je jedna ogromna greška i tražimo da se ili ova cena ponovo razmotri, da povećanje bude mnogo manje. Zašto - zato da ne bi trpeli građani, s jedne strane, i, s druge strane, ako ova cena mora da ostane, da se onda nađe koje je to najugroženije stanovništvo, koji je to procenat, da se uradi socijalna karta i da se tom najugroženijem delu stanovništva na neki način subvencioniše ova nenormalna cena gasa. Naravno, slažem se kao čovek iz privrede da Srbijagas treba da radi profitabilno, ali slažem se i da elektroprivreda treba da radi profitabilno, a ako nemamo tržišnu cenu elektroenergije, pa ne možemo sada u tranziciji, u najtežem trenutku za državu, da imamo i ovakvu tržišnu cenu gasa. S druge strane, ova vlada ne vodi računa o građanima. Premijer Cvetković se bavi svim i svačim, osim ekonomskim stvarima. Mi smo ispred DSS-a napisali kratku informaciju, Deset mana za 100 dana, tako smo je nazvali, šta sve Vlada nije uradila za ovih 100 dana. Da dodam poslednje samo, tek sada se vidi koliko je važno da imamo ovaj gasno-naftni sporazum sa Rusijom, koji je, hvala bogu, ratifikovan ovde u Skupštini i daj bože da što pre počne da funkcioniše, koliko će nam to omogućiti da ne zavisimo od toga da li će nam u Mađarskoj zavrnuti slavinu, neće zavrnuti slavinu, i koliko je važno da taj proces bude potpuno transparentan i da u njemu učestvuje isključivo država Rusija i država Srbija. Želeo bih da kažem da sa ovim što su pominjali drugi poslanici, naravno, ako ima bilo kakvih nepravilnosti, DSS je uvek bio za to da se to istraži, tu nema nikakvih problema, samo želim da kažem da to sa DSS nema apsolutno nikakve veze. Zahvaljujem.
Reč ima prvi potpredsednik Vlade, ministar gospodin Ivica Dačić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, iako to nije tema, pošto je danas na dnevnom redu zakon o strancima i rasprava u pojedinostima, dozvolite mi da kažem nekoliko reči, pošto sam shvatio da se očekuje neka moja reakcija povodom onoga što je ovde izrečeno. Želim da obavestim sve narodne poslanike Narodne skupštine Republike Srbije da, ukoliko smatrate da postoje bilo kakvi elementi za bilo koja krivična dela koja su izvršena u proteklom periodu, apsolutno stojim na raspolaganju i upravo danas će gospodin Čanak mi predati ono što postoji kao neka dokumentacija na osnovu koje želi da pokrene celo ovo pitanje. Želim da kažem da nema nijednog razloga da sumnjate da će bilo ko u MUP-u štititi bilo koga ako je radio nešto na štetu ove države i ovog naroda. Želim da podsetim, istine radi, da je generalni direktor Srbijagasa iz DSS i da je pomoćnik ministra Škundrića takođe i dalje iz DSS. Zato mislim da nema razloga da sad ovu temu politizujemo, naročito posle izlaganja gospodina Popovića. Svestan sam da mnogi ovde kada govore u suštini misle da kritikuju neke koji su bili u ranijem periodu. Još nisu izvršene sve promene u Vladi Republike Srbije. Ne mislim da je ovo pitanje partijsko pitanje, ali ako postoji neka politička i partijska korektnost, onda nemojte da to pitanje zloupotrebljavamo. Da nije Petar Škundrić učestvovao u ovome o čemu je govoreno u dosadašnjem radu ovog parlamenta? Petar Škundrić je ministar ova tri meseca. Dao je odgovore, ako ste nezadovoljni tim odgovorima, ukoliko postoji bilo šta da se razjasni, on će to razjasniti. Ako postoji bilo kakva primedba, ako postoji bilo kakva pritužba, dokaz za kriminalno delo, krivično delo, preduzećemo i podneti krivične prijave. Nema bilo kakvog razloga da sumnjate da će MUP, na osnovu informacija koje poseduje ili na osnovu podataka koje vi budete dali, i Služba za borbu protiv organizovanog kriminala ili svih drugih vidova kriminala na ovome raditi u svakom slučaju. Ne bih da oko ovoga govorimo kao o nekoj političkoj temi. Mislim da ponekad iz ovih izlaganja se može shvatiti da se ovo pitanje politizuje. Ovde je pitanje da li je bilo bilo kakvih krivičnih dela na štetu ove države i ovog naroda: da li je gas poskupeo neopravdano, da li su ugovori koji su postojali, o kojima ste govorili, o udelu naše države u tom zajedničkom preduzeću koji postoje, da li je nešto urađeno na štetu države i da li smo propustili priliku da dobijemo deo te dividende koju bismo dobili na osnovu većeg vlasništva itd. To su već druga politička pitanja i ona se sigurno nisu desila u proteklih 100 dana rada ove vlade. Želim da kažem smo jednu stvar, ko god da je na čelu Ministarstva, da li je iz SPS, iz DS, iz DSS, ili bilo koje druge stranke koja je sada na vlasti ili je nekada bila na vlasti, apsolutno je nebitno ukoliko postoje bilo koji elementi krivičnog dela. O tome će se voditi postupak i ko god da je odgovoran, on će snositi sankcije. Tako da, dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko postoji bilo kakva informacija o vršenju krivičnih dela, nema razloga da postoji bilo kakva sumnja da MUP neće istražiti svaki od ovih detalja. Očekujem da i gospodin Čanak, kako je najavio, u toku ovog prepodneva preda našem Ministarstvu ono što postoji kao njegovo saznanje vezano za pitanje gasa. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospođa Judita Popović, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 104. Poslovnika, koji kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Pre svega, jednom istinom se poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, a istina je ta da su građani Srbije trenutno u veoma nepovoljnom položaju što se cene gasa tiče. Povišenje gasa od 60% je zaista, ako ne možemo da kažemo da je preveliko, očigledno da nadležno ministarstvo ne smatra da je to preveliko poskupljenje, mi možemo da kažemo da je krajnje nekorektno prema potrošačima. Pre svega, prema potrošačima u Vojvodini. Vojvodina je gasifikovana otprilike u 70% domaćinstava, što znači da 70% domaćinstava koristi taj gas i svako će od tih domaćinstava osetiti teške posledice poskupljenja. U Zrenjaninu imamo 20 hiljada priključaka, to znači da 20 hiljada domaćinstava će takođe da oseti te posledice. Ukoliko napomenemo da je gas prilično lošeg kvaliteta, da ima prilično lošu kaloričnu moć, da umesto 35 hiljada kilodžula, sada taj gas ima kvalitet od 28 hiljada kilodžula, to znači da je gas poskupeo već 30% pre ovog poskupljenja. Građani, pre svega Vojvođani, koriste gas po ceni od 50 dinara, a ne po važećoj ceni, pa ako na to još nakarikamo ovih 60%, vi gledajte koja je to cena. Prema tome, ako je to posledica, a pretpostavljamo da jeste, jer sve ono što je prethodilo ovom poskupljenju jeste prethodnica, a to je prodaja dela državne firme stranoj državnoj kompaniji, bez tendera, zlonamernim propuštanjem prava preče kupovine od strane domaće firme. Uvođenjem posrednika, sa velikim procentom učešća naplate za ništa, šta je to nego prethodnica ovom poskupljenju i onda ne možemo da se pozivamo na cene koje su važeće na svetskom tržištu. Manite se vi svetskog tržišta, manite vi rusku državu i ruske interese. Naša vlast, naši ministri, naši ljudi su odgovorni što smo mi danas u ovoj situaciji. Dakle, mi ne tražimo samo odgovore, odgovori mogu da se daju i da se ponovo sve zaboravi, što se u Srbiji redovno dešava, da se sve apsolutno zaboravi. Nema tog skandala koji se neće zaboraviti u roku od tri dana. Mi tražimo činidbu, tražimo da odgovorni odgovaraju, bilo politički, bilo krivično ili na bilo koji drugi način koji je predviđen našim pozitivnim propisima, ali i da se uradi nešto da zaista ne zaživi ovo poskupljenje gasa, koje definitivno nije opravdano Hvala.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine zameniče predsednika Vlade, gospodine prvi potpredsedniče, pa gospodine predsedniče stranke članice vladajuće koalicije, nemojte od nas očekivati da mi sve to gurnemo u stranu i vas posmatramo kao ministra policije. Iako ste ovde i kao ministar policije, za nas su mnogo važnije ove druge funkcije. Nije posao predsednika jedne stranke u opoziciji i narodnog poslanika opozicione poslaničke grupe da sada trči po Srbiji da se bavi poslovima tužilaštva i policije, da li se slažemo oko toga. Da mi sada podnosimo krivične prijave, znate li kada se to radi? To se radilo u dva vlade Vojislava Koštunice, kada je bilo besmisleno očekivati od njih da rade protiv svoga interesa. Očekivati od Vlade Vojislava Koštunice da pokrene istragu zbog dobrodošlice prvooptuženog za ubistvo predsednika Vlade Zorana Đinđić, od onih koji su ga sačekali, da pokreću istrage sami protiv sebe. To vreme je prošlo. Iako su ostali na pojedinim mestima stari kadrovi, mi očekujemo od ove vlade da demonstrira novu politiku, onu evropsku orijentaciju zbog koje mi u pojedinim trenucima podržavamo Vladu. Da ne ulazimo sada, slažem se, u ta partijska preglabanja, ko je kako i šta uradio, ali ovde su neke činjenice poražavajuće. Da li je naša Skupština, kada je glasala o ratifikaciji energetskog sporazuma, onog za koji gospodin Popović kaže da je sklopljen na transparentan način, nije transparentno kada sednu premijer jedne zemlje i predsednik druge zemlje pa potpišu sporazum i nama ovde pošalju. Transparentno je kada se razgovara o tome, transparentno je kada taj sporazum proizađe iz energetske strategije razvoja ove zemlje, direktno tome suprotstavljen. Transparentno je kada taj sporazum bude bolji od prethodnog i u tom trenutku važećeg, ovog, Vlade Mirka Marjanovića iz 96. godine, to je onda nešto što je jasno. Nas interesuje sledeće - zašto je ovaj parlament ratifikovao drugi energetski sporazum sa Rusijom, koji je po svom karakteru lošiji od prvog, u tom trenutku važećeg i važećem u narednih 25 godina? To nas interesuje. To je politika, a ovo su sve drugo posledice. Da li je njih četvoro ili petoro zavuklo ruke u džepove naših građana? Pa mala je satisfakcija da mi sada uhapsimo tih petoro lopova i da kažemo, evo, stvar je rešena. Nije stvar rešena. Rečeno nam je da smo najpovlašćenija zemlja u poslovima sa Ruskom Federacijom, nije tačno. U drugim zemljama je niža cena gasa i povoljniji je tretman, a jedina smo zemlja koja je dala Rusiji kontrolu u energetskom sektoru, 51% minimalnog učešća u zajedničkoj kompaniji koja kontroliše poslove trgovine, transporta, distribucije i snabdevanja Srbije gasom. Dali smo izvore nafte, dali smo izvore gasa, dali smo Banatski dvor, sve smo dali i na kraju smo dobili za to šta - cenu koju smo imali i bez tog sporazuma. To je za nas političko pitanje. Da li će se ovom parlamentu otvoriti proces preispitivanja opravdanosti potpisivanja ovakvog sporazuma sa Ruskom Federacijom. Nije to ništa, gospodine Buha, protiv Rusije. Ista ta Rusija je pristala i na ravnopravan odnos pre 12 godina, ista, u mnogo nepovoljnijim uslovima. Možda je neko tražio od Ruske Federacije kompenzaciju za poslove koji nemaju isključivo komercijalna uporišta, pa je bilo onda plaćanja za podršku koja je bila kratkotrajna bez efekta i mi sada za to ispaštamo, i mi i naša deca i ko zna koliko tako, jer se ovaj sporazum ne može menjati, za razliku od sporazuma iz 1996. godine, koji je imao tačnu vremensku granicu u kojoj traje, uz ogradu da će ugovori sklopljen u tom periodu biti poštovani do njihovog isteka. (Predsednik: Vreme) Nemojte od nas tražiti da mi sada vama ovde dajemo papire, mi ćemo ovo dati ne kao denuncijanti nego kao poslanici koji žele da vas informišu i upoznaju sa nekim činjenicama. U pravu ste, ne mislim da nas je ministar Škundrić lagao, jer ne mislim da bi ozbiljan čovek sebi dozvolio tako nešto da nam napiše. Što se tiče dela pitanja koje se odnosi na to da Ministarstvo energetike i rudarstva nije odgovorilo na zahtev NIS-a da otkupi 25% vlasništva "Jugorosgasa" od "Progrestrejdinga", ističemo da Ministarstvu nikada nije dostavljena odluka Upravnog odbora NIS-a. To je nama napisao ministar energetike, koji je tri meseca ministar. Ali, evo je odluka Upravnog odbora NIS-a. Dostavljena: pod jedan - Ministarstvu rudarstva i energetike, pod dva - v.d. generalnom direktoru NIS-a, pod tri- pomoćnicima generalnog direktora, četiri - direktorima NIS gasa i NIS energogasa, sektoru za finansije, za dokumentaciju, arhivi, Miloš Tomić. Dostavljeno je. Informacija - savetnik za energetiku potpredsednika Vlade Miroljuba Labusa, dr Zorana Mihajlović-Milanović, u prilogu informacija sa sastanka održanog u utorak 10. januara u Vladi Republike Srbije, premijer Koštunica, Ministarstvo energetike, Ministarstvo privrede - Koštunica, Naumov, Dinkić, Bubalo. Informacija - kako Srbija žrtvuje svoj javni interes i predaje 50% svog vlasništva ruskoj kompaniji. Eto nam sada 5% provizije, eto nam sada gasa po 550 dolara, a mogli smo da ga deponujemo u Banatskom dvoru kada je koštao dvesta. (Predsednik: Vreme, privedite kraju.) Slažem se da treba da se vratimo na raspravu o ovome, alisu ovo politička pitanja, a ne kriminalna. Nemojte da se vraćamo u prošlost, neka policija radi svoj posao, neka tužilaštvo radi svoj posao, a ovo je politika. Mi hoćemo političku raspravu o ovome. Imali smo Odbor za energetiku, dobili zadovoljavajuće odgovore od ministra, koje smo mogli da dobijemo. Znamo mi vrlo dobro koliko košta gas danas i to nije tema ove rasprave, ali je tema politika i da se vratimo na politiku. Ovde ste po ovom pitanju najmanje ministar policije, mnogo pre ste prvi zamenik predsednika Vlade u istoriji ove zemlje, prvi potpredsednik Vlade u istoriji ove zemlje i šef ste koalicione stranke, vodeće koalicije, koja je radila na energetskom sporazumu koji je bio bolji od ovoga. U vašem je interesu da se time pozabavite, a mi ćemo učiniti sve da informišemo javnost, da zajedno ovde sa poslanicima, jer sam siguran da oni koji su glasali za sporazum u najvećoj meri nisu znali za ovo. Ne mislim da su kolege iz DS ili G17, čak i iz vaše partije, da su znali za ovo. To im nije rečeno. Onda bi se drugačije postupalo. Ako moramo da gradimo odnose sa Rusijom, hajde da gradimo kao ravnopravna i poštena zemlja, a ne kao neko ko se odriče svojih interesa zbog toga što je nesposoban da na drugi način štiti političku kampanju jedne vlasti. Hvala vam.
Da li gospodin Maraš i dalje želi po Poslovniku? (Ne.) Tomislav Nikolić.
Kako je to nama Naprednjacima jasno, da pokušamo građanima Srbije da kažemo. Imamo jednu vladu koja ne može da nas uvede u EU i koja građane Srbije svađa sa Ruskom federacijom. Postavlja se pitanje - šta u stvari radi ta Vlada? Ne postavlja se uopšte pitanje da li treba ovog časa da intenzivno sarađujemo sa Ruskom federacijom - da i potpuno. To nam je trenutno jedini izlaz. Ali, ako vi gospodo iz Vlade mislite ovako da Rusiju predstavite građanima Srbije kao zemlju koja nas pljačka, onda mi daleko nećemo da stignemo. Gospodine Dačiću, vi radite na nekoliko frekvencija. Molim vas da se sada uključite kao potpredsednik Vlade, ne kao ministar unutrašnjih poslova. Meni je nedostojno mog digniteta narodnog poslanika da izađete ovde i da nam ne pričate o tome šta se dešava sa gasom, nego da ćete da hapsite. Pitamo vas - zašto je poskupeo gas? Šta je tu cena koja stiže iz Rusije, šta je naša nadgradnja, šta su naši troškovi, ima li mogućnosti za bilo kakvu uštedu i otkud baš sada? I što pružate priliku onima koji u Srbiji žele potpuno da nas isključe iz saradnje sa Ruskom federacijom da na ovaj način dokazuju svoje politike poene? Ako mislite da možemo da preživimo čekajući EU bez Ruske federacije, grdno se varate. Nama takva Vlada nije potrebna. Ne postoji Vlada da bi ljudi sedeli u ministarskim foteljama, nego da nam traže izlaze. Prihvatili smo vam taj energetski sporazum. Jesu li ovo njegove posledice? Recite nam to. Kako to, po kom osnovu samo 15 dana po potpisivanju tog sporazuma da vi krenete u harač sa energijom? Ko sad u Srbiji može normalno da razmišlja i da kaže, ne, ovo nije kriva Rusija. Pedeset posto građana Srbije reći će - za ovo nam je kriva Rusija. Ponovo smo prepustili Rusiji na volju i ponovo će Rusija da gospodari zemljom. Nije tačno, greške su u vama, i oni koji su dali sve sirovine strancima, oni koji su dali i vodu i vazduh, sad pitaju da li smo dali i energiju. Pod uslovima koji Srbiji odgovaraju mi smo prihvatili uslove da možemo da delimo sa ostalim svetom sve što posedujemo, u meri u kojoj je Srbija zainteresovana, u meri u kojoj Srbija od toga ima koristi, u meri u kojoj naša deca od toga imaju koristi. Ako mislite da možemo da preživimo sa povećanjima cena od 60%, makar da su to i čačkalice, grdno se varate. Nema građanina u Srbiji koji može da prihvati dvocifreno povećanje cena pri jednocifrenoj inflaciji. Vrlo dobro se zna - nafta i gas kad poskupe, lepeza proizvoda ide za njima. Zato vas molim, mi uvek računamo, ovde kad dođe predsednik Vlade da ima odgovor na svako pitanje. Kad dođe njegov zamenik, a Ustavni sud ne sme da kaže da li vi imate pravo da budete zamenik ili ne, mora da ima odgovor na svako pitanje, on je zamenik predsednika Vlade. Kad dođe ministar unutrašnjih poslova, ne pitamo ga o energetici. Ne pitamo vas ništa kao predsednika SPS, ta pitanja vama ne želim da postavim, niste u toj funkciji došli. Ali, ako ste došli kao zamenik predsednika Vlade, osnovno pitanje je kako je ta cena izgrađena u roku od 15 dana, otkud to da smo trpeli gubitke za koje je potrebno povećanje cene od 60%? Ako treba da istražimo, hajde da krenemo od 2001. godine, da vidimo kako je ko ruinirao sve sektore u Srbiji, pa i taj energetski. Ništa ne traje mesec ili dva, Srbija traje jako dugo, a ove vlade koje se sad napadaju međusobno traju već 7-8 godina. Treba da sačekamo ... (Predsednik: Vreme.) ... završavam, izvinjavam se; treba da sačekamo svaki put kada se promeni Vlada da saznamo šta je radila prethodna, a da ta prethodna odmah počne da napada onu koja je aktuelna, i vrtimo se u krug i iz tog začaranog kruga nema izlaza. Kažem vam da ima izlaza. Ako nemate odgovore na ova pitanja, moramo da idemo u nove izbore. Vlada koja ima samo tri ili četiri poslanika više od minimuma koji je potreban za funkcionisanje, koja ima toliko suprotstavljenih partnera, u koje otvoreno sumnjam da bar dva partnera žele da nas razdvoje sa Ruskom federacijom, ne zaslužuje da vodi Srbiju. Hvala.
Gospođa Vjerica Radeta.
Gospođo Đukić-Dejanović, najpre moram da vam skrenem pažnju da ste ponovo prekršili Poslovnik zato što ste dozvolili sa ovog mesta da govori neko ko nije narodni poslanik, ko to izigrava na osnovu činjenice da je ukrao poslanički mandat SRS. Od vas, gospodine Dačiću, kada ste se javili malopre, zato sam se odmah i javila za reč, očekivala sam da ćete govoriti ili kao zamenik predsednika Vlade, ili kao prvi potpredsednik. U redu je da vi kao ministar unutrašnjih poslova imate određene informacije vezano za nečiju krivičnu odgovornost, ali to niko od vas ovde ne traži. Da li je neko krivično odgovoran, da li će neko biti krivično gonjen, to će da rade vaše službe, vaši podređeni, informisaće vas o tome, vi ćete informisati javnost kada to bude završeno i kada bude vreme za to, i nisam primetila da je neko od narodnih poslanika koji je pre vas govorio tražio da objašnjavate takve stvari. Zaista je nebitno, naročito onim ljudima koji koriste gas za grejanje, baš ih briga iz koje je političke stranke neko ko je krivično odgovoran, ako tako nešto postoji. To što ste vi rekli - ne mislite valjda da je Petar Škundrić? Ne mislim ni da je on, ni da je on pre njega, ni onaj posle njega. Činjenica je da se tu nešto dešava i da vi kao ministar unutrašnjih poslova treba da radite taj deo svog posla. Treba da radite, ali ne treba sad da nas obaveštavate o nešto o čemu vi ne znate. Očekujemo da vi znate, građani Srbije to očekuju, zašto je gas poskupeo 60%. Kada ste se javili, mislila sam da ćete upravo to da nas obavestite ili možda da obradujete građane Srbije, da kažete da će Vlada to ponovo da razmatra, možda da će ta cena da se smanji. Slušala sam prekjuče gospodina Škundrića, kada je rekao da je njemu, skoro mi je suze naterao na oči, žao građana koji će plaćati tako skup gas, ali mu je takođe žao i "Srbijagasa" zato što oni dalje neće rentabilno poslovati. Sinoć opet slušam državnog sekretara ministra za finansije, pa kaže - kad se kaže da je nešto poskupelo 100%, onda to zvuči strašno, ali kad se zna koliko je to mala cena u startu, onda tih 100% i nije tako strašno. Dakle, građani Srbije očekuju ozbiljan odgovor od Vlade Republike Srbije, a ne da im se u oktobru kaže da gas poskupljuje, pre svega govorim o onima koji se greju na gas, i onda da se najavljuje da će negde u februaru da se razmatra smanjenje cene gasa. Niko nije lud da može da prihvati takvu informaciju.Nije samo u pitanju gas, sve je poskupelo - telefon, roba široke proizvodnje. Kažu građani, kako ovi mogu da pričaju da je inflacija ovakva, običan čovek, žena koju sretnem u prodavnici kaže, kad znam po onome što kupujem da je inflacija preko 20 procenata. Dakle, ljudi znaju o čemu se radi, ali ljudi ne očekuju praznu priču, ne očekuju demagoške odgovore Vlade. Očekuju konkretne poteze Vlade. (Predsednik: Gospođo Radeta, vreme.) Izvinjavam se. Dakle, očekujemo od vas, gospodine Dačiću, da kažete, građani to vam je toliko, pa vi radite šta hoćete. Nemojte da se grejete, smrzavajte se ili kažite - Vlada će učiniti to i to da bi smanjila cenu. Vi dovodite ljude koji su bili u nekom srednjem sloju u situaciju da neće imati mogućnosti da se greju, a još pretite i restrikcijom struje, ako ne daj bože pređu na struju. Zaista strašno. Očekujemo u tom smislu vaš odgovor. Izvinjavam se još jedanput, samo još jedna rečenica. Kad govorite o krivičnim prijavama, o krivičnoj odgovornosti, bilo bi lepo da nam kažete i ko je u sadašnjoj Vladi odgovoran ili u onoj bivšoj, zašto smo mi taj sporazum sa Gaspromom tako kasno verifikovali, da li to ima veze sa ovim, kakva je uloga Mlađana Dinkića u tome, koji je kopao protiv tog sporazuma sve vreme otkad je on aktuelan.
Gospodin Nenad Popović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo, kratko samo da kažem, inače cenim gospodine Dačiću rad gospodina Škundrića. Izuzetno dobro radi, ali možda me niste čuli, kritikovao sam Vladu, na čelu sa nekompetentnim premijerom Cvetkovićem, za poskupljenje hrane i komunalnih usluga itd. Samo ukratko hoću da kažem, ne odgovara za ovo poskupljenje gasa ministar Škundrić, koji dobro radi posao, nego Vlada na čelu sa premijerom Cvetkovićem. Što se tiče drugoga, evo vidite otvara se polako kutija iz koje polako dolaze, jedna za drugom, informacije i, još jednom ću ponoviti, velika je greška Vlade i ovo poskupljenje za 60% gasa, ogromna greška. Vlada je mogla da subvencioniše na neki način da ovo poskupljenje bude 10-15%, ali moram da kažem dve-tri činjenice, zbog javnosti, zbog narodnih poslanika i zbog građana Srbije. Istina je da mi dobijamo najbolju cenu gasa. Samo Belorusija ima nižu cenu gasa nego mi. Mi smo jedina zemlja koja ne plaća penale Rusiji ako ne povučemo količine gasa koje smo tražili. Tu zaista imamo veliku prednost. Ono što želim da kažem, nemojte da brkamo ugovor koji ima Jugorosgas, firma gde NIS ima 25%, zašto nema 50%, neka se drugi bave time sa Gasprom eksportom i da brkamo naftno-gasni sporazum koji je ova skupština ratifikovala. Naftno-gasni sporazum sa Rusijom je najbolji ekonomski sporazum koji je Republika Srbija potpisala u poslednjih 40 godina, koji će Srbiji doneti stotine hiljada radnih mesta, magistralni gasovod kroz celu Srbiju, povećati direktne strane investicije od dve milijarde dolara, blizu 200 miliona evra svake godine dohodak od tranzita gasa, dobićemo najbolje skladište gasa u celom regionu jugoistočne Evrope, samo će Austrija da ima veće skladište gasa. Takođe želim da dodam, u NIS će da uđe kompanija koja ima svoju naftu. Znači, Gaspromnafta je jedina kompanija koja danas može da ga kupi. Samo da još nešto dodam. Posle ovog finansijskog kraha na berzi, tek sada se vidi da je ovaj ugovor koji je potpisan sa Gaspromom, gasno-naftni sporazum, izvanredan. Da se ovo desilo ovih dana posle finansijskog kraha, kada je povlačenje para postalo mnogo skuplje, kada su procenti porasli praktično dva, negde čak i tri puta, u trenutku kada praktično nijedna velika kompanija nema mogućnost dobijanja povoljnih kredita, tek sada se vidi koliko je ovaj naftno-gasni sporazum dobar. (Predsednik: Vreme.) Želim da kažem, duboko se nadam, kao što je naša kritika poskupljenja, da iza kritike drugih zaista stoji samo kritika poskupljenja ove cene gasa koju je podigla Vlada Republike Srbije, a da ne stoji, duboko se nadam, nisam siguran 100% da ne stoji, pokušaj rušenja najboljeg ekonomskog sporazuma, a to je ovaj naftno-gasni sporazum sa Ruskom Federacijom. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Jadranko Vuković, izvolite. Zatim gospodin Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, nisam imao nameru da se javljam po Poslovniku da nije ovde izašao jedan građanin da brani Rusiju. Nemojte mi zameriti, nikada neću izlaziti za ovu govornicu po Poslovniku bez razloga, bez argumenata. Međutim, čovek koji više ne predstavlja niti podržava "r" od Rusije ni "s" od srpstva je taj gospodin. Zato mi nemojte zameriti zašto sam izašao za ovu govornicu. Da bih ispoštovao do kraja Poslovnik, javljam se po članu 226. i od ministra Dačića tražim obaveštenje, a vezano je za ovu temu - gas. Upravo zbog tog gospodina koji je ovde izašao da brani Ruse, ovde niko ne treba da brani Ruse, gasno-naftni sporazum podržavam, mi smo čak, ako se sećate, kada je rasprava bila, znači da Rusi dođu tu i da nismo nikakav interes imali u tom trenutku materijalni, to bi se nadoknadilo tim gasnim sporazumom. Međutim, gospodine Dačiću, ovde se javljaju problemi onog trenutka kada se pravio dogovor oko transporta gasa i nafte. Kako sve države EU u oblasti transporta nafte, gasa i struje vrše preko državnih kompanija, zadržavaju kontrolu na ovim transportima, logično je bilo da i Vlada Srbije, kao srpskog učesnika imenuje kompaniju Srbijagas, koja je u stoprocentnom vlasništvu države Srbije i time država Srbijabi sadržala kontrolu u budućem zajedničkom preduzeću. Isključivo je bilo pravo Vlade Srbije, Republike Srbije, koga će imenovati kao srpskog učesnika u budućem zajedničkom preduzeću. Pošto ste vi ovde prozvani, gospodine Dačiću, sada sam ovde u situaciji da vas branim. Evo, ovaj gospodin što je sad ušao, pozovite njega, pozovite mene, odvedite nas na poligraf, pa ćete videti ko će pasti. O čemu se radi? Ovaj gospodin pre mesec i po dana, znam, bio je sa Žarkom Zečevićem kod Ali Šena, Turčina, aktivno učestvovao u ovoj priči. Znači, Tomislava Nikolića, Ali Šena, Danka Đunića, Žarka Zečevića i Aleksandra Vlahovića, oni će otkriti u ovoj našoj strani ko je šta zabrljao. Ruse ne diramo. Pa ćete videti ulogu Tomislava Nikolića, to je njegov prijatelj, Ali Šen i Žarko Zečević. Toliko, gospodine Dačiću, pa ćemo nastaviti, mi u SRS imamo sigurno više od gospodina Čanka, ali ćemo videti šta ćete preduzeti, pa ćemo izaći u javnost sa dokazima s tim u vezi. Hvala vam.
Gospodin Milorad Buha, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, stav SRS je da Vlada Srbije povuče ovu odluku. Ona je krajnje neprihvatljiva, socijalno neizvodiva i ovoga trenutka Vlada Srbije bi morala izaći u susret građanima Srbije, jer oni ovakvu cenu prirodnog gasa ne mogu platiti. Da je to jedna nebuloza Vlade govori i podatak da sve države članice EU, znači 27 država, nemaju ukupno povećanje kakvo je opredelila Vlada Srbije, odnosno 60%. Kada govorimo o značaju Rusije moramo reći, dobili smo informacije i na Odboru za industriju, a evo i ovde od pojedinih kolega poslanika koji kažu, što je činjenica i istina, da dobijamo najpovoljniju cenu, najpovoljnije uslove plaćanja. Ali, šta čini Vlada da oživotvori jedan sporazum između države Srbije i države Rusije koji predviđa carinske povlastice, koji bi također moglo biti jedan od bonusa u celokupnom poslu? Ne čini ništa. Mi nemamo strategiju da iskoristimo ovu mogućnost. Ceo svet gleda u pravcu Rusije, kako da se uključi u energetski sistem i sve ono što je prirodno bogatstvo Rusije. Jedino mi tamo gde imamo najpovoljnije uslove to ne koristimo. Zašto? To je pitanje za Vladu. Vlada će morati doći ovde i obrazložiti zašto ne koristimo te bonuse koje nam daje Rusija. Još jedna činjenica, Vlada i premijer moraju doći ovde i reći šta su to direktni i indirektni troškovi koji terete ovako visoku cenu gasa i šta je struktura zarada u ukupnoj ceni gasa. Postavljam pitanje - hoću da Vlada da jasne kalkulativne troškove zarada u strukturi cene gasa. Znamo kolike su zarade rukovodnog osoblja u javno-komunalnom preduzeću, Javnom preduzeću "Srbijagas", da nam tačno navede decidirano koliko to učestvuje u ukupnoj ceni prirodnog gasa? Hvala.
Gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, gospodine ministre, mogla sam da se javim kada počne rasprava o pojedinostima, odnosno nastavak Predloga zakona o strancima, ali zaista je situacija izuzetno alarmantna u Crnoj Gori. Prošlo je deset dana otkako je separatistička vlast Mila Đukanovića priznala kvazišiptarsku državu na području naše južne pokrajine. Ono što se dešava, gospodine Dačiću, dame i gospodo narodni poslanici, jeste da je Andrija Mandić, vođa Srpske liste i predsednik Narodne stranke već osam dana u štrajku glađu u poslaničkom klubu u Narodnoj skupštini Crne Gore i da mu podršku daju i srpski radikali. Naša stranka je izašla na Srpskoj listi, naš poslanik gospodin Bojan Strunjaš je svakoga dana sa predsednikom poslaničke grupe gospodinom Mandićem, i ono što mi sada vaše stiže i po okupljanju ne samo srpskih radikala, većSrba ispred Skupštine koji daju Andriji podršku je činjenica, gospodine Dačiću, da se naš ambasador u Crnoj Gori, Zoran Lutovac, ni jedan jedini put nije pojavio da da podršku Andriji Mandiću i Srbima u Crnoj Gori. To je skandalozno. Mi sada ovakvim ponašanjem i bez izjašnjavanja zvaničnika Srbije tačno guramo srpski narod da idu u nešto što oni ne žele. Da li vi shvatate, gospodine Dačiću, da se sada dešava i da bi to voleli separatisti, ovi Milovi kriminalci u Crnoj Gori, da se održi popis i da se desi 45. godina, da oni toliko izvrše asimilaciju srpskog naroda da, kao na tim izborima kada su došli komunisti na vlast, umesto ranije 95,6% Srba, odnosno 94,8% koji su se izjašnjavali kao Srbi i pravoslavne veroispovesti uoči Drugog svetskog rata, 45. godine samo 3,6% Srba, a 80 i nešto Crnogoraca, izmišljene nacija pod Brozovim diktatorskim režimom. Da li vi sada hoćete da mi guramo naš narod u srpskoj Crnoj Gori da idu u Crnogorce, ili ne daj bože da jednoga dana budu Šiptari? Dajte, molim vas, preduzmite nešto. Ljudi su očajni. Nije to sada, znate bilo, desilo se, i ništa dalje. Šta ćemo da radimo? Znate li, gospodine Dačiću, kada je vaš ubijeni u Haškom kazamatu predsednik Slobodan Milošević došao na izbore voljom građana Srbije i kada je počela da se podiže srpska nacionalna svest, od Gazimestana preko svega drugog što smo radili kao Srbi, bez obzira na to što mi nismo bili politički istomišljenici Slobodana Miloševića, milioni Srba su se podigli i već na prvim izborima koji su održani u 2003. godini, odnosno po popisu stanovništva iz 2003. godine 33% naših sunarodnika se izjasnilo kao Srbi u Crnoj Gori. Da bi to bio veći procenat i da bismo im davali podršku, a budite sigurni, gospodine Dačiću, da nisu samo oni koji su se izjasnili kao Srbi protiv ovoga što se desilo i što je Đukanovićev režim uradio, mi moramo da pomognemo našem narodu. Uostalom, i sami vidite na osnovu dosadašnjih pregovora i razgovora sa Jusufom Kalamperovićem da oni neće da odstupe od svog čvrstog stava i da će tražiti otpust iz crnogorskog državljanstva, što vam je on i rekao prilikom poslednjih razgovora. Potrebno je da država Srbija, pre svega parlament, pruži jasnu podršku Srbima u Crnoj Gori. Mi vam kao SRS nudimo deklaraciju o pravima Srba u srpskoj Crnoj Gori, koja je bila ušla u skupštinsku proceduru. Evo, završavam još time, gospođo Dejanović, mislim da je neprimereno da vam lekcije o tome šta treba da radite i kome da budete lojalni drži onaj koji je isključen iz naše stranke i koji je prvi izdao svog predsednika i svoju političku stranku, i koji je činio sve kada je bio zamenik predsednika naše stranke, u odsustvu prof. dr Šešelja koji boravi u Haškom kazamatu, da ruši sve mostove SRS sa Ruskom Federacijom. Ali, mi i sada, na svu sreću, uz pomoć pre svega divnih ljudi koje imamo u našoj poslaničkoj grupi i prijatelja koje imamo u Ruskoj Federaciji podižemo te mostove. Želimo da nam Rusija i u ovom slučaju pruži podršku, kao i u slučaju podrške Srbima u srpskoj Crnoj Gori. Hvala i izvinite što sam prekoračila vreme.
Gospodin Andrić.
Član 104. Morao sam da se javim zato što je u nekoliko navrata pogrešno protumačeno ono što smo rekli, a i neke neistine su iznošene ovde. Dakle, ukoliko je verovati gospodinu ministru energetike, gospodinu Škundriću, Srbija ne kupuje gas po povlašćenoj ceni od Ruske Federacije, od Gasproma. To nije podatak do koga smo mi došli na bilo koji tajni način, to je rekao gospodin Petar Škundrić na Odboru za energetiku, ukoliko se ne varam, pre četiri dana. Znači, Srbiji ova cena gasa. Osnovni razlog zbog koga je došlo do poskupljenja od 60%, ministar Škundrić je rekao - cena gasa na tržištu preko 550 dolara, da ne zamaramo poslanike, već kako se računa. Mi smo bili šokirani činjenicom da Srbija nema povlašćeni položaj, ali smo još šokiraniji činjenicom da Srbija nema najnižu moguću cenu, kao što ste rekli, osim Belorusije. Italija kupuje gas po povoljnijoj ceni od Srbije. To su sve podaci koje je izneo gospodin Škundrić. Zatim, iako ne kupuje gas po povoljnijoj ceni, u Bosni i Hercegovini je gas jeftiniji u prodaji za domaćinstvo 25%, u Srbiji je 39 evra centiprodajna cena, u Bosni 31 evrocenti. Dalje je pitanje posrednika. Nije tačno da Rusi traže posrednika. Vlada Zorana Đinđića,2001. godineje bila jedna od prvih odluka da se stupi u direktne razgovore sa Gaspromom i Srbija je od 2000. do 2007. godine kupovala gas od Gasproma bez posrednika. Znači, nije tačno da Rusi insistiraju, niti ovde očekujemo od poslanika da svim srcem i dušom brane Rusiju zato što su oni pre svega poslanici srpskog parlamenta, ali se ovde uopšte o Rusima i ne radi. Verujte da je Gaspromu smešno to što im je dala Srbija. Ni oni sami ne mogu da veruju, ali nisu ludi, radi se o profitu, nisu ludi da tako nešto ne prihvate, radi se o kompaniji. Dalje, gospodin koga je pomenuo Jadranko Vuković, Ali Šen, vrlo je zanimljivo o sastanku, voleli bismo da čujemo još nešto o tome, s obzirom da je Ali Šen od Vlade Srbije učestvovao direktno u pregovorima i dogovorima sa Vladom Srbije i on je čovek koji je platio za 25% kompanije Jugorosgas, koja je prodata tzv. austrijskoj, u stvari ćerki kompaniji Gasproma. Ali Šen je bio posrednik i direktno je izvršio uplatu. Ta dokumenta se nalaze kod nas, mi ćemo i ta dokumenta ustupiti, u skladu sa svim onim dokumentima, šefovima poslaničkih grupa. Osnovni razlog zbog čega ovoliko insistiramo na posredniku je da je posrednik učestvovao u formiranju cene. "Jugorosgas" je kompanija koja je učestvovala u formiranju cene time što je sprečavala stvaranje zaliha gasa, time što je uračunala, kao osnovu za cenu, tržišnu cenu od 550 dolara, a posredniku je u interesu da građani Srbije plaćaju što veći gas, zato što se njihova zarada sastoji u procentu koji se dobija za tu cenu. Zato je kriminal i zato je politička odgovornost najvažnija. Da li je cenu gasa sada moguće spustiti ili ne? Da, mi smo izneli čitav niz mera gospodinu Škundriću, on je sve prihvatio i složio se. Dalji odgovor na to treba da da Vlada. Vlada je dala odgovor da će da dopusti plaćanje cene gasa na rate. To je lepo i mi to podržavamo. Ali, šta je sa ostalih 50 cena koje su poskupele na osnovu cene gasa? Hoćemo li i to da plaćamo na rate? Šta je sa komunalnim uslugama u Beogradu, Nišu, Novom Sadu, Kragujevcu? Sve će to da poskupi. U tome se sastoji neodgovornost i sve zbog toga što je Vlada Srbije u periodu 2005-2006. godina dopustila da se Srbija nađe u takvom položaju da sama ne može da utiče na cenu gasa u svojoj zemlji.
Gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, javio sam se po članu 100. zato što je došlo do greške u tumačenju ovoga što sam više puta govorio za govornicom i onoga što su govorili poslanici LDP. Naime, hajde da kažemo da se ne osvrćemo na potrebu da se za ovom skupštinskom govornicom pojavljuju veći Rusi od Rusa. Nemamo ništa protiv toga, ali mislim da je jako važno poštovati činjenice koje se iznose sa skupštinske govornice. Da je energetski sporazum sa Ruskom Federacijom dobar, mi ga ne bi kritikovali, mi bi ga podržali, odnosno argumenti koji bi se iznosili u njegov prilog bili bi kvalitetniji od onih koje smo čuli. Nama se stalno sugeriše, kao prva korist tog sporazuma, istina da ne plaćamo penale na porudžbine gasa koje upućujemo ruskom partneru. U prevodu, mi ne plaćamo penale na ono što nismo potrošili, za razliku od drugih zemalja koje to rade. Prosto, ako naruče toliku i toliku količinu gasa, pa onda neko tu količinu gasa odvoji u skladu sa tom narudžbinom, pa ne proda nekome drugom jer više nema, a na kraju ne dođe do realizacije tog posla, onda se naplate penali. To je praksa ne u poslovima Srbije i Rusije, nego u poslovima bilo gde u svetu. To je, samo po sebi, normalna procedura i nisu Rusi đavoli zbog toga što na tome insistiraju i što te penale naplaćuju. Zašto su oni nas oslobodili plaćanja tih penala? Zato što mi nemamo gde da skladištimo gas koji naručimo od "Gasproma". Druge zemlje naruče veću količinu gasa od one koju mogu trenutno da potroše, pa taj gas deponuju u svojim skladištima ili u prostoru koji rentiraju u skladištima drugih zemalja. Naše prirodno skladište gasa Banatski dvor je nefunkcionalno i u njemu ne može da se deponuje potrebna količina gasa, a nefunkcionalno je zbog toga što se neodgovorno posluje. Ko je odgovoran za stanje u kojem se nalazi Banatski dvor? Upravo ruski partner, jer 96. godine, evo ga ukaz koji je potpisao predsednik SRJ Zoran Lilić, na osnovu člana 96. tačka 2. Ustava SRJ, kojim je na snagu stupio Zakon o potvrđivanju sporazuma između Jugoslavije i Vlade Ruske Federacije. Slušajte sada šta je ovim sporazumom obuhvaćeno. To su identične formulacije o delovima energetskog sporazuma koji smo mi ratifikovali pre mesec dana, bez ijednog postavljenog pitanja šta je u međuvremenu urađeno. "Jugorosgas" je bio dužan i da rekonstruiše Banatski dvor, da ga stavi u funkcionalnu upotrebu, "Jugorosgas" je bio dužan da izgradi magistralni gasovod, nije ga izgradio, i "Jugorosgas" je bio dužan da nadoknadi štetu, po ovom sporazumu, ukoliko nešto ne uradi kako treba. (Predsednik: Vreme.) Umesto svega toga, mi jedini kvalitet na koji možemo da se pozovemo, zapravo, prepoznajemo u odluci Skupštine AD "Jugorosgas", koja je održana u Moskvi 7. juna 2005. godine i u kojoj se u tački 5. pod razno, konstatuje: "S obzirom da je "Jugorosgas" u 2004. godini iskazao gubitke u poslovanju, Skupština je donela odluku da ne odobrava isplate 13. plate". I u 2001, i 2002, i 2003. i u 2004. godini "Jugorosgas" je iskazivao gubitke zbog toga što nije mogao da naplaćuje proviziju. U 2005. godini iskazana dobit je 40 miliona dolara, 2006. godine 40 miliona dolara, 2007. godine isto tako. Videćemo kolika će biti u 2008. godini zbog ovog povećanja. Pogledajte kakva je to razlika. Sedmoro ljudi prima platu u "Jugorosgasu", neke od njih su pomenuli poslanici opozicije. Kada je parlament o tome odlučivao, kada je o tome Vlada odlučivala? Ovde nam visoki funkcioner prethodne Vlade kaže da to nema nikakve veze sa njima. Formalno su oni bili za to nadležni. Ako postoji neka sila koja je veća u ovoj zemlji od Vlade, neka nam se to kaže, pa ćemo onda videti šta ćemo da radimo, jer mislim da Vlada mora poštovati samu sebe i da mi moramo poštovati svoju zemlju. Hvala, javio sam se samo zbog toga što se pogrešno tumače naše reči.
Rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O STRANCIMA (nastavak u pojedinostima) Za reč se javio narodni poslanik Milovan Radovanović, koji je podneo amandman na član 14.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je amandman na član 14. stav 4. Predloga zakona o strancima. Meni je pripala čast da u ime poslaničke grupe obrazložim opravdanost podnetog amandmana, kao i da ubedim, što je nemoguće, skupštinsku većinu da se u danu za glasanje izjasni u prilog podnetog amandmana. Stav 4. člana 14, na koji je, od strane poslaničke grupe i mene kao zvaničnog predlagača, podnet amandman, glasi: " Pre izdavanja vize, diplomatsko ili konzularno predstavništvo Republike Srbije dužno je da, kada je to predviđeno propisom iz stava 5. ovog člana, pribavi prethodnu saglasnost ministarstva". Amandmanom predviđamo da se u član 14. stav 4. reči "diplomatsko ili konzularno predstavništvo Republike Srbije" zamenjuje rečima "zakonom utvrđeni državni organ". Predlagač zakona je u članu 14. stav 4, kao i u većini odredaba ovog predloga zakona, uneo nejasnu, manje pravnu, logički manje jasnu i nepotpunu lingvistički odredbu o nadležnosti i nazivu organa koji treba da postupi po određenom zahtevu. Dame i gospodo narodni poslanici, važeći zakon donet je 1980. godine, Zakon o kretanju i boravku stranaca. On je više puta, kao što ste naveli u obrazloženju, noveliran, ali suština rešenja tim zakonom je ostala nepromenjena. U međuvremenu, ove odredbe važećeg zakona postale su nekompatibilne sa standardima pojedinih zemalja ili svih zemalja EU. U redu je da budu kompatibilne sa rešenjima zemalja EU, to uopšte nije problem. Zašto te zemlje EU nam otimaju Kosovo i Metohiju? Zašto pokušavaju da razbiju državu, parlamentarizam i demokratiju u Srbiji? Zašto u svojoj ulozi finansiraju razbijanje SRS? To je naročito intenzivirano od 22. maja tekuće godine, posle tajnog sastanka i dogovora na Goču i na drugim destinacijama. Kažete u Predlogu zakona - tendencija približavanja određenim standardima i rešenjima koja postoje u zakonodavstvima pojedinih demokratski razvijenih zemalja. To je sasvim u redu, nije uopšte sporno. To za nas srpske radikale, poslanike SRS, uopšte nije sporno, jer ako težimo savremenijim i prihvatljivijim rešenjima i njihovoj suštini zašto se onda ne potrudite da ostala rešenja, koja nisu suštinska, ali koja upriličuju postojanje ovog zakona, budu adekvatna pravnim institutima i logičnim terminima. To je suština i razlog zbog čega smo podneli amandman na član 14. tačka 4. Recimo, upotrebljavati termine, gospodine ministre, siguran sam da vi niste za to krivac, to je vaša služba, upotrebljavate termine koji su strani srpskom jeziku i izraze koji ne mogu da idu u sklad sa onim zvaničnim službenim srpskim jezikom. U žargonu da, kao što je recimo zaživeti, ispoštovati itd. Mislim na korekciju u pravno-tehničkom smislu. Počinjete Predlog zakona, prva rečenica - ovim zakonom se uređuju uslovi. Valjda treba - ovim zakonom uređuju se uslovi, ispravnije je itd. Zakon o kretanju i boravku stranaca koji je sada na snazi, dok ne stupi novi zakon, tretirao je ulaske stranaca u našu zemlju, putne isprave, dobijanje viza i za većinu njih, naravno, kojima je viza bila potrebna. Kažete u obrazloženju zakona da naša država kao samostalna država, da Srbija kao samostalna država treba da stremi tendencijama rešavanja takvog istog pitanja i njihovim standardima u zemljama EU. Rekao sam već da to uopšte nije sporno. Ovo - samostalna država je mnogo lepo rečeno da bi bilo stvarno. Naravno da Srbija treba da bude samostalna država i da sva svoja unutrašnja pitanja treba sama da rešava, uz saglasnost ne bilo kog, ali uz saradnju da, uz saradnju sa standardima, sa zvaničnim predstavnicima i organima drugih država i iz Evrope i celog sveta. Međutim, zašto nismo samostalna država i kada je u pitanju ovaj zakon? Godinama vršljaju razne agenture u Srbiji, ne zvanično, nego ilegalno, tajno. Kako su tajno ušli recimo 2003. godine i nadalje bili tu Entoni Monkton, šef obaveštajne službe Velike Britanije za Balkan ili Dejvid Blek, isto šef za Balkan američke obaveštajne službe? Po kom osnovu? Da li su dobili putnu ispravu? Da li su dobili vizu? A da ne govorimo o grupi ljudi koju je predvodio izvesni Hil, 11 komandosa, a među njima nije jedan odavde iz ove sale, nije lice iz ove sale, koji su ušli 11. marta 2003. godine tajno, inkognito u državu, boravili svega jedan dan na aerodromu, da li sa pasoškom kontrolom ili opštom kontrolom ulaska stranaca u zemlju ili ne, vidimo sada iz tajnih transkripata, a država ne reaguje, tužilaštvo ne reaguje, policija ne reaguje ili bar mi ne znamo da reagujete. Bili su tu jedan dan i u međuvremenu šta se desilo: ubijen je Zoran Đinđić 12. marta 2003. godine i istraga je namerno skrenuta u pogrešnom pravcu i pogrešnim putem. Zašto to ne istražite? Sve je to vezano sa ovim zakonom o strancima, namerno upoređujem ove primere i ove slučajeve sa delovanjem države, da vam kažem da mi nismo samostalna država, ne smete da reagujete. Kako su zaštićeni vaši puleni iz stranaka na vlasti, tako su zaštićeni svi predstavnici, pa i obični građani, velikih sila, kako kažete, Amerike, Velike Britanije, Francuske, mogu da rade šta god hoće. Da li im je uopšte potrebna viza, da li im je potrebna putna isprava za boravak u našoj zemlji? O svemu ovome građani mogu da budu upoznati, objavljuje jedan dnevni list svakog dana tajne transkripte. Znači, nešto ima. To treba samo nadležni državni organi da reaguju i da pronađu prave krivce. Verujem da vi iz DS želite pravu istinu o ubistvu Zorana Đinđića, a imaju pravo da znaju članovi njegove porodice. Oni imaju svoju verziju, verovatno, možda je to ta verzija o ubistvu, ali treba da znaju pravu verziju. Ovo je isto slučaj, kako je moglo da dođe do suspenzije konzularnog predstavnika Srbije u Americi nakon slučaja Miladina Kovačevića. Da li je on postupio suprotno Zakonu o boravku i kretanju stranaca? Miladin Kovačević nije stranac kada mu je dao mogućnost da se iz Amerike vrati u Srbiju. Kao da je stranac, tako ste reagovali prema ovom čoveku koji je bio konzul u Americi. Dobijamo informacije da vodite zvanične pregovore, gospodine ministre, ili ako vam se više sviđa, gospodine zameniče predsednika Vlade ili prvi potpredsedniče Vlade, svejedno kako ću da izgovorim, kako je vama više drago i kako više prihvatite, da razgovarate sa Crnom Gorom o načinu prelaska državljana Crne Gore iz Srbije preko jedne i druge granice i o tom režimu prelaska. Sve je to u redu. Dobro bi bilo kada biste rešili način prelaska bez ikakvih putnih isprava, samo na osnovu lične karte. Potrebno je to da ugradite u zakon, da se zna da je to zakonska odredba, a ne od slučaja do slučaja, kako se koja vlast bude promenila i bude stvorila parlamentarnu skupštinsku većinu ovde u Srbiji. Dobro bi bilo da to isto uradite i sa Republikom Srpskom, potrebno je samo to da ugradite u propise i legalizujete odgovarajućim zakonom, odnosno u ovom slučaju zakonom o strancima. Gospodine ministre, znamo mi da su najodgovorniji ljudi iz DS i Boris Tadić. Ali, ne mogu a da vas ne pitam, šta je sa odgovornima za prekoračenje ovlašćenjai izazivanje nereda na mitingu SRS 29. jula, gde je ubijen građanin, prijatelj, brat Ranko Panić. Još, da li je podneta krivična prijava protiv odgovornih, onih koji su neposredno to izvršili, koji su ga tukli, i on je podlegao tim batinama i nastupila je kod njega smrt kao posledica batinanja. Da li vaša istraga, gospodine ministre, možda otkriva da je tada još uvek neko, ko je bio u SRS, bivših ljudi u SRS, znao za scenario tih nereda 29. jula i ko je to bio? Da li je bio neko i ko je bio? Siguran sam da ni on, niti bilo ko, ni vi niste želeli da nastupi smrt bilo koga. Siguran sam u to, hajde, recimo, verujem u to da je to nemoguće. Ali, neko je ovde očigledno prevaren, prevareni su svi oni koji su bili na mitingu SRS i oni koji su odvojili 50 ili 100 dinara da bi doputovali ovde. Na kraju, gospodine ministre, kao što su vraćeni odbornički mandati SRS u celoj Srbiji skoro, i u Nišu i Zaječaru, očekujem da će u Aleksincu, iskoristite vaš uticaj, koji je ne tako mali, a pogotovo posle ove jučerašnje deklaracije o pomirenju vaše stranke, čiji ste vi predsednik i DS Borisa Tadića da vratite poslaničke mandate SRS koja je izašla na izbore 11. maja 2008. godine i do sledećih izbora SRS treba da raspolaže svojim mandatima. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije ispred SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o strancima, koji se odnosi na produženje roka važenja vize, član 20. stav 3. Predlagač, odnosno vi kažete - ''bliže uslove, obrazac zahteva i način produživanja roka važenja vize u slučajevima iz stava 2. ovog člana propisuje ministar nadležan za unutrašnje poslove.'' Amandman koji sam ispred stranke podneo glasi: u članu 20. stav 3. reči "ministar nadležan za unutrašnje poslove" zamenjuje se rečima "ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove". Obrazloženje je ovog amandmana - u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propise kojima se uređuje ostvarivanje određenih prava, izgled i sadržaj javnih isprava, dok to pravo ne pripada rukovodiocima tih organa. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč. Ima reč narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, moraću ovde da ukažem na određene pravce aktivnosti državnih organa u smislu ulaska na belu šengen listu. Mislim da će tu prevashodno ovo ministarstvo, milim na MUP, imati vrlo istaknutu i značajnu ulogu. Ovo ministarstvo će zaokružiti sa ova dva zakona, Zakonom o strancima i Zakonom o zaštiti državne granice, zakonodavnu regulativu koja je uslov za implementaciju liberalizacije viznog režima. Međutim, da bi se ovi zakonski projekti implementirali neophodno je preduzeti druge pravne i pravno-tehničke radnje da bismo ispunili zadate uslove od strane EU. O kojim uslovima se radi? Radi se o - zakonskim uslovima, zatim podzakonskim uslovima, uslovima koji su predviđeni u smislu administrativnog praćenja kretanja i ulaska stranaca, izlaska stranaca iz države, tehničko-tehnološkim uslovima, koji podrazumevaju sve aktivnosti na opremanju u tehničkom i tehnološkom smislu svih državnih organa koji učestvuju u ovom postupku, kao i drugih uslova. Mi se trenutno nalazimo na sivoj listi i znamo koje probleme naši građani imaju za dobijanje papira, da tako kažemo u širem smislu, za ulazak u EU. Šengenski propisi su jasni i uslovi koje postavlja EU, shodno ugovoru iz Šengena, bili su poznati i prethodnim vladama. Prethodna vlada i prethodne vlade morale su daleko brže učiniti sve radnje i ispuniti sve predradnje i radnje da bismo došli u poziciju da pređemo sa sive na belu šengen listu. Sada se nalazimo u vremenskom cajtnotu. U petak sam naglasio da nećemo moći ispuniti sve uslove koji nama stoje, znači počevši od ovih zakonskih, koji nisu jedini, podzakonskih, administrativnih, tehničko-tehnoloških i ostalih, koji nisu zanemarljivi. Naša Vlada, da bi ispunila sve ovo što je uslov po Šengenu mora obavestiti Evropsku komisiju. Evropska komisija šalje medijatore koji će pratiti ovde ispunjenost svih uslova. Taj postupak traje tri do četiri meseca. Pred nama je znači period kada dolaze božićni praznici, januar kad gotovo ne rade ni naše ni njihove institucije, znači možemo očekivati njihov dolazak tek negde u toku iduće godine. Kada Evropska komisija dobije pozitivno mišljenje o ispunjenosti uslova, tada ulazimo u jednu proceduru koja je predviđena njihovim propisima. Ako smo ispunili sve uslove, obaveštava se Savet ministara, Savet ministara obaveštava evropski parlament. U toku iduće godine su izbori za evropski parlament. Znači, ukoliko do petog meseca ne ispunimo sve ovo što je predviđeno, ne možemo očekivati da će evropski parlament samo zbog nas nastaviti rad itd. Znači, to je njihova normalna procedura, izborna procedura. Za očekivati je da mi nećemo moći pre tamo desetog meseca, kada se završi konstituisanje evropskog parlamenta, tek tada možemo očekivati da ćemo ući u raspravu. Optimistički gledajući, ako bi ušli na belu šengen listu pred kraj iduće godine, to bi bilo zadovoljavajuće. Pitam Vladu, pitam sve odgovorne - zašto ovaj postupak i svi ovi postupci koji su bili neophodni nisu napravljeni ranije? Zašto ovaj zakon nije donet pre tri-četiri godine? Zašto se kasni sa ostalim zakonima? Da bismo stekli punopravno članstvo za kandidata u EU, prema podacima iz Kancelarije za pridruživanje, stoji da moramo usvojiti još 49 zakona. Koliko nam treba vremena da bismo usvojili sve ove zakone - jako mnogo? Ponovo pitanje Vladi - zašto nismo ispunili sve ono što je predviđeno i Akcionim planom, i Nacionalnom strategijom za pridruživanje. U krajnjem slučaju, i svakodnevnim upozorenjima EU, ne samo oko Haškog tribunala, nego i oko svih zakonskih, podzakonskih, administrativnih i drugih pravila i uslova koji nam se postavljaju državni organi ne rade, u tome je problem. Aktuelna vlast ne čini ništa da ove postupke ubrza. Možda ovog trenutka izgleda zadovoljavajuće da je MUP, što se tiče zakonske regulative, ispunilo sve i da će se usvajanjem ova tri zakona zadovoljiti zakonska forma, ali u stvarnoj implementaciji svih zakonskih projekata, primene projekata u praktičnom životu proteći će vremena i vremena. Vode i vode Dunavom će proteći dok mi ne oživotvorimo sve ono što se traži. Znamo koji su njihovi uslovi, a posebno njihovih posmatrača i kontrolora koji dolaze ovde da nas kontrolišu. Neozbiljno razumemo pristupanje. Puna su nam usta EU, pristupanja itd, ali praktično ne činimo ništa da oživotvorimo. Ono što je naše, što je subjektivno, to su stvari naše unutrašnje organizacije naše, shodno pravilima i uslovima koje propisuje EU. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, prelazimo na amandman na član 15. koji je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, nešto vam nije dobar redosled. Malopre smo imali amandman na član 20, sad na član 15, molila bih da se malo vodi računa o tome. Zbunjujete narodne poslanike koji se pripremaju za svoje amandmane. Kolega Dragan Stevanović je podneo amandman na član 15, gde je tražio da se u stavu 2. tog člana, umesto reči "ministar nadležan za spoljne poslove, uz saglasnost ministra nadležnog za unutrašnje poslove" da se zameni rečima da je u pitanju ministarstvo nadležno za te poslove i da to radi uz saglasnost Ministarstva za unutrašnje poslove. Inače, član 15. govori o vrstama viza i kaže da su vrste viza predviđene ovim zakonom: aerodromska tranzitna viza, tranzitna viza, viza za kraći boravak, viza za privremeni boravak. U drugom stavu ovog člana je predviđeno da izgled, obrazac, sadržinu i način unošenja u stranu putnu ispravu viza iz stava 1. ovog člana propisuje ministar nadležan za spoljne poslove, uz saglasnost ministra nadležnog za unutrašnje poslove. Amandman koji je podnet u ime poslaničke grupe SRS je u skladu sa stavom SRS, naše posleničke grupe, i mi to već godinama unazad, bilo koji zakon da je u pitanju, pokušavamo da predstavnicima Vlade skrenemo pažnjuda kada predlažu zakone da vode računa o pravnom sistemu države Srbije. Imamo ovde obrazloženje Vlade da amandman nije prihvaćen zato što je u Zakonu o državnoj upravi ministar ovlašćen da donosi, kako Vlada kaže, propise, a ne ministarstvo, pa samim tim ni Ministarstvo spoljnih poslova ne može biti podnosilac podzakonskih akata. Ovo obrazloženje nama ne znači ništa. To što je nešto napisano u Zakonu o državnoj upravi nije sveto pismo. Amandmanima na ostale zakone pokušavamo da skrenemo pažnju da to treba da se promeni u svim zakonima koje donosi Narodna skupština, jer ako podnesemo amandman na bilo koji predlog bilo kog zakona ne možete vi da nam odgovorite da to nije u skladu sa nekim već postojećim zakonom. Znamo šta je napisano u Zakonu o državnoj upravi, ali iznosimo principijelan stav SRS da to tako nije dobro i da to tako ne može. Naravno, da znamo da kada biste vi, gospodine Dačiću, u ime Vlade Republike Srbije prihvatili ovaj amandman, da bi to podrazumevalo da ste spremni na izmene i ostalih propisa, mislim ne vi lično, nego i Vlada Republike Srbije, na izmenu i ostalih propisa, a pre svega Zakona o državnoj upravi, gde biste to promenili. I onda bi posledica bila da u svim drugim zakonima koje nam predlažete ne dajete ministru ovako široka ovlašćenja. Ovo je postalo "moderno" kada su donošeni zakoni iz oblasti finansija, iz vremena dok je na čelu finansija bio Mlađan Dinkić. Tada smo posebno skretali pažnju da ne smemo da dajemo tako široka ovlašćenja ministru, naravno nijednom ministru iz koje god da je stranke. Ne može ministar da ima takvu privilegiju da on sam može da propisuje obrasce za vize. Najpre, ministar to neće da radi, radiće službenici koji su zaposleni u Ministarstvu, valjda će na zaglavlju stajati Ministarstvo unutrašnjih poslova, neće stajati ministar unutrašnjih poslova ili ministar spoljnih poslova. Nemoguće je da akt ide da u zaglavlju stoji Republike Srbija, ispod toga ministar spoljnih poslova, pa onda podzakonski akt. To jednostavno ne može, to je neozbiljno. Dakle, jedna strana medalje je to koliko ne smemo i nije dobro da ministru kao pojedincu dajemo tako široka ovlašćenja, a, s druge strane, to jednostavno nije u duhu našeg pravnog sistema. U obrazloženju ovog amandmana napisano je da u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propise kojima se uređuje ostvarivanje određenih prava, izgled i sadržina javnih isprava. To je jedino normalno. Ministarstvo jeste državni organ, ministar je starešina državnog organa. Starešina državnog organa potpisuje akta koja donosi ministarstvo, jer onda nema svrhe postojanje ministarstva, onda bi trebalo da bude samo jedan skup ljudi koji se razumeju u ovaj posao kojima rukovodi ministar. Šta onda radi ministarstvo ako ne donosi i ako ne predlaže podzakonske akte? Dakle, nije dobro ni ovakvo obrazloženje, jer je obrazloženje zapravo bacanje prašine u oči. Sada bi trebalo da neko ko pročita ovaj amandman i obrazloženje Vlade da kaže, pa čekajte, ova vlada je u pravu, zaista tako stoji u Zakonu o državnoj upravi. Govorimo o nečemu što je stav SRS, što nije dobro rešenje, što nije ustavno rešenje. Ustav Republike Srbije je regulisao koji su to državni organi u Republici Srbiji i ministar nije državni organ. Ponavljam, ministar je samo starešina na čelu nekog ministarstva koje je državni organ. Zamislite kad bismo u svim državnim organima, organima lokalne samouprave i tako dalje, davali tako široka ovlašćenja starešinama organa, onda bi zaista samo postojanje organa gubilo smisao. Gospodine ministre, zato predlažemo da vi ove amandmane koji su u ovom smislu prihvatite, a onda naravno da vaše kolege predlože i izmene Zakona o državnoj upravi i ostalih zakona koji daju ovako široka ovlašćenja ministrima u Vladi Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ispred poslaničke grupe SRS sam podneo amandman na zakon o strancima. Naime, član 21. kaže: "Odbijanje zahteva za izdavanje vize i poništavanje vize Organ nadležan za izdavanje viza neće izdati vizu, ako: 1) rok važenja strane putne isprave ističe za manje od 90 dana; 2) ako postoji neka od smetnji iz člana 11. ovog zakona; 3) ako se stranac lično ne odazove na poziv diplomatskog ili konzularnog predstavništva Republike Srbije". Onda u stavu 2: "Izuzetno od odredaba stava 1. ovog člana, viza se može izdati iz humanitarnih razloga (a kasnije ću se vratiti na taj izraz "humanitarnih razloga"), ako je to u interesu Republike Srbije ili ako to nalažu međunarodno prihvaćene obaveze". U članu 21. stav 2. reči "međunarodno prihvaćene obaveze" tražio sam da se zamene rečima "obaveze utvrđene međunarodnim pravnim aktima". Ne vidim šta je tu toliko sporno. Na osnovu obrazloženja Vlade, Vlada mi je dala ovo obrazloženje ili poslaničkoj grupi SRS je dala ovo obrazloženje: "Vlada ne prihvata ovaj amandman jer se formulacijom člana podrazumeva da su ove obaveze prihvaćene po osnovu međunarodnih pravnih akata, odnosno međunarodnih ugovora, sporazuma i konvencija, a imajući u vidu da u međunarodnom javnom pravu važi princip dobrovoljnosti, te ove obaveze nikako ne mogu biti utvrđene već samo prihvaćene kako je i navedeno". Da uzmemo sad i obrazloženje ovog zakona o strancima. Važeći zakon o kretanju i boravku stranaca donet je još 1980. godine, u vreme SFRJ, i tada su stranci morali da se prijavljuju, jer ipak su stranci smatrani u neku ruku i kao ljudi koji dolaze po mogućnosti da podrivaju jedan ustavni državni sistem. Kaže ovako: ''Ovaj zakon je donet na osnovu Ustava SFRJ, čija su rešenja odavno prevaziđena. Između ostalog, rešenja sadržana u ovom zakonu nisu kompatibilna standardima kojima se određuje problematika stranaca u Evropskoj uniji, kao i najnovijim tendencijama u ovoj oblasti koje su prihvaćene i zaživele u razvijenom demokratskom sistemu. Takođe, nastala je potreba da Republika Srbija, kao samostalna država, po prvi put, u skladu sa novim Ustavom Republike Srbije uredi pitanja ulaska, kretanja i boravka stranaca na njenoj teritoriji.'' A onda precizirano kaže član 21. određuje razloge zbog kojih nadležni organ neće izdati vizu ili će je poništiti. Pa onda sledeća rečenica: ''Iz humanitarnih razloga, ako je to u interesu Republike Srbije ili ako to nalažu međunarodno prihvaćene obaveze, viza se može izdati, a Ministarstvo može odrediti da se strancu omogući ulazak samo na određenom graničnom prelazu. Stavovima 4. i 5. istog člana propisano je da organ nadležan za izdavanje viza ili granična policija može da poništi već izdatu vizu ako naknadno utvrdi da postoji neka od smetnji iz člana 11. ovog zakona.'' Ovde je još samo jedna nepoznanica i ovaj sam deo rečenice - iz humanitarnih razloga. Trebalo je da precizirate, humanitarni razlozi mogu biti medicinske prirode. Humanitarni razlozi mogu biti u slučajevima kada se primenjuju na žrtve trgovine ljudima i tu se može ubaciti taj deo kad kažete humanitarni razlozi. Gospodine ministre, sigurno ste u tom razmišljanju kao i vaši saradnici da nije međunarodno prihvaćene obaveze, nego obaveze utvrđene međunarodnim pravnim aktima, nije Milorad Krstin, nego Krstin Milorad, ali sam smatrao da bi ovo baš iz ovog dela, gde kažete iz humanitarnih razloga, trebalo proširiti jer je to dosta bitno i precizirati kojih humanitarnih razloga. Iskoristiću priliku, jer nemam tu priliku da pričam i o onome čime bi trebalo ova skupština da se pozabavi, a to je kada smo dobili materijal za rebalans budžeta za 2008. godinu, pogledao sam šta je to dobilo Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i mogu da vam kažem da sam stvarno začuđen da nekako Vlada Srbije može da dozvoli sebi toliki luksuz da uništi i ovo malo što je ostalo od reči poljoprivreda. Ne mogu da razumem Vladu, ne mogu da razumem ministra da na Odboru za poljoprivredu kaže da su cenu pšenici krojili tajkuni, da dve nedelje pre same žetve je cena pšenice bila 15,75 para, da bi se kasnije ta cena snizila, a većina ili 30% još nije isplaćena. Šta reći o tom rebalansu budžeta za 2008. godinu, za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, kada znamo da cena suncokreta sa 2.700 za 100 kilograma otišla na 2.415, da bi pojedine uljare kao "Vital" Vrbas, kada su videle da je tobože neki prinos zadovoljavajući, spustile na 2.300 i većina još nije dobila pare za svoj proizvod, koje čekaju više meseci. Šta reći o ceni đubriva koja je otišla 80% na osnovu prolećne setve koju smo imali i sada dovodimo u pitanje koliko će ove jesenje setve biljkama biti priušteno od strane mogućnosti zemljoradnika da bace i da dobiju neke veće prinose, da se time diči i sam poljoprivrednik i da se diči i sama država. Šta reći o subvencijama koje ste toliko zdušno obećavali, do 11. maja, do izbora, reč je o subvencijama za poljoprivredno gazdinstvo od 10.000 dinara po hektaru. Vi ste tada do 11. maja, do tih izbora, gospodo iz žutog preduzeća, žurili da isplatite svima onim koji su podneli zahteve, da bi posle toga bukvalno stalo sa isplatom tih subvencija. Da li o tome treba da razmišljate da bude jedna od sledećih tačaka i stanja u agraru? Šta reći o kukuruzu roda 2008. godine, kada je sada individualni poljoprivredni proizvođač iznese 10 hiljada kilograma, iskombajnira i odnese u sušaru, a na osnovu tabele kada spušta na 14% vlage, njemu ostaje, ako je 22% vlage, čisto 7.909 kilograma; 2.100 kilograma na osnovu te tabele u sušenju jednostavno ne postoji. Tek ćemo videti kada poskupi plin koliko će onda sušare uzimati danak od individualnog poljoprivrednog proizvođača. Prema tome, cene kukuruza koje se sada u rodu 2008. godine kreću na bazi 14% vlage - 660 dinara na 100 kilograma, prošle godine su bile 1.700 dinara. Da se vratim na subvencije koje su bile 11. maja aktivirane i davane registrovanim poljoprivredni gazdinstvima samo zato što su bili izbori 11. maja, onda je mogao da kupi individualni poljoprivredni proizvođač mnogo veće količine mešanog đubriva - tri petnaestice, koje se uvek bacaju prilikom setve pšenice, ječma u jesen. A ovaj koji bude dobio, ako uopšte bude dobio u ovoj godini, sada će morati da kupi đubrivo po 80% skupljoj ceni. Ministar poljoprivrede kaže - pa mi smo dobili 200 miliona evra od vlade Japana i 50 hiljada tona mešanog đubriva ćete moći da kupite za nepune 3.000 dinara. To isto đubrivo preko onih posrednika u ministarstvu prodaju tobože preko produktne berze, imate ih sada koliko hoćete, fabrika "Efertil" za 4.000 dinara. Od 2.980 dinara za 100 kilograma, razliku do 4.000 dinara neko uzima. Tu se morate vi gospodo iz Vlade preispitati. To se vi gospodo iz ovog žutog preduzeća i vi koji činite većinu u ovoj vladi morate zapitati da li više ijedan individualni poljoprivredni proizvođač može da izdrži toliko minimalne cene poljoprivrednih proizvoda, a toliko velike cene semenske robe i đubriva. Kada to budete priveli da to bude ujednačeno, onda se možete pohvaliti da ova grana privrede - poljoprivreda će nešto učiniti za ovu Srbiju, za ove građane. Ovako i dalje vi dalje terate seljaka sa njive, terate ih da prave buduće korove od njiva i terate ih da ne obrađuju, a hoćete, kako ministar reče, da napravite profesionalne seljake. Ovom politikom vi nećete uspeti. Hvala.
Da li još neko želi reč? Da. Narodni poslanik Milorad Buha, pa narodna poslanica Vjerica Radeta. Narodni poslanik Milorad Buha kaže da vi imate prednost. Reč ima narodni poslanica Vjerica Radeta. Vreme na raspolaganju SRS je tri munuta i 30 sekundi.
Javila sam se zbog neprincipijelnog odnosa Vlade Republike Srbije prema amandmanima koje podnose narodni poslanici poslaničke grupe SRS. Evo zašto. U članu 21. kažete - izuzetno od odredaba, govori se o odbijanju zahteva za izdavanje vize i poništavanje vize, organ nadležan za izdavanje vize neće izdati vizu ako, sad da ne nabrajam, nemam vremena da čitam, uglavnom izuzetno od odredaba stava 1. ovog člana viza se može izdati iz humanitarnih razloga, ako je to u interesu Republike Srbije ili ako to nalažu međunarodni prihvaćene obaveze. Momir Marković je u ime poslaničke grupe podneo amandman na član 11, gde je tražio da se posle stava 3. doda novi stav, koji glasi - izuzetno strancu koji ne ispunjava uslove iz ovog člana ministarstvo može odobriti ulazak u Republiku Srbiju, ako to zahtevaju humanitarni i zdravstveno-sanitarni razlozi ili nacionalni interesi. Neverovatno je da niste prihvatili ovaj amandman, iako je član 21. u popriličnoj vezi sa članom 11. jer već u četvrtom stavu kažete - organ nadležan za izdavanje viza ili granična policija poništiće već izdatu vizu ako naknadno utvrdi da postoji neka od smetnji iz člana 11. ovog zakona. Očigledno je da se ne radi o tome da je neko ozbiljno pogledao ove amandmane i da jeste, sigurna sam da bi ovaj amandman na član 11. morao biti prihvaćen, jer vi već kažete ovde, iako to nemate u članu 11, a mi predložili da imate, a vi kažete da ćete izuzetno izdati vizu iz humanitarnih razloga. Ovo je bila samo primedba, da vas podsetim da bi trebalo da vodite računa da mi to radimo vrlo ozbiljno. Kažete u članu 21, mi smo rekli - "međunarodno prihvaćene obaveze" zamenjuju se rečima "obaveze utvrđene međunarodnim pravnim aktima, odnosno u skladu sa međunarodnim javnim pravom". Šta nama kaže Vlada? Ne prihvata ovaj amandman jer se formulacijom člana podrazumeva da su ove obaveze prihvaćene na osnovu međunarodnih pravnih akata, odnosno međunarodnih ugovora, sporazuma i konvencija, a imajući u vidu da u međunarodnom javnom pravu važi princip dobrovoljnosti. Gospodine Dačiću, da li je princip dobrovoljnosti koji važi u međunarodnom javnom pravu važio kada je Slobodan Milošević odveden u Hag, kada je Radovan Karadžić odveden u Hag, kada je Zdravko Tolimir odveden u Hag, kada je Stojan Župljanin odveden u Hag, da ne govorim o imenima ljudi koji su, navodno, otišli dobrovoljno. Upravo zato što znamo da se međunarodno javno pravo ne poštuje, upravo zato što znamo da se ne poštuju principi međunarodnog javnog prava, predložili smo da u onom što je naš zakon bude striktno napisano, ne međunarodno prihvaćene obaveze, preširoko, ne zna se šta, ne konkretno, nego obaveze utvrđene međunarodnim pravnim aktima. Ne vidim nijedan opravdan razlog da ne prihvatite ovaj amandman, koji vam apsolutno ne dira u suštinu, ni u koncept vašeg zakona, vašeg predloga, nego samo upućujemo na nešto da bi ovaj član 21. u stavu 2. bio određen, konkretan, koncizan. Stalno imamo neke zakone gde ostavljamo mogućnost zloupotreba, rupa u zakonu itd. To nije dobro, a s obzirom na naša iskustva sam primenom međunarodnog javnog prava i propisa ... (Predsedavajući: 15 minuta i 30 sekundi.) ... Hvala, završavam, zaista bi bar u tom pogledu morali da vodimo računa da u svojim aktima, u svojim zakonima ne pravimo ovakve greške koje koštaju naše građane, nabrojala sam sve ove koji su kidnapovani i odvedeni u Hag, pomenuću i predsednika SRS dr Vojislava Šešelja, kome se u Hagu na najgrublji način već šest godina krše prava... (Predsedavajući: 16 minuta.) .. zagarantovana međunarodnim javnim pravom i aktima međunarodnog javnog prava, završavam ovom rečenicom, ne poštuju to, a mi im još ostavljamo mogućnost da se i dalje šire i da rade šta hoće.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Ivica Dačić, izvolite.
Želim samo da, dame i gospodo, dam jedno pojašnjenje. Upravo tekst koji je napisan u Predlogu zakona govori o tome da, kada su međunarodne obaveze u pitanju i zato se ističe princip dobrovoljnosti, kao što znate, za nas važe samo one međunarodne obaveze koje mi prihvatimo. To je princip dobrovoljnosti. Ako ostane ovako kako je predloženo, da obaveze utvrđene međunarodnim pravnim aktima, postoje obaveze koje su utvrđene raznim međunarodnim pravnim aktima koje Srbija možda neće prihvatiti ili ne prihvata. Ovde je cilj upravo ovo što smo rekli - za nas važe međunarodne obaveze koje mi ratifikujemo, odnosno koje mi prihvatimo na način koji je definisan Ustavom i zakonima. Uostalom, povodom ovih slučajeva o kojima ste govorili, i Skupština tadašnje SRJ čini mi se da je čak donela, istina posle tadašnjeg protiv ustavnog izručenja Slobodana Miloševića, donela Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, u ime poslaničke grupe, narodni poslanik Dragan Todorović, na osnovu člana 101. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, tačno je ovo što ste vi rekli, ali u međunarodnom pravu i u odnosima važi još jedno pravilo, a to je reciprocitet, zašto se naša država ne poziva i na to? Nažalost, ne samo naša država, nego mnoge države u svetu, konkretno kada je u pitanju Amerika, oni nigde ni za šta ne odgovaraju. Ta dobrovoljnost se svodi na zavrtanje ruku, pod prisilom i to nije samo u situaciji naša država, nažalost. Podsetio bih vas na onaj slučaj koji se dogodio u Italiji, kada je jedan američki pilot svojim avionom besneo, izvodio akrobacije, presekao uže žičare i poginulo je 25 ljudi. Posle toga je on odmah prebačen u Ameriku, nisu dozvolili da mu se sudi u Italiji, kao što postoje i mnogi primeri zločina koje su Amerikanci izvršili, kao pripadnici okupacionih snaga u mnogim državama. Između ostalog, to se dešavalo i na KiM. Kako to, gospodine ministre, da mi kao država, u našim odnosima, ne samo sa Amerikom, nego i sa ostalim državama, ne prihvatamo reciprocitet, konkretno kada je u pitanju Haški tribunal. Prihvatamo Haški tribunal, zalažemo se da pred Haškim tribunalom odgovaraju oni koji su navodno počinili ratne zločine, a zašto ne insistiramo da odgovaraju oni koji su takođe počinili ratne zločine, koliko se sećam, Vlada u kojoj su bili radikali i socijalisti je u redovnom i legalnom sudskom postupku osudila one koji su odgovorni za ratne zločine koji su počinjeni nad SRJ. Šta je sa tim činjenicama? Kako to da samo prihvatamo one stvari na koje nas primoravaju, a da zauzvrat ne možemo da ostvarimo ni jedno jedino naše pravo? To je ono što želi SRS, da država počne da funkcioniše na ravnopravnim odnosima sa svetom i sa državama, da ne prihvatamo taj podređeni položaj. Ne samo da prihvatamo podređeni položaj, nego prihvatamo da se sami posipamo pepelom i da prihvatamo sve ono što od nas zahtevaju oni kojima je cilj da nas definitivno i potpuno unište, a to je da nas ponize, da nam rasture sve institucije koje su važne za srpski narod i koje znače opstanak srpskog naroda. Izvinjavam se, malo sam prekoračio vreme. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 24. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Podneo sam amandman na član 24. zakona o strancima, u stvari Predloga zakona o strancima, koji glasi da u stavu 1. tačka 1. reči "boravak do 90 dana" zamenjuje se rečima "kratkotrajnim boravkom". U obrazloženju amandmana, gde se odnosi na ovaj moj amandman, stoji da ovim amandmanom se predlaže usklađivanje teksta zakona sa odredbama međunarodne konvencije o strancima i drugim odredbama međunarodnog prava koje reguliše pitanje statusa personalnih i ostalih prava stranaca. Odgovor koji je Vlada dala, da ne prihvata ovaj amandman, jeste razlog što naš zakon ne poznaje kategoriju kratkotrajnog boravka, a ne spori da u nekim zemljama ovakav zakon, tj. kategorija kratkotrajnog boravka postoji. S obzirom da se naša zemlja susreće sa mnogim situacijama, tj. Srbima iz dijaspore, tj. iz bivših država iz readmisije sada koja se sprovodi, smatram da bi ovaj amandman Vlada trebalo da prihvati. Iskoristio bih i prisustvo ministra policije, koji je predstavnik Vlade za ovaj zakon, da mu postavim neka pitanja. Tu su i gospoda iz ministarstva pored ministra, pa bih želeo da ministru postavim jedan broj pitanjakoja će se nametnuti kroz moju diskusiju. Postavio bih određene situacije, gde se stranci koji se pojavljuju u određenim organizacijama, da li su političke ili su iz nekih fondova ili su iz nevladinih organizacija, koje slobodno manipulišu i dolaze u našu državu, koja čak i politički deluju, deluju negativno za našu zemlju i deluju negativno za našu ekonomiju. Evo, u jednoj dnevnoj štampi je izašao jedan tekst čiji je naslov vrlo uznemirujući za građane Vojvodine, gde piše - Obuka za teroriste. Ova organizacija koja se naziva Županija 64, koja je već u dosta zadnjih godina dolazila u našu zemlju, tj. u Vojvodinu, gde je održavala takve skupove, gde je čak služba, tj. policija i obezbeđivala takve skupove, kao što je bio skup u Subotici, u Senti, u Topoli, u Bečeju i mnogim gradovima Vojvodine, gde se ova organizacija bavila svojim programima. Pitam se u ovoj situaciji gde se postavlja čak pitanje otcepljenja i Vojvodine i statuta Vojvodine, koji će i doći na dnevni red ovog parlamenta, gde ćemo tada verovatno moći da raspravljamo oko toga, ali se pitam da li je gospodinu Laslu Torockaiu dozvoljen dolazak u našu zemlju, ovako da deluje kao što ovaj tekst piše i da li to naša država dozvoljava i može da obezbedi takve skupove. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 11 minuta.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću ovu priču od mog kolege Živkova, ali ću se vratiti na član 2. i 3. Predloga zakona o strancima, koji definiše pitanje na koje se kategorije stranaca ne odnosi ovaj zakon, pa u stavu 1. tačka 1. kaže - na one koji su podneli zahtev za dobijanje azila, ili kojima je u Republici Srbiji dat azil, ako zakonom nije drugačije određeno, pa pod dva oni koji po međunarodnom pravu uživaju privilegije i imunitete u delu koji je tim privilegijama i imunitetima isključen". Na predlog SRS dali smo amandman i dodali smo još jednu kategoriju, a to su lica koja su ostvarila izbeglički status. Taj naš amandman je prihvaćen i mislim da je dobro da bude prihvaćen zbog toga što ova kategorija stranaca, jer prema članu 3. ovoga predloga zakona, stranci su svi oni koji nemaju državljanstvo Republike Srbije, znači izbeglice su stranci, ali primenu zakona smo izbegli na izbeglice koje su ostvarile izbeglički status. Mislim da je to vrlo dobro rešenje zbog toga da ne primenjujemo rigidno odredbe ovoga zakona u nekim situacijama, jer imamo na stotine, na desetine, a verovatno i na stotine hiljada izbeglica koje još nisu dobili državljanstvo Republike Srbije, zlopate se u dobijanju dokumentacije iz Hrvatske, plaćaju ogromne administrativne i druge troškove, i putne troškove odlazeći u Hrvatsku, vraćaju se ovde, predaju, a pojedinci su predavali po nekoliko puta zahtev za dobijanje srpskog državljanstva itd. To je jedna ujdurma koju su imale izbeglice, ali ovde moram naglasiti da je Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu, u više navrata opominjala državne organe, ja sam i ovde u državnom parlamentu, predstavnici SRS, zahtevali od MUP da se primene odredbe koje su ratifikovane, a to je odredba Konvencije o statusu izbeglica, koja traži blagonaklon pristup države prema izbegličkoj populaciji, prema raseljenim licima. Opominjali smo Vladu da ne čini te poteze koja je činila vezano za brojnu dokumentaciju koju su Srbi, koji su proterani iz bivših jugoslovenskih država, morali donositi državnim organima, a iz dokumenata koja su donosile državnom organu jasno je vidljivo da postoje svi neophodni podaci za dobijanje novih dokumenata. Osvrnuću se ovde na jednu informaciju koja je upućena svim državnim organima Republike Srbije, pa i uostalom dobili smo je i mi kao poslanici, i to od Visokog komesarijata za izbeglice, koji kaže da prema podacima Visokog komesarijata za izbeglice od 1. jula 2008. godine u Srbiji i dalje boravi 96.948 izbeglica iz BiH i Hrvatske ili 80% manje nego što ih je bilo 1996. godine. Od tog broja 1.379 živi u preostalih 59 kolektivnih centara. Mislim da ovi podaci koje ima Visoki predstavnik nisu potpuni zato što je broj lica u kolektivnim centrima daleko, daleko veći, on se kreće negde oko 6.000 i on je u stalnoj fluktuaciji. Bitne su konstatacije koje se poklapaju sa svim onim što smo mi u ime Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, u ime Skupštine, u ime sve izbegličke populacije upućivali državnim organima Republike Srbije. Probaću da u skraćenoj verziji pročitam ovaj dopis koji je stigao svim državnim organima od strane Visokog komesarijata za izbeglice. U tom dopisu kaže se - Vlada je 1992. godine usvojila Zakon o izbeglicama koji se odnosi na izbeglice iz republika bivše SFRJ. Vlada je također usvojila i sveobuhvatnu Nacionalnu strategiju za rešavanje problema izbeglica, interno raseljenih lica, 2002. godine. Obzirom na skromne rezultate ostvarene sprovođenjem ove strategije, Visoki komesarijat za izbeglice se zalaže za njegovo preispitivanje i ažuriranje. Upravo ova poslednja rečenica govori o tome da državni organi Republike Srbije nisu na zadatom pravcu i da oni potezi koje čini Vlada i državni organi nisu pravi. Oni se moraju, kako rekoše ovde u dopisu Visokog komesarijata, preispitati i ažurirati. Šta moramo napraviti? Moramo prevashodno rešiti pitanje zakonske regulative. Zakon o izbeglicama iz 1991. godine je prevaziđen. On je u svojoj materiji dao određene definicije koje su sada prevaziđene i one se moraju menjati. Ovde ću pročitati samo član 4. koji je vrlo bitan, pa da ga čuje između ostalog i javnost Srbije. Kaže - Republika Srbija obezbeđuje kolektivnu zaštitu ličnih, imovinskih i drugih prava i sloboda izbeglica i obezbeđuje međunarodno-pravnu zaštitu na način koji je utvrđen za njene građane. Možda je ovo rešenje bilo dobro za one uslove u periodu ratnih sukoba, proterivanja Srbaitd. Međutim, danas, a posebno u periodu od 2000. godine imamo strahovito mirovanje državnih organa u oblasti zaštite ličnih, imovinskih, kolektivnih prava izbeglica. Državni organi ne čine ništa da oživotvore ove odredbe. Govorio sam ovde brojne primere nebrige državnih organa Republike Srbije i oko povratka imovine Srbau Hrvatskoj, i u drugim bivšim republikama, oko povratka njihovih imovinskih, socijalnih prava, a posebno sam napominjao oko penzija. Gledajte, odredba je u formalnom smislu jako dobra, međutim, u funkcionalnom smislu državni organi ne čine ništa da pomognu izbeglicama, izbegličkoj populaciji, u smislu povratka njihovih oduzetih ličnih i kolektivnih prava. S druge strane, kaže - obezbeđuje međunarodnopravnu zaštitu. Postavljam pitanje: da li je pokrenut ijedan spor protiv Hrvatske od strane državnih organa Republike Srbije? Nije. Imamo dva međunarodna vrlo bitna sporazuma između Srbije i Hrvatske, to je jedan o normalizaciji odnosa, u članu 7. jasno je i decidirano rekao da će dve države učiniti sve u smislu povratka, bezbednog i sigurnog povratka Srba na prostore Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske, ali od povratka nema ništa. Prema podacima Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu 55.000 Srba se vratilo u Hrvatsku, a u ovom dopisu vidimo, pročitaću ga kasnije u celosti, također njihovi podaci, podaci Visokog komesarijata kažu da je takođe vraćeno oko 55.000, ali je već od tih 55.000 koji su tamo vraćeni, koji tamo stvarno žive, oko 15.000 je umrlo. Vraćaju se uglavnom starije osobe, vraćaju se na zgarišta, na zapaljene, uništene, devastirane kuće i ognjišta. Imamo svega četrdesetak hiljada Srba koji tamo žive. Hrvatski organi lažno daju informacije da između 120-140.000 Srba živi u Hrvatskoj. Ti podaci nisu tačni, a to potvrđuje ovaj dopis koji imamo od strane Visokog komesarijata za izbeglice. Dalje ću nastaviti da čitam ovu informaciju koja jasno ukazuje na ogromne probleme izbeglica. Kaže - nakon perioda hitne humanitarne pomoći tokom devedesetih godina, programi i aktivnosti Visokog komesarijata UN u Srbiji u poslednjih godina sve su više usmereni na pružanje pomoći i nalaže trajnih rešenja za najugroženije kategorije izbeglica i interno raseljenih lica, kao i na izgradnju nacionalnog sistema azila. Dobrovoljna repatrijacija. Obzirom da su sve velike prepreke uklonjene i da su se sve izbeglice iz Bosne i Hercegovine, koje su to želele, vratile u svoju domovinu, Visoki komesarijat UN smatra da organizovani povratak izbeglica iz Srbije u Bosnu i Hercegovinu je završen. Dobrovoljni povratak izbeglica u Hrvatsku pokazao se mnogo problematičnijim. U tu zemlju se od 1996. godinu vratilo oko 131.000 lica, što predstavlja 50% ukupno izbeglog stanovništva. Međutim, studija izvodljivosti tog povratka iz 2007. godine pokazala je da je tek polovina od njih ostala i da živi u Hrvatskoj. Vlada Hrvatske je pokrenula nekoliko stambenih programa da bi pomogla povratnicima u obnovi njihovih domova i izgradnji novog ili obezbeđivanju alternativnog smeštaja. Usled niza prepreka, značajan broj potencijalnih korisnika nije uključen u te programe. Visoki komesarijat UN u Srbiji smatra da najveći nerešeni problem predstavlja gubitak stanarskog prava, što je umnogome osujetilo povratak izbeglica u urbane sredine. Visoki komesarijat za izbeglice nastavlja da se zalaže za sveobuhvatno i pravično rešenje za sve bivše nosioce stanarskog prava. E sad, kod stanarskih prava moramo malo šire da komentarišemo šta se to desilo Srbima koji su imali stanarsko pravo.
Petnaest minuta i 30 sekundi.
Nastaviću posle. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 25. i na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ne znamo da li znate da se vaše ministarsko mesto polako trese, iako ste napisali ovo ljubavno pomirenje sa DS, a razlog je taj što je Tadić obećao svom ljubimcu, građaninu Nikoliću, pod uslovom da položi Pravni fakultet, da će doći na vaše mesto. Evo, mogu da vas obradujem da je gospodin Nikolić završio Pravni fakultet, i to po Bolonji, i s pravom očekuje to vaše mesto, ali ne verujem i ako dođe i ako bude ministar da neće moći da obiđe Zabelu. Pošto gospođa predsednica nije tu, obratiću se vama potpredsednice. Radnici Skupštine koji rade za šankom su nezadovoljni do same sredine u kojoj rade jer Naprednjaci su za šankom i verujte da mnogo puše. Vi dobro znate da je to zabranjeno, pa im preporučujem da pređu preko puta u kabinet gospodina Tadića, tamo je dozvoljeno pušenje. Sada ću se vratiti na amandman, pa ćete ga najverovatnije usvojiti jer je stvarno konstruktivan. Na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine, podnosim amandman na Predlog zakona o strancima. U Predlogu zakona stojiiznad člana 25 - Boravak do 90 dana, a član 25. ovog predlog zakona glasi: ''Boravak do 90 dana smatra se boravak stranca bez vize ili na osnovu vize, ukoliko ovim zakonom ili međunarodnim ugovorom nije drugačije određeno.'' Izneo sam svoj amandman i evo sada ću da pročitam. Naslov iznad člana 25. menja se i glasi - Kratkotrajni boravak, a u članu 25. reči - boravak do 90 dana zamenjuje se rečima - kratkotrajni boravak, pa bih ovako izneo na kraju. Amandman koji predlažem daleko je konstruktivniji, gospodine ministre. Iznad člana 25. umesto - Boravak od 90 dana stajalo bi - Kratkotrajni boravak, a sam tekst člana 25. ovog zakona bi glasio ovako: ''Kratkotrajnim boravkom smatra se boravak stranaca bez vize ili na osnovu vize, ukoliko ovim zakonom ili međunarodnim ugovorom nije drugačije određeno.'' Ovim amandmanom se, gospodine ministre, usklađuje tekst zakona sa odredbama Međunarodne konvencije o strancima i drugim odredbama međunarodnog prava koje regulišu pitanje statusnih, personalnih i ostalih prava stranaca. Svaka država ima autonomno pravo da dozvoli određenoj kategoriji stranaca duže ili kraće zadržavanje u svojoj zemlji. Tako su zemlje EU u periodu rata na području bivše Jugoslavije preduzimale vrlo restriktivne mere prema građanima koji su dolazili sa Balkana. U pojedinim situacijama preduzimale su i najrigoroznije mere, odnosno momentalno iseljavali, bez prava zadržavanja, ne vodeći računa o socijalnim i drugim uslovima ovih građana. Državni organi Republike Srbije moraju posvetiti posebnu pažnju kada se radi o licima koja dolaze iz Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Radi se o Srbima koji u Republiku Srbiju dolaze zbog diskriminacije koja je očigledna, a sastoji se u sledećim stavovima: problem oko dobijanja ličnih dokumenata, povratak imovine, kuća, stanova, povratak penzija, povratak stanarskih prava, povratak ostalih imovinskih i socijalnih prava. Normalno, ovim mojim amandmanom, ako ga usvojite, Srbi iz Republike Hrvatske i BiH, koji su na neki način sada postali stranci, imali bi više od 90 dana da rešavaju svoj problem. Ono što je bitno, mi dobro znamo da, kada treba da hapsite građane Srbije, posebno one koji se nalaze na Haškoj poternici, to uspešno radite. Pitam vas šta ste dosad uradili za te građane koji su u Haškom tribunalu ili ih smatrate strancima, pa nećete mnogo da vodite računa o njima? Vi dobro znate ko se sve tamo nalazi - pravi Srbi i srpski heroji. Dr Vojislav Šešelj je otišao sam da brani interese Srbije, interese moje i svih vas. Zato je nešta jače, i zbog građana koji sede ovde, koji su nekada govorili na bivšim našim velikim mitinzima: živeo dr Vojislav Šešelj, živela Srbija.
Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez namere da bilo koga u ovoj sali uvredim, mislim da niko nije kompetentniji da govori o suštini ovog zakona o strancima nego što je to gospodin Buha, koji je, inače, predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u izgnanstvu. Sada ću da govorim o nekim čisto pravnim stvarima vezano i za ovaj amandman, i onaj prethodni i za amandman koji je još u subotu bio na dnevnom redu, jer sam u međuvremenu videla nešto što nije u skladu sa Poslovnikom. Kada sam malopre pomenula na ovaj način gospodina Buhu, vidim da su se neki onako drsko nasmejali. Mislila sam da to ne pomenem, ali moram upravo zbog toga da pomenem, kada smo pre nekih desetak dana ovde govorili o nekom predlogu zakona i gospodin Buha je tada govorio o tom zakonu, nešto je bilo vezano za strance, rekao je da će o tome više govoriti kada bude na dnevnom redu zakon o strancima, a onda je jedna koleginica iz DS, koja trenutno nije u sali, rekla: " Kada se usvoji zakon o strancima i ti ćeš biti stranac". Toliko o iskrenim namerama i kada je u pitanju ovaj zakon i namere Vlade ili bar dela Vlade Republike Srbije. Najpre, moram da se vratim vrlo kratko na amandman narodnog poslanika Dragana Stevanovića na član 11. Predloga zakona. Taj amandman sam umesto njega obrazlagala u subotu. Sećate se kakvih smo imali problema oko toga da li treba da počnemo da radimo po ovom zakonu u pojedinostima, jer je to bilo suprotno unapred postignutom dogovoru i posledica toga je bila da tada nisam primetila da je u izveštaju Zakonodavnog odbora napisano da odbor smatra da nije pravno moguć amandman koji je na član 11. Predlog zakona podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Gospodine Vlatko Ratkoviću, govorim o mišljenju Zakonodavnog odbora. Kako je moguće da je Odbor utvrdio da amandman gospodina Stevanovića nije pravno moguć, kad je upravo predlog Vlade Republike Srbije suprotan odredbama Ustava Republike Srbije. Podsetiću vas da se ovaj amandman odnosi na ono da li reč "Vlada" treba da se zameni rečju "Ministarstvo", zato što Vlada ne može da radi poslove državne uprave, jer Vlada nije državni organ, ministarstvo jeste državni organ. Dakle, upravo smo mi ovim amandmanom želeli da skrenemo pažnju na činjenicu da je Vladin Predlog zakona suprotan Ustavu Republike Srbije i mislim da nema nikoga u ovoj sali, niti jednog mogućeg pravnika koji će reći nešto drugačije. Vlada je dala neko obrazloženje kakvo je dala i vi umesto to da prećutite, vi još naglašavate da amandman nije pravno moguć, a ako poštujemo Poslovnik, to samo znači da nije u skladu sa Ustavom. Gospodine Ratkoviću, očekujem da ćete da nam objasnite šta to u amandmanu nije u skladu sa Ustavom, odnosno da će te iz Ustava da nam pročitate koji su to državni organi i da vidimo koliko je ovaj amandman u skladu sa Ustavom. Amandmani gospodina Dragana Živkova i Sulejmana Spaha su gotovo istovetni, ali su na dva različita člana. U poglavlju - boravak o strancima, u članu 24. i 25. kaže se: "Boravak stranaca, u smislu ovog zakona, je boravak do 90 dana, privremeni boravak ili stalno nastanjenje". Amandmanima oba poslanika SRS tražilo se i predlagalo da se reči "boravak do 90 dana" zamene rečima "kratkotrajni boravak". Pre svega, radi javnosti Srbije, moram da vam kažem, gospodine Dačiću, da morate opasno da izgrdite službenike i prevodioce ovog zakona, jer je toliko to loše urađeno, da je zaista neverovatno. Kažete da ne prihvatate ovaj amandman iz razloga što "ne sporeći da se u zakonodavstvima nekih država ovaj boravak naziva kratkotrajnim boravkom, Vlada smatra da ne postoji boravak do 90 dana, u svom zakonodavstvu nazove kratkotrajnim boravkom". Ko razume ovu rečenicu, skidam kapu. Dalje kažete:"Tim pre što konvencija pod nazivom iz obrazloženja nije poznata, a naziv za boravak u odredbama zakona o strancima ne može da se smatra kao element od značaja za statusna, personalna i ostala pitanja stranaca". Dakle, nemamo ništa protiv da vi, kao Vlada, imate drugačiji pristup rešavanju ovog problema, imate drugačiji koncept, imate koncept zakona koji ste predložili. Vi procenjujete da li su amandmani narodnih poslanika takvi, a rekla bih da se isključivo radi o amandmanima poslanika SRS, da možete da kažete da ne prihvatate, a fin je manir da napišete u pola rečenice, otprilike tako to i radite, zbog čega ne prihvatate, ali zaboga nemojte ovako da se brukate. Da li je moguće da vi niste čuli za Međunarodnu konvenciju o strancima? Kaže nam Vlada da takva konvencija ne postoji. Lepo u obrazloženju kaže, ovim amandmanom se predlaže usklađivanje teksta zakona sa odredbama Međunarodne konvencije o strancima i drugim odredbama međunarodnog prava koji regulišu pitanja statusnih, personalnih i ostalih prava stranaca. Nas Vladaobaveštava da joj je nepoznata ova konvencija. Koju ste onda konvenciju koristili za pripremu Predloga ovog zakona, ako niste onu koja je suštinska za pitanja stranaca u svakoj državi? Dakle, molila bih vas da povedete računa, sada je to za ovaj zakon već kasno, s obzirom da smo dobili mišljenje Vlade. Ovo nije prvo, već u subotu sam nekoliko puta skretala pažnju da se u zakonu, odnosno obrazloženju zakona koristi neki novogovor, neke nepoznate reči u srpskom jeziku, očigledno se radi o nekom prevodu. Dajte bar nekog prevodioca koji zna srpski jezik i neka srpskom parlamentu u takvom tekstu dostavi zakon. Ovakve rečenice kakva je ova malopre, koju sam pročitala, koju niko živi ne razume, ovu prvu rečenicu da Vlada ne prihvata, ne sporeći da u zakonodavstvima se koristi ovaj boravak, Vlada smatra da ne postoji boravak do 90 dana u svom zakonodavstvu nazove kratkotrajnim boravkom. Ljudi, mi se ovde igramo. Mi smo valjda ozbiljni ljudi, mi donosimo zakone, mi raspravljamo o zakonima, mi, srpski radikali, imamo zaista dobru nameru. Mi želimo da ovaj parlament počne više da donosi konačno zakone koji su u interesu građana Srbije. Vi to radite onako ofrlje, navrat-nanos, baš vas briga, vi znate, imate 126 poslanika, glasaće za ono za šta god vi predložite. To što nema veze ni uporišta ni u Ustavu, ni u međunarodnom javnom pravu, što nije u interesu građana Srbije, baš vas briga.
Petnaest minuta i 30 sekundi.
Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o strancima, želeći kao i svi ostali poslanici poslaničkog kluba SRS da poboljšam ovaj predlog zakona i da teoriju pretvorimo što lakše u praksu i na neki način pokušamo izmenom teorije da uprostimo i omogućimo strancima da borave u našoj zemlji onako kako bi mi boravili u nekim stranim zemljama na najlakši i najbolji mogući način. Radi građana, pročitaću da sam tražio da se u članu 27. posle stava 4. doda novi stav u kome tražim da je nadležni organ dužan da podnosiocu zahteva izda obrazac zahteva za izdavanje odobrenja za privremeni boravak sa tekstom na više jezika. Taj postojeći stav 5. postaje stav 6. Mnogo je razloga za ovakav zahtev. Prvo, ako uzmemo da su u praksi recimo bilo kog MUP-a koji ima upravu gradskog SUP-a za strance, stranci koji pristupe odeljenju za strance, recimo, navešću sa moje opštine u ul. Savskoj, radi podnošenja zahteva, iako plate administrativnu taksu kojom su pokriveni svi troškovi postupka, oni bivaju upućeni na zahtev za izdavanje koji inače štampa po rešenju MUP-a "Savremena administracija" i košta tri dinara, koju kupuju u obližnjoj agenciji, gde to plaćaju hiljadu i 500 dinara, zapravo agencija im naplaćuje obrazac i popunjavanje istog, što takođe kod stranaca izaziva negodovanje i narušavanje ugleda naše zemlje. Dakle, vrlo je jednostavna stvar, u službi UN postoji šest svetskih jezika: ruski, španski, kineski, arapski, francuski i engleski. To su službeni svetski jezici koji koriste za ulazak u svaku zemlju i za informaciju po bilo kom osnovu u bilo kojoj zemlji. Ono što je ovde sporno jeste što stranac kada dođe u našu zemlju i popuni određene obrasce, prva stvar koja je loša, obrazac mu se naplaćuje. Druga stvar koja je loša, popunu obrasca vrši neko drugi ili sudski tumač, jer mu naplaćuje i prevod, i naplaćuje mu uslove bliže našeg zakona, jer stranac ne poznaje naše zakone. Sledeća stvar koja je veoma loša jeste da može da se desi da on ima veliki trošak, a da mu zahtev bude odbijen. Zbog toga smo i tražili, u ime poslaničkog kluba SRS, da se ovi zahtevi na više jezika, na ovih šest barem službenih svetskih jezika koji se koriste i primenjuju u službama UN izdaju i ovde strancima. Nismo tražili jezik nekog afričkog plemena ili ne znam neke provincije u nekoj zemlji čiji jezik ni mi ne poznajemo. Zbog toga ne znam zašto je Vlada dala ovakav odgovor, kaže - Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što predložena izmena predstavlja svojevrsno ograničavanje stranaca propisivanjem forme u kojoj se može podneti zahtev za odobrenje stalnog boravka. Moram da vas podsetim da ovaj zakon ima ogromne manjkavosti i da su sami propisi forme u kojoj se može podneti zahtev veoma loši, i to se vidi čak u sledećem članu. Ono što moramo jeste da uvedemo u službe MUP ovih šest jezika. U istom članu 27. stav 5. kaže - o zahtevu iz čl. 1. i 4. ovog odlučuje nadležni organ, uz prethodnu saglasnost državnog organa (što je prirodno da policija proverava autentičnost i tačnost ovih podataka), u čijoj je nadležnosti provera navoda o opravdanosti zahteva za privremeni boravak, koji je dužan u roku od 15 dana da se izjasni o zahtevu. Dakle, ministre, 15 dana je dovoljno da se u službi MUP-a svih ovih šest jezika i prevede, izanalizira i vrati tako kao odgovor strancu, pogotovo ako je odgovor negativan. Možda ne ispunjava neke odredbe iz člana 28. tj. sledećeg člana. Ovde sam u raspravi u načelu skrenuo pažnju na neke članove koji se kose čak i sa Ustavom, a to je posebno kada se vidi taj član, kakvi su uslovi za izdavanje. I evo kaže, jedan od uslova da ima dovoljno sredstava za izdržavanja, da je zdravstveno osiguran itd. Ono što je meni zapalo za oko jeste zahtev da za prvi privremeni boravak stranac je dužan da priloži odgovarajuću ispravu da nije osuđivan. Ovo je ogroman problem sa administracijom u zemljama iz koje stranci dolaze. Nije problem u našoj administraciji. Mi tražimo to da znamo ko je došao da li je osuđivan, ali kakva je procedura da onda on taj papir izvadi u inostranstvu. On mora odavde tražiti... Ono što je važno jeste da se procedura, kada se vadi bilo koji dokument u bilo kojoj drugoj zemlji, jeste ogroman problem za administraciju stranca, pogotovo ako on dobije negativno rešenje. To onda jasno predstavlja negodovanje i u praksi će se stvoriti veliko nezadovoljstvo. Posebno investitori i strani menadžeri koji ovde borave neko vreme, pa podnose zahtev da im se to vreme produži, pa onda moraju ponovo ispočetka da ispunjavaju. To ovim zakonom nije propisano. Ponoviću to sada radi građana, da građani znaju da, recimo, kada se vadi taj dokument, on mora biti overen kod suda u Srbiji kao punomoć, da bi u matičnoj zemlji u njegovo ime neko mogao da pribavi, tačnije na njegovo ovlašćenje tu potvrdu; da takvo punomoćje snabde u Srbiji nadoverom apostile radi međunarodne upotrebe, pa da potom to punomoćje u matičnoj državi njegov punomoćnik prevede kod sudskog tumača za srpski jezik. Zbog toga sam tražio višejezični obrazac da mu se podnese. Po pribavljanju u matičnoj zemlji takva potvrda o neosuđivanosti istu snabde nadoverom apostile radi međunarodne potrebe, pa onda da po prispeću potrebe u Srbiji istu prevede kod sudskog tumača za jezik iz zemlje iz koje potvrda stiže. Ovo je ogroman zadatak i obaveza jednog stranca koji želi da produži recimo boravak, ili želi da boravi prvi put ili želi da boravi drugi put. Ovde se ne odnosi baš samo sve na ovu stvar. Imajući u vidu kao razlog za odbijanje zahteva za privremeni boravak, nije predviđena okolnost da je stranac osuđivan, što smo već rekli, odnosno osuđivanost nije eliminatorni uslov. Može, npr, da bude odbijen zahtev i za nešto drugo, a on je pribavio dokumentaciju svu, da nije osuđivan, a odbijen je zato što mu je istekla recimo važnost važećeg pasoša. Primera radi, neki stranac, investitor ili njegov menadžer prihvati da predoči našoj policiji izveštaj iz kaznene evidencije, ukoliko je on u matičnoj zemlji osuđivan, a takvih ima ne samo među privrednicima, nego i među državljanima, posebno za politička krivična dela, koja se u svakoj zemlji tumače na svoj način. Dakle, jedna je stvar ovde suštinski jasna, ako povežemo član 27. i 28, mi moramo omogućiti strancu da na što lakši način svoja prava ispuni. Ne smemo se oslanjati na agencije, ne smemo se oslanjati na privatne sudske tumače, koji će da izvrše faktički prevod sa jezika na jezik da bi on mogao da podnese bilo koji zahtev, i na sve to čak da dobije i negativan odgovor. To je veoma važno. Jasna je činjenica da su uslovi ovde poprilično rigorozni, a da nisu baš laki za ispunjavanje zbog toga što se primenjuju u drugim zemljama zbog čuvene bele šengen vize. Dakle, obrazloženje Vlade za odbijanje ovog amandmana, gospodine ministre, stvarno je katastrofalno. Jezički može da se tumači vrlo prosto. Jednostavno, naš amandman ne dolazi sa te strane, kako bi se odredila klasifikacija koji će stranci više da borave, a koji ne, kojima je omogućeno, a kojima ne, ali ako vi primenite samo šest službenih svetskih jezika koje sam nabrojao, imaćemo lakšu okolnost za svakog stranca, da više stranaca dođe u našu zemlju, da budu manje gužve u policijskim upravama gde je prijem stranaca. Da se šest papira isfotokopira i podeli svi stanicama, izdeli, to nije nikakav problem i nije nikakav trošak. Savremena administracija naplaćuje ovo tri dinara na zahtev MUP-a, a privatne agencije uzimaju od 1.500 do 2.500 dinara samo zato što će uraditi prevod. Stranac koji je već došao ili koji hoće da produži boravak nije u obavezi da poznaje srpski jezik, ali ne postoji čak stranac koji jedan od ovih šest jezika barem ne zna. U svakoj školi se to uči, svih šest jezika - ruski, francuski, arapski, engleski, španski, kineski. Možda imamo problem oko toga, ali imamo 15 dana vremenski rok da odgovorimo na zahtev. Za 15 dana možemo naći ne jednog prevodioca, nego svih šest ako treba. To je teret na nas u tom smislu, ali je olakšavajuća okolnost da što više stranaca bude prisutno u našoj zemlji. Zbog toga sam u ime SRS podneo ovaj amandman. Nadam se da ovakvi odgovori Vlade, da će selekcija stranaca biti u tom smeru zato što imaju ovaj jezik, a nemaju onaj, biti negativno osuđena i od samog ministarstva. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Nenad Popović, pa gospodin Milorad Buha.
Predsedništvo, dame i gospodo, gospodine ministre, po članu 226. još uvek nisam dobio informaciju, a imam desetine i desetine telefonskih poziva oko ovog poskupljenja cene gasa. Mi smo kao DSS rešili da izađemo sa predlogom svim političkim partijama u Skupštini da svi zajedno konsenzusom tražimo od Vlade Republike Srbije informaciju - zašto je moralo da dođe do ovog poskupljenja i takođe konsenzusom da tražimo svi zajedno da se cena gasa smanji. Mislimo da bi ova ideja, zajednički u Skupštini svih političkih partija, bila jako dobra, da bi od nje imali korist svi građani. Na taj način bi se smanjila i ova tenzija koja danas postoji, jer zaista najugroženiji će biti baš najsiromašniji slojevi. Zbog toga još jednom tražim informaciju, ali isto tako dajemo i inicijativu svim političkim partijama u Skupštini - da zajednički tražimo od Vlade da se hitno smanji ova nelogična cena gasa. Zahvaljujem.
Konstatujem da nije izvršena povreda Poslovnika. Dajem reč gospodinu Miloradu Buhi po amandmanu. Ima još četiri minuta i 15 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, vratiću se na prethodnu priču koja se odnosi na stanarska prava koja su Srbi izgubili u Republici Hrvatskoj. Radi se o skoro 50.000 stambenih jedinica koje su pripadale srpskoj populaciji u Republici Srpskoj Krajini i Republici Hrvatskoj, na koje danas Srbi nemaju pravo. Niti jedan stan u društvenom vlasništvu, sa stanarskim pravom Srba, nije vraćen Srbima. S druge strane, paralelno imamo uporedno pravo u Bosni i Hercegovini. Svi stanovi i stanarska prava su Srbima vraćeni. Slično je u Sloveniji, slično je u Makedoniji itd, jedino u Hrvatskoj. Sada ću vam pročitati odredbe međunarodnog akta koji je potpisan 2001. godine, to je Sporazum o sukcesiji, koji je prihvatila i Hrvatska, a ratifikovala ga je poslednja 2004. godine. Zna se i zašto - samo da bi razvukla postupak povratka prava koja su imali Srbi. Naime, u Odeljku G Sporazuma o sukcesiji, koji se odnosi na privatnu imovinu i stečena prava, u članu 6. se kaže - domaće zakonodavstvo, svaki od država sukcesora, koje se odnosi na stanarsko pravo će se primenjivati jednako na lica koja su bila državljani SFRJ i koja su imala takva prava, bez diskriminacije po bilo kom osnovu, kao što je pol, rasa, boja, jezik, religija, političko ili drugo mišljenje, nacionalno ili društveno poreklo, koja su u vezi sa nacionalnim manjinama, imovinom, rođenjem ili drugim statusom. Mislim da nema boljeg međunarodnopravnog rešenja od ovog ovde. Znači, stanarska prava po odredbama ovog sporazuma moraju biti vraćena. Zašto nisu vraćena? Nisu vraćena zbog toga što su Srbi diskriminisani u Hrvatskoj. Pre toga su ubijani, proterani i na kraju, oni koji su imali pravo na povrat, nisu ga ostvarili. Evo šta kaže odredba koja također upućuje Hrvatsku na povrat stanarskih prava, a i svih drugih imovinskih i socijalnih prava. To je Sporazum o normalizaciji odnosa između SRJ i Republike Hrvatske. Citirao sam taj član, ali ću ukazati na druga prava koja Srbi ne ostvaruju po odredbama Sporazuma o sukcesiji i Sporazuma o normalizaciji odnosa. U članu 7. stav 1. se kaže - strane ugovornice će obezbediti uslove za slobodan i bezbedan povratak izbeglica i raseljenih lica u njihova prebivališta ili u druga mesta koja slobodno izaberu. Strane ugovornice će obezbediti tim licima vraćanje u posed njihove imovine, podrazumeva se da svi imaju prava, odnosno pravičnu naknadu. Vidite i ovo - čak i pravična naknada. Nijedan Srbin u Hrvatskoj nije dobio pravičnu naknadu. Čak nemaju na to ni pravo, čak ljudi i ne znaju, nažalost to ne znaju ni državni organi Republike Srbije i ništa ne čine da se vrati ovih 50.000. Pretočeno to u neki realan novac, radi se o četiri-pet milijardi, možda čak i više po sadašnjim aktuelnim cenama. Nije mala svota. Zašto ih hrvatski organi ne vraćaju? Ne vraćaju ih zbog toga što su već 96. godine, posle proterivanja i egzodusa, i genocida nad srpskim narodom, prodali hrvatskim državljanima - ustupili izbeglicama iz Bosne i Hercegovine, i sada ih trenutno nemaju u posedu - nemaju četiri-pet milijardi da nadoknade Srbima (Predsedavajući: Vreme.) Hvala. To je diskriminacija na delu.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik mr Srboljub Živanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam na član 28. stav 2. amandman da se reči "ministra nadležnog za unutrašnje poslove, uz saglasnost ministra nadležnog za zdravlje" zamene rečima "ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove, uz saglasnost ministarstva nadležnog za zdravlje". Obrazloženje - u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propisa kojima se uređuje ostvarivanje određenih prava, izgled i sadržina javnih isprava, dok to pravo ne pripada rukovodiocima tih organa. Mislim da je trebalo da ovaj amandman bude prihvaćen zbog toga što se u obrazloženju kaže da to pripada institucijama, kao što je ministarstvo pravde i ministarstvo zdravlja, a ne da pripada ministru unutrašnjih poslova i ministru zdravlja. Dame i gospodo, ovaj amandman i ovaj član su vrlo ozbiljni zbog toga što prilikom ulaska stranca na teritoriju Srbije on na neki način ne samo što će da ima zdravstveno osiguranje, već na neki način on biva i praćen. Praćen zbog toga što ću vam reći jedan primer koji se desio pre desetak godina lično u mojoj porodici, gde je bila oružana pljačka i gde je došlo tako reći do smrtnih posledica, ali bilo je i ranjavanja onih koji su takve zločine izveli. Oni nisu mogli daleko otići, ali nisu smeli normalno ni da se prijave u zdravstveni centar, jer bi vrlo brzo bili otkriveni, ali su zato imali mogućnost da se prijave privatnoj zdravstvenoj ustanovi koja još tada nije funkcionisala, ali bilo je i onih institucija koje su privatne, lekarske klinike koje su bile na teritoriji šabačke opštine, gde su im pružili određenu lekarsku pomoć, odnosno sanirali te njihove posledice. Moram vam iskreno reći da do današnjih dana, iako je postojala nekakva određena pretpostavka, nije došlo do otkrivanja tih lica, koja su na neki način bila praćena od ulaska sa graničnog prelaza do dolaska na teritoriju šabačke opštine. Vidite i sami da je ovo i ovaj član, a i ovaj moj amandman, vrlo ozbiljan zato što se njime rešava jedna značajna stavka, koja u datom momentu oslobađa i ministra unutrašnjih poslova i ministra zdravlja, gde to prelazi u nadležnost ministarstva. U tom slučaju može da se kaže, pa ako je neko dobar sa jednim ili sa drugim ministrom, ipak može da ostvari ta svoja određena prava. Ono što takođe mogu da kažem jeste da jedan veliki broj izbeglih lica na teritoriji Srbije danas ne može da ostvari ova prava, odnosno da ima svoje zdravstveno osiguranje. Bio sam lično prisutan kada su izbegla lica morala da se vrate, da im se ne pruža adekvatna lekarska pomoć zato što nemaju zdravstveno osiguranje, što smatram da je baš Srbija i Vlada, i Ministarstvo zdravlja, i MUP dužno na neki način da obezbedi ovi izbeglim, odnosno raseljenim licima, koji svoj život na teritoriji Srbije, još ako su u tim izbeglim centrima, vrlo teško provode ove dane, bez određene materijalne pomoći ovog društva. Takođe, moramo napomenuti da jedan veliki broj ovih ljudi koji su izbegli traže državljanstva. Vrlo je teško takođe da dobiju državljanstvo, jer postoje velike peripetije da bi ih oni ostvarili, odnosno da bi postali državljani svoje matice Srbije. Mislim da za zdravstveno osiguranje lica koje ulazi na teritoriju Srbije treba da brine ambasada, odnosno da svi troškovi koji su vezani za osiguranje državljanina koji dolazi na teritoriju Srbije, treba da bude praćeno i preko ambasade, što se u mnogim slučajevima ne ostvaruje zbog toga što verovatno veliki broj ima onih koji nelegalno borave na teritoriji Republike Srbije. U subotu sam pričao baš vezano za nevladine organizacije. Veliki broj tih nevladinih organizacija, da li namerno ili nenamerno, se ne prijavljuje ili jedan broj tih građana se prijavi u ambasade radi obavljanja određenih poslova, ali jedan deo njih se uopšte ne prijavljuje. Ne prijavljuje se zato što bi u tom momentu verovatno njihov boravak bio praćen. To je jedan veliki problem, moram vam reći, još od perioda osamdesetih godina, kada je Kosovo i Metohija još u to vreme bilo jedno veliko leglo obaveštajnih službi, koje su još od tog perioda radile za mnoge obaveštajne službe Evrope i Amerike. I tada, u tom vremenu, kada su granice Jugoslavije i granice Srbije dobro bile čuvane dolazilo je do ilegalnog boravka ili do legalnog boravka, ali kažem legalnog na takav način što se svi nisu prijavljivali nego je određen broj samo prijavljivan, a onaj ostatak je boravio nelegalno na teritoriji Srbije. Moram vam iskreno reći, razgovarajući sa ljudima još iz tog vremena koji su bili u obezbeđenju, govorili su i tada da je granica Republike Srbije jedna od najlakše ili najmanje obezbeđena, gde je na njenu teritoriju moglo lako da se dođe, da se prođe ili da se uđe na raznim graničnim prelazima, kao što su bili granični prelazi povezani sa Albanijom. Dobro znate da je postojao sporazum u školstvu, da su iz Albanije dolazili na teritoriju KiM, dolazili su profesori da bi držali predavanja. Dešavalo se da su baš ti ljudi, koji su dolazili u svojstvu naučnih radnika, u stvari bili povezana grupa mnogih obaveštajnih službi, gde se preko njih obezbeđivao i prolaz, a i saznanje šta se u političkom, ekonomskom i kulturnom životu Srbije tada odvijalo. Da ne govorimo sada između graničnih prelaza, između privremeno zauzetog KiM, jer se nadamo da će jednog dana i ta srpska teritorija biti slobodna i da ovaj celokupni svetski atak, gde mnogi žele ili gde je mnogima cilj da KiM postane nezavisna država, da do toga neće doći, ali da je to područje koje je danas najmanje obezbeđeno što se tiče sigurnosti, prolaska svih mogućih roba, a mislim da, ne daj bože, da se desi, baš i terorizma. U ovom slučaju sada, još tada se na neki način Evropa njima umiljava i kada i ona je na njihovoj strani, verovatno još ne znaju njihovo razorno dejstvo tih albanskih organizacija, koja može da ugrozinjihove države putem terorizma. Otvorena su vrata i prozori ove kuće što se zove Srbija. Smatram da uništenjem vojske, koje je počelo još 2000. godine, kada je Boris Tadić postao ministar vojne odbrane, tada je počelo sistematsko uništavanje i vojne opreme, a normalno i značaja vojnog osiguranja srpske granice i srpske teritorije. Sada se pokušava policijom da se na neki način obezbede granice, odnosno zato što je, verovatno, u viziji DS postojala teorija da će Srbija ući EU i da će postati i članica i postati deo porodice EU. Ide se na to Srbiji ne treba vojska, odnosno potrebni su veliki vojni izdaci da bi se mogla normalno kupiti savremena vojna oprema i da bi se na tom polju mogla sačuvati i vojno obezbeđenje i vojna industrija, po kojoj smo bili poznati. Dobro se sećam, dame i gospodo, 80-tih godina, vojna industrija u Kragujevcu je bila jedna od, da ne kažem najjača, ali jedna od najjačih u Evropi. Kada sam završio fakultet trebalo je da se priključim toj instituciji, ali nisam i zbog toga sam bio u mogućnosti da vidimkoji su njeni proizvodni programi. Ali se pitam šta je danas sa tom vojnom industrijom i gde se danas nalazi Srbija. To je ono najbolnije i najteže što pada svakom građaninu Srbije, nije teško da se od njega odvajaju određeni doprinosi, ako ti doprinosi su značajni da se obezbedi sigurnost zemlje,koja je danas takoreći ugrožena, jer mislim da nekada kada smo se podsmevali i govorili šta od vojne opreme ima Albanija, pitam se šta danas ima Srbija. Da ne govorimo o raznim aferama koje su, bar što se tiče vojne industrije, vojnih objekata, naročito posle bombardovanja, gde su se nalazili smešteni vojna oprema i vojska, toga uopšte više nema. Zato i pitam, zato i kažem u svom izlaganju da dolazak nelegalnih stranaca na teritoriju Srbije je danas vrlo moguć, dok što se tiče onih koji se redovno prijavljuju, oni su pod kontrolom državnih organa. Hvala vam.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč? Ima još minut i 15 sekundi za SRS? (Niko.) Hvala. Na član 28. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Miroslav Petković i Arsen Đurić. Vlada je prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smata da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na naslov iznad člana 30. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 31. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS sam podneo amandman na član 31. Predloga zakona o strancima, i to stav 2, gde sam predložio da se reči "ministra nadležnog za unutrašnje poslove, uz saglasnosti ministra nadležnog za prosvetu i ministra nadležnog za nauku" zamene rečima "ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove, uz saglasnost ministarstva nadležnog za prosvetu i ministarstva nadležnog za nauku". Obrazloženje je u skladu sa stavom SRS da nadležnost u ovom slučaju pripada ministarstvu, a ne ministru. Vi ste u odgovoru Vlade rekli - Vlada ne prihvata ovaj amandman iz istog razloga iz kojeg se ne prihvata amandman na član 15. stav 2. Predloga zakona, ali neću sada trošiti vreme na ovo. Imamo bitnije stvari, a vi ćete u svakom slučaju kada prihvatite i shvatite jednoga dana da morate poštivati Ustav, menjati sve zakonske propise i prihvatiti faktički stav i tumačenje SRS. Da se vratimo na stanarska prava Srba u Hrvatskoj. O njima moramo govoriti zato što je oštećeno preko 50.00 nosilaca stanarskih prava. Radi se o velikom novčanom iznosu, rekao sam oko 4-5 milijarde evra i pre svega stečenim pravima koja Srbima pripadaju, a samo zločinačkom politikom Hrvatske države se ta prava ne vraćaju. Evo šta kaže o svemu tome Visoki komesarijat UN. Govori o Sarajevskoj deklaraciji - Sarajevska deklaracija je jedan sporazum između tri države, BiH, Hrvatske, Srbije i Crne Gore u to vreme, kojim su definisani uslovi i način povratka stanarskih prava. Citiram šta kaže Visoki komesarijat za izbeglice UN: ''U cilju zatvaranja poglavlja izbeglištva u regionu, Evropska komisija, OEBS i Visoki komesarijat UN u Bosni i Hercegovini, Hrvatskoj, Srbiji i Crnoj Gori, inicirali su Sarajevski proces, koji je rezultirao potpisivanjem Sarajevske deklaracije od strane predstavnika ovih država, u januaru 2005. godine. Države su se time obavezale da izrade svoje planove akcije, međutim, neke od identifikovanih prepreka nisu uklonjene jer potpisnice nisu uspele da usaglase svoje planove akcije i reše preostale probleme, pre svega problem oduzetih stanarskih prava u Hrvatskoj.'' Visoki komesar UN za izbeglice identifikovao je Srbiju kao važnu zemlju u svetu u kojoj postoji dugotrajna izbeglička kriza. Pod njegovim pokroviteljstvom početkom 2008. godine održaće se sastanak na visokom nivou između Hrvatske i Srbije, koji bi trebalo da pruži novi podstrek procesu pronalaženja trajnih rešenja za izbeglice i da mobiliše pomoć međunarodne donatorske zajednice u tom smislu. Evo vam zgodne prilike, pre svega aktuelnoj vlasti, da u decembru ove godine jasno stavite do znanja i međunarodnoj zajednici i Hrvatskoj koje su im obaveze bile po međunarodnom pravu, potpisanim međunarodnim sporazumima, bilateralnim sporazumima i prema svemu onome što proizilazi iz odredaba međunarodnog prava. Stanarsko pravo je stečeno, neotuđivo pravo. Ono se mora vratiti. Šta su učinili Hrvati? Hrvati su 95-96. godine, za deo populacije koja je izbegla iz Republike Srpske Krajine, doneli zakon o posebnoj državnoj zaštiti i faktički tim zakonom još jednom potvrdili oduzimanje stanarskih prava. To su u toku 92. godine posebnim državnim uredbama, uredbama Sabora, to stanarsko pravo pretvorili u državno pravo i delili su stanove, pre svega stanove Srba, svojim građanima, koji su ih otkupljivali po benificiranim cenama ili su ih ustupali na raspolaganje građanima iz BiH koji su izbegli u Hrvatsku. Srbima je time, zakonodavnom regulativom, s druge strane sudskim postupcima, administrativnim merama oduzeto to pravo i nikada nije vraćeno. Nijedan stan u društvenom vlasništvu, na koji su Srbi imali stanarska prava, nije vraćen. Jedino Srbima iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Zato upozoravam Vladu, evo vam zgodne prilike, imate Sporazum o normalizaciji odnosa, koji kaže da će se vratiti sva imovina, imate Sporazum o sukcesiji, imate Sarajevsku deklaraciju, koja je čak i definisala povrat u roku od dve godine svih stanarskih prava. Krajišnici od vas očekuju da ćete im vratiti stanarska prava. Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu je obavestila o ovome, daleko šire nego što govorim danas, sve državne organe, od predsednika Republike, pa do Komesara za izbeglice, tražila intervenciju. Obišla je sve međunarodne misije u Srbiji i ukazala na problem povratka stanarskih prava. Bilo bi primereno, bogougodno, da izađete u susret izbegličkoj populaciji, vratite stanarska prava, da Srbi koji su to pravo imali mogu uživati u tom pravu. Šta će Srbi učiniti? Deo će se vratiti, deo će unovčiti, ta sredstva će prebaciti ovde. Interes je Srbije da se sredstva koja Srbi dobiju od povratka stanarskih prava uliju u finansijski sistem Republike Srbije. Nisu mala sredstva. Ovde govorimo o nekoliko miliona donacija, o nekoliko miliona kreditnih linija, ovde se radi o milijardama. Omogućite to na opšte dobro srpske države i srpske nacije. Imaćemo svi zajedno koristi od toga, a to pravo nam pripada i po međunarodnom pravu, i po nacionalnom pravu, i po međunarodnim sporazumima i po božanskom pravu. Druga stvar o kojoj želim da pričam, to su oduzeta prava na penzije Srbima u Republici Hrvatskoj. To je vrlo bitno. Takođe se radi o nekoliko milijardi evra. Oko 60 hiljada penzionera je napustilo Hrvatsku, proterano, izbeglo. Nisu dobijali penzije u periodu od 91. do 1995. godine, jedna kategorija, druga kategorija od 1991. do 1997. godine. Po računici Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, radi se o svoti između 1,5 do 2 milijarde evra koje Srbi po tom osnovu nisu dobili. Tome moramo dodati još puno kategorija. Spomenuću samo nekoliko, jer neću imati vremena. Radi se o kategoriji stanovništva koje je, prema odredbama Zakona o socijalnom osiguranju između Republike Srbije i Republike Hrvatske, ušlo u upravni postupak dobijanja penzija, da li stečenih ovde u Srbiji, započet i završen ovde, ili započet mešovito u Hrvatskoj, a nastavljen ovde. Radi se o broju od 40-ak hiljada podnosilaca zahteva. Svega 15-ak hiljada je rešeno, a 24-25 hiljada nije rešeno. Ljudi koji su ostvarili pravo na penziju, ne mogu ga dobiti zato što hrvatski državni organi ne preduzimaju ništa da završe započete postupke i ljudima koji su stekli pravo na penziju omoguće da oni i uživaju u toj penziji, što je primereno pravnim normama. Postavio sam 14.09.2007. godine u ovom parlamentu pitanje Ministarstvu rada i socijalne politike. Kaže: "U upravnom postupku u Fondu PIO nalazi se 20.000 predmeta koji se odnose na ostvarivanje prava iz Zakona o PIO Srba Krajišnika iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske, koji su proterani, a ostvarili su određeno pravo iz PIO, ali zbog nedostatka podataka iz PIO Republike Hrvatske, ovaj fond ne može završiti postupak. Time se krše brojni zakonski propisi, posebno Zakon o PIO Republike Srbije, Zakon o opštem upravnom postupku i brojni drugi zakonski propisi. Ovi postupci traju više godina sa neizvesnim ishodom. Srbiji koji su proterani iz Republike Srpske Krajine i Hrvatske ostvarili su pravo na penziju, žive u Srbiji, ne mogu otići u Hrvatsku, međutim, ne završavaju im se postupci, čime trpe materijalnu štetu, pa me interesuje šta ćete preduzeti da se ovaj problem reši?" Evo odgovora Ministarstva rada i socijalne politike: "Sporazum između SRJ i Republike Hrvatske o socijalnom osiguranju potpisan je 15. septembra 1997. godine, stupio je na snagu 1. maja 2003. godine. Ovim sporazumom regulisana je celokupna oblast socijalnog osiguranja, PIO, zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. U oblasti PIO između ostalog je garantovana i zaštita stečenih prava iz PIO na taj način što je predviđeno da se prava stečena po odredbama jedinstvenog pravnog sistema SFRJ do 8. oktobra 1991. godine neće ponovo utvrđivati, već će se nosilac osiguranja one države ugovornice kod koje se ta prava ostvare nastaviti njihovu isplatu." To je ono što sam govorio o onoj grupaciji koja je napustila Hrvatsku, faktički je proterana iz Hrvatske u periodu od 1991. do 1995. godine. Dalje kaže: "Prava iz PIO koja su ostvarena od 8. oktobra 1991. godine do 1. maja 2003. godine, u skladu sa pravnim propisima jednedržave ugovornice, uz uračunavanje penzijskog staža, navršenog prema propisima druge države ugovornice, ponovo se utvrđuje po službenoj dužnosti, u skladu sa odredbama Sporazuma. Fond za PIO kod koga je prvobitno ostvareno pravo na penziju i po osnovu staža završenog na teritoriji druge države ugovornice, pokriće kod fonda druge države ugovornice postupak za preračunavanje penzije. Fond druge države ugovornice odrediće svoj deo penzije srazmeran penzijskom stažu koji je kod njega završen, tzv. srazmeran deo, što nakon toga čini i fond koji je pokrenuo postupak. Ovako preračunati iznos penzije isplaćuje se direktno korisniku od prvog dana narednog meseca po isteku meseca u kome je pokrenut postupak za ponovno određivanje penzije." Da vidimo šta sad kaže Ministarstvo rada i socijalne politike: "U skladu sa navedenim, Republički fond za PIO zaposlenih pokrenuo je oko 15.000 postupaka za preračun penzije, dok je hrvatski nosilac PIO pokrenuo oko 9.000 postupaka. I pored brojnih problema u postupku za preračun penzija, u velikom broju slučajeva nedostaju podaci o penzijskom stažu, zaradama, osnovicama osiguranja, prebivalištu, kao i drugi podaci sa ratom zahvaćenih područja. Napominjemo da nosioci obaveznog PIO i stručne službe ovog fonda u dnevnim telefonskim kontaktima rešavaju navedene probleme koji se javljaju u primeni Sporazuma." Ponovio sam pitanje u toku ove godine. Dobio sam odgovor od Ministarstva, on je poduži, ali broj od 24.000 koji je naveden ovde ostao je na 24.000, za godinu dana. Nije to samo za godinu dana, nego je to za nekoliko godina; 24.000 penzija po hrvatskom zakonodavstvu, prosečna mesečna naknada je oko 400 evra, to pomnožite sa 24.000, pa puta 12, dobićete preko 100 miliona evra. To pomnožite sa brojem godina, koliko su korisnici moguće penzije, da su je dobili, oni bi bili korisnici, uskraćeni. To pomnožite sa sedam, osam, deset godina, kako ko. Sada uzmite, s obzirom da smo smrtni ljudi, da nam je životni vek ograničen, onaj gore određuje koliki je, koliko će se tu sredstava izgubiti, odnosno ostaće hrvatskoj državi. Hrvati to rade jako pametno. Nesreća je u srpskoj državi, nesreća je u državnim organima Republike Srbije, koji sve to tolerišu. Zamislite da su Hrvati u takvoj poziciji kao što su Srbi, ma bacili bi atomsku bombu na nas. To je moja odgovorna tvrdnja. Najbolji primer nek nam posluži; prošlo je 15 minuta, nastaviću kasnije.
Moram samo, gospodine Buha, da vas podsetim na odredbu člana 103. Ovaj put sam pustio da govorite do kraja i duže, ali govornik ipak može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Vi ste govorili jedan i po minut. Shvatam važnost pitanja, ali na kraju se to pretvorilo u razgovor sa Ministarstvom za rad i socijalna pitanja, a mi ovde imamo gospodina ministra za unutrašnje poslove i siguran sam da je shvatio, na samom početku, šta je poenta ovog izlaganja. Dakle to je to. A sada, na osnovu člana 85, određujem pauzu do 15,00 sati i želim vam prijatno.
Dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko informacija pre nego nastavimo rad. Najpre, danas ćemo u skladu sa Poslovnikom raditi do završetka tačke dnevnog reda, zbog značaja tačke dnevnog reda, koja bude u 18 časova na dnevnom redu. Zamoljeni smo od RTS-a i napravila sam konsultacije sa poslaničkim grupama da napravimo jednu pauzu od 18 do 18,25, kako bi se RTS uključila u prenos otvaranje sajma knjiga. Htela bih da vam kažem da ćemo sutra raditi od 15 časova, obzirom da je veliki broj poslanika želeo da učestvuje u manifestaciji "Veliki školski čas" u Šumaricama u Kragujevcu. Dakle, sutra radimo od 15 časova. Gospodin Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Po Poslovniku, član 225. i 226. Želeo bih da iskoristim prisustvo zamenika predsednika Vlade, ministra policije. Nije daleko čak ni od ove teme, a neću biti dugačak, možda tridesetak sekundi. Želim da postavim jedno pitanje na koje verujem da on brzo može da nađe odgovor. Naime, dobio sam informaciju iz vrha izvršne vlasti, a gospodin Dačić je sam vrh izvršne vlasti, a iz vrha izvršne vlasti dobio sam informaciju da je posle posete ministra Šojgua Srbiji i upada državne bezbednosti ruske u Evroaksis banku u Moskvi, jedan ministar u Vladi Republike Srbije tražio i dobio po ubrzanoj proceduri državljanstvo države Norveške. Ne znam inicijale, ali možete da pomislite o kome se ministru radi. Znamo da je jedna ministarka u Vladi radila u norveškoj ambasadi i u našoj ambasadi u Kraljevini Norveškoj. Samo me interesuje da li je to tačno. Ne bi to bio prvi ministar koji ima državljanstvo neke druge države, ali interesantan je trenutak u kome on dobija to državljanstvo. Zahvaljujem.
Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Poslanik Vuković ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, poštovani građani, ispred SRS podneo sam amandman na član 37. Predloga zakona o strancima. Predloženim amandmanom predviđam da se posle stava 1. doda novi stav 2. koji glasi: "Ministarstvo je dužno da podnosiocu zahteva izda obrazac zahteva za izdavanje odobrenja za stalni boravak, sa tekstom na više jezika". Postojeći stavovi 2,3,4,5,6,7,8 i 9. postaju stavovi 3,4,5,6,7,8,9 i 10. Da obrazložim zamisao ovakvog amandmana. Poznato je da u Evropi postoji vrlo restriktivna politika prema azilantima, prema strancima itd, a mi ovde u Srbiji, trebalo bi bar vi koji stremite ka Evropi i to tako ubrzanim korakom, kad pravite ovakve zakone da makar ugradite nešto dobro što će tim strancima pokazati da je ovde na putu i demokratija i razumevanje za sve vrste i kategorije stanovništva. Mi se u Srbiji služimo ćiriličnim pismom i koliko god da volim to pismo i smatram da je ono jedno od najlepših i najboljih na svetu, ta naša ćirilica, činjenica je da mi moramo na neki način da pokažemo da smo otvoreni i prema drugim ljudima koji ne razumeju naš jezik, kojima je ćirilično pismo veoma teško za razumevanje i iz tog razloga predlažem da se na više stranih jezika, svetski poznatih i onih koji se uglavnom koriste, takav jedan obrazac izda. Posebno hoću da naglasim da treba da odskočimo na neki način od Republike Hrvatske, koja u svim takvim svojim predlozima ima vrlo krut stav da samo na njihovom novohrvatskom jeziku mogu da se pišu obrasci, što je takođe jedna diskriminacija prema ostalom stanovništvu i posebno prema strancima, za koje oni smatraju i Srbe, Rome i sve ostale na svetu. Posebno hoću da kažem da je uobičajena stvar da na pakovanju bilo čega što je brendirano u svetu, a i Srbija je brendirana, i ovaj naš zakon je brendiran donošenjem ovde, na više jezika piše uputstvo za upotrebu. To je razlog zbog čega vama predlažem da vi dodate ovaj drugi stav kao amandman koji će olakšati raznim azilantima, strancima, za koje smo mi, srpski radikali, na vreme ukazivali da će, zbog problema sa restriktivnom politikom u Evropi, pohrliti ka Srbiji. Hvala.
Reč ima gospodin Radiša Ilić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu koji je podneo kolega Slobodan Vuković na član 37. Predloga zakona o strancima. Član 37. reguliše pitanje stalnog nastanjivanja stranaca. Nažalost, Srbi koji su još pre 17 godina izbegli u Srbiju bežeći od ustaša i danas su u neku ruku stranci iako imaju status izbeglica ili čak status državljana Republike Srbije. Čak i pored podnetih zahteva za dobijanje državljanstva, na koje čekaju više godina, njihov status ostaje ne promenjen, a kada ga dobiju nastaju sasvim drugi problemi. Oni su tu, rade, žive sa nama, stvaraju porodice, ali kada dođe trenutak da im je potrebno uverenje o državljanstvu za dobijanje nekog dokumenta, i to uglavnom za njihovu decu, nastaju problemi. Tu se čovek oseti ne samo uskraćenim od svoje matice države, već se oseti i odbačenim i nezaštićenim. Pogledajmo samo kako se hrvatska država odnosi prema Hrvatima gde god da se nalaze, a tek ako su u pitanju Hrvati koji su došli u Hrvatsku iz srednje Bosne ili iz nekog drugog područja koje je bilo zahvaćeno ratnim dejstvima. A Srbi, em su im u Hrvatskoj oteli stanove, kuće, imanja, čak i penzije, em ih ovde u Srbiji tretiraju kao da su ne znam koje nacije. Da li je normalno i da li je po zakonu da se čoveku, Srbinu izbeglom iz Republike Srpske Krajine još 1993. godine, govorim o konkretnom slučaju, koji živi u Paraćinu zajedno sa suprugom, i koji su dobili naše državljanstvo, a to je porodica Zdravka Dukića, i deca su im se rodila u Paraćinu 97. i 98. godine, da li je normalno da taj čovek mora da plati taksu od četiri hiljade dinara za zahtev za upis u državljanstvo svoje dvoje dece, koja su se, ponavljam, rodila u Paraćinu, odnosno u Srbiji? Evo vam primera diskriminacije. Gospodine Dačiću, vi ste ministar unutrašnjih poslova i možete zaustaviti ovo što se dešava našoj braći prognanoj sa svojih ognjišta. Eto zašto se neko može osećati kao stranac u Srbiji, iako to nije.
Gospođa Vjerica Radeta, takođe po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko da se vratim na amandman kolege Milorada Buhe na član 31, a imali smo više amandmana sa istovetnim tekstom i mislim da će ih biti još u toku dana, a odnosi se na menjanje reči da i ministar nadležan za unutrašnje poslove može da donosi neki podzakonski akt, jer to mora da radi nadležno ministarstvo, nije čak ni bitno o kom ministarstvu se radi. S obzirom da nema razumevanja za ovaj amandman, čvrsto sam odlučila, gospodine ministre, da vas privedem k poznaniju prava i da vam pročitam član 136. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji kaže: "Poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom." Mislim da drugo obrazloženje u odnosu na ovu ustavnu odredbu čak nije ni potrebno. Nije mi logično, čak mi je neverovatno da ne prihvatate ove amandmane. Ne razumem takvo odsustvo želje da zakon koji donosimo bude bar u skladu sa Ustavom. O samoj sadržini zakona govorili smo i u načelnoj raspravi, a i kada je u pitanju rasprava o pojedinostima. Vidite da smo podneli veliki broj amandmana, da su svi amandmani vrlo konkretni i sa našom ozbiljnom namerom da popravimo tekst zakona, pre svega iz razloga što se ovaj zakon u najvećem delu primenjuje upravo na ovu kategoriju koja je regulisana članom 37, to su stalno nastanjeni nekada stranci, to su ljudi koji su u Srbiju došli kao izbeglice ili prognana lica i koji i danas-dan imaju mnogo problema u državi Srbiji. Zato mislimo da bi bilo dobro da ovaj zakon, mada mi imamo i Zakon o izbeglicama, koji je tek loš, pričali smo o tome kada je bio na dnevnom redu, ali bi bilo dobro da bar ovaj zakon, koji se, kažem, uglavnom odnosi na te ljude, da povede računa da primenom ovog zakona ti ljudi, naši sunarodnici koje je muka naterala da dođu u maticu Srbiju, jer svi Srbi koji su rođeni van Srbije, Srbiju doživljavaju kao svoju maticu. Tako smo je svi doživljavali, jer i ja spadam u te, bukvalno od kada znamo za sebe. Tim veće je razočarenje onih građana, Srba, koji su, nažalost, ovde došli sa statusom izbeglica i prognanih lica. Ne znam da li je potrebno da sve vas podsetim na još uvek strašne uslove u raznim kolektivnim centrima. Tome su se pridružili i Srbi raseljeni sa Kosova i Metohije. Predstavnici vlasti uvek imaju lepe reči kada se govori o toj kategoriji ljudi, a kada treba nešto konkretno da se uradi za te ljude, onda nigde države i nigde pomoći od države. Mi srpski radikali smo se uvek istinski zalagali da tim ljudima pomognemo i mi smo to gde god je bilo moguće i učinili. Podsećam vas na naselja koja su izgrađena na teritoriji opštine Zemun, na Busije, Grmovac, Plavi Horizont, na naselje u Temerinu, tamo gde su srpski radikali bili na vlasti u vreme kada su ti ljudi dolazili u Srbiju. Uvek smo podsećali da je u to vreme svaka opština uradila to što su uradile, recimo, opština Zemun i opština Temerin, mi danas u Srbiji ne bismo imali nijedan stambeni izbeglički prostor. Zato sada imamo slučajeve da razne nevladine organizacije ili vlade raznih država u svetu lokalnim samoupravama daju određena sredstva da bi se obezbedili stanovi za izbegla i prognana lica. Onda imamo najčešće, neću da kažem svaki put, ali najčešće zloupotrebu lokalnih funkcionera. Nažalost, ti ljudi koji treba da dobiju te stanove moraju najpre nekome da plate određenu proviziju, pa tek onda da ostvare to svoje pravo. Jedan od problema koji ovi ljudi imaju, ovo su zaista životni problemi - rešavanje stambenih pitanja, ali jedan od problema svakako jeste i korespondencija, odnosno komunikacija sa vlastima ili sa lokalnim samoupravama iz mesta bivših jugoslovenskih republika iz kojih su oni ovde došli. Ne znam da li znate da nijedan akt, nijedan zahtev Srbina, izbeglice ili prognanog lica, čak ako je u međuvremenu dobio državljanstvo i ako treba da uputi neki akt, zahtev u neku opštinu za izdavanje određenog akta, odnosno dokumenta u bilo koje mesto na teritoriji sadašnje Republike Hrvatske, pa čak i na teritoriji, to podrazumeva Republike Srpske Krajine, i to isto važi i za BiH, sve osim Republike Srpske, svaki zahtev mora ovde da bude preveden sa srpskog na hrvatski, odnosno, kako zovu bošnjački jezik u BiH, pa onda taj prevod mora da ima pečat apostila. Za sve to se plaćaju takse, sve to podrazumeva šetnju od opštine do suda. Zato smo predložili ovakve amandmane i na član 37. i na onaj prethodni član, zato što znamo kakvo je iskustvo naših ljudi koji se obraćaju nekim organima u tim bivšim jugoslovenskim republikama i zato smo želeli da mi ovde imamo drugačiji odnos, da ti ljudi ne moraju da se maltretiraju. Znate, mnogo Srba, nažalost, živeći na teritoriji, recimo, Hrvatske, nisu bili u prilici da koriste ćirilično pismo i sada je problem zato što je u Srbiji ćirilično pismo službeno pismo i to je u redu, nikako drugačije ne može i ne treba da bude, ali ipak ne možemo nekoj starici ili starcu koji su naučili samo to latinično pismo i samo taj hrvatski jezik, tada hrvatsko-srpski, tako se zvao, ne možemo da zakonom onemogućimo da zbog toga ne može da popuni određeni obrazac, da određeni obrazac ne može da preda da bi ostvario prava koja su, ponavljam, inače vrlo ograničena i vrlo restriktivna kada su ti ljudi u pitanju. Posebna priča je kada su u pitanju lica koja još uvek imaju izbegličke legitimacije, sa kojima gotovo nikakva prava nemaju. (Predsednik: Vreme.) Završavam, hvala, nastaviću.
Ima reč gospodin Slobodan Maraš, reklamira Poslovnik. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, odnosno gospodine potpredsedniče, vi ste se nama obratili pre nekoliko časova pokušavajući da temu o kojoj smo mi govorili uvedete u jedan tok i da pokažete da Vlada, koja je sada trenutno Vlada, nije odgovorna za ono što se dešavalo prethodnih godina. Mi smo sa time saglasni. Mi smo pokušavali celo pre podne da se vama obraćamo kao potpredsedniku Vlade. Sada ću da vam kažem šta je uradio resorni ministar gospodin Škundrić, odnosno gde je njegova odgovornost i gde je vaša odgovornost, i gde je odgovornost cele Vlade. Dana 22.8. ove godine poslodavac i sindikati NIS su potpisali socijalni program za NIS. Tog dana je to prosleđeno Vladi Srbije, ministru Škundriću, resornom ministru za energetiku. Nakon toga smo ovde tokom septembra imali raspravu o naftno-gasnom sporazumu, ratifikaciju gasnog sporazuma, u kome, podvlačim, nema ni jedne jedine reči oko socijalnog programa. Kažem, 13.000 zaposlenih u NIS je neodgovornošću, nereagovanjem Vlade, čiji ste vi potpredsednik, i resornog ministra gospodina Škundrića, ostalo bez socijalnog programa. Znači, socijalni program su potpisali, utanačili i dogovorili poslodavac i sindikati, tri ili četiri sindikata koliko ih ima u NIS. Znači, ako možemo da kažemo da je Vlada Vojislava Koštunice prva odgovorna zbog nečinjenja kada je u pitanju onih 50% srpskog udela ugovora o gasu, sada možemo da kažimo zaista da je vaša Vlada odgovorna zašto socijalni program, kojim se 13.000 zaposlenih u NIS na jedan način osigurava, nije prošao na Vladi, nije data saglasnost, jer u sporazumu naftno-gasnom sa ruskim Gaspromom nemamo ni jednu jedinu reč o socijalnom programu. Podvlačim, ako je gospodin Škundrić iz jednostavnog razloga što su mu date pogrešne informacije odgovorio netačno na pitanje koje smo mu bili postavili pre mesec i po dana, mislim da na ovo pitanje mora da ima adekvatan odgovor, pošto je on trenutno resorni ministar, a vi potpredsednik Vlade. Šta se desilo sa tim sporazumom između poslodavca i sindikata, zbog čega to nije prošlo na Vladi i zbog čega su radnici ostali bez socijalnog programa, koji su zaposleni u NIS? Ponavljam naftno-gasnim sporazumom sa Gaspromom ni jedna jedina reč o socijalnom programu nije predviđena.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 39. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč želi gospođica Nataša Jovanović:
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, verujem da niste obratili pažnju na povezanost ovog člana - odbijanje zahteva za stalno nastanjenje, sa krivičnim postupkom koji je poveden protiv lica koje to traži, jer mi bismo ovakvom odredbom zakona i neprihvatanjem amandmana koji je u ime SRS predložio naš kolega srpski radikal Momir Marković, ušli u ozbiljno gaženje Ustava, odnosno člana 17. i položaja stranaca u našoj zemlji. Gospodin Marković je u tom smislu, naravno, oprezan prema činjenici da na području naše zemlje, kao što i vi znate, borave i razne špijunske agenture i neki koji predstavljaju latentnu opasnost za našu državu, što kroz trgovinom oružjem, ljudima, da ne govorim o svim onim situacijama na jugu naše zemlje, u tom delu opština koje se graniče sa našom južnom pokrajinom KiM. Sada je nemoguće da mi zbog činjenice da država mora da prati i da bude oprezna prema takvim slučajevima ulazimo u gaženje ustavnih normi i da ne poštujemo prezumpciju nevinosti, jer vi sami znate da to što je neko po službenoj dužnosti okrivljen za nešto, odnosno protiv njega je pokrenut krivični postupak, ovde stoji u tački 2. tako, a to traži gospodin Marković da se briše, dakle - koji je osuđen za krivično delo za koje se goni po službenoj dužnosti, to je u redu i to je prihvatljivo da se nekome takvom odbije zahtev, "ili ako je za takvo krivično delo pokrenut postupak". Osim u srpskom haškom kazamatu, koji je i stvoren zbog toga da se sudi samo Srbima i da bi se Srbi ubijali, i da bi se mučili, i da bi se pisala lažna optužnica i ova sramna presuda gospodinu Martiću od pre nekoliko dana - i niko u državi nije podigao glas zbog toga. Nije bilo dozvoljeno ljudima, evo reći će vam gospodin Buha, da se niko nije odazvao na konferenciju za novinare kada se govorilo o tom najnovijem haškom skandalu. Jedino, dakle, u tom ad hok, kvazisudu se ljudima izriče presuda i pre stvarnog dana izricanja i proglašavaju se krivima, krivi zato što su Srbi, krivi zbog toga što je Nataša Kandić, na poziv Zorana Đinđića, sela sa ostalim antisrbima i sklepala optužnice ili zato što se pojavljuju onakvi "svedoci". Ali, veoma često su to i neke osobe koje su, blago rečeno, retardirane ili vajni stručnjaci, a sve špijuni i agenti koji su vršljali ovde, gospodine Dačiću, po Srbiji godinama posle svrgavanja vlasti i posle petooktobarskog puča. Ne može da budemo takvi kao što su oni, koji se navodno zalažu za poštovanje međunarodnih konvencija, ljudskih prava i konvencija koje regulišu položaj stranaca i njihovo tretiranje u nekoj zemlji - bilateralnih sporazuma i svega onoga što mi, kao jedna država koja hoće ravnopravnu saradnju sa svima normalnima u svetu, sa onima koji nam ne žele zlo, nego dobro, da sarađujemo. Ovde se govori o onima koji dolaze iz zemalja koje vode izrazito antisrpsku politiku i tako se ponašaju. Međutim, mi moramo da poštujemo naš Ustav i da kažemo - da, protiv vas je podignuta krivična prijava za neko krivično delo, ali vi ste nevini sve do trenutka dok se to ne dokaže. Već sada mogu da vam kažem ne vršeći pritisak, naravno, na sudske organe niti na veće koje će da se bavi time, ali evo vi ste ministar unutrašnjih poslova, a Republički javni tužilac je valjda nešto razmišljao u ovih proteklih mese i po dana, sada mogu na osnovu, zaista više od 99,999, ma nema ni jednog promila, a da neko može da posumnja, čak i neko ko politički u ovom trenutku, samo zato što mu je potreban, podržava ove otpadnike SRS. Neću da koristim izraz "građani", jer su građani pošteni ljudi, dame i gospodo, a ovo je nešto drugo. Kada kažete građanin vi mislite na nekog čoveka koji je pošten i koji uvažava poštovanje svakoga. Sada mogu na osnovu toga, pošto je gospodin Krasić odneo nadležnim organima dve krivične prijave - zbog zloupotrebe službenog položaja, a to je uzimanje kredita bez odobrenja stranačkih organa u iznosu od 600.000 evra, sa kamatom i mnogo više, koje je uradio Tomislav Nikolić i krađa poslaničkih mandata. Ali, poštujući prezumpciju nevinosti, ali već znam pošto sam aktivni učesnik u onome što se razotkrivalo posle tog neuspelog puča, da kad-tad, iako je možda pravda spora, ali je dostižna - taj čovek mora da odgovara za to što je uradio. To je nesporno. Postoji zakon i ako budu želele sudije da sude po Krivičnom zakoniku naše zemlje i da uzmu u obzir sve ono što je predočio, a to je samo jedan deo, naravno, otvoriće se postupak, gospodin Krasić, to tako mora da bude. Ne mogu da kažem za nekoga tamo ili vi za koga ništa ne znamo ili nismo upoznati sa činjeničnim stanjem ili sa tom pravnom stvari odnosno sa tim sporom koji neko ima i da mu kažemo, aha, odbićemo vam zbog toga zahtev i ne možete da boravite ovde. Gospodine Dačiću, znate da je u borbi našeg srpskog naroda mnogo ljudi, o tome će govoriti gospodin Buha, proglašeno krivim od strane hrvatske ustaške vlasti. To su ljudi koji su svojim golim životima morali da brane i da budu ranjavani, i da stradaju njihovi najmiliji i svoj kućni pragom, i u Republici Srpskoj Krajini i u Republici Srpskoj. Oni su okrivljeni, odnosno oni su već unapred krivi, ali protiv njih se vodi krivični postupak pred tim takozvanim županijskim sudovima u ustaškoj hrvatskoj državi. Vi ćete sada da kažete protiv tog nekog su tamo zbog toga što je Srbin, a samo zbog toga je naš narod i stradao, što je čuvao svoju veru i svoj kućni prag, on ne može ovde da se stalno nastani, da dobije boravak. Isti ćemo slučaj imati, nažalost, za početak sporadično, ali ako ne stanemo energično kao država u odbranu srpskog naroda u Crnoj Gori, imaćemo takve slučajeve i sa Srbima iz srpske Crne Gore. Ima nekoliko takvih slučajeva. Danas sam saznala za jedan, znate ga i vi, podsetio me je kolega Ružić u našem neformalnom razgovoru. Znači, ako su se ljudi koji su stali u odbranu srpske države u Crnoj Gori pobunili protiv toga još pre deset i više godina, pod istragom ili imaju krivičnu prijavu od strane tog separatističkog režima, neki ljudi od njih ne mogu da odu u svoj rodni kraj i u mesto gde su rođeni. To su ljudi koji već imaju možda i poodmakle godine ili su mlađi ljudi. Sada se takav neverovatan pritisak vrši. Gospodine Dačiću, pitajte to ovog nesrećnika Jusufa Kalamperovića, kada se vidite sledeći put u procesu pregovora oko dvojnog državljanstva, svake večeri u dane vikenda po kafićima, po diskotekama, vršlja po crnogorskoj obali. Šta će oni tu? Da plaše narod? Neformalno je uveden policijski čas. Zašto je maltretiran pre nekoliko dana naš predsednik radikala u Podgorici, mladi gospodin Vlado Vuković? Samo zbog toga što je svojim načinom izražavanja pripadnosti srpskom narodu i u zaštiti onoga što su Srbi u Crnoj Gori na takav način, iz automobila u centru Podgorice pozdravio svog prijatelja. Šta sada treba da se desi? Ti separatisti, oni su ga maltretirali šest-sedam sati, nisu ga doduše tukli ali su mu rekli, šta ćeš ovde, idi odavde, idi u Srbiju ako ti je toliko mila, ti nama ne trebaš, ovde si došao da širiš Šešeljeve ideje i velikosrpstvo. On je rekao ne, ovo je isto moja država koliko i vaša. Što kaže naš narod do kraja - kom obojci, kom opanci. Mi ćemo da ostanemo i da se borimo, ali biće takvih slučajeva da su iz tih političkih razloga podignute krivične prijave, kao što je u ustaškoj hrvatskoj državi, tako će isto. Kakva vam je razlika između onoga što radi Milo ili Mesić ili Sanader? Nikakva. I onda da moraju ljudi da spasavaju goli život i glavu da dođu i mi kažemo, uskratićemo vam boravak zato što je po službenoj dužnosti tamo policija odnosno vlast u Crnoj Gori pokrenula protiv vas krivični postupak i vi ste persona non grata u državi Srbiji. Zbog toga je veoma važno, naročito zbog toga što ćemo nažalost biti u situaciji da štitimo, pre svega, naše Srbe, da prihvatite ovaj amandman gospodina Markovića. Mislim da ima dovoljno argumenata.
Da li se još neko javlja? Gospodin Buha, izvolite.
S obzirom da su predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova prisutni ovde, ukazaću im na određene probleme koje imaju stranci, a i ljudi koji su imali izbeglički status i na određeni način, zbog propusta državnih organa, kršeći odredbe Zakona o izbeglicama, izgubili svojstvo izbeglice i postali stranci prema odredbama ovog zakona. Svoje tumačenje temelji na odredbama Zakona o izbeglicama, koji je u članu 18. definisao način i uslove gubljenja izbegličkog statusa. Član 18. Zakona o izbeglicama kaže: Izbeglica gubi pravo utvrđeno ovim zakonom ako 1) da netačne podatke prilikom podnošenja prijave za sticanje svojstva izbeglice ili pri ostvarivanju pojedinih prava izbeglice; 2) ne prijavi promene u svojstvu izbeglice koje su od bitnog uticaja na ostvarivanje prava izbeglice ili ne prijavi promenu boravišta; 3) odbije pod uslovima utvrđenim za građane Republike Srbije da izvrši radnu ili drugu propisanu obavezu; 4) odbije ponuđeni smeštaj odnosno razmeštaj ili odbije da se stalno ili privremeno nastani u mestu u kome su mu obezbeđeni uslovi za život. U praktičnoj primeni, Komesarijat za izbeglice u svim situacijama kada lice odnosno izbeglica dobije uverenje o državljanstvu i zatraži izdavanje lične karte mora vratiti izbegličku knjižicu i tog trenutka mu se gasi svojstvo izbeglice odnosno tog trenutka je izgubio izbeglički status. U članu 18. Zakona o izbeglicama nigde nema uporišta za takvu odredbu. Znači, vi samo posredno učestvujete tu. Taj postupak ide preko Komesarijata za izbeglice, ali vi kao državni organ ne možete kršiti Zakon o izbeglicama u ovom slučaju zato što nijedna odredba, pa ni ovaj član 18. ne daju mogućnost Komesarijatu za izbeglice da se oduzme to svojstvo. Može se, prema Konvenciji o statusu izbeglica, oduzeti izbeglički status onog trenutka kad je dobio državljanstvo Republike Srbije i trajno se vraća u Republiku Hrvatsku, ali trajnog povratka u Republiku Hrvatsku nema. Hrvatska to ne dozvoljava. Rekli smo da svega 5% izbeglica se vratilo u Hrvatsku. Sada ćemo to pokazati kroz primere kako se kretao broj izbeglica. Godine 1996. bilo je oko 650.000 izbeglica, 1998. godine 715.000, 2000. godine oko 505.000, 2001. godine 450.000, 2005. godine 107.000 i ove godine oko 96.000-97.000, ali smanjuje se broj. U gotovo 95% slučajeva je oduzeto pravo na izbeglički status čoveku izbeglici onog trenutka kada je dobio ličnu kartu, a nemamo uporište u zakonu. To sam napominjao kad smo razgovarali ovde o Zakonu o državljanstvu, Zakonu o ličnim ispravama i Zakonu o putnim ispravama. Taj nedostatak mora da se otkloni. Izbeglički status je međunarodnopravno regulisan. On se može, s obzirom da smo ratifikovali ovu konvenciju o statusu izbeglice, imamo materijalni zakon koji definiše načine, uslove sticanja i oduzimanja tog prava, stoga državni organi ne mogu činiti ovu povredu zakonskih odredbi. U krajnjem slučaju, to je jedna diskriminatorska mera prema određenoj kategoriji stanovništva koja ove građane stavlja u drugorazredni položaj. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre ću da završim ono što sam malopre govorila, ali sam potrošila vreme, pa nisam htela da kršim Poslovnik. Kada je u pitanju status izbeglica, govorio je sad i gospodin Buha i čitao odredbe Zakona o izbeglicama koje se, nažalost, ne primenjuju. Prestanak statusa izbeglice je nešto što apsolutno, tako je u praksi, zavisi od službenika u opštini koji radi u odeljenju Komesarijata za izbeglice, kao poverenik za izbeglica u svakoj lokalnoj samoupravi. Ljudi koji i danas imaju status izbeglih ili prognanih lica, to su mahom stari ljudi, bolesni, teško pokretni, čak i nepokretni često, i od takvih ljudi se traži da svake dve godine moraju lično da dođu u lokalnu samoupravu i podnesu zahtev, pa se to šalje u Komesarijat za izbeglice, pa posle određenog broja dana oni moraju ponovo da dođu, a ponekad i tri puta, zavisi koliko vremena treba ovima iz Komesarijata da dostave to rešenje. Pa kada dobiju to rešenje, sa tim rešenjem moraju u odeljenje MUP-a, da dobiju novu izbegličku legitimaciju i to najčešće rešava tamo onaj službenik. Imam dosta primera iz svoje šire porodice, da ljudi gube status izbeglice, a ne ispunjavaju ni jedan od uslova koji je predviđen zakonom. To je problem o kojem Srbija nije vodila računa, to sam već govorila ranije, nikada, a ne vodi ni danas. Ali, zato u ovom članu 50, na koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS amandman, imate potpuno drugačiji odnos prema trajnom boravku, član 50. je u okviru trajnog boravka u prihvatilištu i tu niste dovoljno oprezni. Ko sve može biti u prihvatilištu od lica koja imaju status stranca? Znate šta se sve dešava, ne samo u Srbiji, nego i u okruženju i u zemljama EU, znate da je aktuelna i trgovina narkoticima, i trgovina belim robljem, i kada je u pitanju Srbija vršljaju kojekakve obaveštajne službe, vršljaju Sajovci i ne znam ko sve, hapse ljude, jure po Srbiji. Pre nekoliko dana je uhapšen čovek koji je ličio na Ratka Mladića, pa je pušten kada je ustanovljeno da nije u pitanju Ratko Mladić, pa su pitali gospodina Ljajića da li državni organi znaju lokaciju gde se nalazi Ratko Mladić i kako je mogao da im se desi takav propust da uhapse čoveka koji to nije? Gospodin Ljajić je u tom intervju rekao - ne znamo da li je Mladić u Srbiji, ne znamo gde se nalazi, a i ovaj čovek što je uhapšen, mi smo dobili dojavu od stranih službi da je to Ratko Mladić. Dakle, svi u Srbiji mogu da rade šta god hoće, mislim ovi koji dolaze pod raznim okolnostima, i mi nemamo adekvatnu zaštitu svojih građana, svog naroda od takvih koji dolaze u Srbiju. U članu 50. predvideli ste da boravak u prihvatilištu traje do prinudnog udaljenja stranca. Vreme boravka u prihvatilištu ne može biti duže od 90 dana. Poslanici SRS misle da bi bilo primerenije da se taj rok skrati na 30 dana. Nepotrebno je da neko boravi 90 dana ili kažete - ne duže od 90 dana. Sada ću da citiram ovaj član, da bih po svakom stavu mogla to da objasnim i da bi pre svega javnosti bilo jasno o čemu mi ovde govorimo. Vi kažete u Predlogu zakona da posle isteka roka iz stava 1. ovog člana, strancu se može produžiti boravak u prihvatilištu, znači može čak i da se produži, ako mu nije utvrđen identitet. Pa odakle dolazi taj stranac i ko je taj stranac ako vi niste u stanju za 90 dana, a mi predlažemo za 30 dana, da utvrdite identitet. Da li neko na tome radi ili samo uhvatite čoveka, strpate ga u prihvatilište i niko više ne vodi računa o tome? Prosto je nemoguće, ako se iko tim bavi, da vam je potrebno čak duže od 90 dana. Kažete - ako namerno ometa prinudno udaljenje. Pa kako neko može da namerno ometa prinudno udaljenje? Šta rade državni organi, šta rade predstavnici policije? Šta kaže - neću da se udaljim i on ometa prinudno udaljenje. Ovo je zaista nešto čemu nije moglo biti mesta u ovom zakonu. Dalje kažete - ako je u toku postupka prinudnog udaljenja podneo zahtev za azil u cilju izbegavanja prinudnog udaljenja. Ovde možemo i da kažemo jedino za ovu tačku da može da bude, ali ne duže od 90 dana, da tu može biti maksimum od 90 dana. To je jedino što može da se prihvati, da je potreban duži period od ovog, ali ne predloženog zakonom nego našim amandmanom. Ukupno vreme boravka u prihvatilištu ne može biti duže od 180 dana. Sada vas pitam, ako ukupno vreme u prihvatilištu ne može biti duže od 180 dana, šta ako tom licu ne utvrdite identitet ni za 180 dana? Ako mu niste utvrdili za 90 dana, postoji ozbiljna opasnost da se ne utvrdi ni za 180 dana. Šta radite onda sa tim čovekom? Šta se dešava sa tim strancem ili ako on 180 dana namerno ometa prinudno udaljenje? Šta se onda dešava, koje je zakonsko rešenje? Da li ga hvatate za uši i vodite preko granice? Neozbiljno je kada državni organ sam sebi postavi ovako komotne rokove i onda nije nikakvo čudo što zaposleni u državnim organima ne rade svoj posao dovoljno ažurno. Mi moramo zakonima da uredimo svaku oblast, tako da zakon natera svakog zaposlenog u državnom organu ili lokalnoj samoupravi, dakle, pre svega, sve one koji se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, odnosno one koje plaćaju građani Srbije iz svog džepa, bar takve možemo zakonima da nateramo da moraju da budu efikasni, da svoj posao rade ozbiljno i odgovorno. Neko ko je zadužen za nekog stranca u prihvatilištu, on zna, baš ga briga, 180 dana je rok koliko će da drži tog čoveka, a možda čoveku nije ni mesto u prihvatilištu, on će da ga drži tamo i ništa neće da radi 180 dana, nego će dva dana pre toga da saopšti da on ne ispunjava neki od ovih uslova. Dalje, kažete - stranac kome je utvrđen identitet otpustiće se iz prihvatilišta ako se opravdano očekuje da neće moći prinudno da se udalji. Verujte da je ovo poprilično nerazumljiva formulacija. Stranac kome je utvrđen identitet otpustiće se iz prihvatilišta, a gde će da ode, ako se opravdano očekuje da neće moći prinudno da se udalji. Dakle, ovo je odgovor na ovo što sam vas pitala prethodno po ovim tačkama. Znači, otpustićete ga iz prihvatilišta zato što opravdano očekujete da neće moći prinudno da se udalji. On ostaje u Srbiji, više nije u prihvatilištu, opravdana sumnja postoji da neće moći da se udalji, a možda je narkodiler, možda je trgovac ljudima, možda je kriminalac, ne znam koje klase, vi njemu jednostavno otvorite vrata prihvatilišta i kažete da opravdano očekujete da ne možete prinudno da ga udaljite, puštate ga i on šeta zemljom Srbijom i nastavlja da radi ono što je radio. Da su opravdane naše sumnje o ovom članu 50. i da smo zato tražili da se skrati ovaj rok sa 90 na 30 dana, objasnili ste u poslednjem stavu člana 50. Taj poslednji stav člana 50. kaže - vreme koje je stranac proveo izvan prihvatilišta na izdržavanju kazne zatvora ili u pritvoru ne uračunava se u vreme boravka u prihvatilištu, izuzev u slučaju iz člana 48. stav 1. ovog zakona. Član 48. stav 1. ovog zakona govori o zadržavanju stranaca i kaže - izuzetno, ako to nalažu razlozi obezbeđenja prinudnog udaljenja, stranac se može zadržati u prostorijama nadležnog organa, ali ne duže od 24 časa. Zar i zadržavanje do 24 časa nije pritvor? Koliko se razumem u pravne propise u Srbiji, to je pritvor do 24 časa. Nema razloga da se ovde pravi izuzetak. Zašto sam rekla davi potvrđujete sve naše sumnje ovim stavom? Zato što ste već sami rekli da vreme koje je stranac proveo izvan prihvatilišta na izdržavanje kazne zatvora ili u pritvoru se ne uračunava u vreme boravka u prihvatilištu. Ako očekujete da je bio u pritvoru ili da je bio na izdržavanju kazne, sami ste svesni da je najveći broj takvih ljudi sa nekom kriminalnom prošlošću ili je u Srbiji zbog obavljanja neke kriminalne aktivnosti. Naravno, mogu se desiti i drugačiji slučajevi, potpuno bezazleni, kada ljudi moraju da dođu da bi spasli glavu, ono što smo pre neki dan govorili da se može desiti sa Srbima iz Crne Gore pod pritiskom režima u Crnoj Gori, ali to je nešto što je regulisano drugim članovima ovog zakona. Doduše, niste prihvatili naše amandmane, ali u svakom slučaju se ne odnosi na te ljude, nego se odnosi na one koji su zbog nekog izvršenog krivičnog dela ili plana da izvrše krivično delo u Srbiji, možda i krivično delo terorizma, ko zna šta, svašta se dešava u ovom zlom vremenu. Nije dobro što ste predvideli da se ovo vreme provedeno u pritvoru ne uračunava u vreme provedeno u prihvatilištu. Dok je neko lice u pritvoru, možete, pretpostavljam i da radite sve to, utvrđujete mu identitet ako ga ne znate, pokušavate da saznate ko je, zbog čega je tu, gledate da li će namerno da ometa prinudno udaljenje, da li ima neku mrežu svoju kriminalnu na teritoriji Srbiji itd. Valjda se sve to radi dok je lice u pritvoru. Ne, vi ga u pritvoru držite onoliko koliko zakon dozvoljava, pa ga tek iz pritvora odvodite u prihvatilište, pa mu tu ostavljate 90, odnosno u krajnjem slučaju 180 dana, i ostade on u Srbiji više od godinu dana, tu rade njegovi kriminalci, narkodileri, trgovci ljudima, ne daj bože, terorističke organizacije itd. Dakle, ovimzakonom niste ni na koji način zaštitili interese građana države Srbije, a samim tim ni državu Srbiju. Nije rešenje samo da se donese zakon da bi se tamo stavila crtica - donet je i ovaj zakon, nego zakoni moraju da budu, pre svega, upodobljeni pravnom sistemu države Srbije, što sa ovim nije slučaj, i moraju biti, pre svega i isključivo... (Predsednik: Vreme.) ...završavam, u interesu građana Srbije, u nacionalnom interesu države Srbije, a sve ostalo je sporedno i treba da se reguliše zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Buha, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na član 54. stav 4. i predlaže da se umesto broja 180 ugradi u Predlog zakona broj 90. Pročitaću Predlog zakona da bi javnost mogla da vidi suštinu ovog amandmana. Član 54. Predloga zakona kaže: "Strancu kome je poznat identitet i koji ima obezbeđen smeštaj i sredstva za izdržavanje, a ne može odmah prinudno da se udalji, nadležni organ može rešenjem da odredi meru obaveznog boravka u određenom mestu. Stranac kome je određen obavezni boravak dužan je da boravi na određenoj adresi i da se redovno javlja nadležnom državnom organu. Kad za to postoje opravdani razlozi, stranac može privremeno da napusti mesto obaveznog boravka, samo uz rešenje nadležnog organa kojim mu se to odobrava. Obavezni boravak može trajati najduže 180 dana. Protiv rešenja iz stava 1. ovog člana, kao i protiv rešenja iz stava 3. ovog člana kojim mu se uskraćuje odobrenje, stranac može preko nadležnog organa da izjavi žalbu Ministarstvu, u roku od osam dana od dana prijema rešenja. Žalba ne odlaže izvršenje. Obavezni boravak se unosi u putnu ispravu stranca. Strancu koji nema putnu ispravu izdaje se privremena lična karta. Način unošenja obaveznog boravka u putnu ispravu i izgled obrasca privremene lične karte propisuje ministar nadležan za unutrašnje poslove. Strancu koji je u nameri onemogućavanja ili ometanja prinudnog udaljenja postupa suprotno obavezama iz stava 2. i 3. ovog člana, nadležni organ će odrediti boravak u prihvatilištu u skladu sa članom 49. ovog zakona". Na podneti amandman Vlada je dala obrazloženje u kome ističe da ne prihvata ovaj amandman iz istog razloga iz kojeg se ne usvaja amandman na član 50. Predloga zakona. Uvažena koleginica Gordana Pop-Lazić je pokušala da smanji vreme boravka, da omogući državnim organima da u roku od 90 dana utvrde sve bitne činjenice vezano za stranca i da se vreme zadržavanja ukalupi u roku od 90 dana. Vlada je išla sa ovim stavom - nije prihvaćen amandman, a ovde ću da ukažem na određene druge stvari vezano za ovaj zakon, a vezano i za druge zakonske propise koji se tiču i stranaca i određene imovine. Sada ću govoriti malo o imovini Srba iz Republike Srbije u bivšim jugoslovenskim državama i kakva je njena sudbina, pre svega pravnih, a i fizičkih lica, a s druge strane da vidimo kakva je sudbina imovine koju su imale pravna i fizička lica u Republici Srbiji. Ova oblast je regulisana jednim međunarodnim sporazumom koji predstavlja akt međunarodnog prava, s obzirom da je imao više potpisnika, a potpisan je uz učešće međunarodne zajednice i time dobija na validnosti. Potpisan je 2001. godine. Radi se o Sporazumu o sukcesiji. Ratifikovan je u Republici Srbiji, ratifikovan je i u svim drugim državama, zadnja ga je ratifikovala Republika Hrvatska, videćete zašto ona ratifikuje uvek poslednja sve međunarodne sporazume gde ona ima određene obaveze. Sporazumom o sukcesiji je definisano pitanje celokupne imovine bivše SFRJ, deoba te imovine i način postupanja svih bivših jugoslovenskih država u smislu ostvarivanja prava na tu imovinu, regulisanja odnosa oko te imovine i povrat određene imovine shodno ovom međunarodnom ugovoru. Shodno tom sporazumu nijedna od bivših država članica nije mogla prodati imovinu koja se katastarski, koja se gruntovno vodi kao imovina neke druge republike. Republika Srbija je u toku prošle godine donela Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. U članu 3. toga zakona dozvoljena je prodaja imovine bivših jugoslovenskih država. Ukupna vrednost srpske imovine u BiH, u Hrvatskoj i u Sloveniji ceni se na milijardu i 800 miliona. Ukupno je oko 300 privatnih lica imalo tu imovinu i oko 6.000 fizičkih lica su imali imovinu u bivšim jugoslovenskim državama. Šta su bivše jugoslovenske države učinile? Onoga trenutka kada su se otcepile, formirale nezavisne samostalne države, prodale su tu imovinu, otuđile tu imovinu. Šta smo mi napravili? Mi smo doneli uredbu 1991. godine kojom smo omogućili radnicima u tim pravnim licima da formiraju samostalna pravna lica koja će nastaviti rad i kontinuitet tih preduzeća. Ona su ostala u posebnom statusu, imala su status državne svojine. Ove godine 16.06,na temelju ovih izmena i dopuna Zakona o privatizaciji, Vlada je donela Uredbu kojom je promenila karakter imovine, iz državne imovine ta imovina je sada prerasla u društvenu imovinu, ta pravna lica mogla su se upisati zemljišnim i katastarskim knjigama sa statusom društvene imovine. Time je Agencija za privatizaciju stvorila uslove da može prodati tu imovinu, shodno zakonskom ovlašćenju. Toga trenutka nastupaju problemi i to ogromni problemi za nađu državu. Znači, naša imovina, čija vrednost milijardu i 800 miliona evra i danas čami tamo, ona je prodata, mi na nju gotovo i ne polažemo pravo, a imovina pravnih lica iz bivših jugoslovenskih država, ukupne vrednosti negde oko 800 miliona, kada smo pokušali da prodamo to, čak smo i definisali uredbom, Vlada je definisala uredbom, da će se ta imovina voditi na posebnom budžetskom računu. Znači, uvek će biti na raspolaganju drugim pravnim licima koja su je imala pre 1991. godine i, shodno odredbama Sporazuma o sukcesiji, biće kompenzovane međusobne obaveze, vraćen posed nad tom imovinom itd. Onoga trenutka kada je održan prvi tender za prodaju određenih preduzeća, prodato je nekih petnaestak preduzeća, toga trenutka su usledile protestne note Slovenije i Hrvatske. Ukupno je Slovenija uputila tri protestne note. Rupel je tu bio vrlo ažuran, on je uputio protestnu notu 20.03.2008. godine, pa 22.07, pa 25.07. i 19.08, znači četiri, ne tri. Čak je jedan od nama poznatih secesionista izjavio da ne dolazi u obzir prodaja te imovine. Sprečićemo ulazak Srbije u EU ako se proda ijedno preduzeće iz Slovenije. Janez Janša, nama jako poznat, e to je njegova izjava. Izjava ministra spoljnih poslova, Rupela, bila je takođe slična. Hrvati, takođe, tri protestne note itd. Ono što smo mi napravili protivzakonito, na inicijativu ministra Dinkića, ministar Dinkić je bio nosilac inicijative da se promeni Zakona o privatizaciji, zagovarao je tezu, u javnost je izlazio, mi moramo zato što su oni predali našu imovinu itd. Onog trenutka kada su diplomatski pritisci krenuli iz Slovenije i Hrvatske, toga trenutka prekinuti su svi poslovi na privatizaciji. Zašto? Je l' mi ne smemo recipročno, kao što su radili u Hrvatskoj, Sloveniji, BiH, da isto to prodamo, stavimo na račun, raspolažemo faktički tim sredstvima, kao što i oni raspolažu sa našim? Ali, daleko, daleko veći iznos, milijardi i 800 miliona i oko 800 miliona njihove imovine. Ovde ću spomenuti o kojim se preduzećima sa srpske strane radi. Imamo NIS; NIS ima u bivšim jugoslovenskim državama oko 30 benzinskih pumpi, ima brojna odmarališta, skladišta, učešće u jadranskom naftovodu. Moramo spomenuti i EPS, njegovo učešće u izgradnji elektroprivrednog sistema, bivšeg jugoslovenskog elektroenergetskog sistema. Zatim imamo Geneks, imamo Centrotekstil, imamo Obuću Zemun, imamo brojna odmarališta na moru koja su gradile državni organi Republike Srbije, organi Autonomne Pokrajine Vojvodine, brojne opštine su imale svoja odmarališta. Ukupno 319 objekata poslovnih, industrijskih, turističkih, ugostiteljskih itd. Evo vidite kako jedna u osnovi dobra ideja u praksi ne zaživi, ne zaživi samo zato što se mi plašimo ući u diplomatsku borbu. Iza sebe imamo činjenicu da je to naša imovina. To je bila nekada jedinstvena društvena svojina i kategorija društvene svojine. Onoga trenutka kada je došlo do odvajanja i Slovenije, i Hrvatske, i Bosne i Hercegovine, one su tu društvenu svojinu pretvorile u državnu svojinu, prodale i uživaju i dan-danas u sredstvima koja su ostvarili od te prodaje. Nažalost, Srbi ne rade tako. Kada govorimo o imovini pravnih lica, moram spomenuti i ogromnu imovinu fizičkih lica, oko 6.000 Srba iz Republike Srbije imalo je imovinu u Hrvatskoj, Sloveniji i BiH. U Sloveniji bili su najpitomiji što se tiče povratka imovine, kuća, vikendica po Bledu, Bohinju itd, ali u Hrvatskoj je to problematično. Hrvati ne vraćaju, nitiSrbima koji su bili državljani Hrvatske, ne vraćaju ni Srbima. Tamo čak i gde vraćaju, vraćaju po pravilu devastirane, uništene i zapaljene objekte, pre svega vikendice po Jadranu, brojne vikendice, to su slučajevi. Imovina je očišćena, pokradena, uništena itd. Kada Srbi žele da vrate u posed i da povrate stvarni posed te imovine imaju ogromne probleme pred pravosudnim organima Republike Hrvatske. Ti postupci traju godinama. Na kraju se završavaju nakon 5, 6, 10 godina, ali je to skelet od kuća, od nekretnina, zato što sve što se može uništeno je od Hrvata, a slična je situacija u pojedinim delovima BiH. Vidite, tu naši građani nemaju nikakvu zaštitu. Državni organi Republike Srbije ne čine ništa da pomognu u tim postupcima pred državnim organima Republike Hrvatske, BiH, pa i Slovenije. Pitam javnost, otkud pravo jednom ministru, koji je svestan činjenice da smo mi potpisali Sporazum o sukcesiji, u kome decidirano kaže da se imovina čiji su vlasnici iz bivših republika ne može otuđiti, mora se staviti na raspolaganje, da predloži ovde zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji koji je omogućio prodaju. Odjednom je njegovom voljom prekinuta ta prodaja. Zašto? Ako smo već napravili protivzakonitost, dovedimo to do kraja. Ali, kad je Dinkić u pitanju, onda se može onako kako on hoće, ali mi ne smemo to dozvoliti. Ako su to Hrvati napravili, ako su to Slovenci napravili, napravimo to i mi, bez obzira na Sporazum o sukcesiji. Mi smo po tom Sporazumu o sukcesiji bili u obavezi da formiramo komisiju za sukcesiju. Ona je bila u početku komisija Savezne vlade za sukcesiju, i po podacima sa kojima raspolaže SRS, mi smo bili najneaktivniji u toj komisiji. Jedan zajednički komitet, sastavljen od svih predstavnika svih komisija iz bivših jugoslovenskih država, taj komitet je trebalo da usaglašava stavove, da se dogovaraju određena rešenja i da se krene u povratak imovine i pravnih i fizičkih lica. Opet smo tu zakazali. Dok je to izmešteno iz savezne administracije u republičku administraciju, izgubili smo i dokumentaciju itd. (Predsednik: Gospodine Buha, vreme.) Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik SRS Aleksandar Martinović podneo je amandman na član 57. stav 2, u kome je predložio da se u stavu 2. reči "ispravama i kartama" zamenjuju rečima "putnim ispravama i putnim karticama". Ovim amandmanom logički, pravno i legislativno se ispravlja propust koji je učinjen od strane predlagača. Naime, stav 1. i stav 2. nisu u saglasnosti. Zbog toga je trebalo da se precizira koje su putne isprave u pitanju, koje su karte u pitanju. To mogu da budu i topografske karte, što apsolutno nije prihvatljivo i smatramo da bi ovaj amandman iz ovih razloga logično trebalo i treba prihvatiti. U nekoliko reči bih se osvrnuo vezano za odredbe člana 40. Neprecizno je predviđeno i nije jasno u članu 40. stav 1. tačka 2), kaže - otkazivanje stalnog nastanjivanja. U čemu je ovde zabuna? Trebalo je napraviti jednu precizniju formulaciju ovog stava. Nije jasno, kaže - pravosnažno osuđen. Trebalo je preciznije označiti, pravosnažno osuđen u Srbiji za krivično delo koje se goni po službenoj dužnosti. Jer on može biti pravosnažno osuđen i u Francuskoj, Nemačkoj, Engleskoj, Belgiji, Britaniji i da ne nabrajam. Stoga smatram da je ovde trebalo samo jedno pojašnjenje da bi ta materija i ta norma bila precizna, i da bi bila sveobuhvatnija. Dame i gospodo, koristim priliku pošto je tu ministar unutrašnjih poslova, ujedno i potpredsednik Vlade, i to prvi, kada će Vlada da predloži donošenje zakona o stranim nevladinim organizacijama. Proučavao sam koje evropske zemlje imaju poseban zakon o stranim nevladinim organizacijama. Obradio sam strane nevladine organizacije i proučio ih u Austriji, Belgiji, Grčkoj, Estoniji, Italiji, Nemačkoj, Ujedinjenom kraljevstvu, Francuskoj, Švajcarskoj, Švedskoj, Španiji. To je zajednički prikaz nacionalnih zakonodavstava kako treba da bude regulisana materija kada su u pitanju strane nevladine organizacije. O stranim nevladinim organizacijama naša država nema poseban zakon. Ovaj zakon treba izdvojiti iz Zakona o udruženjima. Zakon o udruženjima sadrži tri do četiri člana, međutim, u zemljama Evropske unije imate između 20 i 30 članova i odredaba koje regulišu način registrovanja, način rada, način brisanja iz registra, i prvo što se traži, a to je u svim zemljama, da te strane nevladine organizacije ne mogu biti profitabilne. Gospodine ministre, vi ste svedok da mi imamo u našoj državi stranih nevladinih organizacije koje deluju, ali nema zakonskog propisa koji je uredio tu oblast. Ova oblast, posebno sa aspekta bezbednosti naše države, zaslužuje posebnu pažnju, da bude izdvojena iz Zakona o udruženjima. Ne može da bude propis isti i da obuhvata pod nazivom Zakon o udruženjima, pa da se identifikuje sa lovačkim ili pecaroškim društvom, ili udruženjem. To je nespojivo. Znate li koliko fondacija, i stranih, i humanitarnih, i nehumanitarnih, deluje na teritoriji ove države? Sećate se devedesetih godina šta su radili i kako su vršljali po Saveznoj Republici Jugoslaviji, koje su nam probleme oni zadavali. Ova oblast zaslužuje posebnu pažnju i da bude uređena zakonom, u skladu sa Ustavom. Ponovo vas podsećam da je to uređeno u zemljama koje sam naveo, koje nisu svrstale strane nevladine organizacije. One mogu da deluju ako su registrovane recimo u Nemačkoj, Francuskoj, Engleskoj, Britaniji i da ne nabrajam, ali da su tamo registrovane po njihovim zakonima, a ovde mogu da budu registrovane samo po našem Ustavu i po našem zakonu. Zato njima treba ipak urediti ovu oblast, da se oni moraju pridržavati zakona, da ne vršljaju, jer su ovde agenture, strane i obaveštajne službe, ušle u sve strukture našeg sistema, i bezbednosne, i vojne, i političke, i ekonomske. Zato smatram da je potrebno razmišljati da se što pre donese zakon o stranim nevladinim organizacijama. Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, zamolio bih vas da mi dozvolite samo nekoliko napomena vezano, opet su stranci tamo radili kada je u pitanju Pančevo. Kada je u pitanju Pančevo i zaštita životne sredine, gospodo narodni poslanici, građani Srbije, posebno građani Pančeva, danas je u Pančevu boravio Oliver Dulić, ministar za zaštitu životne sredine. On je danas održao sastanak u zgradi Gradske skupštine u Pančevu i obećao je rešenje problema u Pančevu, i to na taj način što će država u nekom od narednih budžeta predvideti milion-dva miliona evra da se saniraju posledice kod zaštite životne sredine koje su narušene NATO bombardovanjem i drugim zastarelim tehnologijama. Šta to znači? Kada je dolazio Labus rekao je - Pančevu će trebati da se sanira Južna industrijska zakona 360 miliona evra. Bivši ministar za zaštitu životne sredine, Dragin, rekao je da će država odvojiti 120 miliona evra da bi se saniralo stanje u Petrohemiji, Rafineriji i Azotari. Međutim, dame i gospodo, od svega toga nema ništa. Ne može se zaštita životne sredine u Pančevu svoditi na neko radno telo. Neka gospodin Dulić ne drži sastanak u Gradskoj skupštini, nego da ode sa novinarima u "Petrohemiju", "Azotaru" i "Rafineriju" i da se uveri kakva je situacija tamo, a da se javnost obavesti od strane državnih medija, da konstatuje situaciju koja je veoma katastrofalna. Imamo kolegu poslanika koji je iz Pančeva, koji se prošlog puta uverio kada narodnim poslanicima nisu dozvolili da uđu u "Rafineriju" da bi se uverili u stanje životne sredine. Vladini nadničari odu do Pančeva više puta, ali rezultata nema, jer i direktori tih javnih preduzeća ne daju da se novinari, a i poslanici pojave i vide šta se tamo događa. U gradu Pančevu je svakoga dana prisutna panika kod naših sugrađana, a niko ama baš ništa ne preduzima. Vlada ćuti. Ovo je još jedna tužna priča iz Pančeva, koja se nastavlja. Rafinerija nafte Pančevo postala je strogo poverljiva institucija. U nju ne mogu da uđu ni poslanici. Strogo poverljivo mesto, više od Pentagona. Bin Laden je uspeo, bez ikakvih problema i prepreka, da dospe do Pentagona u SAD. To je ministarstvo odbrane, za one koji ne znaju šta je Pentagon, a mislim da znaju svi, a poslanici ne mogu da uđu u "Rafineriju". Nad Pančevom je svaki dan dimna zavesa koja uzima danak ugrožavajući živote naših građana. Postoje vrući dokazi, ali niko ne preduzima ništa da zaštiti gole živote 130 hiljada Pančevaca. Šta smo razotkrili, a šta nismo, kada smo imali priliku da posetimo industrijsku zonu u "Petrohemiji" i "Rafineriji"? Ono što nismo razotkrili, nije nam bilo omogućeno da vidimo i da javnost sazna o tome. Mi, poslanici Narodne skupštine, nedavno smo posetili Pančevo, ali bez uspeha. Pančevci svakodnevno plaču dok se ne isele iz ovog grada. Takva vam je voljena nepravda. Mi bi umesto Ministarstva za zaštitu životne sredine predložili da imamo ministarstvo istine. Pančevci su postali robovi prokletih računara, monitoringa koji registruje zagađenje, ali odgovorni funkcioneri daju lažne podatke o zaštiti životne sredine u Pančevu. Pančevo je kao zatvorski krug, ali okružen najvećim zagađivačima i bojnim otrovima. Pančevci su 1999. godine mislili da ih je Mars napao, kad ono ispade da su ga napale demokratske zemlje sa zapada i EU, raketama i bombama. Pančevci postaše žrtve, ubiše nam građane u "Rafineriji", i to radnike, a pričiniše materijalnu štetu koja se procenjuje blizu milijardu dolara. U Pančevu padaju crne kiše. Kad Pančevci ujutru ustanu, oni prvo kažu: "Dobar dan, tugo". To je grad u kome je opasno živeti. Pančevci iznad svog grada vide paniku, i to u samom vazduhu. Zagađivači postadoše dizajneri. Popularno javno mnjenje u Pančevu ne može ništa da učini. U Pančevu caruje kulturno-zagađivački imperijalizam. Neuspela kampanja lokalnih medija protiv zagađivača, a posebno je RTS u Pančevu, i njihovo dopisništvo, nemoćan da uđe u fabrike, zabeleži stanje i verno ga prenese građanima Pančeva, a ujedno i nadležnim državnim organima. Pančevci će doživeti totalno, a ne etničko čišćenje, kako Vlada brine o Pančevcima, ali zato iz Pančeva izvlače veliku korist i profit. Poređenja radi, Pančevo je nekadašnji Aušvic, jer njegovi građani žive u jednoj velikoj gasnoj komori. Zagađivače u Pančevu državni sekretar u Ministarstvu za zaštitu životne sredine nedavno proglasi da su nevini. Ova kampanja nevinih zagađivača je kampanja prljavih trikova, ispiranje mozgova Pančevcima njihovim lažima da u Pančevu nema zagađenja. To je nama saopštio državni sekretar Ministarstva za zaštitu životne sredine, nedavno kada smo sa Odborom za zaštitu životne sredine bili u Pančevu. Izgleda da ni "Balkanski špijun" ne može da utvrdi ko zagađuje Pančevo, da li "Rafinerija", da li "Petrohemija".
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, u ime SRS sam podneo amandman na član 59. zakona o strancima. Razlozi za donošenje ovog zakona mogu se podeliti u dve grupe. Prva grupa zbog toga što je prethodni zakon o kontroli kretanja i boravka stranaca u našoj državi donet na osnovu Ustava iz 74. godine, a sam zakon iz 80. godine spada u prvu grupu razloga zbog kojih treba doneti ovaj zakon, i drugi zbog potrebe integracije Srbije sa EU. Navodi se da je ovaj zakon potrebno usvojiti po hitnom postupku, a u zadnjem članu se kaže da će se primenjivati od 1. aprila 2009. godine. Malo nelogično, ali da se vratim na amandman na član 59. Da bi javnost mogla da razume o čemu se radi, pročitaću član 59. Predloga zakona, koji glasi: "Putne isprave za strance, u smislu ovog zakona, jesu putna isprava za izbeglice, putna isprava za lica bez državljanstva i putni list za stranca. Putna isprava za izbeglice izdaje se u skladu sa posebnim zakonom i međunarodnim ugovorom". Amandmanom koji sam podneo predlažem da se u članu 59. brišu iz stava 1. reči "putna isprava za izbeglice" i kompletan stav 2. Gospodine ministre, moj amandman je logičan sled na amandman gospodina Buhe, koji je podneo na član 2. ovog zakona. Njegov amandman predviđa da se u članu 2. stav 1. doda tačka 3), gde se kaže: "Ovaj zakon se ne primenjuje na strance koji...", pa se navodi, da ne oduzimam vreme zbog toga, i gospodin Buha je predložio da se ne odnosi na lica koja su stekla izbeglički status. U svom obrazloženju gospodin Buha je naveo da se zakonom o izbeglicama predviđaju uslovi o ostvarivanju prava na izbeglički status, koji su različiti od uslova predviđenih Predlogom zakona o strancima. Izbeglice, kao posebnu kategoriju stranaca, posebno tretira navedeni zakon, pa se odredbe ovog zakona koje se odnose na izbeglice brišu iz ovog predloga zakona. Dakle, to je obrazloženje gospodina Buhe vezano za njegov amandman. Vlada je prihvatila taj amandman i u obrazloženju kaže: "Vlada prihvata ovaj amandman iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana podnosioca". Ako se ovaj amandman prihvata, to je u redu i to je sasvim na mestu, onda nema nijednog razloga da se i amandman koji sam podneo na član 59. ne prihvati, jer je logičan sled na ovaj amandman na član 2. Ko su izbeglice u Srbiji? Izbeglice su Srbi i građani drugih nacionalnosti koji su od 92. godine, usled pritiska Hrvatske i drugih vlasti, zbog pretnje genocidom, proterivanja zbog različitih političkih stavova, naravno i pripadanja drugim verskim grupama, proterani iz tih republika i danas se nalaze u Srbiji. Ko vodi računa o izbeglicama - najviše, i da ne kažem skoro isključivo, Komesarijat za izbeglice i na osnovu rešenja Komesarijata za izbeglice lice dobija status, a zatim MUP dodeljuje izbegličku legitimaciju, koja ima karakter identifikacione isprave i karakter zdravstvene knjižice za one koje nemaju druga dokumenta, pa na osnovu toga ostvaruju svoje pravo. Čudi me, gospodine ministre, vi ste i u ulozi zamenika, prvog potpredsednika Vlade, činjenice koje gospodin Buha iznosio ne samo danas nego mnogo puta... prvi zamenik; da ne komentarišemo, to nije suština, sreća je da predsedava gospođa Čomić, nabrojao bih sve ministre i sva ministarstva, imam oči pozadi, jer je ona jednom izrazila nezadovoljstvo što jedan kolega nije mogao to da učini. Ali, kada bi tražila da nabrojim sve agencije, moram da priznam da to ne bih mogao da uradim. No, šalu na stranu, gospodine ministre, danas vam je narodni poslanik Milorad Buha, kao predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, i ne samo danas, bezbroj puta u ovom visokom domu iznosio razloge i probleme koje imaju izbeglice, pre svih iz Republike Srpske Krajine, iz Republike Hrvatske, a naravno on govori i o izbeglicama iz Republike Srpske. Vlada bi morala ovo što on iznosi u ime Vlade Republike Srpske u progonstvu da počne polako da rešava. Vi ste čuli iz njegovog izlaganja da ima mnogo razloga da Vlada Republike Srbije hitno reaguje po tom pitanju, i zbog problema koje izbeglice imaju u Srbiji, i zbog njihove imovine, koja se procenjuje na velike finansijske iznose, od čega bi direktno Republika Srbija imala koristi. Vi biste morali to da rešavate i da napravite dobru saradnju sa Vladom Republike Srpske Krajine, ukoliko vam je stalo do toga da se rešavaju problemi izbeglica, kojih je u ovom momentu u Srbiji blizu 100.000, tačnije 96.948. Naravno, oni imaju velike probleme. Samo u jednoj beogradskoj opštini oko hiljadu i po, a možda i dve hiljade izbeglica podnelo je zahtev, posle revizije od 2005. godine, zbog nerešavanja njihovih problema ni do danas, ni posle tri godine njihovi problemi nisu rešeni, a ni državni organi, i MUP, kao ni Komesarijat za izbeglice, nisu odlučivali po njihovim zahtevima. Poseban problem se pojavljuje kod izbeglica iz Republike Srpske Krajine iz Republike Hrvatske kada treba da izvade uverenje iz matične knjige rođenih, i oni im ne upisuju JMBG, a bez tog broja oni ne mogu da dobiju određena prava u Srbiji ili da se evidentiraju na određeni način da podignu određene javne isprave koje bi trebalo da poseduju u državi Srbiji. Moram da vas podsetim, mada je situacija nešto bolja sada, nego što je ranije bila, nije to od momenta od kada ste vi na čelu Ministarstva, nego je u poslednjih godinu dana situacija nešto ažurnija, o tome zna i gospodin Todorović, kada je u pitanju izdavanje uverenja o državljanstvu. Ranije se čekalo nekoliko godina, sada je taj period dosta skraćen, pa bih vas zamolio da pogledate, odnosno da date nalog - svi predmeti koji nisu rešeni u nekom razumnom roku da se što pre reše da bi izbeglice ili građani Srbije koji su podneli zahtev, a više nisu u statusu izbeglice, dobili uverenja o državljanstvu, koja su im neophodna za ostvarivanje drugih prava. Još jednom vas podsećam da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, jer nema nijedan razlog da se ne prihvati, s obzirom da je prihvaćen amandman gospodina Buhe na član 2. Hvala.
Da li još neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Na raspolaganju poslaničkoj grupi je šest minuta i 30 sekundi.
Kada govorimo o imovini bivših jugoslovenskih država, imovini fizičkih i pravnih lica u bivšim jugoslovenskim državama, moramo spomenuti i imovinu, pre svega društvenu i državnu, u Republici Hrvatskoj. Prema odredbama saveznog Zakona o privatizaciji društvene i državne imovine i transferu te imovine u neke druge imovinske oblike iz 90/91. godine, pravo na besplatnu podelu akcija, pravo na učešće u državnoj i društvenoj svojini imali su svi građani, odnosno učešće u jednom zajedničkom kolaču koji se zove društvena i državna svojina. Kakva je sudbina pojedinih kategorija stanovništva SFRJ najbolje će vam poslužiti primer Srba iz Republike Srpske Krajine Republike Hrvatske. Proterivanjem u periodu od 1990. do 1995. godine, a nažalost proterivanja ima i danas, ali osvrnuću se samo na ta proterivanja od 1990. do 1995. godine, sa teritorija Republike Hrvatske proterano je blizu 800.000 Srba. Ti Srbi koji su proterani izgubili su pravo na refundiranje prava na imovinu, društvenu i državnu, u Republici Hrvatskoj. Kako? Republika Hrvatska izmenama Ustava iz 1991. godine, kasnije brojnim zakonskim propisima, uredbama Vlade, izbrisala je pravo Srba na besplatne akcije, učešće u određenoj finansijskoj imovini. Sada ću vam reći ovde koliko je to imovinsko pravo Srba. Prema Statističkom godišnjaku Republike Hrvatske iz 91. godine, ukupna vrednost imovine u Hrvatskoj bila je 126 milijardi njemačkih maraka. Ako to prebacimo u kategoriju evra, to je otprilike toliko, 126 milijardi evra - stanje 31.12.91. godine. Ako je učešće Srba bilo 12,8%, bilo je daleko veće, bilo je oko 20%, ali zvanični podaci kažu tako, neka bude 12,2%, na 126 milijardi evra to je 15 milijardi i 372 miliona evra - to je učešće srpske populacije u društvenoj i državnoj imovinu u Hrvatskoj. Nijedan evro Srbi nisu dobili. Gledajte, ovo su nestvarne stvari. Kada javnost ovo čuje sada, kaže - ovo je lupanje itd. Sve je ovo proverljivo, sve ovo treba da nas sve zabrine - ta imovina je imovina Srba. Srbi žive ovde, zlopate se u Srbiji. Umesto da omogućimo Srbima da dobiju tu imovinu, to im pravo pripada na temelju brojnih međunarodnih pravila, pripada na temelju Sporazuma o sukcesiji itd. Ali nas to ne zabrinjava - to je tuđe, šta nas briga. Ta imovina transferom iz Hrvatske bi došla ovde, 15 milijardi evra - nestvarno. Spominjemo na sastancima sa izbeglicama, ljudi to ne veruju, ali je to matematika. To bi bila i stvarnost da imamo ozbiljnu Vladu, koja bi se zauzela za Srbe izbeglice, koja bi se založila, sela sa Hrvatima i rekla, ajde da vidimo zašto to ikako, na koji je način to pravo uskraćeno, oduzeto. Sada, kakva je sudbina istih tih Srba koji su dobili izbeglički status u zakonodavstvu Republike Srbije. Koncem prošle godine u 12. mesecu donet je Zakon o podeli besplatnih akcija. U tom zakonu Srbi koji imaju izbeglički status, nemaju jugoslovensko državljanstvo, nemaju pravo na besplatne akcije. Znači, oni koji nisu ostvarili to pravo u Hrvatskoj, a imali su po pravu iz savezne države i po međunarodnom Sporazumu o sukcesiji, izgubili su pravo i prema ovom zakonu, ni tamo ni ovde. Gde je tu pravde? Sada kada te ljude u kolektivnim centrima slušate, onda kažu ostavljeni smo od svih i svakoga, jedino onaj gore misli o nama. Vidite, onda su u pravu. Ne mislimo o njima, ali ne mislimo ni o sebi. Ta imovina, ta imovinska prava bi se vratila u ovu državu, uživali i ti ljudi, uživala i ova država, ulagali bi u nekretnine, ulagali bi u pokretnine itd. Kroz porez na dodatu vrednost itd. to bi upumpali u finansijski sistem ove države. Finansijski sistem ove države je prazan, a imamo ogromna prava koja ne želimo, nemamo uz sebe aktuelnu vlast. Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu je na desetine puta obaveštavala o ovom problemu sve državne organe, međunarodnu zajednicu itd, pomaka nema. Neka je na čast i jednima, i drugima, i trećima, ovo je zločin prema jednom narodu. Doživeli smo to od 90. do 95. godine, evo doživljavamo ovo i u vlastitoj državi. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, gospodine ministre, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine podneo sam amandman na Predlog zakona o strancima, i to na član 67. stav 2, u kome se riječi "ministar nadležan" zamenjuju se riječima "ministarstvo nadležno". U obrazloženju amandmana naveo sam da bi u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi trebalo da imaju pravo da donose propise kojima se uređuje ostvarivanje određenih prava, izgled i sadržaj javnih isprava, dok to pravo ne bi trebalo da pripadne rukovodiocima tih organa. U obrazloženju, Vlada ne prihvata ovaj amandman jer je po Zakonu o državnoj upravi ministar ovlašćen da donosi propise po Ustavu, međutim institucija donosi propise. Koleginica Vjerica Radeta je već detaljno obrazložila antiustavnost ovog zakona o državnoj upravi, pa ne bih šire obrazlagao taj deo. U državnopravnoj praksi Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije, u Zakonu o ustrojeniju centralne državne uprave iz 1862. godine i Zakonu o vrhovnoj državnoj upravi iz 1929. godine uglavnom se ministarstvo navodi kao nadležno da donosi podzakonske akte. Inače, stav SRS je da se i u sadašnjem državno-pravnom stanju Srbije institucije odnosno ministarstva zaštite u odnosu na pojedinca-ministra. U prethodnom zakonskom predlogu Vlade Vojislava Koštunice od 27. decembra 2007. godine, broj 8776, stajala je odredba da je ministar nadležan da donosi propise. Moram istaći da je ovaj prijedlog zakona o strancima vlade Cvetković-Dačić u potpunosti istovjetan zakonskom predlogu prethodne Vlade dr Vojislava Koštunice, jedina izmena je u ministrima, predstavnicima Vlade u Skupštini. Naime, ranije kao predstavnik Vlade je bio određen ministar Jočić, a danas je to ministar Ivica Dačić, drugi je sastav Vlade, a zakonski predlozi su istovjetni potpuno. Dakle, ovo nije zakonski prijedlog vlade Cvetković-Dačić, već zakonski prijedlog Vlade dr Vojislava Koštunice. Sve navedeno govori da ova Vlada nije radila ovaj zakonski prijedlog i on se ne može uvrstiti u Vladino djelo. Vjerovatno je istovjetan slučaj i sa ostalim prijedlozima zakona bivše vlade koji su skinuti sa skupštinskog dnevnog reda posle raspuštanja prethodne vlade Vojislava Koštunice u rano proljeće 2008. godine. Ova silna produkcija zakonskih prijedloga koji se moraju usvojiti po hitnom postupku nije zasluga sadašnje vlade Cvetkovića, već prethodne Koštuničine vlade, pa povodom jubilarnih 100 dana rada ovog ministarskog savjeta, Vlada ne može sebi pripisati autorstvo za ovaj prijedlog zakona, kao i vjerovatno za mnoge prijedloge zakona prethodne vlade koje je ovaj ministarski savjet samo prepisao. S druge strane, vladini mediji ističu kako je Vlada u skupštinsku proceduru uputila 70 prijedloga zakona, dok je Skupština usvojila samo 14 zakona. Opet ničim izazvan atak na Skupštinu za nerad. Nedavno je premijer, povodom 100 dana rada Vlade, opet istakao ovih 70 famoznih zakona, koje ova Vlada ipak nije izradila ili je izradila nekolicinu. Da se vratim pitanju položaja ministarstva i ministara u Vladi, što je i predmet razmatranja ovog mog amandmana. Ako se ovaj moj amandman i usvoji, ministri mogu dobiti ovlašćenja kao nekada Luj XIV koji je govorio - država, to sam ja. A ministri će, ako ovakva formulacija ostane, moći uzvikivati - ministarstvo, to sam ja, ili čak - zakonodavac, to sam ja. U prethodnom skupštinskom sazivu kritikovao sam Prijedlog zakona o spoljnim poslovima. Po prethodnom Zakonu o inostranim poslovima Srbije i Crne Gore izbrisan je institucionalni osnov uređenja spoljnih poslova jer u naslovu tog zakona nema institucije Ministarstva spoljnih poslova. Ova država, kao i nekada Srbija i Crna Gora, ima zakon o spoljnim poslovima, u kojem je institucija Ministarstva spoljnih poslova stavljena u drugi plan. Ako se ovako nastavi preti nam odumiranje srpske države, odnosno odumiranje njenih državnih institucija. Institucije vrhovne državne uprave gube značaj u istoriji moderne srpske države. Koliko vidim, ide se na podruštvljavanje institucija, podruštvljavanje državnog sistema, kao nekad u samoupravnoj socijalističkoj Jugoslaviji. Koliko god da je ovaj moj amandman opravdan i svrsishodan i na korist srpskog naroda i države, kao i amandman na član 15, on će se odbaciti zato što je to amandman SRS. Dakle, amandmani SRS ne tretiraju se sa uvažavanjem od ove ideološko-politički raznorodne, nespojive i vrlo klimave koalicije. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Ivan Andrić, Kenan Hajdarević, Nebojša Ranđelović i Slobodan Maraš. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, članom 75. ovog zakona predviđena je obaveza skoro momentalnog prijavljivanja boravka stranaca na našoj teritoriji. LDP smatra da je ovakva obaveza do sada proizvodila velke probleme kako strancima koji dolaze u našu zemlju, tako i ljudima kod kojih dolaze. Često ćemo se u raspravi o ovim i drugim zakonima pozvati na neke druge zemlje, naročito one koje zajedno sa nama su u procesu tranzicije i usklađivanju svog zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije. Ovde ću dati primer Crne Gore, koja je pre godinu dana usvojila Zakon o strancima i gde su oni izbacili mogućnost i obavezu da se stranci odmah prijavljuju kada dođu na teritoriju Crne Gore. Ima država koje žele da privuku što više stranaca u svoju zemlju, običnih gostiju, turista, naučnika, profesora. Šta mi hoćemo od Srbije? Gde su nam problemi? Da li je turizam, recimo, šansa, a reforma obrazovanja način da stvorimo društvo znanja? Čuli smo kako želimo da dovedemo i profesore gostujuće iz inostranstva na naše univerzitete. Sada se renovira jedan beogradski studentski dom u te svrhe. To je sjajno, mi to podržavamo, ali postavljamo pitanje da li će ti profesori kada budu dolazili pravo sa aerodroma ići u prvi lokalni SUP da se prijave ili će to umesto njih činiti dekani fakulteta ili možda upravnici tih studentskih domova. To su praktični problemi. Takođe već godinama u našu zemlju dolaze mladi ljudi koji ovde provode deo studija ili se stručno usavršavaju. Oni ne mogu da razumeju da idu sa vlasnikom stana da se prijave u policiju. Onda odjednom isplivaju mnogi naši problemi: nemamo precizne evidencije, ljudi žive u stanovima za koje nemaju regulisane vlasničke papire i tako smo u začaranom krugu. Šta nam onda vredi što smo ukinuli vize evropskim zemljama? Mi pričamo stalno o brendiranju Srbije, o poboljšanju njenog imidža. Zemlje postaju atraktivne za strance ne zbog konkretnog izveštaja Evropske komisije ili zbog spota na CNN-u, nego zbog imidža otvorenosti i lake komunikacije koje o sebi pružaju. Mi mislimo da je ovo korak u lošem pravcu, da ćemo biti smešni kada, recimo, za dva meseca kažemo nekom strancu odnosno stranom gostu da imamo moderan zakon i da će on moći da se prijavi elektronskom poštom. Onda će, nažalost, otkriti da to baš u tom momentu nije moguće. Mi se nadamo da je ovo zakon koji treba da bude na snazi i kada Srbija postane članica Evropske unije, da se pravi sa tom namerom i takvim rokom trajanja. Zašto onda toliko insistirati na sistemu u kojem je toliki značaj viza, u kome se svi prijavljuju policiji odmah po dolasku? Predlažemo da se ukine ova obaveza, da se ona nekako preformuliše. Da li da se stvori posebna organizaciona jedinica u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova, koja će da osmisli neke kartone ili neki elektronski način prijavljivanja stranaca na samoj granici. Mislim da je to minimum koji mora da postoji, da ima neka moderna evropska država. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, posle njega narodna poslanica Judita Popović, pa narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, mi smo u načelnoj raspravi obrađivali upravo ovu temu na koju je kolega Hajdarević podneo amandman, ako se ne varam jedan amandman iz vladajuće koalicije je prihvaćen vezano za pomeranje sa 12 na 24 časa. Koristim ovu priliku da se zahvalim gospodinu Dačiću koji je prihvatio amandman DSS-a na zakon o strancima i jedan amandman na zakon o državnoj granici, i mislim da je to dobro. Danas smo dobili informaciju da je Vlada, odnosno premijer, saopštio da je prihvatio još jednu inicijativu DSS-a. Naime, mi smo još 8. oktobra podneli Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, gde smo tražili da se osiguranje depozita poveća sa 3.000 na 20.000 evra, kako je to u većini evropskih zemalja, koje su u međuvremenu kada je nastupila ova finansijska kriza povećale taj iznos na 50.000 evra. Čuli smo najavu od premijera da će taj iznos biti povećan i na 100.000 evra. Ali, želim da se vratim samo na činjenicu da smo to tražili 8. oktobra, a već 9. oktobra smo dobili odgovor od državnog sekretara u Ministarstvu finansija, gospodina Slobodana Ilića, koji je bukvalno rekao da mi bespotrebno dižemo paniku, da ne postoji nijedan razlog i nijedan argument ne vidi u našim zahtevima da se ovo povećanje depozita uvrsti; navodio je procente da 80% građana, koji imaju svoje štedne uloge, imaju iznos do 3.000 evra, 13% između tri i pet i vrlo mali procenat preko 5.000 evra; da praktično ovaj naš zahtev treba da štiti neku finansijsku oligarhiju, tajkune i ljude koji imaju ogromna sredstva; da je to čista demagogija, da širimo paniku, da je lepa priča i da se ni na čemu ne bazira ovaj naš zahtev. Želim da izrazim zadovoljstvo što je prihvaćen predlog i ideja DSS-a. Doduše mi smo tražili 20.000 evra, očigledno da je situacija mnogo ozbiljnija, pa je Vlada pristala da taj iznos podigne na 50.000 evra. Želim ujedno da pitam i potpredsednika Vlade - kada možemo da očekujemo taj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, s obzirom da se taj iznos može promeniti samo putem zakona. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodni poslanik Slobodan Maraš. Poslanička grupa LDP ima na raspolaganju 12 minuta.
Poštovana predsedavajuća, poštovano radno predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, u vezi ovog našeg amandmana na član 75, posebno bih skrenula pažnju predlagaču zakona na jednu nelogičnost. Prema ovom članu 75, momenat otkada je u obavezi da se stranac javi definisan je stavom 1. i 2. Stavom 1. predviđa se čas pružanja usluge smeštaja strancu, odnosno od časa dolaska stranca u posetu. Dakle, to je taj momenat kada bi stranac trebalo da se prijavi nadležnom organu, odnosno nadležnom SUP-u mesta boravišta. Međutim, šta se tu dešava? Stranac je prešao granicu, dakle ne znamo kada, očigledno se to ne evidentira i onda tek od momenta kada se on smestio, odnosno kada je stigao na mesto svoje posete ima obavezu da se prijavi. Ostaje prazan onaj period od momenta prelaska granice do momenta kada nastaje ta obaveza da on prijavi, odnosno da ga prijave da je ušao u zemlju i da se smestio tamo gde mu je boravište. U stavu 2, stranac je takođe u obavezi da se prijavi, i to od časa dolaska u mesto boravišta. Dakle, situacija je identična kao i u stavu 1. Praktički mi imamo jedan prazan hod od granične kontrole, od graničnog prelaza do trenutka tog obavezujućeg dela, gde mora da se prijavi. Ukoliko je intencija zakonodavca bila da ima evidenciju boravka stranca u našoj zemlji, onda zaista nastaje problem jer mi jedan period njegovog boravka ne evidentiramo. To je inače i obrazloženje Vlade kojim je odbila ovaj amandman LDP-a na stav 1. i 2. Dakle, evidencija boravka stranca neophodna je Ministarstvu, kako bi imalo uvid u dužinu boravka stranaca. Ukoliko je zakonodavac smatrao da je mnogo jednostavnije da se stranac prijavi nadležnom SUP-u u mestu boravka i da je to mnogo za državu jeftinije, mi smatramo da to baš i nije tako, jer je i to neki trošak ako se on tu prijavljuje, pa zašto bi onda to bio manji trošak od prijavljivanja prilikom granične kontrole. Kada bi se stranac prijavio prilikom prelaska naše granice, u tom momentu se evidentira njegov ulazak u državu i njegov boravak u našoj državi, u tom slučaju ne bi bio nikakav problem da država evidentira njegovo prisustvo u državi od prvog momenta prelaska te granice. Prema tome, mi zaista ne vidimo razloga zašto je ovaj amandman odbijen, jer nema za to ni ekonomskog ni nekog drugog opravdanja. Mi apelujemo da se ovaj amandman u toj formi kako smo ga predložili i usvoji, odnosno da se brišu stav 1. i 2. člana 75. Predloga zakona.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je osam minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zajedno sa svojim kolegama iz LDP-a podneo sam amandman da se u članu 75. stavovi 1. i 2. brišu. Samo bih naveo tri ključna razloga, prvi i osnovni razlog je što je i do sada već ovo prijavljivanje koje je postojalo i proizvodilo neke nepotrebne komplikacije i prilično otežavalo situaciju. Druga stvar za koju mislim da je takođe bitna, ne mogu da kažem da je uspešna, ali je bitna u, i u svom obrazloženju, a i ovde dalje mislim da je to stav 5, navodite da se prijavljivanje boravka stranaca može vršiti elektronskom poštom. Svi koji smo u ovoj zemlji poslednjih šest meseci svedoci smo da kada je u pitanju ne elektronska pošta, ali kada smo imali situaciju sa novim ličnim kartama i sa pasošima, da zaista postoji jedan problem. Neću da kažem da je taj problem proizveden vašim delovanjem. Naprotiv, to je nešto što nismo bili spremni da uradimo. Mislim da ova elektronska pošta, kad bi se stranci njom prijavljivali, često bi se moglo desiti i da sistem ne funkcioniše, da nije podignut itd, tu bilo dolazilo do zakrčenja i u krajnjoj liniji pretpostavljam da je neophodno da donesete i poslovnik o tako nečemu i mislim da je to jedna od stvari zbog čega smo predložili da se brišu ova dva stav. Kao što je rekao kolega Hajdarević, ovaj zakon treba da bude na snazi i kada budemo ušli u EU jednog dana, ovaj sistem po kome te vize dobijaju toliko veliki značaj mislim da će proizvesti da ovaj zakon u tim trenucima mora biti promenjen, odnosno da ovakvi stavovi neće moći ostati. Hvala.
Da li još neko želi reč? U ime predlagača, reč ima ministar, gospodin Ivica Dačić. Izvolite.
Dame i gospodo, nesumnjivo je da podnosioci ovog amandmana imaju želju za pojednostavljenjem ove procedure koja postoji i moram da kažem da smo veoma ozbiljno razmatrali sve ove predloge zato što je cilj pravljenja ovog zakona usaglašavanje našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU i cilj našeg Predloga zakona je bio da donesemo takve zakone, koji sutra neće predstavljati smetnju za stavljanje naše zemlje na belu šengen listu. Imajući sve to u vidu, i pored svih ovih predloga koje ste vi ovde dali, moramo da ostanemo pri ovom rešenju koje za sada postoji, ovako kako je predloženo. Pravna i fizička lica koja pružaju usluge smeštaja strancima uz naknadu su u obavezi da prijave to nadležnoj policijskoj upravi. To je tako svuda u celom svetu. To što mi ne znamo da je tako, ne znači da to hoteli gde vi odsedate ne čine. Drugo je pitanje pojednostavljivanja procedure za same strance, kada ne odsedaju u hotelima ili kada ne dolaze u posetu kod privatnih lica. Takođe i pojednostavljenje procedure za one koji su domaćini strancima, prihvatili smo jedan od amandmana koji produžava to vreme boravka. Moram da kažem da naše MUP je u procesu izrade jedinstvenog informacionog sistema za koji je neophodan dobar softver, ali je neophodno i dobro povezivanje i umrežavanje sa raznim drugim državnim organima, kao što je Ministarstvo spoljnih poslova, kako bi pri samom činu zahteva za izdavanje srpske vize moglo da se tačno zna kod koga ide, na osnovu kog pozivnog pisma itd. Takođe, taj sistem treba da podrazumeva i jedinstvenu arhivu ulazaka i izlazaka sa naše teritorije. Moram da vam kažem da MUP u ovom trenutku, država Srbija, ne poseduje takav jedinstveni sistem. I druge zemlje koje se nalaze u našem okruženju i koje ne poseduju takav sistem, iako su članice EU, kao što su Bugarska, Rumunija, takođe imaju ovakve institute kakve i mi ovde predlažemo. Ako ste ovde primetili, u tekstu ovog člana stoji - ministar nadležan za spoljne poslove može, u sporazumu sa ministrom nadležnim za unutrašnje poslove, propisati da određeni stranci nisu dužni da prijavljuju svoj boravak u Srbiji. To znači da kada se otvore naša vrata ka EU, takva je situacija u Bugarskoj, gde građani zemalja EU nisu u obavezi da prijavljuju. Da se razumemo, ovde su samo stranci obavezni da prijavljuju gde su, ako nisu u hotelu ili ako nisu kod nekog fizičkog lica. Ako pogledate ovaj poslednji stav ovog člana, način prijavljivanja boravišta, prebivališta i promena adrese i odjava bliže se određuje propisom ministra nadležnog za unutrašnje poslove. Naš je cilj da pojednostavimo potpuno ovu proceduru. Šta to znači? Ne mora stranac više ni da ide, ili građanin, direktno u policijsku stanicu, može to da uradi elektronskom poštom, a predvidećemo da to može da uradi i telefonom, zato što, ako već dobija vizu, podnosi zahtev za vizu, otprilike se zna gde će odsesti. To da li ćemo prihvatiti ovaj amandman ili ne nije odraz toga da li mi želimo zemlju koja će biti zatvorena ili koja će imati neke stare načine kontrole stranaca. Naprotiv, čak i moderne zemlje, demokratske zemlje, upravo imaju ovakve institute radi nekih pitanja koja su bitna i za bezbednost zemlje. Želim da podsetim da u našu državu ne dolaze samo stranci iz EU. Veoma je bitno reći i sledeću stvar, u našu zemlju su počeli da dolaze i stranci koji, kada im istekne viza, traže azil. Ne znam da li ste dovoljno upoznati da je prošle godine nešto manje od 100 Iračana zatražilo i dobilo azil u našoj državi. Takođe, ne znam da li je vama poznato da je i gospodin o kome ste vi govorili, Županije 64, njemu je otkazan boravak, on ima zabranu dolaska u našu zemlju dve godine. Zato vas molim, i kada je reč o sledećem članu 76, jedno je pitanje ljudskih prava, sloboda, demokratije i svega ostalog, a drugo je pitanje nekih evidencija i onoga što svaka država mora da ima. Ovo ministarstvo će potpuno pojednostaviti celu proceduru, a kada budemo bili u mogućnosti da napravimo jedinstveni informacioni sistem i da se tačno zna da je jedan stranac ušao na jednom graničnom prelazu, izašao na drugom, da se tačno zna kad ulazi, kod koga odseda, u kom hotelu, onda više neće biti potrebe ni za ovakvim pojedinostima iz ovakvog zakona. Na kraju, ovaj zakon i ovaj drugi zakon o kontroli državne granice su usklađeni i pisani su sa ciljem da omoguće da naša zemlja prođe još jedan korak dalje na toj tzv. mapi puta za ulazak u EU. Hvala.
Da li još neko želi reč po amandmanu na član 75, gde su podnosioci zajedno narodni poslanici Judita Popović, Ivan Andrić, Kenan Hajdarević, Nebojša Ranđelović i Slobodan Maraš? Želite reč? Poslanička grupa SRS ima vreme. Izvolite, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, ovo je nužno ugraditi u odredbe zakona kada je u pitanju stranac koji dolazi u Srbiju, da je dužan da se prijavi ako boravi u hotelu, odnosno u instituciji koja pruža ugostiteljske usluge. Šta ćemo da radimo ako nam taj stranac dođe i ode u Generalštab ili ode u ambasadu? Na ulasku u našu zemlju on prijavljuje - biću na adresi toj i toj - međutim, promenio je adresu i otišao na drugo mesto. Postavlja se pitanje kontrole. Drugo, ko ulazi u Srbiju? Ne zna se zašto ulazi u Srbiju, ne zna se ko ga prati, da li će ga neko pratiti, da li će ga neko pratiti i uz to registrovati elektronskim, zvučnim ili fotografskim snimcima. I šta će se desiti, postavljam pitanje. Ovo je vrlo problematična situacija kada stranac dođe i ode u ambasadu, ambasada ćuti, naši organi nisu u mogućnosti da saznaju gde je on. I šta će se desiti, njega nema u hotelu "Balkan", nema ga u "Moskvi", organi unutrašnjih poslova ne znaju kuda je on otišao, da li je otišao u Albaniju, ili je otišao u Hrvatsku ili u Bosansku federaciju. Njemu se gubi trag. Evidentiran je njegov ulazak u zemlju, međutim, on na razne načine traži mogućnost da ostane u našoj državi Srbiji. I šta on radi? Vi, gospodine ministre, dobro znate, jer ste svedok događaja uoči prethodnih ratova i za vreme ratova šta su nam radile obaveštajne službe koje su ugrađene u sve sisteme, i u Generalštab, i u Ministarstvo odbrane, i u MUP, i u Biju, i u druga ministarstva, Ministarstvo inostranih poslova. Zato ima na pretek dobrih dokaza. Dokazi su da su savetnici Englezi, engleski generali su savetnici MUP i Generalštaba. U unutrašnjim poslovima, pod firmom evo došli smo da vam pomognemo, hoćemo da vam pomognemo da izvršite reformu vojske, reformu policije i da izvršimo reformu vašeg zakonodavstva, pa ćemo da organizujemo okrugle stolove. Međutim, ta njihova delatnost je bila bez kontrole. Zato naše MUP ima delikatnu odgovornost. Ovom poslu se mora pristupiti na najozbiljniji i najodgovorniji način, da se proteraju sve one osobe, i proglase personama non grata, koje su nanosile štetu našoj državi za vreme rata, a i posle rata, a i sada. Šta će vojsci Srbije savetnici iz Engleske, Amerike i Nemačke. Pa mi imamo tako dobre oficire, generale i stručnjake koji su završili po nekoliko akademija. Šta će nama savetnik iz Engleske, da dođe u Generalštab i on sad naše generale i oficire preslišava, i on im priča priču kako treba naša vojska da bude organizovana. Šta će oni u MUP? Vi se sećate 2000. godine šta se dogodilo, gde su sve imali pore i uporišta. Zbog toga je nužno njih počistiti odavde, u ovoj zemlji oni nama nisu poželjni, niti su nužni niti potrebni, imamo policiju izuzetno stručnu i odgovornu. Prema tome, nema potrebe da se oni zadržavaju u našoj zemlji. Mi imamo prava, imamo obaveze da uredimo, na što je moguće bolji način, odnose u državi Srbiji kada je u pitanju odgovornost i postupanje, a ujedno i mešetarenje i bavljenje obaveštajnim delatnostima zapadnih obaveštajnih službi. Vi ste, gospodine ministre, imali prilike čim ste došli da saznate brojne stvari u tom resoru šta je moguće. Mi računamo da treba naša policija i BIA da snose punu odgovornost, a ima puno pravo da vrši kontrolu detaljno svoje granice i da širom Srbije uspostavi takvu bezbednost na svakom sektoru, u svakoj opštini, u svakom okrugu, da ne može ptica da preleti preko Srbije, a da naše obaveštajne službe i kontraobaveštajne ne znaju šta se događa. Nereda u ovoj oblasti ima puno. Zbog toga je nužno urediti, ne prelaziti ovo paušalno. Od ovoga zakona neće biti ništa ukoliko naše službe ne budu uzele stvar u svoje ruke. To znači da mi moramo da uspostavimo bezbednost naše države, bezbednost naših građana, a urediti prava stranaca kada dođu u zemlju kako treba da se ponašaju. Rokove koji se predlažu, u kom slučaju stranac može da ostane 90, a kad 180 dana. To je po mom mišljenju neprihvatljivo. Pitajte u Engleskoj. Ako se otkrije da je nekog iz nekog razloga nužno proterati iz Amerike, neće da čeka ni 24 sata, ni 48 sati. Zbog toga su ovi rokovi jako dugi i nemaju nikakvog opravdanja. Šta će onaj koji je pre svega pravosnažno osuđen, drugo, kome nije uvažen zahtev za pomilovanja, šta će on u našoj državi 180 dana, da ga neko čuva i da ga neko prati, i još da ga hrani, i još hotelski smeštaj da mu plaća. To je neprihvatljivo. SRS po ovim pitanjima ima sasvim drugačije mišljenje i ova država može da se bezbednosno uredi do te mere da se naši građani mogu osećati bezbednim, a drugo, stranci moraju da se ponašaju u skladu sa Ustavom i zakonskim propisima koje donosi naša država. Oni ne mogu ovde biti slobodni strelci. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je šest minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nisam imao nameru da se javljam posle vašeg obraćanja, bez obzira što nisam preterano zadovoljan objašnjenjem. Ali, vi ste dotakli član 76. i naveli da, takođe, ovo obrazloženje bi faktički moglo da se odnosi i na taj član, ali više od svega me ponukalo obraćanje kolege Jojića, odnosno čini mi se da iza vašeg obrazloženja, iza vaše želje da se ne prihvati brisanje ovih stavova, u stvari stoji jedno ovakvo razmišljanje, ne mislim lično vaše, ali pogledajte kakva je to formulacija u članu 76. stav 3. Gospodin Jojić je u više navrata dok je sad govorio, govorio da te strance koji uđu neko čuva, neko gleda, hrani itd. odnosno prati. Formulacija u ovom članu 76, što smo mi predložili da se briše, glasi - potrebno radi zaštite poretka ili bezbednosti Republike Srbije. Mi smo u tom našem amandmanu stavili da smatramo da je suviše uopšteno i da nas sve to podseća, a pogotovo ovo razmišljanje, na jednu "čvorovićevsku Srbiju", znači na jedan neverovatan strah od stranaca. Naravno da treba čuvati bezbednost zemlje, ali ne možemo na taj način gledati na ovaj problem. Moje kolege pre mene iz LDP navodile su primere zbog čega mislimo da ove stavove iz člana 75. st. 1. i 2. treba izbrisati. Gospodine Dačiću, kao i vi, vezao sam se za 76, na onaj koji smo podneli mi iz DLP, na brisanje stavova 1. i 2. iz tog člana. Hoću da kažem da iza vašeg obrazloženja, koje je lepo upakovano, bojim se da se krije jedna ovakva namera koju je, igrom slučajeva, izneo poslanik SRS, ali bojim se da jedno takvo razmišljanje, "čvorovićevsko" znači, straha od stranaca, stoji iza ovog obrazloženja zbog čega ste odbacili naš amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Na raspolaganju SRS je sedam minuta i 30 sekundi.
Javljam se po amandmanu. Dame i gospodo narodni poslanici, ne radi se o Srbiji koju nijedan naš građanin ne želi, o Srbiji koja bi bila policijska država i koja bi na bilo koji način ugrožavala bilo čiju slobodu. Radi se o slobodnoj Srbiji, gde bi građani Srbije, a i stranci koji dolaze u Srbiju, mogli da rade sve u skladu sa zakonom. Nažalost, podsećam vas na Srbiju od 5.oktobra 2000. godine, koja nije više slobodna država. Vi to ili znate ili bi trebalo da znate, da ne postoji ministarstvo u kome se ne nalaze stranci, predstavnici EU. Vi bi trebalo da znate da nijedan zakon u ovu skupštinu ne dolazi, a da pre toga ne dobije odobrenje od tih koji su postavljeni po ministarstvima i koji odobravaju svaki predlog zakona da l' može da dođe u skupštinsku proceduru ili ne. Ono što je posebno važno, tih predloga sa naše strane i nema. Ovde stižu samo oni predlozi koji su već dobijeni od EU, a da postoji opasnost od onih koji su došli i koji vršljaju po Srbiji, a ne žele dobro Srbiji, imate toliko primera i trebalo bi mi dosta vremena da vam navedem sve. Evo, slučajno ću vam navesti jedan primer iz 2001. godine i to primer u formi poslaničkog pitanje koje sam tada postavio u Veću republika, tadašnjoj vladi Savezne Republike Jugoslavije, Ministarstvu odbrane, gde sam postavio pitanje na kojoj sednici Vlade i ko je dozvolio da dođu predstavnici američke vojske i da obiđu kompletnu namensku industriju u Srbiji? Gospodine Maraš, do dana današnjeg nisam dobio taj odgovor. Evo sada, bez obzira na političke razlike između vaše stranke i naše stranke, da li mislite da su ti ljudi koji su došli evidentirani? Da li su polagali račune nekom našem državnom organu, Ministarstvu unutrašnjih poslova ili Ministarstvu odbrane? Ne, oni su bili njima nadređeni. Oni nisu mogli s njima ni da komuniciraju, samo su morali da im budu servis, da ispunjavaju sve naloge. Sad vi meni objasnite motive koji su vodili Ameriku da pošalje svoje ljude da obiđu kompletnu namensku industriju Srbije, odnosno tada Savezne Republike Jugoslavije. Koliko god u ovom slučaju neko može da bude neobjektivan, ne može da me ubedi da su njihovi motivi bili altruistički, da su želeli nama dobro, da pogledaju šta su uništili u NATO bombardovanju, pa da nam pomognu da poprave. Ne, došli su da vide u kakvom je stanju, da li eventualno može da se obnovi, šta se sve proizvodi, pa da daju nalog da se ta proizvodnja obustavi. Između ostalog, treba da znate da kada je u pitanju rad namenske industrije nijedan program ne može bez odobrenja Amerike i EU ni da se pokrene niti da se sprovede, ni jedan izvoz, apsolutno ništa. Vi treba da znate, svi ovde, da je prvo ona bivša Socijalistička Federativna Republike Jugoslavija, pa Savezna Republika Jugoslavija u oblasti izvoza naoružanja ostvarivala značajna sredstva. A sada mi smo na margini. Zašto? Zato što to nekome nije odgovaralo. Kome? Logično, onome ko je vodeći u toj oblasti, a mi smo imali izuzetno dobru namensku industriju. Kada predstavnici i poslanici SRS ukazuju na neki problem kada su u pitanju stranci, onda pre svega mislimo na one koji su nedobronamerni, koji ne žele dobro ovoj državi, nego su instruisani, odnosno to im je zadatak da svojim aktivnostima nanesu štetu Srbiji i njenim građanima, što ste za sve ovo vreme imali prilike i da se uverite. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo poslanik Marko Đurišić. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo ću kratko. Najpre da prokomentarišem amandman kolege Aleksandra Martinovića na član 57. Nisam se javljala po amandmanu, ali ne mogu da propustim priliku upravo zbog obrazloženja koje smo dobili od Vlade Republike Srbije zbog čega se ne prihvata ovaj amandman. Naime, radi se o tome da u stavu 1. člana 57. stoji da radi obezbeđenja izvršenja zaštitne mere prinudnog udaljenja strancu se mogu privremeno oduzeti putne i druge isprave i putne karte, a u drugom stavu stoji da o oduzetim ispravama i kartama iz stava 1. ovog člana izdaje se potvrda. Kolega Martinović je precizirao ovaj stav 2. i u ime poslaničke grupe amandmanom tražio da se kaže da se o oduzetim putnim ispravama i putnim kartama izdaje potvrda. Sad slušajte, molim vas, kakvo smo mi dobili obrazloženje od Vlade zašto to nije prihvaćeno. Kaže, vrlo inteligentno, Vlada ne prihvata ovaj amandman jer se iz formulacije ovog člana jasno vidi o kojim se ispravama i kartama radi, a o drugim ispravama se ne bi izdavala potvrda. Šta sad ovo znači? Mi smo hteli da preciziramo da ne bi bilo zabune, da ako ste oduzeli putne isprave i oduzeli ste putne karte, da tom čoveku izdate potvrdu upravo da ste oduzeli privremeno putne isprave i putne karte, da se ne desi da neko dođe sa fotografskim kartama, sa nekim vojnim kartama. Mora precizno da se zna koja karta, odnosno konkretno ona je koja je oduzeta. Ajde što vi to ne prihvatate, nego još kažete - a o drugim ispravama se ne bi izdavala potvrda. Da li je moguće da vi strancima oduzimate isprave, a da im ne izdajete potvrde? Ko zna sa kakvim sve dokumentima ljudi dođu u Srbiju i vi im znači ne izdajete potvrde o tome što ste im oduzeli. Ovo je zaista bilo toliko interesantno da sam morala radi javnosti ... E, to je Čvorovićeva Srbija, tako je, gospodine Todoroviću. Dakle, to je bio razlog zbog kog sam morala da se vratim kratko na ovaj amandman. E sad, vezano za član 75. i amandman kolega iz LDP. Kada smo mi u SRS, u našoj poslaničkoj grupi, analizirali ovaj zakon i mi smo bili u dilemi da li da pišemo sličan amandman, odnosno da li da brišemo prva dva stava člana 75, ali naravno iz potpuno drugih razloga i sa drugim motivima u odnosu na motive koji su izneli kolege iz LDP, što je naravno njihovo apsolutno legitimno pravo, što su stavovi njihove stranke. Ali, to što je ovde kolega Maraš rekao da poslanici SRS, konkretno je rekao vezano za diskusiju gospodina Petra Jojića, da se poslanici SRS plaše otvorene Srbije. Ne, naravno, ali se plašimo Srbije otvorene na način na koji biste je vi otvorili i na koji je otvorena od 2000. godine. O tome je govorio gospodin Dragan Todorović i nemam nameru to da ponavljam. Ali, šta je bio naš motiv kada smo razmišljali da li da pišemo ovaj amandman, podnosimo ovaj amandman ili ne, naravno, uvažavajući činjenice koje je gospodin Dačić iznosio da jedan deo ovoga zaista mora da se reguliše, ali naravno ne sve, niste dovoljno dobro obrazložili. Mi smo, recimo, čitajući ovaj član, imali na umu strance koji se nalaze u ulici Jevrema Grujića. Svojevremeno sam, u ime poslaničke grupe, pitala vašeg prethodnika, gospodina Jočića, da odgovori na poslaničko pitanje, pošto je on dao odgovor, zapravo, čovek je rekao da ne zna o čemu se radi, a sada pitam i vas, možda ste vi u međuvremenu saznali, pa bih molila, ako jeste, da nam odgovorite. U Jevrema Grujića broj 11, u toj zgradi se privode Srbi već nekoliko godina. Tamo se na najgrublje mogući način ubeđuju, ucenjuju, potkupljuju, da bi bili svedoci u Haškom tribunalu. Mi znamo slučajeve koji se odnose na pokušaj obezbeđivanja svedoka optužbe u slučaju našeg predsednika dr Vojislava Šešelja. Pretpostavljam da vi znate za takve slučajeve iz procesa vašeg pokojnog predsednika i verovatno da i za sve ostale haške optuženike rade na isti način. Dakle, tamo postoje neki ljudi, dođu na kućnu adresu nekog čoveka za koga oni procene da bi mogao da bude svedok tužilaštva i onda ga dovedu u Jevrema Grujića, najpre tamo mora da prođe pored nekih straža, neke policije. Moje pitanje, upućeno tada gospodinu Jočiću, a sada vama, bilo je, najpre - ko su ti policajci koji čuvaju zgradu u Jevrema Grujića broj 11 i koji je interes države Srbije da naša policija čuva tu zgradu? Odgovor koji sam dobila od gospodina Jočića bio je da on, kao ministar policije, ne zna ko su ti policajci koji čuvaju zgradu u ulici Jevrema Grujića broj 11, ali je rekao da on ima neka saznanja da postoji još neka policija koja je isključivo u nadležnosti Specijalnog tužilaštva za ratne zločine u Beogradu. Gospodine ministre, tražim od vas da odgovorite vi na ovo pitanje, ako se u međuvremenu nešto promenilo, ako nije, onda da znamo da i dalje imamo takav slučaj. Znači, onda ti naši ljudi koje oni tako pokupe, čak i Kristina Dal lično dolazila, pa Stole, Stoki, Ljubiša, kako se sve zovu, i onda tamo odvedu čoveka, drže ga po četiri-pet dana, ispituju ga neprekidno po sedam-osam sati, ne dozvoljavaju mu ni da pije vodu, ni da jede, ni da se javi porodici. Usput mu kažu da oni znaju sve o njemu, pa onda ispričaju neke detalje još iz njegovog detinjstva kojih se ni on ne seća, pa onda kažu "znaš, mi znamo da si ti bio tu i tu i tamo i tamo, mi imamo spremnu optužnicu protiv tebe, ali sve to može da se povuče ako pristanete da budete svedok protiv Vojislava Šešelja". A ovaj kaže "ali, ne znam ništa, Vojislava Šešelja tada nisam znao i nemam nikakvu informaciju da je Vojislav Šešelj izvršio bilo kakav zločin, a kamoli ratni zločin". A onda ovi haški istražitelji u Beogradu, u Jevrema Grujića, kažu "dobro, ti ne moraš, ali onda ćeš ti da ideš u Hag, onda ćemo da podižemo optužnicu protiv tebe", ili kažu, "kaži koliko ti treba para". Čoveku su davali ček, objavljeno je to u knjizi našeg predsednika, imali smo i naučni skup dva puta na tu temu, daju mu prazan ček i kažu "upiši koliko ti treba para, samo optuži Vojislava Šešelja". Neki su izgleda upisali cifru i očekujemo možda i iznenađenje kada se pojavi sa crtama i sa promenjenim glasom, ali videćemo. Dakle, to je bio naš motiv zbog čega smo hteli da se raspravlja o ovom članu. S druge strane, obzirom da se ovaj zakon dobrim delom odnosi na Srbe koji su nekada bili izbeglice ili su danas izbeglice, znate, mnogo je uvredljivo, iako ste vi rekli malopre da to nije tačno, a tačno je. Nažalost, govorim i iz ličnih primera. Mnogo je uvredljivo kada meni dođe u goste, ili bilo kome ko je iz slične situacije, rođena tetka, ujna, strina, brat, nije bitno, iz Banjaluke, iz Sarajeva, nekome iz RSK itd, da najpre morate da ga uzmete za ručicu, da ga odvedete u MUP na opštini u kojoj živite, da se tamo prijavi, da mu uzmu pasoš, da kaže tačno koliko će da boravi, ako slučajno ostaje dan ili dva duže, ponovo morate da ga vodite da to isto potvrdite. Čak nije moguće ni da odem lično pa da to uradim, nego mora i taj koji je došao u goste, pre nego što se raspakuje, brže-bolje da ide da se prijavi u MUP. Šta je bio do vremena od kada je ušao u Srbiju, do tog vremena dok je došao do mene, recimo da je u pitanju neko ko može na bilo koji način biti opasan po državu, naravno, to u mom slučaju nije slučaj, ali mogao je da uradi ne znam šta, ali je bitno kada je došao tamo gde se smestio da mora da se prijavljuje MUP-u, kao da nemamo policiju na granicama, kao da nemamo carinu, kao da nemamo evidenciju lica ili možda stvarno nemamo evidenciju lica koja ulaze u zemlju. Na kraju, amandman zbog kojeg sam se javila jeste amandman koji se odnosi na član 75, opet ono u šta nismo ceo dan uspeli da vas ubedimo, gospodine ministre, a to je na primenu člana 136. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji utvrđuje koji su to državni organi u Republici Srbiji. Vi ste, recimo, ličnost sa dosta funkcija, ali niste državni organ, samo ste starešina jednog od organa.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 226. aktuelnog Poslovnika i tražim obaveštenje, preko vas, od Vlade Republike Srbije - kada će zakon o osiguranju depozita doći u ovu skupštinu. Naime, mi smo kao poslanička grupa DSS, reagujući prošle nedelje na aktuelnu finansijsku krizu u svetu, predložili po hitnom postupku izmenu Zakona o osiguranju depozita, da bi umirili paniku koja se očigledno javila kod građana i da bismo našim sugrađanima omogućili da ne brinu za svoje štedne uloge, koji bi trebalo da budu sigurni u bankama, a oni će biti sigurni u bankama onda kada država za njih garantuje. Nakon toga je održan Odbor za finansije Narodne skupštine, na kome su bili prisutni i guverner NBS i državni sekretar Ministarstva finansija. Oni su tada osuli more kritika na naš Predlog zakona rečima da je to, u stvari, dizanje panike od strane opozicije i da je to pogrešan potez, da to tako ne treba raditi, da su štedni ulozi u bankama sigurni i da je osiguranje depozita do 3.000 evra, koliko važi, sasvim dovoljno, jer se time pokriva 80% svih štednih uloga u Srbiji, te prema tome nema razloga za dizanje tog depozita na predloženih 20.000, kako smo mi tada predložili. Danas, čitajući malopre u vestima, čuli smo da je premijer Mirko Cvetković rekao da će Vlada Republike Srbije podneti zakon po hitnom postupku za izmenu Zakona o osiguranju depozita i podizanje tog praga na 50 hiljada evra. Pitam se šta to sada znači, ko je lagao u ovoj priči? Da li smo mi dizali paniku ili smo hteli da unesemo sigurnost kod naših sugrađana time što smo rekli da država mora da garantuje sve uloge do 20 hiljada evra, ili zaista panika postoji, pa Vlada sada, koristeći taj naš predlog, diže dodatno na 50 hiljada evra. Da li je naš finansijski sistem zaista dovoljno stabilan, i centralna banka, da možemo da garantujemo građanima do 50 hiljada evra? U svakom slučaju, ovo jeste pohvalno i drago mi je da su ljudi iz Vlade prihvatili ovu dobronamernu sugestiju. To će sigurno dovoljno učvrstiti poverenje naših sugrađana u banke i monetarni sistem. Ali, prosto me interesuje kada će taj zakon i formalno doći u Skupštinu, jer izjave u medijima ne znače ništa dok zakon formalno ne prođe skupštinsku proceduru i dok se ne donese ovde, i na taj način garantuje uloge naših sugrađana u bankama. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević. Na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS 12 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, najveće zlo trenutno koje se nadvilo nad Kosovom i Metohijom je razmeštanje misije Euleks. Na tu temu 13.09.2008. godine Skupština Zajednice opština Kosova i Metohije donela je zaključke, među kojima je prvi zaključak da se Euleks ne može proširiti na srpske opštine i naselja i da će svaki takav pokušaj naići na otpor srpskog naroda u Pokrajini. Za razliku od toga, u to vreme ministar Cvetković je dao jednu izjavu da postoji mogućnost da se misija Euleks razmesti na celoj teritoriji Kosova i Metohije. Tadašnje rukovodstvo Zajednice opština do danas je tri puta zatražilo prijem kod ministra Cvetkovića kako bi se razjasnili ovi stavovi. Svedoci smo svakodnevnih pojedinačnih izjava i stavova da misija Euleks treba da se rasporedi na celoj teritoriji Kosova. Pravim razliku između vas gospodine zameniče predsednika Vlade i predsednika Vlade, računajući da vaš odnos i predsednikov nije isti prema Kosovu i Metohiji, pa vas pitam da mi objasnite, ne samo meni koji živim na Kosovu, nego celokupnom srpskom stanovništvu na Kosovu i Metohiji, razloge zbog čega ne može Vlada Republike Srbije da primi predstavnike Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 76. amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Judita Popović, Ivan Andrić, Kenan Hajdarević, Nebojša Ranđelović i Slobodan Maraš. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Obaveštavam skupštinu da je u dogovoru predsednice Narodne skupštine gospođe Slavice Đukić-Dejanović i šefova poslaničkih grupa i RTS dogovoreno da između 18,00 i 18,30 časova napravimo pauzu zbog direktnog prenosa otvaranja Sajma knjiga u Beogradu. Na osnovu toga određujem pauzu sada, zbog toga što po amandmanu u raspravi u pojedinostima svaki poslanik ima 15 minuta, ne želeći da uskratim poslanicima pravo da iskoriste svojih 15 minuta. Dakle, nastavljamo raspravom u pojedinostima. Za reč se javio Kenan Hajdarević, te će dobiti reč, i određujem pauzu do 18,30 časova. Hvala vam. [[Posle pauze – 18.35]] Nastavljamo raspravu po amandmanima u pojedinostima. Amandman na član 76, koji su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Ivana Andrić, Kenan Hajdarević, Nebojša Ranđelović i Slobodan Maraš. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovane dame i gospodo, poštovana predsedavajuća, članom 76. Predloga zakona o strancima predviđa se način prikupljanja ličnih podataka za strance. Ovde su nabrojana tri načina kada se to radi. Naš amandman poslaničke grupe LDP traži da se pod 3): "potrebno radi zaštite javnog poretka ili bezbednosti Republike Srbije" - izbriše. LDP smatra da u zakonu o strancima sasvim je dovoljna odredba koja kaže da se podaci mogu prikupljati kada je to predviđeno zakonom i međunarodnim ugovorom, odnosno ono što piše pod brojem 1). Opasno je i štetno da ovakve načelne rečenice i odredbe promiču u procesu usvajanja tzv. evropskih zakona. Mi kroz takve zakone moramo da reformišemo i zakonodavstvo, i naše shvatanje zemlje u kojoj živimo i njenog okruženja. Više ne može da bude dovoljno da ponovimo neku opštu tvrdnju iz Ustava koja dozvoljava da se podaci prikupljaju - kada to nalažu razlozi javnog poretka i bezbednosti. Ali, svrha i smisao zakona jeste da precizira te okolnosti i uslove, da razradi izuzetke od nekog prava, a ne da se prepisuju ustavne kategorije. Javni poredak i bezbednost za nas iz LDP-a jesu veoma važne u modernom svijetu, naročito u okolnostima rasta opasnosti od terorizma. Sve zemlje se suočavaju sa tim izazovima i traže način da održe ravnotežu između privatnosti i zaštite nacionalne bezbjednosti. Tim problemom se moramo baviti ozbiljno - reformisati službe koje se time bave i usvojiti posebne zakone i pravila za takve situacije. Ne možemo večito u svaki zakon u kome se pominje država, stranci, granica da unosimo odredbe koje plaše, a ne donose nikakvu korist za državu i nacionalnu bezbjednost. Zbog toga LDP se zalaže da zadržimo formulaciju - kada je to predviđeno zakonom i međunarodnim ugovorima, a da tokom perioda promene drugih konkretnih zakona, kao Zakona o krivičnom postupku i o bezbednosnoj zajednici, definišemo šta to znači. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je 13 minuta.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, LDP je podnela ovaj amandman - da se briše tačka 3) člana 76. zakona o strancima, upravo iz tog razloga što je kod nas uobičajena pojava da na pomenu reči "stranci" u momentu se asocira na državnu bezbednost, na zaštitu javnog poretka. Nažalost, to ukazuje na jednu veoma lošu praksu, na jedan klaustrofobični pristup prema ulasku stranaca u našu zemlju. Automatski se u stvari stranci ocenjuju kao bezbednosno interesantna lica i kao lica koja su a priori sumnjiva - ko zna na šta mogu biti spremni čim pređu granicu Republike Srbije. Mi još uvek nemamo reformisane službe državne bezbednosti, nemamo odgovarajuće zakone koji bi na odgovarajući način zaštitili podatke o ličnostima tih stranaca. LDP smatra da se zakonom i međunarodnim ugovorom sasvim dobro i korektno može regulisati ta materija prikupljanja podataka o strancima, pogotovo ako je to u interesu stranaca i stranci se tome ne protive. Prema tome, ovaj član 76. sam po sebi apsolutno bi mogao da podnese sve provere što se liberalizacije našeg zakonodavnog sistema tiče. Međutim, ova tačka 3) u stvari kvari sliku o tome i potpuno je nepotrebna, samo otežava primenu ovog zakona zato što dozvoljava određenim službama daleko veću mogućnost uplitanja u procene tih stranaca, da li su isti opasni po neke državne interese, po javni poredak i slično. Jer, taj javni poredak i državna bezbednost su toliko rastegljivi pojmovi da se pod iste može mnogo šta podvesti. Svedoci smo bili proteklih godina da se to puno puta zloupotrebljavalo. Kada ne postoji neka granica ili garancija koja bi zakonom bila regulisana u smislu ograničavanja prikupljanja tih podataka u interesu zaštite javnog poretka i državne bezbednosti, onda ta tačka 3) zaista predstavlja problem i ne vidimo razloga zašto se ta tačka ne bi brisala po amandmanu LDP. Prema tome, kada se malo bolje pročita ovaj zakon, može se videti da ove ostale odredbe, koje se recimo odnose na vize, na nadležnost za izdavanje i konzularnu saradnju, vrste viza i slično, sasvim uredno i korektno regulišu i tu materiju u pogledu informisanja naše države o konkretnim strancima koji žele da uđu u državu. Pre svega se te vize i ne daju strancima ukoliko ne ispunjavaju neke pretpostavke u pogledu njihovih delatnosti koje bi eventualno mogle da ugroze naš javni poredak i državnu bezbednost. Zaista je nepotrebno, prema tome, da se protivno međunarodnim konvencijama i ugovorima toliko insistira na tome, i toje prilično arhaični način kontrole i evidencije stranaca da se radi zaštite javnog poretka i bezbednosti Republike Srbije vrši prikupljanje podataka o strancima. Prema tome, smatramo da ovaj zakon o strancima, njegove odredbe koje su do sada prošle provere što se tiče amandmana, u sasvim dovoljnoj meri pokrivaju interese ove države da bi se u najvećoj mogućoj meri zaštitila. Inače, što se tiče našeg prethodnog amandmana na član 75, i to brisanje stava 1. i 2. o čemu smo već govorili, a s obzirom da je i ministar našao za shodno da da određene odgovore i pojašnjenja u vezi sa našim amandmanom, htela bih samo da istaknem da u stvari ministar nije porekao da jeste, odnosno da su ti stavovi u stvari označeni samo iz tog razloga što je problem sa administracijom koja je veoma troma i spora, i nema odgovarajuće softvere, nema odgovarajuće programe kojima bi regulisala evidentiranje stranaca prilikom ulaska u državu, dakle, u momentu prelaska granice. Faktički mi smo samo dokazali da su naši amandmani celishodni i da nisu dati iz razloga da otežavamo rad Ministarstva, predlagača zakona ili slično ili da reklamiramo postojanje LDP, već samo da aktivno učestvujemo u kreiranju zakona i politike u pogledu zakona o strancima. Prema tome, mi i dalje apelujemo da se naši amandmani usvoje jer zaista su dati samo iz tog razloga da se poboljša zakonska regulativa i nijedan drugi razlog ne postoji. Smatramo da je ovaj član 76. u suštini dobar, osim ove tačke 3), koja bi trebalo da se briše.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je šest minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, već smo spominjali ovaj član odnosno naš amandman, gde smo predložili da se u članu 76. stav 1. tačka 3) briše. Smatramo da je sasvim dovoljno da u ovom stavu 1. stoji da ćemo prikupljati sve podatke o strancu kada to predviđa zakon ili ratifikovani međunarodni ugovor, ili pod tačkom 2) kada je to u interesu stranca, a on se tome ne protivi. Smatramo da ova tačka 3) kada je reč o zaštiti javnog poretka ili bezbednosti Republike Srbije, prilično je uopštena i prilično dozvoljava zloupotrebe. To govorim iz sledećih razloga, što sami znamo da naše službe bezbednosti, koliko god da ih ima, nisu reformisane. Pažljivo sam slušao šta ste juče rekli na obeležavanju 18 godina vašeg voždovačkog odbora, da je vreme za nove kadrove i novu retoriku. Ne vidim nove kadrove, pošto svi oni koji su 90-tih godina obeležili epohu SPS-a na vlasti su se ponovo vratili. To je vaša politika i vaših koalicionih partnera. Nemamo ništa protiv toga. Kada je u pitanju retorika, mene ovaj stav 3. podseća zaista na jedno vreme kada smo vodili računa o zaštiti javnog poretka ili bezbednosti Republike Srbije zloupotrebljavajući službe bezbednosti. Smatramo da bi u ovom momentu bilo veoma adekvatno da se ova tačka 3) izbriše iz ovog stava i na taj način da se ne dozvoli jedno uopštavanje. Jer pod ovom formulacijom zaista možete bilo koji kontekst pronaći da bi mogli da uradite ono što je predviđeno ovim članom. Stoga smatram da je ovaj amandman LDP sasvim na mestu. Malopre ste rekli da postoje razlozi zbog kojih niste bili u mogućnosti da ga prihvatite. Ne mogu da prihvatim te razloge, pogotovo za ovaj amandman, za onaj prethodni mogu još nekako da prihvatim te razloge. Ne slažem se s vašim razlozima, ali razlozi koje ste naveli, a vezali ih za ovaj član, meni nisu prihvatljivi.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, samo bih postavio jedno pitanje, u stvari to vidim više kao dopunu onoga što je kolega Maraš pre mene izneo. Kao predstavnici Vlade, mislim da ima i pravnika po obrazovanju, svi mi koji smo učili teoriju države i prava znamo da je smisao pravne norme da bude jasna i koncizna, da jasno odražava šta je zakonodavac hteo da kaže i da ima dovoljno kapaciteta da se želja predlagača odnosno zakonodavca, odnosno cilj te pravne norme ostvari. Po meni, a pretendujem da umem da tumačim pravnu normu jer sam profesor pravnog fakulteta, tačka 1) i tačka 2) imaju sasvim dovoljno kapaciteta da se njima ostvari cilj ovog zakona odnosno ono što je predlagač, odnosno zakonodavac hteo da kaže, pa bih voleo da dobijem objašnjenje zbog čega naš amandman nije prihvaćen, jer tačka 1) i 2) sasvim dovoljno kapaciteta imaju za ono šta je cilj zakona, a tačka 3) daje mogućnost za zloupotrebu. Između ostalog, cilj jedne pravne norme, odnosno cilj jednog zakona je da se spreče zloupotrebe, pa bih voleo da čujem objašnjenje zbog čega naš amandman nije prihvaćen.
Da li još neko želi reč? Reč ima predstavnik predlagača, ministar Ivica Dačić.
Dame i gospodo, kao i kod ovog prethodnog člana, želim još jednom da ukažem predlagačima ovog amandmana da razlog odbijanja njihovog amandmana ne leži u činjenici da se želi bilo kakva zloupotreba ove odredbe ili neki konspirativni rad protiv stranaca. Ovde je reč isključivo o merama i o aktivnostima koje preduzima svaka država na svetu kada je u pitanju zaštita ustavnog poretka, odnosno bezbednost naše države. Čak i u najdemokratskijim i najrazvijenijim državama, kako one same sebe zovu, postoje mnogo restriktivnije odredbe koje se tiču mogućnosti jednog ovakvog rada. Moram još da podsetim da je upravo danas naše ministarstvo uhapsilo jednu tročlanu grupu, od kojih su dvojica državljani BiH, koja je nameravala da podmetanjem velike količine eksploziva učini jedno teško krivično delo ovde na teritoriji Republike Srbije. Nemoguće je obavljati određene zakonom propisane funkcije i našeg ministarstva i službe bezbednosti ukoliko ne postoji jedno ovakvo ovlašćenje. Razgovarali smo i razmatrali ovo što ste predložili, da li ovaj prvi stav dozvoljava i da li se u okviru njega može pobrojati sve ono o čemu ovde govorimo. Predlog je da ostane ovakva formulacija isključivo iz tih razloga, da bi se sprečili svi oblici narušavanja našeg javnog poretka, ugrožavanja bezbednosti, a naročito imajući u vidu da naša teritorija može da bude i područje gde se obavljaju razne terorističke aktivnosti, i naročito aktivnosti koje su vezane sa organizovanim kriminalom. Poslednji stav ovog člana je upravo taj koji onemogućava zloupotrebu. On govori o tome da se prikupljanje, obrada i korišćenje ličnih podataka o strancima vrši u skladu sa posebnim zakonom kojim se uređuje zaštita podataka o ličnosti. To je, čini mi se, upravo zakon koji je na dnevnom redu ovog zasedanja, tako da su oni komplementarni i mislim da, ukoliko se oba ova zakona donesu, da će biti, s jedne strane, omogućeno našim državnim organima koji se bave zaštitom javnog reda i mira i službama bezbednosti da obavljaju svoj posao, a, sa druge strane, omogućiće se ljudska prava i slobode naravno i stranaca koji se nalaze na našoj teritoriji. Tako da, kao i povodom onog prethodnog člana, bez obzira što se možda čuju različiti komentari od različitih političkih stranaka, cilj našeg ministarstva koje je predlagač ovog zakona u ime Vlade Republike Srbije, jeste upravo, kao što sam rekao, da ti zakoni budu usklađeni sa zakonodavstvom Evropske unije. Znači, oni ne predstavljaju smetnju, niti pak ruše kredibilitet ovih zakona što se tiče harmonizacije sa evropskim standardima. Upravo su ove odredbe takve da one postoje gotovo u svim zakonodavstvima sveta, a naročito ako se zna da su neke zemlje koje su bile žrtve terorističkih napada donele posebne zakone koji se tiču borbe protiv terorizma, koja umnogome i mnogo više narušavaju prava i slobode stranaca koji se nalaze na njihovoj teritoriji, o čemu se, kao što znate, vodi velika rasprava i u njihovim parlamentima i u njihovim javnostima, da li to znači ograničavanje njihovih sloboda i prava. Tako da vas molim da ovo ne shvatite kao neko naše zalaganje da se neke restriktivne norme zadrže kako bi se naš zakon, da tako kažem, zadržao u nekim definicijama koje su možda oličenje neke davne prošlosti. Nije to u pitanju, ovde je u pitanju da otvaranje naše zemlje, liberalizacija naše zemlje, pa i liberalizacija viznog režima, i za naše građane i za građane drugih država kada ulaze u našu zemlju, ne znači da naša država sa te strane može da bude teritorija gde se mogu nesmetano i bez ikakve kontrole obavljati neke delatnosti koje se tiču organizovanog kriminala ili međunarodnog terorizma. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe LDP je dva minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, prvo da čestitam pripadnicima vašeg ministarstva na dobro obavljenom poslu, ali pokušali ste malo da zamenite teze. Mi nismo govorili toliko o restriktivnosti, vi ste naveli da neki zakoni, odnosno zakoni nekih drugih zemalja su i restriktivniji. Mi smo pokušali da ukažemo da je ova tačka 3) ovog stava suviše uopštena. Možda postoji mogućnost, eto mi je nismo našli, vi imate verovatno i bolje stručnjake kada je tako nešto u pitanju, da pronađete neku mnogo bolju i određeniju formulaciju za ovu tačku. Mi smo predvideli da se ona briše, zato što je suviše uopštena. Zato što dozvoljava zloupotrebu kada je tako sastavljena. Nije bilo priče samo toliko o restriktivnosti, pa da se vi pozivate na neke druge zemlje. Jednostavno, smatramo da je suviše uopštena. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, pa narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin i kolega Vitomir Plužarević je podneo amandman na član 78. Predloga zakona i on ističe u svom amandmanu da se ovim amandmanom vrši korekcija člana 78. stav 2, da se reči "ministar nadležan za unutrašnje poslove uz saglasnost ministra nadležnog za spoljne poslove, a evidencija iz stava 2. ovog člana ministar nadležan za spoljne poslove uz saglasnost ministra nadležnog za unutrašnje poslove" zamenjuje rečima "ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove uz saglasnost ministarstva nadležnog za spoljne poslove, a evidencija iz stava 2. ovog člana ministarstvo nadležno za spoljne poslove uz saglasnost ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove". Obrazloženje je slično onim koji su bili u prethodnim članovima. Vlada je odbila ovaj amandman iz istih razloga, čuli smo ih više. Neću mnogo oko ovog amandmana, s obzirom da su nam svi amandmani ovog karaktera odbijeni. Ovde su predstavnici Ministarstva, upozoriću ih na određene stvari koje se dešavaju u praksi licima i strancima, izbeglicama, i azilantima i svima onima koji dođu u situaciju da traže određene lične isprave pred državnim organima Republike Srbije. Shodno zakonskim odredbama u pravnom sistemu Republike Srbije da bi se dobio određeni lični dokument neophodno je pribaviti određenu dokumentaciju. Dokumentacija u pravilu za građane Srbije pribavlja se pred državnim organima Republike Srbije. Izbeglice, azilanti, stranci su u obavezi da pribave tu dokumentaciju u matičnim državama. Govorim sada o situaciji koja se dešava izbeglicama iz Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske, koji za tu dokumentaciju moraju otići u Republiku Hrvatsku. Da bi otišli u Republiku Hrvatsku moraju izgubiti jedan radni dan ili dva, posebno oni koji su živeli i imali prebivalište ranije u Dalmaciji, Baniji, Lici, Kordunu, najmanje dva, pa možda i tri dana da bi dobili taj dokument. Da bi se došlo do tog dokumenta treba potrošiti administrativnu taksu da bi se to dobilo od hrvatskih organa, a sa druge strane potrošiti i jedan, dva, tri dana i materijalna sredstva. Odlazeći tamo pređašnji građanin Hrvatske da zatraži jedan od dokumenata potroši sredstva na sve ono što faktički naš državni organ ima. A šta državni organ Republike Srbije ima? Ima neki dokument, kad kažem neki onda je to ili lična karta ili u dokumentaciji postoji nešto drugo - izbeglički karton, izvod iz matične knjige rođenih, izvod iz matične knjige venčanih, uverenje o državljanstvu, rešenje o državljanstvu itd. Već postoji to u dokumentaciji, u svim tim dokumentima koje sam spomenuo. Imaju svi neophodni lični podaci - ime, ime oca ili majke, prezime, mesto rođenja, datum rođenja, jedinstven matični broj, bivše prebivalište i druge neophodne stvari. E sada, otišao je u Hrvatsku, potrošio sredstva, došao ovde, dobio je taj dokumenat, dobio je, hajde da kažem rešenje o državljanstvu. Da bi dobio ličnu kartu po pravilu se ne poklapaju, u međuvremenu je tom dokumentu istekla vrednost, jer ne znam po kom pravilu i kom zakonu svi lični dokumenti vezano za uverenje o državljanstvu, izvod iz matične knjige rođenih, venčanih itd. važe i kod nas i u Hrvatskoj šest meseci. Da bi dobio ličnu kartu on mora otići ponovo u Hrvatsku, da bi dobio pasoš mora ponovo ići u Hrvatsku. Petsto hiljada Srba iz Hrvatske ili blizu 500.000 Srba je bilo u obavezi da dostavi taj dokument. Da vidimo šta je to novčano? Otprilike stotinak evra treba za administrativne troškove, za put tamo i nazad i za sve druge troškove. Na 500.000 puta sto, to vam dođe 50 miliona evra za jedan dokument. Svi Srbi koji su bili u toj prilici, a bili su u obavezi svi, potrošili su 50 miliona evra, pa 50 miliona evra za ličnu kartu, pa 50 miliona evra za pasoš. Šta predlažemo? Imate u dokumentaciji. To je igra velikih brojki, o tome ne razmišlja niko. Šta nas briga. Dajemo to Hrvatima. Imamo puno para, te izbeglice su pune para, ajde da pomognemo malo Hrvatima. Trenutno imamo 97.000 izbeglica, imamo stotinak hiljada Srba koji su nedefinisanog statusa. Neko je dobio državljanstvo, a nema ličnu kartu, neko je u drugoj situaciji, ima i državljanstvo i ličnu kartu, a treba mu pasoš, pa mora da ide tamo. Samo tih 97 plus jedno stotinak hiljada je 200.000, po 100 evra to je 20 miliona evra; pa nemojmo bacati, nemamo. Zadržimo to ovde. Ne mora se menjati zakon, zakon to čak ni ne traži. Imate zakonske propise koji jasno kažu: državni organ na temelju, to je Zakon o opštem upravnom postupku, član 170, koji vam kaže da možete na temelju dokumenata koje imate izdati uverenja i druga dokumenta, a na temelju dokumentacije koju imate. Imate dokumentaciju. Nemojte da dovodimo ljude u poziciju, prvo su prognani, sa druge strane Hrvati im ne daju penzije, ne daju im akcije, govorili smo o svemu tome, ne daju ni ovo i još ono malo sredstava koje imaju u džepu, hajde da i to potroše. Teramo ih u Hrvatsku i punimo hrvatski budžet. Zašto? Stvarno nema potrebe. Razmislite malo o tome. Govorio sam to i kada smo raspravljali o državljanstvu, govorio sam to i kad se raspravljalo o putnim ispravama itd. Razmislite malo o tome, ogromna su sredstva, dajte da to ostane ovde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je sedam minuta.
Dame i gospodo poslanici, ovaj zakon, kako kaže predlagač, to je Vlada, proistekao je iz Ustava, člana 39. stav 3. To nije problem za one koji su dobrodošli na teritoriju Srbije, već je problem za one koji nisu dobrodošli. Dobro znate, sigurno od 99. godine, čovek koji ne bi trebalo da je dobrodošao na teritoriju Srbije, to je Solana, koji je poubijao preko 2.000 nevinih u Srbiji, koji je razrušio škole, bolnice, privredna dobra, a vi ga primate u nekakvu kurtoaznu posetu ili zvaničnu posetu ovde u Srbiji. To je ono, vrlo bitno, po ovom zakonu - koji su stranci dobrodošli, a koji nisu. Pogledajte Ahtisarija koji je postao, nažalost, nobelovac, ali čovek koji je naneo veliko zlo Srbiji. Prvo, onim svojim Kumanovskim sporazumom, kada je prisilio tadašnjeg bivšeg predsednika Miloševića da potpiše taj sporazum, koji vi žuti stalno pominjete, kako i na koji način je izdao, još u to vreme, Srbiju. Nije tačno. Ahtisari je bio jedan od tih koji je prisilio one patriote da su morali da potpišu taj sramni pakt. Ono što dalje možemo reći, pogledajte u novijoj istoriji, to je Oli Ren, pa da ne govorim o mnogima drugima koji vršljaju i čiji je zadatak navodno da Srbiju uvedu u EU određenim svojim demokratskim zakonima. To je ono zbog čega se ovde, u ovom članu 78, kaže ''međunarodnih prestupnika kojima je zabranjen ulazak u Republiku Srbiju''. Gospodin Vita Plužarević je hteo da ovim amandmanom poboljša taj član, kao i amandman o kome sam diskutovao na član 28, da ingerencije nema ministar, nego ministarstvo. Ministarstvo je to koje će oceniti da li je neko zaslužan ili nije da dođe na teritoriju Srbije. Vidite ovde razni napisi u novinama, gde se pojavljuju nekakvi hrvatski tajkuni koji kupuju po Vojvodini zemlju, ne smetajući vam da uđete u njihove krštenice, da pogledate šta su bili njihovi očevi, njihovi dedovi. Ne, vama je bitno da neko dođe, sa kojima ste uspostavili nekakve odnose, gde možete izvući nekakvu individualnu korist, to je vama najbitnije. To je ono zbog čega u ovom amandmanu se želi postići da se spreče takvi ljudi koji su naneli zlo Srbiji, koji su u bliskoj budućnosti, ajde, ide se onim putem, ajde da se zaboravi ono što je nekada bilo ili se desilo, kao takvo naneto zlo ovom narodu, ali u nekakvoj blagoj budućnosti vi to ne možete zaboraviti i ne sme se zaboraviti. Pre neki dan, dame i gospodo, u petak uveče kada smo diskutovali i kada sam govorio o nekakvim ljudima koji su svojim ponašanjem takođe naneli zlo ovoj zemlji. Onda je Zoran Ostojić iz LDP izašao za ovu govornicu, hteo je kao bivši novinar da kaže kako je to nedolično ponašanje nekih poslanika koji pominju nekakve ljude, da li u negativnoj ili pozitivnoj konotaciji. Shvatite, ipak mi čitaoci čitamo, kako reče Vuk - čitajte kako je napisano, čitali smo tada da su pojedinci pozivali, prizivali NATO alijansu da bombarduje Srbiju i srpski narod, da se još nije umirio, još je potrebno naneti dodatne žrtve i razrušiti određena privredna dobra jer, navodno, oni još nisu dobri, još nisu prihvatili ono što treba da prihvate. Dame i gospodo, slušajući ovde pojedince, sa pojedincima se slažem što se tiče povećanja cene gasa, ali verovatno mnogi od vas nisu bili privrednici od perioda devedesetih godina naovamo. Radio sam u Fabrici mineralnih đubriva u Šapcu i, nažalost, takvih fabrika više ne postoji na teritoriji Srbije. Jedini energent koji nam je bio dostupan da bi mogla nacija opstati, a sad ću vam reći kako je nacija opstala, jeste baš bio gas. Zahvaljujući Rusima, ta proizvodnja Fabrike mineralnih đubriva u Šapcu nije prekidana. Nije prekidana zbog toga što je omogućila poljoprivrednim proizvođačima, seljacima da zaseju poljoprivredne useve, da ih nađubre i da se prehrani nacija. Vidite kako su ti naši veliki prijatelji Rusi omogućili u tom periodu velike ekonomske krize, a moram vam reći i za vreme bombardovanja nije prekidan kontinuitet snabdevanja ovog energenta. Molim vas, kada pričate o tim ljudima, pričajte dostojanstveno, jer oni su jedini prijatelji srpskog naroda. Shvatite, ovo što vam govorim je istina, jer verovatno mnogi od vas su zasnovali radni odnos prvi put ovde u Skupštini i ne znaju kako je bilo privrednicima u onom periodu, da održe kontinuitet života u Srbiji. To je vrlo bitno kad govorite o prijatelju. (Predsedavajući: Petnaest minuta i 30 sekundi.) Završavam. Vi govorite o EU, govorite o vašim prijateljima koji su ubijali, razarali privredne objekte, a one koji su vam pomagali nazivate neprijateljima. To je ono što vi žuti ne možete da shvatite. Vama je verovatno bitno da ispoštujete ono zbog čega ste došli na vlast, jer samo vam je zapad 2000. godine omogućio, na jedan kriminalan način, bezobrazan način, da dođete na vlast. Hvala vam.
Da li još neko želi reč o raspravi u pojedinostima? (Ne.) Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Ivan Andrić, Kenan Hajdarević, Nebojša Ranđelović i Slobodan Maraš. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman naš na član 82. zakona je u direktnoj vezi sa članom 75. st. 1. i 2, dakle, u direktnoj vezi sa amandmanom koji smo podneli na taj član 75. zakona o strancima. Predložili smo da se briše, iz istih razloga zbog kojih smo predlagali da se brišu st. 1. i 2. člana 75. Ne bih ništa drugo mogla da dodam, jer sve je već rečeno i o članu 75. i o ta dva stava člana. Samo bih ponovo predložila da se brišu ove kaznene odredbe koje predviđaju prilično velike novčane kazne za pravna lica koja bi se ogrešila o taj član 75. stav 1. i 2. Štaviše, predviđa se i zaštitna mera zabrane obavljanja delatnosti, zbog pružanja usluga, smeštaja strancima od strane pravnih lica koji nije postupio u smislu tog člana 75. Samo bih dodala samo još nešto što sam zaboravila malopre da dodam. Gospodine ministre, nije uobičajena praska u svetu, pogotovo u tom razvijenom svetu koji ste spominjali, da se na isti način reguliše evidentiranje stranaca kako ste vi prevideli ovim predlogom zakona o strancima u članu 75. stav 1. i 2. zato što već prilikom ulaska u državu, dakle prilikom prelaska državne granice, evidentiraju se stranci koji ulaze u državu. Recimo u Veliku Britaniju, već u avionu dobijate da popunite određeni formular koji se predaje na granici, tako da nema nikakvog naknadnog prijavljivanja u hotelu ili kod domaćina kod kojeg gost boravi. To samo čisto informacije radi. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 84. Predloga zakona o strancima. Amandmanom se traži da se povećaju kazne sa 10.000 do 50.000 na 20.000 do 100.000 dinara. Predlagač je u obrazloženju naveo da se amandman odbija zbog postojanja alternativne zaštitne mere udaljenja stranca sa teritorije naše zemlje. Navodno, ova zaštitna mera je dovoljna jer su njome postiže cilj svake sankcije, a to je prevencija. Ali, upravo taj argument koji je upotrebio predlagač ukazuje da je iznos kazne nedovoljan. Prema zvaničnom deviznom kursu NB Srbije od 17. oktobra 2008. godine, iznos kazne koji je predviđen u članu 84. se kreće u rasponu od oko 120 do 600 evra. Za strance iz bogatih zemalja EU to nije iznos koji bi predstavljao značajan udar na njihov standard, niti bi doveo do prevencije. Na primer, to se može zaključiti ako se uporedi visina kazne sa sledećim podacima. U Nemačkoj BDP po glavi stanovnika u 2007. godini iznosio je oko 34.000 dolara, u Francuskoj BDP po glavi stanovnika u 2007. godini iznosio je 32.000, u Holandiji je u istom periodu iznosio čak oko 40.000 dolara. Dakle, stiče se utisak kao da je predlagač prilikom pisanja člana 84. razmišljao samo o strancima koji dolaze iz siromašnih zemalja. Kao da je isključio mogućnost da državljani bogatih zemalja mogu narušiti naše zakone. Da li se radi o nekoj vrsti diskriminacije, samopotcenjivanju, zahtevima iz Brisela ili o nenamernom propustu, to je posebno pitanje. Značajno je i što su odredbe člana 84. povezane sa onima iz člana 10. Predloga zakona. U članu 10. Predloga zakona se reguliše nezakonit ulazak u Republiku Srbiju. U stavu 3. ovog člana se navodi da se nezakonitim ulaskom u Republiku Srbiju smatra ulazak uz upotrebu tuđe nevažeće, odnosno lažne putne ili druge isprave, a u stavu 4. se navodi da je to davanje neistinitih podataka graničnoj policiji. Ovim odredbama se u formalno pravnom smislu ne može prigovoriti, ali u praksi, zbog naše blago rečeno nejasne i konfuzne spoljne politike, koja pokušava da nas ubedi u nemoguće, tačnije u frazu da je moguć ulazak u EU i očuvanju KiM u sastavu Srbije, ove odredbe mogu dovestido sledećih problematičnih situacija. Na primer, šta će se desiti ako naši organi ne dozvole ulazak licu koje ima pasoš fantomske države Kosovo. Da li će iz Brisela tražiti od naših vlasti da poštuju jedan od temelja EU, načelo slobodnog kretanja ljudi? Podsećam, gotovo sve zemlje EU su već priznale lažnu tvorevinu Kosovo Takođe, zamenik šefa evropske misije za vladavinu zakona ili Euleksa, Roj Rif, izjavio je već 23. septembra 2008. godine da ta misija očekuje podršku Beograda. Dakle, šta će se desiti ako neki visoki funkcioner Euleksa, koji radi na tzv. uspostavljanju zakona, kaže našoj graničnoj policiji da živi i radi upravo u toj tvorevini pod nazivom država Kosovo. Da li to spada pod formulaciju iz člana 10. stav 4. o davanju neistinitih podataka? Kako će se u ovim situacijama koje su realne ponašati naši nadležni državni organi? Ovo su veoma komplikovana pitanja za naše vlasti. To je više nego jasno i kada se pogleda obrazloženje zakona. U njemu se navodi i da se on donosi zbog zastarelog starog zakona i raspada SCG. To su svakako razlozi koji se teško mogu osporiti. Ali, navodi se da se donosi zbog evropskih standarda. Šta to znači u praksi, koji su to standardi i kako će se primenjivati u odnosu na pitanje KiM, nije teško pretpostaviti. Naravno, niko razuman ne može biti protiv mogućnosti da naši građani imaju pravo da putuju po EU, ali ni u ovom slučaju nije sve idealno. Veštačka euforija koja se stvara povodom Šengena ima nekoliko ograničavajućih faktora. Na primer, euforiju koja je zahvatila mase na bukureštanskim trgovima početkom 2002. godine zbog pristupanja Rumunije šengenskom režimu pomračila je činjenica da je za putovanja u EU uslov bio posedovanje najmanje 500 evra. U tom kontekstu treba posmatrati i tzv. mapu puta koju je Žak Baro, potpredsednik Evropske komisije, doneo u Beograd u maju 2008. godine. Od Srbije se, između ostalog, traži da prihvati veliki broj državljana koji ilegalno borave u EU ili readmisija, a zauzvrat se obećava da ćemo tek 2009. godine moći da putujemo bez viza. Uostalom, i sam Žak Baro je prilikom posete Beogradu, 7. maja 2008. godine, dakle nekoliko dana pred izbore, priznao da je plan za liberalizaciju viznog režima, koji je izradila Evropska komisija i koji su odobrile države, uslovljen potpunim i bezrezervnim sprovođenjem sporazuma o readmisiji. Dakle, prvo treba da se vrati oko 150.000 ljudiiz EU u Srbiju, pa se može razgovarati o viznim olakšicama. Inače ova cifra od 150.000 ljudi je zvanična procena, nju je odavno izvela pomoćnik direktora službe za ljudska i manjinska prava u jednom intervju. Na kraju, naši građani treba da saznaju sledeće činjenice. Maja Kovačević, bivši šef kancelarije za pridruživanje EU je iznela da potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju nije povezano sa ukidanjem viza. Takođe, Makedonija je još 2001. godine potpisala Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, ali njeni građani još uvek ne mogu bez viza da putuju u EU. Šengenski prostor je proširen uz veliku medijsku pompu 2008. godine na devet novih zemalja, na baltičke države, Maltu, Češku, Mađarsku, Letoniju, Poljsku, Slovačku i Sloveniju. Ali u praksi, Česi i Poljaci su se žalili na ponižavajuće uslove na putevima u nemačkoj i austrijskoj unutrašnjosti. Češki premijer Miroslav Topalekje morao da protestuje zbog toga što Nemačka i Austrija krše šengenske slobode na putevima u blizini granica. Na slične kontrole u krugu od 30 kilometara od granice su se žalile i poljske vlasti. Poljski građani su čak tvrdili da je mnogo gora situacija sada nego pre ulaska u šengenski prostor, jer se pretresaju prtljažnici, lični prtljag i nije dozvoljen izlazak iz kola. Dakle, ponovo je praksa bila različita od obećanja iz Brisela. Zato treba prihvatiti amandman na član 84. i prilagoditi Predlog zakona, ali i državnu politiku, stvarnosti. Od fraza i obećanja iz Brisela se ne živi. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je sedam minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponovo ću se obratiti predstavnicima Ministarstva unutrašnjih poslova i ovde prisutnom prvom potpredsednika i ministru unutrašnjih poslova da primi k znanju sve ovo što iznose predstavnici SRS. Izneću još određene činjenice koje su na sreću došle i u krug Vlade. Potpredsednik Vlade Jovan Krkobabić je imao nekoliko sastanaka sa predstavnicima udruženja građana Krajišnika koji su proterani iz Republike Hrvatske. Sastanci su bili na vrlo visokom nivou i izneću i citiraću određene izjave gospodina Krkobabića, što nam jasno ukazuje da je ne samo on, verovatno i drugi predstavnici Vlade, shvatili situaciju u kojoj se nalazi izbegla populacija iz Republike Srpske Krajine Republike Hrvatske. Napomenuću još da Vlada Republike Srpske Krajine kontinuirano obaveštava sve državne organe o svim problemima sa kojima se suočavaju Krajišnici i nalazi rešenja, upozorava, međutim, sa suprotne strane nemamo pravog sagovornika sa kojim bi mogli ove probleme pokušati zajednički rešiti. Na jednom od sastanaka gospodin potpredsednik Vlade, Krkobabić, izjavio je da Vlada mora insistirati na doslednom sprovođenju Sarajevske deklaracije, Sporazuma o sukcesiji i Bečkog sporazuma, ne znam koji je to Bečki sporazum, da li je to slučajno izgovoreno ili je to nešto što nas očekuje, ali bitno je da je rečeno to od strane predstavnika Vlade. On je zadužen kao potpredsednik za pitanja izbeglica i interno raseljenih lica i očekujemo da će se formirati prava platforma za pregovore sa Hrvatskom. Onda smo videli da je Visoki komesarijat Ujedinjenih nacija najavio razgovore sa hrvatskom stranom u dvanaestom mesecu i da bi na tim razgovorima trebalo doći do pravih rešenja. Dosad ih nismo imali, da se razumemo. Zanimljivo je čuti još jednu izjavu potpredsednika Vlade, koji kaže - Republika Hrvatska svesno, tendenciozno i namerno usporava proces povratka, vraćanje imovine, povratak stanova, ostvarivanje prava na penziju, ostvarivanje prava na posao. Znači, sve ovo što smo dogovorili danas jasno potvrđuje i potpredsednik Vlade. Ovo mora da bude opomena i uzbuna u Vladi. Sve ove pojave o kojima smo pričali treba da uznemire Vladu i sve državne organe. Finansijske cifre koje smo izneli ovde još više treba da zabrinu, da ustrepere Vladu zato što su to ogromna sredstva koja stoje u sefovima Republike Hrvatske i ona ne čini ništa da ih stavi u funkciju, da ih vrati onome kome pripadaju. Upozoravam, posebno Ministarstvo unutrašnjih poslova, da se u Hrvatskoj i dalje dešavaju ubistva, progoni, maltretiranja, privođenja na informativne razgovore. Vi imate te informacije, ali nijednu informaciju državni organ nije izneo. Hrvati raznim postupcima diskriminacije sprečavaju Srbe da ostvare svoja prava. Državni organi Srbije o tome ćute. Ne smemo o tome da ćutimo. Potpredsednik Vlade Krkobabić je prvi izneo ovako, ovo je grubo rečeno, ali je to istina. Sada očekujem i od njega i od Vlade i od drugih državnih organa da krenu u realizaciju svega ovoga što je ovde rečeno. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 85. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 85. podneo je narodni poslanik SRS gospodin Milan Škrbić. U članu 85. stav 1. reči "6.000 do 30.000" zamenjuju se rečima "20.000 do 100.000". Nešto slično poput amandmana 84, koji je obrazlagao gospodin Mirović. Mislimo da su ove kazne izuzetno niske i da bi trebalo da se povećaju bar do ovog iznosa koji je kolega Škrbić naveo u ovom amandmanu. Ove kazne koje su u Predlogu su toliko male da su nam kazne za saobraćajne prekršaje otprilike u toj visini. Pored toga, o statusu ljudi koji su izbegli i koji su prognani, koji su došli na teritoriju Srbije, sad ću vam izneti nekoliko podataka kako se u opštini Odžaci prema takvim ljudima odnosi lokalna samouprava, koja sa svojim koalicionim partnerom radi isključivo u interesu građana i u interesu ljudi koji su ni krivi ni dužni proterani sa svojih ognjišta. Od početka rata na prostoru bivše Jugoslavije u odžačku opštinu uselio se veliki broj izbeglih, prognanih i raseljenih lica. Širom je odžačka opština otvorila vrata ovim ljudima primoranim da napuste svoja ognjišta, čineći sve da im pomogne u rešavanju egzistencijalnih problema. Zahvaljujući tome, mnogi od njih su zauvek ostali u ovoj sredini. I pored činjenice da su izgrađena četiri izbeglička naselja, to su Odžaci, Srpski Miletić, Bački Gračac, Bački Brestovac, sa 96 stambenih jedinica, još uvek 189 porodica nema nažalost rešeno stambeno pitanje. Samo u toku ove godine 12 porodica je dobilo 6.000 evra za rešavanje stambenog statusa, od čega je 3.000 bespovratno, a 3.000 kao beskamatni kredit na 10 godina. Za 12 porodica obezbeđen je iznos od 1.500 evra namenjen za poboljšanje uslova stanovanja. Da će broj onih koji nemaju rešen stambeni status u narednom periodu biti manji govori i to da će se, zahvaljujući jednoj italijanskoj humanitarnoj organizaciji, uskoro prići izgradnji 30 stambenih jedinica, gde je lokalna samouprava obezbedila kompletnu infrastrukturu, sa vodom, zemljište koje će besplatno biti dato našim ljudima koji su prognani. Osim rešavanja stambenog pitanja, u toku ove godine pokrenuto je i niz drugih akcija i programa vezanih za aktivno traženje posla, izradu biznis planova i registraciju preduzeća. Od 45 vojvođanskih opština, odžačka opština je bila među šest uključenih u poslednju akciju Srpskog demokratskog foruma, koja se odnosila na program aktivnog traženja posla. Za deset od 43 polaznika koji su učestvovali u ovom programu obezbeđeni su grand paketi u iznosu od 1.500 evra. Dvanaest lica postalo je korisnik grand paketa u iznosu od 1.000 do 1.600 evra za izradu biznis planova i registraciju preduzeća. U dva kruga sedam porodica dobilo je grand pakete vredne 240.000 dinara i 40.000 dinara u novčanom iznosu. Na osnovu ugovora o doživotnom izdržavanju, u prvom krugu ove akcije pomoć je odobrena samo za sedam porodica iz Srbije, od čega su tri bile iz naše opštine, a po jedna iz Vranja, Leskovca, Umke i Niša. Takav odnos ima opština u kojoj su srpski radikali, gospodine Dačiću, sa SPS-om u koaliciji, i sprovode vlast već 18 godina. Kod nas su permanentno prisutne razne strane agenture, tajne službe, špijuni koji vršljaju po Srbiji, rade šta hoće, dolaze u našu zemlju, ponašaju se komotnije nego da su u svojoj kući, bez ikakve kontrole, a to je sve moguće zbog toga što naša Vlada i predsednik države ne štite interese Srbije i srpskog naroda, već rade po nalogu Vašingtona i Brisela na razbijanju Srbije. Prošlo je sto dana ove vlade. Šta smo dobili za sto dana? Navodno, žurimo da usvojimo što više zakona kako bi se približili EU, a istina je da EU neće Srbiju. Neće Srbiju, kao prvo, što se ne poštuju zakoni, što korupcija i kriminal bujaju iz dana u dan, što se trguje narkoticima, ljudima, što se lopovluk podržava. Evo, mi smo jedini parlament na svetu gde u poslaničkim klupama sede ljudi čija politička partija nije učestvovala na izborima. U Srbiji nema demokratije, već diktatura jednog čoveka. EU zna kako je formirana Vlada, pre svega nepoštovanjem volje građana i kupovinom glasova. Znaju da je to neodrživo i da je to, jednostavno, nemoguća misija, pa su onda pokušali da razbiju SRS. Nažalost, u Srbiji se ponavlja istorija - kum na kuma. Srbija danas ima Vuka Brankovića u liku Tomislava Nikolića. SRS je iz ovog neuspelog puča izašla jača. Popili smo ricinus i jednostavno se pročistili. Da li je "žuti diktator" rekao: "Neću dozvoliti da se formira vlast u Beogradu?" I rasturena je koalicija. Volja građana Beograda, jednostavno, nije ispoštovana. Kakvog smo gradonačelnika dobili kao glavni grad? Dobili smo gradonačelnika u liku Dragana Đilasa. Da li mislite da EU nije obaveštena i da nije gledala zadnju sednicu Skupštine grada, kada je gradonačelnik Beograda psovkama i uvredama i na način koji nije primeren ni na vašarima komunicirao sa odbornicima u Skupštini grada, i to sa odbornikom SRS? Da li takav čovek zaslužuje i može da bude gradonačelnik Beograda? Šta imamo za sto dana Vlade? Prihvatanje inicijative u UN da Međunarodni sud pravde da mišljenje o nezavisnosti nelegalne države Kosovo. Sutradan odmah šamar - bratska Crna Gora i prijateljska Makedonija priznaju Kosovo. Jednostavno, to je katastrofa, dame i gospodo narodni poslanici. Premijer kaže da bi posebno istakao za ovih sto dana međusobno uvažavanje i toleranciju. Šta mu to znači verovatno samo on zna, a mi pretpostavljamo da ne žele da se mešaju jedan drugome u resore, kako bi što više ojadili budžet Republike Srbije. Posebna priča je statut Vojvodine. Posebna priča je izjava Bojana Pajtića u sredu ujutru, u obraćanju na jednoj radio stanici, koja je najslušanija u Vojvodini, kada je rekao: "Dobro jutro Vojvodino, konačno smo slobodni". Tu izjavu Bojana Pajtića će morati da obrazloži ovde u Skupštini i Boris Tadić, da li to vodi definitivno ka otcepljenju Vojvodine. Mi znamo na koji ćemo način braniti taj statut ovde u Skupštini. Imali smo na razmatranju ovde Zakon o visokom obrazovanju. Sve što se radi u Srbiji i sve što se radi građanima Srbije od 2000. godine nije slučajno. Zapadni oligarsi, preko domaćih izdajnika, žele da unište i da ubiju nacionalno dostojanstvo srpskom narodu, ali sigurno neće uspeti u tome. Neće uspeti dokle god SRS bude imala svog predstavnika, dok bude imala svog predsednika koga očekujemo sledeće godine. Mi srpski radikali nemamo drugog načina da se obratimo svojim građanima i da štitimo njihove interese, sem ovde u Skupštini. Totalna blokada medija i svega prema SRS. To vidi cela Srbija. Zato ćemo se mi maksimalno potruditi da iskoristimo ovu govornicu i da branimo sve one građane koji su glasali za nas. Gde su zakoni koji štite interese Srbije? Da se osvrnemo samo kratko, sigurno ćemo tražiti da i ministar poljoprivrede dođe ovde da nam objasni mnoge stvari. Sve subvencije koje su išle prema poljoprivredi, govorim o subvencijama od 120 evra po hektaru, do izbora 11. maja isplaćivani su nedeljno kompletni zahtevi koji su stizali. Zaključno sa današnjim danom, verovali ili ne, isplaćen je 14. maj. Zamislite koliko je vremena prošlo od izbora. Postavlja se pitanje gde su te pare. Mi srpski radikali sigurno znamo gde su pare, potrošene su na izborima, kao i Fond za kapitalne investicije iz AP Vojvodina, a i o tome, takođe, kada dođe vreme imaćemo šta da kažemo našim građanima. Zaštitimo državu Srbiju, zaštitimo naša nacionalna dobra. Zemlju nam kupuju hrvatski tajkuni. Znate li koliko zadruga ima u Vojvodini što su kupili hrvatski tajkuni, koliko ima fabrika za preradu takođe što su kupili hrvatski tajkuni, ali nastavljaju i dalje. Ima još popriličan broj zadruga koje su direktori, koji se, pre svega, odgovorno bave svojim poslom, na neki način zaštitili te zadruge i koje će morati da se privatizuju. Dajte bar da to sačuvamo, da ne bi i to otišlo prema hrvatskim tajkunima. Bolje neka kupe i naši ljudi, ali da nam oni ne dolaze ovde. Šta će to značiti? Siguran sam da bi mnoge amandmane gospodin Dačić prihvatio, ali verovatno ne može i on će dati obrazloženje. Razumem ga, nije lako živeti u braku bez ljubavi, ali se nadam da će doći vreme kada ćemo omogućiti građanima Srbije da žive život koji je dostojan u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Lidija Vukićević.
Ne sporeći ustavnu osnovu za donošenje ovakvog zakona, mislim da je ovaj zakon možda trebalo malo bolje pripremiti. Pre svega, rešavanje statusa izbeglih lica, pitanje raseljenih, nestalih, kao i njihov ekonomski status. Da smo ove dileme rešili, mnogo bismo lakše govorili sada o licima koja su zaista stranci, njihovom ulasku u zemlju i pojednostavljivanju procedure oko izdavanja vize. Malo mi ovo liči na donošenje nekih mondenskih zakona, sve hrleći da uđemo u EU, koja nas u stvari mnogo manje hoće nego što se to predstavlja. Ono što je isto bitno i što bi trebalo spomenuti, ali od čega ću se ograditi, to je da bi moglo možda da se govori i o uvođenju više reda, discipline, o kulturi, o ophođenju prema strancima koji ulaze u našu zemlju, ali naravno od toga ću se uzdržati, zato što sve veći broj naših građana postaju stranci u sopstvenoj zemlji. Član 87. Predloga zakona o strancima nalazi se u delu prelaznih i završnih odredaba. Članom 87. stav 1. zakona Vlada Republike Srbije obavezuje se da u roku od 6 meseci odstupanja na snagu ovog zakona donese uredbu o bližim uslovima za odbijanje ulaska stranaca u Republiku Srbiju. Stav 3. člana 87. obavezuje ministra nadležnog za spoljne poslove da u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona donese propise o zahtevu za izdavanje viza, pribavljanju saglasnosti ministarstva i načinu izdavanja viza, izgledu obrasca, sadržini i načinu izdavanja posebne lične karte, kao i druge obrasce. SRS je podnela amandman na član 87. stav 3. da se umesto reči ministar nadležan za spoljne poslove zameni rečenicom - ministarstvo nadležno za spoljne poslove. Razlozi podnošenja ovog amandmana su apsolutno pravne prirode, jer u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propise kojima se uređuje ostvarivanje određenih prava, dobijanje javnih isprava, ispunjenost uslova za ostvarivanje prava, način vođenja evidencije, uslovi i način raspolaganja tim evidencijama, dok to pravo ne može da pripada starešinama tih organa. Ministar je starešina organa, dakle, to bi trebalo da obavlja ministarstvo, a ne ministar. Toliko i hvala.
Da li još neko želi reč? Da, reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 12 minuta.
Dame i gospodo poslanici, ono što je poslanik SRS gospodin Buha pričao o problemima izbeglica, o rešavanju njihovog statusa, o dokumentaciji koju vrlo teško mogu da povade u mestima gde su rođeni, takođe i o rešavanju problema vezano za kuće, za imanja, za stanove, mislim da ima jedno veliko rešenje koje bi verovatno ministar unutrašnjih poslova Dačić mogao da iskoristi, a to je jedna rođačka veza između ministra unutrašnjih poslova u Sanaderovoj vladi, to je Lovrin Ana, a ovde poslanik vaše DS jeste Daniela Lovrin, koja bi verovatno mogla pomoći da se svi ti problemi oko izbeglica i oko rešavanja određenih problema reše. Ovo nije patetično pitanje, već stvarno želim da se određene rođačke veze iskoriste, da bi ljudi što brže mogli doći do rešavanja svojih problema. Mislim da je gospodin Buha to apsolvirao dosta dobro, rekavši koliko to sve treba da košta Republiku Srbiju, a koliko u tom pogledu dobija Republika Hrvatska, vezano za odlazak ljudi da bi mogli da prikupe određenu dokumentaciju i rešavanja statusa njihovog imovnog stanja. Smatram i verujem da će ministar Dačić iskoristiti ovo što sam ga i uputio na poslanika DS Danielu Lovrin, koja će sve te svoje rođačke veze iskoristiti i da reši ovaj problem. Hvala.
Narodni poslaniče, ovo je na ivici javne objave prihvatanja korupcije. Ne možete sa govornice Narodne skupštine tražiti da se rođačke veze iskorišćavaju mimo zakona, to je vrlo blizu. Narodni poslanici dobacuju da je rečeno ironično. U tom slučaju povlačim stav, jer ne mogu da verujem da bi narodni poslanik Srboljub Živanović bio sklon korupciji i javnoj objavi za govornicom da ne treba koristiti institucije nego rođačke veze. Da li se još neko javlja za reč? Narodna poslanica Daniela Lovrin-Gavrilović, replika na izlaganje narodnog poslanika Srboljuba Živanovića. Da li je replika ili je povreda Poslovnika? Izvolite.
Član 104. Zaista vašim izlaganjem, gospodine Živanoviću, vređate dostojanstvo ove Narodne skupštine, ali i dostojanstvo svih građana Republike Srbije koji gledaju ovo i u krajnjem slučaju onih koji su glasali za SRS. Mislim da je krajnje neumesno sve ovo što ste izgovorili. Zapravo, meni gospođa Lovrin nije apsolutno nikakva rođaka, i to ne samo da je neumesno, kao što sam rekla, nego i krajnje bezobrazno, te vas stoga molim da više nikad ne koristite ovu govornicu i da pričate takve laži.
Da li još neko želi reč po članu 87? Ne. Na član 91. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguće. Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, uvaženi ministre, amandmanom koji sam podneo u ime SRS na član 91. stav 1. Predloga zakona reči ''ministar nadležan za unutrašnje poslove i ministar nadležan za spoljne poslove'' zamenjuju se rečima ''ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove i ministarstvo nadležno za spoljne poslove''. U pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propise kojima se određuje ostvarivanje određenih prava, dobijanje javnih isprava, ispunjenosti uslova za ostvarivanje prava, načinu vođenja evidencije, uslove u načinu raspolaganja tim evidencijama, dok pravo ne pripada rukovodiocima tih organa. U konkretnom slučaju propise, odnosno podzakonska akta treba da na osnovu ovog predloga zakona donese Vlada i nadležno ministarstvo, a ne ministri policije i spoljnih poslova, kako stoji u Predlogu zakona. Pošto je ovaj zakon o kretanju i boravku stranaca donet još 1989. godine na osnovu Ustava SFRJ, a u više navrata je vršena njegova izmena i dopuna, tako da su njegova rešenja prevaziđena. Pošto je nastala potreba da Republika Srbija kao samostalna država po prvi put, a u skladu sa novim Ustavom, uradi pitanje ulaska, kretanja i boravka stranaca na njenoj teritoriji, osim ustavnih razloga donošenja ovog predloga zakona je i pretpostavka koju država Srbija treba da ispuni radi uključivanja u evropske integracije. Ali, ne mogu da razumem ovu evropsku vladu sa ovakvim evropskim zakonima, koja želi što pre u Evropu, bez dela svoje teritorije, bez KiM. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman je podnela poslanica Marina Toman. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, pa narodni poslanik Jadranko Vuković.
Na kraju, da zaokružimo jednu celinu, ona je u svakom slučaju neophodna. Kada smo ušli u projekat obnavljanja rada bivše Skupštine Republike Srpske Krajine i formiranje Vlade Srpske Krajine, imali smo u obzir sve ovo što sam danas govorio i što su govorili predstavnici SRS. Razlozi su danas rečeni. Oni su poznati svim Krajišnicima. Jedino što nam aktuelna vlast, pogotovo od 2000. godine, svaka aktuelna vlast okreće leđa, a okreće leđa i međunarodna zajednica. Međutim, geopolitička slika sveta se menja. Možda niste imali razumevanje prema Krajišnicima, izbeglicama, interno raseljenim licima, vi - imaće neko drugo. Još bih rekao samo dve rečenice. Jedna je, iza svega ovoga stoje ogromna sredstva, ogromne pare, ogromna imovinska i socijalna prava koja su uskraćena Srbima. Procena Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu je da je to vrednost od 30 milijardi evra. Probao sam da idem od stavke do stavke, pa se to završi na 30 miliona evra. Tome obavezno se mora dodati izgubljena dobit za nemogućnost korišćenja imovine, sve ono što pripada Srbima, a ne mogu da ga koriste. To je nekih 20-ak milijardi evra i sve ukupno 20 plus 30, to je 50 milijardi evra. Još samo jedna rečenica. Ova država je potrošila ogromna sredstva. Umesto da je prisilila, shodno međunarodnom pravu, shodno međunarodnim sporazumima sa Hrvatskom, povratak Srba na svoja ognjišta, mogućnost unovčavanja imovine koja je tamo, unošenje te imovine ovde itd. Opet jedan proračun. Proračun kaže da su to sredstva koja je Srbija izdvojila za - za izbeglice 12 milijarde evra, a za interno raseljena lica 5 milijardi evra - to je platila Srbija, umesto da je platila sva ta sredstva Republika Hrvatska i Šiptari sa Kosova i Metohije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 13 minuta.
Gospođo Čomić, javljam se po Poslovniku. Izvinjavam se svima vama, vrlo ću kratko, ali sam morao da reagujem. Hoću da tražim obaveštenje i od vas gospođo Čomić, ali i od gospodina Tadića, mislim da imamo pravo, i od Vlade Srbije - da li ste vi iz DS u koaliciji sa Tomislavom Nikolićem? Evo, upravo mi je javljeno da je u udarnim vestima na nekoj televiziji, a mi ne možemo nigde da budemo prisutni, jedino u ovom domu i za ovom govornicom, da li je DS u koaliciji sa Tomislavom Nikolićem? Mislim da jeste. Gospodine Dačiću, vama se obraćam kao ministru policije i kao prvom zameniku premijera Vlade. Znači, za ovom govornicom tvrdim da Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, nisu više bliski tajkunima - tvrdim da su tajkuni. Poručujem vam, moraćete mene ili njih hapsiti, a biću kooperativan i dokazaću da su tajkuni, nisu više saradnici tajkuna. DS im omogućava da na svim televizijama gostuju i pričaju svoju priču. Upravo je Tomislav Nikolić na jednoj televiziji bio, priča svoju priču. Morao sam vam se obratim da vas to pitam i da vam to kažem. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč u raspravi u pojedinostima? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, molim narodne poslanike da zauzmu svoja mesta, rasprava u pojedinostima završena, da bismo mogli po proceduri da okončamo raspravu u pojedinostima za ovu tačku dnevnog reda. Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Reč ima predstavnik predlagača, ministar Ivica Dačić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, završili smo ranije nego što sam očekivao, tako da imam dovoljno vremena da elaboriram malo duže ono što treba da kažem. U svakom slučaju, malo se šalim naravno, pošto su se neki poslanici već spremili da idu, ali ovde sam od 10 sati ujutru i videli ste da uopšte nisam napuštao, odnosno dugo godina bavim se politikom i znam da je strpljenje veoma poželjna stvar. Ako brzo napustite poslaničke klupe, brzo će neko da dođe umesto vas. Prema tome, pozivam vas da dobro obavljate svoje poslove za koje ste izabrani. U svakom slučaju, želim da se zahvalim svim poslanicima koji su učestvovali u raspravi. Mislim da bez obzira na to što se možda pričalo i o temama koje nisu baš deo ovog zakona, moram da izrazim zadovoljstvo što smo raspravili i pominjali i druge teme koje su od velikog značaja uopšte za političku situaciju u Srbiji. Na početku, pošto je ovih dana aktuelna priča o fašizmu i antifašizmu, dozvolite mi da čestitam svim građanima Beograda - Dan oslobođenja Beograda, 20. oktobar. Mislim da su to datumi koje ne treba da zaboravimo, da ne bismo posle bili u situaciji da policija mora da interveniše. To nije stvar policije, to je stvar politike. Zato čestitam svim građanima Beograda Dan oslobođenja. Uostalom, i najviši državni funkcioneri i funkcioneri grada Beograda su danas tim povodom položili cveće i vence na grobove i spomenike onih koji su oslobodili Beograd 1944. godine. Naravno, druga je priča što danas možda u Beogradu i u drugim gradovima Srbije gotovo da nemamo ulicu nijednog od onih koji je učestvovao u oslobađanju Beograda, pa onda policija treba da rešava pitanja da li će 200 ili 300 neonacista da ugrožava Beograd. Zbog toga pozivam političke stranke da u svom političkom ponašanju pomognu policiji u cilju očuvanja javnog reda i mira. To se ne rešava samo zabranama i rasturanjem demonstracija, nego pre svega i političkim aktivnostima. Zašto žurba za donošenje ovog zakona? Nije u pitanju nikakva žurba. Prethodna Vlada je još, kao što znate, sa Evropskom unijom je dogovorila tzv. mapu puta ka Evropskoj uniji. Šestog i 7. novembra je međunarodna konferencija u Zagrebu, gde se raspravlja o tome koliko su zemlje tzv. zapadnog Balkana prešle na toj mapi puta. Ovde je takođe neko govorio o tome, ne znam da li je gospodin Buha, pošto je više puta izlazio da govori, i mislim da je on poslanik koji dosta dobro razume ovaj put ka Evropskoj uniji i drago mi je da na tako argumentovani način možemo o tome da razgovaramo i polemišemo. Tačno je da prelazni sporazum, odnosno Sporazum o asocijaciji i pridruživanju ne znači i liberalizaciju viznog režima. Isto tako i liberalizacija viznog režima ne znači Prelazni sporazum i njegovo odmrzavanje. Liberalizacija viznog režima pre svega zavisi od toga da li smo u stanju da donesemo zakone, da ih prilagodimo evropskim standardima i da li smo u stanju da ih primenjujemo, da li smo u stanju da čuvamo naše granice, da imamo dobru kontrolu granica, da li smo u stanju da jednostavno imamo i dobar set zakona iz oblasti pravosuđa. Zato je ovo Ministarstvo unutrašnjih poslova, ukoliko budete izglasali u danu za glasanje zakon o strancima i zakon o kontroli državne granice, ispunilo po tom nekom planu sve zakone koje treba da predložimo iz našeg resora. Ostaje još nekoliko zakona iz oblasti Ministarstva za pravdu i donošenje nekoliko strategija, i naravno, izdavanje novih ličnih dokumenata, koji treba da budu sa dovoljnim stepenom zaštite kako bi se sprečile ilegalne migracije i ilegalni prelasci granice ili falsifikovanje tih dokumenata. Izbeglice; ovde smo prihvatili amandman koji ste dali, međutim, nije predmet ovog zakona regulisanje problema izbeglica. Izbeglice i raseljena lica, da tako kažem, oni su jedan veliki problem našeg društva. To nije samo problem integracija u Srbiji, u naše društvo, možda je još veći problem da li je uopšte moguć njihov povratak u države odakle su proterani i da li je moguća pravedna naknada za izgubljenu imovinu, za ono o čemu ste i vi govorili, za stanarska prava i sve ostalo. I vi znate da smo se i mi zalagali više puta da država mora koordinirano da to stalno ističe, a naročito kada na raznim evropskim forumima se neke države iz ovog regiona uzimaju kao primeri demokratije, a one su u stvari imale možda i najveće operacije koje se tiču etničkog čišćenja jednog naroda, kao što je bio srpski narod sa područja Republike Srpske Krajine i Republike Srpske. Izašli smo u susret vašem amandmanu, ali takođe želim da napomenem da Zakon o državljanstvu koji smo doneli umnogome pomaže u rešavanju ovih problema i situacija koje ste vi spominjali. Kada je reč o pripadnicima našeg naroda, kao što znate, po Zakonu o državljanstvu, koji je doneo prošli saziv Narodne skupštine Republike Srbije, pripadnicima našeg naroda, ma gde god živeli u svetu, bez otpusta iz državljanstva države gde imaju svoje prebivalište biće dozvoljeno i dobijanje našeg državljanstva, tako da se oni neće smatrati strancima. Prihvatili smo i neke amandmane koji se tiču pojednostavljenja procedure, kao što je potreba pribavljanja dokumenta da li je neko osuđivan i da li se protiv njega vodi postupak, imajući u vidu komplikacije koje nastaju u vremenu koliko je potrebno da stranac pribavi taj dokumenat iz svoje zemlje, ali je ostala jedna takva obaveza za one koji žele stalno nastanjivanje u Srbiji. Jedno je pitanje da li neko želi da privremeno ovde boravi, a drugo je pitanje da li želi da se stalno nastani u ovoj državi. Ipak za to je neophodno da postoji takva vrsta papira. Kada smo već govorili o ovim amandmanima koji su dolazili i od LDP, mada ne vidim da je neko ovde sada prisutan, ali zahvaljujem se i na tim intervencijama, dugo smo razgovarali o tome. Ovde su ljudi koji su iz sekretarijata našeg ministarstva, tu su ljudi koji se nalaze na čelu granične policije, uprave za strance. Hteli smo da što više pojednostavimo proceduru, ali, kao što sam i rekao, ostavili smo neke odredbe koje su za sada neophodne, koje postoje svugde u svetu, apsolutno je netačno da ne postoji obaveza u svetu da hoteli prijavljuju strance. U svim državama u svetu, to naravno mi ne znamo zato što kad boravimo u inostranstvu ne znamo kakva je obaveza tih hotela, svaki hotel na svetu kad god dođe neki stranaca u obavezi je da prijavi nadležnom državnom organu. To ide po automatizmu. Mi smo pojednostavili ceo taj proces. On je danas moguć i elektronskom poštom i telefonskom prijavom. Neki hoteli u Beogradu već to rade. Najveći hoteli u Beogradu putem elektronske pošte, mejlom, putem interneta obavljaju tu vrstu komunikacije sa Ministarstvom unutrašnjih poslova. Znači, bez nepotrebnih komplikacija i bez narušavanja ljudskih prava i sloboda i oni kod kojih ti stranci dolaze, a naravno i samih stranaca. Naravno da je ovaj zakon rađen u proteklom periodu. Moram da kažem da mislim da nije dobra nijedna vlada u ovoj zemlji koja smatra da istorija počinje od dana kada je izabrana ta vlada. Sve što je bilo dobro i pripremano i u prethodnim vladama, mi ćemo nastaviti i podržati. Po poslovniku o radu parlamenta, svi zakonski projekti koji su bili u skupštinskoj proceduri su vraćeni na ponovnu prvo Vladinu proceduru. Oni su prošli sve odbore, tako i ovaj zakon o strancima i zakon o kontroli državne granice. Još jednom ponavljam, kada Vladu Srbije dovedemo i uopšte državne organe do toga da oni koji treba da pišu zakone ne zavise od toga koja politička stranka je na čelu određenog ministarstva ili kada ne gledamo čiji je ko, već kakav je to predlog zakona koji dolazi pred narodne poslanike, onda ćemo imati jedan kvalitet u radu. Moram da kažem da je ovaj zakonski projekat bio dobar. Znate da su mnoge političke partije i za te zakonske projekte ovog ministarstva glasali i u prošlom mandatu, i kada je bio u pitanju Zakon o državljanstvu. Naravno, nema razloga da bilo ko poriče da su ovi zakoni bili u skupštinskoj proceduri i u prošlom mandatu. Nažalost, nisu stigli da budu na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije. Na kraju, uz izvinjenje što svi amandmani ne mogu da budu prihvaćeni, uz dobru volju da se o svim problemima raspravlja, želim da pozovem sve političke stranke u Srbiji da razgraničimo šta nam je partijski interes, šta nam je politički interes i šta je nacionalni i državni interes. Mislim da bez obzira na naše razlike u tome da li se zalažemo za jednu ili za drugu političku opciju, da li simpatišemo jednu ili drugu političku koaliciju, bez obzira da li smo za ili protiv ulaska u Evropsku uniju ili neke druge međunarodne organizacije, da je interes građana Srbije da mogu da slobodno, bez viza, putuju po celom svetu. Zato vas pozivam da kada glasamo o svemu ovome, bez obzira da li su svi amandmani prihvaćeni ili ne, imamo u vidu taj interes građana Srbije. Ukoliko na vreme donesemo ove zakone, koji nisu na našu nacionalnu državnu štetu, nego naprotiv, koji nam pomažu da idemo korak dalje, ukoliko ove poslove obavimo na vreme, može se očekivati da Srbija tokom sledeće godine – i u pravu je gospodin Buha kada ukazuje na razne probleme koji se, pre svega, tiču evropskih institucija, evropskog jedinstva, dogovora iz Lisabona, da li će biti prihvaćen ili ne, evropskih izbora koji će uslediti sredinom sledeće godine, i na njihovom primeru takođe postojanje jedne tehničke vlade Evropske komisije koja će do formiranja sledeće evropske komisije biti, da tako kažem, na vlasti – mislim da se može očekivati, ukoliko ispunimo ono što je do nas, da tokom sledeće godine dođe do liberalizacije viznog režima. Da prevedemo na naš jezik, da građani Srbije mogu da putuju u zemlje Evropske unije bez viza, i to nevezano od toga da li će biti odmrznut ili neće politički odnosno Prelazni sporazum sa Evropskom unijom. Zato vas pozivam, ne zbog ovog ministarstva, ne zbog mene kao ministra ili zamenika premijera, ne zbog ove vladajuće koalicije, nego zbog građana Srbije da pokažemo da u Srbiji ima 100, 200, 300, 500 političkih stranaka, a imamo jednu državu, jedan narod, imamo građane ove države, kojima je u interesu da mogu da žive bolje i da putuju širom sveta kao što je to možda nekada bilo, bez viza.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što vas obavestim o nastavku rada, želim da se u ime predsednice Narodne skupštine, gospođe Slavice Đukić-Dejanović, i u ime svih nas narodnih poslanika i poslanica pridružim svima koji su danas čestitali Beogradu pobedu nad fašizmom i Dan slobode 20. oktobar. Sednicu nastavljamo sutra, 21. oktobra 2008. godine, u 15.00 časova.