Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 119 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. S obzirom da je danas utorak, nakon utvrđivanja broja narodnih poslanika, na osnovu člana 287. stav 2. Poslovnika, narodni poslanici imaju pravo da traže obaveštenja i objašnjenja o radu Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana je bilo dosta razgovora uovom Domu i u medijima o jednoj eventualnoj investiciji UAE o kupovini, odnosno učešća u poljoprivrednoj proizvodnji Vojvodine, odnosno o kupovini zemljišta. Ta priča po našoj proceni u DSS nije dovoljno razjašnjena. Mislimo da i pored toga što je Mlađan Dinkić juče izjavio u novinama, a i danas ima to, da će verovatno odustati od te ideje. Mislim da su Vlada, ministar Knežević i ministar Dinkić dužni da daju objašnjenja građanima Srbije i ovom Domu šta se tu zapravo dešavalo. Te vrste poluinformacija koje čujemo apsolutno nisu dovoljne za razjašnjenje cele stvari. Zbog čega ovo pitamo? Zbog toga što Srbiji očajno treba celovito rešenje u oblasti poljoprivrede. Zato što Srbiji nisu potrebne ad hoc mere ili genijalne ideje pojedinaca, nego je Srbiji neophodno da imamo plan za poljoprivredu, Srbiji je neophodno da postoji politika u ovoj oblasti i da ta politika barem može da se nazre u ovom trenutku, ako te celovite mere u oblasti poljoprivrede nisu iznete pred ovaj Dom ili pred građane Srbije. To je ono što nam u ovom trenutku zaista i veoma nedostaje. Tu postoji onoosnovno pitanje – šta je to što Vlada Srbije planira u oblasti poljoprivrede? Kako misli Vlada Srbije da poljoprivredu kao privrednu granu podigne na onaj nivo koji je Srbiji neophodan, a to je sigurno potencijalno najznačajnija privredna grana koja treba da služi kao mehanizam za ekonomski oporavak Srbije? Kako i na koji način mislimo da to sprovedemo? Da li su to ad hoc mere, tako što će se otići u neku stranu državu, nije važno da li su to UAE ili neka druga, razgovarati na temu investiranja, doći na genijalnu ideju da bi se moglo zemljište dati u zakup ili prodati stranim kompanijama ili se one pozvati da investriraju u domaće kompanije, ili se radi o nekom celovitom sistemskom rešenju koje treba da reši problem domaćih proizvođača? Da li je potrebno doneti niz stimulativnih mera? Kako pomiriti te mere sa drugim zakonskim rešenjima, važećim zakonskim rešenjima u ovoj državi kao što je pitanje restitucije, a znamo da povraćaj oduzete imovine, da je Zakon o restituciji predvideo naturalno vraćanje imovine, iako taj zakon po našoj proceni uopšte nije dobar? On umesto da pomiri dve stvari, on ih svađa. On svađa građane države, svađa onaj deo građana države kojima treba vratiti zemljište ili drugu imovinu koja im je nekada oduzeta, i onaj veliki deo građana ove države koji moraju iz svog džepa, kao poreski obveznici, da finansiraju naknadu za povraćaj oduzete imovine. Te dve stvari ne možemo miriti na bazi ideje o tome da mora postojati solidarnost onih građana kojima nema šta da se vrati prema onima kojima država mora tu obavezu da ispuni, nego država mora da ih pomiri na takav način što će tu solidarnost smanjiti na najmanju moguću meru, a povraćaj zemljišta ili neke druge imovine obezbediti u naturalnom obliku. Ako donosimo neke mere u poljoprivredi koje nisu ad hoc mere nego su sistemske mere, onda mora postojati odgovor i na ovo pitanje – na koji način ćemo da pomirimo ovu nasušnu potrebu države da realizuje svoju obavezu prema onima prema kojima je dužna, tako što neće, uglavnom, zadirati u džep poreskih obveznika koji tu obavezu nisu ni stvorili i na koji način će se onda uopšte ta obaveza države realizovati ukoliko nas preplavljuju ad hoc ideje o prodaji poljoprivrednog zemljišta raznim kompanijama ili strancima, i to ono dela poljoprivrednog zemljišta koji je u državnom vlasništvu i koji jeste resurs za restituciju? To su osnovna pitanja. Druga stvar je pitanje odnosa države prema zakonskim rešenjima. Ako imamo takve genijalne ideje od koji se, kao što vidim već odustaje, onda se postavlja pitanje – koje je to zakonsko rešenje i koji je to zakonski osnov koji nam omogućava takvo delovanje? Ako je u pitanju investicija u domaće preduzeće, onda je to uredu. Svaka strana investicija u domaću firmu koja će ući u posao sa poljoprivredom predstavlja domaću poljoprivrednu proizvodnju. Treba nam odgovor na pitanje da li je to tako ili nije? Šta je sa izvesnim Todorićem iz Hrvatske i na koji način je došao do više desetina hiljada hektara u Srbiji? Da li je on to uradio kroz neko preduzeće ili sam?
Molim vas, obratite pažnju na vreme. Izvolite, gospodine Fremonde.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovano predstavništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kao poslanik Saveza vojvođanskih Mađara želim da uputim pitanje Ministarstvu poljoprivrede. Pitanje se odnosi na set mera koje je donela Vlada 30. avgusta ove godine, da bi poljoprivrednim proizvođačima olakšala posledice suše. Koliko sam upoznat, kasnije je doneta uredba za podsticaj tova junadi i da se sa postojećih 5.000 dinara taj iznos poveća na 10.000 dinara do kraja ove godine. Takođe, doneto je da predviđena sredstva za podsticaj tova svinja sa postojećih 500 dinara se poveća na 1000 dinara po grlu do kraja ove godine. Po uredbi koja je doneta početkom oktobra, novitet je i to da podnosilac zahteva popunjava zahtev u saradnji sa licem zaposlenim u područnoj poljoprivrednoj stručnoj službi, koje u njegovom prisustvu vrši uvid u brojno stanjevrste i kategorije životinja na gazdinstvu. Želim da istaknem da mi iz SVM-a pozdravljamo ovu odluku i nadamo se da će biti sprovedena do kraja. To je izuzetno važna mera i zbog toga i želim da se bavim ovim pitanjem. U ovoj uredbi se precizira i to da poljoprivredni proizvođač subvenciju može da dobije, odnosno da opravda iznos koji je dobio samo ako je direktno klanici predao junad, odnosno robu. Stočar mora da izjavi, pod krivičnom i materijalnom odgovornošću, da su tovna grla za koja se podnosi zahtev za korišćenje podsticajnih sredstava namenjena za proizvodnju mesa i da će po završetku tova biti predata klanici. Međutim, u praksi ima problema oko predavanja tovnih grla klanicama. Obratilo mi se više stočara iz opštine Subotica, zato što stočari ne mogu direktno u klanici da predaju junice jer klanice ne žele, odnosno ne mogu direktno da otkupe robu od njih. Zašto ne žele i zašto ne mogu? Za to nema odgovora, kažu stočari. U Subotici stočari predaju robu "Tržnici Subotica", a klanice junad preuzimaju iz "Tržnice". Nažalost, ovako se gubi pravo na subvenciju poljoprivrednim proizvođačima, odnosno stočarima, zato što nisu direktno klanici predali tovne junice. Želim da Ministarstvo poljoprivrede proveri kako posluju klanice na terenu i da provere zašto neke klanice ne mogu direktno da preuzmu junad od stočara? Siguran sam da to nije problem samo u Severnobačkom okrugu. Apelujem na Ministarstvo poljoprivrede da ovaj problem istraži i da se informiše šta se ustvari dešava na terenu? Smatram da je interes svih nas da što veći broj poljoprivrednih proizvođača dobije subvenciju i za tov svinja i za tov junadi. Smatram da ako želimo da očuvamo broj stoke na terenu, da ako želimo da se ne umanji broj stočara, odnosno poljoprivrednih proizvođača koji se bave stočarstvom onda posebnu pažnju moramo da posvetimo ovoj temi. Još jedna napomena na nadležne organe Ministarstva poljoprivrede u vezi ovog problema da istraže pravo stanje na terenu …
Izvinite kolega Fremond, molim narodne poslanike da omogućimo gospodinu Fremondu da u normalnoj atmosferi postavi pitanje.
Još jednom apelujem na nadležne organe Ministarstva poljoprivrede da u vezi ovog problema istraže pravo stanje na terenu, da provere kako posluju klanice. Interesuje me i to kako državne institucije vrše svoj posao na terenu? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Olgica Batić ima reč.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo, imam tri konkretna pitanja da postavim. Prvo je upućeno gospodinu Selakoviću, ministru pravde. Naime, zbog čega se u jednom hitnom predmetu, daću mu i broj I broj 4261/12, pred Privrednim sudom u Beogradu i to po urgentnoj meri za obezbeđenje protiv "Marfin bank" čekalo četiri dana pre nego što je u navedenom predmetu doneta privremena mera, a potom je po očigledno nečijoj intervenciji kao nezakonita odbačena? Moje pitanje je šta će ministarstvo preduzeti povodom toga i zbog čega se taj predmet četiri dana šetao između dve sudije, a ni jedna od njih ili nije smela ili nije htela o tome da rešava? Moje drugo pitanje upućeno je ministru Dinkiću i glasi – kada je zadnji put obavljena kontrola "Marfin bank", zašto je ta banka za 2011. godinu iskazala gubitak od skoro dve milijarde dinara i da li to znači da ta banka izvlači novac iz naše zemlje? Treće pitanje upućeno je premijeru gospodinu Dačiću. Zašto po krivičnoj prijavi koju je podnela Advokatska kancelarija Batić nije izvršena unutrašnja kontrola u Policijskoj upravi Bor a povodom saobraćajne nesreće u kojoj je učestvovao policajac Perica Arsić koji je dvoma maloletnicima naneo teške telesne povrede? Moje pitanje je dokle se stiglo po toj krivičnoj prijavi i zašto se na to toliko dugo čeka? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Milekić.
Moje pitanje je upućeno Ministarstvu za kulturu i informisanje i informaciono društvo i glasi – da li je Ministarstvo kulture preduzelo neke mere u skladu sa zaključcima i preporukama Nacionalnog saveta za kulturu koji se odnose na očuvanje i poboljšanje uslova i položaja kulturno-umetničkog amaterizma iz Saveza amatera Srbije? Samo da podsetim, Nacionalni savet za kulturu predložio je ministarstvu sledeće – da se donese zakon o kulturno-umetničkom amaterizmu, da se potpiše protokol o finansiranju delatnosti Saveza amatera Srbije od strane Ministarstva prosvete i nauke i Ministarstva omladine i sporta. Ministarstvo kulture sastavilo je protokol još pre dve godine da se pre strateško dugoročnog rešavanja ovog pitanja jednokratno finansijski pomogne Savezu amatera Srbije i to sa pet miliona dinara na godišnjem nivou kako bi se omogućila realizacija projektovanih republičkih manifestacija za 2012. godinu. Narodni poslanici SDPS podržavaju preporuke Nacionalnog saveta za kulturu za očuvanje kulturno-umetničkog amaterizma i to iz više razloga. To je jedini oblik kulturnog stvaralaštva u čak 90% mesta u Srbiji i čak 70% ukupnih programa u Srbiji je baš kulturno-umetnički amaterizam. U programima međunarodne saradnje kulturno-umetnički amaterizam čini više od dve trećine programa i doprinosi ostvarivanju prava na kulturu pripadnika nacionalnih manjina, te je takva aktivnost koja se nikako i ni u kom slučaju ne sme zapostaviti, a kamo li preskočiti. Ovo je bilo pitanje koje postavljam na zahtev Nacionalnog saveta za kulturu. Sada u svoje lično ime i u ime svih ljudi koji su i te kako zainteresovani za kulturne tokove i zbivanja u našoj zemlji po nekoliko puta postavljam isto pitanje, a to je kada će biti najzad formiran Odbor za kulturu? Hvala.
Hvala. Vezano za vaše poslednje pitanje dajem obaveštenje da ću sutra za 9,30 časova zakazati konstitutivnu sednicu Odbora za kulturu. Postignut je dogovor i sutra ćemo imati formiran Odbor za kulturu. Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, juče smo imali prilike da čujemo od premijera Vlade RS da je ova Vlada za 100 dana uradila više nego sve prethodne vlade za mandat od četiri godine. I sa time mogu da se složim. Ni jedna vlada RS do sada Narodnoj skupštini nije predložila zakon koji kao posledicu ima da nakon izglasavanja radnici u javnom sektoru za manje od mesec dana stupaju u štrajk. Konkretno, radi se o Zakonu o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru. Liberalno demokratska partija oštro je kritikovala taj zakon i nije glasala za donošenje takvog zakona jer je zakon bio demagoški i sve ono što smo imali prilike da čujemo u ovoj sali ukazivalo je na činjenicu da tim zakonom treba da napravimo uštede u budžetu time što će maksimalna plata i zarada biti 165.000, kao da svi radnici u javnom sektoru su direktori ili šefovi pa imaju tako velike plate. Mi u LDP zalagali smo se i zalažemo se i danas za reformu javnih preduzeća, za utvrđivanje monopolista, a ne da se sva javna preduzeća i ustanove svrstaju u isti koš. Da je to demagogija govori i činjenica da nemamo departizaciju urađeno iako je to bilo predizborno obećanje u javnim preduzećima, već imamo činjenicu da se npr. za direktora "Kolubare" postavlja čovek koji je ranije držao pečenjaru. Koje su posledice ovog zakon? Posledica je ne samo što direktor ima smanjenu platu, to je u redu, posledice su sledeće – da radnici sa najnižim primanjima imaju smanjenu platu za čak 40%, tako kuvarice, portiri, vozači danas po ovom zakonu primaju platu od 18.400 dinara, koja je ispod republičke minimalne zarade. Da li je to bio cilj ovog zakona? Da li mere štednje treba da osete samo najugroženiji građani? Ako se uzme u obzir činjenica da kod državnih službenika i nameštenika u celom javnom sektoru koeficijent za obračun plata je uračunat i topli obrok i regres onda možemo da kažemo da čistačice, kuriri, portiri za svoj rad mesečno primaju u stvari 9.000 dinara. Zato postavljam pitanje gospodinu Mlađanu Dinkiću – koji je to koeficijent toplog obroka i regresa sadržan u koeficijentu osnove plate prema delatnostima iz Uredbe o koeficijentima za obračun plate zaposlenih u javnih službama, kao i u čl. 13. i 43. Zakona o platama državnih službenika i nameštenika? S obzirom da je na čelu Socioekonomskog saveta imenovan premijer Ivica Dačić, koji je tom prilikom izjavio da se zalaže za principe jačanja socijalnog dijaloga, očekujem da će mi odgovoriti na sledeće pitanje – da li je ostvaren dijalog tripartitnog tela pre donošenja ovog zakona obzirom da zaposleni iz javnog sektora štrajkuju? Da li je to rezultat principa jačanja socijalnog dijaloga i da li je ovo jedna od mera štednje, i ako jeste koje će efekte ostvariti obzirom da se ta mera odnosi na najugroženije radnike ili ćemo imati više socijalno ugroženih radnika koji će pasti na teret države? Zahvaljujem.
Hvala. Moram da postavim pitanje poslaničkoj grupi DS pošto ovde imam dokumente gde je narodni poslanik Ivan Jovanović ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS koji će pravo iz člana 287. Poslovnika Narodne skupštine iskoristiti na ovoj sednici, a imam prijavljenog i gospodina Petra Kuntića. On je iz te poslaničke grupe, ali nije ovlašćeni u ime poslaničke grupe. Na osnovu toga ne mogu da vam dam reč. Ako menjate mogu da dam gospodinu Kuntiću reč, a gospodin Ivan Jovanović neće imati reč. Isto važi i za poslaničku grupu SNS. Imam prijavljenu Jevtović Vukojičić Milanku, a imam prijavljenog i gospodina Vučetu Toškovića. Jedan predstavnik poslaničke grupe može da postavi pitanje. Gospodine Mićunoviću, imamo li odgovor? Narodni poslanik Ivan Jovanović ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za premijera Ivicu Dačića. Juče se navršilo 100 dana rada nove vlade i osim hvalospeva čelnika vladajuće većine u medijima nismo mogli čuti puno razuma i realnosti. Razum i realnost bi pokazali, odnosno mogli bi građanima Srbije reći da su rezultati vladajuće većine u prethodnih 100 dana poražavajući. Urušavaju se sve institucije i partokratija je na delu više nego ikada. Imenuju se partijski funkcioneri za guvernera Narodne banke. Negativna kadrovska selekcija izaziva zgražavanje građana Srbije. O rezultatima nove vlade građani Srbije najviše mogu da sude po sopstvenom džepu. Ono što su mogli prošle godine da kupe za svoju platu, ove godine ne mogu. Isto to važi i za 2010. i za 2009. godinu. Po tome se najbolje vide rezultati rada nove vlade. Ugrožena je sigurnost građana donošenjem Zakona o amnestiji za brojne kriminalce. Ugroženi su mnogi lokalni i regionalni projekti. Trećeg novembra 2010. godine Kraljevo je zadesio razoran zemljotres. Tadašnja vlada Republike Srbije je reagovala izbrinuti su mnogi građani koji su ugroženi tim zemljotresom. Dvadeset i pet stambenih zgrada u Dositejevoj ulici u Kraljevu je ušlo u proceduru dobijanja kredita od Centralne evropske banke i Evropske investicione banke, kako bi se te zgrade urbano regenerisale. U tim zgradama živi oko 400 porodica, uglavnom socijalno ugroženih. Početkom oktobra, Mlađan Dinkić je imao sastanak sa gospodinom Korbinom iz Evropske investicione banke. Procedura, što se tiče izgradnje ovih zgrada, došla je do kraja. Svi projekti su urađeni, sva dokumentacija je prikupljena. U tome su učestvovali i sami građani koji su zainteresovani. Centralna evropska banke je odobrila svoj "grant". Evropska investiciona banka je bila na kraju. Na sastanku sa gospodinom Korbinom, Mlađan Dinkić je rekao da Vlada više nije zainteresovana da pomogne ove građane. Pitam premijera, Ivicu Dačića, da li je ovo tačno? Da li je to stav Vlade? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Milanka Jevtović Vukoičić ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, predsedavajući, uvažene kolege poslanici i poslanice, građani Srbije, moje je pitanje je upućeno ministru finansija i privrede. Ono glasi – da li i u kom roku se može pomoći fabrici automobila u Priboju u pronalaženju strateškog partnera ili na drugi način kroz podsticaj i stvaranje povoljnih uslova? Zašto? Da ne budem patetična, znam da u mnogim gradovima Srbije ovakvih preduzeća ima, ali između građana Priboja i fabrike automobila je znak jednakosti. Pitanje opstajanja, života na ovom prostoru vezan je isključivo za privredni oporavak fabrike automobila u Priboju. Prethodni režim, odnosno prethodni režimi svojski su se trudili da se Srbija završava negde na Zlatiboru. Naime, Priboj je pogranična sredina. Priboj je siromašna sredina. Priboj je jedina opština u Republici Srbiji čiji građani, sa dve trećine njene teritorije, da bi došli do sedišta i svih važnih institucija četiri puta treba da pređu državnu granicu. Država i sada učestvuje u subvencijama ovog preduzeća. Bivši režim svojski se potrudio da iz Priboja iseli sve važne institucije, kao što su sud, organ za prekršaje, Nacionalna služba za zapošljavanje, šumsku upravu i mnoge druge institucije. Zašto je ovo pitanje upućeno baš ministru finansija i privrede? Iz prethodnog pozitivnog iskustva radnika "FAP", jer se u jednom prethodnom periodu ministar Dinkić lično angažovao da se proizvodi fabrike automobila, odnosno kamioni nađu na tržištu Republike Srbije putem kupovine od strane javnih komunalnih preduzeća. Statistika, kao nauka, je neumoljiva igra brojki, tačnih brojki. Demografi prognoziraju, s obzirom da su migracije stanovništva, i sada sa ovog područja, velike, da ukoliko ova vlada i ministar Dinkić ne učine nešto da do ekonomskog oporavka opštine Priboj dođe, prilikom sledećeg popisa stanovništva u ukupnoj strukturi stanovništva najveći procenat činiće starci. Moje drugo pitanje odnosi se na ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike, a ono glasi – da li i u kom roku se planira izrada socijalne karte, kao najznačajnijeg dokumenta u merenju socijalno-ekonomskog stanja stanovništva jedne države, ali i kao značajnog parametra u izradi mnogih strateških dokumenata, pre svega iz oblasti socijalne zaštite? Razlog za postavljanje ovog pitanja je jednostavan. Nepostojanje socijalne karte, kao najznačajnije baze podataka socijalno-ekonomskog stanja stanovništva. Hvala.
Hvala. Nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Savić, Dubravka Filipovski, Borislav Pelević, Mirna Kosanović, Čedomir Protić i Jelena Mijatović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova i prof. dr Slavice Đukić Dejanović, ministra zdravlja, pozvao da sednici prisustvuju gospodin Milorad Todorović, sekretara MUP, Vladimira Cucića, komesara za izbeglice i Svetlanu Velimirović, zamenika komesara Komesarijata za izbeglice. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres 3. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UPRAVLjANjU MIGRACIJAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za evropske integracije i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspodeljuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. S obzirom da nisam primio predlog da se navedeno vreme poveća, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SNS - jedan sat, šesnaestminuta i 48 sekunde; DS pripada jedan sat, jedan minut i 12 sekundi; SPS - JS - 30 minuta; DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Ujedinjeni regioni Srbije - 18 minuta; LDP - 16 minuta i 48 sekunde; PUPS - 14 minuta i 24 sekunde; Socijaldemokratska partija Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; Nova Srbija - devet minuta i 36 sekundi; Jedinstvena Srbija – osam minuta i 24 sekunde; Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta; SPO – Demohrišćanska stranka Srbije – šest minuta; Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta i Nacionalne manjine, Narodna partija i Bogata Srbija- šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi, koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o upravljanju migracijama. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.) Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je što ću u ime Vlade Republike Srbije, odnosno predlagača, danas sa vama razgovarati, saslušati sve vaše sugestije u vezi sa zakonom koji je pred vama, a koji zapravo ima svoje utemeljenje u Ustavu u članu 97. tačka 17, po kome Republika Srbija uređuje i obezbeđuje odnose od interesa za Republiku Srbiju u skladu sa Ustavom, odnosno što ćemo govoriti o zakonu koji je u okviru međunarodno normiranih dimenzija vezanih za ratifikaciju multilateralnih međunarodnih ugovora i bilateralnih sporazuma, koji su ratifikovani upravo u ovoj Skupštini. Nacionalni normativni okvir za zakon je vezan za više zakona i podzakonskih akata koji su bitni za oblast upravljanja migracijama i podsetila bih da je Strategijomza upravljanje migracijama 2009. godine doneta orijentacija i orijentir za zakonodavne aktivnosti, da je zakon bio u proceduri u Narodnoj skupštini, pa je povučen, a da je sada dopunjen posebno onim segmentima koji setiču određenih prava vezanih za nestala lica i normi koje regulišu ove aktivnosti. Vlada Republike Srbije od jula 2009. godine, kada je donela Strategiju za upravljanje migracijama, je sačinila dokument na osnovu značajnih podataka, za sačinjavanje predloga formirala radnu grupu u čiji sastav su ušli predstavnici resornih ministarstava zaduženih za pojedine segmente ovog složenog procesa. Tada je konstatovano da u Republici Srbiji ne postoji sistemsko i koordinisano praćenje migracionih tokova, niti kontinuirana analiza koja bi bila potrebna za ovu oblast. Uviđajući značaj upravljanja migracionim tokovima, pokazalo se nužnim određivanje organa koji bi objedinjavao i analizirao podatke relevantne za oblast migracija, tako da akcioni plan za sprovođenje Strategije za upravljanje migracijama za period 2011-2012. godine u okviru institucionalizacije nadležnosti za prikupljanje i analizu podataka o migracionom obimu i tokovima, kao meru predviđa uređivanje zakonskog okvira za stvaranje uslova za rad Komesarijata za izbeglice, kao organa nadležnog za prikupljanje i analizu podataka o obimu i tokovima migracija i praćenje migracionih trendova. Jedno od najvažnijih rešenja koje zakon predviđa je utvrđivanje novih nadležnosti Komesarijata za izbeglice, koje se odnose na oblast upravljanja migracijama i utvrđivanje da Komesarijat za izbeglice, ustanovljen zakonima o izbeglicama, nastavlja rad pod nazivom Komesarijat za izbeglice i migracije, u skladu sa delokrugom utvrđenim ovim zakonom i drugim zakonskim aktima. Zakon uređuje nadležnosti Komesarijata za izbeglice i migracije i propisuje da Komesarijat obavlja poslove koji se odnose na predlaganje Vladi ciljeva i prioriteta migracione politike, predlaganje Vladi mera i aktivnosti radi podsticanja pozitivnih efekata zakonitih migracija i suzbijanja onih nezakonitih, praćenje, sprovođenje mera migracione politike, pružanje organima državne uprave AP i jedinicama lokalne samouprave podataka od značaja za izradu strateških dokumenata iz oblasti upravljanja migracijama iz delokruga svog rada i izradu godišnjeg izveštaja Vladi o stanju u oblasti upravljanja migracijama. Vlada zapravo, naime, do ovog momenta i dok ne bude počeo da se primenjuje ovaj zakon, nije imala jedan ovakav uvid o migracionim tokovima u Srbiji. Komesarijat obavlja poslove koji se odnose na definisanje, predlaganje i preduzimanje mera za integraciju lica, koje imaju u skladu sa Zakonom o azilu, priznato pravo na utočište i reintegraciju povratnika po osnovu Sporazuma o readmisiji, poboljšanje uslova života interno raseljenih lica, dok su u raseljeništvu, predlaganje programa za razvijanje sistema mera prema porodicama stranaca koji ilegalno borave na teritoriji Republike Srbije i predlaganje programa za podršku dobrovoljnog povratka stranaca koji ilegalno borave na teritoriji Republike Srbije u zemlju njihovog porekla. Komesarijat obavlja poslove koji se odnose na objedinjavanje i analizu podataka i pokazatelja za upravljanje migracijama, zatim izveštavanje o imigraciji i emiigraciji, izradu i redovno ažuriranje migracionog profila Republike Srbije, uspostavljanje jedinstvenog sistema za prikupljanje, organizovanje i razmenu podataka, osposobljavanje lica koji obavljaju poslove od značaja za upravljanje migracijama, uspostavljanje saradnje sa članovima evropske migracione mreže kojoj pripadaju sve članice EU i Norveška, kao i druge poslove određene zakonom. Takođe, kako je pitanje nestalih lica iz izbegličke i populacione, interno raseljenih lica, kao najbrojnijih migratornih krugova u Republici Srbiji, jedan od najvećih problema sa kojim se dugi niz godina suočavamo, ovim zakonom stvoren je osnov za vođenje evidencija koje se odnose na nestala lica, čime je unet još jedan nov elemenat u ovaj zakon. Upravo je ovo ta novina u odnosu na veliki broj poslanika koji je već imao prilike da se sa sadržnom zakona upozna. Drugo, zakon predviđa obrazovanje Saveta za migraciju od strane nadležnih organa u AP jedinici lokalne samouprave, radi obavljanja savetodavnih poslova koji se odnose na upravljanje migracijama na teritoriji AP jedinice lokalne samourpave. U sastav Saveta za migracije, koji se ugrađuje Aktom o obrazovanju, ulazi predstavnik izvršnog organa jedinice lokalne samouprave, Centra za socijalni rad, Policijske uprave, Službe za zapošljavanje, Poverenik i predstavnik opštinske, odnosno gradske uprave, s tim da nadležno organ u AP jedinici lokalne samouprave koji obrazuje Savet za migracije može odlučiti da u radu Saveta za migracije učestvuje i predstavnik ustanove nadležne za poslove zdravstva, obrazovanja, predstavnik Udruženja za pitanja od značaja za oblast migracija, kao i druga lica koja obavljaju poslove od značaja za upravljanje migracijama na njihovoj teritoriji. Predloženim članovima propisano je da Savet za migracije na zahtev Komesarijata dostavlja Komesarijatu izveštaj o preduzetim merama i drugim pitanjima iz oblasti upravljanja migracijama na teritoriji za koju je osnovan. Dodatno zakon predviđa obuku i sprovođenje lica koja obavljaju poslove od značaja za upravljanje migracijama i time omogućava da se licakoja se neposredno bave ovim pitanjima kontinuirano edukuju, što garantuje i određen kvalitet rada. Treće, posebna pažnja posvećena je ljudskim pravima migranata, kako kroz načela na kojima se zasniva upravljanje migracijam, tako i kroz predviđene mere za njihovu integraciju, reintegraciju i poboljšanje uslova života. Zakon treba da doprinese korišćenju pozitivnih potencijala migracija i drugoročnom ekonomskom i demografskom razvoju Republike Srbije, čime će se umanjiti eventualni negativni efekti migracija koji nas zapravo preplavljuju kad razmišljamo danas o ovom problemu. Četvrto, ovim zakonom je predviđeno uspostavljanje jedinstvenog sistema prikupljanja, organizovanja i razmene podataka koji su od značaja za upravljanje migracijam između organa državne uprave, koji su u okviru svog delokruga nadležni za pojedine segmente migracija. Ovakav jedinstven sistem zasnovan na mehanizmima saradnje kojim bi se rešili problemi koji proizilaze iz nedovoljno sinhronizovane i koordinirane akcije organa državne uprave uključenih u sitem upravljanja migracijama je sigurno potreban Srbiji. Predloženim zakonom uređuju se i pitanja dostupnosti i javnosti informacija koje su od značaja za migraciona pitanja. Na taj način omogućeno je da se podigne svest javnosti o značaju migracija, smanji ksenofobija i unapredi tolerancija prema različitostima.U cilju efikasnijih sprovođenja politika u oblasti migracija, jedan od mehanizama da se mere i aktivnosti vezane za oblast upravljanja migracijam koje se sprovode na nivou jedinica lokalne samouprave podstaknu je da se finansiraju sredstvima iz budžeta Republike Srbije. Ovim zakonom stvorena je mogućnost da se, ukoliko se za tim ukaže potreba, iz budžeta Republike Srbije podrži jedinica lokalne samouprave kroz finansiranje projekata iz oblasti migracija, koji su usklađeni sa planskim i strateškim dokumentima Republike Srbije. Imajući u vidu brojne izazove koji sa sobom nosi migracija, brojnost pitanja vezanih za različite kategorije migranata, kao i nužnost usklađivanja pravnog okvira sa proširenim pravnim tekovinama EU u oblasti migracija, ovaj zakon predstavlja odgovor na dosadašnji nedostatak propisa, jedinstvai koordinacije unutar sistema upravljanja migracijama u Republike Srbije. Kroz određivanje jedinstvenog organa, unifikovanje i integrisanje sistema prikupljanja, organizovanje i razmenu podataka i saradnju rada u oblasti od značaja za sprovođenje migracione politike, omogućava se sagledavanje celokupne migracione slike Republike Srbije i saniraju neželjene posledice određenog tipa migracija, efikasno se ostvaruju ciljevi migracione politike Republike Srbije, jednom rečju obezbeđuje se sveobuhvatno i kontinuirano upravljanje migracijama. Hvala na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, kolege i koleginice, ovo je veoma važan zakon i zbog toga mi je jako žao što u Skupštini nije ministar unutrašnjih poslova, koji bi zastupao Vladu prilikom načela branjenja ovog zakona, ali vidim da je tu ministarka zdravlja, moja koleginica Slavica Đukić Dejanović, koja nije čak ni doktor opšte prakse, lekar opšte prakse, pa ne može biti ni stručnjak opšte prakse. Svejedno, na ovaj zakon ću se osvrnuti kao na potrebu uređenja ove materije, ali ću se osvrnuti i sa aspekta pisanja ovog zakona gde su neki prevideli činjenicu da ne živimo u idealnom društvu, u idealnoj državi, da ovde i u načelima i u članovima postoje određene lepe želje koje nisu u skladu sa realnošću i nisu u skladu sa onim što se zaista dešava u Srbiji. Kada govorimo o migracijama, one mogu biti na opštem planu, ali mogu biti i na unutrašnjem planu. Možda bih se najviše pozabavio time. U članu 3. ovog zakona polazimo od načela poštovanja jedinstva porodice, ali pre svega mere u oblasti upravljanja migracijama predlažu se i sprovode tako da se očuva jedinstvo porodice u skladu sa potvrđenim međunarodnim ugovorom i zakonima. Taj član bi imao smisao u koliko bi to bilo jednostavno i ukoliko se to sistemski ne bi rešavalo, odnosno ukoliko bi se sistemski rešavalo, s obzirom da znamo svi u kakvoj je situaciji, a i ja kao predstavnik desničarske partije dobro znam i u kontaktima sam sa mnogim ljudima iz sredina koje se bave suzbijanjem bele kuge, povećanjem nataliteta, znam koliki su problemi u očuvanju jedinstva porodice. Svi znamo da se jedinstvo porodice i uopšte biološko, duhovno i ekonomsko oporavljanje Srbije jedino može ostvariti preko jake porodice, a temelj takve porodice nalazi se na selu. Kakvi su uslovi života na selu? Kakvi su uslovi života jedne mlade majke, jednog momka? Da li je moguće sprečiti migracije ljudi i opustošenje srpskih sela, ukoliko ne rešavamo te probleme na najvaljaniji mogući način? Ne može, u to sam ubeđen, zakon biti zbir propisa, nerealnih propisa, on mora pratiti sistemsko uređenje države i brigu države o svim aspektima koji omogućavaju unapređenje standarda života, unapređenje uslova života u svakoj sredini. Član 4. zakona kaže da se upravljanje migracija sprovodi tako da se doprinese ravnomernom i planskom ekonomskom razvoju Republike Srbije. Što se tiče ravnomernog regionalnog razvoja, malopre ste pohvalili član 15, a doći ćemo do njega, on upravo radi na štetu člana 4. Ravnomerni regionalni razvoj podrazumeva veću autonomiju lokalnim samoupravama, podrazumeva mogućnost donošenja budžeta što se tiče izgradnje, investicija, zapošljavanja u lokalnim samoupravama. Dakle, ne može zakon o upravljanju migracijama da bude puka statistika, on može da bude polazna osnova kako bismo uredili srpsko društvo i kako bismo, na kraju krajeva, sprečili pražnjenje celog istoka Srbije, cele Veljkove Krajine. Mi više na selu nemamo radno sposobno stanovništvo, a i ako ga imamo, imamo ga vrlo malo. U Srbiji je, to su članovi 3. i 4. jer je jedno sa drugim izuzetno povezano, u proteklih deset godina umrlo 500.000 ljudi više nego što se rodilo. Svake godine nestane jedan Gornji Milanovac. To su frapantni podaci kojima bi trebalo Srbija da se bavi. Ne znam kakve ratove da smo vodili u poslednjih deset godina toliko ljudi ne bi nestalo. I ono radno sposobno stanovništvo, željno znanja, obrazovanja, života, odlazi u velike sredine, pre svega Beograd. U Beogradu se okreće tri četvrtine ukupnog srpskog kapitala. Dakle, samo u krugu dvojke. U prethodnim godinama izvršili smo, to nije krivica ove vlade, to je krivica svih prethodnih vlada, tajkunizaciju Srbije. Legalizovali smo, mislim na političke partije, preko svojih veza i svojih benefita koje smo imali, prljave tokove novca 90-ih i omogućili ljudima koji su bili u Miloševićem establišmentu da postanu enormno bogati i da vladaju Srbijom. Nadam se da je ovo početak, i raduje me bez obzira što smo opoziciona stranka, borbe protiv najvećih tajkuna u Srbiji i protiv onih za koje cela javnost Srbije zna na koji su način poslovali. Setimo se nerazvijenih delova Srbije. Skoro sam bio u Aleksandrovcu i u Kosjeriću, biće novi lokalni izbori za godinu dana. Pre tri godine, pošto su bili ponovljeni lokalni izbori u Kosjeriću, nije bilo ministra i predstavnika političke partije, neki su dolazili helikopterom, koji nije došao u to malo mesto da izvrši desant na Kosjerić, kako bi što više glasova pokušao da naplati. Ove godine ili sledeće u maju mesecu, kada opet budu bili raspisani izbori, opet će Kosjerić biti predmet obećanja ljudima da će brinuti Srbija i Vlada o nerazvijenim sredinama. Koliko će brinuti? Dok ne odu iz Kosjerića. Imali smo izbore u Aranđelovcu. Sve političke partije, bojim se da su upale u jednu zamku da prihvate pravila igre koja su građena godinama unazad, da je bitan samo glas koji se dobije do momenta izlaska birača na biračko mesto, a posle toga se zaborave i obećanja i ljudi iz tog mesta. U Aranđelovcu, setićete se, nisu bili tako davno izbori, pre dve i po godine, pojedini predstavnici političkih partija građanima Srbije, biračima davali su patike za glas. Ukoliko neko glasa za određenu političku partiju ili ukoliko obeća da će da glasa, dobije jednu patiku. Kada ode na biralište i kada slika svoj glas, a kasnije dođe u stranačku centralu i pokaže za koga je glasao slikom sa mobilnog telefona, on dobije mogućnost da upari patike. Toliko o tome koliko Srbija brine o sistemskom rešenju problema, o lokalnim budžetima, koliko brine o tome da dozvoli onim ljudima koji se nalaze u lokalnim sredinama da na najbolji mogući način rešavaju svoje probleme. Član zakon broj 5. kaže kako će Srbija insistirati na poboljšanju odnosa sa dijasporom i Srbima u okruženju. Još nije postavljen direktor Kancelarije za dijasporu i za Srbe u regionu. Kako ćemo gajiti bolje veze sa dijasporom kada znamo da se u dijaspori nalaze uglavnom deca političkih emigranata, ukoliko bivši predsednik Srbije njihove očeve naziva kvinslinzima? To je jako bitno pitanje i to je odnos države Srbije prema ljudima koji bi trebalo da investiraju, prema ljudima koji bi trebalo na sve moguće načine da pomognu matici, kako bismo se ekonomski uspravili. Vi znate koliki novac dolazi iz dijaspore. Umesto da stvaramo pravednu državu, jer znamo na koji način je tretirana dijaspora u prethodnom periodu, znamo kako su ubijani naši intelektualci, naši pisci u dijaspori zato što se nisu slagali sa sistemom koji je ubijao Srbiju. Umesto da tražimo oproštaj od te dece za nesreće koja je zadesila njihove roditelje i njih same, mi ih tretiramo kao izdajnike, kao ljude koji moraju da dođu u Srbiju da se bore za svoja prava, da se bore da im bude vraćena imovina po Zakonu o restituciji koji je donet na način da im nikad ne bude vraćena ili da im teško bude vraćena, da se bore za prava da rehabilituju svoje očeve koji su ubijeni samo iz razloga što su drugačije mislili. Član 8. Zakona kaže da izbegla lica traže integraciju u društvu. Ne znam kakva je situacija po kolektivnim kampovima, u kakvim uslovima ti ljudi žive. Mi ne možemo ponuditi šansu ovako ruinirani ni deci koja imaju pomoć roditelja, sredine, celokupnog društva od rođenja, kako bi stekla šansu, kako bi stekla pravo na šansu, na obrazovanje i na zaposlenje. Kada pogledamo pojedine emisije u kojima vidimo, recimo, na KiM na koji način se postupalo sa sredstvima koja su izdvajana upravo za kolektivne centre i izbeglice, onda prosto postavimo pitanje da li je ova država spremna da se suoči sa nasleđem prošlosti, da li je ova država spremna da pomogne najugroženijima ili je poligon za ostvarivanje želja najbogatijih, najuticajnijih koji koriste i koristili su od 90-ih naovamo srpsku nesreću da bi bili oni još više srećni. Bio sam u kampanji u jednom selu na Zlatiboru i čovek koji je radio u "Obući Beograd", seljanin, doduše nije bio dok je živeo i radio u Beogradu, je posle 20 godina radnog staža dobio otkaz. Dakle, ja sam ovo pričao i u onom momentu kada smo na izborima zastupali program "Evropske Srbije" i ovo je kritika i one vlade, svake vlade od 2000. godine naovamo. On je posle otpuštanja rešio da se vrati u svoj zavičaj, da pokuša da tamo reši svoje egzistencijalne probleme, međutim, on za ovu državu ne postoji, iz razloga što ne uplaćuje penzijsko i socijalno i nema prava na subvenciju. Dakle, nije potreban firmi u kojoj je radio 20 godina, nije potreban selu, takvi ljudi su izbrisani sa spiska potrebnih ovoj državi. Sada dolazimo do člana 15. na koji sam se malo pre osvrnuo kada je govorila moja uvažena koleginica ministarka zdravlja, koja u Skupštini brani Zakon o upravljanju migracijama, u kome se kaže, pazite apsurda: "Radi podsticaja sprovođenja mera i aktivnosti neophodnih za postizanje ciljeva iz oblasti upravljanja migracijama u jedinicama lokalne samouprave iz budžeta Republike Srbije mogu se finansirati planovi koje utvrde organi jedinice lokalne samouprave". Dakle, opet centralizam. Opet će jedinica lokalne samouprave da sačini plan pa će ga poslati ministarstvu, pa će ministarstvo da odluči da li će finansirati taj plan ili ne. Znamo kako se i znamo ko je to naročito koristio, znamo kako se proteklih godina koristilo, kako su se koristila sredstva iz budžeta Republike Srbije. Onaj gradonačelnik koji ima svog ministra u Beogradu, on ima mogućnost da razvija svoju opštinu, pa sada imamo opustošene regione sa regionalnim centrima koji dobijaju sve i koji dobijaju šansu za svoje građane samo zato što će na sledećim izborima jednoj ili drugoj ili trećoj političkoj partiji doneti veliki broj glasova. To je neprihvatljivo i to je sve pokazatelj da je nama potrebno što pre menjati politiku, menjati strategiju, donositi sistemske zakone, ne baviti se rukavcima. Ovaj zakon, ponavljam, nije rđav, ovaj zakon je potreban i zbog usklađivanja sa standardima EU i zbog praćenja migracionih procesa u Srbiji i van nje. Ali, kada govorim o bilo kom zakonu, ne mogu a da se ne dotaknem ostalih zakona, ostalih oblasti, ostalih mimoilaženja u željama i realnosti između rada Vlade i onoga što se zove život. Nakon izlaganja ostalih predstavnika vlasti, na kraju ću dopuniti svoje izlaganje za vreme koje mi je preostalo. Hvala vam puno, pa ćemo i dalje razgovarati o tome.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvažena gospođo Đukić-Dejanović, poštovani gospodine Cuciću, dame i gospodo narodni poslanici, postojanje adekvatne migracione politike i upravljanje migracionim tokovima je od veoma velikog značaja za Republiku Srbiju. U procesu definisanja osnovnih pravaca i politika u oblasti migracija, kada je Srbija u pitanju, naročito moramo imati u vidu i specifičnosti sa kojima se naša država susreće. Naime, podsetio bih vas da se Srbija suočava sa različitim vrstama migracije: spoljnim, unutrašnjim, imigracijom i emigracijom, legalnim, nelegalnim, migracijama visoko kvalifikovanih i nisko kvalifikovanih radnika. Poseban problem u Srbiji je i činjenica da postoji veliki broj izbeglica i interno raseljenih lica koji su posledica prisilnih migracija tokom ratnih sukoba na prostorima bivše Jugoslavije. Srbija je danas, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, država koja ima najveći broj izbeglih i raseljenih na prostoru Evrope. Takođe je sve veći broj povratnika koji po osnovu Sporazuma o readmisiji sa zemljama EU postoje, a takođe sa druge strane se uvećava i broj državljana koji je zatražio azil u našoj državi. Naravno, tu je i trenutno aktuelni problem lažnih azilanata koji su državljani Republike Srbije, a koji traže azil u zemljama članicama EU. Naglasio bih da je pitanje adekvatnog upravljanja migracijama, pitanje koje mora da ima i ima veliki značaj kada je reč i o procesu pridruživanja države Srbije EU. U tom procesu, posebna pažnja se posvećuje viznom režimu, integrisanom upravljanju granicom, ilegalnim imigracijama, izbeglim interno raseljenim licima i azilantima. O tome govori i ocena stanja u ovoj oblasti koja je izneta u poslednjem izveštaju Evropske komisije o napretku Republike Srbije u kome se navodi, pa ću citirati: "Kada je reč o upravljanju migracijama, nije bilo napretka. Broj nelegalnih migranata koji prolazi kroz Srbiju i čije je krajnje odredište EU se povećao. Registrovano je oko 9.500 nelegalnih migranata u 2011. godini, a u poređenju sa 2010. godinom kada ih je registrovano oko 2.500. Akcionim planom za sprovođenje Strategije upravljanja migracijama za 2012. godinu, a koji je usvojen u maju ove godine, potrebno je dodatno poboljšati koordinaciju između tela odgovornih za sprovođenje migracione strategije i usvojiti dovoljna finansijska sredstva". Primena Sporazuma o readmisiji između Evropske unije i Srbije nastavlja se bez značajnih problema, mada su kapaciteti i resursi za integraciju povratnika u okviru procesa readmisije veoma ograničeni. Tokom 2011. godine u Srbiju je iz država članica EU vraćeno 5.150 lica. Po osnovu ovog sporazuma zaključen je i novi bilateralni protokol za njegovo sprovođenje sa Estonijom. Glavne zemlje odakle se ta lica vraćaju su po opadajućem broju Nemačka, Švedska, Švajcarska, Danska, Francuska i Holandija. Uopšteno govoreći, upravljanjem migracijama u Srbiji dalje umereno napreduje. Kada je reč o azilu, nije postignut napredak. Završen citat iz izveštaja Evropske komisije o napretku Republike Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, dakle, činjenica je da u Srbiji postoji veliki broj usvojenih i strategija, o čemu je govorila u svom uvodnom izlaganju, ministarka Slavica Đukić-Dejanović, ali i veliki broj zakona i podzakonskih akata koji regulišu pojedina migraciona pitanja. Podsetio bih vas na strategiju za upravljanjem migracijama i za Akcioni plan za sprovođenje strategije za period 2011-2012. Usvojene su i druge strategije koje se odnose na specifična pitanja migracione politike, kao što su, podsetio bih, Strategija na osnovu Sporazuma o readmisiji, Strategija suprotstavljanja ilegalnim migracijama, Strategija borbe protiv trgovine ljudima, Strategija integrisanog upravljanja granicom. Ono o čemu treba insistirati u narednom periodu, mislim da jeste efikasnije sprovođenje aktivnosti i ostvarivanje cilja koji su utvrđeni ovim dokumentima o kojima je reč, pre svega koja proizilaze iz strategija o kojima sam napomenuo. U tom kontekstu i ka tom cilju bi trebalo obezbediti zajedničku implementacionu politiku usvojenih strategija i koordinaciju institucionalnih tela koja su nadležna za migracije. Sistemsko praćenje migracionih kretanja treba da omogući postojanje ozbiljne analize migracionih potencijala i praćenja realizacije prava migranata, kao i uticaj migracija za razvoj našeg društva. Stoga je usvajanje zakona kojim bi se regulisalo upravljanje migracijama, ako je danas na dnevnom redu, od izuzetnog značaja za državu Srbiju. Stav Socijaldemokratske partije Srbije jeste da treba učiniti napore da se usvoji takav zakonski i zakonodavni okvir u oblasti upravljanja migracijama, kojim će se obezbediti poštovanje, pre svega evropskih standarda i primena pravnih tekovina EU u ovoj oblasti, ali i polaziti od uvažavanja sopstvenih specifičnosti koje imamo kao društvo i kao država. U upravljanju migracijama mora se voditi računa i o sledećim vrednostima, podsećam poštovanje ljudskih prava migranata, olakšavanje integracije ugroženih kategorija migranata u naše društvo, razvijanje međunarodne saradnje, nediskriminaciju, olakšavanje spajanja porodice. Treba obezbediti, takođe, efikasnu koordinaciju unutar samih institucija i između institucija koje su odgovorne, kako za kreiranje, tako i za sprovođenje politike u oblasti migracija. Imajući u vidu pristup koji ima predmet regulisanja ovog zakona, apelujemo da se što prepristupi izradi podzakonskih akata koji su neophodni, kako bi ovaj zakon mogao da zaživi u praksi i kako bi se sproveo, pre svega, u interesu onih građana i onih lica na koja treba da se odnosi, kao i da se obezbede neophodni kapaciteti Komesarijata za izbeglice, imajući u vidu nadležnost tog komesarijata, a koja se utvrđuje i ovim zakonom, a i nekim drugim zakonima. Takođe je važno, i jedna od najvažnijih aktivnosti, rekao bih predviđenih u okviru nadležnosti Komesarijata za izbeglice, emigracije, izrada i ažuriranje migracionog profila Republike Srbije, jer smatramo Socijaldemokratskoj partiji Srbije da bi ovim predlogom zakona trebalo istaći značaj tog dokumenta, odnosno bliže regulisati sadržinu, postupak i rokove za donošenje istog. To je naročito važno kada se ima u vidu da migracioni profil predstavlja instrument države koji treba da objedini sve informacije o migracijama i da na taj način omogućimo formulisanje adekvatne nacionalne politike. Na samom kraju dame i gospodo, smatramo da bi bilo celishodno da se podzakonskim aktima precizno definišu i obaveze svih organa, pre svega državne uprave, koji su uključeni u jedinstveni sistem, kako bi se obezbedila njihova efikasna koordinacija. Zahvaljujem vam svima na pažnji.
Hvala. Reč ima gospođa Donka Banović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Koliko je upravljanje migracijama važno za jednu državu i njene stanovnike, imamo prilike da ovih dana da čujemoiz usta političara Evropske unije. Dakle, imamo priliku da čujemo, a bojim se i da ćemo osetiti i na svojoj koži. Naime, zbog velikog broja takozvanih lažnih azilanata iz Srbije, Evropska unija nam preti ponovnim uvođenjem viza za ulazak u zemlje šengenskog prostora, preti da će Srbiju, odnosno, Republiku Srbiju skinuti sa bele šengen liste, odnosno da ćemo opet biti na crnoj šengen listi, mada građani Srbije nekako kada je u pitanju Evropska unija, imamo stalno osećaj da se nalazimo na nekim njihovim crnim listama. Evropska unija traži od Srbije da uvede veću kontrolu kada je izdavanje pasoša u pitanju, i da izvrši tzv. preventivno zaustavljanje lažnih azilanata na samoj granici Srbije. Međutim, prema važećim zakonima ove države, prema Ustavu i prema silnim konvencijama koje smo potpisali, takvo nešto bi bilo direktno kršenje ljudskih i ustavnih prava. Dakle, ova država nema pravo da nekome odbije izdavanje biometrijskog pasoša ukoliko ta osoba ispuni sve uslove i ova država nema pravo da nekoga zaustavi ukoliko, naravno, ima sve uredne papire, da zaustavi i da mu ne dozvoli prelazak granice. Nažalost, tačno je da, barem sam ja to u štampi mogla da pročitam, a i vi verovatno,kada je u pitanju izdavanje pasoša da je primećeno postojanje neke mreže državnih službenika koji su prodavali lična dokumenta, to sam ja pročitala u novinama, kao i svi građani. Dakle, prodaja krštenica, prodaja između ostalog i biometrijskih pasoša, no ja mislim da smo mi dovoljno ozbiljna zemlja da je ta mreža do sada razbijena. Međutim, kada je reč o sprečavanju takozvanih lažnih migranata, Evropska unija je ta koja može da to spreči mnogo efikasnije od nas. Kako? Baze podataka koje zemlje šengena imaju su veoma dobre i mnogo su preciznije, obimnije od naših baza, odnosno, osobu koja se sumnja da je lažni azilant, pa se izvrši provera, ta osoba može da bude zaustavljena na šengenskoj granici, a ne na srpskoj. Njihova granična kontrola može tu osobu da vrati u zemlju porekla, to je jedna stvar. Druga stvar je da Evropska unija, sve zemlje Balkana, pa i Srbiju može da proglasi, a mi smo nekad imali takav status, da može da proglasi za zemlju sigurnog porekla. Kada imate taj status, onda osobe koje traže azil u zemljama Evropske unije, podležu određenoj, vrlo jasnoj proceduri i za vrlo kratko vreme se njima odbija traženi azil, u nekim zemljama čak i za 48 sati, pa sama ta činjenica da Srbiju navedete kao zemlju sigurnog porekla, u startu će obeshrabriti sve one koji imaju nameru da odlaze u zemlje EU da traže azil. Dakle, oni prosto neće biti stimulisani zato što znaju da će za 48 sati biti vraćeni u Srbiji, odnosno u zemlju sigurnog porekla. No, ja bih sad par reči rekla i o ovom predlogu zakona. Kao što reče i kolega Omerović, Srbija je zemlja kojoj i te kako treba kvalitetno i dobro upravljanje migracijama, pre svega što je Srbija i zemlja porekla i zemlja tranzita, a i zemlja u kojoj su mnogi ljudi pronašli svoje utočište. U proteklih nekoliko godina je izvršno, da kažem, celokupna revizija zakona u Srbiji, koji se odnose na vize, na azil, na upravljanje granicama, ilegalnih i nelegalnih migracija. Dakle, imamo mnogo novih zakona. Takođe, imamo i mnogo tzv. nacionalnih, ali sektorskih strategija. Kolega Omerović je, takođe, nabrojao nekoliko tih strategija, a ja ću spomenuti da imamo i strategiju za upravljanje ilegalnim migracijama za period 2009 – 2014. godina. Kad smo već sad dobili problem tzv. lažnih azila, čini mi se da nismo tu strategiju baš nešto naročito uspeli da primenimo. Kada je reč o ovom predlogu zakona, jako je važno da svi imamo u vidu, a pretpostavljam da znamo, da postoji i strategija za upravljanje migracijama, koja je doneta još 2009. godine. Proces koji je vodio do izrade ove strategije je dugo trajao i bio je veoma temeljan. Znam da je, pre svega, Komesarijat angažovao veliki broj stručnjaka iz raznih i domaćih i međunarodnih organizacija i da se došlo do jedne prilično dobre strategije. Naravno, što je logično, ta strategija je i poslužila kao osnov za izradu ovog predloga zakona. Pa, ako je tako puno vremena potrošena i na izradu strategije i na pripremu ovog zakona, mislim da je krajnji rezultat, odnosno predlog mogao da bude mnogo bolji. Moja poslanička grupa i ja smatramo da zakon nije dobar i to, pre svega, što je veoma uopšten, što su neke odredbe toliko ne precizne da prosto se vidi da se neće moći ni primenjivati. No, to neće biti prvi takav zakon. Što se tiče primedaba, krenuću redom. Prva primedba se odnosi na poglavlje 2, gde su nabrojana načela za primenu ovog zakona. Recimo, jako je čudno da ste vi predlagač, da je uopšte izostavio načelo poštovanja ljudskih prava i nediskriminacije. To je čudno zato što ovaj zakon upravo se odnosi na možda najugroženije i najranjivije grupe ljudi koji postoje u ovoj zemlji. Zatim ste izostavili načelo sigurnosti državne granice i bezbednosti građana, što je, takođe, po nama, loše. O tome će detaljnije govoriti kasnije moje kolege iz poslaničkog kluba. Dakle, zamerke na izostavljanje jako značajnih načela. Sledeće što bih mogla da kažem jeste da imamo određene pojave i da ste ponudili loše rešenje, to je da imamo mnogo nekih sektorskih nacionalnih strategija. Mislim i da za ovu oblast ima šest ili sedam. Zapažanje do sada je da te strategije postoje svaka za sebe, da postoji veoma loša koordinacija između tih strategija, a i institucija. Kada je u pitanju upravljanje migracijama, onda morate da imate jedan jedinstven i celovit pristup. Znači, ne možete tu nešto da seckate. Takođe, primećena je do sada prilično nekordinisana i loša saradnja između organa i institucija koje se bave ovim oblastima. To uvek ili često ima, rezultat da za neki problem ne znate ko je nadležan, pa kad ne znate ko je nadležan, onda ne znate ni ko je odgovoran za neki problem ili imate preklapanje da više institucija ili organa su zaduženi za istu stvar, pa onda opet nemate kvalitetno rešenje problema, jer kada se više institucija tu upetlja vrlo često problem ostaje ne rešen. Meni se čini da ste taj problem nedostatka koordinacije između institucija i organa hteli da rešite time što u centar čitave ove priče ili upravljanja migracijama stavljate Komesarijatu za izbeglice. To je utisak kada se ovaj zakon pročita. Tačno je da će se taj Komesarijat drugačije zvati. Dakle, neće biti samo Komesarijat za izbeglice, nego će to biti i Komesarijat za izbeglice i upravljanje migracijama. Demokratska stranka Srbije i ja smo prilično skeptični prema ovom rešenju, ne zato što smatramo da ljudi koji trenutno rade u Komesarijatu nemaju iskustva u različitim oblicima migracija, imaju oni iskustva, ali smatram da nemaju administrativne kapacitete da obavljaju ovako jedan raznolik i složen posao. Dakle, samim tim što će se ono preimenovati, nije dovoljno. Imali smo takvih slučajeva kada se uvodi neki novi zakon, pa da neko telo dobije i neke druge nadležnosti, međutim, onda u zakonu se navodi da će se izvršiti reorganizacija ili nova sistematizacija. Navodi se, takođe, koliko će novih ljudi biti zaposleno u Komesarijatu i kada će se doneti taj podzakonski akt. Znači, govorim o Predlogu zakona, a o tome nema ni reči, o novoj organizaciji, odnosno reorganizaciji Komesarijata ima kasnije u obrazloženjima, ali obrazloženje nije zakon. To uopšte nije zakon. To može da služi poslaniku kada sprema diskusiju da pročita. Dakle, vi toliko ozbiljni i novih nadležnosti dajete Komesarijatu, a o tome kako će se i da li će se uopšte reorganizovati, nema ni reči. Takođe, u ovom zakonu apsolutno nigde nema reči o potrebi finansijskim sredstvima, pa ni za rad budućeg Komesarijata kao takvog. Sledeća primedba koja se opet odnosi na tu uopštenost ovog zakona je gde vi predviđate osnivanje pokrajinskih i lokalnih saveta za migracije. Dakle, apsolutno je nesporno da je svaka lokalna samouprava specifična po mnogim stvarima, pa i po ovim. To je nesporna potreba. Međutim, ovde kažete da lokalna samouprava može da formira savet. Čim stavite "može" uglavnom se to ne radi. Opet nema reči o tome ko će finansirati rad tih lokalnih saveta za migracije. Ne govorite i ništa ne kažete šta se dešava sa opštinskim poverenicima za izbeglice. Uglavnom svaka lokalna samouprava ima tog poverenika za izbeglice. Dakle, uopšte niste predvideli sad njihovo mesto. Da li će se oni ukidati, da li će oni postati deo tog saveta, ali kako će postati deo ako lokalna samouprava odluči da ne formira savet za migracije. Ovde sam skeptična i kažem da će lokalne samouprave izbeći da formiraju te savete. Opet će se oslanjati na Komesarijat, imajući u vidu iskustvo sa formiranjem nekih drugih saveta. Recimo, u Zakonu o ravnopravnosti polova ste takođe imali preporuku da lokalne samouprave formiraju lokalne savete za ravnopravnost polova. Mislim da je to učinilo svega 20 lokalnih samouprava, jer isto u zakonu pisalo može i ne mora. Imali ste u nekom zakonu da lokalne samouprave formiraju savete o koji će brinuti o ljudskim i manjinskim pravima u lokalnim samoupravama, a imate možda 15 opština koje su to uradile. Dakle, i ova priča oko tih lokalnih saveta za migraciju je priča koja se neće ostvariti. Naravno, ovde govorite o potrebi stalnog obrazovanja i obuke ljudi koji će se baviti ili koji se već bave ovim poslovima, a opet se tu u centar stavlja Komesarijat. Rekoh, znam da ljudi u Komesarijatu zaista imaju puno iskustva, ali zar pored svih ostalih nadležnosti koje se daju Komesarijatu, sada će biti zadužen za sve kada je u pitanju obuka i potreba stalnog obrazovanja. Opet nemamo ni reči o tome koja su to finansijska sredstva potrebna evo za ovu stvar, za stalno obrazovanje. To košta. U glavi 4. članovi 16. i 17. govori se o jedinstvenom sistemu prikupljanja, organizovanju, razmeni podataka, odnosno o stvaranju jedinstvene baze podataka. Ko se iole bavi ovom oblašću, on zna da je jako teško doći do preciznih podataka. To je do sada bilo najbolje otići na sajt Sekretarijata za izbeglice, pa tu imate neke podatke, odete na sajt UNHCR za Srbiju pa i tu imate neke podatke. Tako da je to kao ideja dobro. Međutim, opet se ovde ne vidi, to je jako ozbiljan posao, voditi jedinstvenu bazu podataka u nekoj oblasti, iz zakona se ne vidi ko će za to biti zadužen, ko će biti odgovoran, ko će to i kako će se finansirati. Ono što je po meni tu vrlo osetljivo je i to ko će biti odgovoran za zaštitu ličnih podataka o ličnosti. Dakle, opet jedna ideja, ali ne znam kako će doći do njene realizacije. Mi smo podneli dosta amandmana, tako da ćemo kada bude rasprava u pojedinostima o njima govoriti. Rekla bih par reči o statusu izbeglica i interno raseljenih lica. Skoro 20 godina posle početka prvih oružanih sukoba na tlu bivše Jugoslavije, 2008. godine je UNHCR svrstao Srbiju među pet zemalja u svetu, sa dugotrajnom izbegličkom krizom i zemlju koja ima najveći broj izbeglica i raseljenih lica u Evropi. Dakle, imamo peto mesto u svetu, a prvo u Evropi po tom problemu. Posle 21 godine mi još uvek imamo 86.000 izbeglica. Od toga je 85.000 izbeglica iz Hrvatske. Najveći problem i faktor postojanja te dugotrajne izbegličke krize u Srbiji je nespremnost Hrvatske, svih sadašnjih, a i bivših političara iz Hrvatske, da na zadovoljavajući način reše probleme povratka, individualnih prava izbeglih i proteranih Srba iz Hrvatske. Podsetiću vas samo koji su to problemi, povratak imovine i stanarskih prava, konvalidacija radnog staža, neisplaćene penzije, povratak zaposednutih poljoprivrednih imanja njihovim pravim vlasnicima, ukidanje tajnih optužnica za navodne ratne zločine koji postoje da bi obeshrabrili ljude da se vrate u Hrvatsku, odnosno u svoje domove. Takva Hrvatska, koja krši sva moguća ljudska i imovinska prava izbeglica Srba, a nekadašnjih svojih građana je ocenjena kao zemlja koja je ispunila sve evropske standarde, sve standarde EU, tako da oni planiraju da postanu član EU 2013. godine, bez obzira što nisu ni prstom mrdnuli da se reše problemi izbeglica iz Hrvatske u Srbiji. Onda, kao vrhunac nam signe vest da su predsednik Hrvatske Ivo Josipović, sadašnji i bivši predsednik Republike Srbije Boris Tadić, u Briselu primili Evropsku medalju za toleranciju u obrazloženju te nagrade piše da je to priznanje za doprinos, citiram – Toleranciji, poštenju, moralnoj hrabrosti i pomirenju u Evropi. Tačno je da su oni slatkorečivo govorili o pomirenju i o toleranciji, a istovremeno nisu ništa učinili da se najveća izbeglička kriza u Evropi reši. Samo se plašim da neki naši budući, pošto imamo naznaka da se pojavljuju neki novi politički tandemi, iskreno se nadam da grešim, jer ako za četiri godine još neki tandem bude sa balkanskih prostora primio tu medalju, o pomirenju i toleranciji, onda se Srbiji zaista loše piše. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovana ministarko zdravlja Slavice Đukić-Dejanović, poštovane kolege poslanici, na početku ću da govorim o nekim brojkama koje govore o tome koliko imamo izbeglica, raseljenih lica, a možda i azilanata. Ovaj Predlog zakona o upravljanju migracijama se donosi po hitnom postupku, navodno da bi se sprečile posledice povećanog broja migranata u Srbiji. Znamo da smo se mi suočili sa prvim većim brojem izbeglica za vreme ratova devedesetih godina. Oni skoro već 20 godina i više žive u kolektivnim centrima, a neki su se dobro snašli. Znamo da za 20 godina nisu uspeli da se integrišu i da ih država Srbija prihvati. Prihvatila ih je time što im je dala kolektivne smeštaje, ali tim ljudima je pored toga potrebna i bolja zdravstvena zaštita, prvenstveno im je potreban posao koji 20 godina ne mogu da nađu. Naši ljudi koji migriraju u zemlje EU, prvenstveno u dobro razvijene države EU, odlaze tamo zbog ekonomskih neprilika i zbog toga što ovde ne mogu da nađu posao. Evropske zemlje ih vraćaju nazad, s time da će ti ljudi koji će biti vraćeni iz EU takođe imati velike probleme zato što ćemo im možda obezbediti neki smeštaj, ali njima je prvenstveno potrebno da se obezbedi posao. Mislim da je to jedini i najveći problem u ovoj državi, što ljudi nemaju posao. Migranti koji dolaze iz drugih zemalja, koji su možda u našoj zemlji u tranzitu, znamo da postoje već nekoliko azilantskih centara, u tim centrima nailaze na veliku neprihvaćenost, zato što su pomešani razni mentaliteti. Mislim da država treba da napravi strategiju o tome šta ćemo raditi i sa izbeglicama koje ovde žive već 20 godina, koji su se integrisali u našu državu, sa onima koji će doći iz EU, a i sa svima koji su tu u tranzitu. U Srbiji živi skoro 300.000 izbeglica i interno raseljenih, što je najviše u zemljama EU. Govoriću o teritoriji sa koje dolazim. Tako da, mogu da kažem da u Novom Sadu status izbeglica u Srbiji ima 660.000 ljudi, a 215.000 ima status interno raseljeni. Broj izbeglica je stabilan. Ne mogu da kažem da nije dobra forma što se uvodi komesarijat i što će on voditi statistiku, ali mi već imamo brojeve i napravljenu statistiku. Znamo koliko raseljenih izbeglica boravi u Srbiji. Zato hoću da kažem da je broj izbeglica stabilan. Međutim, broj interno raseljenih lica se povećao posle zbivanja na Kosovu i sada iznosi oko 215.000, od čega su 12.000 u Vojvodini. U Vojvodini postoje dva kolektivna centra izbeglih, od kojih je jedan u Kovinu, ali ove godine bi trebao da se zatvori. U poslednjih pet godina je kroz strategiju obezbeđeno više od pet hiljada trajnih rešenja za izbeglice, a sredstva koja su za to utrošena su iz budžeta IPA fondova od donatora, a iznose 48 miliona evra, od čega je u Vojvodini otišlo oko 15 miliona evra. Ti podaci su potrebi i komesarijatu koji će dalje obavljati tu statistiku, od marta 2003. godine da bi se orijentisao na te podatke i dalje radio. Povratnici koji u Srbiju stižu na osnovu Sporazuma o readmisiji, su za sada najugroženija kategorija, ali može se reći da su ugroženi zbog toga što im mi kao država ne pružamo neku socijalnu zaštitu, ne pružamo im neki normalan svakodnevni život. Od 2006. Kancelarija za readmisiju je prihvatila više od 8.000 vraćenih, a tokom 2011. godine broj onih koji traže azil je porastao na 3.000. Problem je u tome što komesarijat nema kapacitet da smesti sve ljude koji traže tu pomoć. Tim zakonom koji je danas pred nama je predviđeno da nadležnost Komesarijata za izbeglice i migracije bude proširena i na upravljanje migracijama i pomoć azilantima, a biće formirana i jedinstvena baza podataka o migracijama, koju će moći da koriste svi državni organi. Samo se pitam da li sredstva koja su tu predviđena, dva miliona dinara i 500.000 dinara za obuku tih saveta i ljudi koji će raditi u tom Komesirajatu, po mom mišljenju to stvarno nije dovoljno, iz razloga što će, kako se ovde predviđa, sva sredstva biti potrošena uglavnom na njihovu edukaciju, a za sredstva za boravak tih emigranata i izbeglica, za te kolektivne centre, po meni treba da brinu lokalne samouprave i AP Vojvodina. Nije mi jasno odakle će se obezbediti sredstva za te namene. Takođe, Komesarijat će raditi i na merama poboljšanja uslova životainterno raseljenih, dok su ljudi u raseljeništvu. I ovde me interesuje o kojim se tu sredstvima radi, da li će ta sredstva biti izdvojena iz budžeta Republike Srbije, iz kog ili iz kojih ministarstava, da li će ta sredstva opet da padnu možda na lokalne samouprave, da li će oni finansirati boravak tih osoba po tim kolektivnim centrima na svojim teritorijama? Takođe je predloženo da se povratnicima po osnovu sporazuma o readmisiji, što je po ovom zakonu i najveći problem, koji nisu u mogućnosti da sebi obezbede smeštaj, a znamo da oni najverovatnije neće moći sebi da obezbede smeštaj, neposredno po povratku će se obezbediti smeštaj u privremenom kolektivnom centru, kao i ishrana i neophodna odeća i obuća. Oni mogu biti smešteni u privremenom smeštaju u periodu od 14 dana, sa mogućnošću produženja ukoliko se radi o starim, invalidnim i bolesnim licima ili će oni biti preseljeni u ustanove socijalne zaštite. Privremeni smeštaj, ishranu, obuću i odeću obezbeđivanje Komesarijat neposredno ili u saradnji sa jedinicama lokalne samouprave ili sa organizacijom "Crvenog Krsta". Po meni Komesarijat možda nije najbolja formulacija. On će biti smešten u Beogradu, u nekoliko kancelarija. Ljudi će opet tu da dolaze, da rade od osam do tri, četiri. Ne vidim veliku angažovanost po terenima tih komesarijata i tih saveta, što stvarno zakon nije predvideo, tako da mogu da kažem da ovaj predlog zakona, po meni, nije dobro formulisan, nedorečen je. Ne zna se ni ko će finansirati savete, ni kako će se obrazovati ti saveti. Jednostavno, LSV zbog tih nedorečenosti neće podržati ovaj zakon.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Stošić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko, uvaženi predstavnici Komesarijata, mi u PUPS smatramo da je usvajanje zakona o upravljanju migracijama veoma značajno za Republiku Srbiju. Naime, aktuelna migraciona pitanja i različite kategorije migranata, kao i njihov veliki broj, svakako zahtevaju da ovo pitanje bude zakonski regulisano, kako bi se na celovit način uredilo praćenje i upravljanje migracijama u Republici Srbiji. Svesni smo da su poslednjih godina migracije kod nas prisutne u znatno većem obimu nego u bilo kojoj drugoj zemlji Evrope, što dodatno ukazuje da je krajnje vreme da se zaokruži sistemski pristup ovom pitanju. Proces sistemskog obličavanja migracione politike, započet donošenjem strategije za upravljanje migracijama i akcionim planom za njeno sprovođenje, sada se nastavlja usvajanjem ovog zakona, čime je Republika Srbija na dobrom putu u ostvarivanju postojećih ciljeva i prioriteta u ovoj oblasti. Usvajanje ovog zakona uticaće na različite kategorije migranata i doprineće unapređenju njihovih ljudskih prava kroz predviđene mere za njihovu integraciju, reintegraciju i poboljšanje uslova života. Ne smemo zaboraviti da je u Republiku Srbiju svojevremeno došlo preko pola miliona izbeglica, preko 250.000 interno raseljenih lica, kada je kroz centre za azil u Banji Koviljači i Bogovađi u poslednje dve godine prošlo preko 1.600 tražilaca azilanata, a u istom periodu u Republiku Srbiju je vraćeno preko 10.000 lica po osnovu sporazuma o readmisiji, što je više nego dovoljan pokazatelj da je sveobuhvatno i kontinuirano upravljanje migracijama za koje se Republike Srbija opredelila ovim predlogom zakona najbolje rešenje. Smatramo da je dobro rešenje što je u zakonu predviđen Komesarijat za izbeglice, kao što i sam zakon kaže – organ koji obavlja stručne i druge poslove koji se odnose na upravljanje migracijama, imajući u vidu njegova dosadašnja iskustva i aktivnosti u ovoj oblasti. Komesarijat za izbeglice je posebna organizacija osnovana 1992. godine Zakonom o izbeglicama. Od 1992. godine Komesarijat za izbeglice iz budžeta Republike Srbije, u saradnji sa međunarodnim agencijama i organizacijama, vladama pojedinih zemalja i lokalnim samoupravama realizuje program trajnih rešenja za izbeglice, a od 2002. godine, u skladu sa Nacionalnom strategijom za rešavanje pitanja izbeglih i interno raseljenih lica i za interno raseljena lica kroz različite projekte. Nabrojao bih samo projekte koje ja znam da je Komesarijat realizovao: kompletna izgradnja stambenih jedinica, delimična izgradnja ili samo izgradnja, kupovina seoskih kuća sa okućnicom, dodela montažnih kuća, pomoć u vidu paketa građevinskog materijala za završetak započetih stambenih objekata, projekti pomoći u vidu ekonomskog osnaživanja izbeglih i interno raseljenih lica, izgradnja objekata za socijalno stanovanje u zaštićenim uslovima, adaptacija i prenamena objekata kolektivnih centara u ustanove za smeštaj starih lica, adaptacija i proširenje kapaciteta ustanova socijalne zaštite. Sve ovo nam ukazuje da je Komesarijat dobro rešenje i zbog svojih prethodnih iskustava po ovim pitanjima, da će eventualno u narednom periodu, kroz neke zakonske regulative, koje će biti definisane posebnim dokumentima, raditi posao od velikog značaja upravo za migracione tokove. Zakonske uređenje u oblasti upravljanja migracijama omogući će praćenje potrebe migranata i utvrđivanja migracione politike, naročito mera za poboljšanje uslova života interno raseljenih lica dok su u raseljeništvu, možemo konstatovati da će to biti još veoma dugo, za obezbeđivanje stambenog prostora radi privremenog smeštaja licima kojima je priznato pravo na utočište, kao i privremenog kolektivnog smeštaja za povratnike po osnovu Sporazuma o readmisiji, koji nisu u mogućnosti da obezbede smeštaj neposredno po povratku, naročito ako imamo u vidu da će u narednim godinama, u narednom periodu biti potpisani i sa velikim brojem evropskih zemalja, Sporazum o readmisiji, da će verovatno biti veliki broj povratnika po toj osnovi. Na ovakav način u Republici Srbiji dodatno se obezbeđuje unapređenje i zaštita odgovarajućih ljudskih prava ovih lica. Poseban uticaj zakon će svakako imati u odnosu na porodice stranaca koji ilegalno borave na teritoriji Republike Srbije kroz predlaganje određenih sistemskih mera za dobrovoljni povratak stranaca koji nelegalno borave na teritoriji Republike Srbije, u zemlji njihovog porekla. Takođe, dobro rešenje predviđeno Predlogom zakona je i uspostavljanje jedinstvenog sistema za upravljanje i razmenu podataka i informacija, čime će se omogućiti dobijanje tačnih i potpunih podataka, informacija i statistika vezanih za migraciona pitanja. Mislim da je ovo dobra stvar, zato što će se preko lokalnih samouprava i preko poverenika za izbeglice od prikupljenih podataka napraviti jedna centralna baza podataka, kojom se može regulisati normalno upravljanje ovim procesima. Ovo je potrebno i značajno za redovno ažuriranje migracionih profila Republike Srbije, tako i za analizu trendova i pravovremeno planiranje kroz niz odgovarajućih mera i aktivnosti u cilju upravljanja migracijama. Ono na šta bih posebno skrenuo pažnju, to su saveti za migracije, čije obrazovanje na lokalnom nivou predviđa ovaj zakon. Odredba člana 10. zakona uređuje da se od strane nadležnog organa u autonomnoj pokrajini i jedinici lokalne samouprave obrazuje savet za migracije radi obavljanja savetodavnih poslova koji se odnose na upravljanje migracijama na teritoriji autonomne pokrajine i jedinici lokalne samouprave. Takođe, uređuje se da uz sastav saveta za migracije, koji se uređuje aktom o obrazovanju, ulaze predstavnik izvršnog organa jedinice lokalne samouprave, predsednik opštine ili gradonačelnik, ili član opštinskog i gradskog veća, a u prethodnom periodu je bilo regulisano da to bude gradonačelnik ili predsednik opštine. Mislim da je dobro rešenje što se daje mogućnost da to bude član gradskog, odnosno opštinskog veća, čime se postiže neka relaksacija kod gradonačelnika, odnosno predsednika opštine, da će određeno resorno lice biti zaduženo za ova pitanja. Pored članova izvršnih organa, u savet za migracije na lokalnom nivou se planira da uđu i predstavnici Centra za socijalni rad, policijske uprave, službe zapošljavanja, poverenik za izbeglice, predstavnik opštinske, odnosno gradske uprave, kao i druga lica gradskih, odnosno opštinskih institucija, u zavisnosti od same potrebe svake lokalne samouprave. Kroz rad lokalnih saveta za migracije se omogućava da se sagledaju problemi sa kojima se autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave suočavaju u ovoj oblasti na svojim teritorijama i da se blagovremeno definišu i sprovedu potrebne aktivnosti i aktivan uticaj na rešavanje problema na lokalnom nivou. To je jedan znak da ipak nije centralizacija preko Komesarijata, već Komesarijat služi za vođenje jedne celovite baze podataka. U dosadašnjem periodu je u jednom malom broju lokalnih samouprava obrazovani saveti za migracije, mada je bila preporuka Komesarijata i stalno je biloinsistiranje Komesarijata na tome. Lokalne samouprave koje su obrazovale savet za migracije su kud i kamo bolje rešavale status izbeglih i interno iseljenih lica. To pitanje je sada regulisano ovim zakonom, što će lokalne samouprave obavezati da postupaju u skladu sa zakonom, odnosno da su obavezne da obrazuju savet za migracije. Čini mi se da je neko rekao da mogu da obrazuju, međutim, član 10. govori, citiraću ga – radi obavljanja savetodavnih poslova u vezi sa upravljanjem migracijama na teritoriji autonomne pokrajine i jedinici lokalne samouprave, nadležni organ u autonomnoj pokrajine i jedinici lokalne samouprave obrazuje pokrajinski, odnosno lokalni savet za migracije, u daljem tekstu, savet za migracije. Znači, ne može, nego faktički na osnovu ovoga cenim da treba, odnosno da mora. Odredbom člana 15. je propisano da se radi podsticanje aktivnosti neophodnih za sprovođenje ciljeva i mera u oblasti upravljanja migracijama u jedinici lokalne samouprave i iz budžeta Republike Srbije se mogu finansirati planovi koje utvrde nadležni organi jedinice lokalne samouprave koji moraju biti usaglašeni sa strategijom u oblasti upravljanja. Ovo ništa nije novo, i do sada su lokalne samouprave imale mogućnosti da svoje planove i svoje projekte plasiraju prema Komesarijatu i u zavisnosti od količine sredstava koju je obezbeđivao Komesarijat, bilo je, uglavnom, zadovoljavanje svih potreba lokalnih samouprava. S obzirom na dinamičnost koja prati oblast migracije, jako je dobro što je ovim zakonom, odredbom člana 11. zakona propisano da lica koja obavljaju poslove od značaja za upravljanja migracijama, Komesarijat obezbeđuje obuku i osposobljavanje za obavljanje poslova u oblasti upravljanja migracijama. Na ovakav način će se obezbediti obučen i stručan kadar koji će u najboljoj mogućoj meri moći da prepozna osnovne potrebe, načine pomoći i zaštite prava migranata. Na isti način se omogućava i praćenje trendova, usvajanje novih standarda i unapređenje u ovoj oblasti, a time i optimalni uslovi da se na vreme uoče eventualni problemi i delovi njihovog prevazilaženja. Posebno širina ovog zakona se ogleda u tome što predviđa ne samo međusobnu saradnju između organa Republike i lokalnih samouprava, već i saradnju sa evropskim i međunarodnim institucijama, čime se postiže potrebna harmonizacija u ovoj oblasti. Jedina primedba je na odredbe člana 19. zakona, kojim je predviđeno da će se podzakonski akti za sprovođenje ovog zakona doneti u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Lično smatram da bi to vreme trebalo biti kraće, ali to je zadnji rok, što znači da se ti podzakonski akti mogu doneti i mnogo ranije. Znači, zadnji rok je tih 12 meseci. Kao što sam već naglasio, Srbija je na prvom mestu u Evropi po ukupnom broju raseljenih i izbeglih lica, kao i po dužini izbegličkog statusa. Ta činjenica je pre tri godine opredelila inicijativu Antonija Gutera, visokog komesara UN za pitanja izbeglica i dr Jovana Krkobabića, potpredsednika Vlade Republike Srbije za organizovanje međunarodne donatorske konferencije, koja je održana marta meseca u Sarajevu, sa ciljem prikupljanja preko pola milijarde, odnosno 584 miliona evra, kako bi se obezbedio krov nad glavom za oko 30 hiljada izbeglih porodica zapadnog Balkana. Misli se na Srbiju, Hrvatsku, BiH i Crnu Goru. Od tih prikupljenih sredstava, Srbiji bi pripalo 335 miliona evra. Na taj način bi Srbija u narednih pet godina trajno zbrinula oko 17 hiljada najugroženijih porodica, odnosno oko 45 hiljada osoba izbeglih za vreme rata od 1991. do 1995. godine iz BiH, Hrvatske i sve preostale izbeglice koje još žive u kolektivnim centrima. Potpredsednik Vlade Srbije i ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, dr Jovan Krkobabić, primio je ovih dana delegaciju Razvojne banke Saveta Evrope i Evropske komisije, kao i šefa delegacije EU u Srbiji. Razgovor je bio posvećen realizaciji regionalnog programa za stambeno zbrinjavanje najugroženijih izbeglica na zapadnom Balkanu, upravo u vezi ove donatorske konferencije i ovih sredstava. Ceo ovaj projekat mora da se završi bez suvišnog administriranja, efikasno i odgovorno, zbog onih kojima su ova sredstva namenjena, a namenila su ih države ne naša, nego države koje su donatori ovih sredstava. Šef delegacije EU u Srbiji, Visent Dežer, ukazao je na neophodnost da projekat bude ravnomerno zastupljen na celoj teritoriji Srbije, uključivanjem i lokalnih samouprava, kao i skraćenju i administrativnih procedura, kako bi izbeglice što pre došle do trajnog stambenog rešenja. Ovo je posebno važno za lokalne samouprave koje su bile opterećene izbegličkom krizom. Radi ilustracije ću samo da napomenem da je Niš podneo i podnosi veliku izbegličku krizu. U periodu od 90-ih godina do sada je Niš prihvatio oko 24 hiljada izbeglica i interno raseljenih lica, što iznosi 10% od ukupnog broja stanovništva. Mora se priznati da je to veoma teško rešiti, te probleme, bez sistemskog rešavanja problema. Međutim, i ostali centri u Srbiji se takođe susreću sa tim problemom, sa velikim brojem izbeglice odnosno interno raseljenih lica. Na kraju, zaključio bih svoje izlaganje još jednim osvrtom na to da specifičnost i raznolikost pitanja u oblasti upravljanja migracijama, ukazuje na neophodnost postojanja jedinstvenog pravnog akta kojim će biti postavljeni osnovni mehanizmi upravljanja u ovoj oblasti, a to će se upravo postići usvajanjem zakona o upravljanju migracijama. Poslanička grupa PUPS nakon ove rasprave i rasprave u pojedinostima, uz eventualno poboljšanje zakona kroz amandmane, podržaće ovaj zakon i glasiće za usvajanje zakona o upravljanju migracijama. Hvala.
Hvala. Primili ste ostavke narodnih poslanica Ane Sekulović i Marije Blečić na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Odbora za administrativno - budžetskai mandatno - imunitetskaNarodne skupštine povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika koji predlaže Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata narodnim poslanicima. U skladu sa tim, a saglsano članu 88. stav 1. tačka 2. i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno - budžetskai mandatno - imunitetskaNarodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicama Ani Sekulović i Mariji Blečić, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnihposlanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospođo potpredsednice. Poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj zakon odslikava rad ove vlade i ovaj zakon ima tehnički karakter. To je u stvari jedan kontinuitet koji je započet od kada je konstituisana i Vlada i parlament. Imamo zakone koji stvaraju neki privid rada Vlade, a zajedničko je u stvari za sve ove zakone da nemaju reformskog potencija. Naime, ovaj zakon koji je danas na dnevnom redu parlamenta ima nekih dvadesetak članova, a od toga tri predstavljaju prelazne završne odredbe. Dakle, imamo zakon koji čak i u obrazloženju navodi da se prevashodno donosi zbog mehanizma za nadzor migracionih tokova eventualno radi analize uticaja migracije na razvoj države i slično. Radi se faktički o jednom zakonu tehničke prirode. Kada sam izrekla ovu kritiku ove vlade ne mislim na vas gospođo ministarko, a mislim da se i vi vrlo dobro sećate kao predsednica Narodne skupštine Republike Srbije u prethodnom sazivu koliko je ovaj parlament radio, koliko je zakona prošlo kroz ovaj parlament i koliko je zakona usvojeno. Vrlo dobro ste upoznati koliko je parlament vezan i njegov rad za rad Vlade. Dakle, koliko je daleko više zakona doneto u prethodnom sazivu u onom vremenskom periodu od 100 dana rada prethodne Vlade u odnosu na ovaj parlament mislim da je dovoljna slika o tome kako funkcioniše današnja vlast. Zakon o migraciji je zakasnio najmanje 20 godina i posle 20 godina stiže u ovakvom obliku sa ovakvom sadržinom koja je predstavljena u predlogu zakona. Prosto, ne možemo o migraciji da govorimo a da ne posmatramo u kontekstu prošlosti, u kontekstu devedesetih godina, šta se dešava sa migracijom u prezentu i šta se očekuje u migracionim tokovima u bliskoj budućnosti. Kada govorimo o devedesetim godinama prosto ne možemo da zaboravimo onaj bum migracije koji je nastao i to je migracija i prinudna migracija koja je faktički bila posledica ratova koji su vođeni na prostorima bivše Jugoslavije, ratova u kojima navodno Srbija nije učestvovala. Tokom devedesetih godina iz ove Srbije je otišlo nekoliko stotina hiljada mladih i visokoobrazovanih ljudi. Tokom tih godina je Srbija dobila jako veliki broj prinudno migriranih ljudi, ljudi koji su došli unesrećeni, osiromašeni i frustrirani usled svih tih ratova. Dakle, to je ta migracija koja itekako ima uticaja na razvoj Srbije i koja itekako opterećuje i dan danas njen razvoj, jer Srbija danas ima 6% visokoobrazovanih građana kao što je imala i pre 20 godina, a sa ovakvom tendencijom migracije visokoobrazovanih građana ne možemo očekivati rast visokoobrazovanih građana u procentualnom smislu iako postoji ambicija da do 2020. godine taj procenat povećamo na 40%. Prosto je neshvatljivo odakle ta pozitivna ambicija, jedino ukoliko se ne planira da se buduće diplome prodaju po kioscima, prodavnicama i na ulicama. Dakle, to nije državna strategija kada se govori o tome šta uraditi sa privredom, ekonomijom, sa razvojem ove države ukoliko zaista želimo da amortizujemo tu migraciju koja je veliki teret za ovu državu. Kada govorimo o sadašnjosti i migraciji prosto ne možemo da izgubimo iz vida da je ponovo postala tema vizna liberalizacija kao što je to bila tema 2009- godine. Međutim, 2009. godine to je bila jedna pozitivna tema gde se očekivalo da dobijemo viznu liberalizaciju koju smo i dobili kao krunu napora bivše vlasti da normalizuje odnose sa Evropom i kao jedan dokaz da je Evropa prepoznala u Srbiji njenu volju za modernizacijom.Danas se ponovo nalazimo u situaciji da postoji velika opasnost da izgubimo taj beli šengen. Nedopustivo je da glavnu odgovornost svalimo na onaj najsiromašniji deo populacije koji odlazi u EU očekujući da će rešiti svoju egzistenciju. Kada govorimo o najsiromašnijim građanima ove države mislim na Rome i Albance koji su ekonomski azilanti u EU i koji očekuju tamo neku socijalnu pomoć, pomoć koju očigledno od njihove države nisu dobili i nisu ni prepoznali mogućnost da će možda eventualno jednom da dobiju tu pomoć. Dakle, ne smemo da izgubimo iz vida tu činjenicu da ova država jako malo toga radi, da presvega obrati pažnju na diskriminaciju tog najsiromašnijeg sloja u smislu nedovoljne pažnje koja se usmerava prema mogućnosti njihove egzistencije u smislu činjenice da se prenebregava činjenica da su ti ljudi najčešće na društvenim marginama zbog svoje nacionalne pripadnosti i zbog svog ekonomskog statusa. Kada se govori o lažnim azilantima prosto je prejaka ta reč – lažni jer se turadi pre svega o ekonomskim azilantima, o ljudima koji su egzistencionalno i socijalno ugroženi. Na koji način ova vlada misli da reši problem nakon što je sklopila i taj Sporazum o readmisiji? Tako što donosi i predlaže ovaj zakon, predlaže neke mehanizme na koji način će kontrolisati tokove migracije, a pritom predlaže i na koji način će ova država da postupa sa svim onim njenim državljanima koji se budu vraćali po osnovu tog Sporazuma o readmisiji iz EU, iz država EU u Srbiju? Prilično je okrutan taj način koji je predviđen ovim zakonom, da se ljudima koji dolaze na prinudni način ne pruža faktički nikakva podrška nego će biti u ovim kolektivnim centrima nekoliko dana maksimalno i posle toga oni gube bilo kakvu šansu da se integrišu u ovo društvo, a o integraciji se nije govorilo ni tada kada su oni odlazili, a očigledno da Vlada nema tu ambiciju da na bilo koji način integriše i tu populaciju. To je jako opasno s obzirom da ukoliko se ne preduzme nešto ozbiljnije, daleko ozbiljnije od donošenja ovakvog zakona i procedure Srbija će zaista znatno da nazaduje u pogledu evropskih integracija jer šalje poruku da ne može, neće, nema kapaciteta da razvija ovu državu, da je ekonomski osnaži i da nije u toj meri socijalno spremna da svoje građane spase od te velike bede u kojoj se nalaze pa su prinuđeni da odlaze u inostranstvo radi socijalne pomoći. Dakle, sve su ovo ozbiljna pitanja za ovu vladu i zbog toga bi zaista trebalo da se pored postojećih zakona, koji se bave izbeglicama, koji se bave načinom regulisanja odnosa države prema svim emigrantima i onim koji odlaze, i onim koji dolaze u ovu državu, da mora neka mnogo ozbiljnija i mnogo modernija strategija da se napravi. Kada govorimo o budućnosti migracije, ne možemo da zaboravimo činjenicu da nismo rešili neka prethodna pitanja, koja su započeta još tamo nekih 90-ih godina, da nekako odbijamo da završimo neke obaveze koje postoje danas i da pripremamo neku državnu politiku prema Kosovu, koja je još uvek tajna. Upravo ta politika, koja je toliko kratkovida, koja nas je dovela u ovu situaciju, ne pruža neku nadu da sutra nećemo imati problema sa povećanjem broja onih koji se budu prinudno doseljavali u Srbiju. Jako je bitno da kada vi razgovarate o tako ozbiljnim temama, kao što je migracija, stvari stavite u pravi kontekst, jasno razgraničite ono što je poželjno od onog što je realno moguće i da označite ciljeve šta je to što želite i da označite načine, na koje računate, da biste te ciljeve opravdali. U ovom zakonu mi ne možemo da pronađemo ni ciljeve, ni sredstva, a i razlozi donošenja ovog zakona su diskutabilni. Prosto, ovaj zakon i ne može da nosi sve to što je potrebno da mi napravimo jednu ozbiljnu politiku u ovoj državi kada se govori o tome šta učiniti sa građanima Srbije kada imamo nezaposlenost od 25%, kada imamo tako visoko zaduženu državu, kada imamo toliko visok javni dug i kada imamo problem sa Evropskom unijom, belim šengenom i kada imamo problem sa zaustavljanjem reformi u Srbiji. Prema tome, mi ovaj zakon ne možemo podržati, jer ovom zakonu nedostaju još mnogi kvaliteti koji su potrebni da bi on bio kompletan. Ne možemo podržati čisto tehničke predloge sadržane u ovom zakonu, jer su oni problematični u smislu jedne politike koja bi trebala da se vodi u odnosu prema svima onima koji danas predstavljaju problem u smislu azilanata poreklom iz Srbije. Prema tome, ovaj zakon ćete najverovatnije usvojiti, s obzirom da imate većinu u ovom parlamentu. Ovaj zakon neće značiti ništa, neće doneti nikakvo poboljšanje, neće predstavljati neku tačku koja će pokazati da Srbija ima ozbiljnu politiku, ozbiljne namere i da zaista želi da se modernizuje. Svi zakoni koji su do sada bili na dnevnom redu ovog parlamenta potvrđuju ovaj moj zaključak. Kada se uporedi rad ove vlade, ovog parlamenta sa prethodnim sazivom, ma koliko mi to bilo teško da kažem, mislim da postoji velika razlika. Iako smo imali ogromne zamerke na rad prethodnog parlamenta i na rad prethodne vlade, upoređujući je sa današnjom situacijom i sa današnjim radom, mislim da ne možemo biti optimisti.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, predstavnici predlagača, veoma je interesantno što mi danas razgovaramo o ovom zakonu. Složila bih se, sa jedne strane, da je on relativno uopšten, ali sa druge strane nemam razloga za trenutno nepoverenje da se podzakonskim aktima neće regulisati određena pitanja u određenom roku. U trenutku kada se naša država suočava sa depopulacijom, kada globalizacija čini svoje i tempo razmene robe, usluga i ljudi postaje osnov funkcionisanja svakog društva, svakako je neophodno razgovarati o upravljanju migracijama. Usvajanjem ovog zakona je jedan od preduslova za uspešno upravljanje migracijama u vidu obezbeđenja efikasne koordinacije u institucijama. Onom što su do sada pokazali zaključci je da ne postoji sinhronizovana saradnja, kako horizontalno, tako i vertikalno, institucije koje se bave ovim pitanjem. Republika Srbija, kao što je već moj kolega spomenuo, se suočava sa svim vrstama migracije: spoljašnjim, unutrašnjim, prinudnim, dobrovoljnim, legalnim, ilegalnim, migracijama visokokvalifikovanih, imigracijom i emigracijom. Nažalost, u Republici Srbiji se još uvek nalazi oko 100.000 izbeglica, barem prema podacima koje ja posedujem, vidim da nam se podaci razlikuju, a verovatno i izvori, i oko 200.000 interno raseljenih lica kojima je potrebna podrška u ostvarivanju svojih prava. Novi izazovi za integracione kapacitete socijalnog i ekonomskog sistema u Republici Srbiji su svakako povratnici po sporazumu o readmisiji sa zemljama EU. U Republiku Srbiju je po osnovu sporazuma o readmisiji, u toku 2011. godine, vraćeno ukupno 5.150 lica, što govori o efikasnom sprovođenju jedinstvenog sporazuma o readmisiji sa EU. U prvih šest meseci 2012. godine Srbiji je upućeno ukupno 3.787 zahteva, a pozitivno je rešeno 3.212. U toku jula, avgusta i septembra od strane nadležnih nemačkih organa primljeno je ukupno 685 zahteva od čega je 632 rešeno pozitivno. Naravno, kada govorimo o lažnim azilantima, kao glavna odredišta su Nemačka, Švedska, Belgija, Luksemburg i Švajcarska. Ne spominjem ovo danas slučajno, jer ovo je jedna od tema koja se provlači u našoj javnosti u poslednjih mesec dana, dovodi se u pitanje skidanje Srbije sa bele šengen liste. Kao građanka ove države ne bih želela da se desi ni meni, a ni mojim sugrađanima, bez obzira na mogućnosti koje imaju da putuju ili ne. Verujte da je izuzetno loš osećaj kada deca iz naše države nemaju nikakve mogućnosti da posete neku drugu državu i da shvate kako sistem funkcioniše u nekim drugim zemljama. To je jedan od osnovnih način da proširimo svoje vidike, da shvatimo da postoji nešto drukčije i činimo sve što možemo da unapredimo sistem i rad naše države. Moram da naglasim da je došlo do znatnog pada broja državljana Republike Srbije koji su podneli zahtev za azil u navedenim zemljama tokom 2012. godine. Bila bih sebična kada ne bih pohvalila operativne mere koje sprovodi Ministarstvo unutrašnjih poslova u saradnji sa drugim nadležnim organima i interresornu saradnju i koordinaciju, kao što su svakodnevna komunikacija između granične policije Republike Srbije sa graničnim organima susednih država, ako je to jedan od vidova integrisanog delovanja naše države sa državama u regionu, svakako ga pohvaljujem. Takođe Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije, Uprava granične policije u saradnji sa Upravom carina vrši konstantnu pojačanu kontrolu putnika na izlazu iz naše zemlje. Isto tako, moram da kažem da jedan od najbitnijih motiva za traženje azila u zemljama EU su izdašna socijalna davanja. Da li se ja radujem zbog toga? Ne, nikako, jer smatram da odgovorno bavljenje politikom podrazumeva i odgovoran odnos prema mojim sugrađanima i smatram da trebamo učiniti sve što možemo, svako od nas pojedinačno, da unapredimo položaj građana u našoj državi. Takođe moram naglasiti da su Švedska i Belgija donele određene odgovore kada su u pitanju lažni azilanti i taj odgovor se dobija u roku od 15 dana i stvara se neki vid zabrane za ulazak ljudi koji lažno uđu u te države u narednih godinu do pet godina. Mislim da se ne bih složila sa nekim svojim kolegama koje su iznele da samo zemlje EU treba da vrše tu kontrolu. Mislim da se najznačajniji i najbolji rezultat daje kada radimo zajedno, kada postoje ovakve mere, kao što su donele Švedska i Belgija, kada mi vršimo kontinuiranu kontrolu, a istovremeno radimo sve što je u našoj moći da poboljšamo standard građana. Takođe, ono što raduje je vest da Nemačka planira da stavi Srbiju na listu zemalja sigurnog porekla, čime bi se značajno ubrzale procedure rešavanja zahteva za azil i mislim da bi se time smanjila i potreba i želja nekih građana da napuste ovu državu. S druge strane, usvajanjem Predloga zakona o upravljanju migracijama stvara se preduslov za uspostavljanje jedinstvenog sistema za prikupljanje, analizu, obradu, organizovanje, razmenu, čuvanje i zaštitu podataka. Da li će ovo biti lak posao? Ne, verujem da neće i biće mnogo teži za one koji treba da ga sprovode, od interresorne saradnje među ministarstvima, do Komesarijata za izbeglice koji usvajanjem ovog zakona dobija još jednu nadležnost, a to je upravljanje migracijama. Takođe, mislim da je potrebna slika Srbiji sveukupnih migracija, jer ja, nažalost, dolazim iz jedne opštine koja spada u red najnerazvijenijih opština Srbije, a to je opština Žitište i žalosno je kada vidite da se vaša opština prazni, da pogranična mesta i područja izumiru i ne bih mogla da kažem da ova država ne čini baš ništa da ovo spreči. Postoje mere koje npr. sprovodi Nacionalna služba za zapošljavanje, to su aktivne mere zapošljavanja, gde se dodatno stimuliše novo zapošljavanje u najnerazvijenijim područjima, takođe, mere kroz koje se uključuju određene populacije, odnosno daje se prednost izbeglim, interno raseljenim licima i Romima prilikom zapošljavanja. Da li možemo više? Svakako. Ono što bih pohvalila jeste upravo shvatanje, odnosno davanje na značaju specifičnosti svake lokalne samouprave, odnosno ono što mi kažemo – decentralizacija. Interesantno je da neke kolege jednog dana jesu za to, drugog dana nisu, ali dobro, ja sam na stanovištu da jesam za ovo jer mislim da svaka lokalna samouprava ima svoje specifičnosti. Na različit način se susreće sa pitanjem migracije i mislim da treba svaka lokalna samouprava da ima mogućnost da kaže šta je to što smatra da je najbolje, kako bi određene, da li povratnike ili one koji su se tu zatekli zbog ratova koji su bili, integrisala u društvo. Nije to jednostavan proces i znam da neće biti jednostavno ni za lokalne samouprave, jer je ovo jedan vid nadležnosti koji im se pridodaje. Svakako pohvaljujem meru i mogućnost da se radi edukacija i da se pruži podrška, kako ljudima na lokalu, tako i na pokrajinskom nivou. Zaista mislim da će biti potrebno vreme da se uradi prikupljanje podataka i vertikalno i horizontalno, da se oni smeste u jednu bazu i da budu dostupni do određene mere državnim organima, a druge određene mere javnosti. Ono što pohvaljujem jeste da je već izrečeno da će se u budžetu Republike Srbije naći sredstva jednim delom za sprovođenje planova, jer sam sigurna da nema šanse da sve opštine dobiju dovoljno sredstava kako bi sproveli sve svoje planove. Isto tako ukazujem na činjenicu da niko ni do sada nije branio lokalnim samoupravama da iz svojih budžeta izdvoje sredstva koja su neophodna. Takođe sam svesna činjenice da ni lokalne samouprave ne raspolažu sa tolikim sredstvima da sve mogu same. Isto tako, preduslov za uspostavljanje saradnje sa članovima Evropske migracione mreže i strateško opredeljenje Srbije za pristup EU je nešto što mene raduje i mislim da je jako dobro da mi jednom u Srbiji imamo migracioni profil naše države, jer to je ono što može sutra dovesti ka ravnomernijem regionalnom razvoju, ka uspostavljanju ciljanih mera, kako bi određene podržali, možda razmislili neke da sankcionišemo u nekom pogledu. Možda nije dobro što ne postoji sankcija ili mera, šta se dešava sa lokalnim samoupravama koje ne formiraju ovo telo. Možda postoje lokalne samouprave koje nemaju za ovo potrebe, ali mislim da su veoma retke. Smatram da je možda moglo biti detaljnije, ali je dobro što uopšte danas razgovaramo o ovome. Stoga će poslanička grupa URS podržati ovaj vid zakona i verujem da ćemo, kao poslanici, imati određene izveštaje o sprovođenju ovog zakona, jer uloga parlamenta je i kontrolna, a ne samo da usvaja zakone. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS će podržati Predlog zakona o upravljanju migracijama i posle načelne rasprave i rasprave u pojedinostima spremni da u jednom dijalogu u Skupštini čujemo i neka bolja rešenja, sa ciljem da dođemo do najboljeg, da bi jedan takav zakon doneli. Naravno, u Danu za glasanje mi ćemo glasati za ovaj predlog zakona. Imajući u vidu da je ovo načelna rasprava, ja ću se u načelu osvrnuti na nekoliko pitanja, pre svega na pitanje – zbog čega ovaj zakon, zašto je značajan ovaj zakon i šta ovaj zakon nudi kao odgovor? O svim drugim detaljima kada bude rasprava u pojedinostima. Prvo, ne smatram da će ovaj zakon da reši sve probleme migracija, ali smatramo i snažno podržavamo da se donese, jer on stvara osnov, stvara normativni osnov za ono što je najvažnije kada su u pitanju migracije, a to je upravljanje migracijama, upravljanje migracionim tokovima i sve ono što je preduslov za tako nešto. Smatramo, naša poslanička grupa, da je ovaj zakon veoma značajan i značaj ovog predloga zakona proizilazi iz značaja pitanja migracija. Smatramo da su migracije veoma važno socio-ekonomsko pitanje, veoma kompleksno. Smatramo da je ono posebno važno za Srbiju. Zašto? Kada pogledamo sve vrste migracija koje imamo, sve se odnose na Srbiju. Malo pre smo čuli, ja bih da ponovim, i spoljašnje i unutrašnje i prinudne i dobrovoljne i legalne i nelegalne i imigraciju i emigraciju, izbeglištvo, raseljena lica, odliv visokokvalitetnih ljudi i depopulacija stanovništva u pojedinim delovima Srbije i da ne nabrajam dalje. Možda nije na odmet, u potvrdi ovoga koliko je značajno pitanje za Srbiju, da čujemo nekoliko podataka nadležnih organa. U Srbiji živi 66.000 lica sa statusom izbeglica i 210.000 interno raseljenih lica. Po tome smo prvi u Evropi, a trinaesti u svetu. Deset posto ukupnog broja stanovništva sadašnjeg nije živelo u Republici Srbiji pre 20 godina. Više od 250.000 izbeglica steklo je državljanstvo Srbije, što predstavlja najveći proces integracija u Evropi. U zadnjim godinama broj tražilaca azila u Srbiji se povećao od 2008. godine sa 77.000 na 3.134 u 2011. godini. Kada to kažem, mislim i na sve one probleme koje to pitanje nosi sa sobom, pogotovo za lokalne zajednice. Ukupan broj stanovnika u Srbiji tokom proteklih deset godina se smanjio za 240.000. Čuli smo malopre podatak po Sporazumu o readmisiji da je povratak samo u prošloj godini ostvarilo 5.150 ljudi. Ako tome dodamo da je najbrojnija grupa migranata u stvari sastavljena od lica srpskog porekla koji čine dijasporu, gde su podaci rastegljivi, ali u pitanju je nekoliko miliona, među tri i četiri miliona, ako tome dodamo da je Republika Srbija zakoračila u duboku demografsku starost i da pripada zemljama koje su u vrhu sa najstarijim stanovništvom, ako tome dodamo smanjivanje relativnog udela mladog stanovništva u ukupnoj populaciji i porast broja starih, što ujedno znači i smanjivanje broja aktivno radnog sposobnog stanovništva, koje treba da obezbedi izdržavanje sve većeg broja radno nesposobnog starog stanovništva, ovo su snažni podaci koji potvrđuju značaj migracija, pogotovo u Srbiji. Drugo pitanje, ili sa druge strane, ili istovremeno, Republika Srbija, suočavajući se sa ovim pitanjima, Vlada Republike Srbije je pokazala spremnost, kapacitet, volju da u moru tih problema, kojih danas ima u Srbiji, i ovaj problem počne da razrešava. Tu podržavamo Vladu. Istovremeno, Republika Srbija želi da se pridruži EU, to za nju predstavlja strateško opredeljenje, a to znači i podrazumeva prihvatanje usvojenih evropskih vrednosti i standarda u čitavom nizu oblasti, pa i u ovoj. Kada je ova oblast u pitanju, to znači da strateški, pravno i institucionalno Srbija uredi oblast migracija. Sa treće strane, imamo situaciju, uz ove probleme, uz ovu potrebu da se pridružimo EU, da u Srbiji ne postoji jedinstveno i koordinirano delovanje svih organa koji se bave pitanjima migracija. Mnogi u Srbiji, mnoga ministarstva, mnoge kancelarije, mnogi se bave ovim pitanjima, ali ono što nedostaje – nedostaje jedinstvo sistema i koordinacija. Zadržaću se na ta tri razloga zbog čega je bitno doneti zakon o upravljanju migracijama. Upravo nam predloženi zakon nudi odgovor na to pitanje. Naravno, ne u smislu da će on rešiti problem, ali daje odgovor da nam je glavno pitanje, kada su migracije u pitanju, da imamo podatak, da imamo jedinstven sistem podataka, da odredimo jedan organ koji će time na jednom mestu da se bavi, da bismo došli do glavnog cilja, a glavni cilj je upravljanje migracijama, upravljanje migracionim tokovima. Naravno, svi mi na više mesta imamo različite podatke, zavisno od tipa i vrste migracija. Ovaj zakon nudi odgovor što traži da se to na jednom mestu skupi. Zašto je to važno? Zašto sam pošao otpozadi? Jedinstven sistem prikupljanja, organizovanja, analize, razmene podataka je prvi preduslov, prvi uslov da se može uspešno upravljati migracijama. Nema dobre odluke, nema dobre politike ako nema podataka, ako nema jasnih, preciznih i validnih podataka. Zakon upravo posvećuje pažnju tome i stavlja to na prvo mesto, odnosno u prvi plan. Zakon određuje i koji je to organ koji će okupljati sve to, prikupljati, koji će na jednom mestu sve te podatke staviti na gomilu. Određuje da to bude komesarijat, do sada za izbeglice, a sada za izbeglice i migracije. Tu daje odgovor na pitanje. Uvažena ministarka je o tom delu veoma sjajno i jasno, kao i uvek, dala dovoljno informacija, da ne moram dodatno da pričam šta sve to komesarijat treba da radi. Ali, jedna stvar je sigurna, to je organ u kome će se slivati svi podaci, a kada imamo sve podatke na jednom mestu, onda može na jednom mestu i da se nude Vladi jasne migracione politike, mere, aktivnosti itd. Da bi upravljali migracijama, zakon vrlo jasno, u smislu zaštite ljudskih prava migranata, daje načela na kojima se zasniva upravljanje migracijama, šta sve mora da se poštuje da bi se na jedan uspešan način upravljalo migracijama. Tu je istaknuto na prvom mestu načelo poštovanja jedinstva porodice, načelo ravnomernog, planskog i ekonomskog razvoja upravljanja migracijama, načelo jačanja veza sa dijasporom i Srbima u regionu i, u najširem smislu reči, načelo poštovanja potvrđenih međunarodnih ugovora i uopšte prihvaćenih pravila međunarodnog prava u oblasti migracija. To je predmet zakona i on daje odgovor na ta pitanja. Naravno, iz toga proističe da se stvaraju uslovi da se migracijama, migracionim tokovima upravlja. Socijalistička partija Srbije je uverena da Srbija želi da upravlja migracijama, a to pokazuje i kroz ovaj predlog zakona, na jedan sveobuhvatan način, savremeni, evropski, naravno uz poštovanje specifičnosti zemlje Srbije. Šta mi smatramo upravljanjem migracijama? Na prvom mestu - jasnu migracionu politiku, a na drugom mestu - plansko organizovanje upravljanja tokovima. To je suština cele priče, za koju je potrebno obezbediti podatke i koordinaciju svih onih koji se bave ovim pitanjima. To je cilj ovog zakona. Zakon daje odgovore na ova pitanja i mi smo iz tih razloga uvereni da će Vlada ovaj problem, kao i sve druge što stavlja na dnevni red, početi uspešno da rešava. Svaka od ovih vrsta migracija je posebno težak problem za Srbiju. Srbija trpi veoma velike socijalno - ekonomske, kako bih rekao, posledice svega toga jer je to pre svega socijalno - ekonomsko pitanje. Velika opterećenja trpi Srbija, a pogotovo u ovim uslovima globalne krize dovodi se u pitanje i realnost svakih od tih mogućih pitanja koje treba rešavati, ali to ne znači da Vlada treba da sedi, da plače zbog toga, već ovako kao što je počela, da nudi odgovore na probleme sa kojima se suočava. Kao što ovih dana nudi, a posebno MUP, želim da to podržim, nudi odgovore sve ono što Srbija treba da uradi kada je u pitanju vizna liberalizacija, gde je beli šengen, da se on sačuva kao jedno veliko dostignuće koje je Srbija uradila, a posebno MUP. Naravno, imajući u vidu da ono što treba da uradi, što može, a malo pre je bilo reči i želim da se pridružim tome, stavljanje Srbije na listu sigurnih zemalja, jer Srbija jeste sigurna zemlja u kojoj ničije političke slobode nisu ugrožene, pojačana kontrola granica, bilateralna saradnja sa drugim državama. Pre svega, zahtev da se u neposrednom kontaktu sa tim državama utiče na to da se u kraćem roku rešavaju pitanja i naravno što pre dobije rešenje, te tako smanji mogućnost i one socijalne pomoći koja je glavni razlog. Pri tome, imamo u vidu da rešavanje lažnih azilanata koliko god imamo pritisak da je povećan, podaci pokazuju da osim u Švajcarskoj, u svim drugim zemljama je smanjen broj lažnih azilanata. Mi poštujemo, uvažavamo taj problem i smatramo da ga treba rešavati. Imajući u vidu, da rešavanje problema lažnih azilanata jeste ekonomsko pitanje pre svega ekonomskih mogućnosti Srbije, a ne kako bih rekao izbacivanja iz autobusa na granici itd. nekim drugim merama, drastičnim, represivnim itd. Naravno, svesni smo da tu ima i politike, svesni smo da tu ima i zemalja koji žele na taj način da vrše politički pritisak, pa se čak javljaju i zemlje koje nemaju probleme sa izbeglicama, odnosno azilantima, kao što smo svesni da to i u ovoj zemlji Srbiji služi za politička podmetanja itd. Ono što je jasno, podržavamo napore ministarstva i Vlade da sve ono što može da učini na najbolji, demokratski način, primereno Srbiji reši i ova pitanja. Da ne dužim, glavno pitanje je upravljanjem migracionim tokovima, a sve ostalo je u funkciji toga, da se stvore preduslovi da se može upravljati njima. Predlog zakona ne rešava migracije, ali rešava kako obezbediti normativno da se upravlja migracijama na najbolje mogući način. Mi ćemo podržati predlog ovog zakona. Hvala.
Pošto više nemamo prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika… Narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Izvinjavam se, ali naša poslanička grupa je uredno podnela prijavu za ovlašćenog predstavnika.
Zamolila bih da to što ste se prijavili ne znači da ćete govoriti. Znači, uvek kada vidite da se završava prethodni govornik, a vi ste na redu kao poslanička grupa, molim vas da se prijavite na listu. Hvala.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, poštovani komesare gospodine Cuciću, saradnici iz Komesarijata za izbeglice, danas je na dnevnom redu Zakon o upravljanju migracijama koje je pripremila prethodna Vlada i on je u nešto izmenjenom, u određenim odredbama izmenjenom delu, došao na sednicu koju danas imamo između ostalih tačaka dnevnog reda. Možda je mogao da bude na dnevnom redu i nešto ranije. Svakako da je ovo jedno od važnih pitanja i svakako da je ovo tema koja zaslužuje pažnju, koja zaslužuje ozbiljnu brigu države, a pre svega imajući u vidu činjenicu da je i poslednjih mesec dana eskalirao problem azilanata, lažinih azilanata, ali da smo i u protekloj godini imali ozbiljan problem azilanata u našoj zemlji. Dakle, cilj ovog zakona jeste pravno regulisanje migracija, položaja migranata, emigranata, celokupnog procesa upravljanja tim procesima i to je svakako važno da je i ova vlada prepoznala taj problem i da ćemo na neki način uz ispunjavanje evropske agende rešiti makar normativno jednu oblast, možda ne idealno, svaki zakon bi svakako mogao da bude bolji, sadržajniji, možda su neke oblasti mogle biti bolje urađene. Ali, ovu materiju regulišu gotovo sva evropska zakonodavstva i sve zemlje EU su se u jednom momentu suočile sa problemom migranata, odnosno sa problemom lica koja zbog teške ekonomske situacije, zbog teškog političkog položaja, zbog progona imaju potrebu da se skrase na nekom području koje jeste mirno i koje im možda pruža neku ekonomski bolju perspektivu za njih i za njihovu porodicu. Možda mi nismo država koja može da ponudi emigrantima koji dolaze u našu zemlju neke bolje uslove, do sada nismo ni imali uređeno to pitanje, pa su nam se emigranti jednostavno bez rešenih bilo kakvih pitanja šetali od grada do grada, snalazili se za preživljavanje i u nekim mestima je to bio ozbiljan problem. Kako je DS na početku mandata ovog parlamenta i ove vlade rekla da će podržati sve zakone koji idu ka rešavanju pojedinih pitanja, a naročito kada su u pitanju proevropski zakoni i naročito kada su u pitanju zakoni, a ne pre svega, koje je na neki način donela Vlada Mirka Cvetkovića, Vlada u kojoj je i DS imala značajnu ulogu, u kojoj je kreirala jednu politiku proevropskog kursa, i rešavanja svih otvorenih pitanja, uz saradnju sa narodima iz okruženja, i uz saradnju sa svim značajnim faktorima koji u svetu postoje političkim faktorima. Ne, nažalost kao što to sada čini sadašnja Vlada bez jasne orjentacije, bez jasnog cilja, stvarajući zabune kod naroda, stvarajući zabune u međunarodnoj javnosti, jer jednostavno ova vlada ima neke cikluse u kojima je 10 dana, 15 dana veliki zaljubljenik u Rusiju, a 15 dana u zemlje istočnog sveta, mislim na arapski svet bogat naftom, a izvesno vreme u evropske zemlje. Potpisuju se predugovori, sporazumi, a kada se vrati kući vidi se da su to samo lepe reči, da iza toga ne postoji nikakva suština. Meni je, naravno, drago što je danas ovde bivša predsednica Skupštine, sa kojom smo zaista lepo sarađivali, ali mi je žao što ovde nije resorni ministar, odnosno predsednik Vlade kojem bi, čini mi se, ova oblast pripadala, ali on svakako danas ima značajne poslove, i u tom smislu ga možemo opravdati. Naravno, ne možemo opravdati sve ono što čini poslednjih 100 dana, jer njegovo mesto premijera ne čini nam se na pravi način da obavlja, čini nam se da je na čelu Vlade u jednom maniru čoveka koji nema jasan koncept i koji ne realizuje ciljeve koji su dati, u mom vrlo dragom štivu, a to je uvodno izlaganje koje je on podneo prilikom polaganja zakletve, odnosno prilikom stupanja na dužnost. No, da se vratimo Zakonu o upravljanju migracijama, jer ljudi koji sede ovde iz Komesarijata za izbeglice svakako nisu odgovorni za sve ono što čini sadašnja Vlada, pa bih se ja osvrnuo na neka pitanja koja su data u ovom zakonu, a koja bi mogla da dožive i pohvalu i kritiku. Pre svega, dobro je što će ovaj zakon biti donet, dobro je što je i ovim zakonom uređeno pitanje položaja emigranata, migracija, što je ovim zakonom na neki način, možda ne sasvim pravno precizno, odnosno možda mu nije mesto tu, ali rešeno je neko pitanje položaja raseljenih lica, zbrinjavanje tih lica. Recimo, veoma mi se dopada činjenica da je među načelima u ovom zakonu stavljeno i načelo jačanja veza sa dijasporom i Srbima u regionu i kaže se da će upravljanje migracijama da se ostvaruje sa poboljšanjem položaja i zaštitom prava interesa pripadnika dijaspore i Srba u regionu, očuvanjem, jačanjem i ostvarivanjem veza pripadnika dijaspore i Srba u regionu sa Republikom Srbijom. Ovo je vrlo značajna odredba i vidi se, za sve one koji nas posmatraju šta se dešava zadnjih 100 dana u ovoj oblasti, da je ovo pisano u neko drugo vreme, u vreme kada je Vlada Republike Srbije vodila računa o Srbima u regionu i Srbima u dijaspori. Zašto? Iz osnovnog razloga što je Vlada ukinula Ministarstvo za dijasporu i Srbe u regionu i Ministarstvo za vere, što samo po sebi možda ne bi moglo biti predmet kritike, obzirom da je Vlada išla na racionalizaciju. Ta racionalizacija je učinjena tako što je napravljeno jedno, moglo bi se reći kvazi-ministarstvo ili nešto što bi trebalo da zameni ministarstvo, ali se ne bi ubrajalo među ministarstva. Formirane su kancelarije za četiri oblasti, da ih ne nabrajam, za manjine, za Srbe u regionu i vere. Za tri kancelarije određen je direktor, počeli su sa radom, makar formalno imaju institucionalni okvir. Ne znam da li poslanici znaju, ali trebala bi i javnost da zna i ona u Srbiji i ona van Srbije, da još uvek nije određen direktor Kancelarije za dijasporu i Srbe u regionu, odnosno direktor Kancelarije za vere. Dakle, ta oblast za ovu Vladu je sasvim nebitna, za nju je nebitno četiri miliona Srba. Mi imamo jedan pravni vakuum u kome su Srbi u regionu i Srbi u dijaspori stavljeni van snage. Dakle, ni savet pri predsedniku Republike Srbije, vi to gospođo ministarko vrlo dobro znate, pošto ste bili taj član tog saveta, ne funkcioniše. Dakle, predsednik Nikolić nije formirao taj savet još uvek, nije sazvao nijednu sednicu, iako je prema zakonu obavezan da te sednice saziva svakih tri meseca. Nije formiran savet, nije formirana kancelarija, nema ministarstva, postojeći zakoni iz te oblasti se ne primenjuju. Dakle, ova odredba u ovom zakonu koja stoji jeste dobra, ali se vidi da je to bila odredba iz vremena kada je predsednik države, kada je predsednik Vlade, kada je cela Vlada računala i vodila brigu o ovim ljudima. Dobro je takođe što je ova Vlada, odnosno što je u ovom zakonu ostala odredba po kojoj je brigu o emigrantima, odnosno o migracijama dobio zadatak da brine o njima Komesarijat za izbeglice, koji će sad biti Komesarijat za izbeglice i migracije. To jeste institucija koja ima kapacitete i ljudske i sve druge resurse, to jeste institucija koja je prethodne četiri godine kvalitetno radila. Ne bi se moglo reći za prethodni period pre preuzimanja sadašnjeg komesara, gospodina Cucića, te dužnosti da je radila tako kvalitetno, ali bi mogli reći da je ona preduzela niz mera na zatvaranju kolektivnih centara, da je bila u dobroj koordinaciji sa Vladom Srbije i predsednikom Srbije po pitanju obezbeđivanja sredstava za rešavanja izbeglištva na području Republike Srbije. U tom periodu je održana i donatorska konferencija u Sarajevu, odnosno pripremljena donatorska konferencija u Sarajevu, obezbeđena su sredstva za trajno zbrinjavanje nekih 70.000 najugroženijih lica u Republici Srbiji. Komesarijat ima potencijal da sprovede taj proces do kraja, naravno uz direktno provođenje tog programa od strane Evropske banke za obnovu i razvoj, koliko znam da je ona realizator. Međutim, nisam siguran koliko će Komesarijat imati pravog partnera u Vladi Republike Srbije, kojoj, čini mi se, nije previše stalo do ovog pitanja, makar do sada nisam se uverio u to. Dakle, dobro je što je Komesarijat dobio brigu o tome, jer se bojim da bi ovo pitanje generalno bilo izgubljeno da je dato nekom novom telu, jer, kako se sada formiraju po stranačkom kriterijumu tela, organi institucije, bojim se da to ne bi moglo biti ovo pitanje rešavano. Kažem, Komesarijat je i kvalifikovan za to, ima resurse i može da stvara nove planske dokumente, neki planski dokumenti su u međuvremenu i urađeni. Dobro je i to što, istina, samo u jednom stavu se govori o merama za integraciju lica koja su azilanti, koji borave na području Republike Srbije. To je vrlo ozbiljan problem. Neke kolege su danas govorile o tome, nisu do kraja rekle šta bi to trebalo da znači. Dakle, mi smo u situaciji u kakvoj je Kanada bila pre 30 godina, u kakvoj su zemlje na američkom kontinentu bile pre 100 godina. Mi smo u situaciji u kakvoj su neke zemlje bile u prethodnom periodu, da mi jednostavno imamo krajeve koji odumiru. Imamo lica kojima je Srbija na neki način obećani raj. Mi moramo imati mere koje će možda na područja gde je živelo lokalno domiciono stanovništvo, gde će živeti neki drugi ljudi i hteti da se bave poljoprivredom ili ne znam čime. Mi moramo imati i takve mere, jer jednostavno i današnji svet jeste svet u kome se ljudi kreću iz jednog područja na drugo. Svakako je bitno da mi imamo mere za integraciju i tih ljudi koji bi se možda bavili nekim poslovima na selu, ali i nekim ljudima koji su možda završili fakultete, koji više nisu sigurni u zemljama u kojima žive, i koji su možda sad u nekim kontejnerima i ne znaju šta dalje, ali je za ovo neophodna strategija. Mislim da ovaj jedan stav nije dovoljan i da bi tu trebalo razraditi strategiju. Znam da bi to trebao da uradi Komesarijat, ali ovo je nužno da se učini što pre i da se urade neke prioritetne mere. Dobro je i to što će Komesarijat prikupljati i objedinjavati informacije koje se tiču emigranata i lica koja iz naše zemlje nameravaju da odu emigranti ili su već otišli. Međutim, ovde ima jedan ozbiljan problem. Mislio sam ga na kraju pomenuti, ali pomenuću ga odmah. Ovde nisu predviđena sredstva za ovu namenu. Dakle, ovaj posao zahteva ozbiljna sredstva. Dakle, to nije ni milion ni dva dinara, to se radi o milionima evra. Stvaranje baza podataka i upravljanja tim bazama podataka, to je ozbiljan posao. U ovom zakonu ne vidim da su obezbeđena sredstva za tu namenu. Možda će to biti sredstva iz nekih donacija ili iz nekih fondova, ali to u ovom zakonu ne vidim. Ovaj deo možda nije morao biti predmet ovog zakona, o kome ću sada govoriti, ali, po meni, je dobro da je to pitanje rešeno, a to je da će Komesarijat na neki način u buduće obavljati poslove administrativne, stručno-tehničke za Komisiju za nestala lica, koju obrazuje Vlada. Kažem, nije mesto u ovom zakonu, ali je to dobro rešenje, jer će na neki način jedna stručna organizacija moći da vodi računa o tome, mada iz naziva ovog zakona se ne bi moglo pretpostaviti da će se to naći u ovom zakonu, ali s druge strane podržavam tu meru i nemam ništa protiv toga. Dobro je i to što će Komesarijat u ostvarivanju svih ovih ciljeva ostvarivati međunarodnu saradnju sa nadležnim organima drugih država. Svakako da je bolje da to radi Komesarijat, nego, ne daj bože, predsednik Vlade ili njegov potpredsednik, jer od te saradnje neće biti ništa, jer oni mogu samo da naruše dobre odnose i činjenicu da mi u situaciji kada imamo manji broj emigranata iz Srbije, imamo pretnju ukidanja viza. Dakle, tu nešto, po svemu sudeći, nije u redu, a po svemu sudeći da ova Vlada ne odaje nikakav kredibilitet prema međunarodnim faktorima i prema ljudima koji vode druge države, koji su u vladama drugih država, tako da je bolje da to radi bilo ko, sem Vlade. Dakle, ona je najslabija tačka u ovom celom procesu. Dobro je i to što će biti formiran savet za migraciju i dobro bi bilo da tu uđu stručni ljudi, a ne neki iz užih ili širih članova porodica vladajuće koalicije iz bilo koje stranke sa leva ili na desno ili kako već budemo sedeli od naredne nedelje, jer dosadašnja kadrovska politika je bila upravo takva. Ona je otprilike odražavala stranačku strukturu i strukturu porodičnih stabala pojedinih ministara. Ono što je za mene sporno u ovom zakonu jeste rok koji je ostavljen za donošenje propisa koji bi trebali da realizuju sprovođenje ovog zakona. Pravo da vam kažem, iznenadio sam se kada sam video ovaj rok, mislio sam da je štamparska greška. Po meni, ovo bi trebalo promeniti. Mi više nemamo mogućnosti da utičemo na ovo amandmanski, to može samo Vlada. "Propisi za sprovođenje ovog zakona biće doneti u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona". Po meni je to izuzetno dug rok, pogotovo imajući u vidu ovu Vladu koja nema baš neki preveliki osećaj za probleme izbeglica, prognanih, raseljenih itd, pa mi se čini da ovom pitanju neće posvetiti značajnu pažnju. Imajući u vidu ono što sam na početku rekao, mi iz DS smatramo da je ovaj zakon malo okasnio, da je trebao biti donet i pre Zakona o NBS, koji je bio zakon za jednog čoveka i pre Zakona o amnestiji, o kome ćemo govoriti narednih dana, koji pušta na slobodu ozbiljne kriminalce i pre zakona kojim je povećana stopa PDV sa 18 na 20%, koji je našu zemlju doveo do opšteg rasta cena. Imajući u vidu ono na početku rečeno, DS će uvažiti činjenicu da je ovo proevropski zakon i verovatno podržati ovaj zakon u danu za glasanje. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, neću elaborirati članove ovog zakona. Pokušaću da u nekoliko rečenica kažem svoje viđenje. Migracija nije problem sa kojim se susreće samo Srbija. To je problem sa kojim se susreću mnoge zemlje u svetu. Naša muka je možda samim tim i veća, jer je na prostorima bivše naše države došlo do određenih i ratnih sukoba, pa smo imali i tu nesreću. Danas sam slušao koleginice i kolege koji su govorili o ovom zakonu i hoću da verujem da su njihove namere bile iskrene i da ćemo svi pokušati da u interesu svih građana Srbije donesemo jedan zakon koji će u ovoj oblasti uvesti red. Ne možemo nikako da dovodimo u pitanje rad ove Vlade, pogotovo ne u ovih 100 dana, jer ovo nije problem ove Vlade i nije problem ove većine, ovo je problem sa kojim se suočava Srbija i moramo zajednički da ga rešimo. Raduje me da je sad kolega rekao da će u danu za glasanje glasati za ovaj zakon. Mislim da tako trebamo i ubuduće da radimo. Ovo su problemi sa kojima je suočena Srbija, nisu problemi samo jednog ministarstva ili Komesarijata za izbeglice. Nadam se da ćemo i danas, a i ubuduće na ovakav način raditi i da ćemo pokušati da rešimo sve probleme u interesu svih građana Srbije. Hvala.
Hvala. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, moram prvo da izrazim zadovoljstvo da se ovim zakonom pokušava srediti jedna haotična situacija koja trenutno vlada u ovoj problematici. Na početku bih da konstatujem da je dobro što u ovom članu 2. kod značenja izraza nisu objašnjeni šta su lažni azilanti. Par diskusija je ovde bilo gde je spomenut taj termin, a poprilično je aktivan u korišćenju u javnim sredstvima informisanja od predstavnika Vlade, čak i od predstavnika međunarodne zajednice. Zapravo se radi o azilantima koji, kao što mi znamo, ne ispunjavaju zahteve i uslove koje je određena država predvidela svojim pravnim sistemom. Mislim da je politički izraz apsolutno kojim se prikriva ozbiljnost problema koji je tim terminom obuhvaćen, jer nekad su u pitanju Romi koji se tu najviše spominju, pa nekad su i Albanci sa juga koji se takođe spominju u ovom kontekstu. Ove migracije nisu sadašnje, one su istorijski poznate i kod Roma kada su u pitanju, a kod Albanaca sa juga imate statističke podatke. Pogledajte podatke iz 2002. godine. Tamo je naučno primećeno da je došlo do znatnog smanjenja kod većine manjina u Srbiji, ali naročito kod Albanaca. Sa 78.281 Albanca 1991. godine, u popisu od 2002. godine je bilo 61.647, što je znatno smanjenje i pored priličnog visokog prirodnog priraštaja. U tim podacima je rečeno da bi u tom desetogodišnjem periodu povećanje apsolutno trebalo da bude 16.228. Uz onih ranije 78.000, verovatno bi tamo trebalo da bude oko 95.000 Albanaca u Srbiji. Dobro je i to što će Komesarijat prikupljati i objedinjavati informacije koje se tiču emigranata i lica koja iz naše zemlje nameravaju da odu emigranti ili su već otišli. Međutim, ovde ima jedan ozbiljan problem. Mislio sam ga na kraju pomenuti, ali pomenuću ga odmah. Ovde nisu predviđena sredstva za ovu namenu. Dakle, ovaj posao zahteva ozbiljna sredstva. Dakle, to nije ni milion ni dva dinara, to se radi o milionima evra. Stvaranje baza podataka i upravljanja tim bazama podataka, to je ozbiljan posao. U ovom zakonu ne vidim da su obezbeđena sredstva za tu namenu. Možda će to biti sredstva iz nekih donacija ili iz nekih fondova, ali to u ovom zakonu ne vidim. Ovaj deo možda nije morao biti predmet ovog zakona, o kome ću sada govoriti, ali, po meni, je dobro da je to pitanje rešeno, a to je da će Komesarijat na neki način u buduće obavljati poslove administrativne, stručno-tehničke za Komisiju za nestala lica, koju obrazuje Vlada. Kažem, nije mesto u ovom zakonu, ali je to dobro rešenje, jer će na neki način jedna stručna organizacija moći da vodi računa o tome, mada iz naziva ovog zakona se ne bi moglo pretpostaviti da će se to naći u ovom zakonu, ali s druge strane podržavam tu meru i nemam ništa protiv toga. Dobro je i to što će Komesarijat u ostvarivanju svih ovih ciljeva ostvarivati međunarodnu saradnju sa nadležnim organima drugih država. Svakako da je bolje da to radi Komesarijat, nego, ne daj bože, predsednik Vlade ili njegov potpredsednik, jer od te saradnje neće biti ništa, jer oni mogu samo da naruše dobre odnose i činjenicu da mi u situaciji kada imamo manji broj emigranata iz Srbije, imamo pretnju ukidanja viza. Dakle, tu nešto, po svemu sudeći, nije u redu, a po svemu sudeći da ova Vlada ne odaje nikakav kredibilitet prema međunarodnim faktorima i prema ljudima koji vode druge države, koji su u vladama drugih država, tako da je bolje da to radi bilo ko, sem Vlade. Dakle, ona je najslabija tačka u ovom celom procesu. Dobro je i to što će biti formiran savet za migraciju i dobro bi bilo da tu uđu stručni ljudi, a ne neki iz užih ili širih članova porodica vladajuće koalicije iz bilo koje stranke sa leva ili na desno ili kako već budemo sedeli od naredne nedelje, jer dosadašnja kadrovska politika je bila upravo takva. Ona je otprilike odražavala stranačku strukturu i strukturu porodičnih stabala pojedinih ministara. Ono što je za mene sporno u ovom zakonu jeste rok koji je ostavljen za donošenje propisa koji bi trebali da realizuju sprovođenje ovog zakona. Pravo da vam kažem, iznenadio sam se kada sam video ovaj rok, mislio sam da je štamparska greška. Po meni, ovo bi trebalo promeniti. Mi više nemamo mogućnosti da utičemo na ovo amandmanski, to može samo Vlada. "Propisi za sprovođenje ovog zakona biće doneti u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona". Po meni je to izuzetno dug rok, pogotovo imajući u vidu ovu Vladu koja nema baš neki preveliki osećaj za probleme izbeglica, prognanih, raseljenih itd, pa mi se čini da ovom pitanju neće posvetiti značajnu pažnju. Imajući u vidu ono što sam na početku rekao, mi iz DS smatramo da je ovaj zakon malo okasnio, da je trebao biti donet i pre Zakona o NBS, koji je bio zakon za jednog čoveka i pre Zakona o amnestiji, o kome ćemo govoriti narednih dana, koji pušta na slobodu ozbiljne kriminalce i pre zakona kojim je povećana stopa PDV sa 18 na 20%, koji je našu zemlju doveo do opšteg rasta cena. Imajući u vidu ono na početku rečeno, DS će uvažiti činjenicu da je ovo proevropski zakon i verovatno podržati ovaj zakon u danu za glasanje. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, neću elaborirati članove ovog zakona. Pokušaću da u nekoliko rečenica kažem svoje viđenje. Migracija nije problem sa kojim se susreće samo Srbija. To je problem sa kojim se susreću mnoge zemlje u svetu. Naša muka je možda samim tim i veća, jer je na prostorima bivše naše države došlo do određenih i ratnih sukoba, pa smo imali i tu nesreću. Danas sam slušao koleginice i kolege koji su govorili o ovom zakonu i hoću da verujem da su njihove namere bile iskrene i da ćemo svi pokušati da u interesu svih građana Srbije donesemo jedan zakon koji će u ovoj oblasti uvesti red. Ne možemo nikako da dovodimo u pitanje rad ove Vlade, pogotovo ne u ovih 100 dana, jer ovo nije problem ove Vlade i nije problem ove većine, ovo je problem sa kojim se suočava Srbija i moramo zajednički da ga rešimo. Raduje me da je sad kolega rekao da će u danu za glasanje glasati za ovaj zakon. Mislim da tako trebamo i ubuduće da radimo. Ovo su problemi sa kojima je suočena Srbija, nisu problemi samo jednog ministarstva ili Komesarijata za izbeglice. Nadam se da ćemo i danas, a i ubuduće na ovakav način raditi i da ćemo pokušati da rešimo sve probleme u interesu svih građana Srbije. Hvala.
Hvala. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, moram prvo da izrazim zadovoljstvo da se ovim zakonom pokušava srediti jedna haotična situacija koja trenutno vlada u ovoj problematici. Na početku bih da konstatujem da je dobro što u ovom članu 2. kod značenja izraza nisu objašnjeni šta su lažni azilanti. Par diskusija je ovde bilo gde je spomenut taj termin, a poprilično je aktivan u korišćenju u javnim sredstvima informisanja od predstavnika Vlade, čak i od predstavnika međunarodne zajednice. Zapravo se radi o azilantima koji, kao što mi znamo, ne ispunjavaju zahteve i uslove koje je određena država predvidela svojim pravnim sistemom. Mislim da je politički izraz apsolutno kojim se prikriva ozbiljnost problema koji je tim terminom obuhvaćen, jer nekad su u pitanju Romi koji se tu najviše spominju, pa nekad su i Albanci sa juga koji se takođe spominju u ovom kontekstu. Ove migracije nisu sadašnje, one su istorijski poznate i kod Roma kada su u pitanju, a kod Albanaca sa juga imate statističke podatke. Pogledajte podatke iz 2002. godine. Tamo je naučno primećeno da je došlo do znatnog smanjenja kod većine manjina u Srbiji, ali naročito kod Albanaca. Sa 78.281 Albanca 1991. godine, u popisu od 2002. godine je bilo 61.647, što je znatno smanjenje i pored priličnog visokog prirodnog priraštaja. U tim podacima je rečeno da bi u tom desetogodišnjem periodu povećanje apsolutno trebalo da bude 16.228. Uz onih ranije 78.000, verovatno bi tamo trebalo da bude oko 95.000 Albanaca u Srbiji. Ovde je 2002. godine taj podatak od 61 hiljade, što je došlo do znatnog smanjenja. Dat je podatak da su te emigracije prema Kosovu i prema evropskim državama. Dok imamo onaj period ratnog stanja na Kosovu i oružanog sukoba u kopnenoj zoni do maja 2001. godine, tada su bile vanredne situacije i tada su sve države u Evropi odobravale azil, politički azil za sve ljude sa tog područja koji su u to vreme tražili azil. Svakome je jasno da sada nemamo takvu situaciju, ali je ujedno jasno da imate takvu katastrofalnu ekonomsku situaciju, gde čitave generacije ne mogu uopšte imaju predstavu kada će moći da se zaposle, da imaju elementarne uslove za normalan život. Osim toga, ta tendencija, ne sada kada je vizna liberalizacija u ovom periodu, nego pre toga, u to vreme je taj proces bio veoma intenzivan odlazak ilegalnim putem. Sada je to manjeg intenziteta i ide nekim normalnijim postupcima. Mislim da ta procedura ima dva problema. Problem onoga što bi trebalo da se strateški reši u zemljama Evrope, a onaj osnovni bi morao da se orijentiše na ostvarivanje nekih elementarnih uslova za zaposlenje. Uopšte je cilj ovog zakona da se ostvari logika ekonomskog razvoja i zapošljavanja. To je pravac da se ovi problemi rešavaju i da ne dolazi u pitanje ugrožavanje vizne liberalizacije ili bilo kog drugog negativnog efekta. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, drage kolege narodni poslanici i narodne poslanice, sasvim je sigurno da je neophodno i potrebno regulisati ovu oblast i to bolje ikad nego nikad. Jednim modernim zakonom koji će omogućiti prikupljanje svih relevantnih informacija i činjenica koje se odnose na migracije. Demohrišćanska stranka Srbije i ja lično smo ovde kada je ova Skupština već predlagala izmene zakona o vanparničnom postupku, ukazali na brojne zloupotrebe koje imaju za cilj da osobe koje inače ne bi imale prava, steknu državljanstvo naše zemlje. Podsetiću vas da sam tada predložila da se primena tog zakona odloži da je Narodna skupština uvažila moje sugestije, pa je primena i odložena. Takođe DHSSje tada ukazala i predlagala da usvajanje tog zakona prati usvajanje niz drugih sistemskih rešenja. Naime, doneto je neko sistemsko rešenje koje nije ništa spektakularno. To je samo propis koji omogućava da se državni organi povežu radi što efikasnijeg delovanja u istom cilju. Bojim se da Republika Srbija je povodljivija nego inače, pa i onda kada dobronamerno želi da se reši neki problem. Ne obraća se pažnja da nisu dobronamerni svi oni na koje će se određeni zakon odnositi, pa makar to bio i zakon o upravljanju migracijama. Smatramo dobrim da oblast migracija treba da se uredi, ali isto tako smatramo da treba voditi računa o svim brojnim zloupotrebama pri migracijama koje će bivati sve češće i koje će bivati sve masovnije, kako naša zemlja bude pristupala EU. Kada su u pitanju migracije, onda treba voditi računa o dve stvari. Prvo, da se ostvare migraciona prava svima onima koji su se našli u nepovoljnom položaju pa su nevoljno napustili svoja ognjišta, ali isto tako treba voditi računa o sopstvenim građanima kako se ne bi dogodilo da velika i česta zloupotreba svih tih migracionih prava ugroze nas same. Zato je DHSS predložila da se u zakonu o upravljanju migracijama, sa jedne strane integrišu odredbe koje će definisati šta je to zloupotreba migracionih prava. Sa druge strane, da se stvori jedan pouzdani informacioni sistem o tim zloupotrebama, kako bi Vlada Republike Srbije mogla da interveniše pravovremeno. Zapravo da preduzme sve mere radi suzbijanja svih zloupotreba. Takođe smatramo, budući da zakon o upravljanju migracijama sadrži i načela da ta načela po ugledu na brojne zakone treba integrisati u načelo zabrane zloupotrebe migracionih prava. S obzirom da se ovim zakonom stvara jedinstvena informaciona baza koju će voditi Komesarijat, treba iskoristiti tu bazu i u nju unositi sve one primedbe državnih organa i organa lokalne samouprave, koje se odnose na zloupotrebu migracionih prava. Nedavno smo bili svedoci brojnih protesta koji su izazvani u manjim mestima, upravo zbog priliva azilanata. Setite se Banje Koviljače, setite se Valjeva, setite se mnogih drugih mesta. Zato o ovom problemu mora da se priča, mora da se pristupa sa jednom naročitom pažnjom tim pre ukoliko se setimo da smo pre pola veka imali izuzetno negativna iskustva po ovom pitanju. To negativno iskustvo doprinelo je tome da danas na Kosovu i Metohiji imamo ogroman broj državljana Albanije. Na kraju krajeva, treba reći da pametan čovek uči na tuđim iskustvima, a prosečan na svojim. Nadam se da ćemo bar biti prosečni. Stvaranje jednog informacionog sistema koji će voditi Komesarijat u kome će se naći svi oni podaci od značaja, kako za migracije tako i za sumnje o zloupotrebama. Treba da pomognu da državni organi u budućnosti takve zloupotrebe spreče. Stanje na terenu i stepen korupcije u Republici Srbiji jasno govori da će doći do toga, jer ako imamo u vidu da je Skupština usvojila izmene Zakona o vanparničnom postupku, po kom za dobijanje srpskog državljanstva nije potrebno da korumpirate sudiju. Dovoljno je da korumpirate samo dva svedoka. Onda je zasigurno da će tako biti. Svedoci mogu biti rođaci. Svakako bi se moglo sprečiti lažno tvrđenje da je rođak iz druge države, ili pre 30 godina, da je rođen na teritoriji Republike Srbije. Osim toga, u ovom predlogu zakona nije bilo ni jedne jedine reči o tome kako će se zloupotreba sprečiti ili barem kako ćemo za njih doznati, da bi ih u budućnosti sprečavali. Ne treba da ispadnemo naivni, a budite sigurni da će nas ta naivnost koštati kada prođe 20 ili 30 godina od primene ovog zakona. Uprkos tome što Srbi sve manje žele da žive u Srbiji, pa se trbuhom za kruhom sele, neki drugi jedva čekaju da se ovde nasele. Na kraju krajeva ne možemo selektivno da se ugledamo na EU, jer EU jeste donela niz propisa koji omogućavaju ljudska prava, pa i pravo na azil, jer ga upravo ubraja u jedno od njih. Jeste donelo propise, koja u svojim načelima predviđaju jedinstvo porodice, ali zemlje EU su donele čitave sistemske propise kojima žele da smanje migraciju u njih. Nema razloga da mi bežimo od takvih propisa. Zato DHSS zahteva da se u svaki zakonski tekst, makar se on nazivao predlogom zakona o upravljanju migracijama, ukorporišu svi oni instrumenti sprečavanja zloupotreba. Ukoliko je po nečemu naša država poznata u svetu, onda je poznata po trima stvarima, po sportistima, naučnicima i po zloupotrebama. Hvala.
Reč ima Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovana predsedavajuća i građani Srbije u ime poslaničke grupe NS, želim da pohvalim nameru predlagača da se konačno u Republici Srbiji donese zakon o upravljanju migracijama. Kao neophodan pravni okvir za sistematsko i koordinisano praćenje migracionih tokova i rešavanje problema koji u društvu nastaju usled migracija. Migracija, imigracija, readmisija i repartrijacija su posebno osetljivi procesi u svakom narodu, traumatični. Zato što su najčešće izazvani istorijskim traumama. Samim tim predstavljaju kolektivni bol i državni problem sa dubokim posledicama po sudbinu svakog pojedinca koji se u ovom problemu nađe. S toga, Srbija mora biti uključena u svojoj legislativi u svetske tokove rešavanja migracionih procesa. Migracije uvek menjaju ekonomski, socijalni, etnološki, demografski pa i mentalitetski profil društva kojem se događaju. Mi smo zemlja koja je oduvek na takvom geostrateškom i geopolitičkom položaju da su migracije bile deo naše istorije, deo našeg razvoja, ma čime bile podstaknute, voljne ili nevoljne. Donošenje ovog zakona i za Srbiju u tranziciji, koja je još uvek u muci otklanjanja posledice raspada prethodne države, jedno od važnih pitanja koje će dati okvir da se zakonski efikasnije, a samim tim i pravednije, rešava pitanje i problem migracije. Do ovog predloga zakona koji je pred nama nije postojao jedinstven sistem propisa kojim su regulisani osnovni bitni elementi upravljanja migracijama. Trenutno je pravni i institucionalni okvir za upravljanje migracijama u Srbiji podeljen. Problemi su zato i vidljivi i teški i brojni. Uviđajući potrebu objedinjavanja podataka neophodnih za upravljanje migracijama pokazalo se nužnim određivanje tela koje bi objedinjavalo i analiziralo podatke relevantne za oblast migracija. Vrlo je važno da se predlogom ovog zakona određuje stručni organ nadležan za uspostavljanje jedinstvenog sistema prikupljanja, organizovanja i razmene za ovu oblast značajnih podatka i informacija. Time se rešava problem koji proizilazi iz nedovoljno sinhronizovane i koordinirane akcije organa državne uprave uključenih u sistem upravljanja migracijama. Samim tim, smatramo da je to i dobar put u rešavanju upravo onog akutnog problema kome je svako društvo izloženo kada nešto upotrebljava, to je i da ga zloupotrebljava. Mislim da će se na ovaj način smanjiti mogućnost zloupotreba svih onih prava koja proističu iz ovakvog društvenog statusa. Jedan od uslova koji Republika Srbija mora da ispuni u cilju liberalizacije viznog režima jeste uspostavljanje i otpočinjanje sa primenom mehanizama za nadzor migracionih tokova, uz definisanje i redovno ažuriranje migracionih profila Republike Srbije i obrazovanje tela nadležnog za prikupljanje i analizu podataka o poreklu i tokovima migracije. Jedno od najvažnijih rešenja koje ovaj zakon predviđa je utvrđivanje novih nadležnosti Komesarijata za izbeglice u članu 8. stav 2. i definisanje delokruga poslova Komesarijata za izbeglice koji će se preimenovati u Komesarijat za izbeglice i migracije, a koji se odnosi na poboljšavanje uslova interno raseljenih lica dok su u raseljeništvu. Posebno smatramo da je važna saradnja po pitanju ovako bolnog društvenog problema sa svim relevantnim institucijama, ali i međunarodna saradnja, a sa modernom obradom podataka, razmenom elektronskim putem, ta saradnja koju propisuje član 9. Predloga zakona koji je pred nama, trebalo bi da bude vrlo efikasna. Pošto je u pitanju društveni problem i društvena pojava u kojoj Srbija nije izuzetak, a kao pojava je veoma kompleksna, kako u svom nastajanju, tako i u rešavanju, smatramo da je jako dobro što je zakonom predviđena obuka za ovu vrstu poslova i da je ona definisana članom 11. Predloga zakona koji je pred nama. Obuka će uključiti posebno motivisane kadrove, koji će onda uz primenu stečenog znanja i sticanog iskustva moći da se izbore sa problemima na koje nailaze. Takođe, osnovna četiri načela ovog zakona, kojim će se rukovoditi svi oni koji ga sprovode, a na dobrobit onih za koje se on donosi, dakle migranata, ali pre svega i građana Srbije, moraju biti garant da će se u realizaciji poštovati sve uspostavljene etičke norme. Tu pre svega mislim na prvo načelo koje se tiče jedinstva porodice, a gde svakako treba voditi računa o svim interesima porodice, iznad svega dece. Naravno, ne treba zanemariti i mogućnost uključenja nekih novih načela, o čemu su kolege danas govorile. Uslovi života u kolektivnim centrima su izuzetno loši, vrlo često neuslovni, nehumani, gotovo ponižavajući. Zato smo uverni da je poslednji trenutak da država preduzme konkretne korake u smislu popravljanja teške, bezmalo haotične situacije. Spremni smo da podržimo napor Vlade za donošenje ovog zakona, kao i sve dobre predloge koje budu poslanici stavili u svoje amandmanske predloge. Kada govorimo o ovom predlogu zakona, bilo bi nepravedno ne pomenuti neke teške primere u Srbiji, koji sa nestrljenjem iščekuju celishodno zakonsko rešenje. Ne mogu a da ne podsetim kako žive štićenici u Centru za azil u Bogovođi, izražavajući nadu da će postavljanje čvršćeg pravnog okvira u kome će delovati Komesarijat za izbeglice doprineti popravljanju uslova za život azilanata i da će se ubuduće sprečiti zloupotrebe sredstava namenjenih za finansiranje ovakvih centara. Takođe, podsećam građane na nedavna dešavanja u Banji Koviljači. Veoma često smo preko medija informisani, pa svi zajedno bili više nego uznemiravani i zabrinuti onim što se događalo u ovoj opštini zapadne Srbije. Trpeljivost lokalnog stanovništva je toliko istrošena da je došlo maltene do tačke da se samoorganizauje spram azilanata smeštenih u tamošnjem prihvatnom centru, jer su nezadovoljni načinomna koji država reguliše njihov boravak tamo, a videvši u njihovom boravku neku nesigurnost ili nebezbednost za sopstveni svakodnevni život. Srbiji je svakako cilj da bude sigurna zemlja, pre svega za svoje građane, a onda da se migranti osećaju sigurno ovde. Drugo važno rešenje predloženo u ovom zakonu je da se Komesarijatu poveri obavljanje stručnih i administrativno-tehničkih poslova za potrebe Komisije za nestala lica, jedno od naših akutnih i vrlo bolnih pitanja i tema. Dobro rešenje vidimo u članu 16. i 17. Predloga zakona kojim se predviđa uspostavljanje jedinstvenog sistema prikupljanja, organizovanja i razmene podataka, kao neophodnog preduslova za kvalitetnopraćenje i analliziranje migracionih tokova, čime se u velikoj meri olakšava obavljanje poslova organima državne uprave i čime bi se prevazišla trenutna situacija da se podaci često nepotrebno dupliraju, gomilaju i ne mogu da se iskoriste na adekvatan i efikasan način. U obrazloženju predlagača ovog zakona kaže se da on predstavlja odgovor na dosadašnji nedostatak propisa jedinstva i koordinacije unutar sistema, upravljanje migracijama u Republici Srbiji i da će kroz sagledavanje celokupne migracione slike Republike Srbije obezbediti sveobuhvatno i kontinuirano upravljanje migracijama. Smatramo da će praktična primena ovog zakona sigurno doneti potrebu da on bude još usavršen. Važno je da život zakona u praksi započne, a onda ćemo videti kako možemo ovu situaciju, koja je u Srbiji vrlo teška, učiniti najboljom za sve nas. Imajući u vidu ozbiljnost problema, ceneći spremnost Vlade da napokon odgovorno reši teškoće koje proizilaze iz svake vrste voljne ili bilo čime podstaknute migracije na teritoriji Srbije, NS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Narodna poslanica Olena Papuga nije u sali, pa prelazimo dalje. Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Uvažena predsedavajuća, uvažena gospođo Đukić Dejanović, poštovani predstavnici ministarstva, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, dozvolite mi da pre nego što počnem da govorim o konkretnim rešenjima koja su predviđena ovim predlogom zakona ponudim kao sociolog jednu malu analizu o razlozima zašto je ovaj zakon potrebno doneti i usvojiti i dozvolite mi da po nešto kažem o tome šta će, ukoliko se ovaj predlog zakona usvoji, biti promenjeno u krvnoj slici našeg društva, da se metaforično izrazim. Ovo je jedan od onih zakona koji imaju za cilj da nas iz stanja stihije prevede u stanje organizacije i reda. Kao što znamo, u našim upravnim organima veoma često situacija je takva da se ne zna ko je nadležan, da se isprepliću nadležnosti različitih državnih organa oko iste stvari, pa onda često imamo prebacivanje odgovornosti gde jedni državni organi prebacuju odgovornost drugima, tako da se na kraju ne zna ko rešava problem, pa se problemi najčešće i ne rešavaju. Takav je slučaj bio do sada i u oblasti upravljanja migracijama, gde je više državnih organa bilo nadležno i gde ponekad nismo imali dobru koordinaciju između tih državnih organa i upravo to je ono što ovaj zakon pokušava da promeni, to je ono što ovaj zakon pokušava da uredi i to je ono što ovaj zakon pokušava da koordiniše. Država je dobro shvatila i ovaj predlog zakona govori o tome da nešto mora da se menja i da više migracijama ne možemo da upravljamo iz nekoliko tačaka i preko nekoliko državnih organa, već da migracijama treba da upravljamo iz jedne tačke i preko državnog organa koji će specijalno biti određen za to i to je upravo u tačkama 7, 8, 9. i daljim tačkama ovog predloga zakona. Konačno, potrebno je reći da se ovaj zakon ne donosi samo iz naših unutrašnjih političkih razloga, odnosno samo iz razloga institucionalnog unutrašnjeg uređenja države, već jednako tako i spoljno-političkih razloga. Mi moramo, kako bi od države kredibilnog partnera, u vezi svih sporazuma o liberalizaciji viznog režima, moramo da uredimo ovu oblast kako nam se nikad ne bi dešavali stihijski neki migracijski tokovi i kako bi država imala kontrolu nad ovim procesom. Poslednje, ali ne najmanje važno u ovom uvodnom delu, a to želim da kažem,da ono što je veoma bitno da se ovim predlogom zakona uspostavlja jedinstven sistem za prikupljanje i razmenu podataka o migracionim tokovima, jer su i podaci ranije bili razbacani po nekoliko baza podataka u nekoliko državnih organa. Kao što se upravljalo ovom oblašću iz nekoliko državnih organa, tako su različiti državni organi imali svoje baze podataka i, ponekada, među svima njima nije bilo dovoljno koordinacije. Uspostavljanjem jedinstvenog sistema za prikupljanje i razmenu podataka, umrežavanjem dosadašnjih podataka i, da kažemo, konstituisanjem jednog organizacionog i jedne interorganizacione baze podataka, omogućavamo državi da ovu oblast efikasno prati i da država zna šta joj se tu dešava. Konačno, kraj ovog uvodnog dela želim da kažem da moramo da imamo migracionu politiku. Ne smemo da pustimo ovu stvar stihiji. Ovo moramo da organizujemo i tu migracionu politiku treba da vode država i Vlada. Sada bih prešao na one konkretne članove zakona, čl. 7, 8, 9. i dalje, kojima se predviđa formiranje odgovornog državnog organa koji će da prati ovu problematiku i koji će da rešava o njoj, tako da znamo ko je odgovoran. To je, kao što su već rekle moje kolege koje su prethodno govorile, Komesarijat za izbeglice i migracije, koji je nastao tako što je Komesarijatu za izbeglice pridodata jedna nova ingerencija, čime dobijamo jedno respektabilno državno telo, ali ne može zakon da obezbedi respektabilnost tog tela, samo konkretan rad. U praksi ćemo da vidimokako će ovaj komesarijatda funkcioniše. Onaj ko ga bude vodio i oni koji ga budu vodili, neće imati lak zadatak. Šta su dužnosti, čisto da bi obavestili o tome građane koji ovo gledaju pred TV ekranima, ovog komesarijata za izbeglice i migracije koji treba da upravlja migracionim tokovima u Republici Srbiji? Pod broj jedan, dužnost ovog komesarijate je da Vladi predloži određenu migracionu politiku i konkretne mere,kako bi se podstakla zakonita migracija, ali što je još važnije, kako bi se suzbila nezakonita migracija koja je državi pravila probleme sve do sada i zbog koje država veoma često nije bila kredibilan partner u pregovorima sa partnerima oko liberalizacije viznog režima. Komesarijat za izbeglice mora da vodi brigu o onima iz drugih zemalja koji borave u Srbiji na osnovu Zakona o azilu, koji su u Srbiji pronašli utočište, ali opet, što je još važnije, da brine o onim povratnicima koji su nelegalno migrirali u druge države i da organizuje proces ne samo njihovog prihvata i zbrinjavanja, već i integracije u naše društvo. Dakle, ovim zakonom ćemo imati definisanu proceduru šta radimo sa bilo kojim našim građaninom koji je nelegalno otišao preko granice i koji je po osnovu Zakona o readmisiji vraćen tu. Dakle, on ulazi u redovnu pravnu proceduru i država zna kako sa njim da postupa i Komesarijat je odgovoran za to postupanje. Takođe, Komesarijat mora da prikupi sve informacije o migracionim tokovima, upravo preko ovog jedinstvenog sistema organizacije prikupljanja podataka i ono što je veoma bitno, ovaj komesarijat mora da formira migracioni profil Republike Srbije i da ga redovno ažurira. Znači, Vladi mora da ponudi mehanizam i instrument, ako Vlada želi da se informiše o ovoj oblasti, kao da uključi televizor i da na ekranu ima sve relevantne podatke. Već je neko rekao, ne bih da se tu ponavljam i oduzimam vreme kolegama koji su prethodno govorili, ovaj komesarijat preduzima neke ingerencije i vrši administrativne poslove za potrebe Komisije za nestala lica u svim njenim aktivnostima. Takođe, bilo je reč i ne bih opet da se ponavljam, ovaj komesarijat sarađuje sa lokalnim savetima za migracije koji su formirani na lokalnom i pokrajinskom nivou, opet od organa lokalne uprave i samouprave i pokrajinske, i imaćemo jednu koordinaciju centra i lokalnih organa po ovom pitanju da bi se znalo ko šta radi. Konačno, dolazimo do onih tačaka ovog predloga zakona koje su veoma bitne, koje su precizne i koje predviđaju šta se radi sa povratnicima, sa građanima Srbije koji su otišli u druge zemlje nelegalno i vraćeni po Zakonu o readmisiji, ali i šta radimo sa azilantima koji su po osnovu Zakona o azilu pronašli utočište u Republici Srbiji. Ovaj zakon predviđa, da obavestimo građane da budu upućeni u ove najvažnije tačke, da Komesarijat treba da nađe kolektivni smeštaj svima onima koji su vraćeni po osnovu Sporazuma o readmisiji za period od 14 dana, gde se ostavlja prostor za neke kategorije koje su ugrožene da to bude duže. Komesarijat mora da obezbedi stambeni prostor za sve one koji u državi Republici Srbiji borave po osnovu Zakona o azilu, a Vlada je ta koja formira prioritete u smeštaju azilanata. Dozvolite mi da na samom kraju govora o ovom predlogu zakona konstatujem da je ovo korak u pravom smeru, međutim, ne treba sada da se uspavamo i da smatramo da smo završili posao sa ovim predlogom zakona. Ne smemo da mislimo da će sada ovaj zakona da radi sam od sebe. Doneli smo zakon, rešili smo problematiku i ne treba više ovim da se bavimo. Ovo nije kraj regulisanja ove problematike, ovo je početak regulisanja ove problematike. Već sam to istakao, sama delatnost Komesarijata će se videti u praksi. Da li to telo funkcioniše, da li je dobro učinjeno što je Komesarijatu za izbeglice i ova ingerencija po pitanju migracija pridodata i da li će to telo moći efikasno da rešava sve ono za šta je i formirana? Dozvolite mi da na samom kraju zaključim i iznesem jedan opšti zaključak. Država mora da upravlja društvenim procesima i tokovima. Država ne može da pusti da one idu stihijski. Preneseno na ovaj slučaj, želim da kažem da država mora da upravlja migracijama, kako migracije ne bi upravljale nama, kako država ne bi snosila bilo koju tešku posledicu zato što je negde bila nemarna i ovaj zakon omogućava državi da bude po ovom pitanju odgovorna. Nadam se da će ovaj zakon dati puni doprinos da upravljamo migracijama, a ne da im više puštamo da idu stihijski. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajuća. Žao mi je što nema ovde ministarke da čuje ovo što ću reći, ali navikli smo da od ove vlade imamo mnogo obećanja a malo izvršenja. Za mene postoje dva razloga zašto je ovaj zakon sada na dnevnom redu. Jedan je kontrola štete koju izaziva nedostatak nekih politika u sferi migracija. Drugi je pitanje belog šengena, gde je pitanje naše migracije prema EU doveo u pitanje tu privilegiju i to pravo koje nam je EU dodelila. Kada kažem kontrola štete, sasvim je jasno da u ovom trenutku pravi problem migracija u Srbiji jeste ekonomski. U tom smislu želim na početku da kažem da mislim da je povezivanje Komesarijata za izbeglice, sa ovim novim oblikom migracije, potpuno pogrešno i zapravo ne doprinosi rešenju. Naime, nadam se da su oni oblici migracije, kao što je izbeglištvo u regionu više neće događati, zato što je to bilaposledica rata. Isto tako se nadam da će onaj oblik migracije, kao što su interno raseljena lica, takođe neće više događati ovde. Moram da podsetim da pitanje izbeglica nije rešeno za 20 godina, da pitanje interno raseljenih nije rešeno za 12 godina. Sada pridodati Komesarijatu koji se tim ozbiljnim problemom bavi, da ne govorimo o pitanju nestalih koje je takođe staro preko 20 godina i još uvek nije rešeno, dodavati tom komesarijatu sada još jednu obavezu da se bavi ovim novim ekonomskim migracijama, po meni je pogrešno. Mislim da bi bilo mnogo efikasnije da je Vlada predložila formiranje nekog tela – da li je to kancelarija ili nešto drugo, neću reći reč agencija, jer je to pogrešna reč, koja bi se bavila novim specifičnim oblikom migracije kao posledica nedostatka jasne ekonomske politike u zemlji. Najefikasnija kontrola migracije je zapošljavanje. Od ove vlade još o zapošljavanju ništa nismo čuli. Čuli smo o kreditima, o budžetima, o "Agrobanci", za koju je takođe donet Zakon da bi se ispravile "krive Drine" koje je sama vlada donela, ali ništa o zapošljavanju nismo čuli. Imamo dve vrste ekonomskih migranata. Jedni su visokoobrazovani i drugi su veoma siromašni. Visokoobrazovani imaju ili nemaju neuporedivo manje problema u uklapanje u one zemlje u koje odlaze, posebno u ekonomski razvijene zemlje, zato što su ljudski resursi koji nedostaju i u tom smislu nisu kandidati za centre za izbeglice nego su to kandidati koji ako se vrate u zemlju imaju prilike da sami sebi obezbede smeštaj. Oni drugi, oni siromašni o kojima se ovaj zakon bavi i brigom o njihovom povratku, i tu moram da napravim jednu malu zagradu i da kažem kolegi da oni nisu nelegalno napustili zemlju, oni su legalno napustili zemlju, ali su nelegalno boravili u zemljama u koje su otišli, a to nije mala razlika u percepciji tih ljudi jer su koristili svoju slobodu kretanja, sva prava koja im je naš Ustav obezbedio i njihovo je pravo da napuste zemlju, ali tamo se moraju ponašati prema pravilima država u koje su otišli. Prema tome, ovde nemamo posla sa nekim ljudima kojima je potrebna neka amnestija ili integracija u društvu. Oni su bili deo društva koji je odbačen i iz ekonomskih razloga marginalizovan i treba da učinimo sve što je moguće da im obezbedimo da postanu ravnopravni članovi našeg društva. To se, ponavljam, ne može ukoliko nemamo jasnu politiku ekonomskog razvoja, ukoliko nemamo jasnu politiku zapošljavanja. Daću mali primer. Da li znamo da tokom poljoprivrednih radova imamo veliki broj ljudi koji dolaze iz Rumunije, Bugarske i drugih susednih zemalja, i rade te sezonske poljoprivredne poslove? Da li je lokalna politika možda to da se tim ljudima koji ovde nemaju posla, tim ljudima koji idu trbuhom za kruhom u EU možda ponudi takav posao ili ih na neki način obavezati da te poslove rade a u suprotnom im uskratiti neka prava koja imaju? To bi bilo nešto što bi radila lokalna zajednica u onim sredinama gde je ta vrsta rada moguća i potrebna. Kada govorimo o tim posebno ugroženim grupama ljudi, moram da kažem da je za mene posebno dramatičan član 15. koji kaže da će Komesarijat obezbediti smeštaj u kolektivnom centru do 14 dana, a ukoliko ste bolesni ili imate neke psihofizičke ili druge probleme, onda i duže, što stvara pretpostavku da u kolektivnim centrima postoje uslovi u kojima oni koji su bolesni, imaju invaliditet ili psihofizička stanja, dozvole da se to promeni. Mislim upravo suprotno. Mislim da oni koji imaju psihofizičke probleme, koji imaju bolest ili nešto treće, starost, itd, trebaju u što kraćem roku da budu upućeni u ustanove u kojima mogu da rešavaju svoje probleme. Ovo je potpuno jedna neverovatna formulacija i nažalost sa našim amandmanom smo zakasnili, ali se nadam da će razum pobediti i da će ovaj rok od 14 dana biti skraćen. Problem visokoobrazovanih ljudi koji napuštaju ovu zemlju takođe zahteva jednu određenu politiku, a tu politiku ne može da vodi Komesarijat. Tu politiku mogu da vode različita ministarstva u ovoj državi. Znamo da je plan Ministarstva obrazovanja da u roku od 10 godina povećamo procenat sa 6% na 40 visokoobrazovanih. To ne da je neizvodljivo, to nije ni utopijski. To je prosto jedna maštarija ili štamparska greška. Tim pre što od tih 6% visokoobrazovanih u Srbiji 40.000 je u ovom trenutku nezaposleno. Gde ti ljudi vide neku perspektivu? Sigurno ne ovde, nego je traže negde u okolini i to je onda migraciona politika i tzv. kontrola migracije ili već kako hoćete da je zovete, upravljanje tokovima migracija. Ako rešavamo probleme zapošljavanja tih ljudi, nama je u predizbornoj kampanji obećano da će doći do departizacije. Po meni, departizacija znači da kvalifikacija određuje da li ćete negde raditi. Odmah posle izbora nam je rečeno da je to bila jedna, kako bih rekao, svesna laž koja je izrečena u predizbornoj kampanji, zato me i ne čudi da se koleginica čudi, a za razliku od nje, ja se ne čudim činjenicom da su neki za decentralizaciju sada a posle toga više nisu za decentralizaciju. Decentralizacija je bila deo predizbornih obećanja. Ona se, naravno, ne sprovodi, pa čak ni u članu 15, kada se delegira na lokalne samouprave formiranje saveta i uticaj na migracije. Sve odluke o aktivnostima u jedinicama lokalne samouprave, kriterijumima, određuje Komesarijat, a potvrđuje Vlada. U tom smislu je decentralizacija svedena na puko predlaganje, a ne na sprovođenje i definisanje politike koju lokalna samouprava oceni kao prioritete za rešavanje problema migracija iz svoje lokalne zajednice. Mogao bih da govorim i o tome do koje mere je naša država obezbedila uslove za unutrašnju mobilnost građana. Svi traže posao u svom radnom mestu. Zašto? Zato što znaju da ukoliko odu na drugo radno mesto sa platom neće moći sebi da obezbede osnovne životne uslove tj. da iznajme neki stan itd. To su sve suštinske reforme. To su suštinske reformske promene koje ova vlada treba da izvede, a ona ih ne sprovodi i u tom smislu ovaj zakon je samo kontrola štete nesprovođenja reformske politike ove vlade i mislim da LDP ovakav zakon ne može da podrži, zato što misli da je krajnje vreme da se preduzmu koraci koji jesu bolni ali koji su apsolutno neizbežni. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, građani, poštovana predsedavajuća, ovo je zakon koji je važan i potreban Srbiji. Da li će ovaj zakon rešiti sve probleme u oblasti migracija? Sigurno da neće. Da li će ovaj zakon rešiti sve probleme koje imamo u oblasti obrazovanja, da li će rešiti probleme koje imamo u oblasti decentralizacije? Neće sigurno. Ali, ovo jeste sigurno zakon koji će doprineti da stanje u oblasti migracija bude pod nadzorom, da se podaci prikupljaju, da oni budu praćeni ili da posluže u svrhu kontrolisanja negativnih efekata migracija. Mi tako razumemo ovaj zakon. Razumemo ga kao prvi korak na ovom putu, razumemo ga kao usklađivanje sa standardima i međunarodnim propisima i u tom smislu ćemo ovaj zakon podržati. Kada govorimo o migracijama, za mene tu postoji nekoliko osnovnih pitanja. Jedno jeste sigurno pitanje izbeglih i raseljenih lica koje je, nažalost, u Srbiji još uvek aktuelno. Drugo je aktuelno pitanje lažnih azilanata. Treće je pitanje naše emigracije i pre svega napuštanje zemlje od strane visokoobrazovanih mladih ljudi. Na kraju, možda jedno od najvažnijih pitanja jeste pitanje procesa decentralizacije, odnosno sprečavanja pražnjenja nekih delova Srbije i moram da kažem da i ja živim u jednom delu Srbije, u južnoj Srbiji koja, nažalost, spada u ona područja koja se kontinuirano prazne i zbog toga mi možete verovati da znam o čemu govorim kada govorim o unutrašnjim migracijama. Kada govorimo o izbeglim i raseljenim licima, tačno je da se Srbija sa ovim pitanjem suočava jako dugo. Tačno je da se sa tim pitanjem suočava sa promenljivim uspehom. Srbija nije bila zemlja koja je bila spremna da primi tako veliki priliv izbeglica. Podsetiću vas da je 1996. godine bilo oko 600.000 izbeglih lica sa prostora bivše Jugoslavije i da su oni došli u Srbiju koja je i sama bila osiromašena, oslabljena i nije imala institucionalne, ni ekonomske, ni psihološki nismo bili spremni na jedan takav proces. To je sigurno rezultiralo time da se kao država nismo najbolje snašli u tom procesu. Činjenica je da je u Srbiju došao jako veliki broj ljudi. To su ljudi koji su pod prinudom napustili svoja mesta stanovanja, napustili su okruženje u kome su živeli, napustili su svoje socijalne mreže koje su imali. Oni su jednostavno došli opustošeni, ne samo ekonomski, nego i psihološki i sigurno je da su oni kojima je u tom periodu bilo najteže. Kada se selite iz stana u stan, iz grada u grad, znate da je to jako teško, ali kada se selite na jedan prinudan način iz mesta u kome ste rođeni, odrasli, gde ste živeli u jednom stabilnom okruženju, onda je to nešto što izaziva dodatne potrese i nesposobnost da se lako prilagodite novoj sredini. Sigurno da je i jedno i drugo, oba ova faktora o kojima sam govorila, doprinelo ovom rezultatu koji imamo, da nakon dvadesetak godina još uvek imamo oko 97.000 lica koja se vode kao izbegla i oko 209.000 raseljenih lica. To su ljudi koji se nisu integrisali. To su ljudi koji ni u jednom od procesa nisu uspeli da nađu svoje stalno mesto, niti da se vrate u mesta iz kojih su došli, niti da budu integrisani potpuno u naše društvo. To sigurno jeste nešto o čemu i dalje treba da razmišljamo i jeste nešto čime će se i novoustanovljeno telo, koje se bavi migracijama, baviti. Ipak treba da kažemo da je za tih 18 ili 20 godina učinjeno puno pozitivnih koraka u ovom smeru i da je broj izbeglica, kao što sam rekla, sa 538.000 u 1996. godini smanjen. Godine 2001. bilo ih je 346.000, 2005. godine 104.000 i sada, kao što smo rekli, 97.000. To znači da je ipak jedan veliki broj ljudi uspeo da nađe svoje ognjište u Srbiji ili u trećim zemljama ili u zemlji porekla. Ono što svakako jeste veliki problem ove populacije jeste nezaposlenost, ali to jeste problem opšte populacije u Srbiji. Nažalost, među izbeglim licima taj problem je veći. Njih ima oko 58% i to sigurno jeste jedno pitanje na čijem rešavanju treba i dalje raditi. Oni koji su ostali u ovom statusu, oni koji su ostali nezaposleni, to su mahom ljudi nižeg stepena obrazovanja. Oni koji su bili visokoobrazovani oni su veoma brzo, nakon dolaska u Srbiju, uspevali da reše svoje pitanje. Moramo da kažemo da to nije samo zato što su imali više obrazovanje, nego zato što to jesu ljudi koji se lakše snalaze u ovim situacijama. Ono što je poražavajuće za nas, kao zemlju, a pre svega za njih, to je da jedan broj njih još uvek živi u kolektivnim centrima i to isto važi i za raseljena lica. To je sigurno nešto, nadam se, što mora biti rešeno u veoma kratkom roku, jer je takvo stanje neodrživo i nedopustivo. Kao što sam rekla, drugo pitanje jeste pitanje azilanata. To je pitanje koje je ovih dana veoma aktuelno, o kome se jako puno govori. Zato što to jeste pitanje koje ugrožava sve nas i koje, rekla bih, ugrožava upravo mlade, obrazovane ljude koji mogu biti potencijalni emigranti, koji mogu razmišljati o napuštanju Srbije i traženju svoje budućnosti i svoje perspektive u nekoj drugoj zemlji. Čini mi se da su oni najviše zaplašeni zloupotrebom koja se dešava u ovoj populaciji lažnih azilanata, ali ono što jeste ohrabrujuće, to su vesti koje dobijamo ovih dana i činjenica da se to neće desiti i da će beli šengen ostati na snazi i za Srbiju. Uverena sam da će to tako biti. Uverena sam da Srbija neće dozvoliti da krenemo korak unazad i to je prosto nešto na čemu najozbiljnije, po svim informacijama koje dobijamo, Vlada radi. Imamo prve rezultate i činjenicu da je Nemačka proglasila Srbiju sigurnom zemljom i da će se broj lažnih azilanata iz Srbije, u narednom periodu, smanjivati. Znamo i čuli smo da to nije, kako neki pokušavaju da prikažu, činjenica da Srbija ima probleme, a to je da je do porasta broja azilanata došlo zbog toga što su neke zemlje promenile politiku prema azilantima i ponudile mnogo bolje uslove. U svakom slučaju, kao što sam rekla, poslednjih dana imamo ohrabrujuće informacije da to neće biti pitanje koje će biti ugrožavajuće za Srbiju. Ono o čemu sam želela da govorim, a to je emigracija. To su ljudi koji odlaze iz Srbije, a da se u nju ne vraćaju. To su mladi i obrazovani ljudi. U ovom trenutku spremnost da emigriraju iz Srbije iskazuje 21% opšte populacije, 26% ugroženih grupa. To je ona ekonomska emigracija, ali nažalost i 50% mladih ljudi pokazuje spremnost, a među njima najmanji je broj onih sa osnovnom školom, visokoobrazovanih je 24%, a magistara i doktora 33%. To znači da oni najviše obrazovani i najpametniji, gotovo trećina, je spremna da svoju perspektivu potraži u nekoj drugoj zemlji. To je pitanje nad kojim ozbiljno treba da se zamislimo i to jeste pitanje da menjamo sistem vrednosti u našem društvu, da menjamo sistem obrazovanja, da radimo na reformama u oblasti zapošljavanja, obrazovanja i da više vrednujemo one ljude u našim sredinama koji su najpametniji, najsposobniji i spremni da zaista budu kapacitet za razvoj našeg društva. To je onaj zadatak koji u budućnosti treba imati u vidu, kada govorimo o upravljanju migracijama. Pre svega, zaustaviti iseljavanje, ali isto tako napraviti pokušaje da se mladi ljudi koji su iz Srbije otišli u nju vrate. Moram da kažem da je bilo pokušaja u raznim ministarstvima, Ministarstvo obrazovanja, Ministarstvo nauke, da se napravi evidencija ljudi koji su otišli iz Srbije, da se komunicira sa njima, da im se ponudi da se vrate u našu zemlju, ali mi se čini da ove razjedinjene evidencije nisu dale prave rezultate i da nismo imali jedinstvenu politiku u raznim resorima koja bi dovela do njihovog vraćanja. Reći ću da je jedan od problema jeste nostrifikacija diploma, koje su ti mladi ljudi sticali, i to jeste proces koji treba ubrzati, koji treba jasno definisati i koji treba usmeravati tako da mladi ljudi, koji su stekli diplome negde u svetu, mogu da dođu i da u Srbiji rade. Oni Srbiji jesu potrebni. Oni jesu onaj kvalitet i resurs koji mi imamo i koji apsolutno ne smemo da bacimo. Ne samo zbog toga što je to veoma skupo za jednu siromašnu zemlju, ne samo zbog toga što su u njihovo obrazovanje uloženi milioni evra, već zbog toga što jesu naša deca, koja negde u srcu nose uspomene iz detinjstva, Srbiju i potrebu da u njoj afirmišu svoje kvalitete i svoja znanja. Na kraju želim da kažem da ne manje važno pitanje jeste pitanje unutrašnjih migracija. Verujem da je dobro da postoji mobilnost u okviru naše zemlje. Verujem da je dobro da ljudi iz različitih gradova mogu da odu da rade u druge gradove. Verujem da to obogaćuje i one koji odlaze i one kod kojih odlaze i da to sigurno jeste kvalitet više, ta razmena različitih temperamenata, različitih iskustava, različitih navika, čak i unutar naše zemlje, jeste nešto što sve nas obogaćuje. Međutim, ono što jeste zabrinjavajuće, to je da je taj trend uvek u istom smeru, da on uvek ide od juga ka severu, da on uvek ide iz sela u gradove i da je to proces koji na žalost, tokom decenija, nije promenjen i da on dovodi do toga da pojedini gradovi, pojedina mesta u Srbiji ostaju potpuno ispražnjeni. Svaki peti migrant dolazi iz Jablaničkog i Pčinjskog okruga, to je okrug iz koga dolazim i ja i kada pitate ljude u južnoj Srbiji, mlade ljude, kada se iseljavaju iz svog mesta, na koji period bi to uradili – na period od jedne do dve godine iselilo bi se 6,4%, na nekoliko meseci 11% na nekoliko godina 35%, a trajno bi se iselilo 46,9%, znači, skoro polovina mladih ljudi koji žive u ovim krajevima želi da ode iz njih trajno. Njih 30% navodi da bi otišlo u inostranstvo, a 66% da bi otišlo da živi negde drugde u Srbiji. Od 2000. do 2008. godine Borski okrug smanjen je za 23%, Pomoravski za 15,5%, Zaječarski za 13,5%, Pirotski za 11,3%, Toplički za 11,2%. Za to vreme Beograd je povećan 1,3%, Sremski okrug 6,7%, Južnobanatski 7,8%. Tendencija kretanja je sa juga ka severu. Sigurno je da odgovor mora biti, pre svega, ulaganje u ljudske resurse ljudi koji žive u ovim krajevima, već u ulaganje u saobraćajnu, energetsku, komunikacionu infrastrukturu i bolji uslovi za investitore i za zapošljavanje ljudi koji žive u ovim okruzima. Dugoročna nezaposlenost u našim južnim krajevima je 14,7%. To je nešto što ne uliva nadu ljudima, to je nešto što ne uliva nadu da će ikada izaći iz svog siromaštva. Sigurno da su ovo trendovi koji se moraju menjati. Ujedinjeni regioni Srbije dosledno se, ne samo u kampanji, zalažu za proces decentralizacije, zalažemo se za pravo svih ljudi, ma gde u našoj zemlji živeli, da žive pod jednakim uslovima i zbog toga ćemo i dalje dosledno raditi na poboljšanju položaja ljudi koji žive u ovim krajevima. Verujemo da je ovaj zakon jedan korak u tom pravcu. Naravno da ovaj zakon za sada nije dao odgovor na pitanje – da li do sadašnji Komesarijat ima dovoljno kapaciteta da na ovaj način radi? Apelujem na sve koji se budu povezivali, sve državne organe koji se budu povezivali u ovom procesu, da to zaista dosledno i odgovorno rade, imajući u vidu da jedna od naših slabosti jeste nedovoljna međuresorna povezanost i da sve ono na šta ovaj zakon obavezuje ne ostane mrtvo slovo na papiru. Nismo dobili ni odgovor na pitanje u ovom zakonu – koliko će to sve koštati, da li Srbija u ovom trenutku ima para da sve ovo isfinansira, da li je to predviđeno novim budžetom? Nadam se da su to pitanja na koja postoje pozitivni odgovori iako nisu naznačeni u zakonu. Moja nada je da će ovaj zakon, kao što sam rekla, on jeste prvi korak, ali da će on dobro funkcionisati i da će podstaći i ljude u svim resorima na nacionalnom nivou, ali isto tako i ljude na lokalu, da se ozbiljnije pozabave svim ovim pitanjima. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da je upravljanje migracijama u današnjem svetu jedno od najvažnijih pitanja za svaku državu, pa naravno da je i za Srbiju u tom pravcu vrlo važan. Ovaj predlog zakona o upravljanju migracijama zapravo predstavlja poslednju normativnu obavezu iz mape puta za viznu liberalizaciju koja se, čudne li ironije, u poslednje vreme jako često pominje, ali ne pominje se po nečemu dobrom, nego se pominje po tome što Srbija se stavlja na stub srama, malo-malo pa se njenim građanima preti ukidanjem belog šengena i za one zemlje šengenske liste i preti se da će se uvođenjem ponovo viza sprečiti da građani Srbije mogu da putuju po Evropi. Zbog čega? Zbog lažnih azilanata. Srbija se optužuje da ona nije dovoljno učinila da spreči ove lažne azilante da odlaze u zemlje koje se ovom prilikom pominju, kao Nemačka, Belgija, Švajcarska, Švedska, Japan, Danska itd. Zanimljivo je reći da ove zemlje malo-malo pominju ovu tezu, da Srbija ne radi dovoljno sa lažnim azilantima, mada moramo da priznamo da oni iz zemlje izlaze potpuno legalno sa dokumentima prema važećim zakonima i sve ostalo. Čak je i premijer Dačić svojevremeno nudio da Srbija iz svog skromnog budžeta odvoji 100 miliona evra kako bi platila troškove oko lažnih azilanata, odnosno azilanata u svakom slučaju i zbrinjavanje ovih azilanata. Na njegovom mestu bih predložila da pomognemo i u pravljenju zakona, pošto su njihovi zakoni u tom smislu puni rupa toliko da ljudi zapravo samo koriste ono što je mogućnost koju je ponudila dotična zemlja i ništa više od toga, a proces za dobijanje nekog statusa azilanta je proces od 15 meseci, pa dve godine i ljudi nisu sami krivi zbog takvog zakona. Ovo sve zvuči vrlo gorko jer, zapravo, istina se krije u ovome, da se malo-malo pojačava pritisak na Srbiju, da će joj se uzeti beli šengen ako, kako se približava trajno rešenje statusa KiM, zapravo se poput štapa i šargarepe postavlja pitanje – ili beli šengen, ili predajte južnu Srpsku pokrajinu na upravljanje nezavisnoj državi Kosova. Činjenica je da se broj zahteva u poslednjem kvartalu 2012. godine u odnosu na one prethodne godine u Švajcarskoj povećao broj zahteva za azil za 42% i da su građani Srbije, a ovde se radi o Romima, čak precizno iz kojih delova Srbije oni dolaze, Bošnjacima, tačno precizno iz kojih delova Srbije dolaze i Albancima, tačno precizno iz kojih delova Srbije dolaze, građani Srbije su na drugom mestu prema broju onih koji traže azil u Švajcarskoj i to odmah posle Eritreje. Moram da kažem da je pre ovog predloga zakona Srbija donela dva dokumenta koja su vrlo važna za razumevanje cele ove materije i to su migracioni profil za 2010. godinu i Priručnik za zaštitu prava migranata, takođe za 2010. godinu, ali interesantno je reći da je prvi put praktično Srbija sama uradila ova dokumenta, da je za 2007, 2008. i 2009. godinu pomagala Međunarodna agencija za migracije, a ovo su samostalni dokumenti. Zanimljivo je pratiti ono što oni nude. Ovaj migracioni profil pruža bolji uvid u migracije, u tokove i u njihove uzroke. On je, u stvari, onaj normativni okvir za izradu onih politika koje će se baviti migracijama i predstavlja mogućnost za razvijanje saradnje u ovoj oblasti. S druge strane, Priručnik za zaštitu prava migranata je najviše namenjen državnim službenicima i funkcionerima na lokalu, jer zapravo, da budemo pošteni, funkcioneri na lokalu, odnosno lokalne vlasti se suočavaju sa različitim vrstama migracija i imaju konkretne probleme poput povećano broja azilanata iz Azije, Afrike, da ne pominjem Bogovođu, problem koji je u Banji Koviljači eskalirao, do toga da se parlament više puta bavio ovom temom. Da se vratim ovom migracionom profilu. On pokazuje da je u 2010. godini povećan broj imigranata, donekle smanjen broj izbeglica i povećan broj interno raseljenih osoba. To su podaci koji su za razumevanje upravljanjem migracijama vrlo važni. Zanimljivo je reći da Srbija još uvek nema potpune podatke, precizne podatke o borju emigranata, a nema podatke ni o dijaspori. Nema broj onih koji su u rasejanju. Zanimljivo je zbog toga što posle skoro decenije rada Ministarstva za dijasporu i veru, posle ministara koji praktično nisu dolazili u Srbiju, bavili su se dijasporom tamo na licu mesta, posle toga što je jedna parlamentarna stranka naročito insistirala na nemerljivom doprinosu koji su oni dali ovoj temi dijaspore, mi ne možemo da govorimo čak ni precizne podatke o tome koliko ljudi u dijaspori imamo. Moramo da se oslanjamo i na brojeve, odnosno na podatke koje nam nude ambasade, SPC, udruženja građana, pa i ministarstvo o kome sam govorila. Interesantno je, recimo, da se podaci vrlo razlikuju, da prema udruženjima građana Srbija ima četiri miliona ljudi u dijaspori, a prema mišljenju, odnosno prema brojevima iz Ministarstva vera i dijaspore imaju 2,7 miliona. To su jako velike razlike i bilo bi dobro da možemo o njima nekako da govorimo. U ova dva dokumenta se pravi i velika razlika između emigranata i dijaspore. Čak se na predstavljanju ova dva dokumenta reklo i sledeće – da je praćenje migracije posebno složeno jer ni u zemlji ni u inostranstvu nije moguće dobiti precizne i potpune podatke. Volela bih da prokomentarišem to, jer je ovo pitanje za Srbiju vrlo veliko i vrlo važno, jer mi o toj ekonomskoj migraciji moramo da govorimo, kao i o obrazovnoj migraciji, ali nekako govorimo sve podeljeno i nikako da dovedemo stvari u vezu. Naravno, i podaci koje dobijamo od Svetske banke i Eurostata su vrlo različiti, tako da je vrlo teško govoriti precizno o tome. Prema podacima Svetske banke, do kojih sam došla, iz 2011. godine, populacija emigranata iz Srbije je brojala 196.000 ljudi, što je praktično 2% stanovništva Srbije. Najvažnije destinacije su bile Austrija, SAD, Francuska, Makedonija, Danska i Japan. Prošla Vlada, zbog čije su očajne politike, naročito u oblasti ekonomije, ljudi u ovolikom broju odlazili iz Srbije, tražeći zaposlenje i način da prežive, ni reč nije rekla o 2% svog stanovništva koje je otišlo u emigraciju zbog njih. Moramo da se setimo predizborne kampanje u kojoj se ni reč nije reklo o tome da je 196.000 mahom vrlo obrazovanih ljudi napustilo Srbiju za te četiri godine i Srbija praktično nikada ovaj problem nije otvorila, ni u parlamentu, a to je vrlo važan problem. Nismo pričali o tome kao da je to na nivou državne tajne, kao i pregovori u Prištini, kao broj nezaposlenih. Setite se, licitirali smo i sa tim brojem. Još malo podataka iz ovog dokumenta. Broj osoba koje su boravile u EU na osnovu privremenog boravka, tu se radi o onima koji su se obrazovali u zemljama EU, koji su tamo radili, koji su otišli na osnovu spajanja porodica, u 2010. godini je smanjen za 32.000 u odnosu na 2009. godinu. To su vrlo zanimljivi podaci o kojima treba da diskutujemo, jer praktično pokazuju stanje u zemlji Srbiji. U Srbiji je 2010. godine broj emigranata povećan za 6,5% u odnosu na 2009. godinu. Naravno, tu se radi o onim osobama koje su boravile u Srbiji duže od 12 meseci na osnovu odobrenog stalnog ili privremenog boravka. Naročito je veliki broj građana Rumunije, Bugarske i Nemačke. U 2010. godini podneto je 215 zahteva za azil, najviše Avganistanaca i Palestinaca. Na osnovu Ugovora o readmisiji vraćeno je 5.100 državljana Srbije koji nisu ispunjavali uslove za boravak najviše u Nemačkoj, Švajcarskoj, Mađarskoj, Švedskoj, Austriji, Norveškoj i Francuskoj. Imam još podataka, ali gledam vreme, jer zaista bih volela da o ovome govori i moj kolega Petar Petrović, koji će kasnije govoriti, a malo bih govorila i o zakonu samom. Sam zakon se dugo čekao. Posle strategije, koja je takođe dugo čekana, došao je na red i moram da kažem da sam stvarno zatečena jer je vrlo opširan, deklarativan, opšti, jako se drži nekih fraza, neprecizan je i bojim se da će mu to biti veliki problem da bi mogao da se primenjuje i da ima bilo kakvu mogućnost da bude dobar. Rekla sam već, postoji mnogo sektorskih strategija, pa je između njih samih bilo teško uspostavljati koordinaciju, a sada već postoji problem u koordinaciji tela i institucija. Kada imate mnogo tela i mnogo organizacija, mnogo delova institucija, onda imate problem ili preterane nadležnosti, odnosno podele nadležnosti, gde onda ne znate ko šta radi ili ne znate ni ko je odgovoran, na kraju krajeva. Da bi se sve to izbeglo, vidim da uvodite da Komesarijat za izbeglice preimenujete u Komesarijat za izbeglice i migracije, ali dajete mu jako mnogo nadležnosti, novih nadležnosti, a ne predviđate mu finansijska sredstva. Moramo da budemo vrlo otvoreni i objektivni, Komesarijat ni do sada nije pokazao naročito velike rezultate. Kada govorim o Bogovođi, dolazim iz Valjeva pa mi je ovaj problem, ne samo što je bio u štampi, još više poznat, tamo su se ljudi terali da rade na raznim imanjima, bilo je zabranjeno lečenje, bili su na livadi ne znam koliko vremena itd. Znači, sve ono što je bilo negativno je moglo da se vidi na jednom mestu. Koviljača je tema za sebe i o tome je takođe bilo puno reči u Skupštini. Dakle, smatram da Komesarijat, samim tim što se preimenuje, što mu se daje toliko nadležnosti, ne može da odgovori ovim problemima. Naročito mi je sporno sa tim što Komesarijat svoj izveštaj neće podnositi poslanicima, odnosno nadležnom odboru, a i te kako je važna migraciona politika za poslanike i za one koji treba da donose neke odluke, nego će je podnositi Vladi, tako da poslanici neće imati naročito prilike da se upoznaju sa konkretnim problemima koji se pojavljuju u tom delu. Zatim, predviđate osnivanje pokrajinskih i lokalnih saveta za migracije. Moram da postavim pitanje – ko će to da finansira i iz kojih sredstava? Kaže se – prema projektu. Ali, onda ne možete da tražite da osnivaju lokali to, ako ne možete da finansirate i ako ne učestvujete. Takođe, smatram, i time ću završiti, da pokrajinske savete ne treba ni formirati, upravo zbog toga što samo uvećavate administraciju. Imate lokalne i svaki lokal i pokrajina će takođe moći da reaguje. Niste ni reči rekli o unutrašnjim migracijama koje su takođe veliki problem u Srbiji. Ono što je sporno, jeste i rok za donošenje propisa - 12 meseci. To je preterano dugo. Ako se zakon donosi po hitnom postupku, onda je trebalo doneti i to vrlo hitno. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovana ministarko, poštovani predstavnici Komesarijata, Ministarstva unutrašnjih poslova, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku ću ponoviti ono što je gospodin Petronijević vrlo jasno i precizno rekao kao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS, dakle, u Danu za glasanje poslanički klub SPS podržaće Predlog zakona o upravljanju migracijama. Nekoliko je razloga za takav stav, za takvu odluku, nekoliko je suštinskih razloga. Najpre, treba imati na umu značaj teme i oblasti o kojoj govorimo, značaj upravljanja migracionim tokovima, brojna otvorena pitanja koja danas postoje kada je reč o ovoj oblasti, a vezana su za različite kategorije emigranata. Reč je o temi i oblasti koja ima, ponoviću, izuzetnu važnost i izuzetan značaj, koja obuhvata, o tome je već bilo reči, različite tipove i segmente emigracija, između ostalog i različite kategorije emigranata. Neki pokazatelji, o kojima je takođe bilo reči, koji su se proteklih dana mogli videti u sredstvima informisanja, kažu da se oko 200.000 ljudi godišnje preseli iz manjeg u veće mesto, da u Srbiji živi oko 80.000 izbeglica, da je oko 215.000 interno raseljenih lica, preko 20.000 emigranata i da godišnje iz EU, upravo po osnovu Sporazuma o readmisiji, bude vraćeno oko 4.500 ljudi. To su neki podaci i o tome je već danas bilo reči, pojavljuju se u javnosti. Oni su nadam se, i uvereni smo, precizno definisani u okviru migracionog profila Srbije za 2011. godinu, ali pretpostavljamo da su manje – više tačni. To zapravo samo još više govori u prilog konstataciji da je reč o jednoj izuzetno važnoj i značajnoj oblasti u Srbiji. Drugi suštinski važan razlog za nas, zbog koga treba podržati ovaj zakonski predlog, jeste harmonizacija našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, odnosno usklađivanjem našeg pravnog okvira, kako je to između ostalog navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga, sa pravnim okvirom EU u upravo oblasti migracija. Naprosto Srbija na putu evropskih integracija mora uspostaviti i primenjivati mehanizme za nadzor migracionih tokova. Naravno, kao treći razlog, ovaj zakonski predlog omogući će i stvoriće ono što do sada zbog nedostatka pravnog okvira nije bilo moguće, a to je jedinstvo i koordinacija unutar sistema upravljanja migracijama u Srbiji. Dakle, to su tri suštinska razloga za nas potpuno opravdana zbog kojih treba podržati ovaj zakonski predlog. Usvajanjem ovog zakonskog predloga, šta se zapravo postiže? Kao što je između ostalog i rečeno, dve su stvari izuzetno važne. Usvajanjem ovog zakonskog predloga pre svega biće proširena nadležnost Komesarijata za izbeglice na upravljanje migracijama i pomoći azilantima i biće formirana jedinstvena baza podataka koju mogu da koriste svi državni organi koji se bave ovom delatnošću. Šta je suština? Podaci će se prikupljati i razmenjivati kroz međusobno povezivanje i umrežavanje baza podataka organa državne uprave koji su dužni da dostavljaju Komesarijatu podatke za koje je utvrđeno da su neophodni za upravljanje migracijama. Komesarijat usvajanjem predloga dobija jednu izuzetno važnu i značajnu ulogu kada je reč o upravljanju migracijama u Srbiji. Ne mislim da citiram ili da čitam sadržaj zakonskog predloga, ali navešću samo neke poslove za koje smatram da su od izuzetnog značaja, a koji će nakon usvajanja ovog zakonskog predloga upravo obavljati Komesarijat. Dakle, reč je o predlaganju ciljeva i prioriteta migracione politike, reč je o merama i aktivnostima na podsticanju pozitivnih efekata zakonskih i suzbijanju nezakonitih migracija. Zatim, radiće na merama za integraciju lica kojima je u skladu sa Zakonom o azilu priznato pravo na utočište, zatim na reintegraciji povratnika po osnovu Sporazuma o readmisiji. Radiće na merama poboljšanja uslova života interno raseljenih lica, izveštava o imigraciji i emigraciji i ono o čemu je već bilo reči, a smatram da je takođe važno, vodiće evidenciju nestalih lica u oružanim sukobima na prostoru bivše SFRJ. Period koji je iza nas, rezultati rada rekao bih Komesarijata za izbeglice u proteklom vremenskom periodu govore da odgovornost koju dobijaju, koju će dobiti usvajanjem ovog zakonskog predloga, rekao bih potpuno opravdano je dodeljena upravo Komesarijatu za izbeglice. Moram da kažem da kao poslanik dolazim iz grada Valjeva u kojem su upravo rezultati Komesarijata izuzetno vidljivi i prepoznatljivi. Ubeđen sam da će biti daleko vidljiviji i prepoznatljiviji u narednom vremenskom periodu. Dakle, usvajanjem ovog zakonskog predloga vrlo precizno i to je najbitnije definisan organ koji će koristeći jedinstvenu evidenciju, jedinstvenu baza podataka koorinirati i upravljati migracijama u Srbiji i to upravo jeste glavni cilj. Dakle, glavni cilj jeste upravljati migracijama. Ono što smatramo da je takođe važno, o tome između ostalog je već bilo reči, a to je da će lokalne samouprave biti u obavezi da se uključe u sistem upravljanja migracijama i da dostavljaju i izveštaje, i predloge. Tako će moći da se blagovremeno otkloni i ono što je bilo loše u proteklom vremenskom periodu odnosno da se blagovremeno odreaguje kada se pojavi problem sa našim važnim azilantima u EU. Ali, na taj način će se pratiti i one pozitivne posledice migracije u Srbiji. Dakle, iz samog značaja pitanja o kojem danas govorimo, o upravljanju migracijama, proizilazi i značaj zakonskog predlog. Predlog nudi odgovore na brojna otvorena pitanja koja u ovom trenutku postoje kada je reč o oblasti upravljanja migracijama. Da li će ih rešiti? To ćemo videti i vreme će pokazati na koji način će ovaj zakonski predlog koji jeste kvalitetan, koji nudi odgovore, biti implementiran u praksi u narednom vremenskom periodu. Legitimno je pravo opozicije da ima kritički osvrt prema radu Vlade Republike Srbije. Na žalost to danas nije tema. Danas je tema Predlog zakona o upravljanju migracijama sa nekim konstatacijama koje su mogle da se čuju u prethodnim diskusijama i mogu delimično da se složim, ali ne mogu da se složim da danas govorimo o nečemu što je tehničko pitanje. Prosto, ovo nije tehničko pitanje, reč je o temi koja je od izuzetne važnosti i izuzetnog značaja za Srbiju. Zakon na sistematičan način uređuje uslove i procedure za ostvarivanje sveobuhvatnog i kontinuiranog upravljanja migracijama. On jeste usklađen sa primarnim izvorima prava EU u potpunosti kao i sa većim brojem izvora sekundarnog prava u EU. Potpuno usklađivanje sa sekundarnim izvorima ostvariće se kroz podzakonske akte koji će se doneti nakon usvajanja ovog zakonskog predloga. Problem migracija postoji i u drugim evropskim državama, u državama EU. Sa velikim brojem država Srbija ima već potpisane, odnosno ratifikovane, bilateralne ili multilateralne ugovore. Ovi ugovori se uglavnom odnose na readmisiju i azil. Inače, to je rečeno u uvodnom izlaganju, pitanje izbeglica, migranata, azilanata jeste kompleksno, ne tretira se samo ovim zakonskim predlogom o kome danas govorimo. Ovaj zakon jeste bazičan okvir za sistemsko rešavanje pitanja migranata, a drugi zakoni koji tretiraju ovu oblast između ostalog jesu i Zakon o azilu, Zakon o izbeglicama, Zakon o zaštiti državnih granica, Zakon o državljanstvu i mnogi drugi. Na samom kraju želim da kažem da jesmo naravno spremni na raspravu u pojedinostima, jesmo spremni da razmotrimo amandmane koji će biti predloženi na ovaj zakonski predlog i podržati neke koji će poboljšati kvalitet ovog zakonskog teksta, sadržaj ovog zakonskog predloga, ali još jednom želim potpuno jasno i potpuno precizno da kažem da će poslanički klub SPS podržati ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić. Nije u sali. Sledeći prijavljeni jeste narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana i uvažena ministarka, poštovani predstavnici Komesarijata za izbegla i raseljena lica, mi danas ovde raspravljamo o jednom od najvažnijih zakona u našoj državi. Stupanje na snagu ovog zakona o upravljanju migracijama Komesarijat za izbeglice koji je obrazovan Zakonom o izbeglicama iz 2002. godine i 2010. godine nastavlja rad pod nazivom Komesarijat za izbeglice i migracije, a delokrug rada mu se proširuje i utvrđen je ovim, kako je rečeno u obrazloženju, drugim zakonima. Međutim, sam naziv Komesarijat za izbeglice i migracije možda nije najadkvatniji. Možda bi trebalo porazmisliti jer možda bi trebao da glasi Komesarijat za prognanike, raseljena lica i migracije. Zašto za prognanike? Mi smo čuli od prethodnih diskutanata, kao npr. gospodina Derete, koji je okvalifikovao naše prognanike, citiram njega – da su oni legalno napustili zemlju. Što nije tačno, to je uvreda za prognanike, a čak ako hoćete i za ovaj dom. Međutim, meni je žao što njega ovde nema da se razjasnimo oko ovog termina. Kada govorimo o samom terminu moram da kažem da i prethodni diskutanti, pogotovo iz DS, iz LDP nisu u pravu kada kažu da ova Vlada nije rešila određene probleme. Upravo je obrnuto. Ova Vlada je dala ovaj zakon na koji čekamo 20 godina, dame i gospodo, ranije je bio samo Zakon o izbeglicama. Prema tome, nije tačno, ono što su oni izneli i što su danas prozvali novu vladu i predsednika države. Moram da kažem radi istine, hvala predsedniku države Tomislavu Nikoliću i Vladi na čelu sa gospodinom Dačićem što je dala nadu građanima Srbije da srpska država radi u korist Srbije i njenih građana. Drugo, napad na Vladu ovde, što je jutros izrečen i na Tomislava Nikolića, to je napad na pokušaj Srbije da ustane iz pokajničkog korena, isključivo krivca, koju je vodila prethodna vlada Borisa Tadića i prethodne vlade, u korist tuđih interesa, a preko naših leđa. Dozvolite da se vratim na temu, to je odgovor gospodi koja su govorila pre, prethodnicima, sa ovim zakonom, dame i gospodo, o upravljanju migracijama, Komesarijat za izbeglice, dobija širi delokrug rada, kako ste i sami pojedini ovde rekli, a za takve poslove moraju postojati dobre stručne službe da bi odgovorile naraslim zadacima i ja apelujem da Vladu, ne na Komesarijat, na Vladu Republike Srbije, da o ovim problemima posebno vodi računa. SNS smatra da Komesarijat kao vladin organ treba da prati nagomilane probleme i ovo podvlačim specijalno, vezano za prognanike od trenutka njihovog progonstva do trenutka njihovog povratka iz zemlje iz koje su prognani, te ostvarivanje njihovih legitimnih, ljudskih, imovinskih i drugih stečenih prava, kao i onih koji se nisu vratili, a stekli su iz zemlje iz koje su prognani određena imovinska, ljudska i stečena prava i nalaze se danas u Republici Srbiji. To je osnovni problem, dame i gospodo narodni poslanici, a mi danas praktično, Komesarijat za izbeglice, obrazovan Zakonom o izbeglicama preimenujemo u Komesarijat za izbeglice i migracije, što je dobro sa aspekta sadržaja, kojim će se baviti, odnosno provoditi ovaj vladin organ. Ovo je prilika da narodni poslanici u Skupštini RS, a i naši, da kažu svoju reč, kako o ovom organu, kako i o problemima prognanih Srba, posebno onih iz Republike Hrvatske, kao i raseljenih lica iz južne srpske pokrajine KiM, a nažalost danas o tome ovde nismo čuli. Lično smatram da probleme danas nismo ni naznačili, one koje zakonodavac prethodni nije imao na umu. U vremenu od izbijanja rata na prostoru Jugoslavije od 1991. godine pa do njegovog kraja 1995. godine, građani Srbije i država Srbija, prihvatila je preko milion prognanih Srba iz bivših jugoslovenskih republika, a kasnije iz južne srpske pokrajine Kosova i Metohije. Nije tačno, dame i gospodo da ima sada 60 hiljada prognanih Srba. Nismo ih skinuli sa spiska time što smo im dali državljanstvo, a to prethodne vlade su činile 20 godina. Sada oni nas gledaju, izbegla i raseljena i čude se o čemu govorim. Građani Srbije, prihvatili su prognane Srbe na najbolji mogući način onako kako se to retko može videti bilo gde u svetu. U to ime, najtoplije se zahvaljujem, u ime prognanih Srba, a oni im to nikada neće zaboraviti. Međutim, vlasti bivšeg režima nisu na adekvatan način učinile, iako su prethodnici rekli da jesu, sve što su mogle za prognane Srbe, pogotovo za prognanike koji su se vratili iz neobjašnjivih nama razloga. Navešću samo deo problema koje su bivše vlasti, bivšeg režima, mogle inicirati da reše i uz pomoć država nastalih na prostoru bivše Jugoslavije i EU, a nisu rešili zbog nebrige, nekompetentnosti ili inertnosti ili nekih drugih razloga nama nepoznatih. Kada je Republika Hrvatska u pitanju i prognana lica, onda vredi jedna opšta konstatacija da imovinska, nacionalna, građanska i druga stečena prava Srba, posebno u povratničkim sredinama, gotovo i da se i ne ostvaruju. Koji su to problemi? O ovome danas u ovoj skupštini treba razgovarati, jer na početku sam i naglasio da naš Komesarijat i naša vlada treba pratiti od vremena progonstva do vremena povratka, dakle, onih koji sevraćaju i posebno one koji su danas za integraciju u Republici Srbiji. Pod broj jedan staviću vraćanje nezakonito oduzetih stanarskih prava prognanih Srba iz Republike Hrvatske. Da li smo to stavili na dnevni red? Naravno da nismo. I ako jesmo, to je prethodna vlada stavila na jedan čudan način, zapravo poklonila 42 hiljade stanova Republici Hrvatskoj. Republika Hrvatska nije rešila ovih 42 hiljade nezakonito, to podvlačim, oduzetih stanarskih prava prognanih Srba, iako je to bila njena obaveza na temelju sarajevske Deklaracije iz 2005. godine. Zašto o tome danas ovde razgovaramo? Republika Hrvatska je odlukom Sabora od 15. jula 2008. godine usvojila zakon o područjima posebnog društvenog interesa, a to je bivša Republika Srpska Krajina i njima su stanovi oduzeti, prognanim Srbima tokom hrvatskih vojnih operacija "Bljeska" i "Oluje". Zapravo, ti se stanovi daruju osobama, uglavnom izbeglim Hrvatima iz Republike BiH kojima je, verovali ili ne, BiH pod pritiskom Međunarodne zajednice, vratila te stanove i kuće. Šta sada ja predlažem, zapravo i SNS ima ovaj program koji ću na neki način probati da predložim Vladi i Komesarijatu da ga realizuje. Vlada Republike Srbije bi trebalo da predloži Vladi Republike Hrvatske, da Sabor Republike Hrvatske donese odgovarajuće zakonsko rešenje kojim će biti omogućeno da korisnicima stanova Srba vrati njihove stanove nad kojima su imali stečena prava. Dalje, da se svim građanima, i u ovom slučaju Srbima, omogući otkup tih stanova po istoj ceni koje su plaćali bivši nosioci prava po ustavnom principu jednakosti građana pred zakonom. Ako nije moguć povratak istih stanova, onda treba sagraditi nove u istom opsegu i kvadraturi koje su imali i omogućiti iste uslove otkupa ili pravičnu naknadu. Zašto prethodne vlade ovo nisu stavile na dnevni red? Voleo bih da iz jutrašnjih diskusija podsetim, iako su se hvalile prethodne vlade da su ovo rešavale, ali nisu stavile na dnevni red. Drugo, povratak zauzete pokretne i nepokretne imovine, samo ću nekoliko nabrojati i dati predlog rešenja, kako će buduća vlada u koju ja verujem da će raditi ovo, i zato se i odnosi ...
Gospodine Atlagiću, ja mislim da ovo nije tema koja je na dnevnom redu.
Ako ovo nije tema, ja pričam o izbeglim i raseljenim licima ...
Molim vas, vratite se na temu.
Predsedavajuća, vi imate običaj mene da vraćate, ali meni je ovo struka, ako nisu prognani i izbegli, migracije, onda ja nisam čovek. Izvinite, ali pustite me da kažem.
Izvinite, nećemo pričati o imovini i povraćaju ...
Da, o tome ćemo da pričamo ...
Danas nećemo.
Da, o tome ćemo, to je upravo predmet ovog zakona i Komesarijat za izbeglice bi trebalo ovo da rešava, a mi danas da ozakonimo gospođo predsedavajuća. Dozvolite mi da iznesem do kraja i nemojte me prekidati, ja govorim tačno u skladu sa Poslovnikom o radu Skupštine. Povratak zauzete pokretne i nepokretne imovine, o čemu ću ovde govoriti, kako će naša republička Vlada, pitanje naših prognanika ili emigranata, kako vam bolje zvuči, rešiti, a to nismo rešavali, mislim na prethodnu vladu. Oko hiljadu vlasnika srpske nacionalnosti ne mogu da slobodno raspolažu svojim kućama koje su tokom rata nezakonito oduzete i date na korišćenje drugim licima hrvatske nacionalnosti, tzv. privremenim korisnicima. Šta ja predlažem? Ili da ozakonimo, pošto vidim da jedan deo ne razume o čemu se radi da naša Vlada Republike Srbije, što je zadatak Komesarijata za izbeglice, danas mu je ovo zadatak i ja verujem da gospoda iz Komesarijata razumeju o čemu ja govorim, zahteva od Republike Hrvatske da omogući vlasnicima srpske nacionalnosti da slobodno raspolažu svojim kućama koje su tokom rata ili posle rata nezakonito oduzete i date na korišćenje Hrvatima u skladu sa odlukama Vlade Republike Hrvatske iz 2006. godine. Molim vas, ovo su vitalni interesi naših migranata. Zašto to nismo ranije radili? Pa neka odgovori bivša Vlada. Predlažem ovoj Vladi šta će da radi da uzme ovaj program koji ćemo danas izneti, kako bi mogli realizovati zakon o migracijama koji ćemo danas, nadam se, i doneti. Većina od 10 hiljada srpskih kuća je prodata na nezakoniti način, falsifikovanjem, pomoću dvostrukih ugovora, itd, preko Agencije za promet nekretnina, koju je osnovala Vlada Republike Hrvatske u aprilu 1997. godine. Predlažem Vladi Republike Srbije da zahteva od Republike Hrvatske, kako da zahteva, pa gospodo, naši su ministri prethodnih 10 godina često posećivali Republiku Hrvatsku, postavljam pitanje, da li su ikada ove probleme svoje nadležnosti stavili na dnevni red? Dabome da nisu. Ovoj Vladi, za koju verujemo da će ovo staviti, upravo i predlažemo da iz svog delokruga stavljaju na dnevni red, kako bi se problem ovih naših migranata, koji su pod udarom rata emigrirali u Republiku Srbiju, dakle, da zahteva, da poništi ugovore koji su sklopljeni na osnovu lažnih punomoći ili dvostrukih ugovora, itd. Međutim, verovali ili ne, da vidite koji su problemi ovih migranata, ima ih oko 10 hiljada srpskih porodica koje su do rata živele u većim hrvatskim gradovima, niko o njima ne govori. Bili su prinuđeni da zbog pritisaka i pretnji sklope ugovore o razmeni svojih kuća i stanova, zašto se danas o tome ovde ne bi raspravljalo? To se nigde na ni jednom forumu ne raspravlja. Znate gde se raspravlja? U udruženjima za izbegla i raseljena lica, niti imaju kompetenciju, pravo ni sredstva, nego Vlada Republike Srbije i Skupština, gospodo. Predlažem Vladi Republike Srbije da zahteva od Vlade Republike Hrvatske da Sabor Republike Hrvatske donese odgovarajuće zakonsko rešenje, kojim će ovlastiti Državno odvjetništvo Republike Hrvatske da primenom aneksa "G"Sporazuma o sukcesiji poništi ugovore o razmeni čiji su vlasnici koji su do rata živeli u većim hrvatskim gradovima bili prinuđeni da i zbog pritisaka sklope suprotno svojoj slobodnoj volji i protivno međunarodnim standardima. To su ključni problemi migranata, o kojima Vlada Republike Hrvatske, ja se nadam će voditi u budućnosti. Nadalje, Republika Hrvatska se od 1997. godine, nakon donošenja Zakona o vlasništvu uknjižila kao vlasnik na preko 800 hiljada katastarskih čestica, čiji su posednici, tj, katastarski vlasnici do 1995. godine bili Srbi i namerava da se do 2015. godine uknjiži na preostalih 700 hiljada katastarskih čestica, što su posednici, tj. ti katastarski vlasnici bili prognani Srbi, ili ako hoćete, danas migranti, evo ovde u Republici Srbiji. Predlažem Vladi Republike Srbije, da predloži Saboru Republike Hrvatske ili Vladi, odgovarajuće zakonsko rešenje kojim će se omogućiti povratak zemlje stvarnim vlasnicima, a na koju se Republika Hrvatska upisala u zemljišne knjige kao vlasnik. Dakle, radi se o 800 hiljada katastarskih čestica i obustavi donošenja rešenja sudova u Hrvatskoj o upisu države kao vlasnika na preostalih 700 katastarskih čestica, doneti odgovarajuće zakonsko rešenje kojim će se omogućiti prognanim Srbima, uz podršku, normalno, države da se upišu kao vlasnici u zemljišne knjige do 2015. godine do kada je predviđeno prelazno stanje. Da vam objasnim o čemu se radi, ti imigranti su danas ovde u Srbiji, ali zbog određenih zakonskih rešenja nisu u mogućnosti da ih na sebe prevedu iz određenih razlog, pošto nisu tamo kao povratnici i ne ispunjavaju uslove, nemaju agrotehničke mere. Dakle, vidite koji su problemi, nisu samo – mi smo dali izbeglicama državljanstvo i rešili probleme i proterali ih preko granice u Hrvatsku i nije me briga. Upravo zakon obrnuto kaže, da moramo voditi računa od dana izgona do dana povratka i ostvarivanja prava koja su imali pre migracije. Nadalje, Zakonom o poljoprivrednom zemljištu Republike Hrvatske, propisane su visoke novčane kazne za ne obrađivanje zemljišta. Prema agrotehničkim merama, a to posebno pogađa prognane Srbe iz Hrvatske jer će ostati bez zemlje jer nemaju sredstva za plaćanje kazne, a nemaju uslova za održiv povratak, a kamoli nabavku agrotehničkih sredstava. Normalno da im se to oduzima. Predlažem da Vlada Republike Srbije, da zahteva od Vlade Republike Hrvatske da do 2015. godine obustavi primenuvisokih novčanih kazni za ne obrađivanje zemlje, prema prognanim Srbima, jer nisu u mogućnosti da obrađuju zemlju niti da plaćaju kazne. Ugovorom o obnovi, verovali ili ne, sklopljenim između države Hrvatske i vlasnika kuća, to znači migranata Srba, između ostalog piše da se vlasnik kuće mora vratiti u roku od jedne godine, tj. od dana upotrebne dozvole i ako nisu stvoreni uslovi za održivi povratak. Šta predlažem? Predlažem Vladi Republike Srbije da predloži Vladi Republike Hrvatske da Sabor Republike Hrvatske donese odgovarajuće rešenje kojim će biti promenjena odredba Ugovora o obnovi između države Hrvatske i vlasnika uništenih kuća, u ovom slučaju Srba, o povratku sredstava, ako prognani Srbi stalno ne borave u obnovljenoj kući, jer važeće odredbe u Ugovoru krši pravo na slobodno kretanje korisnika sredstava na obnovu, itd. Vidite, moram da vam kažem, pogotovo vama gospođo ministarka, jer ste vi ovde predstavnik predsednika Vlade, verujem da gospodin Dačić zna o čemu se ovde radi, Hrvatska stalno donosi neke, da izvinete, začkoljice kako bi onemogućila Srbe da uđu u svoj posed imovinskih i drugih stečenih prava. Verovali ili ne, sledeći problem je jako ogroman – isplata dospelih neisplaćenih penzija. U dve rečenice, od oktobra 1991. godine 500 hiljada Srba, korisnika hrvatskih penzija, koji su usred ratnih zbivanja nastavili živeti van kontrole hrvatskih vlasti, ili su prognani u Srbiju, Crnu Goru ili neko drugo mesto. Ostali su bez svojih penzija, iako su ih ranije primali, odnosno isplata istih im je obustavljena jednostavnim aktom Hrvatskog penzionog fonda. Šta ja predlažem? Predlažem da Vlada Republike Srbije, da predloži Vladi republike Hrvatske da Sabor Republike Hrvatske donese zakon o mirovinskom osiguranju, kojim će omogućiti isplatu dospelih a neisplaćenih penzija prognanih Srba. Prosečno se duguje 81 penzija, to su ogromne pare. Gospodin Cucić je ovde, da li je to iko postavio? Naravno da nije ranije. Da li je to bio zadatak bivše Vlade? Dabome da jeste, nećete valjda reći da nije. Nadalje, priznavanje kompletnog radnog staža, verovali ili ne, do 1991. godine i konvalidacija radnog staža sa priznatim doprinosima za period rata 1991. godine do 1995. godine, znate li šta se desilo? Hrvatska država ne priznaje Srbima ni ono što su radili do rata, zapravo, delu prognanih Srba nije priznat deo radnog staža, koji su stekli do 1991. godine, sa obrazloženjem da nisu uplaćivali doprinos. Istovremeno, građani hrvatske nacionalnosti u istim firmama, nemaju takav problem, ovo je samo jedan izgovor. Za mnoge prognanike je problem konvalidacija radnog staža za period 1991. godine do 1995. godine, molim vas iako ga dobiju, onda i finansijski to ne priznaju. To su takve degradacije i takva poniženja i ugrožavanje ljudskih prava, kakvi ne postoje, ne više u Evropi nego i svetu. Zahtevati da se prizna kompletan radni staž Srbima kao što su priznata i građanima hrvatske nacionalnosti do 1991. godine, i predložiti Saboru Republike Hrvatske da donese zakon o konvalidaciji, koji će omogućiti jednostavnom procedurom konvalidaciju radnog staža od 1991. godine do 1995. godine i priznanje u finansijskom smislu. Ovo je problem o kojem ova država ćuti, a ne bi smela da ćuti, isplata devizne i dinarske štednje. Verovali ili ne, prognani Srbi iz Republike Hrvatske devizne su štediše "Jugobanke" Split. Dame i gospodo, napominjem …
Gospodine Atlagiću, hoćete li da mi kažete da ste opet na temi? Pričamo o deviznoj štednji sada. Molim vas da se vratite na temu. Pričate 22 minuta i šest sekundi.
Gospođo predsedavajuća, koristim vreme poslaničke grupe.
Molim vas, vratite se na temu samo. Izvolite.
Molim vas, pa govorim o pravima, na dnevnom redu je migracija, migranti i njihova prava, neka procene pravnici i građani Srbije i Vlada. Molim vas, nemojte me prekidati.
Gospodine Atlagiću, ja sam odgovorna za vođenje ove sednice. Dakle, na meni je trenutno da procenim da li ste na temi ili niste na temi. Molim vas da mi dozvolite, ako mislim da niste, da vam to i saopštim. Molim vas da se vratite na temu.
Vi meni saopštite, ovo nije prvi put. Nemojte me prekidati, molim vas. Ja sam na temi, to pravnici i predstavnik Vlade vrlo dobro zna. Radi se o isplati devizne i dinarske štednje prognanih Srba ili, ako hoćete u prevodu, migranata. Na dnevnom redu je Zakon o migracijama. O čemu da govorim onda?Da li hoćete da govorim drugim jezikom? Hoćete engleski, hoćete ruski, pa da se razumemo? (Neđo Jovanović, s mesta: PovredaPoslovnika.)
Gospodine Atlagiću, pošto je ova diskusija već krenula u nekom pravcu, a imam povredu Poslovnika odavde već, ja vas molim da završite.
Nemam nameru da završim dok ne iznesem sve probleme migranata poteranih ratom, a to znači i Srba koji danas gledaju ovo, a prethodne vlade nisu imale namere da ovo reše. Gospođo predsedavajuća, ako imate nameru, ja ću prekinuti, ali neću da prekinem pošto znam da govorim u skladu sa Poslovnikom. Ovo nije prvi put da me prekidate, i prošli put ste me prekinuli na sednici. Dakle, govorim o Zakonu o migracijama i o Komesarijatu za migracije i izbegla i raseljena lica i o delokrugu rada. Gospodo poslanici, da li govorim o tome ili ne? (Neđo Jovanović, s mesta: PovredaPoslovnika.) Molim vas, nemojte me prekidati. Predsedavajuća, recite, molim vas, narodnom poslaniku da mi omogući da iznesem.
Nisam vam oduzela reč, samo nastavite. Izvolite.
Umirite narodne poslanike.
Umirili su se.
Molim vas, ovde se radi o "Jugobanci" Split. Ovo je neviđeno kršenje prava u istoriji čovečanstva. Do današnjeg dana ni jedan prognani ili migrant, po nacionalnosti Srbin, nije dobio staru deviznu štednju, a svaki građanin hrvatske nacionalnosti dobio je tu deviznu štednju. Ne radi se o "Jugobanci" Beograd. Obrazloženje naših migranata, ili migranata povratnika ili migranata koji su danas u Republici Srbiji, njima se daje obrazloženje – kada dođe do sukcesije. To nema nikakve veze sa ovim problemom. Mislim da i pijeteta prema tim našim izbeglim i raseljenim, zaista vas molim, gospodo narodni poslanici, da bar imamo toliko dostojanstvo da saslušamo ove probleme, ako ih već ne možemo rešiti. Sledeće - problem za neučestvovanje u procesu privatizacije. U Hrvatskoj je proces privatizacije završen, ali bez prognanih Srba koji su ostavili najveći broj godina radnog staža u hrvatskim preduzećima. Poštovane dame i gospodo, predlažem Vladi Republike Srbije da predloži Vladi Republike Hrvatske i Saboru da donese odgovarajuće zakonsko rešenje kojim će biti omogućeno učešće Srba u privatizaciji na način na koji je primenjen na sve ostale državljane Republike Hrvatske. Sledeći problem – revizija presuda za rane zločine donesenih u odsustvu okrivljenih. Danas su mnogi naši građani ovde u Republici Srbiji, a sudilo im se u odsustvu. Pošteno i ujednačeno procesuiranje ratnih zločina i prestanak etnički motivisanih suđenja predlažemo da to naša vlada stavi na dnevni red sa Vladom Republike Hrvatske. Sledeći problem – završetak procesa ekshumacije, danas ste ovde o tome govorili i identifikacija nestalih lica. Verovali ili ne, ovo su teški problemi. U prethodnom periodu imali smo po tri osnove utvrđivanja – preko "Veritasa", preko našeg MUP itd. Ako već ovo radi Komesarijat za izbeglice, predlažem da samo on to radi. Vidite li kako su ovo složeni problemi, a nekima se vrlo dobro žuri da ode iz ove sale? Gospodo, nama izbeglima se ne žuri.Vi me ne prekidajte dok god ne iznesemo probleme, jer se ovaj zakon čeka 17 godina. Gde su sada poslanici koji su govorili? Neka kamera pokaže. Lako je reči četiri rečenice i izaći iz ove sale. Dakle, završetak procesa identifikacije nestalih lica. U Republici Hrvatskoj, verovali ili ne, nalazi se i poznato je preko 600 grobnih mesta u kojima se nalaze posmrtni ostaci Srba. Šta predlažem? Predlažem da Vlada Republike Srbije zahteva da nadležni organi Republike Hrvatske ekshumiraju i identifikuju preostale ostatke Srba i predaju ih njihovim porodicama. Ne postoje bezbedonosni uslovi da se Srbi migranti vrate u Republiku Hrvatsku. Ovih zadnjih nekoliko meseci nastradao je gospodin Španović, koji je nađen preklan u svojoj kući sa petokrakom na čelu. Ako ste čitali štampu, ni tadašnja vlada u to vreme, na čelu sa gospodinom Cvetkovićem, ni tadašnji predsednik nisu uopšte reagovali. Mislio sam da će gospodin Tadić kada se susreo sa Milanovićem u Dubrovniku, iako je izvršio rukotres s njim tamo, ali ga nije možda upitao zašto je osvanuo naš povratnik mrtav u svojoj kući. Dame i gospodo, danas nije bilo reči o prognanima sa Kosova i Metohije, pa ću reći tri, četiri rečenice. Prognani Srbi sa Kosova i Metohije proživljavaju, kao i prognani Krajišnici, najtragičnije momente u istoriji svog postojanja. Povratak Srba na Kosovu i Metohiji teče sporo usled nedopustivog angažmana međunarodne zajednice. Kako to da međunarodna zajednica 1999. godine je vratila izbeglo stanovništvo albanske nacionalnosti za osam dana i to, kako oni kažu, preko nekoliko stotina hiljada Albanaca, a ne mogu da vrate Srbe za 12 godina ni 20.000? Dakle, ne postoji dobra volja ni međunarodne zajednice, a ne postoji dobra volja ni albanske strane. Što se tiče migranata koji su se odlučili da ostanu ovde u Srbiji, SNS ima izuzetan plan rada i lokalnih zajednica. Voljna je da ponudi lokalnim zajednicama kako bi integrisali ovu najugroženiju grupu danas u Evropi ovde u Republici Srbiji. Poštovani narodni poslanici, prethodne vlasti i Vlada nije ovo rešavala, ali mi ćemo pratiti Vladine organe i Komesarijat za izbeglice hoće li ove probleme postavljati na dnevni red prilikom susreta ministara dveju država, pogotovo kada je u pitanju Republika Hrvatska i naša vlast iz svog delokruga rada kada se budu sastajali, bilo u Hrvatskoj, bilo ovde u Srbiji. Utoliko će biti naša i ocena tih ministara za eventualno četiri godine. Sada, kako je počelo, dobro ide, dobro sve pripreme teku, pitanje je samo da li ćemo ovo realizovati. Na kraju, poštovana predsedavajuća, hvala vam što ste mi omogućili da iznesem nagomilane probleme prognanih Srba, iako ste me prekidali, a bilo je sve u skladu sa Poslovnikom. To neka služi, ako nije, meni na čast, a vama, ako ste vi pogrešili. Hvala.
Narodni poslanik Neđo Jovanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, ministarko, predstavnici resora u Vladi Republike Srbije, javljam se po povredi člana 104. Poslovnika. Uz maksimalno uvažavanje gospodina Atlagića, koji je zaista afirmisao aktuelna pitanja koja nesumnjivo zavređuju pažnju, i te kako odudaraju od tačke dnevnog reda, imajući u vidu da se Zakonom o migraciji ne rešavaju pitanja koja je gospodin Atlagić afirmisao. Ono što je bitno istaći jeste, da ne bi dalje ova rasprava išla u nepotrebno rasipanje energije i trošenje vremena, da ta pitanja budu rešena onda kada bude Skupština odlučivala kako o primeni Zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama, o kojima je gospodin Atlagić govorio, ugovorima između Republike Srbije i Hrvatske, o statusnim pitanjima državljana Srbije ili Srba iz Hrvatske i o ostalim zakonskim ili podzakonskim aktima. Sada to nije tačka dnevnog reda i o tome se ne raspravlja, pa je moj apel da u daljem toku sednice ove skupštine, budemo isključivo na tački dnevnog reda i to isključivo u pogledu onoga o čemu se danas priča, a to je Zakon o migracijama. Molim sve poslanike da u tom duhu nastave svoju diskusiju. Zahvaljujem se.
Hvala. Gospodine Atlagiću, nemate pravo na repliku. Bila je povreda Poslovnika, nemate pravo na repliku. Nastavljamo dalje. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Đurović. Izvolite [[Marko Atlagić, s mesta: Tražim repliku. Izrekao je neistine.]] Gospodine Atlagiću, izričem vam opomenu. Gospođice Đurović, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade Republike Srbije, kolege narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o migracijama, koji je od izuzetne važnosti za građane Srbije u procesu evrointegracija. Uspostavljanje funkcionalnog sistema upravljanja migracijama, uključujući i pitanje azila, jedna je od obaveza koja Srbiju očekuje na putu ka EU. Pitanje migracija je prestalo da bude pitanje od izuzetne važnosti samo za određenu grupu ljudi koja ima želju i interes da ode iz zemlje i postave pitanje bitno za sve građane Srbije od onog trenutka od kada je EU postavila pitanje ukidanja bezviznog režima. To je unelo nemir među građane Srbije, tako da smo mogli da čujemo često pitanja da li su te pretnje zaista ozbiljne i da li je novoformirana Vlada Republike Srbije napravila neke greške, što je dovelo do aktiviranja ovog problema, koji bi se odrazio nepovoljno na sve građane Republike Srbije. Mislim da je skupštinska govornica pravo mesto gde možemo da informišemo građane i da ukažemo da je problem lažnih azilanata problem sa kojim se Srbija susreće dugi niz godina. To nije nešto što je aktivirano u poslednjih nekoliko meseci. Naprotiv, broj azilanata se u zemljama EU iz Srbije smanjivao vremenom, da bi se sada u septembru ponovo aktivirao taj problem. Najviše u Nemačkoj usled povećanih socijalnih davanja koje je Nemačka usvojila i počela da daje tražiocima azila, čime su za vreme dok je trajao proces odlučivanja o tome da li nekome da se odobri ostanak u zemlji, drugi su imali pravo na ekonomsku pomoć sve vreme dok traje procedura. To je bio način da i mnogi siromašni građani prežive zimu. Kada je reč o lažnim azilantima, bitno je napomenuti da je siromaštvo u korenu te pojave. Najveći broj građana koji traže azil u zemljama EU su pripadnici romske populacije, koji su nedovoljno edukovani šta azil u stvari predstavlja i njihov motiv je jedino ekonomske prirode. Belgija, Nemačka, Luksemburg i Švedska su i dalje glavne destinacije migranata. Delom zbog trajanja procedure za odobravanje azila, a samim tim i dužine dozvoljenog boravka. Što je duži period rešavanja azila, to je zemlja atraktivnija. Većina zna da im neće biti odobren ostanak, ali oni time dobijaju u vremenu. Ako napravimo poređenje sa Austrijom, zemljom koja je geografski mnogo bliža Srbiji, a nema problem sa lažnim azilantima, to je zato što je Austrija stavila Srbiju u kategoriju sigurnih zemalja. Svake nedelje se odlučuje o zahtevima za azil. Samim tim, građani nemaju interes da idu tamo i da rizikuju da odmah budu deportovani nazad u zemlju. Time smo došli do rešenja za ovaj problem, a to je da Evropa može mnogo Srbiji da pomogne u ovom smeru, ukoliko bi ove zemlje Srbiju stavile u zemlju sigurnog porekla, što znači da zemlja iz koje je došla osoba koja traži azil poštuje međunarodna načela i standarde u pogledu zaštite prava. Time bi se značajno ubrzale procedure rešavanja zahteva za azil građanima Srbije i time bi se izgubio interes određenih kategorija stanovništva da krenu ovim putem. Nužno je da Srbija pitanje emigracije Roma čvrsto poveže sa različitim afirmativnim merama koje će doprineti njihovu inkluziju u srpsko društvo. Nedavno smo imali izmene Zakona o vanparničnom postupku, čime smo građanima omogućili da oni koji nemaju adresu, što su najčešće Romi, da dobiju lična dokumenta, što će im pomoći u ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu, obrazovanja i druga prava. Evropska komisija je od Srbije zatražila da pokrene kampanju, u cilju boljeg informisanja stanovništva i da pojača kontrolu granica. Smatram da to ne bi rešilo problem, zato što mnogi građani koji traže azil već unapred znaju da će biti odbijeni, ali se oni upuštaju u to samo zato da bi određeni vremenski period mogli da koriste ekonomske beneficije. Takođe, zahtev za pojačanom kontrolom granica je diskutabilan, budući da su skoro svi podnosioci zahteva za azil Romi, a onda se postavlja pitanje njihove diskriminacije. Podsećam da je jedan od važnih zahteva za dobijanje vizne liberalizacije državama na Balkanu bio taj da se svim građanima omogući da putuju i da imaju putne isprave, posebno uključujući tu Rome i druge manjine. Predlog zakona predviđa utvrđivanje novih nadležnosti Komesarijata za izbeglice, koje se odnose na oblast upravljanja migracijama i predviđa da Komesarijat za izbeglice nastavi rad pod nazivom – komesarijat za izbeglice i migracije. Time će se problemu migracija ozbiljnije pristupiti, što je pozitivan pomak u odnosu na dosadašnji pristup. Predlogom zakona se uređuje jedinstven sistem prikupljanja, organizovanja i razmene podataka koji su od značaja za upravljanje migracijama i obezbeđuje razmena podataka između organa državne uprave koji su nadležni za pojedine segmente migracije. Do sada je u Srbiji već identifikovan problem koji je ometao ozbiljan rad države po ovom pitanju, a to je da su nadležnosti podeljene između više organa državne uprave između kojih nedostaje koordinacija. Ovaj predlog zakona otklanja ovaj problem i uspostavlja jedinstven sistem sa tačnim i potpunim podacima, statistikom vezanom za migraciona kretanja, kao i redovna ažuriranja migracionog profila Republike Srbije. Podsećam da je izrada migracionog profila zemalja jugoistočne Evrope počela već 2008. godine, a da je Srbija samostalno izradila migracioni profil 2010. godine. Redovno ažuriranje migracionog profila je potrebno ne samo zbog upravljanja migracionim tokovima, već i zbog približavanja standardima EU. Predlogom zakona uređuje se i obrazovanje saveta za migraciju na teritoriji AP i lokalne samouprave, kao i obuka i osposobljavanje lica koja obavljaju poslove od značaja za upravljanje migracijama. Srbija se nalazi na glavnom putu kretanja migranata iz azijskih i afričkih zemalja, ka zapadnoj Evropi koje vode preko Turske, Grčke, Makedonije. Poslednjih godina je povećan zahtev za azil iz tih zemalja, usled dugotrajnih oružanih sukoba koji rezultiraju velikim brojem ljudi koji prolaze, ne sa ciljem da se zadrže u Srbiji, već da dođu do krajnje destinacije, a to su zemlje EU. Imajući sve ovo u vidu, treba jačati kapacitete državnih organa koji se bave tom temom, izraditi infrastrukturu potrebnu za smeštaj azilanata, kao i zajedničku strategiju svih nivoa vlasti šta je sve potrebno učiniti na području njihovog prihvatanja, kako bi se izbegle negativne reakcije u lokalnoj sredini, što se već dešavalo u primeru banje Koviljače. Ovaj predlog zakona je jedan od koraka ka ozbiljnoj državnoj strategiji, vezano za probleme migracije stanovništva i zato vas pozivam da glasate za ovaj zakon.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po povredi Poslovnika.
Nisam hteo da dolivam ulje na vatru. Reklamiram Poslovnik, član 107, jer jednostavno niste mogli da u jednom opštem metežu koji je nastao između pripadnika vladajućeg režima, između pripadnika SNS i SPS, odnosno između dva tabora. Bila je tog nivoa da je ugrožavala dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Ovo se ne bi moglo smatrati obeležavanjem sto dana rada Vlade, jer smo se mi veoma neprijatno osećali kao pripadnici opozicije. Jednostavno, uzimanje reči bez toga da ste dali govorniku pravu da govori, zatim ustajanje, dobacivanje itd, nije ono što Narodna skupština zaslužuje. Zahvaljujem se na vašem trudu, ali vas molim da ako je moguće budete rigorozniji, zbog toga što ste verovatno pre izricanja prve opomene pre toga mogli nekoliko puta da izreknete opomenu. Bili ste blagi. Razumem da pokušavate na taj način da date slobodu poslanicima, ali zaista je to zaista prevršilo svaku meru. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku, gospodin Atlagić.
Poštovana predsedavajuća, pozivam se na član 105. Pročitaću ga – niko ne može da govori na sednici Narodne skupštine pre nego što zatraži i dobije reč od predsednika Narodne skupštine. Gospodin Neđo, na očigled svih poslanika i vas, dok sam ja govorio, ustao je i govorio. Da li je tako, gospodine Neđo? Iako je govorio o onome o čemu, izvinite, ali on totalno ne razume ovaj zakon, a prethodni govornik govori o svađi, a sada je ušao u salu. Mi se ne svađamo. Govorimo o jednoj temi za dobrobit građana Srbije i izbeglih i raseljenih lica. Molim vas da u budućnosti upozorite narodnog poslanika. Ako mu nećete izreći meru, bar ga upozorite opomenom, kao mene.
Hvala. Po Poslovniku, reč ima gospođa Jadranka Joksimović.
Hvala. Zaista sam skandalizovana kršenjem člana 109. od strane potpredsednika parlamenta, kada ste izrekli opomenu narodnom poslaniku uz obrazloženje da je govorio o temi koja nije na dnevnom redu, iako ste ga prethodno upozorili. Moram onda da vas upozorim da ubuduće čitate predloge zakona koji su na dnevnom redu. Time biste na najlepši način obavljali svoju funkciju i ne bismo dolazili u ovako neprilične situacije. Dakle, Predlog zakona o upravljanju migracijama, između ostalog, u članu 8. definiše nadležnost Komesarijata koji se, između ostalog, odnosi i na, a ja ću zbog građana koji možda nisu do kraja upoznati sa Predlogom zakona, da pročitam, imam nešto manje od dva minuta, da između ostalog obavlja poslove za potrebe Komisije za nestala lica, koju obrazuje Vlada i vodi jedinstvenu evidenciju nestalih lica u oružanim sukobima i u vezi sa oružanim sukobima na prostoru bivše SFRJ od 1991. do 1995. godine i AP Kosovo i Metohija od 1998. do 2000. godine, vodi evidenciju o eshumiranim identifikovanim i neidentifikovanim posmrtnim ostacima iz pojedinačnih i masovnih grobnica, izdaje potvrde o činjenicama o kojima vodi službene evidencije, vrši isplatu troškova eshumacije itd. Mogla bih da pročitam i da utrošim svoja dva minuta na ovo. Prema tome, gospodin Atlagić je govorio u skladu sa onim što jeste predmet ovog predloga zakona. Zaista smatram da ste vi prekršili Poslovnik član 109. i da ste neutemeljeno izrekli opomenu narodnom poslaniku. Hvala.
Zahvaljujem. Smatram da sam postupala u skladu sa Poslovnikom i da sam opomenu gospodinu Atlagiću izrekla u skladu sa članom 109. Poslovnika. Ukoliko želite, može se u danu za glasanje izjašnjavati o ovome. (Jadranka Joksimović, sa mesta: Da, želim.) Želite, dobro. Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, pošto je spomenut.
Prvo i osnovno što želim da kažem je da je ovde pokušana jedna klasična vrsta zloupotrebe od gospodina Janka Veselinovića, da smo mi došli u nekakav sukob ili svađu, što je apsolutna neistina. Moj dobronameran motiv je bio samo da se ukaže šta je to što je bila tačka dnevnog reda. Ja ću se izviniti i gospodinu Atlagiću i svim odbornicima SNS ako nisam bio dobro shvaćen. Jednostavno, smatram da je diskusija bila izvan okvira onoga što je implicitno zakonu i Predlogom zakona bilo predviđeno. Ponovo ću istaći, uz uvažavanje gospodina Atlagića, da smatram da sve ono što je on istakao u svom govoru je jako afirmativno, da podrazumeva teme koje i te kako zavređuju pažnju, da su to jako aktuelne teme, da se mogu u nekoj meri na neki način kompatibilno vezati za zakon, ali nisu u duhu zakona, kako to sistemski zakon predviđa. U svakom slučaju, da mi ne bi razvijali diskusiju i polemiku, povući ću ono što sam malopre rekao u smislu da je na bilo koji način gospodin Atlagić isticao nešto što ne stoji. Sve su to činjenice. Ali, u odnosu na povredu Poslovnika, gospođo predsedavajuća, najpre ste vi reagovali i ukazivali poslaniku šta je to što podrazumeva govor isključivo u duhu tačke dnevnog reda. Dakle, u konkretnom slučaju ne radi se ni o kakvom sukobu, ni o kakvoj svađi. Ne treba zloupotrebljavati nešto što ne stoji. Ne treba imputirati, naročito ne SPS, koja u ovoj koalicionoj strukturi participira sa punim kapacitetom… (Predsedavajuća: Vreme.) Završavam, i koja na najbolji mogući način doprinosi da se kvalitet vlasti oseti pred građanima i na taj način predstavljati nešto što ne postoji kao da postoji. Zahvaljujem se, zahvaljujem se i vama, gospodine Atlagiću. Izvinjavam se ako me niste dobro razumeli.
Reč ima narodna poslanika Ranka Savić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministre, poštovane kolege, između ove rasprave bivših i sadašnjih pokušati da se vratim na temu, s tim što imam jednu moralnu obavezu da podsetim i bivše, ali bogami i sadašnje, da ovi bivši ne bi bili bivši da su eventualno donosili drugačije zakone, bolje zakone, da su bolje radili i sprovodili te zakone. Zbog toga ću da se vratim na zakon o upravljanju migracijama. Zaista mislim da je dobro što je konačno donet zakon, ili što se donosi zakon o migracijama. Po mom dubokom uverenju se migracijama institucionalno, ali i praktično, niko nije bavio u ovoj zemlji, i samim tim, niko nije bio zadužen, ali niko nije bio ni odgovoran. Međutim, nije dobro što ponovo donosimo jedan zakon, koji po mom dubokom uverenju nije sistemski i što na jedan mnogo sadržajniji i bolji način ne pristupamo upravljanju migracijama i rešavanju ogromnih problema sa kojima se oni susreću. Po meni, takođe, jedna vrlo loša odluka koja se šalje je da se migracijama bavi Komesarijat za izbeglice. Nekako mi se čini da to znači da svako onaj ko dođe u Srbiju, ko iz nje izađe, ko dođe iz sela u grad, iz manjeg mesta u veći grad, pored toga što se on tako subjektivno i oseća, u praksi će ipak imati tretman izbeglice, samim tim što će za njegovu sudbinu i njegove probleme biti nadležan Komesarijat za izbeglice. S druge strane, nisam potpuno sigurna da Komesarijat za izbeglice ima i kapacitete i institucionalne i organizacione i ljudske. Smatram da Komesarijat za izbeglice već sada ima i suviše obaveza. U vezi sa tim, moram da podsetim da u našoj zemlji već sada živi 80.000 izbeglica, a da je 210.000 interno raseljenih lica. Ne želim da me neko pogrešno shvati, ulogu Komesarijata za izbeglice izuzetno cenim i uvažavam, ali u poslu kojim oni treba da se bavi i za koji su i osnovani. Kada već govorimo o ovome, moram poslanike i građane Srbije da podsetim na to da u našoj državi ima negde oko 138 raznoraznih agencija. Doskora smo čak imali i Agenciju za pomorski saobraćaj. Pored svih najava da će doći do smanjenja broja agencija, to su bila ona predizborna obećanja, samo sedam agencija je ukinuto. Potpuno logično da postavljam pitanje – da li je upravljanje migracijama od toliko malog značaja za ovu državu da nismo mogli formirati jedno posebno telo koje bi se bavilo samo i isključivo pitanjem migracija? Mislim da se potpuno svi slažemo da su migracije jedna od najvažnijih makroekonomskih pitanja, ali da su one u uzročno-posledičnoj vezi sa ekonomskim pitanjima i svim ekonomskim problemima jedne države. Zato posmatrati i baviti se migracijama kao statističkim fenomenom, a po mom ubeđenju se ovaj zakon se pretežno samo time i bavi – ko, kako i na koji način prikuplja podatke, ili pak tretirati migracije kao sociološku pojavu van konteksta ekonomije, po meni je jedna strateška greška sa unapred poznatim rezultatom. Migracije su rezultat posledica ekonomskih odluka i kretanja. Na njih ekonomija presudno utiče. Na žalost, u zakonu se samo na jednom mestu pominje ekonomski razvoj, a upravo ekonomski razvoj je osnovna ako ne i jedina poluga za planiranje, usmeravanje i vođenje migracione politike. O ovom zakonu sam imala još dosta da kaže, međutim, ne želeći da se ponavljam pošto su mnogi poslanici već govorili o tome što sam želela da govorim, ovde ću i da završim, s tim da, po mom uverenju, migracije su fundamentalno pitanje i zaslužuju jedan ozbiljnije promišljen, sadržajniji zakon, adekvatan značaju i ulozi koje migracije u svakoj državi imaju. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 1, 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, u cilju efikasnosti rada Narodne skupštine, odnosno zbog potrebe da se predlozi akata iz dnevnog reda ove sednice donesu u što kraćem roku. Određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 16,25 časova.
Poštovane kolege narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Sledeći na spisku prijavljenih poslanika je narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sama reč migracija u prevodu znači seobu ili selidbu. To u ovoj državi je veoma čest slučaj. uzroci migracija mogu biti prirodni, društveni i ekonomski. Prirodni su zbog elementarnih nepogoda, kao što su uragani, "Ketrin", "Sendi", koji su pogodili onu državu koju su trebali da pogode. Društveni uzroci mogu da budu: ratovi, politička netrpeljivost. Nažalost, mi smo to, na ovim prostorima bivše SFRJ, imali. Ekonomski uzroci migracija mogu biti: glad, siromaštvo, težnja za boljim uslovima života, što takođe nije strano na ovim prostorima. Vrste migracija mogu biti: unutrašnje i spoljne, konačne i privremene, dobrovoljne i prisilne, ekonomske i neekonomske. Od svega toga, nismo imali samo privremene migracije. Ukoliko izuzmemo readmisiju, privremene migracije nismo imali. Dakle, kada neko iz ove države emigrira, on emigrira za stalno. Što se unutrašnjih migracija tiče, one koje mene zanimaju, ovaj zakon ne obuhvata. To su migracije ili prostorno razmeštanje stanovništva, koje se već desilo preteranom industrijalizacijom od 1945. godine pa nadalje, seosko stanovništvo je usisano u velike gradove zahvaljujući propasti privrede koja je bila ne tržišna. Dakle, sada imamo industrijski mrtve gradove i opustela sela. Neko je ovde rekao da u toku godine dana nestane jedan Milanovac, odnosno 35.000 stanovnika više umre nego što se rodi. Rečeno je da nestane jedan grad, što i nije potpuno tačno zato što gradovi ne nestaju, nestaju sela. Dakle, umesto jednog grada, nestane stotinu sela godišnje, što odgovara stanovništvu jednog grada. Mislim da su gradovi ostavljeni za kasnije. Takođe, nešto o čemu ovde nije govoreno su prisilne migracije, a Srbija je mnogo pretrpela posebno, imajući u vidu migracije koje su usledile, zbog toga što su se na ovim prostorima u toku rata dešavale i prisilne migracije, odnosno emigracije i imigracije. Srbija je u tim migracijama, koje su neki nazvali etničkim čišćenjem, uglavnom bila označena kao glavni krivac, pa bih nekoliko reči, ukoliko dozvolite, o tome. U Srbiju je od 1990. godine ušlo 700.000 izbeglih osoba, prognanih ili interno raseljenih. Dakle, nešto više od 10% stanovništva. To u okolnim republikama nije bio slučaj. Od izbeglica 400.000 se nije vratilo, uzelo je državljanstvo Republike Srbije. Dakle, nisu se vratili na mesto odakle su prisilno iseljeni. U Hrvatskoj je živelo 580.000 Srba. Zahvaljujući prisilnim migracijama, emigriralo je 380.000 stanovnika za stalno. Dakle, danas Hrvatska broji svega 201.000 stanovnika. Iz pokrajine Srbije interno raseljenih lica ima preko 200.000. Broj Srba, odnosno procenat Srba na Kosovu je pao sa 15% na 7%. Broj Srba u Bosanskoj Federaciji, pre 1991. godine je živelo 500.000 stanovnika, a sada živi, zahvaljujući migracijama, 50.000 stanovnika. U tom velikom multietničkom gradu, Sarajevu, pre rata 1991. godine živelo je 150.000 Srba, a sada ih ima jedva 5.000. U Tuzli, takođe drugom multietničkom gradu, kako oni to kažu, živelo je 40.000 Srba pre rata, a sada ih ima 2.000. Broj Srba u Zenici i Mostaru je posle rata gotovo zanemarljiv. Kada uzmemo sve te slučajeve i kada to uporedimo sa Srbijom, u Srbiji je 1991. godine živelo 66,5% Srba, a sada uključujući i Kosovo i Metohiju u Srbiji živi 66-67% Srba. Hoću da kažem da se etnička slika, na sreću, u Srbiji nije bitno promenila u odnosu na 1991. godinu. Kada uporedimo broj Hrvata koji je živeo u Srbiji, 1991. godine ih je bilo 1,1%, a 2001. godine bilo ih je oko 1%. Dakle, iselilo se oko 0,1%. Ako uzmemo one primere koje sam već naveo doći ćemo do zaključka da država, koja je optužena za etničko čišćenje, nije promenila etnički sastav, dok su svi okolo taj etnički sastav promenili i to na štetu stanovništva srpskog porekla. Po meni, optužba ili optužiti Srbiju da je izvršila etničko čišćenje, bez optuživanja rukovodstva i država koje su nekada bile zajedno sa Srbijom u SFRJ, ne stoji. Srbija ima nesreću da emigracija i imigracija nepovoljno učestvuju na Srbiju. Sa jedne strane se prazne istorijske teritorije Srba u bivšim jugoslovenskim republikama. Stanovništvo se sabija u državu Srbiju i zahvaljujući nepovoljnim ekonomskim prilikama, nedostatku privredne aktivnosti, to stanovništvo se seli i od 1990. godine iz Srbije se iselilo preko 400.000 stanovnika, pretežno Srba. Ako uzmemo podatak da su to bili pretežno mladi ljudi, onda treba dobro da se zamislimo nad katastrofom koja je moguća. Zato mi danas u Srbiji imamo stanovništvo koje je najstarije u Evropi. Dakle, sa jedne strane se u Srbiju stanovništvo useljava zahvaljujući prisilnom iseljavanju iz bivših jugoslovenskih republika, a sa druge strane, zbog ekonomskih neprilika, ono emigrira. Posebno sam razočaran da posle promena 2000. godine situacija se nije popravila i da emigriranje stanovništva iz Srbije teče i dalje zato što nisu sprovedene istinske političke, ekonomske reforme, što novac za koji smo se zadužili nije išao u našu privredu, već je uglavnom išao za nabavku stranih roba, nije prošao kroz našu proizvodnju, nije došao do naših radnika kroz plate, već je izašao direktno kroz nabavku stranih roba za oživljavanje strane proizvodnje iz zemalja odakle je dolazio novac i odakle je dolazila roba. Ako se ovako nastavi Srbiji preti, po istraživanjima, emigracija još 400.000 stanovnika, od toga prosečna starost takve emigracije će biti oko 40 godina i ako uzmemo da je emigriralo već 150.000 visokoobrazovanih osoba iz Srbije od 1990. godine do danas, što je po američkim standardima prouzrokovalo štetu u obrazovanju Srbije od preko 30 milijardi dolara, ako uzmemo da će 24 do 25% stanovništva koje bi moglo da emigrira biti visokoobrazovano stanovništvo, onda možete razumeti štetu koju Srbija može da pretrpi emigracijom, a posebno štetu koju je srpsko stanovništvo u regionu pretrpelo preteranim iseljavanjem iz bivših jugoslovenskih republika, pa i sa teritorije AP, gde je samo za jednu noć marta 2004. godine, posle paljenja 30 manastira i 900 kuća, iseljeno dodatnih 4.000 Srba. Dakle, ukoliko Srbija ne popravi svoju ekonomsku situaciju, mi više, kao narod, nema šta da tražimo ni u sopstvenoj državi. Hvala.
Hvala. Sledeći za reč je prijavljen gospodin Petar Petković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, pred nama je Predlog zakona o upravljanju migracijama. U formi u kojoj su formi dobili ovaj predlog zakona, on se pred nama nalazi prvi put. Međutim, država Srbija je i te kako upoznata sa migracionom politikom. Dakle, pomenuću da postoji strategija Vlade o upravljanju migracijama koja je doneta 2009. godine i pomenuću i Akcioni plan za sprovođenje te strategije za 2011. i 2012. godinu. Određena definisanost pitanja iz oblasti migracija postoji, ali kao što vidimo mnogo toga se nije uradilo. Nadam se da ovim zakonom će ta oblast na mnogo bolji način biti uređena. Želeo bih tokom ove moje diskusije, odnosno izlaganja, da dve stvari posebno istaknem a koje su suštinski vezane za sprovođenje ovog zakona, ukoliko ga Skupština usvoji. Prvi je, a to se pominje u samoj strategiji, ali takođe to je jedna od definicija kada govorimo o upravljanju migracija, odnosno migracionoj politici, da jedan od osnovnih sistema ili elemenata za upravljanje migracijama čini i režim integrisanog upravljanja granicom. Dakle, dobro znate da i u samoj strategiji Vlade, samo to još da napomenem, se taj režim koristi kao sistem državne granice. Pomenuću i to da je sadašnji premijer, u prethodnoj Vladi 2009. godine i ministar unutrašnjih poslova, on je to i danas, potpisao sa direktorom Evropske agencije za upravljanje spoljnim granicama, to je Evropska agencija "Pronteks" koja se posebno bavi pitanjem integrisanog upravljanja granicom, ali kao sistemom koji se odnosi na spoljnje granice država članica EU. Takođe, u Lisabonskom ugovoru koji predstavlja svojevrsni surogat za ustav EU koji nije bio donet, takođe integrisano upravljanje granicom se spominje kao ostvarenje dobrosusedskih odnosa i to u smislu ostvarenja najviših oblika saradnje dve susedne države. Sve ovo sam naveo iz jednostavnog razloga da bih pokazao da režim integrisanog upravljanja granicom označava upravo državnu granicu. To što je prethodna vlast, odnosno Borko Stefanović potpisao u Briselu, a u vezi sa IBM, odnosno integrisanim upravljanjem granicom, je ništa drugo do uspostavljanje državne granice između Kosova i ostatka Srbije. Ovo pitanje je vrlo bitno kada govorimo o ovom zakonu zato što direktno utiče na tok upravljanja migracijama i ono na mnoge načine sada reguliše to pitanje, između ostalog i to – da li prihvatanjem tog sporazuma, preko 200.000 interno raseljenih Srba sa KiM, dobijaju status izbeglica? Hoću da kažem da je široki dijapazon pitanja koji direktno utiče na odluku Vlade, ukoliko bude odlučila da prihvati integrisano upravljanje granicom, a znamo sa jedne strane, i u samom ekspozeu, da je to politika Vlade, postoji opredeljenje da se sprovede sve što je u Briselu dogovoreno. Imali smo prilike i prošlog četvrtka da čujemo predstavnike Vlade kako kažu da oni moraju sve da sprovedu što je u Briselu dogovoreno, zato što to predstavlja međunarodnu obavezu, međunarodno-pravnu obavezu. Ne postoji međunarodno-pravna obaveza, pogotovo ne kada paraf stavi jedan činovnik u Briselu i na taj način obaveže državu Srbiju, pre svega prema Bečkoj konvenciji o ugovornom pravu. Ovde nije u pitanju nikakav sporazum koji ima međunarodno-pravni karakter, već nešto što bi se definisalo dogovorenim zaključkom koji kao takav naš pravni sistem države Srbije ne poznaje. Zato je jako bitno da u ovom predlogu zakona pitanje integrisanog upravljanja granicom je negde bilo rešeno ili pak napravljen određeni mehanizam kada je u pitanju IBM, s jedne strane, ali pak ako postoji opredeljenost Vlade da ispuni to što je dogovoreno u Briselu, da li to znači i da između ostalog i ovaj zakon predstavlja pripremu terena, jer se ovde ništa ne govori o tom i te kako bitnom elementu, kada govorimo o migracionoj politici. Ne možete reći – da, taj zakon je u skladu sa Ustavom, to se podrazumeva, Kosovo je sastavni deo Srbije. Gospodo, da su se neke stvari ranije podrazumevale, onda ne bi bilo potrebno u preambulu staviti da je Kosovo sastavni deo Srbije, a videlo se sada da je upravo ovakav Ustav, koji je donet pre svega zalaganjem Vojislava Koštunice i DSS, a koji je u ovom parlamentu usvojen jednoglasno, danas predstavlja branu dezintegracije države Srbije. Druga tema kojom bih želeo da završim ovo svoje izlaganje tiče se naše srpske dijaspore. Naime, i u samoj strategiji u obrazloženju ovog predloga zakona kaže se da je najbrojnija grupa migranata upravo grupa koju čini naša dijaspora. I te kako imamo pravo i treba da govorimo kakav je odnos države Srbije prema našoj dijaspori i da ukazujemo na njihove probleme, jer u zavisnosti od rešavanja tih problema i pitanje upravljanja migracijom će takođe imati određen pozitivan efekat. Zbog toga, kada govorimo o tom odnosu države Srbije prema dijaspori, moram da napomenem da je loše što nije formirana kancelarija za dijasporu i Srbe u regionu. Hoću takođe da kažem da je prethodna Vlada 2009. godine donela Zakon o dijaspori, u pitanju je zakon koji je mrtvo slovo na papiru. Samo da kažem jedan mali segment, u okviru tog zakona predviđeno je da postoji skupština dijaspora i skupština Srba u regionu. Znate da se od 2009. godine, kada je donet taj zakon, ta skupština dva puta sastala i jedva da su doneli pravilnik o radu. Znate kako bi bilo sada važno da npr. po pitanju migracija možemo da zapitamo Skupštinu dijaspore šta ona o tome misli, jer i te kako se nje tiče ova problematika. Ne, jednostavno smo imali ministre koji dođu, održe govor da otvore Skupštinu, raziđu i delegati ostanu sami sa sobom. Opet, ne zna se ni koliko ta skupština ima delegata. U zakonu stoji 45, a posle kada je usvojen izveštaj stoji 51 delegat. Eto kako se država Srbija odnosila prema dijaspori. Član sam Odbora za dijasporu Skupštine Srbije i, verujte, diže mi se kosa na glavi kada čujem priče ljudi koji dolaze i mi ih primamo u Skupštinu Srbije da nam kažu svoje probleme. Ne znam da li znate da je 2012. godine u Mađarskoj usvojen novi ustav? Prema tom novom ustavu iz osnovnog zakona izbrisane su nacionalne manjine, između ostalog i srpska nacionalna manjina koja tamo vekovima postoji. Da li je neko postavio to pitanje, s obzirom da ti predstavnici srpskog naroda koji žive u Mađarskoj nemaju svoje zastupništvo u parlamentu, niti imaju pravo političkog organizovanja itd, da li je neko u bilateralnim odnosima tokom prethodne Vlade, a to je pitanje i za sadašnju Vladu, u razgovorima potegnuo to pitanje? Naravno da nije. Drugo, šta se dešava sa Hrvatskom? Kada je u pitanju odnos Srbije i Hrvatske, jedino što imamo jeste sviranje gitare Borisa Tadića zajedno sa predsednikom Josipovićem, grljenje, ljubljenje i ništa više od toga. Danas u Hrvatskoj živi oko 200 hiljada Srba, a pre rata ih je živelo 600 hiljada. Raspada nam se dijaspora, sve je manje srpskog življa, kako u regionu, tako i u dijaspori, ne samo zbog toga što kao narod izumiremo, već i zbog toga što je izuzetno prisutna asimilacija. Da li je neko postavio pitanje šta je sa stanarskim pravima Srba u Hrvatskoj i zašto se ne rešavaju infrastrukturni objekti u naseljima gde pokušavaju da se vrate? Znate li da postoji jedno privredno društvo, koje se zove "Privrednik", koje ne može da povrati svoju imovinu od 2000 kvadratnih metara u centru Zagreba, iako postoji više od 100 godina, a obrazloženje je - zbog toga što nije postojao kontinuitet od 1945. godine kada je konfiskovana imovina do danas? Pri tome, postoje i druga takva udruženja kojima je vraćena imovina sa jednom zapetom - oni su dok nije postojao taj kontinuitet radili u ostvarenju interesa hrvatske države. Dakle, diskriminacija na svakom koraku. Isto je i u Nemačkoj. Skoro smo primili jednu delegaciju srpskih pisaca iz Frankfurta, kažu da bukvalno ne mogu jedno slovo da ištampaju, a da finansira nemačka vlada, neke knjige koja je na srpskom jeziku. To su vrlo važna i ozbiljna pitanja, posebno kada govorimo o tim državama koje govore kako su velike demokratije, kako poštuju ljudska i manjinska prava, a sve u svemu vidimo da je naš narod tamo ostao sam da se bori, da nema iza sebe državu koja će stati i čuvati mu leđa i još mu pomoći. (Predsednik: Gospodine Petkoviću, nažalost, vreme vaše poslaničke grupe je isteklo. Možete da završite rečenicu.) Samo da završim. U članu 5. ovog predloga zakona stoji da se upravljanje migracijama ostvaruje poboljšanjem položaja i zaštitom prava interesa pripadnika dijaspore i Srba u regionu, očuvanjem, jačanjem i ostvarenjem veza pripadnika dijaspore i Srba u regionu sa Republikom Srbijom. Ako se Zakonom o dijaspori ništa nije učinilo, mislite da će se ovim predlogom zakona nešto poboljšati? Vreme je pred nama da učinimo nešto kada je u pitanju naš narod u svetu. Hvala.
Pre nego što nastavimo dalje, pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnih poslanika, radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, dobili ste izveštaj Administrativnog odbora koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima: Radmilu Kostiću, izabranom sa izborne liste "Pokrenimo Srbiju" – Tomislav Nikolić i Radoslavu Komnenoviću, izabranom sa izborne liste Ivice Dačić – SPS – PUPS – JS. Na osnovu odluke Republičke izborne komisije, izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima: Radmilu Kostiću i Radoslavu Komnenoviću. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i molim ih da ponavljaju tekst zakletve za mnom. (Predsednik čita tekst zakletve, a narodni poslanici ponavljaju.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI" Molim narodne poslanike da potpišu tekst zakletve. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, za Romsku partiju i za mene kao člana poslaničkog kluba SNS, kada govorimo o migracijama, izuzetno je bitno da ih posmatramo sa dve pozicije, odnosno iz dva različita ugla. Jedan ugao jeste, u svakom slučaju, sve ono što činimo ovim zakonom, da neke državne interese odbranimo i da država Srbija i prema Međunarodnoj zajednici, a i prema samoj sebi, u ovoj oblasti bude krajnje korektna i ispuni određene ciljeve i određene stvari koje je postavila pred sobom. Međutim, postoji jedan drugi ugao. Ne možemo da se bavimo pitanjima migracija, a da ne govorimo o ljudima koji su pogođeni tim dešavanjima, i u tom smislu da rešavamo stvari na takav način da ne razmišljamo dovoljno o ljudima koji zbog toga trpe različite loše uticaje. U tom smislu ću da govorim i o jednom konkretnom primeru koji se dešava i koji je poznat Komesarijatu za izbeglice, da smo imali i predstavnike Romske nacionalne zajednice i predstavnike srpske zajednice i drugih koji su u Srbiji živeli, a ne možemo da kažemo da su unazad ovih 15 godina uvek bili konsultovani kada je bilo u pitanju rešavanje njihovog položaja. Suprotno tome, dešavale su se velike zloupotrebe. Imali smo situaciju da su predstavnici državnih organa zajedno sa nekim nevladinim organizacijama dobili ozbiljna sredstva, međutim, ta sredstva nisu završavala kod krajnjih korisnika, kod ljudi kojima je trebao da se reši socijalno-ekonomski položaj. Umesto da završe tu, ona su završavala u nekim drugim sumnjivim kanalima. Ljudi koji su iz Leskovca, a živeli su u Beogradu, i još u težoj situaciji ljudi koji su sa Kosova došli u Beograd, bili su pozdravljani od strane nekih političara izjavama - vratite se odakle ste došli, bili su pozdravljani izjavama nekih političara tako što su od tih stotine hiljada dinara, koliko su trebali oni da dobiju, 20 hiljada dobili oni, a po 80 hiljada su dobili predstavnici nevladinih organizacija, koji su glumili nekakvu sponu između državnih organa i njih. U tom smislu smatram da bi trebala predstavnica Vlade da obrati pažnju na amandman koji sam podneo, čija suština ide ka tome, predlog ide u tom pravcu da Komesarijat i državni organi moraju da uvažavaju upravo interese konkretnih ljudi koji su pogođeni tim pitanjima i da oni budu kontakt osoba sa državnim organima koji će odlučivati o svojoj sudbini. Nije isključeno da nevladine organizacije učestvuju u realizaciji tih problema. Nije isključeno da nevladine organizacije imaju određenu ulogu, ali ne može jedna nevladina organizacija koja je formirana, pitaj boga od koga, da dođe pred državni organ i kaže da desetine hiljada ljudi koji su pogođeni ovim procesom hoće da se vrate na Kosovo, ili hoće da se vrate u Leskovac, ili hoće da se vrate u neku drugu sredinu. Moramo da poštujemo prava tih ljudi. Moramo da pitamo Srbe sa Kosova da li oni hoće da žive u Beogradu ili hoće da žive u Nišu. Moramo da pitamo i desetine hiljada Roma koji su došli sa Kosova, da li oni hoće da žive u Leskovcu ili Novom Sadu. Ukoliko ne budemo na taj način pristupili tom pitanju, plašim se da ulazimo u problem koji smo imali i ranije. U tom smislu, ide i argumentacija gospođe Donke Banović, da mi moramo ozbiljno da razmišljamo o ljudskim i manjinskim pravima pogođenih lica i upravo ovaj amandman o kome sam govorio, koji podrazumeva unošenje jednog novog principa, jeste načelo zaštite prava. Ukoliko to budete prihvatili, mislim da ćemo onda otići korak dalje u odnosu na ono što projekat Predloga zakona govori, a to je da stvaramo balans između potrebe države, potrebe zajednice u celini, između potrebe tih ljudi koji su nažalost, pogođeni ovim različitim dešavanjima, a često nisu mogli ništa da urade u tom pravcu. Sledeća stvar o kojoj želim da govorim, moja impresija čitajući ovaj zakon jeste da se on ipak odnosi između ostalog, ako izuzmem ljude koji dolaze u Srbiju i koji nisu državljani Srbije, da se on ipak odnosi na četiri miliona građana Srbije. Kada govorimo o tome, govorimo o tri miliona Srba koji nalazi u različitim drugim zemljama i govorimo oko milion pripadnika drugih nacionalnih zajednica koje se nalaze u drugim zemljama, jer samo Nemačka i Austrija broje preko. U Austriji preko 250 hiljada građana Srbije, od čega je upravo najveći broj Srba. U tom smislu smatram da kada budete doneli Akcioni plan sastavni deo tog Akcionog plana bi trebala da bude i instruktaža predstavnika DKP, znači diplomatsko-konzularnih predstavništava, na koji način ne samo da izdaju pasoše u Austriji, ne samo da se bave pitanjima da li je neko zatvoren, da li nekome treba da izdaju smrtovnicu, nego da se zaista organizovano bavimo pitanjima naših ljudi koji su tamo, a iz više razloga. Prvenstveno što se ti ljudi osećaju, lično sam sam živeo 10 godina u Austriji, ti ljudi se osećaju usamljeno, ti ljudi nemaju pravih kontakata sa svojom državom i u pitanju su ljudi koji mogu i te kako puno da nam doprinesu u ovoj krizi i da budu naši lobisti, ali jednostavno nemamo ogovarajući kontakt. U tom smislu Komesarijat ima ozbiljne obaveze, ima ozbiljne ingerencije i mislim da je kolega bio u potpunosti u pravu kada je govorio i o drugim pitanjima, a ne samo o pitanjima kako ćemo da rešimo problem interno raseljenih lica. Kako ćemo da rešimo problem ljudi koji su iz drugih zemalja došli da žive u Srbiju, zbog problema koje su imali tamo. Da u tom Akcionom planu, na osnovu zakona Vlada zaista mora da uradi jedan sistematski pregled aktivnosti koje će da preuzme i da tih četiri miliona građana iskoristi kao jedan ozbiljan potencijal Srbije za dalji razvoj. Ovde bih završio kako bi i ostale kolege diskutovale. Hvala vam.
Hvala gospodine Šajn. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedniče. Uvažena ministarko, poštovane kolege, pre svega ste videli iz ranijih izlaganja kolega iz DS da ćemo mi podržati ovaj zakon. Smatramo da je dobroda Vlada i na ovom polju potvrđuje jedan kontinuitet sa prethodnom vladom ne zato što je to motivisano političkim, stranačkim razlozima, već prosto što postoje sfere našeg života koje se uređuju na jedan način koji je najbolje moguć u datim okolnostima, ko god da je na vlasti u ovoj državi. Mislim da je ovo jedan od tih primera i u tom smislu svakako treba podržati ovaj zakon. Naravno, ima par primedbi tehničkih prirode koje bi ja rekao od niza onih kojih bi rekao, a koje nije spomenuo moj kolega Janko Veselinović. Spomenuću samo da mi upada u oči definitivno da će se Komesarijat baviti poslovima vezanim za žrtve i lica koja su stradala ili su imala probleme, ili su isterani iz svojih domova u konfliktu na Kosovu do 2000. godine. Znači, zamolio bih da se stavi do 2004. godine, iz poznatih martovskih razloga, ne znam kako bi ih drugačije nazvao. Ono što svakako bode oči i što je malo nejasno, to je čini mi se, zaista, predug rok uvođenja propisa vezanih za ovaj zakon, a to je čak 12 meseci. Smatram da je to predug rok i da bi trebao da se značajno smanji. Inače, ovde smo svedoci donošenja jednog pravnog akta koji mi u DS čitamo kao oruđe ove ili bilo koje Vlade u borbi sa posledicama neke druge nesreće koja pogađa stanovništvo. Tako da se vi u stvari borite posledicama, a ne uzrocima, kroz ovaj akt. U tom smislu vam treba dati svu podršku. Mene brine u prethodnom delu rasprave iskazano nejedinstvo vladajuće koalicije po ovom pitanju. Očigledno je da tu postoje neka nerazumevanja koja su možda plod nedovoljnog koordinisanja između dve najjače grupacije u vladajućoj koaliciji. Ali, podvlačim vam da ćemo mi iz DS pružiti podršku tako da ne treba da se brinete što se tiče tog dela. Ono što je svakako interesantno da migracije pogađaju skoro sve zemlje u savremenoj Evropi i one su unutrašnje i spoljne, to ste lepo ovde i ukazali i na pravi način prezentovali.Međutim, ono što je važno da mi spomenemo da je jedan od neželjenih segmenata migracija su pitanja lažnih azilanata koji mogu jako velike štete da donesu interesu Republike Srbije. To je pitanje, ne za vas, već za gospodina Dačića koji bi trebao da kroz rad MUP mnogo više da radi na principu i problemu suzbijanja lažnih azilanata, kroz adekvatno kriminalističko tretiranje ljudi koji zloupotrebljavaju ovo jedno od osnovnih ljudskih prava. Tako da, kada premijer Dačić javno kaže da ćemo mi biti spremni da čak platimo troškove povratka lažnih azilanata u Srbiju, gospodin Dačić to govori misleći da javnost u Srbiji ne zna da mi inače, po međunarodnim sporazumima smo dužni da platimo povratak tih ljudi u Srbiju. Ali, ja kao narodni poslanik i čovek koga su birali građani, koji je između ostalog i profesionalni diplomata, moram na to da ukažem, da je to bio jedan "pucanj u prazno", samim tim što smo mi dužni da platimo njihov povratak. Migracije unutrašnje se suzbijaju razvojem industrijskih centara u samoj Republici Srbiji zašta je potrebno da ova Vlada pokaže mnogo više agilnosti i mnogo više spremnosti na otvaranje radnih mesta i privlačenje stranih investicija, što neće ni malo biti lako, u uslovima ekonomske krize, ali mnogo više nažalost, u zaista pokazanom vrlo visokom stepenu nekompetentnosti rada vlade u privih 100 dana. Moram da kažem da mi zaista imamo migracije i na drugim poljima. Mi imamo migraciju cena nagore; mi imamo migraciju životnog standarda na dole; mi imamo migraciju loših kadrova na važna kadrovska mesta u Srbiji; mi imamo migraciju evropskih standarda van Srbije, mi imamo migraciju naših dobrih odnosa u regionu. Dakle, ja moram da kažem da zaista sam zabrinut, ja i DS sa načinom kako se neka važna pitanja u ovom trenutku tretiraju. Za kraju, uz obećanu podršku i molbu da se isprave ove stvari na koje sam ukazao, zbog dobrobiti naših građana. Oni će biti korisnici, nažalost, ovih mera i nije mi jasno kako smo u kritici prema Vladi došli na to da se priča o integrisanom upravljanju granica. Moram da spomenem i da kažem da je tačno i da jeste evropski postulat integrisan u upravljanju granica i on će i biti uveden na sve granice Republike Srbije, s tim što administrativni prelazi nisu granice. Postoje jasne odlike šta su granice, a to je državni simbol, zastava, grb i granični kamen, što prema KiM ova vlada, prethodna Vlada i siguran sam, i buduća vlada nikada neće dozvoliti. Prema tome, nemojte da menjamo teze i da u političkoj borbi se služimo takvim stvarima koje nikome ne idu na čast.
Narodni poslanik Predrag Marković odustaje. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedniče, uvažena ministarka, kolege poslanici, Zakon o upravljanju migracijama je odgovor jedne odgovorne vlade prema ovom značajnom problemu. Naime, u Zakonu o upravljanju migracijama pošlo se od strateškog dokumenta, odnosno od strategije upravljanja migracijama, od njenog strateškog cilja i naravno, od akcionog plana koji za 2011. i 2012. godinu predviđa utvrđivanje zakonskog okvira, kako bi Komesarijat za izbeglice radio na prikupljanju podataka, a u cilju profilisanja migracione slike Republike Srbije. Dva su ključna elementa, odnosno ovog zakona o upravljanju migracijama, a to je davanje novih nadležnosti Komesarijatu za izbeglice, koji bi trebalo da nastavi da radi kao Komesarijat za izbeglice i migracije, i naravno, utvrđivanje jedinstvenog sistema prikupljanja, analiziranja, obrađivanja, čuvanja zaštite podataka koji su od značaja za utvrđivanje migracionog profila Republike Srbije. Ono na šta bih ja želela posebno da skrenem pažnju, to su član 10, 12. i 13. pomenutog zakona. Naime, članom 10. reguliše se obrazovanje saveta za migracije na lokalnom nivou i ono na šta ja želim da skrenem pažnju, u pozitivnom smislu, to je da su članovi saveta za migracije na lokalnom nivou, sem predstavnika izvršne vlasti lokalne samouprave i predstavnici centra za socijalni rad, predstavnici Nacionalne službe za zapošljavanje, predstavnici MUP, poverenik i organi opštinske uprave, ali u skladu sa specifičnostima pojedinih opština, u sastavu ovih saveta mogu ući i drugi sistemi na lokalnom području, kao što je sistem obrazovanja, kao i udruženja migranata, što smatram jako značajnim, jer samo kroz participaciju i aktivno učešće ovih lica migranata, mogu se donositi adekvatni planovi i programi na lokalnom nivou. Što se tiče članova 12. i 13. oni se odnose na obezbeđivanje smeštaja licima kojima je priznato pravo na povratak, na osnovu sporazuma o readmisiji i naravno smeštaj lica kojima je priznato pravo na utočište. Ono na šta posebno hoću da skrenem pažnju, to je da i kroz ove članove zakone dolazi do umrežavanja sistema koji se bave raznim segmentima života migranata, a to je Komesarijata za izbeglice i centara za socijalni rad, kod onih posebno ranjivih društvenih grupa, a tiču se starih, bolesnih i iznemoglih lica u posebnom psihofizičkom stanju i naravno, dece bez roditeljskog staranja. Ova lica na osnovu akta centra, smeštaju se u ustanove socijalne zaštite, smeštaju se na porodični smeštaj ili se smeštaju kod drugih pružalaca usluga. Kompletne troškove njihovog smeštaja snosi Komesarijat. Nadamo se da će donošenjem podzakonskih akata, a predviđeno je ovim zakonom da se donesu u roku od godinu dana, još detaljnije biti određeni članovi ovog zakona, još detaljnije razrađeni. SNS svakako će podržati donošenje ovog zakona, jer smatra da je bolje imati zakon, nego nemati zakon, odnosno da imanje zakona je i te kako napredak za državu, a nemanje zakona vodi u haos.
Sledeća prijavljena za reč je narodni poslanik Jadranka Joksimović.
Uvaženi predsedniče, kolege poslanici, ja ću veoma kratko o Predlogu zakona o upravljanju migracijama. Ono što je važno za naše građane da znaju, jeste kako se koncipira migraciona politika u Srbiji i koja su to pitanja koja su od značaja za koncipiranje migracione politike. To su, pre svega, nerešena pitanja spoljnih migracija, to je odlazak visoko-obrazovnih kadrova, obaveze, osnove ugovore o readmisiji, problemi povratnika i poštovanje međunarodnih standarda. To su stvari od velikog značaja za budućnost države i posebno za budućnost evropskih integracija, što je takođe prenebregnuto u jednom delu rasprave naglasiti, a nedavno smo ponovo imali problematizaciju pitanja viznog režima, upravo zbog nekih spornih nerešenih pitanja iz oblasti migracione politike. Ova pitanja upravljanja migracijama jeste jedan dugoročni problem. Pitanje migracija je neodvojivo od onoga što jeste pojam reintegracija, jer reintegracija onih koji su po osnovu sporazuma o readmisiji vraćeni, koji nisu postali tamo gde su otišli funkcionalni delovi zajednice, postavlja se kao ključno pitanje, kako ćemo onda od njih napraviti funkcionalne članove zajednice u našoj zemlji. To je valjda osnovno pitanje, jer se ne radi o nekim apstraktnim kategorijama, radi se o ljudima koji su naši bivši ili budući sugrađani i komšije sa kojima treba da živimo na najbolji mogući način i oni koji treba da se uključe u zajednicu na najbolji mogući način. Zbog toga je jako važno naglasiti da su ona pitanja koja muče sve ove kategorije koje potpadaju pod probleme gde je obuhvaćeno upravljanje migracijama, jesu smeštaj i nezaposlenost, jeste nastavak obrazovanja, ukoliko je to obrazovanje negde i započeto i jeste pristup zdravstvenim i socijalnim uslugama. Naravno, tu je neodvojivo pitanje humanitarne pomoći i onoga što mi kao društvo možemo solidarnošću da pomognemo da ljudi zaista budu uključeni kao funkcionalni delovi našeg društva. Što se tiče tehničkih elemenata u samom Predlogu zakona, jednog objedinjavanja poslova u okviru Komesarijata, to čini mi se nije loše rešenje, to je rešenje koje treba i traži jaku logističku i interresornu podršku, s obzirom da bi tu trebalo da se uključi i Ministarstvo kulture i informisanja, i Ministarstvo zdravlja, Ministarstvo prosvete, MUP, Ministarstvo rada, zbog toga što su ova resorna ministarstva zadužena za sva ona pitanja koja zaista opterećuju populaciju koja se tretira ovim predlogom zakona. Zato bih volela da samo ukažem na jednu malu nepreciznost u Predlogu zakona, a možda i nije nepreciznost, dosta je široko postavljen član 14. koji kaže između ostalog da je način uključivanja u društveni, kulturni i privredni život lica iz stava 1. ovog člana, da uređuje Vlada, na predlog Komesarijata. Komesarijat bi zaista trebalo da ima u vidu koliko su veliki problemi sa kojima ćemo se suočavati i mi kao Vlada i zakonodavno telo, a sa druge strane ljudi koji će biti tretirani ovakvim predlogom zakona. Takođe bih volela da naglasim jednu temu koja se ovde ceo dan provlačila kroz parlament, o tome kako je ovo samo neki tehnički zakon, koji ima tehnički karakter i kako on ne rešava ništa važno. Zaista smatram da je u pitanju krovni zakon koji nastavlja ono što je Srbija do sada već uradila u zakonodavnoj regulativi na tom polju, pa ću ja samo ukratko pomenuti da je to Zakon o ulasku i boravku stranaca iz 2008. godine, Zakon o azilu iz 2007. godine, Zakon o zaštiti državnih granica iz 2008. godine, Zakon o identifikaciji dokumenata iz 2008. godine, Zakon o državljanstvu iz 2004. godine, itd. Dakle, mi smo na tragu onoga, ova vlada je na tragu onoga što je već uspostavljeno kao jedna zakonodavna regulativa u ovoj oblasti, doneli jedan krovni zakon koji će naravno na jedan sveobuhvatan način tretirati problem upravljanja migracija. Što se tiče kritika o tome da za 100 dana prethodna Vlada nije pokazala mnogo zakonodavne inicijative, odnosno da nismo usvojili mnogo zakona, zaista moram da se osvrnem, s obzirom da se i ovde radi o jednom važnom predlogu zakona, na činjenicu da hiperprodukcija zakona ne znači suštinski napredak društva, ukoliko se ti zakoni ne primenjuju i ukoliko nismo u stanju da formiramo institucije koje će na pravi način, i ne samo institucije nego i političku volju, koja će na pravi način da sprovodi ono što jesu zapravo glavne intencije i namere predlagača zakona. Prema tome, nikako se neću složiti da Vlada nije, da nema zakonodavnu inicijativu. Naprotiv, nekoliko veoma važnih sistemskih zakona je ne samo u proceduri, nego je već usvojeno. Do kraja godina se planira još, tako da mislim da ova vrsta nekonstruktivne, zaista, kritike opozicije, ne vodi ničemu osim da problematizujemo stvari koje ne bi trebalo problematizovati. Biće nam drago ukoliko opozicija da amandmane koji će na zaista neki suštinski način unaprediti ovaj zakon i svakako da ćemo biti raspoloženi da o tome razgovaramo. Mogu samo da zaključim da će SNS, poslanička grupa SNS u svakom slučaju u Danu za glasanje glasati za predloženi zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta.
Poštovani predsedniče, poštovana ministarko, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, ja se na početku izvinjavam zbog promuklosti, a nadam se da ćete me razumeti. Koalicija "Udruženje izbeglica", čiji sam predstavnik u poslaničkoj grupi SNS, će podržati zakon o upravljanju migracijama, jer, kao što su i brojne kolege rekle, ovaj zakon na jedan sveobuhvatan način reguliše ovu veoma važnu oblast, definiše nove nadležnosti Komesarijata za izbeglice i uspostavlja sistem prikupljanja i razmene podataka koji su važni za oblast migracija. Ono što smatramo da nedostaje u ovom zakonu jeste jedno načelo koje je ključno za, pre svega, prisilne migrante, to je načelo poštovanja ljudskih prava i nediskriminacije. Mislim da bi to načelo trebalo uključiti u sam zakon o upravljanju migracijama iz razloga što je temeljni problem prisilnih migranata, u ovom slučaju izbeglih i prognanih Srba sa područja Hrvatske i Federacije BiH, diskriminacija u zakonodavstvu i postupanju nadležnih državnih, regionalnih i opštinskih vlasti. Samo ću taksativno nabrojati neke od tih problema sa kojima se suočavaju stotine hiljada izbeglih i prognanih Srba, od preko 40.000 oduzetih stanarskih prava, 50.000 penzionera kojima se duguju zaostale neisplaćene penzije, 81 penzija ukupno, imamo 10.000 prognanih lica čije su kuće srušene van područja ratnih dejstava, van područja Krajine, u hrvatskim gradovima od Zadra, Siska, Karlovca, Bjelovara, Zagreba itd. u klasičnim terorističkim akcijama. Imali smo "Kristalnu noć" u jesen 1991. godine u Zadru. Hrvatska je 1996. godine ukinula član 180. Zakona o obaveznim obligacionim odnosima, koji je obavezivao državu Hrvatsku da mora da nadoknadi materijalnu štetu za te uništene, srušene kuće u terorističkim akcijama i poslovne objekte. Oko deset hiljada porodica, 20 odnosno 17 godina bezuspešno pokušava da ostvari svoje ljudsko pravo za naknadu štete. Nažalost, u tome nisu uspeli. Imamo takođe veliki broj ljudi koji su pod pritiscima i pretnjama bili prinuđeni da svoje kuće, pre svega u hrvatskim gradovima, menja za kuće nekoliko puta manje kvadrature, po pet, deset i više puta manje vrednosti. Nažalost, Republika Hrvatska odbija da vrati njihove kuće, iako su oni protiv svoje slobodne volje bili prinuđeni da zamene te kuće. Takođe, jedan vrlo interesantan proces koji se dešava u poslednjih godinu dana, naime, Hrvatska je obnovila jedan broj porušenihkuća na području Krajine i šta se sada dešava? Sada Republika Hrvatska traži od tih ljudi da moraju da borave u tim kućama, iako ljudi nemaju uslova da žive na Kordunu, Baniji, Lici i severu Dalmacije. Daću jedan primer Stevana Lazića iz Pakraca, čija je kuća obnovljena 2006. godine, od 180 kvadrata obnovili su pola. Stevan Lazić je zamolio hrvatsko Ministarstvo regionalnog razvoja da li bi mogao da tu kuću proda jer je star čovek i ne može da živi u toj kući sam. Nakon pola godine, dobio je tužbu od Državnog odmetništva Republike Hrvatske da mora da vrati 50 hiljada evra u tu uloženu kuću, iako je on čak nije ni prodao. Ako ne bude vratio te pare, kuća će mu biti oduzeta i prodata. Imamo niz takvih slučajeva takođe na Baniji, slučaj Premčević, koji mora da vrati 37 hiljada evra, slučaj Tomić u Pakracu – 50 hiljada evra, itd. Takođe, imamo veliki niz problema vezano za otimanje poljoprivredno-građevinskog zemljišta i u Federaciji BiH i na području Hrvatske. Imamo, takođe, problem u Federaciji BiH gde ljudi u velikoj meri ne mogu da obnove svoje kuće. Imamo slučaj sela Kljevci u opštini Sanski Most, gde nijedna kuća još uvek nije obnovljena. Poseban problem jesu povratnici u Hrvatsku. Naime, Hrvatska je donela Ustavni zakon o pravu nacionalnih manjina kojima se garantuje proporcionalna zastupljenost u organima državne uprave, u policiji, sudstvu i drugim organima. Nažalost, 10 godina od donošenja zakona gotovo minimalan broj Srba se zaposlio u državnim organima. Imamo primer opštine Vrgin Most na Kordunu, gde su većina Srbi. U organima lokalne samouprave u državnim institucijama faktički nema Srba. Mi smatramo da su to ozbiljni problemi i da upravo jedna institucija kao što je Komesarijat za izbeglice bi zajedno sa drugim institucijama trebao jednom aktivnom politikom da u razgovorima sa zvaničnim Zagrebom i Sarajevom pokrene ta pitanja i da ta pitanja rešava. Za nas je posebno važan jedan član, član 5. Predloga zakona o upravljanju migracijama, koji afirmiše načelo poštovanja međunarodnih ugovora. Posebno je značajan za prisilne migrante, za izbegla i prognana lica, Bečki sporazum o sukcesiji, međudržavni sporazum koji je sklopljen 2001. godine stupio je na snagu 2004. godine, a posebno interesantan Aneks 7, Aneks "G", koji se zove – privatna svojina i stečena prava i u njemu se vrlo jasno kaže da se svim građanima moraju vratiti njihova prava koja su imali na dan 31. 12. 1990. godine, a svi ugovori sklopljeni pod pritiscima, pretnjama, će biti proglašeni ništavim. Po Ustavu Hrvatske, član 140, po Ustavu Srbije, međunarodni ugovori imaju jaču pravnu snagu od domaćeg zakona. Takođe, mislimo da je taj Bečki sporazum o sukcesiji, Aneks "G", temelj na šta treba da se osloni Komesarijat za izbeglice u razgovorima sa Zagrebom i Sarajevom. Smatramo da bi trebalo u okviru Predloga zakona uključiti i činjenicu da Komesarijat godišnje podnosi izveštaj nadležnom odboru, mislim da je to Odbor za rad, zapošljavanje i socijalna pitanja, da se članovi tog odbora upoznaju sa aktivnostima Komesarijata i sa sprovođenjem ovog zakona. Koalicija "Udruženje izbeglica" će predložiti poslaničkoj grupi SNS da u okviru Odbora za rad, zapošljavanje i socijalna pitanja se formira jedan pododbor za izbeglice i migracije, koji bi pratio rad Komesarijata za izbeglice i koji bi na jedan konstruktivan način doprinosio da se ovi problemi što pre izvade ispod tepiha, iz fijoka, stave na sto i počnu rešavati. Takođe, smatramo da u Predlogu zakona o upravljanju migracijama bi trebalo u članu 10. da se omogući da u savetima za migracije, koji su inače osnovani u preko 100 opština i gradova u Srbiji, pored predstavnika lokalne samouprave i lokalnih institucija, budu obavezno i predstavnici udruženja koja su osnovali izbegla, prognana i raseljena lica, da bi mogli na aktivan način da učestvuju u kreiranju lokalne politike, u rešavanju problema u procesu integracije. To je, pre svega, rešavanje stambenog pitanja. Na kraju želim da kažem da je ovo veoma važan zakon i da njegovim donošenjem smatramo da se otvara jedan prostor da Komesarijat za izbeglice i migracije, kako će se zvati, zajedno sa drugim institucijama krene u jedan aktivan proces uspostavljanja dijaloga sa Zagrebom i Sarajevom i da se konačno ovi problemi koji postoje, koje sam delimično nabrojao, počnu rešavati i da zaista oštećeni građani osete da je došlo vreme da njihovi problemi dođu na sto i da konačno neko stane iza njih i pokaže da Vlada Republike Srbije i Komesarijat za izbeglice i migracije će učiniti sve da ti problemi budu rešeni u narednom periodu. Hvala.
Hvala lepo. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege, poslanički klub SPO, DHSS nema ozbiljne primedbe na Predlog zakona o upravljanju migracijama. Ovo kažem zbog toga što nemamo problem da glasamo za sve one zakonske akte koji nam se učine da su dobri, bez obzira od kog ministarstva, od kog ministra, iz kog poslaničkog kluba dolazili. Nadam se da će posle ove podrške u dobroj atmosferi ministri i u dobrom raspoloženju gledati na sve ono što i SPO i DHSS nude, jer smo mi ne tako davno ponudili parlamentu na usvajanje Predlog zakona o otvaranju dosijea, koji vladajuća većina nije podržala. Pričao sam o tome u prepodnevnoj diskusiji, da je potrebno sistemski rešavati probleme, da je potrebno obratiti pažnju na migracije koje pustoše Srbiju. Stoga ću uputiti predstavnici Vlade, gospođi Slavici Đukić Dejanović jednu sugestiju, molbu da pogleda sajt SPO i da prenese ostalim ministrima, jer se na njemu nalazi programska deklaracija o decentralizaciji vlasti u Srbiji, usvojena na Glavnom odboru SPO još 2007. godine, koja prati najbolje standarde visoko razvijenih i ekonomski i demokratski evropskih zemalja. S tim u vezi ću podsetiti da smo insistirali kod naših koalicionih partnera u prethodnom mandatu da se takav dokument usvoji, koji bi zaustavio dalje pustošenje Srbije. Međutim, umesto toga, dobili smo nakaradni Zakon o finansiranju lokalnih samouprava. Umesto toga, dobili smo još pogodniju klimu za nastavak trenda migracija i pustošenja pojedinih delova Srbije. Poneo sam sa sobom, da bi se i javnost u to uverila, programsku deklaraciju, koja sadrži najbolja iskustva zemalja koje su uspele da reše problem nezaposlenosti, problem biološkog nestanka pojedinih krajeva, problem ekonomskog sunovrata. Nadam se da će te imati sluha i da će te imati odgovornosti da sve ove naše sugestije prenesete ostalim ministrima. Još jednom ponavljam, podržaćemo sve zakone, ma od koga dolazili, koji su u interesu građana Srbije. Podržaćemo zakon koji je najavljen, o ispitivanju porekla imovine. Nadam se da posle donošenja tog zakona neće biti zaštićenih. Jučerašnji dan me raduje i uverava da je možda i to u Srbiji moguće, jer hoćemo da vidimo ko je i na kakav način stekao novce, ko je i na kakav način oštetio državni budžet, ko je na nesreći građana Srbije postao previše bogat. Hoćemo to da vidimo. Hoćemo da isteramo na čistac sve one prljave radnje u kojima su učestvovali ljudi koji sada gospodare Srbijom i u tome će svako ko to bude činio imati bezrezervnu podršku SPO i DHSS.
Hvala lepo. Pošto nema više prijavljenih, na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o upravljanju migracijama. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONA O LEKOVIMA I MEDICINSKIM SREDSTVIMA Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su povodom načelnog pretresa 4. tačke dnevnog reda Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima, pored predstavnika predlagača, prof. dr Slavice Đukić Dejanović, ministra zdravlja, pozvao da sednici prisustvuje i Zorica Pavlović, pomoćnik ministra zdravlja. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Srpska napredna stranka - jedan sat, 16minuta i 48 sekunde; poslanička grupa Demokratska stranka - jedan sat, jedan minut i 12 sekundi; poslanička grupa Socijalistička partija Srbije - 30 minuta; poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 18 minuta; poslanička grupa Liberalno demokratska partija- 16 minuta i 48 sekunde; poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - devet minuta i 36 sekundi; poslanička grupa Jedinstvena Srbija – osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta; poslanička grupa Srpski pokret obnove – Demohrišćanska stranka Srbije – šest minuta; poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta; poslanička grupa Nacionalne manjine, Narodna partija i Bogata Srbija- šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi, koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon koji pred vama, odnosno izmene i dopune zakona zapravo su rezultat donošenja predloga seta finansijskih zakona, čija je ideja da poslovanje privrednih subjekata bude takvo u našoj zemlji da se smanje svi troškovi proizvođača, pa i proizvođača lekova i medicinskih sredstava. Dakle, to je jedna stimulacija domaćim proizvođačima, koji za dobijanje dozvola ne bi plaćali dosadašnje sume novca, koje su davali Agenciji za upis u registar medicinskih sredstava, niti bi taj deo troškova njih opterećivao. On nije veliki po sumi, ali je činjenica da je broj iza tih dozvola u 2011. godini, u prvih deset meseci iznosio 386 odnosno 541, a ostvareni prihodi za 2011. godinu su bili pet miliona i 410 hiljada dinara. Polazeći od člana 141. Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima, kao što znate Agencija je izdavala odobrenja za uvoz lekova koji nemaju dozvolu za lek, a bilo je neophodno da se za lečenje određenog pacijenta ili grupe pacijenata, najmanje za one koji idu ka apotekarskoj ustanovi, poštuju određene propise koji ovim predlogom nisu obuhvaćeni. Dakle, predlog odredbe se odnosi samo na izmenu jednog stava u članu 1, koji predviđa da Agencija izdaje tarifu za pružanje čitavog niza usluga kojih ima deset i ukida se samo izdavanje uverenja za potrebe izvoza lekova i medicinskih sredstava u skladu sa preporukama Svetske zdravstvene organizacije, a u cilju stimulisanja naših privrednih subjekata. Na Odboru za zdravlje je bilo dosta žive diskusije u vezi sa ovim pitanjem. Bilo je dosta razmišljanja dok se nismo razjasnili da mi zapravo ovim stavom želimo da podržimo set finansijskih zakona, koji stimuliše sve domaće proizvođače za slučaj izvoza i registracije. Zahvaljujem i nadam se da ćete ovaj zakon, odnosno izmene i dopune Zakona prihvatiti, odnosno da ćete svi glasati, jer kolege iz poslaničkih grupa koje su imale određene amandmane na Odboru su povukli taj amandman, nakon razjašnjenja o čemu se radi.
Zahvaljujem se. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: SPS – Zoran Radovanović, DSS – Sanda Rašković Ilić i URS – Snežana Stojanović Pavlović. Da li izvestioci nadležnih odbora, Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo žele reč? Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. U ime Srpske napredne stranke mogu odmah da vam kažem da ćemo ovakvu izmenu prihvatiti i da je ona racionalna, logična i da predstavlja jedan korak napred u reformskom odnosu prema zakonima koje smo sami, glasajući za ili protiv, ali u ovakvom ili nekom sličnom sastavu doneli u vrhu. Želeći pre svega da uvedemo red na tržištu lekova. Ova izmena je nešto što je trebalo ranije da se dogodi i nešto u šta nisam siguran, makar u zakonskom opisu nadležnosti same Agencije ne stoji da ona može biti predlagač izmena. Verujem da je to Ministarstvo shvatilo. Da li na osnovu onoga što su joj privredni subjekti, proizvođači lekova predočili kao problem, da li prosto živeći u okruženju u kome živimo su uspeli da shvate da je možda nužno skratiti procedure u jednoj državnoj agenciji kakva je ova agencija, koja posreduje između ministarstava na određeni način. Tesno je vezana i sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje. Taj niz isprepletanih međuzavisnosti, međuaktivnosti često je takav da dovodi do odugovlačenja procesa, pretpostavljam ne namernog, u postupku registracije lekova, ocene podobnosti kliničkih studija i drugih važnih segmenata iz nadležnosti Agencije za lekove i medicinska sredstva Srbije. Ovo finansijski neće biti veliki gubitak za Agenciju koja u izveštaju za 2010. godinu navodi dobitak prihoda od 620 i nešto miliona dinara. Nemamo, ne znam zašto informaciju za 2011. godinu koliko je i kako bilo.Moguće je da je došlo Vladi, jer to se i predočava Vladi, ministarstvima i mislim da oni nisu obavezni da Skupštini predoče izveštaj o svom finansijskom poslovanju. Čuli smo sada da je reč oko pet miliona. Ta stavka koja se menja u članu 11. shodno promenama u članu 3. gde pod tačkom 6. u stavu 1. člana 3. je i definisana nadležnost Agencije. Ovim, osim što sam izneo podršku ovoj promeni, što sam izneo pohvalu, ne znam kome, da li samoj Agenciji koja je to registrovala što je bilo najprirodnije da sama institucija oseti usko grlo u svom poslovanju, ili je prepoznalo Ministarstvo, ili su vršili pritiske oni koji lekove treba da izvoze pa da još jednom dođu na prag Agencije i da čekaju. To nas sada sve skupa vraća u period donošenja zakona. Dakle, u vreme kada, a sa čim sada imamo nužne posledice i gde ja već počinjem diskusiju u vezi sa onim što želim da nagovestim da ovim nisu izvršeni konačni temelji definitivne promene u radu i funkcionisanju ovog regulatornog tela. Prosečno poznate činjenice, dobijamo informaciju od korisnika usluga, a to su nosioci prava na promet lekova, to se radi o stranim proizvođačima i domaćim proizvođačima lekova, da jako dugo čekaju na odobrenje za registrovanje leka. Ono što je zanimljivo kada ta promena i ocena Ekspertskog tima dođe do toga da lek može sa ili bez kliničkog ispitivanja, zavisno o čemu se radi, o standardu ili skraćenoj proceduri, onda se čeka skoro i tri meseca do dobijanja rešenja o tome da lek može da krene u opticaj po apotekama Srbije. Naredna etapa je da se ide na cenovno usklađenje, a komisije koje to rade, rade jedanput ili dvaput. Mislim da je ministarka predložila da se usklađivanje cene lekova radi češće, a onda na listu Fonda. Kod liste Fonda, borba za pozitivno mesto predstavlja poseban problem za proizvođače lekova. Sve skupa kada se sabere nije ni čudo da neko od interesenata posle godinu, dve ili tri dođe u priliku da se pojavi na tržištu sa lekovima. Šta još Agencija može ili neko ko će u ime Agencije nju da zastupa, da sa konkretnom promenom izađe, to je pitanje tarifa. Tarife jesu predlog koje po zakonu Agencije donosi samo upravni odbor, direktor Agencije potpiše, prosledi Vladi i Ministarstvu na uvid da se sa tim cenovnikom usaglase. Ako pažljivo pogledamo ispred sebe vidimo da cena tih usluga je takva da je možda dekuražirajuća za one koji na tržištu pokušavaju da probiju. Naravno mi ćemo reći da je finansijska strana farmaceuta jaka, oni mogu da isfinansiraju, ali možda ne treba zarad javnosti zaboraviti da se kaže da farmaceutski oblik, jačina i pakovanje samo jednog oblika leka, jedne kapsule u jednoj dozi je inicijalno je 240.000. Ako proizvođač kreće da traži drugu jačinu leka, to će biti još 92.000. Ako krene na drugi oblik leka biće 160.000. Ako neko proizvodi kapsulu, proizvodi sirup i proizvodi kapi, recimo "Galenika" da pravi "pentraksil" u svim tim oblicima namenjenih za različite populacije i starosne dobi, imaće četiri oblika leka. Kada se to sabere to je blizu 500.000-600.000, i to onda nije ni čudo da promet Agencije, godišnji prihodi ne samo po ovom osnovu, mogu da budu blizu 600 miliona dinara. To ostavlja pitanje i otvara interes kako funkcioniše to telo? Tako neko ostvaruje prihod, a kada otvorite sajt direktorke Agencije, vidite da je ona samu sebe prilično ishvalila i da su to mediji preneli, kao jednog vrlo uspešnog direktora za razliku od pređašnjeg. Tako to sajtovi pišu, ona je to valjda autorizovala, koja je za dve godine pretvorio od gubitaša u jednu dobitničku agenciju. Čak je 50% prihoda uplaćeno u budžet. Nisam mogao da nađem stavku gde se ona lišava polovine prihoda i daje budžetu, ali ono što otvara problem pod mogućim kontrolnim uticajem Ministarstva, pre svega mislim Ministarstva zdravlja, a u mnogo manjoj meri ministarstva veterine, zato što je manji obim nadležnosti veza za to ministarstvo, da se malo pozabavi funkcionisanjem i radom Agencije. Druga vrsta informacija o tom radu vam je od stranaka koje su abonenti, klijenti koji tamo ostvaruju, a druga vrsta informacija koja stiže do nas poslanika je informacija iz reda zaposlenih. Da li zaista agencija unutar ne znamo koga, koliko, na sajtu piše 175 zaposlenih, a znamo da ih je bilo i preko 200, da je dolaskom novog direktora izvršeno masovno otpuštanje, pa da su onda vršeni novi prijemi, ali tek kad pažljivije strukturu, organizacionu šemu te agencije, mi vidimo da na mnogim mestima možda ne sede dovoljno kompetentni ljudi. Pokušao sam da saznam i završilo se na informaciji o tome da je trenutno jedan ili dva klinička farmakologa, dakle farmaceuta sa specijalizacijom kliničke farmakologije. Mislim da to nije dobro rešenje. Kada se zakon donosio, mi smo tražili da u to uđe više lekara i više kliničkih farmakologa. Mislim da su lekari gotovo prognani iz te struke. To je verovatno takva jedna kompeticija odnosa lekar – farmaceut, pa je ovo čisto kastinsko udruženje u kome gotovo i da nema lekara, 175 zaposlenih službenika sigurno zaslužuje da u svojim redovima i mikrobiologa, čoveka odgovornog za rad mikrobiološke laboratorije, za koga se osnovano sumnja da u ovom trenutku taj posao obavlja neko drugi ko nije dovoljno kompetentan, a zna se da potvrda o mikrobiološkoj ispravnosti je jedna od najvažnijih potvrda koju ta agencija izdaje. Zato želim da i ovde skrenem pažnju kod ministarstva, kada analizira uslove, ne inspekcije koje šalje ministarstvo ili inspekcijski nadzor, stručni nadzor nad radom agencije može biti od koristi, da vidimo da li je u organizacionoj šemi, jer po njoj, kako je ona zamišljena, i usvojio upravni odbor, doduše, i direktor je takvu agenciju potpisao, da li je takva organizaciona šema nužno razvijena do mere do koje može da se skrati da liste čekanja ili dužina čekanja za dobijanje dozvole za kliničko ispitivanje i za dobijanje dozvola za promet lekova budu kraća, da se ne čeka nepotrebno mesecima, jer zakon predviđa 30 dana za primarnu procenu validnosti dokumentacije, onda 30 dana stranci za odgovor i dopunu dokumentacije i 210 dana čekanja na donošenje odluke o tome da li će lek biti prihvaćen… ili neće biti odobren. Zbog nekih razloga, taj se termin produžava na mnogo više. Slično je i sa kliničkim studijama…
Upozoravam narodnog poslanika na vreme. Imate vreme od pet minuta kao predsednik odbora…
Mislio sam da sam dobio reč kao ovlašćeni predstavnik.
Kao predsednik Odbora imate pet minuta. Možete se posle javiti.
Ja sam se prijavio po toj osnovi. Onda ću nastaviti i oduzmite vreme, da nastavim kao ovlašćeni predstavnik.
Nastavite.
Tako sam razumeo. Naravno, neću predugo uzimati vreme. Ne znam ni koliko je vremena prošlo. Prošlo je 10 minuta i onda ste me tolerisali jako dugo, hvala vam, ali bili smo u zabludi obojica. Da li ćemo učiniti dodatni napor da osavremenimo pravilnike, podzakonske akte po kojima funkcioniše agencija, to je upit i za ministarstvo, upit i za ovaj parlament, jer se radi o zakonu koji je ovde donet. Šta nismo dovoljno kvalitetno odradili? Nismo odradili pravilnik o registraciji lekova generika. Generički lekovi su zaista zastupljeni na našem tržištu u velikoj meri. Nemamo jasno donet precizan pravilnik, iako je nalog dat da se izda pravilnik o registraciji lekova koji potiču iz te ogromne grupe, tzv. grupa, kako se u žargonu zove, paralele. Nisu to paralele, to su potpuno isti lekovi identičnog dejstva, koji su preplavili naše tržište i gde procedura registracije tih lekova treba da bude znatno pojednostavljena. U kontekstu činjenice da i odobrenjem kliničkih ispitivanja, postoje vrlo velike formalne praznine, pre svega u tajmingu donošenja odluka, od upliva zdravstvenih ustanova čiji direktori, ovlašćeni predstavnici donese svojim potpisom ovlašćenje ili odluku da nakon etičkog odbora, nakon agencije i razmatranja agencije dozvole da se unutar institucije vrši kliničko ispitivanje, često to može da završi na stolu nekog direktora, da čeka, da krčka i da se pri tome izgubi dragoceno vreme gde institucija ne može da participira, posebno u međunarodnim i internacionalnim kliničkim studijama. Ako niste efikasni, promptni, vi ćete izgubiti vreme, nećete imati dovoljnu kvotu pacijenata koja se predlaže za ispitivanje. Ako smo već uveli tu vrstu ispitivanja, tu vrstu biološkog ogleda, da li je to kliničko ispitivanje, onda treba da se u skladu sa tim ograniče ili zakonom definišu obaveze svakoga iz tog kompleksnog lanca nadležnosti da bi jedna klinička studija zaista bila i pravno potkovana i sigurna i za samog bolesnika, sigurno i za istraživače u istraživačkom timu, jer zaista su danas uslovi prema kriterijumima dobre kliničke prakse vrlo obavezujući za sve one koji na tom poslu rade. I to bi bila jedna od nadležnosti. Vraćam se opet na direktorku koja zaista ima munjevitu karijeru. Ne znam da li je njen rad pod lupom nekoga ili ne, za koju postoje informacije da je veoma često sklona, što sam primetio i kad sam govorio sa ministarkom o izveštaju o radu ministarstva za prethodni ili šestomesečni period, odlazi na takve stručne kongrese, skupove i neka ekipa povlašćenih činovnika, odlaze u meri u kojoj je to moguće čak i nekoliko puta mesečno. Potrebno je da agencija ima komunikaciju, ali sa srodnim agencijama po problemu koji se tiče same agencije. Veoma često se događa, a u izveštaju završnog računa se ne vidi ko ta putovanja plaća, da li je i budući nameravani skup u "Milenijumu" u Vršcu možda na neki način povezan sa tom farmaceutskom firmom, mi to ne možemo znati. Takvih izveštaja nemamo, a znamo da zaista postoji i izražena sklonost ka nekakvim stručnim putovanjima. Nekada se to tiče i nekakvih čisto kozmetičkih zahteva, kongresa, jer se takve stvari razmatraju. Bog gospod zna koliko je to normalno da direktor agencije ili njeni saradnici koje ona probere idu ili ne idu na takve skupove, jer kancelarija direktora i direktor za upravljanja kvalitetom, to su ključni pomoćnici i saradnici direktorke agencije. Tu se zapravo završavaju svi zahtevi stranaka i tu se čeka na odgovor, a ovi ostali resori, sektori, centri itd. donose konačne odluke i konačna rešenja. Mislim da tu negde postoji mesto gde se može intervenisati izmenom zakona, pritiskanjem administracije od strane nadređene administracije kakvo je ministarstvo, da to postane jedan snažniji, moćniji sektor da se tu radi. Recimo, svedoci smo i tome da se bar-kodovi, ove nalepnice koje služe za identifikaciju pravog, realnog leka od lekova koji se javljaju kao surogati na tržištu, sa onim bar-kodom crveno-plavo-bela, mislim da se zovu nalepnice ili imaju neko svojstvo identifikacionih nalepnica ili tako nešto, trebalo bi da zaštiti pravi od lažnog leka. To je jedno rešenje koje je Srbija preuzela. Nemaju ga sve zemlje u okruženju. To se radi, čini mi se, u Zavodu za štampanje novčanica i hartija od vrednosti. Postoje indicije da tu ipak stoji jedna vrsta komunikacije, sprege privatnog i javnog sektora u štampanju takvih stikera, takvih nalepnica koje se stavljaju na svaku kutiju pojedinačnog leka, na svako pojedinačno pakovanje. Voleo bih da nekakve stvari koje se i u javnosti pojavljuju na mala ili na velika vrata, svejedno, i do nas informacije dolaze, da budu kristalno jasne, bez da se i postavlja često poslaničko pitanje – da li to jeste nužno, koliko to dodatno košta, koliko je to obavezujuće i koliko se uistinu problem sa falsifikovanim lekovima uspeva na takav način razreši? Da li nam fali inspekcijski nadzor? Mi se zaista često u saopštenjima i kongresima koje drži i agencija i na stručnim skupovima, govoreći o tom problemu, suočava sa činjenicom da je tržište preplavljeno, doduše, oni najčešće navode da je to u privatnom sektoru, apotekama, preplavljeno lekovima koji nemaju dokaze o svom originalnom poreklu. Onda tu stupa na scenu i pitanje delovanja nacionalne kontrolne laboratorije koja to treba da odradi. Ona je tehnički spremna, mi to vidimo u papirima koji pokrivaju organizaciju agencije, da li se to zaista sprovodi do kraja, da li ima dovoljno kvalifikovanog kadra. Nije samo stvar u onim tehničarima koji to održavaju, nego da li su i po sistematizaciji, kako je široko i uniformno data, i za kliničko i za biohemijsko fizičko ispitivanje i hemijsko ispitivanje lekova, da li zaista pokrivamo dovoljno stručnim kadrom, da li se može preferencijalno dozvoliti da tako dijapazon, kako je široko data specijalistička ili osnovno-obrazovna stručnost osoba koje time rade i rukovode, ne dovede do toga da tu ne dođu dovoljno stručni ljudi, pa da nam se pojave problemi koje smo imali sa vakcinama, pa problemi sa nedovoljno delotvornim lekovima, pa problemi akve, destilovane vode uTetalpan vakcini, a tu se zna da za takve vrste bioloških lekova tu mora da bude provera svake serije koja se emituje i koja se pojavi na tržištu, bilo da je naša, bilo da je uvozna. Dakle, to su neke od dilema koju sugerišem ministarstvu, da uzme u razmatranje to telo koje, da ponovim, ima polovinu zaposlenih u odnosu na broj, zapravo, polovinu onoga što je u ministarstvu. Ako u ministarstvu ima 15-20 ljudi, ne znam koliko, na sajtu stoji da imaju blizu 170-180 ljudi, to je polovina. Njihov fond za plate je 200 i nešto miliona. To nije malo i to su ljudi nad kojima treba izoštriti lupu, izoštriti objektivnost za njihov rad. Nadležnost je Vlade nad tim telom, a ministarstva upravo u onim prenetim nadležnostima, i naravno, u proceni aktivnosti i delatnosti njihovog rada. Mislim na oba ministarstva, na veterinu, i naravno, više na zdravlje, imaju nadležnost nad ovom institucijom. Mislim da to treba nesebično da koriste. Konačno, ovo je Vlada koja je zasnovana na principu dogovora o tome da se učine promene, da se učine promene u radu, da se učine promene u funkcionisanju, da se ne nastavi istim metodama, istom tehnikom rada u kome se otvaraju poneki upiti. Ovde sam ih na stidljiv način fragmentisao, izdvojio, ne želeći da uopšte ulazim u personifikaciju nekakvih rešenja i nekakvih pojava, jer to nije naša nadležnost kao poslanika, ali dovoljno da uputno delujemo kao široka javnost na one koji su dužni da o tome vode računa, da prosto reflektorski nekada osvetle kompletan problem te važne institucije. Nije to bilo kakva institucija, to treba da ima svaka država i ona mora da komunicira sa referentnim institucijama sveta, a ne samo sa zemljama u okruženju kojima će vršiti uslugu uz naknadu. To nije dovoljan nivo komunikacije, mora se razviti i viši nivo komunikacije i sa MA i FDA, a onda će to biti pravi nivo dostatnosti i pravi nivo funkcionalne sposobnosti naše agencije, koja mislim da ima pretežno mlad kadar radi i ima vremena da se svi nauče i da specijaliziraju, ali da objektivno odrade svoj posao. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik dr Zoran Radovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući, poštovana ministarko, uvažene koleginice i kolege poslanici, bio bih malo kraći u odnosu na mog prethodnika, pošto smo bili zajedno na Odboru i o ovim pitanjima pričali i razmenili mišljenja sa ministarkom i resornim pomoćnicima. Pre svega, ova izmena zakona, u predlogu izmene se menja samo jedan član. Taj jedan član koji se menja za laike deluje nebitno, ali u suštini je vrlo bitan. Ta izmena zakona ide u skladu sa preporukom Svetske zdravstvene organizacije, kojom se ukida obaveza plaćanja naknada Agenciji za lekove za izdavanje uverenja za potrebe izvoza lekova i medicinskih sredstava. Na ovaj način, kao što je malo pre ministarka rekla, ovo bi bio neki stimulans vezano za domaće proizvođače lekova i farmaceutskih sredstava. Želeo bih da vas podsetim na neka zlatna vremena, kada je srpska farmaceutska industrija bila značajni izvoznik lekova. Pošto dolazim sa juga Srbije, iz Niša, nedaleko od Niša je i Leskovac, i svi se sećaju kada je nekada moćna firma "Zdravlje Leskovac" skoro polovinu svoje proizvodnje izvozila na okolna tržišta, u inostranstvo, van granica i SFRJ, a kasnije i SRJ i Srbije, a da ne govorimo o "Hemofarmu" i o velikim firmama koje su i dan danas prisutne na našem prostoru. Srbija je i tada važila za važnog farmaceutskog giganta u regionu i šire. Smatram da će ukidanje ove naknade u značajnoj meri stimulisati izvoz lekova, da će omogućiti oporavak naše privrede, pre svega, farmaceutske industrije, doneti određeni devizni prihod našoj državi i što je važno, omogućiti sredstva kojima bi mogli da kupimo one lekove, ovo govorim iz prakse, životne prakse, koji nedostaju na tržištu lekova u Srbiji. Država, pre svega, ministarstvo će biti to koje će kontrolisati da li ovo ima svoje efekte ili nema i da li je tržište lekova u Srbiji u potpunosti zadovoljeno prema potrebama pacijenata. Verovatno će biti drugačijih mišljenja, jer farmaceutska industrija važi za izuzetno jaku i moćnu granu, ali akcenat je na skraćenju procedure i stimulisanju izvoza lekova. Na farmaceutskoj industriji je da opravda ono što je ministarstvo jednim svojim aktom izašlo u susret i pomoglo dalji razvoj. Sve mere ćemo u kratko vreme analizirati, isti mi koji sedimo ovde u Skupštini i pokazati opravdanost i same mere i njene efekte. Uvereni smo da će ova mera biti dovoljan stimulans izvozu naših lekova i medicinskih sredstava i zato će poslanička grupa SPS podržati u Danu za glasanje predlog ovog zakona, odnosno izmene ovog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Sanda Rašković Ivić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, već na početku dok je govorila gospođa ministarka Đukić-Dejanović, ona je rekla na samom Odboru za zdravlje i porodicu da je došlo do nekih razjašnjenja. Imam potrebu da kažem da je DSS bila uložila amandman na ovu izmenu i dopunu zakona i da smo taj amandman povukli nakon što smo dobili razjašnjenje da se radi o tome da se podstakne izvoz, koji je izvoz lekova, i da smo nekada bili zemalja koja je bila veliki izvoznik lekova, da to danas nije i da u okviru tog projekta treba pomoći, a mi se sa time svakako slažemo. Zato smo mi taj amandman i povukli. Međutim, ono što bih želela da kažem jeste da pored toga što treba podsticati izvoz lekova, treba podsticati i njihovu dostupnost. Danas sam pročitala intervju u "Novostima" gospođe ministarke, koja kaže da će biti dostupni samo najjeftiniji lekovi, čak ni to nije crna stvar, jer kao lekar mogu da kažem da lek pet-fluorouracil, koji je inače vrlo jeftin lek, dugo vremena, pa čak se to meri i na nekoliko godina, nije bio dostupan. Što se tiče ovog zakona o medicinskim sredstvima i o lekovima, jako mi je žao što ceo taj zakon, što nije bilo više mogućnosti za izmene i dopune tog zakona, ali sam takođe, bar sam tako razumela gospođu ministarku, dobila neku informaciju da će se o tome pričati i da će biti moguće uneti određene izmene. Naravno, izmena bi trebalo da bude više. Sada ću izneti samo jednu, a to je, recimo kada se govori o medicinskim sredstvima, Društvo muziko-terapeuta mi se obratilo sa jednim predlogom, da se zvuk, odnosno vibracija unesu kao dijagnostičko i terapijsko sredstvo. To bi bilo i u skladu sa nečim što se dešava u zemljama EU, ali naravno i u onim zemljama koje su van EU. Ovo kažem kao član DSS koja je poznata kao evroskeptična. Međutim, nešto što je dobro u EU, takođe prihvatamo. Međutim, paralelno sa radom, rekla bih, na ovom zakonu konkretno, a i na drugim zakonima, treba stvari rešavati sistemski. Treba stvari rešavati tako da se promeni zakon, odnosno da se privatna praksa izjednači sa tzv. državnom medicinom i da se na taj način obezbedi građanima Srbije bolje zdravstvo, jer sistemsko rešavanje problema zdravlja jeste obezbeđivanje građanima Srbije boljeg zdravstva. Uverena sam da je ovaj zakon i njegova izmena i dopuna napravljena sa ciljem da se ljudima omogući bolje zdravstvo. Međutim, bez te sistemske promene, bez izjednačavanja privatne prakse i državnog zdravstva, ne možemo daleko odmaći. To treba raditi paralelno i sa donošenjem novih zakona i sa dopunjavanjem ovih koji su stari. Bila sam ambasador Republike Srbije u Italiji i vrlo mi je dobro poznato da mi po glavi stanovnika imamo odvajanje za zdravlje 280 evra, a da Italijani imaju 1.600 evra. To je negde pet puta više. Neko bi možda rekao – čemu onda izjednačavanje, kako možemo da odradimo to izjednačavanje privatnog i državnog zdravstva? Pa, što nam davanja nisu dovoljno velika, jer mi na taj način, a za to se zalagala DSS, odnosno za izjednačavanje privatne prakse i državnog zdravstva, sprečavamo nekoliko stvari. Govorila sam o potrebi dostupnosti lekova. Time omogućujemo dostupnost lekara svim građanima. Takođe, borimo se i protiv korupcije koja je raširena u zdravstvu, protiv tih lista čekanja za intervenciju, za preglede, protiv davanja veće ili manje količine para. Na taj način iskorenjujemo korupciju. Na taj način dajemo pravo našim građanima da se istinski opredeljuju za svog lekara, a ne da se opredeljuju u okviru jedne grupe i da izabrani lekar bude lekar samo u domu zdravlja. Takođe, pored ove borbe protiv korupcije, govorili smo, evo danas smo govorili u okviru ovoga zakona, odnosno njegove izmene i dopune, o ekonomskim stvarima. Naravno, imamo jedan broj lekara koji je nezaposlen. Ti lekari bi mogli da se zaposle u privatnoj praksi. Tada bi privatna praksa bila nešto što je apsolutno pod nadzorom države i niko od privatnih lekara ne bi imao račun da radi na crno ili da krije svoju delatnost. Govorili smo danas i o migracijama. To takođe ima veze i sa migracijama, odnosno migracijama iz manjih gradova u veće, odnosno iz sela u gradove. Danas u Srbiji imamo vrlo malo privatnih lekarskih ambulanti, o poliklinikama da ne govorimo, u manjim gradovima Srbije, selima, oni praktično ne postoje. Kada bismo to uveli, time bismo se borili protiv migracije i protiv odliva mozgova iz malih sredina i time bismo jačali njihov intelektualni kapacitet. Upravo zbog toga, što se ovde radi o izmeni i dopuni ovog zakona, mi ćemo kao DSS biti uzdržani, jer očekujemo da se na ovom zakonu radi još, da se omogući dalja rasprava o njemu i još neke izmene i dopune. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Gospodin Aligrudić je prvi prijavljeni. Izvolite.
Hvala vam. Jasno je da sama ova izmena ne izaziva previše potrebe za diskusiju u parlamentu. Ona je zaista jednostavna i kada ljudi, koji prate ovaj prenos, čuju sve ove diskusije, prosto se izgube i ne znaju šta je poenta. Vratiću još jednom priču na to kako je i uvodničar, predstavnik Vlade, ministarka Slavica Đukić Dejanović, rekla. Radi se o jednoj vrsti proizvodnog, izvoznog podsticaja za domaću industriju lekova, praktično o izuzimanju jedne takse, koja je do sada bila neophodna. Naravno, takva vrsta podsticaja nije nešto što će posebno zavrediti pažnju, pre svega što se radi o jednoj izuzetno maloj, slabo izraženoj privrednoj grani kod nas, ali sama tema i ideja da se taj podsticaj uvede na ovakav način, izaziva potrebu da se kaže još nekoliko dodatnih rečenica. Nadam se da mi nećete zameriti. Dakle, kada u nekoj oblasti društvenog života, kao što je slučaj sa zdravstvom, ima toliko nagomilanih problema i sistemskih promašaja, to moram da kažem, onda je ovakva mera, bez obzira da li je nužna ili nesporna, samo nešto što nas podseća da postoji i niz drugih problema iza toga. Podsticaj domaće proizvodnje na ovaj način kada je reč o lekovima je izuzetno važna stvar, ali sa aspekta zdravstva mnogo je važnija snabdevenost domaćeg tržišta lekovima, što nije u neposrednoj vezi sa ovom merom. Nacionalni interes je da tržište bude snabdeveno na zadovoljavajući način. Pored toga i uporedo sa tim, veoma važna stvar je dostupnost lekova građanima pod jednakim uslovima, kao što je važna i dostupnost zdravstvene zaštite pod jednakim uslovima. Mogu da predstavim zdravstvo ljudima u Srbiji, po onome koliko ja znam, koliko sam se kao pravnik bavio time, da je u pitanju jedna trošna građevina koja je u dobroj meri već urušena. Zato što se nalazi na trošnim temeljima. To je suština svega i svaka mera koja se u zdravstvu primeni i svaka delimična izmena propisa, uključujući i ovu, apsolutno ništa neće značiti u kontekstu ukupnog delovanja na zdravstveni sistem, ukoliko se ne izgrade novi temelji zdravstvenog sistema. Nemoguće je, naravno, lekove proizvedene u zemlji učiniti dostupnim građanima pod jednakim uslovima, ako davaoci usluga u zdravstvu ne deluju u zdravstvenom sistemu pod jednakim uslovima. Pod davaocima uslova ovde možemo shvatiti i one koji proizvode lekove, jer oni su deo sistema zdravstvene zaštite, tu se uključuju i distributeri lekova. Znači, svaka zdravstvena usluga i svaki lek košta. To moramo da znamo i to uvek neko mora da plati. U uređenim državama se uvek postavlja jednostavno pitanje – ko će da plati uslugu i na koji način? Naravno da je plaća korisnik usluge, građanin, ali razvijene zemlje sa socijalnom i zdravstvenom zaštitom to organizuju, kroz obavezno zdravstveno osiguranje, tako što će korisnici ulagati sredstva u sopstveno zdravstveno osiguranje, koje će im se kasnije na bezbedan način realizovati u slučaju potrebe. Kod nas je taj segment, taj deo sistema razoren. Automatski zbog toga ceo sistem ne može da funkcioniše. Dakle, lekovi i zdravstvene usluge se plaćaju tako što se utvrdi zdravstveno osiguranje u određenom stepenu kod primarne, sekundarne i tercijalne zdravstvene zaštite. Kod nas je problem što to ne funkcioniše. Potrebno je izvršiti jednu korenitu reformu, tako što će se, s jedne strane, izjednačiti uslovi rada zdravstvenih ustanova u Srbiji. Kako privatne, tako i državne zdravstvene ustanove moraju raditi pod jednim istim sistemom, pod istim sistemom kontrole. Ako znamo da je sadašnji fond na izdisaju i da su mogućnosti fonda, kako je do sada postavljen, sa svim onim atributima koje fond ima, iscrpljene, a ja se bojim da, moramo otvoreno reći, je apsolutno iscrpljen, to onda znači da sve to treba pretemeljiti, da sve treba ponovo uraditi i razmišljati u jednom potpuno drugačijem smeru. Da se u tu reformu uključe ideje ne samo o dopunskom osiguranju, nego da se i obavezno zdravstveno osiguranje, u meri kojoj je zakonom utvrđeno, takođe distribuira i podeli drugim subjektima osiguranja. To je apsolutno moguće i moguće je izgraditi sistem zakonske kontrole koji bi vodio računa o celini sistema, a jednim svojim delom fond bi mogao da preuzme ulogu garantnog fonda. Ako se to ne uradi, ne napravi jedan zaista ozbiljan korak napred u tom smislu, ništa od parcijalnih rešenja neće popraviti stanje u zdravstvu, ni u proizvodnji lekova, ni u njihovoj distribuciji. Imaćemo i dalje raspolućeni sistem, da imamo nepomireni privatni i državni sektor, imaćemo i dalje lažne dileme da li doktor, lekar koji radi u državnoj ustanovi treba da radi privatno popodne ili ne treba i zbog čega treba ili ne treba, imaćemo dilemu da li pacijent može da koristi recept koji je dobio u privatnoj apoteci da bi nabavio lek koji će mu se refundirati i uopšte da li može recept za taj lek da izda njegov izabrani lekar koji radi u privatnoj praksi. Dakle, te dileme su za ozbiljan svet potpuno lažne, a mi ne možemo godinama tog balasta i tog problema da se oslobodimo. Dok se ove sistemske smetnje, gospođo ministarka, ne otklone, kakve god prikazali ove parcijalne izmene zakona, iz koje god oblast, ovde je reč o proizvodnji i distribuciji lekovima, on neće imati puni efekat, i dalje će ostati nezadovoljstvo pacijenata, i dalje će ostati profesionalno zadovoljstvo lekara ovakvim sistemom, i dalje ćemo se boriti sa posebnim oblicima korupcije karakteristične za ovakav loše postavljen sistem zdravstva koji mi imamo, nažalost, u Srbiji. Molim vas da ove argumente uvažite i da ovakvo jedno parcijalno rešenje, koliko god možda bilo opravdano, bude praćeno ozbiljnim sistemskim rešenjima u ovom mandatu Narodne skupštine. Ako se tako nešto desi, to će biti sjajno za građane Srbije i za sve one koji se profesionalno bave medicinom. Hvala.
Hvala. Pre nego što pređemo sledeće govornike, da vam dam obaveštenje da je Vlada dostavila budžet Narodnoj skupštini u proceduru i on će se već, koliko ja mislim, za nekoliko sati naći na sajtu, ako već nije. Već od sutra ćete moći da preuzmete kompletan budžet, čime je ispunjen i zakonski uslov da se do 15. novembra budžet dostavi Narodnoj skupštini. Sledeći prijavljeni govornik je gospođa Mirjana Dragaš. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Skupštine, poštovana gospođo Slavice Đukić-Dejanović, ministarko zdravlja, moja potreba da se javim povodom ovog predloga zakona je proizašla iz jednog komentara koji se odnosi na stav poslaničke grupe, da će u odnosu na predlog ovog zakona izraziti svoju uzdržanost i moje neke lične potrebe, da prosto analizirajući ovaj naizgled jedan mali i benigni predlog promene zakona, on treba da znači, ili za mene bar znači da je učinjen jedan mali korak ministra zdravlja, odnosno Vlade, da u svakom, makar i najmanjem koraku ili najmanjem segmentu se stvore što bolji uslovi, u ovom slučaju, poziciju proizvođača lekova i potrebu da se obezbede da se oni nađu na svetskom tržištu. Poznato je da smo imali veoma dobru domaću farmaceutsku industriju i vrlo kvalitetne lekove koji su zadovoljavali domaće potrebe, ali u mnogim segmentima i potrebe izvoza. Sadašnja mera znači brigu za aktuelne domaće proizvođače, da se obezbedi njihova bolja pozicija na tržištu, ali istovremeno ona znači i ono što je važno u jednom zakonodavnom smislu, da se obezbedi usklađivanje ovog segmenta sa preporukama Svetske zdravstvene organizacije. Mislim da, kada je reč o delovanju Vlade u svim segmentima, svaki zakon bi trebalo da bude usklađen i to se očekuje, sa preporukama međunarodnih organizacija i evropskih zakona koji propisuju određene mere, norme, načine rada i ponašanja i time u svakom segmentu i u svakom trenutku možemo da očekujemo i usklađenost uređenosti našeg sistema sa evropskim zakonima i evropskom praksom kojim težimo, ne samo zbog Evrope, nego, kako ja to lično doživljavam, pre svega zbog nas samih. Stanje u zdravstvu danas je veoma teško i ono preživljava upravo sve ono što preživljavaju i ostali segmenti našeg društva i u celini ostale oblasti rada. Ovakav predlog promene zakona doživljavam kao jednu malu meru podrške proizvođačima, ali i jednu od niza mera koju preuzima Ministarstvo zdravlja, da stanje u ovoj osetljivoj oblasti koja se tiče zdravstvene zaštite stanovništva poboljša i unapredi. Veoma je važno što je o ovoj promeni zakona bilo raspravljano, kao što je već rečeno, na Odboru za zdravlje, da su na tom odboru, što je veoma dobra praksa, bili prisutni predstavnici Agencije za lekove i Srpske lekarske komore, da su se oni izjasnili pozitivno, odnosno bilo je prisutno mišljenje svrhe koje je dalo svoju saglasnost i pozitivni stav u odnosu na ovakvu meru ministarstva. Ovakav jedan mali korak znači takođe da u svim merama koje danas preduzima Ministarstvo za zdravlje treba da očekujemo u sistemskim rešenjima, nove mere, nove predloge i nova usaglašavanja sa onim što znači mogućnosti našeg društva, ali i potrebe građana, da ono bude prilagođeno u većoj meri svemu onome što sam zdravstveni sistem sa sobom nosi i što treba da obezbedi. Kada je reč o tome, smatram i očekujem, a vidim da to i drugi poslanici očekuju i ukupno čitava naša javnost, svi građani korisnici zdravstvenih usluga, da u što većoj meri organizacija, kvalitet, dostupnost, kao i efikasnost zdravstvenog sistema bude bolja u narednom periodu, u skladu sa onim što naše društvo može da doprinese i što može da pruži. Ali sigurno da na raznim mestima postoje razne rezerve koje jednom dobrom i analitičkom promišljenom politikom u svim oblastima može da usmeri naše raspoložive i moguće kapacitete ka, pre svega, zadovoljavanju onih potreba koje su najosetljivije, od kojih stanovništvo pre svega očekuje da mu te potrebe budu zadovoljene, recimo to je oblast zdravlja, recimo oblast obrazovanja i oblast rada. U ovom slučaju Ministarstvo zdravlja očekujem da će u narednom periodu, a po nekim svojim najavama koje smo imali od strane gospođe Slavice Đukić-Dejanović, kao odgovornog ministra za zdravlje, upravo takvo jedno razmišljanje i takav jedan predlog aktivnosti u narednom periodu možemo očekivati. U svakom slučaju, i ovo je jedan od mogućih predloga koji ide u korist građana, odnosno korisnika usluga, u skladu sa onim što je takođe ovde pominjano dalje, što se treba očekivati, da svi naši mogući kapaciteti budu iskorišćeni, kada kažem ovde, to su stručni, materijalni i prostorni, tako da dobijemo jedan sistem ubuduće koji će za nas bitisve prihvatljiviji i prijemčiviji i dostupniji. U svakom slučaju, važno je da zajedničke mere imaju Ministarstvo za zdravlje, Republički zavod za zdravstveno osiguranje i ostali relevantni stručni subjekti i u svakom slučaju iza toga se nadam makar i malim pomacima i poboljšanju u ovoj veoma osetljivoj oblasti zaštite zdravlja stanovništva. Hvala.
Hvala. Naš naredni prijavljeni govornik je narodni poslanik Ninoslav Gerić.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministar, poštovane koleginice i kolege, danas je na dnevnom redu Skupštine Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima. Najpre bih podsetio da Agencija za lekove i medicinska sredstva je odgovorna da se narodu Srbije obezbede efikasni, bezbedni i kvalitetni lekovi po ceni koju naš zdravstveni sistem može da podnese. Zbog toga je veoma bitno i potrebno da u Agenciji za lekove i medicinska sredstva rade visoko profilisani kadrovi sa puno iskustva koji dobro poznaju lekove, rad u industriji i regulatorne zahteve po kojima se lekovi i medicinska sredstva registruju. Usvajanjem izmena i dopuna Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima smanjiće se tarife koje plaćaju učesnici na tržištu lekova i stvoriće se povoljniji uslovi za poslovanje svih privrednih subjekata u ovoj delatnosti. Bitno je da sprovođenje ovog zakona ne zahteva obezbeđivanje dodatnih sredstava u budžetu Republike Srbije i u članu 1. je predloženo da se ukine obaveza plaćanja naknade Agenciji za izdavanje uverenja za potrebe izvoza lekova i medicinskih sredstava. Ovom prilikom bih upozorio na nekoliko stavki o kojima treba voditi računa. Najpre, moj prethodnik, kolega Poskurica je govorio o tome, ne dostaje pravilnik o tzv. bioekvivalentnim ispitivanjima, a naše tržište je preplavljeno sve više generičkim lekovima. Sve zemlje u okruženju, kao i zemlje EU, imaju jasno definisan pravilnik kako se sprovode ispitivanja i koja ispitivanja treba da se sprovedu u cilju registracije jednog generičkog leka. Zatim, pravilnik o kliničkim ispitivanjima je nepotpun i ne odgovara relevantnim pravilnicima EU, nema jasno definisanih tačaka koje se odnose na ispitivanje na starima, deci i posebnim populacionim grupama. Potrebno je objasniti neusklađenost između aktuelnog Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima i Pravilnika o varijacijama, a razlog je što se taj pravilnik u praksi ne može primeniti. U svakom slučaju, trebalo bi podići rad Agencije na viši nivo, jer je zdravlje stanovništva na ovaj način zaista ugroženo zbog registracije lekova koji nisu dovoljno ispitani, ali pod pritiskom farmaceutskih kompanija bivaju registrovani. Na taj način se otvara put, ne samo za stavljanje ovih lekova u promet u Srbiji, već i za njihovo uvrstavanje na liste koje plaća osiguranik. Osim izostanka ili sumnje u izostanak pojedinih lekova, naročito generičkih, kao i lekova biološkog porekla, postoji opasnost da lečenje ovakvim lekovima izazove nesagledive neželjene reakcije koje se ne mogu prepoznati, a koje se dalje mogu lečiti. Poznata je afera o uvozu vakcina, citostatika, imunoglobina itd. U tom smislu, trebalo bi obezbediti kontrolu nad Agencijom, da jedan čovek, makar i ministar bio, ne odlučuje sam i uvek po preporuci Svetske zdravstvene organizacije. Poznat je primer ministarke zdravlja Poljske, koja se usprotivila pritisku Svetske zdravstvene organizacije i nije pribavila sumnjive vakcine. Napomenuo bih da je Ministarstvo zdravlja donelo program i odredilo zdravstvene ustanove u kojima se zavisnicima od opojnih droga, najčešće heroin- zavisnici, odvikavaju od opijata uz pomoć metadona, tzv. metadonski program. Problem je što zavisnici u toku metadonskog programa odu na izdržavanje zatvorske kazne i ne budu u situaciji da nastave program odvikavanja. Zatvorski deo zdravstvene zaštite je u ingerenciji Ministarstva pravde i nije moguća nabavka opijata za nastavak programa, jer po zakonu zatvorske jedinice nisu referentne ustanove za nabavku opijata. Potrebno je zakonom definisati ko može da vrši promet i nabavku opojnih sredstava. Na taj način će se omogućiti sprovođenje terapije kod zavisnika na odsluženju zatvorske kazne. Smatram da bi rad Agencije bio uspešniji i treba imati u vidu da se sam izbor direktora Agencije treba sprovoditi transparentno konkursom, kroz adekvatnu sistematizaciju radnih mesta, odgovarajući statut Agencije, norma i standardizacija rada, obezbeđenje kvaliteta rada, poboljšanje međuljudskih odnosa i, ono što je jako bitno, da članovi Komisije za lekove i Komisije za klinička ispitivanja ne bi trebali da budu u sukobu interesa. Na kraju, SNS podržava ove izmene i dopune zakona i u danu za glasanje će podržati ove promene zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Želela bih da imam jednu malu intervenciju, uz zahvalnost za podršku vezano za Predlog izmena i dopuna Zakona o lekovima, jer mi se čini da se može nekako pogrešno shvatiti da pošto smo siromašna zemlja koristimo generiku, da procedure za dobijanje određenih dozvola za puštanje u promet ovih lekova nisu baš po najboljim standardima. Moram reći da je naš Zakon o lekovima potpuno usaglašen sa propisima EU, da se dozvola za generiku jedino može dobiti uz vrlo striktne standarde i da to ne stoji. Da li se možda nešto duže čeka? Rokovi za dobijanje nekih dozvola su apsolutno predviđeni rokovi od 210 dana. Tamo gde se to može skratiti, ali u principu moramo poštovati upravo te rokove da bi se određene procedure uradile, uključujući i one za bioekvivalenciju na jedan valjan način. Dakle, ne treba da pravimo dezinformacije. Mi lekari se razumemo šta to sve znači, ali građani se onda pitaju da li mi pijemo neke lekove koji su drugog reda? Ne, ono što je kod nas sa dozvolom u apotekama i u institucijama našeg sistema, u zdravstvenim ustanovama, to je apsolutno po najstrožijim standardima došlo na određene liste. To je jedno pitanje koje sam želela, ne da polemišemo, nego da razjasnimo. Drugo, vezano za određene nove tehnologije i procedure, uključujući i muzikoterapiju, makar da jedna i druga tema nisu vezane neposredno za predložene izmene teksta zakona, mora se napisati zahtev Ministarstvu za uvođenje novih tehnologija, odnosno procedura i Ministarstvo će to razmotriti i dati odgovor. Ne može se dogovoriti samo na stručnom sastanku, nego se prosto mora ispoštovati i ta procedura. Naravno, koristim priliku da zahvalim svima, a pre svega kolegama lekarima poslanicima, koji mi i na odboru i kada me sretnu na drugim mestima daju podršku da zajednički uradimo što više za zdravstveni sistem. Potpuno se slažem da ovo ni ne liči na sistemski zakon, ovo je jedna skoro finansijski kozmetička izmena, ali koja se uklapa u set finansijskih zakona, da stimulišemo našu proizvodnju i da se ne naplaćuju dozvole kada su u pitanju pre svega naši industrijski farmaceutski subjekti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospođo ministarko, koleginice i kolege, biću kratak i trudiću se da se držim dnevnog reda i vremenskog ograničenja. Sada je i sama ministarka rekla da je u suštini ovo zakon koji je finansijska kozmetika. Mi smo na odboru razmatrali ovo, a i na tom odboru smo dobili uverenje i najavu ministarke da se priprema naredna izmena zakona i nadamo se, slušajući neke od primedbi koje se odnose na funkcionisanje zdravstva, da će i ona biti razmatrana, jer sadašnji ministar je tu nepunih tri meseca i sigurno je potreban neki period da snimi konkretna prethodna situacija, da bi se našla neka rešenja koja mi kao doktori, a sigurno i građani kao korisnici naših usluga očekuju, da se u narednom periodu učini nešto bolje, tako da ćemo verovatno o tome diskutovati u nekoj budućnosti, kada takav zakon dođe. Ovaj zakon ima samo jedan član, odnosno izmena zakona, a drugi član se odnosi na početak važnosti zakona. Praktično, ove izmene su male, ali su finansijski značajne za one subjekte koji se bave izvozom. I ovaj sklop zakona je, ako su naši gledaoci pre mesec dana gledali niz onih zakona koje smo ovde izglasali, a odnose se na finansijske olakšice proizvođača, još jedna cigla u sklopu tih zakona da se odgovarajućim subjektima, a ovde se misli na one proizvođače koji su orijentisani izvozu, tako da je to sada još jedan segment zatvaranja grupe tih finansijskih zakona koji olakšavaju poslovanje onih proizvođača koji se bave izvozom lekova. Pomenuta je i cifra ovde koja se obezbeđuje i dobija davanjem ovih dozvola. Suština je, jer je i to bilo pitanje na Odboru, ali smo svi jasno razumeli, to nisu sredstva koja umanjuju budžet Ministarstva finansija da bi rekli zarad javnosti. To su ionako sredstva koja idu agenciji za lekove, tako da budžet Ministarstva zdravlja nije oštećen, a sa druge strane, sredstva odlaze i bivaju ušteda za one koji se bave proizvodnjom. Tako da u suštini mi kao SNS podržavamo ovaj zakon, svesni smo njegovog ograničenja u smislu finansijskog efekta, ali je sigurno značajan korak napred i zato ćemo ga podržati. Hvala.
Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Predrag Mijatović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, predsedavajući, ovo je više redakcijska promena u Zakonu koji je pred nama, vrlo mala redakcijska promena. Međutim, ona je i suštinska i simbolična. Suštinska, o tome ću malo kasnije, a simbolička je u svakom slučaju jer njome počinjemo u ovom trenutku sa promenama u zdravstvenom sistemu koje su apsolutno neophodne. Možda je nekome i nerazumljivo reći i nepopularno, ali stalno nas napadaju da se možda vraćamo u 90-e godine. Mislim, da što se zdravstva tiče, treba vratiti u 70-e godine ili 80-e godine gde smo imali jedan relativno zdrav zdravstveni sistem na vrlo humanim osnovama postavljen. Taj sistem koji decenijama funkcioniše je dočekao 90-e godine i sva ona zla koja su nas snašla 90-e godine, od ratova, sankcija, bombardovanja, gladi, nemaština, uspeo je da odoli i da koliko-toliko pruži zdravstvenu zaštitu narodu u Srbiji. Onda je došla revolucionarna 2000. godina i revolucionari na vlast koji su se trudili i uspeli da za ovih 12 godina potpuno devastiraju, sruše zdravstveni sistem i apsolutno mogu da kažem da kriminalizuju. Tako da sada imamo masu zakona koji favorizuju ili dozvoljavaju kriminal u zdravstvu. Zato je ovo simbolična promena, jer o čemu se ovde radi? Mi moramo da krenemo na izvestan način od početka, a to jeste od promene svih tih zakona i svih propisa. Prvo bi morali da se dogovorimo i da uradimo ko je bitniji da li Ministarstvo zdravlja ili Republički fond za zdravstveno osiguranje. Trenutno u situaciji u kojoj se nalazimo Ministarstvo zdravlja je sekundarna institucija, a primarnu instituciju ima Republički zavod za zdravstveno osiguranje koji donosi skoro sve podzakonske akte koji regulišu ne samo organizacione stvari, nego čak u nekim situacijama i načine, i protokole lečenja pacijenata, što je nedopustivo. Jer, u toj instituciji su mahom ljudi koji nisu iz prakse i ima mnogo ljudi koji su, ako mogu tako da kažem, ćate, a ne oni koji se bave primenjenom medicinom. Znači, to je jedina od prvih stvari koje bi vi kao ministar trebali da rešite. Mi smo, uostalom, o mnogim stvarima i razgovarali na Odboru za zdravlje, a ovo je jedna od stvari o kojima nije bilo reči. Zatim, ono što je već koleginica, da ne ponavljam, gospođa Plavšić govorila o tome, i još kolega je govorilo o tome, o privatnoj praksi, da li ili ne, ali u svakom slučaju da uđe u sistem zdravstvenog osiguranja i o tome ne bih govorio zbog kratkoće vremena. Zatim, ono o čemu moramo da razgovaramo, a to je o zakazivanju pregleda i plaćanje ili ne? Znači, pregled se zakaže na jedan način, ako se to eventualno plati, ili posle podne, onda se može kasnije, znači da i to ne elaboriram pošto smo elaborirali jer smo ograničeni vremenom i ima još kolega koji će govoriti. Ima jedna druga stvar koja je vrlo bitna, a neko je na neki način spomenuo, a to je lista lekova, negativna i pozitivna lista lekova. Ta lista lekova se pre izvesnog vremena navodno dopunila, lista pozitivnih lekova se dopunila, ali čime se dopunila? Dopunila se jeftinim preparatima, jeftinim za proizvodnju. Ne mora značiti da je svaki lek koji je jeftin i slabije delotvoran, ali stoji da je u jednom velikom procentu to i tačno. Ovo je bilo zamazivanje očiju javnosti i evo mi vam sada omogućavamo lakše dolaženje do medikamenata time što proširujemo listu sa jeftinim lekovima. To je samo bilo zamazivanje, nije pravi učinak narodu, odnosno osiguranicima ako mogu tako da kažem i građanima Srbije. Još jednu stvar koju niko nije spomenuo, a to je Zakon o komorama koji moramo da revidiramo jer kada je bio upis u komore onda je prikupljeno dva miliona evra za upis, a komora uzima svakog meseca 150 hiljada evra od zaposlenih u zdravstvu. Pitam šta komora radi sa tim novcem? Šta je uradila sa tim novcem i na koji način je poboljšala stanje zdravstvenih radnika u zdravstvenom sistemu u Srbiji? Tako da imamo utisak da je taj novac otišao u vetar, odnosno otišao na sasvim drugu namenu na koju je trebao da ide. O suštinskim promenama, s obzirom na kratkoću vremena neću govoriti, s obzirom da su kolege već rekle šta je ova suštinska promena i nadam se da ćemo je izglasati. Srpska napredna stranka će u svakom slučaju glasati za ovu izmenu u Zakonu i za svaki zakon koji će vratiti dostojanstvo i poverenje, dostojanstvo zaposlenih u zdravstvu i poverenje građana Srbije u poljuljano zdravstvo. Hvala najlepše.
Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Branislav Blažić.
Hvala lepo. Poštovani predsedniče, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, evo večeras raspravljamo o jednom zakonu od jednog člana, zakonu koji spada, kako nam je rečeno, u grupu finansijskih zakona. To bi trebalo da znači da će on sad nešto u nekom smislu da pomogne privredi i da to bude podsticaj našoj srpskoj proizvodnji, farmaceutskoj industriji, a čitava njegova vrednost je negde oko pet miliona dinara. Nije sporna uopšte želja i namera Ministarstva i svakako to podražavam svim silama i podržaću svakog ko u ovoj zemlji na bilo koji način hoće da pomogne proizvodnji, ali u svakom slučaju pet miliona dinara niti je gubitak za agenciju, niti je dobitak za farmaceutsku industriju. Mi ćemo ovde potrošiti čitavo veče raspravljajući o ovom zakonu i potrošićemo otprilike polovinu toga kolika je godišnja dobit od oslobađanja plaćanja dozvola koja uzgred rečeno koštaju 10 hiljada dinara. Da li je tu suštinski problem u odnosu farmaceutske industrije i našeg zdravstva i da li je to najveći problem koji mi imamo da bi ga izdvojili da on bude jedini zakon koji se sada, kada je u pitanju zdravstvo i lekovi, uopšte predlaže. Prema tome, rečeno nam je da je to kozmetički zakon i da mi tu nešto šminkamo i mažemo i oblažemo i pokušavamo na takav način da pokažemo samo dobru nameru, a da suštinski on ništa neće promeniti. To je tačno, jer jedina farmaceutska industrija koja je najmoćnija u svetu sa 10 hiljada dinara nikakvih nikako neće povećati neku svoju proizvodnju. Kada je u pitanju proizvodnja i distribucija lekova, zdravstvena zaštita, odnos privatnog i državnog, mogućnost građana da dođe do leka, neravnopravan odnos državnih i privatnih apoteka, toliko ima haosa na sve strane i sve je to toliko dehumanizovano da ovde ne pomažu kozmetičke promene nego su potrebne neke hirurške promene, amputacije, a bogami negde i kastracija. Iskreno da vam kažem, građani Srbije po našim podacima žive najkraće na Balkanu. Em što živimo najkraće, em po EU smo poslednji po kvalitetu zdravstvene zaštite od 34 zemlje EU. Mi sada ovde raspravljamo o tome sa jedne strane o privredi, o farmaceutskoj industriji, a sa druge strane o zdravstvu. Kad smo već tako krenuli, hajde malo da se prebacimo i na tu privredu koju hoćemo, farmaceutsku industriju da pomognemo sa tih pet miliona i da vidimo kako ona to funkcioniše, kako ona rasipa neki svoj zarađeni novac ili novac građana Srbije i koje su to sume u pitanju u poređenju sa pet miliona dinara godišnje što će svi oni zajedno podeliti. Osvrnuću se na problem "Galenike" i reći da ona duguje ovog momenta 100 miliona evra i to je napravila dug za četiri godine, jer je 2008. godine zatečeno stanje na računu "Galenike" bilo u plusu 32 miliona evra. U međuvremenu, uzimajući kratkoročne i dugoročne krediti u 18 banaka, "Galenika " je napravila taj dug od 100 miliona evra i izgubila licence i dozvolu za proizvodnju pojedinih lekova. Prema tome, kada je novo rukovodstvo 2008. godine došlo u "Galeniku " i zateklo 32 miliona evra i oni su se zadužili po pet miliona evra kredita, sa neobično velikim kamatama i sav taj novac odmah ubacili veledrogeriji "Velefarm", kao posebnu proviziju od 4,5%, što iznosi oko 225 hiljada evra. "Galenika" je i tada imala dobar spoljnotrgovinski sektor. U fabrici je bilo viška radnika, generalni direktor je za dve ipo godine primao u proseku jednog ipo radnika po danu, tako da je fond za zarade sa 2,4 milijarde dinara povećan na 3,6 milijarde dinara. Takođe je plaćen izvestan broj spoljnih saradnika, konsultanata i pored toga što "Galenika" ima kadrove koji pokrivaju te oblasti. Za skulpture koje su postavljene u krugu fabrike potrošeno je milion i 100 hiljada evra, a za milion i 100 hiljada evra mogli su kupiti Mikelanđelogov "Davida" i da ga stave u dvorište fabrike "Galenika" i da naprave od toga na neki način turističku ponudu. Samo je za uvoz "Pigal" testova, to su testovi za određivanje droge koje su pokušali da prodaju policiji, a policija nije htela ni da ih uzme, jer je to problem kako da koriste, kako se određuje droga, pa su ljudi pokušali pa se na kraju ispostavilo da su ti testovi prošli rok trajanja, a "Galenika" je platila 500 hiljada evra i oni sada negde tamo stoje u magacinu, prošao im je rok i na taj način je bačeno 500 hiljada evra. Neću da govorim o centru Moskve, da su kupljena vrlo tri skupa apartmana, za koje nikada niko nije, a tamo na ruskom tržištu nije prodat ni jedan lek. Kupovina M.D."Nini" dva leka, i to jedan je Klopigal, a drugi Aglimeks, u ukupnoj vrednosti od 6 miliona i 900 hiljada evra za potrebe Srbije za narednih 10 godina, a rok trajanja ovih lekova je tri godine, a za neke serije je već taj rok istekao. Da kažemo samo da je fabrika na tržište izbacila novi lek Lipogal, a to je lek za smanjivanje masnoće u krvi, u marketing je uloženo tri miliona dinara, za TV spot pet miliona, Pink koji je studiu plaćen 51 milion i ukupno je potrošila na marketing 59 miliona dinara, a ukupna zarada, sve što su uspeli da prodaju je 27 miliona, što znači da je 30 miliona minusa na samo jednom leku, a mi ćemo i sada sa 10 hiljada dinara podrške podići, da im dignemo proizvodnju i da napravimo od njih gigant koji će verovatno jednog dana da bude ponos ove Srbije. Samo da vam kažem jednu stvar, da je "Pliva" prodata za 2,2 milijarde evra, a ona nije bila veća nego što je "Galenika", da kažem da je "Lek Ljubljana" prodata za milijardu evra, a mi ovde razgovaramo o tome kako ćemo oslobađanjem takse, napraviti od njih neku firmu. Prema tome, ono što je suština cele ove naše drame, ako mogu tako da kažem što imamo u zdravstvu i farmaceutskoj industriji i o tome da građani ne mogu da dođu do leka, da mnogi ljudi i mnogi radnici ne mogu ni da dođu ni do lekara, ni do leka i kada pogledamo sve to, onda mi je logičnije da smo seli i za ovih 100 dana se zatvorili. Svi oni koji nešto u tom zdravstvu nešto znaju i žele da pomognu, koji određenim kvalitetom, organizovanošću i znanjem mogu nešto da naprave, pa da smo 100 dana raspravljali i o Agenciji i o zdravstvu, lekovima, o problemima farmaceutske industrije, o problemima zdravstva uopšte i korupcije u zdravstvu i svega onoga što nas muči o dok ne rešimo sva ta pitanja da izađemo pred ovaj dom sa jednom ozbiljnom strategijom, strategijom koja će rešiti i za neki naredni period predvideti mogućnosti i prava i zakone, i sve uskladiti u jedan tekst, da izađemo pred građane i da ne raspravljamo o ovako nekim parcijalnim starima, to bi bilo bolje, ali bolji je svaki korak napred, makar i on bio mali, ali je ovaj jako mali, ali je bolje nego da stojimo u mestu. Nadam se da će mali koraci, naredni, biti uspešniji, da će biti daleko više uopšte u sklopu te opšte strategije izlaženja iz zdravstva, kao jednog ozbiljnog i velikog problema koji imamo u društvu.
Reč ima gospođa Ljubica Mrdaković Todorović.
Poštovani predsedniče Skupštine, uvaženi ministre, prema izmeni i dopuni odredaba Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima, a koji se tiču tarife o naplaćivanju usluga Agencije u članu 11. kao što smo videli briše se tačka 5. koja glasi: izdavanje uverenja za potrebe izvoza lekova i medicinskih sredstava u skladu sa propisima SZO. Nakon tačke 5. koja se briše sledi po članu 11. ovog zakona tačka 6. koja nije nigde navedena u tekstu pregleda Zakona o izmeni i dopuni, a koja glasi – odobravanje uvoza lekova i medicinskih sredstava za lečenje određenog pacijenta ili grupe pacijenata, kao i lekova i medicinskih sredstava za naučna istraživanja, pa sam htela da pitam uvaženu ministarku, da li je greškom, slučajno ili namerno ova tačka zakona izostavljena i da li se uopšte planira uvoz za takvu vrstu istraživanja? Nakon ove tačke 6. koja je slučajno ili namerno izostavljena sledi tačka 7. koja predviđa stvaranje povoljnih uslova za poslovanje privrednih subjekata i svih aktera, počev od proizvođača lekova i onih koji se bave prometom, uvoznika, izvoznika, tako da i benefit ovog zakona je smanjivanje troškova koje plaćaju svi ovi pomenuti učesnici na tržištu lekova i medicinskih sredstava, tako da će SNS u danu za glasanje glasati za ovu izmenu i dopunu odredaba zakona o lekovima i medicinskim sredstvima. Pošto smo ograničeni sa vremenom, ja ću samo ukratko, pošto sam lekar, i u ima svojih kolega, smatram da treba ukazati na neke sledeće vrlo bitne stvari koje se odnose na Agenciju za lekove i medicinska sredstva, koja daje te tarife o naplaćivanju usluga. Ovde imam u rukama dokument iz juna 2009. godine o politici kvaliteta Agencije za lekove i medicinska sredstva Srbije, to neću čitati, i što se tiče te politike kvaliteta Agencije za lekove i medicinska sredstva Srbije a zasniva se na misiji i viziji i strategiji, a obzirom da je misija Agencije za lekove i medicinska sredstva Srbije, izdavanje dozvola za stavljanje u promet isključivo kvalitetnih bezbednih i efikasnih lekova i medicinskih sredstava, pitam da li je lek Bisoprolol, koji pripada grupi beta-blokatora, a proizvodi "NI MEDIK" Niš, ima istu bioekvivalencu, kao što ima isti generički lek Konkor, koji nije na listi RZZO, pri čemu je Bisoprolol na pozitivnoj listi, a Konkor ne. Napominjem da je Konkor originalni lek. Isto se odnosi na generičko ime leka Amolodipin, a koji pripada grupi kalcijum-blokatora, a fabrički ekvivalenti koji postoje na tržištu u našoj zemlji, a pri tom su na pozitivnoj listi Alopres koji proizvodi "Zdravlje" Leskovac, Almogal "Galenika", Amlodipin "Jugoremedija", Monodipin "Farma svis", Vazotal "Hemofarm". U pitanju su domaći proizvođači lekova. Od stranih proizvođača koji su na pozitivnoj listi RZ su Amlopin "Sandoz" i Norvask "Fajzer-ov" Lek. Pitam da li je neophodno da u Srbiji na pozitivnoj listi RZZO postoji sedam istih lekova što nije slučaj sa zemljama u regionu i u EU. Nigde u svetu ne postoji da na tržištu imate najmanje pet domaćih proizvođača i dva uvozna proizvođača istog leka, pa se nameće pitanje po kojim kriterijumima su sve proizvođači ušli na pozitivnu listu, jer u zemljama regiona je taj odnos jedan prema tri, što znači jedan uvozni lek i tri domaća leka. To što iz priloženog možemo videti, naše tržište je preplavljeno generičkim lekovima, jer nam upravo nedostaje taj pravilnik o tzv. bioekvivalentnim ispitivanjima, koja treba da se sprovedu u cilju registracije jednog generičkog leka. Dozvolu za stavljanje lekova u promet daje upravo Agencija, Ministarstvo zdravlja odobrava pozitivnu listu lekova Republičkog zavoda. Različite fabrike, kao što smo videli u zemlji i u inostranstvu, rade isti lek, to jest generički lek, ali se postavlja pitanje kvaliteta lekovite supstance leka, poreklo lekovite supstance leka i tehnološka izrada lekovitog oblika leka. Dalje, Pravilnik o kliničkim ispitivanjima lekova u Srbiji je nepotpun i odgovara relevantnim pravilnicima EU, zato što je potrebno, kao što znamo da za izlazak leka na tržište, tj. od supstance do tablete, do gotovog proizvoda, prođe najmanje šest do sedam godina kliničkih ispitivanja na svim populacionim grupama, pri čemu za jedan lek treba izdvojiti više stotina miliona dolara. Na kraju izlaganja bih se osvrnula na Pravilnik o unutrašnjoj organizaciji, sistematizaciji radnih mesta Agencije za lekove i medicinska sredstva. U tom pravilniku piše da na poslovima radnih mesta da za procenu dokumentacije o biološkoj raspoloživosti i biološkoj ekvivalenciji leka, za radno mesto za informisanje o lekovima i medicinskim sredstvima su potrebni izvršioci koji treba da ispunjavaju sledeće uslove – master, akademske studije ili specijalističke akademske studije, polože državni ispit, jedna godina radnog iskustva i poznavanje engleskog jezika. Ovo su opšti uslovi za neko radno mesto i pitam – da li je za ta radna mesta i smatram da jeste, neophodno da kandidat ima završenu zdravstvenu specijalizaciju koja traje četiri godine, a zove se analitika lekova i farmako-informatika? Ukoliko toga ne bi bilo, to bi bilo ekvivalentno da ja recimo kao ginekolog obavljam poslove doktora specijaliste, interniste ili oftamologa. Na kraju, obzirom na viziju Agencije koja glasi – izgraditi prepoznatljiv imidž i organizacionu strukturu, iskreno se nadam da će Agencija izgraditi kulturu i imidž jedne referentne ustanove, koja treba da ima lidersku ulogu u rukovodstvu u ostvarivanju vizije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospođo ministarka, obzirom da su mi iz režije javili da imam tri minuta fore da ovo izlaganje spakujem, onda bih rekao da je lek u Srbiji sveta reč koja je kletva i zakletva među našim narodom. Slavni bivši režim se pobrinuo da taj sveti medikament izbaci ljudima iz ruku zbog toga što su potpuno osiromašili, a izbaci ga i fabrikama iz proizvodnog procesa jer su i fabrike takođe potpuno osiromašile na raznorazne načine. Primera radi, pošto se bavim pulmologijom, u kojoj ima jako skupih lekova, ako su skupi onda su u principu iz novije generacije i da bi bili efikasni ljudi mora da ih koriste onako kako im se propiše. Do pre dve godine je bio slučaj da kada primetite da vam je pacijent nešto od lekova propustio i to mu saopštite u ordinaciji, on se postidi i pocrveni, ne zna otprilike kako da se ponaša. U zadnjih godinu dana zaslugom ovog režima koji je bio pre nas, oni su potpuno osiromašili, tako da su počeli da se hvale u hodnicima ko je manje lekova bio kadar da kupi i da nabavi. Tako uđu u ordinaciju, pa kažu – ja sam od svega toga nabavio jedan ili nijedan, ja sam došao na savet, razgovor i tome kraja nema. Obzirom da je ovo mali korak da se popravi stanje u zdravstvu, bar u farmaceutskoj industriji, nadam se da neće biti poslednji i nadam se da se više nikad u našem zdravstvu neće dogoditi da se odreknemo nekog matičnog soja, koji je recimo bio slučaj sa pencilijumom, koji nam je poklonio predsednik Amerike Teodor Ruzvelt, a koji je izbačen iz upotrebe iz Beograda kao matični soj koji je naravno donosio profit našoj državi. Izbačen je sa obrazloženjem da bi možda mogao da iscuri, da išeta u grad Beograd i da onda napravi neku alergijsku manifestaciju. Po tome bi trebalo sprečiti transport penicilina kamionom, može se kamion sudariti pa napraviti istu takvu štetu. Obzirom da smo imali taj penicilijum, da smo ga izgubili, da je on donosio dohodak ovoj državi, obzirom da smo zahvaljujući propasti "Galenike" i mnogih drugih firmi izgubili mnoge licence, obzirom na to da Agencija za registraciju leka, za davanje dozvole za promet, za davanje raznoraznih saglasnosti, potroši kako kome od domaćih i inostranih farmaceutskih kuća po nekoliko meseci do čak nekoliko godina, sve to naravno poskupljuje lekove i nadam se da ubuduće ovo ministarstvo i ova vlada neće imati problema sa tim da brže reaguje na takve nepravilnosti, da ograniči vreme izdavanje dozvole za lek, vreme izdavanja raznoraznih saglasnosti, kao što će recimo stimulisati tu agenciju koja neće naplaćivati ove dažbine pri izvozu, da eventualno pomogne proizvođačima i oko izvoza i oko nalaženja tržišta za lekove i raznoraznih sugestija i analiza koje bi trebalo proizvođačima dostaviti, dati prosto, da bi se skratilo vreme koje im je potrebno da neki lek stave u proizvodnju, u promet i da time ostvare značajne uštede i profit našoj zemlji. Obzirom na sve to što sam rekao, nadam se da, i da se slažem naravno sa diskusijama, naročito mojih prethodnika, Predraga Mijatovića i Branislava Blažića, da je vreme ograničeno, ja bih time završio u nadi da ćemo nastaviti sa reformama zdravstva u svim segmentima. Hvala vam.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika. Rečima doktor Zoran Radovanović. Izvolite.
Biću kratak, stvarno, što kaže - uz ovakvu opozicionu vlast, nama opozicija ne treba, kao što se vidi. Mi smo na dogovornu priču zvanu – predlog ministarke, bili smo skoro svi lekari koji su bili ovde moje kolege poslanici, bili smo na Odboru za zdravlje, zajedno konstatovali izmenu koja je, da kažemo, sugerisana od strane Svetske organizacije i kozmetička. Mi smo ovde, ne samo od mojih kolega, nego i malopre Aligrudića poslanika koga ne mogu da stignem, uvek pobegne, pobegao mi je i sa Odbora za zdravlje, pobegao mi je i sad. Znači, on dođe, kaže i ode. Fali mi neko da mu odgovorim. Znači, mi odlično iz SPS-a znamo, ali u smislu da znamo gde su problemi vezani za to da se treba izjednačiti privatna praksa i državna praksa, znamo gde treba i kako treba i ko će sa kog nivoa države rešavati probleme, korupcije, znamo kako treba rešiti sve to, a brojna pitanja su otvorena, a odgovorili smo samo na jedno. Izmena kozmetička, izmena koja je bila nužna i time afirmisali početak. Sistemske zakone ćemo rešavati, kolege moje drage, naknadno, zajedno, dogovorno, kao što vidite svi su nas ostavili, ostali smo sami i tri sata pričamo sami o maloj kozmetici. Zahvaljujem.
Hvala vam. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona i nastavljamo sednicu sutra u 10,00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 110 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Jelena Mijatović, Suzana Spasojević, Borislav Pelević, Velimir Stanojević i Slavica Savić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, Milutina Mrkonjića, ministra saobraćaja i prof. dr Zorane Mihajlović, ministra energetike, razvoja i zaštite životne sredine, pozvao da sednici prisustvuju i Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Dejan Popović, državni sekretar u Ministarstvu energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Vesna Hreljac Ivanović, pomoćnik ministra finansija i privrede, Branko Drčelić, direktor Uprave za javni dug i Aleksandar Kocić Ranđelović, savetnik u Ministarstvu finansija i privrede – Uprava za javni dug. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 5, 6. i 8. dnevnog reda, s obzirom na to da je Vlada povukla iz procedure Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o saradnji u oblasti energetike, koji je bio predviđen da se razmatra kao 7. tačka dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.