Es reprèn la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre la qualitat de l'ocupació]] [[300-00031/11]] El dotzè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre la qualitat de l'ocupació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a fer l'exposició, té la paraula el senyor Pol Gibert.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades, membres del Govern; en aquest cas, consellera Bassa, en aquesta cambra s'ha debatut vàries vegades, tot i la curta durada de la legislatura, sobre el tema del món del treball i aspectes relatius a aquest mateix: igualtat salarial, crisis d'empreses, serveis d'ocupació. El nostre grup considera que, aprofitant que d'aquí a unes setmanes és el Dia Internacional de la Salut en el Treball, creiem que és un bon moment per denunciar les malmeses condicions laborals dels treballadors i posar el focus en les seves conseqüències. La destrucció d'ocupació i el deteriorament de les condicions laborals ha estat el resultat buscat per la reforma laboral del 2012, que tots coneixem. Aleshores, s'aprovaven mesures antisocials com aquesta, mentre retallàvem en sanitat, educació o dependència, tant aquí com a Madrid. Tot això sembla que ara queda en el passat, després de la presentació del Pla de govern, on el president va fer una esmena a la totalitat d'aquestes retallades, però això és un tema que ja tractarem un altre moment i que no competeix a aquest diputat. Amb l'entrada en vigor de la reforma laboral s'ha aconseguit estendre el que és la precarietat en l'ocupació. Avui dia ens trobem amb més contractes temporals i cada cop de més curta durada, de fet, vuit de cada nou contractes són de menys de tres mesos; amb més ocupació a temps parcial, i tots sabem que molts d'aquests contractes no reflecteixen ni realment la jornada laboral dels treballadors; un increment de les subcontractacions molt important; més falsos autònoms, i jornades laborals per sobre del màxim legal i sovint no remunerades. A més, evidentment, reducció dels salaris amb una devaluació salarial molt important al sud d'Europa. I tot això ens porta a un abús de les condicions de treball, aprofitant la dramàtica situació que viuen molts ciutadans. Aquests dies trobem exemples gràfics a la premsa sobre aquestes pràctiques, com és el cas de les cooperatives càrniques a Osona, o una oferta laboral –«laboral per dir-ho d'alguna manera– d'un hotel de Barcelona que deia el següent: «Se busca becario de prácticas como relaciones públicas. Inglés alto, cuarenta horas a la semana, 350 euros al mes más alojamiento. Buena presencia y –atenció– «deberá reírse con las bromas que los clientes le hagan y observaciones jocosas e irónicas. Aquests tipus d'ofertes, que poden fer certa gràcia i que poden semblar una broma, s'estan estenent, fent que l'ocupació que es crea sigui de molt baixa qualitat. En aquest context, suposa evidentment una devaluació de les condicions de seguretat i de salut en el treball i comporta un increment dels accidents laborals. La por dels treballadors i treballadores ha apagat la seva veu per defensar-se davant dels abusos, i posa en risc la seva pròpia salut. Les dades ens demostren que els accidents laborals han crescut a Catalunya durant l'any 2015 de manera molt preocupant, però aquesta no és una tendència exclusiva d'aquest any, perquè els accidents creixen en el període 2012-2015. En els darrers anys han anat creixent al voltant d'un 6 per cent pel que fa a 2014 i 2015, però encara és més preocupant l'evolució que han patit els accidents més greus, que durant el darrer any van augmentar quasi un 9 per cent. Al nostre parer, aquesta situació té a veure amb la menor preocupació de les empreses en la dotació de mitjans preventius, ja sigui en recursos humans o materials. Coincideix el Govern en aquest diagnòstic? I si és així, quines mesures s'han pres o es preveu prendre per tal d'evitar-ho? Però també ens trobem amb un altre factor que afecta l'increment dels accidents: una menor eficàcia de les polítiques de vigilància i inspecció del Departament de Treball. És per això, que volem fer aquesta interpel·lació al Govern, perquè s'ha de fer més i millor per combatre una situació que afecta la salut i la vida de milers de treballadors. Sabem que han posat en marxa algunes actuacions, recentment les han anunciades, i ens agradaria tenir-ne més concreció i més detalls. A més, considerem que per dissenyar unes polítiques i accions a desenvolupar en el futur, seria bo comptar amb els agents socials per millorar així l'eficàcia de les actuacions. És aquesta la línia que pretén seguir el Govern? Col·laborar amb els sindicats per tal d'abordar aquesta xacra que afecta el mercat laboral? Si analitzem el context, a més, trobem un element clau que fa preveure que la situació es pot agreujar; tots som conscients que la gent contractada de manera temporal té molt més risc de patir un accident de treball i, tenint en compte que l'ocupació que s'està creant és majoritàriament de caràcter temporal, considerem que cal abordar amb urgència aquest debat, pel que ja està passant actualment i pel que pot passar en els propers mesos si aquesta tendència es manté. La sinistralitat dels eventuals ha pujat un 40 per cent en dos anys, en comparació amb un 4 per cent dels fixes. Veiem clarament com la xifra d'accidents a Catalunya s'engreixa els darrers anys per la part més fràgil, els treballadors amb una situació precària. I és que tenim un mercat laboral amb contractes tan curts –tan curts–, que molts cops són de dies o de setmanes i el primer que s'obvia en aquests contractes i en la feina que desenvolupen és la formació en riscos laborals. Així, doncs, ens enfrontem a una fórmula infal·lible: més temporalitat, més accidents i més greus. A més, segons algunes fonts sindicals, les dades reals d'accidents podrien ser més altes, perquè hi ha una infradeclaració d'aquestes. Molts empresaris no volen declarar aquests accidents per por a denúncies i els treballadors tampoc ho fan per por a perdre la feina, com és evident. D'altra banda, hi ha un element que afecta també la competitivitat de les empreses, que és que si deixem que les condicions de treball es degradin, estem permetent una competència deslleial entre les empreses que ho fan bé i les que ho fan malament. I això també genera un greuge comparatiu dins del sector empresarial i és important també posar-ho en relleu. És per això que el nostre grup voldria saber si el Govern ha estudiat en quina mesura els accidents de la feina afecten cada sector productiu, atès que el sector determina clarament el grau de patir un accident, creiem que seria important tenir informació de qualitat sobre aquest tema. Aquests dies el Govern ha anunciat que Inspecció de Treball ha programat prop de setze mil actuacions en matèria de seguretat i de salut. A més, vostè, consellera, ha anunciat que enviarà cartes a les empreses que han patit més de cinc accidents, o més de deu en el cas de plantilles de més de 250 treballadors. Considerem que cinc accidents és un volum molt elevat i que s'ha d'actuar amb contundència també en les empreses que tenen un volum menor. Alguns experts consideren que a partir de dos ja seria una xifra suficient com per actuar d'ofici. Per tant, celebrem l'inici d'aquesta actuació, però la trobem, de moment, insuficient. Catalunya necessita un pla d'inspecció que vagi a l'arrel del problema i que sigui exemplificant per a les empreses que no dediquen els recursos necessaris a la prevenció. Necessitem actuar amb contundència contra la vulneració de drets laborals, sobretot quan posem en perill la vida dels treballadors. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la consellera de Treball, Afers Socials i Famílies, la senyora Dolors Bassa.
Bon dia. Gràcies, presidenta, i perdonin tots pel retard, que he hagut de venir molt just, per les inclemències del temps..., m'ha tingut aturada una estona. Gràcies, senyor Pol, per la interpel·lació, però sobretot per les dades que ens ha donat. Evidentment, comparteixo totalment la seva exposició, dir que és veritat que la destrucció d'ocupació, la precarització en el treball, la baixada de salaris, el tema dels falsos autònoms no tant, però també..., tot té a veure amb dues reformes laborals: una reforma laboral que vostè coneix molt bé, que va fer fa molts anys el seu grup a Madrid, i una següent reforma, que és la que ens va fer més mal a tots i que és la darrera reforma, que sempre hem dit –i jo crec que Junts pel Sí ho portàvem al programa– que és una reforma que no hi estem d'acord, que hi hauria moltes parts que s'haurien de derogar i que, per tant, lluitarem perquè així sigui. I així ho exposem i ho vaig dir clarament en la reunió que hi va haver dilluns passat a Madrid, de la Sectorial de Treball. Vam ser diferent gent, en aquella reunió, que vam exposar que un dels grans problemes era aquesta reforma, que s'havia de canviar totalment, que el treball el volíem segur, que el treball el volíem ferm i que, per tant, seriem combatius i bel·ligerants amb aquest tema. També, la resposta –com vostès sap o com poden saber– va ser que un govern en funcions no pot tocar absolutament res en aquests moments i que esperen que si hi ha el mateix Govern, parlar-ne, es va dir que se'n parlaria i es podrien canviar temes, però que, si hi havia un altre govern, estaven segurs que es derogaria. Per tant, aquest tema potser el solucionarem en breu si el Govern i vostès, des de l'Estat, poden aconseguir que hi hagi Govern i que, per tant, segur que ho solucionem ràpidament. Tema falsos autònoms, que vostè deia. Sap que ens hi hem posat, ho vàrem explicar. Un dels problemes més greus on hi ha falsos autònoms és en el sector de les càrniques. Un cop ens van arribar els problemes –que ja vénen derivats de molt temps, n'hi ha que des de la part sindical els coneixíem de feia molt temps–, vam dir que hi havíem de posar fre, ens vam posar en situació de mediació, en situació de dir que faríem el que fos possible. Vam convocar els sindicats; és veritat que vam convocar UGT i Comissions perquè són els dos majoritaris, ens falta parlar amb la COS, que en aquests moments està en alguns escorxadors de càrniques, i vam parlar amb les tres organitzacions empresarials de les càrniques. Els vam exposar el problema des del nostre costat, en una taula conjunta que jo mateixa vaig mitjançar, per tant, el tema és de fa molt poc, és d'aquesta setmana passada, i vam arribar a la conclusió que, com que les paritàries no se n'han sortit de solucionar aquest tema, ho solucionaríem per mitjà del Departament de Treball, Afers Socials i Empresa, fent reunions conjuntes empresaris i treballadors, per tant, la part patronal i la part sindical, i buscant solucions. És un tema llarg, és un tema que fa molt i molt de temps..., la Llei de cooperatives permet que ho facin així. No tenim escletxa –i ho dic clarament– des de la Inspecció de Treball per entrar-hi, perquè la regulació de cooperatives és que, mentre hi hagin dues assemblees a l'any dels treballadors i estiguin signades, és correcte; per tant, els falsos autònoms s'apunten en una cooperativa, que signen amb dues assemblees l'any, i des d'Inspecció de Treball no s'hi pot fer res. Però tots sabem que la realitat és una altra. El grup d'empresaris i les patronals van reconèixer que en algunes empreses hi havia dificultats i en d'altres no; per tant, tampoc no ho podem dir a tot el sector, però sí que en algunes empreses, i que estaven disposat que en parléssim i, per tant, ho tiréssim endavant. He dit al principi, no serà un tema fàcil, no serà un tema que el resolguem en quinze dies, perquè suposo que hi haurà d'haver moltes reunions, però també ens hi hem posat. Quant a les ofertes de treball, jo puc dir el que podem fer. Les ofertes de treball, des del SOC, que crec que és el lloc on haurien de ser les ofertes de treball, hi estem treballant perquè així sigui. Amb les dades de creació d'ocupació, segons les últimes són positives. Jo he dit que comparteixo totalment el que ha dit; refermem que la recuperació econòmica s'està fent, s'està creant ocupació i no és l'ocupació que nosaltres voldríem. S'ha reduït l'atur, i això és veritat i, per tant, n'estem molt contents. Reduïm les taxes d'atur, hem reduït la barrera dels 500.000 però hem de destruir, com jo deia fa uns dies, la barrera que tenim del treball precari, per tant, necessitem més treball digne, de qualitat i estable, igual com la temporalitat: el 58 per cent dels contractes tenen una durada de tres mesos o menys, però també hi ha alguna dada positiva, i aquestes també cal marcar-les. Durant el 2015, pràcticament el 60 per cent dels contractes signats eren a temps complet, això no passava el 2014 ni el 2013. A les últimes dades de l'EPA, el 87 per cent dels ocupats són a temps complet, de l'últim trimestre del 2015, i el 80 per cent tenen un contracte indefinit. Tots sabem que són contractes que vénen d'anteriorment, que no són els de nova creació; però també val la pena dir-ho, que existeixen. Les mesures i les polítiques que s'hagin de fer, les continuem fent; hi hem treballat fermament. Nosaltres, com a Govern, no podem obligar les empreses a utilitzar de major o menor durada, ni de jornada complerta o jornada parcial. Tenen a disposició tots els tipus de contracte que hi ha. No tenim competències en això, les competències són de l'Estat. Cada vegada que hem anat en una reunió de la Sectorial de Treball hem demanat que si tinguéssim les competències, el treball a Catalunya seria diferent. I el que sí que podem fer és incloure o incentivar la millora de la qualitat amb clàusules socials a la contractació pública. I aquí també hi estem treballant. Hi estem treballant juntament també amb el Departament de Governació i, per tant, aquí també, d'aquí un temps veuran el que anem treballant. El desplegament de l'AIC per mitjà del Consell de Relacions Laborals també és un altre dels temes que treballarem; la concertació –com vostè ha dit– amb els sindicats, però no només amb els sindicats: amb els sindicats i les patronals, com ha de ser; serà la concertació d'estratègies i el nou model d'ocupació del territori. Hem dit que hi treballaríem, ho hem comentat amb ells. Fins ara no havíem pogut convocar el Consell de Relacions Laborals, perquè vostè sap que h havia un conflicte entre la representativitat de les patronals. Aquí també ens hi hem posat, i ens hi hem posat fermament, perquè vam saber que tardaria a sortir el tema, que s'ha judicialitzat. La mateixa gent de la patronal ens van dir: «No volem decidir res, per tant, no podeu convocar el Consell de Relacions Laborals. Fins i tot havíem convocat un dia el consell del SOC; el mateix dia ens van trucar des de la patronal dient que ens ho impugnarien tot perquè no estava bé la representació que hi havia, perquè ho tenen judicialitzat, i aquí també ens hi vàrem posar amb mà ferma i vam dir: «Mentre no surti el tema dels jutjats de com ha de ser la representació, el Departament de Treball considera que 33 per cent, 33 per cent i 33 per cent. Per tant, tenim Fepime –per tant, la petita i mitjana empresa–, la petita i mitjana empresa de la patronal gran, i la patronal gran. Llavors, aquesta és la resolució del departament, perquè, si no, quedàvem encallats en tots els temes de concertació, i creiem que, per divuit mesos que venim, nosaltres no podíem esperar que sortís un tema als jutjats; o sigui, que el que no es pot dir és que no hem treballat, perquè en cada una de les dificultats que ens hem trobat ens hi hem posat. Des de la Inspecció de Treball es vetlla pel compliment de la normativa laboral, com sap vostè. En aquests moments hi han cent dos inspectors a Catalunya, més els cinquanta de l'Estat, i també es lluita pel frau laboral. Hem, també, treballat pel salari mínim català. Vam ser els primers, el departament, de presentar un estudi que hi havia de la Universitat de Barcelona i de l'Àrea Metropolitana sobre la influència del salari mínim de mil euros i quina influència tindria a l'entorn de la ciutat de Barcelona i de l'àrea metropolitana; però al mateix temps, des dels sindicats i amb tot el suport del Departament, estan treballant en quina influència tindria un salari mínim de mil euros a la ciutat i prou de Barcelona, junt amb l'Ajuntament de Barcelona. Tenen tot el nostre suport, hem estat en alguna taula de les que se n'ha parlat, i han tirat endavant. A més a més, hem portat el tema del salari mínim de mil euros en boca de la gent del carrer. I ho hem fet, també, ajudant a una jornada que es va fer, fa una setmana, de la patronal, la primera jornada que es fa a una patronal sobre el salari mínim de mil euros, que la fa la Pimec junt amb el Departament de Treball, i on vàrem participar clarament i on el president va fer les declaracions que nosaltres apostàvem per un salari mínim de mil euros a Catalunya, i que, per tant, tiraríem endavant tot allò que fos possible, tot i sabent que nosaltres no tenim cap competència. Per tant, estem treballant en tots aquests temes, treballarem amb el quart acord interprofessional de Catalunya, junt amb els sindicats i les patronals, amb les relacions laborals que siguin...
Consellera, ha exhaurit el temps.
Sí; amb les relacions laborals que siguin el millor possible. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, consellera. A continuació, té la paraula el diputat Pol Gibert.
Gràcies, presidenta. Deixi'm, consellera, que li comenci fent una reflexió, perquè, si no he comptat malament, jo li he preguntat bastant sobre Inspecció de Treball i vostè ha dedicat uns deu segons, aproximadament, al tema d'Inspecció de Treball; per tant, m'agradaria que a la seva rèplica pogués intentar aprofundir en aquest tema, que és en el qual avui volem centrar el debat, sobretot amb el tema de les transaccions laborals, no? També, deixi'm li dir que no veig tan clarament, diguem-ne, l'oposició del grup que dóna suport al Govern quant a la reforma laboral. En aquest Parlament, hem vist: primer, tenim membres del Govern que van votar a favor seu, i segon, hem vist divisió del grup que dóna suport al Govern sobre aquest tema. Per tant, diguem-ne que tan clara, tan clara no està la posició de Junts pel Sí en aquest tema, no? També, deixi'm que li digui que el Govern té i ha tingut la plena capacitat d'actuació per garantir el compliment de la normativa pel que fa a condicions de treball, tant en l'ús de competències transferides en matèria d'inspecció com al marc de les actuacions planificades conjuntament amb l'Estat. Per tant, jo crec que aquí hi ha un camp a recórrer, un camp que només depèn de nosaltres o en gran part depèn de nosaltres i que podríem fer-hi molt més. Deixi'm, també, citar-li algunes idees. Crec que l'actuació de la Inspecció de Treball ha d'actuar també en grans empreses, sobretot perquè som conscients que moltes vegades actua en petits tallers mecànics, per exemple, que és un sector recurrent, i que també d'actuar en aquest sentit. Però anem també per al premi gros, anem a buscar on veritablement hi ha un frau molt important. Nosaltres volem un pla d'inspecció amb indicadors de seguiment, amb objectius clars, accions concretes, amb rendiment de comptes, amb recursos especificats, que puguem seguir i avaluar puntualment sobre què estem fent. I també deixi'm, consellera, que li citi una cas específic que també ens preocupa des del Grup Socialista, que és el cas del seguiment del compliment sobre les reserves de quotes de discapacitats a empreses especials i centres de treball, que actualment no s'estan complint, o que tenim alguna sospita que es poden no estar complint. Són col·lectius que pateixen atur estructural i que a nosaltres ens preocupen especialment, i és un tema delicat però volem que s'afronti des de la Inspecció de Treball, perquè creiem que moltes vegades no se'n parla però que és important. Així que, consellera, jo li prego també que amb un tema que avui ens porta aquí al Parlament, com és el tema d'accidents laborals, intentem centrar el tema, que a part de parlar de dades d'atur, que està molt bé i que en parlem tantes vegades, no?, i que celebrem que siguin millors que en altres ocasions, intentem parlar del tema que ens ocupa avui, perquè és un tema que no se'n parla a debat públic moltes vegades, que necessitem que aquest Parlament que tingui una acció decidida i que puguem afrontar en els propers mesos. Perquè, si no, ens anirem trobant notícies com ens vam trobar el mes passat en les quals augmentaven o es duplicaven els accidents de treball, i creiem que no és bo ni per al país ni per als treballadors, que hi estem d'acord que hem de defensar a capa i espasa. Per tant, consellera, sí que li ho prego, que amb la seva rèplica pugui concretar una mica més en aquest aspecte. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la consellera.
Moltes gràcies, diputat. Ara li donaré un titular i així podrà dir que, gràcies a vostè, el Govern, treballem. Primer, li diré que allò de la reforma laboral, jo no he dit que tots dèiem que la derogaríem; he dit que ho havia estat explicant en la conferència sectorial i que Junts pel Sí estava per derogar alguns dels articles, no he dit tot, eh? Per tant, no he dit que tots estiguéssim igual i, evidentment, cadascú pensa el que li sembla. Li donaré un titular que suposo que algú li ho ha «xivatat, doncs, perquè així ho podrà..., perquè avui mateix quan acabi d'aquí ho anunciem, com a Govern, a tots, en general. Fem una reforma, i fem una reforma a la Inspecció de Treball malgrat que no hi tenim competències. Vostè sap que nosaltres no podem dir que posem més inspectors de treball. Vostè sap que en aquests moments, a Catalunya, tenim 102 inspectors de treball i 16 tècnics habilitats; que tenim 50 subinspectors, que, a més a més, hi han 50 inspectors de l'Estat i 73 subinspectors que estan treballant. Tenim una convocatòria per a 8 persones inspectores el 2016, que era una convocatòria del 2014. Com sap, les convocatòries de l'Estat tarden dos anys a arribar els inspectors. Nosaltres diem quants n'hi ha d'haver, dintre del que ens permet l'Estat –per tant, també ha de quedar clar això. N'hi havien proposats 8 per al 2014, que seran 8 que arribaran ara aquest 2016, més 9 el 2017, també d'inspectors i subinspectors, i tenim posada una oferta pública, que suposo que arribarà el 2018, de 18 inspectors, que era el màxim que podíem demanar, per l'Estat. Per tant, tot això s'ajuntaria als inspectors que tenim. Però no en tenim prou. I és veritat que no en tenim prou, perquè a nivell d'Europa toca un inspector per cada –més o menys– cinc o sis mil treballadors, i aquí, a Catalunya, considerem que cada vagada hem de treballar més com Europa i no com Espanya i no com al sud. I, per tant, fem una aposta, i fem una aposta clara de doblar el nombre de tècnics habilitats. Per tant, a partir del 28, el Dia Mundial de la Seguretat i Salut en el Treball, que jo crec que com a catalans també hauríem de canviar-ho i posar que fos el dia de la salut a l'entorn del treball, perquè molts sabem que hi ha molts problemes de seguretat, igual com passa en altres països europeus, i el concepte dels factors físics, psicològics i socials, en salut, en el concepte «salut i seguretat, no hi queda inclòs i, en canvi, en l'entorn del treball, com tenen a Suècia, Alemanya i aquests llocs, hi quedaria inclòs. Doncs, doblem els tècnics habilitats, i a partir del dia 28 serà quan faran el traspàs i el dia 1 hi seran, de manera que hi haurà divuit tècnics habilitats que podran fer visites –o sigui, dels setze passem a divuit– i setze tècnics més per a la gestió, la tramitació d'expedients, l'assessorament en seguretat i salut en el treball. O sigui que el que estem fent és duplicar el nombre de personal habilitat en seguretat i salut laboral a la Inspecció de Treball, i a partir del dia 1 del mes que ve ho farem efectiu i ja hi serem. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials]] [[300-00033/11]] El tretzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a fer l'exposició té la paraula la senyora Noemí de la Calle.
Gracias, presidenta. Consellera, diputados, diputadas, quiero empezar saludando a las personas que nos acompañan en el público y que son los representantes de Cocarmi y de federaciones de Cocarmi, como Dincat, unas entidades que representan a unas 540.000 personas con discapacidad. Según el Instituto Nacional de Estadística, un 9 por ciento de la población tiene algún tipo de discapacidad. Señora consellera, en su comparecencia en la Comisión de Afers Socials, donde explicó el proyecto para esta legislatura, apenas pasó de puntillas en lo referente a las políticas enfocadas a las personas con discapacidad. Nosotros entendemos que en una comparecencia se tienen que tratar muchísimos temas y que no da tiempo a profundizar en alguno de ellos, y el motivo de esta interpelación es para tratar de dar visibilidad a este sector de la población, especialmente vulnerable en el actual contexto de crisis; que usted, consellera, nos pueda dar a conocer los objetivos y actuaciones de su departamento y, con la subsiguiente moción, poder dar y aportar entre todos los grupos respuestas y soluciones a las demandas y necesidades más acuciantes del colectivo. Si realizamos esta interpelación ahora es porque no queremos esperar al final de la legislatura para hacer una evaluación de las políticas realizadas, no queremos tener que preguntarle al Gobierno si ha hecho todo lo posible, y queremos asegurarnos que este colectivo va a ser una de las prioridades de su conselleria. Un tema que preocupa al colectivo es el relativo al dinero de bolsillo que queda tras el copago de los servicios a la dependencia. En mayo del 2015, la exconsellera Neus Munté ya hablaba de acordar el concepto del dinero de bolsillo, porque reconocía la controversia que había generado la nueva orden de copago, y ha pasado un año y es un tema que todavía colea. Dincat nos dijo que esta semana se tenía que convocar a las entidades del sector para proponer un acuerdo sobre el dinero de libre disposición o «dinero de dignidad, como ellos lo llamaron, que había que aclarar temas que no estaban claros, como el transporte o el comedor. Nuestra pregunta es si han podido reunirse ya y qué modelo tienen previsto para garantizar este dinero de dignidad, si van a decretar un mínimo inembargable. La siguiente cuestión que quería abordar es la ley de promoción de la autonomía personal. En su comparecencia habló de dar un impulso a la ley de promoción de la autonomía personal como una estructura de estado. Usted dijo que este 2016 se promoverá un proceso participativo de negociación con los grupos parlamentarios, con las entidades sociales, para que, una vez estudiada, se pueda elaborar un documento que se pueda debatir en este Parlamento. El caso es que ya dos consellers antes que usted hablaron de esta ley; de hecho su antecesora, la exconsellera Neus Munté, en octubre del 2013, dijo textualmente en sede parlamentaria: «Y cuando hablamos de la nueva ley catalana de autonomía personal, se está trabajando con expertos. Tenemos los datos reales de costes, las diferentes modalidades de financiación y cómo en diferentes etapas podemos implementar este nuevo sistema y garantizar su sostenibilidad, con unos principios rectores que realmente pueden tener sus consecuencias, su efectividad, la dignidad, la autonomía, la corresponsabilidad, la calidad de vida, la seguridad, etcétera. Estas declaraciones dejan bien claro lo avanzado de este proyecto. De hecho, casi un año después, en mayo del 2014, se solicitó la comparecencia de expertos que redactaban el anteproyecto de la ley de autonomía personal y dependencia ante la Comisión de Bienestar, para que explicasen el contenido del anteproyecto de esta ley. En mayo del 2014 se hace la petición de la comparecencia, en julio se aprueba la solicitud de la comparecencia, y desde la publicación del acuerdo de la solicitud, del 14 de julio, se pierde la pista. ¿Nos puede resolver el misterio? ¿Qué ha sido de ese anteproyecto? ¿Y cuál era el mecanismo de participación de la comisión de expertos que hicieron el borrador? No hemos vuelto a saber nada de ese tema hasta que hemos visto en su plan de gobierno, que presentaron este martes, que quiere promover el debate sobre esta ley. A su antecesora se la veía muy segura con el contenido de lo que se llevaba ya redactado del anteproyecto. Entonces, queremos saber qué ha pasado; si han cambiado de modelo o van a utilizar ese anteproyecto como base; en el caso de un cambio de modelo, si tienen ya algo adelantado o el debate va a partir de cero, y, en caso de continuar con el anterior modelo, si en ese debate que van a abrir van a dar a conocer próximamente ese misterioso anteproyecto. Sobre el tema de la actualización de la Cartera de los servicios sociales, las entidades sociales nos piden la revisión de la actual Cartera de servicios sociales a fin de potenciar todos aquellos servicios y prestaciones que favorezcan la autonomía personal de las personas con discapacidad. Le pondré un ejemplo. El pasado 13 de abril, compareció Dincat ante la Comisión de Afers Socials. Una de las cosas que nos comentaron es que una persona con discapacidad intelectual en la vida adulta no tiene acceso a los servicios de atención diurna o residenciales si no estaban registrados antes de 2012; que solo han podido entrar los niños que salen de la escuela. Hablan de unas 650 personas que hoy en día podrían entrar pero se están quedando fuera, se están quedando en casa deteriorándose. Y ellos mismos nos decían que no es tema cien por cien económico, que era un tema de sentarse y cambiar de modelo, con unos servicios hechos a la medida de la persona. En su comparecencia, usted habló de rehacer la Cartera de servicios sociales, cosa de la que todos nos alegramos en ese momento, pero la semana pasada ocurrió algo que me dejó desconcertada y quisiera aprovechar para aclarar exactamente cuál es la postura del Gobierno al respecto. En la última sesión de la Comisión de Afers Socials se votó una propuesta del Partido Socialista relativa a la actualización de la Cartera de los servicios sociales y las ratios respecto a las nuevas necesidades sociales, una cartera de servicios que desde el 2012 no se toca, una cartera de servicios sociales que, como indicó el portavoz del Partido Popular, emana de una ley catalana, la Ley de servicios sociales, y tiene una vigencia cuadrienal. Esta propuesta se aprobó pese al voto en contra de su grupo parlamentario. Y el argumento de su grupo parlamentario fue que ustedes no acababan de estar de acuerdo que ahora sea el momento de actualizar la Cartera de servicios, porque esto requiere mucho tiempo y se necesita mucha participación. Y nuestras preguntas versan sobre la necesidad de aclarar esta cuestión: cuándo les va a ir bien actualizar esta cartera, cuánto tiempo necesitan para actualizarla, qué va a pasar mientras tanto con las personas que se están quedando fuera y si van a actualizar esta Cartera de servicios sociales o van a empezar a desacatar también las leyes catalanas, porque cuando la CUP les insta a desobedecer no creo que se refieran a estas leyes concretamente. La adaptación de la normativa catalana a la convención de la ONU. En diciembre se celebrará el décimo aniversario de la Convención Internacional sobre los Derechos de las Personas con Discapacidad, que se realizó en Nueva York el 13 de diciembre del 2006. Esta convención supuso un punto de inflexión en el reconocimiento y el ejercicio de las personas con discapacidad. Asume el fenómeno de la discapacidad como una cuestión de derechos humanos y prevé las medidas tanto de no discriminación como de acción positiva que los estados han de implantar para garantizar los derechos de este colectivo en igualdad de condiciones con otras personas. Derivado de este hecho se han de adaptar todas aquellas normas sectoriales o transversales que de una forma u otra afectan a las personas con discapacidad. La incorporación al derecho español de la convención internacional se reforzó mediante la Ley 26/2011, del 1 de agosto, de adaptación normativa a dicha convención. Este texto legal recoge que la adaptación normativa de la convención se desarrollará sin perjuicio de las competencias de las comunidades autónomas, como es el caso de Cataluña; es decir, la competencia es nuestra. El propio paso de los años por la legislación y sus normas de desarrollo, que en muchos casos es anterior a la convención, hace necesaria una adecuación terminológica y de principios a la convención. En este sentido, tenemos un estupendo y escrupuloso informe sobre el impacto de esta convención internacional en nuestra normativa, llevado a cabo por Cocarmi. En base a este estudio ya hay mucho trabajo adelantado, y no podemos poner la excusa de las disponibilidades presupuestarias, porque todas estas adaptaciones no necesariamente implican un coste económico y las que sí lo requieren tampoco implican costes económicos importantes, sino que proponen cambios de concepto y de organización que permitirían la optimización de los recursos. Nuestra pregunta es si se ha previsto esa adaptación a la normativa internacional y, en caso afirmativo, de qué modo y qué plazo tienen previsto para ello, y si se va a tener en cuenta la propuesta del colectivo de hacer una transposición de la convención con una ley transversal. Y, por último, en el plan de gobierno han anunciado la constitución del Consell de la Discapacitat de Catalunya, el Codiscat, pero este consejo está aprobado desde hace más de un año y nunca se ha constituido; concretamente se creó en un decreto de noviembre del 2014. A la vista de esto, nuestra pregunta es si usted considera útil y necesario este consejo, porque a su antecesora parece que no, porque en ningún momento se constituyó, y aquí le traslado la inquietud de las entidades: ¿cuándo convocará, más o menos, a este organismo que debía ser un punto de encuentro, de reconstrucción de los derechos de las personas con discapacidad y sus necesidades? Estas son algunas de las cuestiones que preocupan al colectivo y que usted en su comparecencia que inauguró como consellera no pudo abordar o ahondar en ello, y confiamos en que hoy pueda tranquilizar a estos más de quinientos mil ciudadanos. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació té la paraula la consellera de Treball, Afers Socials i Famílies, senyora Dolors Bassa.
Moltes gràcies, presidenta. Gràcies, diputada Noemí, pel to i per les informacions que ens ha donat i, sobretot, per les demandes que fa a la mateixa consellera sobre aquest tema. Estic segura que compartim les dues, com tota l'altra gent que està aquí, que el que volem és construir una societat inclusiva, que no exclogui diferències, que sigui respectuosa amb la diversitat i que digui a tothom les capacitats que té, entenent que tots som diferents, perquè tots volem ser iguals, però que tots som iguals amb algunes diferències. Per tant, per una vida independent, per una vida integrada i participativa a la societat, que això sigui possible per a tots els col·lectius i per a tothom. Una societat que garanteixi la igualtat de condicions i d'oportunitats i que, com diu la Convenció sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat, que promogui, protegeixi i asseguri el gaudi ple i en condicions d'igualtat de tots els drets humans i llibertats fonamentals per a totes les persones amb discapacitat, promocionant el respecte de la vida, de la seva dignitat, que és inherent a qualsevol vida. Hem d'eliminar les barreres que dificulten aquesta inclusió i aquesta participació de les persones amb discapacitat, i ja hi estem treballant. Hem de garantir que Catalunya sigui un país on tothom visqui millor, amb un estat de benestar més fort, on tothom es pugui sentir representat. I aquestes seran les prioritats que ens portaran durant tota aquesta legislatura; prioritats que intento conèixer de primera mà –i vull saludar les persones amb qui ens hem trobat abans, també, per parlar d'aquests temes–, conèixer les tasques i els reptes que tenen. Per dir-li..., durant aquests dies m'he reunit personalment i ens hem reunit com a departament, per tant, amb entitats com Dincat, i em sembla que ja hem fet tres reunions amb ells; ens hem reunit amb Ecom, amb l'ONCE, amb la Fundació Catalana Síndrome de Down, amb Aprenem, amb Obertament, amb Fesoca, amb Aspanin, amb Esclat i amb l'Associació Asperger de Catalunya, però no solament perquè vinguessin al departament a explicar-ho, sinó que jo mateixa he anat o a llocs on estan treballant o on treballen, o als llocs on tenen la seu. Per tant, el contacte és permanent i continu amb el sector. A més a més, amb Cocarmi, que deia, també ens hi hem reunit, i demà mateix tenim la reunió amb el president, també, per exposar-li tots els problemes que veuen ells, les dificultats que tenen i que comparteixo plenament. Tenim els temes de la protecció social, com deia. La promoció de l'autonomia personal i la integració social amb discapacitats és primordial. Per això estem en dues línies. Per una banda, estem creant l'agència catalana de la protecció social. Serà una eina eficient, perquè, a part de tenir el mapa dels serveis socials ben estructurat, tindrem aquesta agència que ens permetrà que cada persona pogués saber exactament quines són les prestacions, quins són els serveis que tenen, i passem que fos una direcció general com qualsevol altra a tenir-ho com a agència, i ho tirarem endavant aquesta legislatura mateix, i ja hi estem treballant. A més a més, com deia vostè, allò de la llei de promoció de l'autonomia personal, continuarem amb el debat, perquè no és fàcil. Hi ha coses que suposo que la passada legislatura s'havien dit; la passada legislatura és la passada legislatura, som en una legislatura nova. Hi ha algunes coses que creiem que les hauríem de variar, i, per tant, ens falta més debat i, sobretot, més participació de les entitats per poder tirar endavant aquesta llei. Els ho hem comentat, ho hem parlat amb elles i promourem aquesta participació altament, a part de les compareixences que hi va haver la passada legislatura, que, evidentment, ens les escoltarem i assumim com a nostres. Constituirem el Consell de la Discapacitat de Catalunya. Ja n'hem parlat amb les entitats. Serà, segur, dintre dels propers dos mesos i les entitats, en especial Dincat, ens havien demanat que, abans de fer el consell –on explicarem i allà mateix, al consell, direm totes les noves mesures que prendrà el Govern conjuntament amb ells: tema diners de butxaca, temes que anem acordant amb cada una de les entitats–, féssim una reunió, una reunió amb l'agenda de Dincat perquè ells puguin... No una reunió amb el que són que vénen, els representants, sinó amb les famílies que pertanyen a Dincat per poder-los explicar una idea del que es podria fer. Perquè diuen que ells mateixos explicar el que el departament diu els sap greu i, per tant... Tenim aquesta reunió a punt per fer, perquè l'hem de fer abans del consell, per tant, jo crec que entre..., no ho sé, aquest mes és just, però el mes que ve segur que fem la reunió, i, per tant, el consell abans de l'estiu segur que el fem, amb la participació del president, evidentment, que és qui el presidirà. La idea és concertar més places –és concertar més places. Estem pendents del pressupost i a ells els ho hem comentat. El decret d'acreditació dels serveis d'atenció precoç, per exemple –que també és una demanda que fa el sector–, també el farem. Ens demanen que treballem en l'àmbit del treball –i, per cert, estan molt contents que hàgim unit els dos departaments, perquè creuen que és una oportunitat per a ells–, i n'hem estat parlant, de fer un nou model d'integració laboral i de suport a la vida independent. Abans, el diputat em preguntava que no es complia el 2 per cent de la Lismi. També n'hem parlat amb ells, creuen que hem de fer una campanya, i així ho farem, per explicar aquest 2 per cent. Adaptarem el sistema d'ajuts a la contracció i al manteniment de contractació de les persones amb discapacitat en els centres especials de treball. Revisarem la regulació de les empreses d'inserció perquè també hi ha algun problema, i, sobretot, també treballarem en l'àmbit de l'accessibilitat, treballarem per la supressió de barreres arquitectòniques fent un impuls clar. Aquest any s'han de signar els contractes programa amb els ajuntaments i, per primera vegada, una de les fitxes que hi haurà... –que com sap és el que llavors porta al fet que puguin tenir subvencions els ajuntaments en aquest contracte programa de quatre anys que dóna autonomia plena a l'Ajuntament a triar cap a on volen les ajudes que fa el departament, tant en l'àmbit dels serveis socials com als altres–, per primera vegada, hi haurà una fitxa sobre accessibilitat perquè els ajuntaments també puguin tenir aquest suport, aquesta nova línia en el contracte 2016-2019 que començarem a signar també el mes que ve. Desenvoluparem amb Salut el Pla integral d'atenció a les persones amb trastorns mentals i addiccions, i ja hi hem començat a treballar. Considerem que el tema no és només social, que és «socio i sanitari, i, per tant, estem, ja, intentant avançar en aquesta integració i, sobretot, en els temes de salut mental i les addiccions. I ahir mateix vam..., ahir va sortir en el DOGC però ho havíem anunciat la setmana passada, des del departament, a part de la convocatòria bianual que hi havia l'any passat per a les entitats, hem tret una nova convocatòria. Per tant, totes les que es van apuntar bianualment ja tenen la subvenció, però, a més a més, pensàvem que havíem de reforçar les entitats que estan treballant en aquest sector i hem tret una convocatòria només per a aquest 2016 de 50 milions més, que és una convocatòria ordinària a les entitats d'aquest tercer sector, però, sobretot, en especial, del sector que treballa amb persones amb discapacitat. El consell, ja ho he dit, i l'adaptació de la normativa internacional, espero anar-hi treballant quan anem desenvolupant la llei, que deia, de l'autonomia. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. A continuació, té la paraula la diputada, senyora Noemí de la Calle.
Gracias. En lo relativo a las propuestas de empleo que ha comentado en su plan de gobierno que presentó el martes, quiero destacar que se contempla una gran parte de las medidas que presentó mi grupo parlamentario en el Pleno de emergencia social relativas al fomento de la ocupabilidad de personas con diversidad funcional y que se aprobaron por unanimidad de toda esta cámara. Y, bueno, aunque podía haber afinado un poquito más, porque nosotros decíamos «incrementar los recursos económicos, ustedes hablan de «adaptar el sistema de ayudas pero…, aunque hay un matiz, pero la verdad es que nos alegramos de que hayan recogido con tanta celeridad ese mandato y lo hayan incorporado a su plan de gobierno. Hemos encontrado a faltar…, y creo…, bueno, me estaban comentando lo de la reserva de plazas en las empresas ordinarias, pero hemos encontrado a faltar el punto que tenía la propuesta de elevar al 7 por ciento la cuota de reserva de empleo para personas con discapacidad en las administraciones públicas y organismos dependientes de la Generalitat de Cataluña, que era una de las propuestas que nos pidió Cocarmi que asumiéramos todos los partidos políticos en nuestros programas electorales y que Ciudadanos se comprometió a llevar a esta cámara. Hay una cosa que no hemos comentado antes y que usted ha mencionado. El martes pudimos ver el anuncio, en este plan de gobierno, del despliegue de la Ley de accesibilidad. Pero no sé si tiene en cuenta el calendario político. Es decir, creo que el plazo se acaba en noviembre, para hacer este reglamento; estamos en abril, empieza a urgir. Sabemos que hay muchas personas que están pendientes de este reglamento. Y…, bueno, más o menos, si nos puede decir cuando tienen previsto presentarlo. Señora consellera, discúlpeme que se lo diga, pero a mí, esta conselleria, en las últimas legislaturas, no concretamente la suya, sino también en las anteriores, me recuerda a una película de sábado en horario de máxima audiencia y le explicaré porqué. Porque todo son anuncios: anuncio que voy a trabajar en una ley de autonomía personal, que nunca llega, ¿no?, que ya lo han hablado otros exconsellers y cada legislatura, y al final, no se termina de concretar; anuncio que voy a desplegar la Ley de accesibilidad, pero, bueno, se está acabando el plazo y nos va a pillar el toro; anuncio reuniones con diversas entidades, pero, mientras tanto, como pasa con las películas con tantos anuncios, es que el espectador o el ciudadano se duerme esperando algo de acción. El ciudadano no quiere anuncios, quiere acción, quiere hechos o, al menos, un calendario de plazos para ir concretando fechas. Han pasado diez años de la convención de la ONU y la normativa catalana aún no se había adaptado. No necesariamente, todas las actuaciones, como hemos dicho, requieren dotación presupuestaria, simplemente una voluntad política. Porque aquí tenemos tiempo para construir un nuevo país en dieciocho meses, pero en diez años no hemos tenido tiempo para adecuar el Reglamento o una ley que lo ponga al día. Usted ha hablado de la Agencia Catalana de la Protección Social y yo me pregunto: ¿por qué necesitamos otra administración pública como es la Agencia Catalana de la Protección para finalidades de servicios sociales, encima, con desafío institucional y confrontación por temas competenciales, cuando lo que deberíamos tener es a su conselleria realizando el trabajo como es debido? No hay que duplicar administraciones, hay que prestar servicios. La discapacidad, los derechos sociales son temas muy importantes y ustedes…, es otro punto más que…, como todo, ligan al procés, ¿no?, estas estructuras de estado. Los ciudadanos lo que, realmente, quieren es menos burocracia y más servicios, menos estructuras vacías y más servicios efectivos. Los ciudadanos, como comentaba, lo que necesitan son respuestas, aquí y ahora, y yo le adelanto que varios de los puntos que va a contener nuestra moción y que hemos mencionado hoy aquí son adquirir un compromiso firme con todos los temas que hemos hablado, acelerar el trámite de la Ley de autonomía personal catalana. Queremos ver ese anteproyecto –yo soy muy cabezona, yo quiero ver ese anteproyecto– del que hablaba la exconsellera Neus Munté, porque, habló tan bien de él, que es que tengo muchísima curiosidad. Que se acelere también el Reglamento de la Ley de accesibilidad o que se dé un plazo, la adecuación de la normativa catalana a la convención de las Naciones Unidas, garantizar un mínimo inembargable para el dinero de dignidad, establecer un calendario de plazos de actualización de la Carta de servicios sociales, entre otras cosas. Realmente, esperamos que entre todos podamos, con la moción de la semana que viene, dar respuesta a estas necesidades, que son algunas de las que el colectivo de personas con discapacidad demanda como de las más urgentes. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la consellera, senyora Dolors Bassa.
Diputada Noemí, gràcies. Dues o tres coses: primer, me parla sempre del que havia dit la consellera Neus Munté. Que li pregunti a la consellera Neus Munté. Era la passada legislatura, jo no hi era la passada legislatura i ara som Junts pel Sí. Per tant, tots els temes, els comencem i, ja li he dit, que continuem. Si la consellera Neus Munté havia dit que abans de la legislatura acabaria la llei, doncs, la passada legislatura no es va acabar, i jo li he explicat molt bé, que hi ha temes que no els veiem bé, que ho hem estat parlant amb les entitats, però també ho hem parlat amb la consellera Neus Munté, perquè no hi tenim cap problema, al contrari –m'ha passat tota la informació molt i molt bé perquè personalment som amigues–, per tant, no hi ha cap dificultat; però sí dir-li que la legislatura és diferent, i, per tant, me parlin d'aquesta legislatura i no me parlin de les anteriors: primer, perquè som Junts pel Sí. Això, per una banda. Per altra banda, ja li he dit que el debat, i li he dit que les entitats hi participarien... El tema dels diners de butxaca, que havíem dit, ens hi havíem compromès. Hi ha hagut un problema i les entitats..., suposo que Dincat els ho va explicar, que amb el tema del copagament que havíem presentat el grup i que els altres grups s'hi havien ajuntat, ara tenim un greu problema i és que si fem cas del que ha sortit del Parlament, de treure el copagament, ens n'anem a la Llei de l'Imserso i les entitats hi perden, i ells ho saben. I el dia que varen fer la compareixença del Dincat me varen dir, quan varen sortir varen venir a trobar-me i em van dir: «Ja els ho hem explicat, hem anat a trobar a cada grup i els ho hem explicat exactament, que nosaltres no volem que es tregui el copagament, que el que volem és que es revisi, perquè si el travem quedem sense res jurídic, seguretat jurídica, i, a més a més, ens n'anem a una llei de l'any 75, que em sembla que és, que és de l'Imserso, que és precisament la que estan aplicant a Andalusia; i aquí, com que moltes persones tenen alguna cosa més de propietat, que les que tenen prestacions a Andalusia, doncs, els afecta i han de pagar més. Per tant, aquí és allà on ens està bloquejant una mica el tema, per tant, hem tornat a reunir-nos amb les entitats, de dir com ho podem fer per desbloquejar aquest tema. I, ho suposo, totes les entitats vindran a trobar-los, perquè així..., és el que em varen dir el dia que sortien de la compareixença, aquí, que em varen dir que ja ho havien dit a la compareixença i que, per tant, ho tornava a dir. Malgrat això, està clar que els diners de butxaca els canviem; per tant, això ho revisem. La gent que està en residència de discapacitat física passaran..., l'increment que els fem estava en el 30 i passaran al 60 per cent. Per tant, tindran una gran reducció. El de residència de discapacitat intel·lectual, del 20 per cent que hi ha actualment sobre l'IRSC, passa del 45 per cent, o sigui que també canviarà molt. Residència amb discapacitat intel·lectual, del 20 al 50. I les residències de discapacitat, o sigui, llar residència de discapacitat intel·lectual, que és la més greu, la que més diners els costa, del 50 que se'ls rebaixava ara passarem al 60. Per tant, això és un gran esforç. Per al departament representen entre 8 i 9 milions d'euros, però això ja hem assegurat que ho fèiem. Perquè l'agència? Vostè diu que no hi ha necessitat. No sé quin problema podem tenir de competències creant una agència de protecció social, que la tenen al País Basc, que la tenen en altres llocs; per tant, tema de competències, cap ni un. I en un departament que el que estem fent és gestionar 173.432 prestacions a dia d'avui, crear una agència que ordeni les prestacions que pot tenir cada persona, que en un futur n'hi puguem afegir d'altres..., que, evidentment, ho hem explicat molt bé, i avui jo no havia parlat ni d'independència ni d'estructures d'estat, i avui ho ha dit vostè, per tant, me n'alegro que vingui cap a nosaltres, a que fem noves estructures d'estat, que és el que ens convé i solucionarem tots els temes. Moltes gràcies, i estem al seu servei.
Moltes gràcies, consellera. [[Alguns aplaudiments.]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: moció... Senyora Reguant, per què em demana la paraula?
Perquè m'agradaria demanar una suspensió, si és possible, del Ple, perquè tot just fa quinze minuts que hem rebut el guió de vot de la moció que ara s'ha de discutir, i entenem que per poder analitzar bé, finalment, les transaccions, necessitem una mica més de temps. Moltes gràcies.
Cinc minuts... [[Remor de veus.]] Suspenem el Ple cinc minuts.
Reprenem la sessió. [[Pausa.]] De tota manera..., de tota manera, el que ha passat avui d'haver d'aturar el Ple perquè no hi ha els textos definitius, això no pot tornar a passar, eh? En tot cas, ho parlarem; ho parlarem a la Mesa, ho parlarem a la Junta de Portaveus, i prendrem alguna decisió perquè això no torni a passar més. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els projectes de llei de pressupostos i de mesures fiscals i financeres]] [[302-00025/11]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els projectes de llei de pressupostos i de mesures fiscals i financeres, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Òscar Ordeig.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputades, diputats, membres del Govern... –no, no n'hi han, de membres del Govern. [[Pausa.]] Ai, perdoneu, del Departament d'Economia...
N'hi ha dos –n'hi ha dos.
Conselleres, conseller... –disculpeu, estava mirant a la tribuna. En primer lloc, per clarificar, perquè això sortirà, i, per tant, per la banda, des del punt de vista del Grup Socialista, per defensar aquesta proposta sobre quines haurien de ser les prioritats de cara al pressupost 2016, i la urgència de tenir uns comptes que abordin les necessitats que en aquests moments tenim, recordar, només, i jo crec que sí, que seria de justícia reconèixer-ho pels diferents portaveus, que el nostre text, des d'ahir, que ja es va passar –ahir a la tarda ja el vam passar–, amb les diferents esmenes, ja el vam passar als diferents portaveus per tal que poguessin mirar quin era el redactat que nosaltres proposaríem avui, eh? Per tant, sí que hi han dues mocions i que molts continguts van lligats a la moció que debatrem ara i a la que farem després de Catalunya Sí que es Pot, però en tot cas que quedi clar que els nostres redactats, els nostres textos, fins i tot els intents de negociació, ja es van produir ahir –els pocs intents de negociació. Per tant, som culpables de no haver acceptat totes les esmenes que voldríem dels diferents grups? Sí. Som culpables d'haver transaccionat menys del que a nosaltres ens hauria agradat perquè la nostra estratègia ha estat, evidentment, d'intentar fer un front comú en aquells temes troncals que vam coincidir en la interpel·lació i que ens semblava absurd reproduir als debats d'avui, i dues mocions amb continguts molt similars però amb redactats diferents? També. Per tant, ja que estem..., jo ho inclouria, el redactat, la moció i el procediment que hem utilitzat, en la normalitat del país, entenent el concepte «normalitat amb aquesta flexibilitat que molts li donem, eh?, en cada moment, que hi ha coses que ens semblen més o menys normals. Per tant, ens poden dir que hem sigut poc flexibles perquè volíem un front comú amb Catalunya Sí que es Pot sobre alguns temes en què coincidíem, i aquí és on sí que el cos central de la moció és transaccionat, amb dificultats, perquè, via esmenes, a la seva moció i a la nostra, hem transaccionat i hem intentat fet un cos conjunt en coherència amb el que vam dir a les interpel·lacions. Agrair les esmenes que s'han presentat, disculpar per no haver pogut trobar el punt d'acord per transaccionar alguns punts dels diferents grups, tot i que molts han quedat subsumits amb les transaccions que hem fet amb Catalunya Sí que es Pot. I aquí sí que també els demano un esforç per intentar sumar-se a l'acord amb Catalunya Sí que es Pot, que al final toca els temes centrals. I, evidentment, hi ha la resta de la moció, que queda tal com està al text original de la moció del Grup Socialista. Què diem? El que dèiem i el que direm: que tenim un problema d'ingressos. El pla de govern presentat pel president parlava que cal actualitzar el sistema de finançament. Nosaltres fem una moció que diem que cal saber en quins termes i què reivindiquem per a un nou sistema de finançament. Curiosament, Junts pel Sí ens presenta una esmena de supressió en aquest punt. Per tant, no volen un nou sistema de finançament, o no volen reivindicar o no volen gastar esforços en això. Diem: «Home, però si ho posa el seu pla de govern! Nosaltres creiem: front comú o aliança d'esquerres per intentar fer un gir social de potenciar el teixit industrial –«merci–, d'ajudar l'economia del nostre país perquè, evidentment, la prioritat és que els comptes quadrin, la prioritat és que els serveis públics funcionin, de recuperar aquests 5.000 milions d'euros retallats els darrers anys. Nosaltres hem estat raonables i diem: «Fem una previsió no només del 2016, sinó 17, 18 per recuperar gradualment aquests diners. I llavors, parlarem de com reactivem l'economia? La indústria? Fem quaranta plans de foment de la indústria, de l'economia, però si llavors no hi dediquem esforços, ni diners, ni partides pressupostàries... En aquesta línia, també ho hem fet. Parlem de fer endreça. Tant de bo el Govern, en aquesta nova etapa, es posi a fer endreça. De la fressa a l'endreça. No sé si tots estaran d'acord que fins ara s'ha fet fressa, perquè fins i tot sembla un punt despectiu, però tant de bo comencem a fer endreça amb els comptes públics. Comencem a fer endreça a casa nostra. Potser hauria estat bé fer un front comú per reivindicar amb el senyor Rajoy molts elements que defensem tots aquí: els deutes pendents, finançament més just, 0 per cent d'interessos al FLA, una part de quitança o renegociació del deute que en aquests moments tenim culpa d'un sistema que no s'havia actualitzat quan tocava. Algú es pot negar a reivindicar això, que és el que és just per a tots els catalans i les catalanes? Per tant, demanem 2016 pressupostos, comptes 2016, amb prioritats clares; demanem a Junts pel Sí, al Govern, que busquin aliances a part dels seus socis de la CUP. Per això no ens hem entès –per això no ens hem entès–, perquè després de les interpel·lacions tampoc vam trobar un consens...
Diputat, ha exhaurit el temps.
...unes ganes que hi hagués consens econòmic per trobar una alternativa.
Em sap greu.
Gràcies, presidenta. En tot cas, al següent torn de resposta de les esmenes podrem intercanviar més opinions.
Moltes gràcies, diputat.
Gràcies, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Jéssica Albiach, de Catalunya Sí que es Pot. [[Pausa.]] No, la senyora Jéssica Albiach, com podeu veure, no. És el senyor Joan Coscubiela. [[Rialles.]]
Bé; bon dia. Disculpes, presidenta, ja m'agradaria ser tan jove com la Jéssica i moltes altres coses, però no és així. En primer lloc, per la part que ens toca al grup, demanar disculpes a la resta de grups de la cambra en la manera que s'ha obligat a treballar i així, com deia el company portaveu del Grup Socialista, ahir a la nit teníem pactades les nostres transaccionals, es van comunicar, perquè el text és el mateix però l'ordenació no, però faltava parlar amb altres grups de la cambra i això és el que ha dificultat fer avui el quadern de votacions. Com que jo no comparteixo mai aquell criteri que la culpa sempre és dels altres, doncs, alguna part de la culpa haurem d'assumir nosaltres, i demano disculpes, i farem tot el possible per part nostra perquè sigui així. Havia de ser la Jéssica aquí, però per raons personals no pot ser-hi. A veure, no ha estat planificat, però tampoc és casualitat que Catalunya Sí que es Pot i el PSC haguem presentat simultàniament unes interpel·lacions, i avui unes mocions. Crec que parteix d'una evidència compartida, una reflexió que cadascú ha fet pel seu costat, però que ha coincidit en una evidència: la necessitat, a hores d'ara, de tenir un mínim debat polític sobre quina és l'orientació pressupostària i fiscal d'aquest Govern, sobretot tenint en compte que pels matins diu una cosa i per les tardes en diu una altra, i l'única manera de saber-ho és posar-ho en un paper i veure al final què vota cadascú. És clar, perquè quan el conseller i vicepresident diu que presentarà uns pressupostos continuistes, perquè no pot ser d'una altra manera, i els seus socis els demanen, legítimament, uns pressupostos rupturistes, doncs nosaltres, al final, tanta música necessitem que es concreti amb alguna lletra. Per això –per això– aquest emplaçament a debatre la interpel·lació i també aquesta moció. També perquè, home, a hores d'ara, a finals d'abril, que aquest Parlament no hagi discutit...; parlat, molt, com diu el vicepresident Junqueras: «Què vols parlar més dels pressupostos? Si no parem de parlar-ne. Parlar, sí; concretar, res. Doncs, davant d'això, a nosaltres ens ha semblat oportú plantejar-ho. I crec que hem demostrat, amb la capacitat d'establir transaccions, que és possible posar-se d'acord sobre els eixos bàsics d'una política fiscal i pressupostària que, al nostre entendre, hauria d'aplegar totes les forces d'esquerra i de progrés d'aquesta cambra. Totes, sense distinció. I a més, fer-ho amb una clara visió nacional confrontada amb les polítiques econòmiques «austericides i centralitzadores que ha practicat el Govern espanyol amb alguna ajuda d'algú que també seu en aquesta cambra, i no és precisament minoritari. Ja m'entenen, oi que sí? Doncs avui, per mitjà d'aquestes transaccions, presentem un tronc comú, un tronc comú que crec que val la pena que tots els grups de la cambra analitzin en profunditat, perquè em sembla, sincerament, que amb les transaccions fetes amb el Grup Socialista, transaccions mútues, formen part de l'eix del que podia ser una política pressupostària que no fos continuista, que situés la prioritat de l'emergència social de la gent, que plantés cara davant de les actituds recentralitzadores, profundament recentralitzadores, del Govern espanyol, però alhora també estigués arrelada en una realitat, és a dir, que no fossin focs d'encenalls, focs florals, que no serveixen de res. Ho creiem així, senzillament, malauradament perquè hem pogut veure que aquest tronc comú sembla que no podà ser assumit pel conjunt d'aquesta cambra, llevat que no canviï l'opinió del principal grup de la cambra, Junts pel Sí. I ho dic, això, perquè en funció de les esmenes plantejades molt em temo que, malgrat els esforços que hem fet Catalunya Sí que es Pot i el PSC per entrar en un debat en profunditat, Junts pel Sí ha decidit posposar aquest debat, ad kalendas gregues. Espero que sigui una mica abans de les calendes. Si per les obres els coneixereu, per les seves esmenes els interpretareu. La veritat és que abordar, a aquestes alçades de la vida els temes que s'han abordat sobre fiscalitat, racionalització de la despesa, deute públic, dèficit públic, amb verbs com «estudiar, «reflexionar, «analitzar, «veure, a aquestes alçades, estudiar, estudiar, ja hem tingut temps d'estudiar tots. Ara és el moment d'examinar-se; i d'examinar-se el Govern dient exactament per on vol tirar. Continuistes o rupturistes; desconnectats o connectats. Hi han tants dilemes aquí que hem de resoldre, i aquest és el tema que hem plantejat nosaltres amb les nostres esmenes. Jo agraeixo moltíssim l'esforç que ha fet el Grup Socialista, sincerament, des d'aquesta perspectiva, per acceptar les nostres esmenes; crec que és un esforç compartit i li vull, a més, agrair personalment a l'amic Òscar Ordeig, que no havia tingut el plaer fins ara de compartir aquestes coses tan farragoses de les mocions, i la veritat és que ha estat tot un plaer. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació té la paraula la senyora Carmina Castellví, de Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, bon dia a tothom. Acceptarem molts punts de la seva moció, com són la millora i flexibilització dels objectius de dèficit –en parlaré més tard–, no portar a terme més vendes de patrimoni ni privatitzacions, quelcom que ha estat anunciat diverses vegades pel Govern, prioritzar les polítiques socials i de reactivació econòmica, recuperar pressupostos perduts en els darrers anys en serveis bàsics, incorporar als pressupostos les partides necessàries aprovades en el Ple de la pobresa i també les del pla de xoc de l'annex de la declaració del 9-N, i no hem pogut esmenar cap aspecte de la moció. És com si vas a la botiga, està tancada i quan l'obren s'han venut tot el gènere per la rebotiga. En altres aspectes de la moció ens hi haurem d'oposar. I un dels aspectes al qual hem d'oposar-nos és el de l'exigència que el Govern presenti el projecte de llei de pressupostos en un determinat termini. El Govern té el seu propi calendari i, per tant, deixem-los treballar, i estic segura que ben aviat tindrem els pressupostos en aquesta cambra. Hi ha un punt, en concret el número 2, que m'ha fet certa gràcia. Diu la moció –diu– que «el Govern ha d'iniciar negociacions amb l'Estat. Vaja, i què s'ha fet fins ara? Si fins i tot, i no ho recordo malament, aquest Parlament, l'any 2012, va aprovar per una àmplia majoria una proposta de nou finançament anomenat «pacte fiscal. I tots recordem la resposta de l'Estat espanyol: un «no rotund. És més, crec que al president Mas li van tancar –i permeteu-me l'expressió– la porta als morros. No estem en aquest estadi, senyor Ordeig; no ens serveixen ja els nous sistemes de finançament; no volem engrunes, volem el pa sencer; volem gestionar tots els nostres impostos, no tan sols el 5 per cent dels tributs que paguem els catalans, com succeeix ara. La gent, quan sortim al carrer, no demanem el pacte fiscal ni nous sistemes de finançament Volem la independència, volem comptar amb els nostres propis recursos per desenvolupar les polítiques socials i econòmiques de primer ordre, les que ens corresponen per l'esforç fiscal que fa el nostre país. Millorar i flexibilitzar els objectius de dèficit a aplicar a Catalunya? És clar que sí, però permeteu-me recordar-vos però que és l'Estat espanyol qui centrifuga tot el dèficit cap a les comunitats autònomes i és aquesta deslleialtat la que penalitza les administracions locals i autonòmiques. Encara que ahir ens vam assabentar que pujava fins a un 0,7 per cent –potser és que vénen eleccions. A més, quan una de les dues parts, en aquest cas l'Estat espanyol, no vol negociar, com vam poder veure el que va passar a l'últim Consell de Política Fiscal i Financera, malament rai. A la moció també es demana que es revisin els diversos beneficis fiscals que aplica la Generalitat. En aquest punt, només una dada: el 94,3 per cent dels beneficis fiscals que estableix la legislació tributària han estat establerts per l'Estat, mentre que només el 5,7 per cent del total han estat establerts per la Generalitat. A la vista d'aquests percentatges, us he de fer un suggeriment: si vostès arriben a governar Espanya, doncs, canviïn la normativa estatal, que és la que realment té una incidència significativa en aquest tema dels beneficis fiscals, i el que trobo a faltar que, per cert, no inclouen en el seu pacte amb Ciudadanos a Madrid. En tot cas, quan els beneficis fiscals dels catalans es decideixin a Catalunya, no dubteu que els revisarem i racionalitzarem. També ens demana aprovar un pla contra el frau fiscal, però em consta que això ja està fet: el Pla de prevenció i reducció del frau fiscal i foment de bones pràctiques tributàries 2015-2018. No té cap sentit aprovar-ne un altre pla; el que toca és aplicar el que tenim. I per acabar, i en relació amb els pagaments pendents, expliqui'm vostè com faria que, si la Generalitat no pot decidir sobre els seus ingressos; si ha d'estar pendent dels capricis del ministre Montoro per obrir i tancar l'aixeta del finançament; si ha de pagar uns interessos lleonins pel FLA; si des de la modificació de l'article 135 de la Constitució espanyola, a més a més, el Govern de l'Estat marca la prioritat en els pagaments de la Generalitat, com vol que es pugui elaborar un pla de pagaments que es pugui complir? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Antonio Espinosa, de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Consellera, señoras y señores diputados, las mociones de los grupos Socialista y Catalunya Sí que es Pot nos plantean, básicamente, cuatro aspectos: la necesidad de unos presupuestos lo antes posible; la necesidad de solucionar el problema de la deuda pública de la Generalitat y, asimismo, nos proponen un tercer aspecto: algunas subidas de impuestos para tener más ingresos y algunas medidas para disminuir los gastos. Ni qué decir tiene que estamos, en conjunto, bastante de acuerdo con muchísimas de las propuestas que nos plantean. Pero quiero, en esta ocasión y en esta intervención, remitirme al posicionamiento de Ciudadanos en materia de presupuestos y de deuda y dejar para mi siguiente intervención en relación con la siguiente moción la posición sobre impuestos y sobre gastos. Bien, pues en relación con los presupuestos, existe, tengo que decir que existe total coincidencia con ambos grupos en exigir la presentación de los mismos, pues, la verdad, con la máxima prioridad, con la máxima urgencia. Resulta lamentable, muy lamentable, que después de cien días de gobierno, que antes de ayer estaba presumiendo el señor presidente del Govern, sigamos sin presupuestos. Y la razón, la razón es bien sencilla, es: tenemos una mayoría, hay una mayoría parlamentaria débil, hay una mayoría parlamentaria dividida, hay una mayoría parlamentaria que resulta, por tanto, incapaz de concretar y plasmar los presupuestos. Y esto, la verdad es que es muy grave; es muy grave porque, en primer lugar, lo que está sucediendo es que ni el propio programa –ni el propio programa– de Junts pel Sí se puede llevar a cabo, ni el propio programa de gobierno se puede llevar a cabo. Pero es que, seamos serios, seamos sinceros, si no hay nuevos presupuestos, no hay nueva legislatura, puro continuismo, demagogia sencillamente, y, sin presupuestos, no se podrán realizar políticas públicas nuevas, no se podrán realizar políticas sociales nuevas. Estamos paralizados desde el punto de vista político y, especialmente grave, social. En relación con la deuda pública de la Generalitat, mantenemos algunas diferencias con relación a las enmiendas que se nos han presentado y lamentamos que no se hayan recogido algunas de las nuestras, de las que le hemos planteado, creo que de forma acertada, pero, lógicamente, aceptamos que no se hayan recogido. Pero lo lamentamos, tenemos que lamentarlo. Bien, en este asunto de la deuda, creo que debemos mantener una actitud y un ejercicio claro de realismo y pragmatismo. Debemos aceptar y entender que necesitamos que nos presten dinero; lo necesitamos los catalanes y lo necesitamos, también, como españoles. Necesitamos que nos presten dinero, y ese ejercicio de realidad, ese ejercicio de pragmatismo no se ve reflejado –no se ve reflejado– en algunos grupos, especialmente en algunos que tienen un comportamiento o muestran un comportamiento irresponsable y demagógico, que, incluso, pues, hablan de desobediencia, insumisión e incumplimiento frente a los acreedores; ya sea este, el Estado, ya sean los bancos o los mercados financieros. Este grupo, sinceramente, necesitaría darse un bañito de realismo, de realidad. Hay otro aspecto muy importante es: aquellos que desde la buena voluntad dicen que hemos de tener una quita acordada. Señores, si no..., no le podemos ir diciendo a los que nos han de prestar dinero, a los que nos han de continuar prestando dinero que nos estamos planteando –ni siquiera, acordadamente– la posibilidad de que una parte de la deuda no se la paguemos. Esto es generar una desconfianza que lógicamente se traduciría, inmediatamente, en que habría menos acreedores que quisieran prestarnos y, automáticamente, un aumento de los intereses que tendríamos que pagar por la deuda. Y, finalmente, está la postura de Ciudadanos. La postura de Ciudadanos, ¿qué quiere? Entendemos que hay que negociar con los acreedores, hay que negociar nuevas condiciones financieras, hay que reestructurar la deuda, y hay que reestructurar a cambio de ofrecer también reformas; reformas que, naturalmente, favorezcan el crecimiento, favorezcan la regeneración de riqueza. Eso sí, con una condición: en ningún caso podrán suponer más recortes en sanidad, en educación o políticas sociales. Esta es la posición de Ciudadanos, la única realista y posible. Muchas gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Josep Enric Millo, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, aquesta moció del Grup Socialista, que finalment s'ha convertit en una moció conjunta, pràcticament, amb Catalunya Sí que es Pot... Ens han presentat, finalment, un guió de votació amb tota una transacció per la pràctica totalitat de la moció, veurem finalment com es desenvolupa la votació, però dóna la impressió que és com una moció pinça, no?, per intentar fer una cosa que els proposants saben perfectament que no es pot fer. Vostès intenten fer un predebat de pressupostos, que seria interessant poder-lo fer –ja l'hauríem hagut de fer–, però intenten fer-lo a través d'una proposta de resolució, amb un debat breu, i posen en una moció molts aspectes molt importants que requereixen d'un debat aprofundit, extens, amb detall i que no podem fer amb un debat com el que permet una proposta de resolució. Suposo que, en això, hi deuen estar d'acord. Fins i tot jo m'atreveixo a dir –ho dic amb «carinyo– que aquesta moció pateix d'un excés d'ingenuïtat, perquè precisament volen fer un debat de pressupostos del 2016 quan el Govern de la Generalitat no el vol fer –i ara m'hi referiré. Aquesta moció té quatre capítols, bàsicament, i hi ha un gran nivell de coincidència en molts dels aspectes que vostès han plasmat en aquesta, especialment en els capítols que fan referència a la lluita contra el frau i l'evasió fiscal plantegen mesures que compartim i, per tant, hi donarem el nostre recolzament. A garantir que es produeixin els pagaments pendents que té la Generalitat amb els seus proveïdors, amb els ajuntaments, aquí trobarem també un alt nivell de coincidència. I també en el tercer capítol, en el darrer capítol, que és el que fa referència a la racionalització de l'Administració pública. Totes les mesures que condueixin a una racionalització i major eficiència de l'Administració pública, saben perfectament que és un dels eixos que el Partit Popular sempre ha defensat, i, per tant, aquí també ens hi trobaran, no? Ara bé, hi ha un capítol primer, que per mi és molt interessant, que és el de pressupostos, que és a on vostès pretenen fer aquest debat que té un problema molt important, no? La pregunta que ens hauríem de fer és: per què no hi ha hagut ja un debat de pressupostos? Per què el Govern de la Generalitat no ha portat, en cent dies, un projecte de pressupostos aquí en el Parlament? Que no hi ha temps de fer un projecte de pressupostos en cent dies? Que no hi ha temps? Que ens volen fer creure que vostès han arribat i no sabien de què anava, això dels pressupostos? Que s'han hagut de posar a estudiar un tema molt complicat que no saben de què va? Convergència fa sis anys que governa a Catalunya, sis anys que està al Govern. Vull dir, ja en sap de fer pressupostos, eh? I Esquerra Republicana fa quatre anys que participa i col·labora i contribueix activament en la redacció i elaboració dels pressupostos de la Generalitat –quatre anys, eh? I ara, a més a més, amb cent dies no n'hi ha hagut prou... Home, senzillament els pressupostos del 16 no estan aquí perquè no hi ha una majoria al Parlament que permeti aprovar-los, i prou. No hi ha cap altra explicació, només aquesta. Perquè la CUP no dóna el seu braç a tòrcer, i perquè la pinça de Socialistes i Catalunya Sí que es Pot no està suficientment madura encara. Llavors, la pregunta següent que jo faig és: que tindrem un debat autèntic sobre els pressupostos dels 2016 en aquest Parlament, en aquesta cambra? La meva resposta és: no. «Oh, però és que el conseller Junqueras diu que sí que portarà el debat de..., el projecte... Sí, home, sí que el portarà. Debat sí que n'hi haurà; autèntic, no. Autèntic no n'hi haurà. Per què? Perquè al mes de juliol, quan arribi a aquesta cambra la votació del debat de pressupostos del 2016, el pressupost del 2016 ja està totalment aplicat, pràcticament, i gastat. Vostès estan fent trampa amb això. Els senyors de Junts pel Sí fan trampa en això i vostès haurien de saber-ho –crec que ho saben. El senyor Junqueras, el vicepresident i conseller d'Economia, el que fa és executar un pressupost que pacta puntualment amb la CUP de la manera que pot. I quan el tingui pràcticament ja gastat i aplicat, vindrà aquí i ens el portarà perquè diguem «amén, i aquells que vulguin dir «amén ja ho faran. Nosaltres hem presentat set o vuit..., vuit esmenes, concretament, i lamentablement només ens n'accepten una. Però vull donar les gràcies, perquè ens accepten la més important –els ho agraeixo de tot cor–, que és la que apareix en el guió de votació com a número 29. I en el número 29 veuran que el que diu, que és l'esmena transaccionada amb el Grup Popular, és que es presenti abans del 10 d'octubre d'enguany –10 d'octubre d'enguany, d'aquí a sis mesos–, d'acord amb l'article 32 de la Llei de finances públiques de la Generalitat, el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat de l'any 2017. Perquè el pressupost de l'any 2016 –desenganyin-se– ja està ventilat, està decidit, aplicat i «patejat –o, millor dit, gastat. A mi el que m'interessaria és que poguéssim començar a treballar ja en el pressupost de l'any 2017, i com que la llei obliga a aportar el projecte de pressupostos aquí abans del 10 d'octubre d'aquest any, jo els emplaço –i amb l'aprovació d'aquesta esmena del Partit Popular– que efectivament ens puguem posar a treballar en el pressupost del 2017. I, mentrestant, si us plau, facin cas, si és que finalment s'aprova, no donin l'esquena al grup de Junts pel Sí i al Govern...
Senyor diputat, ha exhaurit el temps.
Acabo, presidenta. No donin l'esquena, doncs, a la negociació d'un nou model de finançament, perquè saben vostès que és perfectament factible.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia. Primer de tot, malgrat que és cert el que han dit els diputats del PSC, que ahir a les vuit del vespre van enviar les transaccions, des del Grup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent ens agradaria que entre totes féssim una reflexió i fer una esmena a la totalitat a la metodologia de treball. Si tot el que discutim aquí entenem que és material sensible que la ciutadania n'ha d'estar pendent, de què depenen els serveis públics, de què depenen moltes persones; el que no podem fer és que això, cada setmana que hi ha Ple, es converteixi en el mercat del peix, on fins a última hora discutim i rediscutim, i on sembla que acabem a vegades prenent decisions, a l'hora de votar, sense haver meditat i sense haver analitzat en profunditat tot allò que estem decidint. Al que aquí passa, si li volem donar la transcendència que té, ho hem de fer ben fet. Per tant, a nosaltres, sovint, el cos ens demanaria votar que no a moltes de les mocions, perquè entenem que el debat no es fa en les condicions que s'hauria de fer. Però no ho fem, i avui tampoc ho farem. Alguns dels punts, o la majoria de punts d'aquesta moció, que ja no sé ben bé quina és: és la del PSC? És la de Catalunya Sí que es Pot, exactament? És un refregit? Si és un refregit, per què ho discutim dues vegades? Fem-ho una. [[Veus de fons.]] Però, bé... O, per què no, fa dues setmanes, van presentar una moció conjunta directament? I ens estalviàvem totes jocs de passadissos. Però ja que tenim dos debats, intentaré no repetir-me i el que em deixi ara i quan se m'acabi el temps, poder-ho dir la següent vegada. Nosaltres vam dir des del primer moment, aquí, en diverses intervencions, en plenari, però també a la comissió, que enteníem que era necessari augmentar de manera clara els ingressos. Per tant, evidentment, tot el que té a veure amb política fiscal, amb una política fiscal que realment sigui o aposti per la redistribució i on els qui tenen més paguin més, hi estarem absolutament d'acord. Però hem de dir que en la moció del PSC, l'altre dia ens vam fer algunes il·lusions, perquè escoltant el discurs del diputat Ordeig semblava que, ja que instem tant el Govern de l'Estat, l'instaríem també a modificar l'article 135 de la Constitució. L'article que ens ha portat i ens porta sistemàticament a la situació de misèria en què viu molta gent catalana, però també de la resta de l'Estat, perquè obliga a prioritzar els interessos dels rics, els interessos dels bancs, per sobre dels interessos de les persones. Però això no hi és. Malgrat això, transaccionen amb Catalunya Sí que es Pot la idea del grup de treball de deute, la idea de a partir d'aquest grup de treball fer una anàlisi sobre el deute públic. Ens agrada, perquè el 9 de novembre ja vam votar això, i perquè al Ple de pobresa ho vam tornar a votar. Vam votar instar el Govern a fer un grup de treball, un grup de treball que existeix; un grup de treball que té, com a un dels objectius, facilitar o permetre que el Govern plantegi una rebaixa de costos que es pugui aprofitar per finançar el pla de xoc. Per tant, nosaltres entenem que finançar el pla de xoc vol dir augmentar molt més la despesa social del pressupost que, en un principi, el Govern, pel que diu, està elaborant. Per tant, si aquest grup de treball està treballant i té un calendari –que podria ser, sí, més intens, que podríem anar més ràpid, però té un calendari–, i tots vostès, aquí, van felicitar, de manera..., amb molt entusiasme, el conseller, entenem que els interessa que aquest grup de treball funcioni. Per tant, si com diu el punt 1 bis instem el Govern, i amb això estem absolutament d'acord, a acompanyar els pressupostos amb iniciatives polítiques que permetin una reestructuració del deute públic, n'estan segurs que el 15 de maig ho tindrem? Busquem una altra data, però no fem això, és a dir, deixem que aquest grup de treball que a totes ens agrada i que totes vam celebrar treballi, perquè el deute i el pagament del deute és el que ens porta i ens ha portat a l'ofegament de les classes populars...
Diputada...
...i a no haver prioritzat...
...ha exhaurit el temps.
...–ara acabo–, i a no haver prioritzat durant molt temps les polítiques socials que vostès demanen que es prioritzin aquí i que nosaltres compartim al cent per cent.
Moltes gràcies, diputada. A continuació té la paraula el senyor Òscar Ordeig.
Agraïment a tots els comentaris dels diferents portaveus. Sí, el Govern del PP dóna oxigen, a vegades, a aquestes lamentacions i a Junts pel Sí i al Govern, però no n'hi ha prou. No és el mirall en què ens hem d'emmirallar els catalans. Sí, companys de la CUP, podien haver presentat una esmena sobre l'article 135; jo no era tan ambiciós d'haver-los creat..., de pensar-me que fins i tot els hauria creat il·lusions amb la meva intervenció. En tot cas, segur que ens hauria semblat bé, i ho continuem dient, i la veritat és que no m'havia passat ni pel cap de..., me n'havia oblidat, d'aquest tema, però hauria estat bé segurament incloure'l, eh? Senyor Millo, anem tard; és que anem tard i hi arribem malament. I el pressupost 2016, que ja hauríem de començar a pensar quin mes debatrem el pressupost 2017..., és que el problema, i és el que ens dóna la sensació a nosaltres, és que ni está ni se le espera. I això és el que ens fa patir: que parlem les moltes coses que aprovem a les comissions a través de propostes de resolució en aquestes mocions..., és que no podrem incloure re!, perquè no hi ha pressupost. No anem bé. Ja hem intentat fer una anàlisi amb la capacitat que tenen la Generalitat i el Govern i amb les possibilitats de renegociació dels molts diners que ens falten per tirar les coses endavant. I en aquesta nova etapa d'entesa, de diàleg, d'endreça, que no sé si vol dir que ens desdiem d'algunes afirmacions que fèiem, però nosaltres..., d'acord, està bé. Nosaltres pensem que cal fressa i endreça, que vol dir reivindicació, però fer les coses bé. I a vegades sembla que deslliguem les coses i a vegades fem uns discursos, i llavors no es corresponen amb les accions. En tot cas, ens felicitem que flueixi el diàleg, que flueixi l'entesa, que hi hagi alguna solució sobre la taula real. I, per tant, nosaltres estarem disposats a negociar en aquest sentit. I ara ve el moment de la veritat. Nosaltres proposem solucions concretes sobre la taula. Escoles que segreguen per sexe: cal replantejar les subvencions de cara al 2017-2018 i donar un període transitori perquè s'adaptin aquestes escoles i no puguin perdre les subvencions, sí o no? Tindrem un pressupost 2016 per tal d'incloure totes les votacions i demandes que en aquests moments tenim, sí o no? Successions: podem presentar una reforma..., perquè les deduccions, que dèiem que totes depenen –quasi totes– de Madrid, és cert; però també moltes en gran mesura, i sobretot successions, depenen del Govern de la Generalitat. Volem més diners per a Catalunya? Tenim capacitat de negociació? Eh que sí? Eh que diem que hi ha un finançament injust? Eh que vostès, al vostre programa, posen «actualitzar el sistema de finançament? Nosaltres també. Per tant, fem front comú. Per tant, en tot el que vagi en el sentit de fer endreça i fer les coses bé i mirar-nos al mirall, els catalans, el nostre Govern, i agradar-nos, nosaltres hi serem. Però no ens enganyem: ni des de la Presidència del Govern, ni des de la Vicepresidència, ni des dels portaveus hi ha hagut un intent d'acostar-nos més enllà de les transaccions de les últimes hores. I nosaltres vam presentar aquesta moció fa una setmana, i, per tant, hi ha hagut temps per parlar-ne.
Diputat...
Endreça, sentit comú...
...ha exhaurit el temps.
...ambició i pressupostos, ja. Gràcies, presidenta, diputades, diputats, membres del Govern. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Estem cridant a votació. Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votacions separades i un aclariment. És per aclarir si veritablement la moció..., no té un punt 3, oi? [[Pausa.]] Està suprimit, no hi ha punt 3.
No hi ha...
D'acord. I, després, per demanar votació separada dels punts 1 bis, 2.a, 2.b, 2...
Un moment.
Perdó.
1 bis, 2.a, 2.b...
...2.c, 4, 20, 21, 23 i 24. [[Veus de fons. Pausa.]]
Sí; després els repetirem. [[Eulàlia Reguant i Cura demana per parlar.]] Senyora Reguant.
Per demanar votació separada dels punts 1, 12.c, 13, 25, 27 i 29. [[Josep Enric Millo i Rocher demana per parlar.]]
Senyor Millo...
Gràcies, presidenta. També per demanar votació separada dels punts 6, 12.b, 16, 20, 22 i 23. [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]]
Senyora Rovira.
Per demanar la votació separada; les diré totes, encara que alguns punts són repetits, però... L'1, l'1 bis, el 2, el 4, el 5, l'11, el 12, el 14, el 15, el 16, el 17, el 18, el 20, el 21, el 23, el 25, el 26, el 27 i el 29.
Potser que ho votem... [[Veus de fons.]] Potser que... [[Veus de fons.]] És que jo crec que..., no sé si... [[Veus de fons.]] Sí, sí. Jo crec que sí, que cal que ho votem tot separat, perquè Déu n'hi do, no? També en parlarem, d'això, a la Junta de Portaveus, eh?, també, perquè... [[Veus de fons.]] Sí, sí, també en parlarem. Tants punts... D'acord, doncs. Votarem, si els sembla, tots els punts per separat, perquè és complicat, eh? I, per tant, començarem. Ja està tothom? [[Pausa.]] Sí, sembla que ja està més o menys tothom; podem començar la votació, em sembla, no? [[Pausa.]] Doncs, vinga. Comencem, comença la votació. Votarem..., els aniré dient, un per un, el que votem, eh? Per tant, de moment votem el punt 1. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 59 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació votem el punt 1 bis. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 71 en contra i 23 abstencions. Votem el 2.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 26 vots a favor, 71 en contra i 33 abstencions. Votem ara el 2.b. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 26 vots a favor, 81 en contra i 23 abstencions. Votem ara el 2.c. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 49 vots a favor, 71 en contra i 10 abstencions. Votem ara el punt 4. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 5. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 69 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. Passem ara a votar el punt 7. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 129 vots a favor, 1 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 8. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 9. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 10. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 11. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 69 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 12. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 68 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. Un moment, perquè em sembla que en aquest ens havien demanat votació separada. [[Pausa.]] El Partit Socialista accepta aquesta votació? [[Pausa.]] Doncs, aleshores haurem de tornar a votar el 12.b perquè ens han demanat votació separada del 12.b i del 12.c. [[Veus de fons.]] Sí. Per tant, en tot cas serà el 12.a. Ha quedat votat el 12.a i ara votarem el 12.b i el 12.c, si els sembla. [[Pausa.]] Doncs, passem ara a votar el 12.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 59 vots a favor, cap en contra i 71 abstencions. I ara passem a votar el 12.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 59 vots a favor, 10 en contra i 61 abstencions. I ara sí que passem a votar ja el punt número 13. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 119 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. Passem ara a votar el punt 14. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 69 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. Passem ara a votar el punt 15. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 69 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 16. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 59 vots a favor, 45 en contra i 26 abstencions. [[Alguns aplaudiments.]] Passem ara a votar el punt número 17. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 67 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. Passem ara a votar el punt número 18. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 69 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. Passem ara a votar el punt número 19. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 20. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 71 en contra i 23 abstencions. El 21 té diversos apartats, però ningú m'ha demanat votacions separades. Per tant, el votarem tot junt. Tots d'acord, eh?; el 21 té diversos apartats però el votem junt. [[Pausa.]] Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 71 en contra i 23 abstencions. A continuació votem el punt número 22. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votem el punt número 23. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 60 en contra i 33 abstencions. A continuació, votem el número 24. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 97 vots a favor, 10 en contra i 23 abstencions. A continuació votem el número 25. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 59 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació votem el punt número 26. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 69 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. A continuació votem el punt número 27. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 59 vots a favor, 61 en contra i 10 abstencions. A continuació votem el punt número 28. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació votem el número 29. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 59 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. [[Manifestació de condol per les víctimes dels terratrèmols de l'Equador]] Abans de continuar amb l'ordre del dia, em plau comunicar a la cambra que ens acompanyen a la tribuna de convidats l'honorable senyor Richard Olivo, cònsol general de l'Equador a Barcelona, i l'honorable senyor Luis Valenzuela, vicecònsol de l'Equador a Barcelona, així com les associacions i federacions d'entitats equatorianes de Catalunya. En nom del Parlament de Catalunya els trasllado el nostre condol per la mort de centenars de persones en el terratrèmol que ha patit els darrers dies l'Equador. En memòria de les víctimes d'aquesta tragèdia, els demano que guardem un minut de silenci. [[La cambra serva un minut de silenci. Aplaudiments perllongats. Pausa.]]
El proper punt de l'ordre del dia és el quinzè punt. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política fiscal i pressupostària]] [[302-00027/11]] És la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política fiscal i pressupostària. Ha estat presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot, i, en el seu nom, té la paraula, ara, el senyor Joan Coscubiela. [[Pausa.]] Quan vulgui, senyor diputat.
Sí, segur?
Sí, sí; endavant. [[Pausa.]] Endavant, si us plau.
Sí. Gràcies, senyor president. Sense pressupostos no hi ha pla de xoc, diu el vicepresident. Sense pressupostos no hi ha pla de govern, declara el president. Sense desconnexió i desobediència no hi ha pressupostos, li contesten els seus socis. Sense pressupostos connectats al FLA no tenim aire per respirar, els replica Junts pel Sí. Sense pressupostos desconnectats no hi ha procés, diuen tots plegats. Doncs, bé, si els pressupostos són tan importants, potser que ja fa temps que els hauríem d'haver discutit. I per trencar aquest cercle viciós és per què el nostre grup conjuntament amb el Grup Socialista hem donat l'oportunitat, en aquest Ple, de debatre sobre política pressupostària. Però sembla que Junts pel Sí ha decidit fugir d'estudi, al més pur estil Junqueras: fuig d'estudi, dóna l'esquena..., i així no escolto el que no m'agrada. Les nostres propostes estan articulades sobre quatre eixos. Primer, volem anar al fons del problema, un d'ells, la reestructuració del deute i la redistribució i «aplaçament dels objectius de dèficit públic. Si no aconseguim reestructurar el deute, amb quitança inclosa, condemnem els ciutadans catalans a estar treballant durant cinc dècades per pagar els interessos del deute. I això passarà sigui quina sigui la forma d'estat. I per això és imprescindible abordar-lo. Segon, necessitem millorar els ingressos i acabar amb l'injust finançament de Catalunya, i mentre no aconseguim una hisenda pròpia, millorar el sistema de finançament autonòmic, rediscutir els objectius i terminis d'aquest dèficit de la Generalitat i millorar les condicions del FLA. Però no tot depèn d'Espanya, senyor Junqueras, no tot. També és urgent millorar els ingressos propis, derivats d'impostos propis i cedits. I els proposem reformar l'impost de successions per augmentar la recaptació fiscal en 500 milions d'euros; augmentar la capacitat fiscal de l'impost de patrimoni i de progressivitat de l'IRPF; ampliar les possibilitats de la fiscalitat verda; aplicar la Llei de finançament del transport públic, amb quatre propostes que els plantegem. El tercer eix de la nostra proposta és racionalitzar la despesa. En la sessió d'ahir es va posar de manifest que el Govern utilitza les despeses de publicitat com una manera encoberta de regalar subvencions. Però, el més greu: el mateix conseller de sanitat va reconèixer ahir que s'estan gastant prop de 2.000 milions d'euros per prestar assistència sanitària per actuacions que haurien de finançar les mútues patronals perquè es tracta de malalties d'origen professional. Per cert, una notícia que mereixia obrir avui tots els mitjans de comunicació del nostre país: 2.000 milions d'euros que haurien de pagar les mútues que està pagant el sistema nacional de salut, i aquí, el Govern de la Generalitat d'esquena per no assabentar-se'n; 2.000 milions d'euros que no són el xocolate del lloro; només el 10 per cent d'aquesta quantitat és tant com el pla de xoc pactat entre Junts pel Sí i la CUP. Quart eix de la nostra proposta, la millora de la gestió tributària i la lluita contra el frau fiscal. Ha estat el mateix vicepresident del Govern el que ha reconegut que s'han perdut almenys quatre anys. Ha arribat a dir que el desenvolupament de la nostra agència tributària és menor que el d'altres comunitats autònomes, i crec recordar que va citar, fins i tot, Múrcia, perquè, com que estàvem intentant construir castells a la sorra, ens vam oblidar de convertir alguna cosa concreta. No hi ha hagut voluntat de lluitar contra el frau fiscal. Sembla que alguns han pensat allò de: «Són evasors i delinqüents fiscals, però són els nostres evasors i els nostres delinqüents, porten la mateixa bandera que nosaltres. Les polítiques que ens proposem són viables, senyor Junqueras. No serà bufar i fer ampolles, però tenim més marge del que vostès diuen. Clar que, per això, per posar en marxa aquestes polítiques, fan falta algunes coses. Primer, que Junts pel Sí en la seva globalitat repudiï les polítiques «austericides, que una bona part dels seus membres, Convergència Democràtica de Catalunya i no sols alguns dels independents, per cert, han votat a Europa, a Espanya i a Catalunya. Cal enfrontar-se als poderosos catalans. Sense trencar ous no es fa truita, però sense comprar-los, encara menys. Cal confrontar-se amb els interessos dels lobbys, com el sanitari i les mútues; poderosos i lobbys catalans que s'assemblen com dues gotes d'aigua als poderosos i lobbys espanyols, perquè, de fet, són el mateix. Cal deixar d'utilitzar el pressupost per intentar controlar la societat, i, sobretot, senyor vicepresident, faci cas vostè al president Puigdemont: menys soroll i més gestió. Quina pena que el Govern s'hagi acostumat a practicar aquella màxima vaticana que diu: «Feu el que jo us dic però no el que jo faig. Si s'acaba amb el soroll i la gesticulació, el rei es queda nu davant de la ciutadania. Si volen, vostès, que parlem de pressupostos, senyor Junqueras o el Govern, estem disposats a parlar-ne; si prefereixen gesticular i continuar amb els focs florals, no comptin amb nosaltres. Vostè té la paraula. Gràcies.
Gràcies, senyor Coscubiela. [[Alguns aplaudiments.]] S'han presentant esmenes per part de quatre grups parlamentaris. El primer que té la paraula és el Grup Parlamentar Socialista, i, en el seu nom, el diputat senyor Òscar Ordeig.
Gràcies, president. Consellers, diputades, diputats, molt ràpid perquè ja hem comentat... –falta el temps, eh?–, però ja hem comentat el meu posicionament. Agrair, evidentment, al diputat Joan Coscubiela, al Grup de Catalunya Sí que es Pot, la predisposició a negociar, a transaccionar. Ha sigut tot molt intens. I, sobretot, també, recuperant el fil del que dèiem: aquí hi ha debat, aquí hi ha diàleg, aquí hi ha negociació, i entre passadissos intentem tots transaccionar, i, per tant, a vegades arribar just de temps, precisament, vol dir perquè s'ha intentat explorar totes les vies de diàleg i de negociació i d'acord. Per tant, jo crec que és millor apurar el diàleg, la negociació i el pacte, i arribar justos, però arribar-hi, que no a vegades no parlar prou, eh? Per tant, jo demanaria també compliment dels acords. Els acords que es prenen en aquesta cambra, el mandat democràtic del Parlament, amb els acords del Ple, els acords de les comissions, pressupostaris i no pressupostaris, i alguns d'estalvi, que es compleixin, perquè anem aprovant coses i sembla que és com el dia de la marmota, que es va repetint, et lleves cada dia i sembla que has de tornar a proposar el mateix perquè allò que ja havíem dit que es feia, que s'aprovava i que sí..., i que el Govern i el grup parlamentari que li dóna suport, doncs, no ho acaba d'aplicar. Per tant, nosaltres: hi ha marge per al pressupost 2016? Necessitem pressupost? Sí. Hi ha marge al pressupost 2016? Sí. Menys del que voldríem? D'acord, però hi ha marge, perquè, si no, tanquem la barraqueta i si això que sigui..., ho convertim en una oficina administrativa i ja està. Llavors, hi ha marge. I, per tant, voldríem tenir més marge? Oh, i tant! Volem tenir més competències? Volem un nou sistema de finançament? Sí, però hi ha marge, i, per tant, cal que el que fem ho administrem bé. Tornem a reblar el clau en un tema important: modernització de l'Administració local, pla de racionalització de la despesa. Això que parlem sempre que si el pressupost de la Generalitat ha crescut pràcticament el doble, va créixer, des de l'inici de la bonança econòmica del 2000, doncs, és veritat que hi pot haver duplicitats administratives. És veritat que podem rascar molt per tal d'intentar que els serveis que no són essencials, doncs, gastar menys, i dedicar-los precisament a aquells que realment són importants. Això no s'està fent –això no s'està fent–, perquè tot el dia fem fressa i poca endreça, i perdoneu que ho torni a repetir, però és que és així. Foment de l'empresa, de l'ocupació, de la política industrial. Fem plans, però no els apliquem. Fem plans, però no hi ha partida pressupostària. Per què? Perquè no movem res. Per què? Perquè és un pressupost continuista de l'època Mas-Colell. Per què? Perquè tenim els nostres dubtes que hi hagi estabilitat parlamentària suficient per fer uns comptes, per tirar uns comptes endavant. I, com deia l'expresident Artur Mas, «sense pressupost no té sentit seguir la legislatura, i menys una legislatura de 18 mesos, 20, 16 o 10. No té sentit. Diàleg i negociació amb els diferents grups. Per tant, és el que hem intentat. Agrair que s'hagin acceptat les diferents esmenes. Parlem de deute que és el gran problema que té el nostre Govern i que té el Parlament. No es pot comparar el deute català amb l'espanyol a nivell de PIB, perquè la capacitat que té per tornar aquest deute del Govern espanyol no és la mateixa que la que té el Govern de Catalunya perquè, evidentment, no administrem tots els diners. Parlem del FLA, parlem del dèficit, que és insuficient, el 0,7 per cent –és insuficient. Vicepresident, estem d'acord amb vostè. Parlem de complir el pla de govern que van presentar, d'actualitzar el finançament autonòmic. Parlem de despeses corrents, de càrrecs de confiança, de la limitació salarial, que segurament és la xocolata del lloro, però que no entenem, com no entenem que, amb la que està caient, no hàgim posat fil a l'agulla amb aquests temes i siguem dels primers que donem exemple i que els solucionem. Els concerts a les escoles que segreguen per sexe, també, evidentment, i molts governs havien prorrogat aquestes subvencions, però crec que en el context que estem ara, amb la situació que estem ara, no ens ho podem..., creiem que cal replantejar-ho. Recuperar la despesa en salut, ensenyament, serveis socials. No hem posat dates, ens hauria agradat de dir: «Escolta, ens marquem un termini de dos anys, tres anys per intentar recuperar els nivells de despesa per capita en despesa social que teníem el 2010. Ens hauria agradat, I, evidentment, garantir la tresoreria de proveïdors, treballadors públics i, per tant, de la Generalitat per aquest any 2016. Per tant, res més. Agrair, evidentment, a tots els grups la feina. Hem intentat ser raonables, hem intentat ser flexibles. Entenem que no tot ho solucionarem el 2016, però cal començar a posar solucions el 2016. I, sobretot, no s'acaba el món el 2016, el 17 tornarà a sortir el sol i cal que el que es decideixi ara tingui una continuïtat el 16, el 17 i el 18 per tal d'intentar refer les retallades i refer uns pressupostos i unes institucions que siguin al més justes possibles. Gràcies, diputades, presidenta, membres del Govern.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Moltes gràcies, presidenta. Bé; repetim un debat, una moció pràcticament igual, exceptuant alguns punts que abans votàvem i ara no votem, i algun punt que ara votem i abans no votàvem. En aquest sentit, nosaltres abans ja hem exposat la globalitat del nostre posicionament al respecte, i aquí sí que volem agrair a Catalunya Sí que es Pot que hagi acceptat la nostra única esmena, tot i que hem de dir que ens ha descol·locat una mica. Nosaltres plantejàvem, i així queda recollit, recuperar l'impost sobre els dipòsits bancaris definit a la Llei 4/2015; una llei que, tot i que a nosaltres ens importi poc o creguem que hàgim de desenvolupar independentment de sentències, és una llei anul·lada pel Constitucional i, fins ara, en tot aquest tram parlamentari, el Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot no ha volgut entrar al joc del Constitucional sí, el Constitucional, no i s'ha mantingut al marge sistemàticament. Està bé que finalment en una qüestió de la importància com és aquesta es mulli i entri al joc. Esperem que això serveixi per, en futures vegades, entendre i defensar de manera clara que si el Constitucional va en contra dels interessos de les catalanes i els catalans, en contra de les classes populars i no respon a necessitats reals, cal tirar pel dret i, com ara sembla que li agrada dir al senyor Coscubiela, trencar els ous per fer una truita. I aprofitaré per contestar al que ha dit abans el senyor de Ciutadans, el senyor Espinosa: demagògic i irresponsable. Viure en un capitalisme senil i dedicar-se a gestionar les engrunes i estar content així és irresponsable i, alhora, es fer demagògia amb la gent a qui se li explica que en el marc d'aquest capitalisme i gestionant i acceptant els límits imposats per la troica, per la Unió Europea, per l'Estat, per les elits, per la banca..., dir que fent això respondrem a les necessitats socials i que fent això podrem solucionar realment els problemes, això sí que és fer demagògia. Per tant, no es preocupi. Ens poden dir tantes vegades com vulguin que quan parlem de desobeir, que quan parlem d'impagar i que quan parlem de defensar els interessos de les classes populars estem fent demagògia i som irresponsables, perquè tenim molt clar que l'única manera de transformar la societat absolutament desigual en què vivim, de transformar la misèria en la qual viuen milers de persones és desobeint els mandats que ofeguen i que responen als interessos d'uns pocs. Tornant a la moció, com que la gran majoria de coses ja les hem votades abans, repetirem el nostre sentit del vot; per tant, no crec que sigui d'estranyar. I, per tant, entenem que cal augmentar i treballar per augmentar els ingressos fiscals, però que, sobretot, cal treballar en el debat sobre el deute públic i que cal anar molt més enllà un cop el grup de treball de deute del Govern ens hagi facilitat o hàgim pogut analitzar conjuntament totes les dades, poder, llavors, abordar realment el debat sobre què fem amb el deute públic, per a què el vam contreure, a qui hem estat beneficiant, i, d'aquesta manera, poder engegar un debat social, no puntual, sinó permanent, que el que faci sigui posar en qüestió aquest sistema en el qual vivim i aquest sistema que és el que ens ha portat a la situació actual. Res més, i moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Maria Senserrich de Junts pel Sí.
Moltes gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats, diputades..., bé, primer, m'esperava més de vostè, senyor Coscubiela. M'esperava més perquè..., potser és culpa meva, eh?, per un tema d'expectatives que tenia envers vostè, un home experimentat, un home que ha passat pel Congreso, un home que sap com funciona la dinàmica parlamentària... –m'esperava més. Ens hem trobat, jo personalment i el meu Grup Parlamentari de Junts pel Sí, amb dos problemes: un és de forma, impresentable; fa mitja hora pràcticament o tres quarts d'hora que teníem el que havíem de votar ara. L'hem perseguit dia, matinada i nit. Hem intentar aconseguir aquest text, perquè tenim ganes de consensuar coses, arribar a acords, i per això hem fet esmenes. Ni tan sols ens han dit res de les nostres esmenes, simplement han acordat amb altres grups i ens han obviat. Per tant, les formes han estat certament equivocades. I vostè ens parla d'exemple i que vol temps per poder parlar dels pressupostos i que vostè donarà exemple amb el senyor vicepresident... Perdoni, crec que s'ha equivocat. Jo estic totalment d'acord amb la diputada Reguant quan ha denunciat tot aquest procediment que hem viscut avui. Miri, jo porto cinc anys de diputada: no ho he viscut mai. He negociat mocions amb Iniciativa, amb el senyor Boada, amb el senyor Vendrell, amb el senyor Herrera, i no he tingut mai els problemes que he tingut amb vostè avui. Per tant, crec que de formes, poques. I l'altre tema que hem tingut? Doncs, contingut: una moció certament fluixa –fluixa–: mal redactada, coses supèrflues, mal explicades, i ha obviat diverses coses, a més a més. Vostè parla de pressupostos, de grup del deute... –evidentment una cosa iniciada, acordada amb la CUP–, ens parla de dèficit públic i després sí que ens fa un esment d'ingressos i despesa, però obvia el problema d'arrel, que és el model de finançament, d'on surten els diners. Vostè ni l'esmenta. Això sí, quan veu que el senyor Ordeig –que ho ha fet molt bé, per cert; la seva moció sí que estava ben endreçada– en la seva moció parlava de model de finançament, vostè diu: «Ai, las!, que m'he deixat el model de finançament. Per cert, caducat, i que nosaltres, com bé va dir la diputada Castellví, vam fer una proposta a aquest Parlament l'any 2012 d'un pacte fiscal aprovat per una gran majoria i que ningú ens va escoltar. Per tant, va obviar allò bàsic, que són els diners, d'on surten i com surten. I ens parlen que... –m'he apuntat algunes coses–, que hi havia marge –que també ho deia el senyor Ordeig–, que hi havia marge per fer coses. Miri, vostè sap realment quin tant per cent dels ingressos gestiona la Generalitat de Catalunya? Un 5 per cent. Marge? Això no és un marge. El 95 per cent, qui el gestiona? El Govern espanyol. Per tant, ens parla de marge a nosaltres? Evidentment que segurament hi ha coses que les podem fer millor, no som perfectes, però, vostè, a més a més, ens proposa aquí una sèrie d'impostos que sap perfectament que no tenen repercussió al pressupost del 2016 i, segurament, tampoc al 2017, perquè entre que s'aprova, s'implementa i que realment la població el fa efectiu no afecta els pressupostos del 2016. I això és de bàsica clàssica d'economia, que sabem tots com funciona. De fet, a més a més, li aconsello que si no va seguir la interpel·lació del senyor Oriol Amat la segueixi, perquè aprendrà d'infrafinançament, model de finançament, de dèficit, i crec que li convé –li convé–, perquè ha obviat allò bàsic, que és el model de finançament. I també ha obviat una altra cosa: la tresoreria. Aquí ningú en parla, de la tresoreria. No recaptem i estem pendents d'uns diners que ens han d'enviar uns tercers que tenim a l'altre costat. I el pobre senyor vicepresident –per què dic «pobre, perquè realment pateix– ha d'anar al darrere intentant aconseguir les engrunes que molts de vostès han dit. Un 5 per cent. Ja m'explicarà quin marge. I que nosaltres fem gesticulació... Miri, nosaltres teníem ganes d'arribar a acords, tenim ganes de fer les coses ben fetes. Allò del grup del deute, no és un exemple que tenim les ganes autèntiques de fer les coses ben fetes?, d'arribar a fer coses que realment siguin efectives? I, per últim, jo sí que els hi recomanaria, en tot cas, com que veig que a Madrid no s'han posat d'acord ni vostès ni els senyors del PSC, doncs, potser haurien de proposar al senyor Ordeig i al senyor Coscubiela per fer les negociacions, perquè han fet de dues mocions una, acceptant-se coses mútuament, d'una manera, certament, jo crec, unilateral envers els altres grups parlamentaris. Potser no hi hauria eleccions al mes de juny, encara hi som a temps. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Antonio Espinosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Conseller, señoras y señores diputados, en esta ocasión quiero referirme a la materia fiscal y al ámbito de la disminución de la racionalización de gasto en la Administración. Bien, quería decir hoy, de una forma muy clara, algo que para Ciudadanos es muy importante: es imprescindible en materia fiscal recaudar más si queremos tener un estado del bienestar digno de dicho nombre. Ahora bien, recaudar más no significa ni tiene por qué significar, y a veces, incluso, no va de la mano de aumentar los tipos impositivos. Una cosa y la otra no necesariamente van ligadas. En Ciudadanos pensamos que se trata de ampliar las bases imponibles. Se trata de ampliar las bases imponibles reduciendo, eliminando deducciones y bonificaciones que tienen fundamentalmente carácter regresivo y que hacen que los tipos efectivos no coincidan con los nominales y eso, a su vez, signifique que tenemos menos recaudación no porque tengamos poca presión fiscal, sino porque la concentramos en unas personas concretas: las clases medias y los trabajadores. Y entonces esas deducciones, como decía, a quien favorecen, sobre todo, es a las clases altas, y eso es lo que hay que evitar, eso es lo que tenemos que corregir. Queremos que los que más tienen paguen más, y por eso queremos establecer un impuesto extraordinario sobre las grandes fortunas y crear una oficina fiscal de las grandes fortunas en la agencia tributaria. Pero, no obstante, no compartimos la subida del impuesto de sucesiones y donaciones que penalizaría a las clases medias. Lo que sí proponemos es una armonización en toda España y acabar con la competencia que entre comunidades autónomas provoca. Y esa competencia entre comunidades autónomas a lo que realmente lleva es a un vaciamiento del propio impuesto de sucesiones. De tal manera que si aquí lo aumentamos y en Madrid lo continúan teniendo al nivel cero –que lo tienen–, pues lo único que provocamos es un incremento del PIB de Madrid como consecuencia de los padres..., y las donaciones y sucesiones que los padres catalanes hacen a sus hijos en Madrid. Es decir, eso es lo que conseguimos. Miren, en Ciudadanos queremos configurar los impuestos especiales como auténticos impuestos medioambientales. Y queremos sustituir el llamado «impuesto de matriculación por un impuesto de emisiones en CO2. Y naturalmente queremos combatir el fraude, la evasión, la elusión fiscal y los paraísos fiscales. Pero esto, sinceramente, no pasa por unos cuantos inspectores más en la Agencia Tributaria de Cataluña; pasa por una mayor colaboración y coordinación de las agencias tributarias: catalana con la española y con las agencias de otros países de la Unión Europea; pasa por devolver a la agencia tributaria el control fiscal de las Sicav, y reforzar su control para evitar el fraude en las mismas; pasa por reforzar el servicio de prevención del blanqueo de capitales y endurecer las multas a los bancos que cooperen en el blanqueo o en el fraude de sus clientes. Esto son medidas fiscales que nosotros defendemos. Y luego, finalmente, en el ámbito de la racionalización y disminución, pues coincidimos con muchísimas o con todas las propuestas que se han hecho. Pero nosotros vamos más allá; pensamos que es necesario simplificar y reorganizar los organigramas de los entes públicos; pensamos que hay que refundir organismos públicos con el objetivo de reducirlos al menos un 25 por ciento; tenemos que llevar a cabo un proceso de concentración y fusión sectorial de las empresas públicas. Y, para acabar mi intervención, quiero destacar la medida que propone Ciudadanos de que los consejos de administración de todas las empresas públicas sean de, como máximo, cinco miembros. Con las medidas que ustedes proponen más las medidas que nosotros estamos comentando, seguro que vamos a atajar y vamos a poder atajar el gasto y hacer que sea mucho más eficaz y trasladar ese gasto y, por tanto, esa inversión hacia aspectos sociales y/o más productivos. Gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació té la paraula el senyor Alejandro Fernández, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Bé, el Grup de Catalunya Sí que es Pot presenta una moció en la línia de l'anterior, més semblant a un, gairebé, programa electoral que no pas a una moció, que té dues parts ben diferenciades: d'una banda, la més asèptica, més susceptible d'espais de consens; i després, una altra més ideològicament enragée. La primera inclou reflexions que nosaltres recolzem i que no tindrem cap problema a votar favorablement: Catalunya necessita uns pressupostos?, evidentment que sí; s'ha de pagar als ajuntaments catalans?, evidentment que sí; s'ha de lluitar contra el frau fiscal?, evidentment que sí; Catalunya pot negociar amb la complicitat d'altres comunitats autònomes en el marc legal un nou sistema de finançament?, evidentment que sí; el deute?, també. Ara bé, el que no podem recolzar és quan es parla explícitament de quitança; s'ha explicat molt bé abans: difícilment ens prestaran diners si ja anunciem que no tenim intenció de pagar-los. Per tant, això no ho podem recolzar. Però hi han més propostes raonables, les del punt 5 –que abans era el 7–: racionalitzar la despesa; eliminar subvencions injustificades; limitacions salarials dels càrrecs, que ja estan incloses a la llei; i tant que sí, votarem que sí. Però vet aquí –vet aquí– que quan ja ens començàvem a emocionar amb aquesta Catalunya Sí que es Pot més moderada i d'espais de trobada, doncs, surt l'ànima intervencionista, l'ànima postmaterialista de tota la vida; en definitiva, escanyar qualsevol tipus d'activitat econòmica a Catalunya. I aquí sí que s'apliquen vostès amb una disciplina..., en fi, i amb una voracitat soviètiques –amb tot el «carinyo del món– perquè el reguitzell de taxes, impostos, que detallen és absolutament esfereïdor; és que, com deia aquell: «es que no se salva ni el apuntador. Demanen la pujada de l'IAE, de l'IRPF, de l'impost de patrimoni, del de successions, de les taxes mediambientals, de les taxes del transport, de l'IBI, de la matriculació..., de tot! És que si s'aprovés aquest paquet de mesures, obrir un negoci no és que fos difícil a Catalunya, seria, com deia aquell, homérico. És un paquet de mesures que, a més, va en contra de la història de l'economia catalana: penalitzen l'estalvi familiar, que és una de les claus de la nostra història; penalitza el lliure comerç; penalitza les empreses, els incrementa les despeses fixes. Tot el contrari del que ens demanen quan tenim reunions sectorials qualsevol diputat d'aquest cambra, pimes, cambres de comerç, restauradors, botiguers, industrials... «Amb qui parlen vostès?, em pregunto. Amb qui parlen? Perquè ja sabem que els bons companys de la CUP, doncs, estan en guerra amb Espanya, amb el capitalisme, amb el tàmpax, i fins i tot amb les esponges marines. [[Rialles.]] Però, vostès: amb qui parlen? Estan també en guerra amb tothom, que no parlen amb tots aquests col·lectius? Per tant, ja ens ho explicarà, amb qui parlen, per demanar totes aquestes pujades d'impostos. Serà interessant, en qualsevol cas, veure què és el que vota el grup que recolza el Govern, Junts pel Sí. Bàsicament perquè decidiran, gairebé amb tota seguretat, si s'aproven o no aquestes mesures i quines. I aquí sí que m'agradaria tornar a insistir en una idea: vostès no tenen un mandat democràtic en els termes –que vostès mateixos van establir– plebiscitaris per desconnectar d'Espanya, però amb una certa honradesa intel·lectual s'ha de reconèixer que la cosa va quedar, electoralment, prou igualada. S'ha de reconèixer. Per al que sí que és segur que no tenen un mandat democràtic és per desconnectar de l'economia de mercat i de l'emprenedoria. Per tant, amb això s'ha d'anar amb molt de compte, perquè és evident que per fer una desconnexió, hi ha gent que els està pressionant per fer l'altra. I això seria un escenari extraordinàriament perillós perquè... Miri, la desconnexió amb Espanya no es podrà fer mai: massa coses en comú, massa lligams històrics; és impossible. Però, en canvi, sí que els veig perfectament capacitats per desconnectar de la realitat i del món real. Per a això, sí que els veig capacitats. I això significaria un risc massa alt, que seria desconnectar també de la realitat de les famílies catalanes i també de les empreses. I, això, els puc assegurar que nosaltres no ho permetrem. Moltíssimes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Joan Coscubiela.
Gràcies, senyora presidenta. Bé; senyora presidenta, ja haurà comprovat vostè en la seva pròpia pell que la complexitat de la moció era important a l'hora de votar. Per cert, nosaltres hem intentat i hem proposat al Grup Socialista i a Junts pel Sí intentar fer un únic debat, no ha estat possible; no passa res. No els haurà passat a vostès desapercebut, a tots els grups –i espero que tampoc als mitjans de comunicació–, que amb aquestes votacions s'estan configurant blocs diferents i majories diferents de les normals. Perquè, clar, quan es tracta de la butxaca, quan es tracta de les coses de menjar «la cabra tira al monte i tothom tira als seus interessos. I quan es tracta de política fiscal i pressupostària, la majoria natural de Junts pel Sí i la CUP i, en alguns casos, Ciutadans, doncs, es configura de manera molt clara. No és casual, comparteixen ideologia, pressupostos –per cert, grup parlamentari a Brussel·les: el Grup Liberal per un costat, el Grup Popular per un altre. En aquest sentit és important aquest debat perquè resulta que permet configurar una realitat, i és que quan es parla de política econòmica, fiscal i pressupostària, les coses no són com quan s'està discutint d'altres aspectes i es configuren alternatives clarament diferents de què fer amb aquest país. Des del punt de vista de les esmenes: ja s'ha dit, hem treballat conjuntament amb el Grup Socialista i hem demostrat que és possible presentar al conjunt de la cambra –que aquesta és la nostra intenció– un eix, un bloc, un tronc comú de política fiscal i pressupostària sobre el qual creiem sincerament que es pot configurar una majoria d'esquerres i progrés en aquest Parlament. I qui vulgui que s'hi apunti; i qui no que continuï jugant al Jocs Florals. Amb la CUP, de veritat, és que estem molt satisfets perquè hem redactat una cosa conjunta i és important, perquè crec –Eulàlia, si em permets– que hem aconseguit una cosa: sense renunciar a la ideologia de ningú, hem aconseguit trobar una redacció que permet fer un plantejament útil; que, per cert, que espero que votin els companys, els vostres socis de Junts pel Sí, no sigui que, després de tanta desobediència, a l'hora de desobeir els bancs, s'amaguin sota la catifa. Bé, el senyor Espinosa sap que ahir a la tarda li vaig oferir la possibilitat de negociar, em va dir que estava, en diferents coses, d'acord; que amb d'altres, no, i ja està. Amb el PP no ha estat possible, perquè, bé, ens ha deixat per impossible, no ens ha presentat res. I amb relació a Junts pel Sí, només una cosa, senyora Maria Senserrich; sembla que ha fet pupa, eh?, la nostra crítica política, perquè l'ha dedicat tota a nosaltres. Es pot discrepar, però no mentir, perquè vostè sap que ahir a la tarda ens vam reunir amb vostè, amb l'altre portaveu del Grup de Junts pel Sí i amb el portaveu Roger Torrent, i jo els vaig dir que no podia acceptar les vostres esmenes perquè estudiar, reflexionar, pensar, analitzar..., ja no era el moment, el moment era de comprometre's amb coses. He estat contestant els teus correus, fins i tot un aquest matí a les sis del matí, que he tingut problemes familiars, perquè, és clar, a les sis del matí no és qüestió d'estar contestant aquestes coses, no? Disculpa, eh?, no vull ofendre ningú, però avui m'ha recordat vostè bastant el senyor Montoro, que quan resulta que no volia discutir de política, provocava l'adversari perquè així desviava l'atenció i no discutia de les coses. De totes maneres, m'ha semblat que veig que ja us esteu preparant per a l'oposició, perquè vosaltres, que no feu la feina..., nosaltres la fem, la fem malament i ens critiqueu. Us heu oblidat d'una cosa: el Govern sou vosaltres, l'oposició som nosaltres i a sobre ens dieu que fem les coses malament. Feu-les bé i no haurem de venir aquí a dir-ho... [[Alguns aplaudiments.]]
Senyor Coscubiela, ha exhaurit el temps.
Concerts educatius, transport públic i banca: mulleu-vos, senyora consellera. Concerts educatius... [[Veus de fons.]] Sí, sí, concerts educatius amb escoles que segreguen per sexes, se'n recorda? Doncs, crec que d'aquí sortirà aprovada. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Estem cridant a votació. Els faig avinent, però, que els únics punts nous que hi ha en aquesta moció són les lletres d i h del punt 4.g. Tota la resta, si no ens hem equivocat, ho hem estat analitzant, i s'ha votat, aprovat o rebutjat, però s'ha votat. És a dir, que els demano que en una altra ocasió, doncs, això no ens torni a passar, eh? Els dic dues coses noves, tot l'altre ho hem votat, aprovat o rebutjat. Aleshores, en tot cas, sí que n'hem de parlar, com he dit abans, a la Junta de Portaveus i a la Mesa, eh? Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada.
En tinc quinze o setze, ja, que me n'ha demanat el Partit Popular, o sigui que és possible que ho acabem votant tot separat com abans. Digui'm, senyor Carrizosa, quins són?
Doncs, els punts 3.a, b i c..., no, perdó, aquests han canviat, o sigui que aquests, no, aquests no. Del punt 4.
El 4?
El punt 4.a, b, c, d, e..., tots, tots per separat. I el 5, el punt 5, el punt b per separat, també.
D'acord, d'acord.
Gràcies.
Sí, sí..., el 4 tot separat. [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]] Senyora Rovira?
També per demanar votació separada. Ho demano?
Quins punts?
De l'1, el 2, el 3, el 4, el 4.b, el 4.d, el 4.f, el 4.g, el 5.a, el 5.b, el 5.c, el 5.d, el 5.e i 5.f, el 5.l, el 5.m i el 5.n.
Ho votarem tot per separat, perquè em sembla que entre el que m'ha demanat el Partit Popular, el senyor Carrizosa i vostè, millor que ho votem tot per separat. [[Pausa. Remor de veus.]] Repeteixo ara –i he dit abans– que gairebé tots els punts que ara anem a votar els hem votat abans, que només hi ha tres punts nous. En tot cas, doncs, tinguem-ho en compte, que pot ser..., esperem que surtin les mateixes votacions. Hem decidit que votaríem separadament i, per tant, comencem... Per què em demana la paraula, senyor Coscubiela.
Al·lusions a la presidenta, puc?
Sí, trenta segons.
Senyora presidenta, abans hem intentat passar legalment, però és la segona vegada que vostè en públic ens renya, ens renya així –en general– sobre coses que no es poden fer. Li recordo que la presidenta hauria de ser més prudent, perquè una presidenta que ha acceptat votar mocions en contra del criteri dels Serveis Jurídics de la cambra hauria de ser prudent. [[Forta remor de veus.]] Hauria de ser prudent. Una presidenta que ha acceptat la suspensió del Ple per altres coses no ens hauria d'estar retraient als grups que hem estat fent un treball ímprobe, que malauradament...
Moltes gràcies, senyor Coscubiela.
Hem demanat disculpes, si us plau, no ens torni a renyar, perquè no té autoritat, vostè, per fer-ho, després del que ha fet amb el tema de les mocions... [[Forta remor de veus.]]
Moltes gràcies, senyor Coscubiela. Jo presideixo la cambra, vostè faci de portaveu, que és el que li pertoca. [[Veus de fons.]] He..., no he renyat en públic, em sembla que he renyat tota la cambra dient que ho hem votat abans. [[Remor de veus.]] I no és renyar, és senzillament dir, és fer un advertiment perquè ho hem votat tot abans, senzillament. Moltes gràcies. Anem a començar la votació. Votarem tots els punts per separat. Comencem la votació..., comencem la votació. Doncs, com hem dit, votarem el punt número 1. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 60 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació, votem el punt número 2. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 72 en contra i 24 abstencions. Votem ara el punt 3.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 27 vots a favor, 71 en contra i 34 abstencions. Votem ara el punt 3.b. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 27 a favor, 81 en contra i 24 abstencions. Votem ara el punt 3.c. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 27 a favor, 71 en contra i 34 abstencions. Votem ara el punt 4.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 37 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 4.b. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor..., perdó, 37 vots a favor, 71 en contra i 24 abstencions. Votem ara el punt 4.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. Votem ara el punt 4.e. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 98 vots a favor, 10 en contra i cap abstenció. [[Veus de fons.]] Sí, ara sí, ara votarem ara el 4.d, perdó... Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 37 vots a favor, 61 en contra i 34 abstencions. Ara votarem el 4.f. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 37 vots a favor, 71 en contra i 24 abstencions. Ara votarem el 4.g. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Se suspèn la votació. [[Pausa. Veus de fons.]] Ens han demanat votació separada, sí. Doncs, ara votarem... [[Veus de fons.]] Sí, sí, el 4.g.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 47 vots a favor, cap en contra i 85 abstencions. Ara votarem el 4.g.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 37 vots a favor, 10 en contra i 85 abstencions. Ara votarem el 4.g.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 37 vots a favor, 10 en contra i 85 abstencions. Ara votarem el 4.g.d. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 37 vots a favor, cap en contra i 95 abstencions. Ara votarem el 4.g.h. Comença la votació... [[Veus de fons.]] L'h, 4.h, sí, 4.h; 4.h, sí –4.h. [[Veus de fons.]] Sí, sí, 4.g.h; és aquest, mira. [[Pausa.]] Bé, és el text..., el text és: «Recuperar l'impost sobre els dipòsits bancaris definit a la Llei 4/2014. És el 4.h, és aquest. [[Veus de fons. Pausa.]] Repetirem la votació. Llegeixo el text, eh?; el text diu: «Recuperar l'impost sobre els dipòsits bancaris definit a la Llei 4/2014. [[Veus de fons.]] És aquest text. [[Pausa.]] És aquest text el que tenim aquí, no? [[Veus de fons.]] D'acord. Per tant, repetim la votació. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 82 vots a favor, 34 en contra i 15 abstencions. Ara passem a votar el punt 5.a –5.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 61 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. Ara votarem el 5.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, 46 en contra i 25 abstencions. Ara votarem el 5.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 72 vots a favor, 59 en contra i 1 abstenció. Ara votarem el punt 5.d. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 70 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. Ara votarem el 5.e. Comença la votació. Hi ha un empat; ha quedat un empat: 61 vots a favor, 61 en contra i 10 abstencions. Segons el Reglament, hem de tornar a repetir la votació, d'acord amb el Reglament. Per tant... [[Veus de fons.]] Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar..., si podríem demanar que es tornés a votar el punt 5, perquè nosaltres també hem tingut..., els punts del..., el 5.b..., el 5... O sigui, nosaltres havíem demanat votació separada del punt b, però, després, amb les... [[Veus de fons.]] L'hem feta, però aquesta la repetirem també? [[Veus de fons.]] Doncs..., doncs, nosaltres hem tingut una confusió i jo volia explicar el sentit del vot del punt b, llavors.
El sentit del vot el pot explicar...
Correcte.
...però la votació no la repetirem.
D'acord. Si no les repetim, nosaltres hauríem votat, al punt b, abstenció.
El 5.b?
Sí. I per error hem votat que sí. Hem votat que sí per error al punt b i volíem votar abstenció, perquè en tot cas entenem que aquest punt contradiu la llei vigent. I, per tant, nosaltres no podíem donar suport a un punt que va en contra de la llei vigent.
A veure... [[Pausa.]] Anem a repetir la votació del 5.f, perquè, d'acord amb el Reglament, quan hi ha un empat es repeteix la votació. Digui'm, senyor Carrizosa?
Sí; que també referint-nos a la qüestió que vostè havia posat de manifest al principi, que estem votant coses que ja s'han votat en aquest Parlament. I nosaltres, també, com en aquesta ocasió hem votat de forma diferent del que hem votat en altres ocasions sobre aquest punt, perquè ens havíem abstingut exactament al mateix contingut en l'altra votació, doncs, ara per error hem votat que sí i volíem expressar [[remor de veus]] , volíem expressar que el cop anterior havíem votat abstenció. [[Pausa.]]
Senyor Millo, per què hem demana la paraula?
Sí; per contradiccions, presidenta. [[Pausa.]] Molt breument, amb quinze segons en tindré prou. Només per recordar al portaveu del Grup Parlamentari de Ciutadans que, en la votació anterior, aquest punt ja l'hem votat, efectivament, que era el punt número 16, i han votat que sí, exactament igual que ara, eh? [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]]
Senyora Rovira –senyora Rovira.
Això una mica va relacionat amb el que vostè deia al principi de la votació, que estem votant punts idèntics en dues mocions diferents, i això ha portat una certa confusió. El que passa que, votats, votats estan, diguem-ne. En tot cas, a les juntes de portaveus, jo crec que és on hem de parlar d'aquestes qüestions. I si es transaccionen dos punts de dues mocions diferents es vota un sol cop, en una moció o en una altra. El que no té sentit és votar-ho dues vegades a dues mocions diferents. Crec que és de sentit comú. [[Alguns aplaudiments. Joan Coscubiela Conesa demana per parlar.]]
Senyor Coscubiela.
Gràcies, senyora presidenta. No puc estar més d'acord amb la senyora Marta Rovira; l'única cosa és que ho he intentat fins a l'últim moment i li ho he plantejat al portaveu adjunt, al senyor Roger Torrent, i m'ha dit que no. [[Remor de veus.]] Aleshores, una altra vegada..., una altra vegada, ja ho aclarim.
Tornem a votar l'e. [[Roger Torrent i Ramió demana per parlar.]] Senyor Torrent. I a veure si acabem i continuem la votació. [[Pausa.]] Sí, sí; digui.
Presidenta, per al·lusions evidents. Senyor Coscubiela, els propietaris de les mocions són vostès i el PSC; decideixin vostès com es vota. En tot cas, vostè m'ha demanat si es podia fer un únic debat, i li hem dit que no al debat, però no hem parlat de com es vota, perquè els propietaris de les mocions són vostès i ho decideixen vostès. [[Aplaudiments.]]
Per tant, repetim la votació del punt 5.e –e. Recordin –recordin–, han quedat empatats 61 a 61, i d'acord amb el Reglament estem repetint la votació del punt 5.e. Per, tant, comença la votació del punt 5.e. Igual, el resultat és igual: 61 vots a favor, 61 en contra. I... [[Veus de fons.]] Però s'ha de suspendre; s'ha de suspendre el Ple, la sessió, i cridem a votació per si falta algú i hi pot haver un desempat. Per tant, anem a cridar a votació i a veure si tenim sort i falta algú. (Rialles.) Senyora Rovira, per què em demana la paraula? [[Pausa.]] No? [[Veus de fons.]] És que estem complint el Reglament; és el que diu. [[Remor de veus.]] A la propera, a la propera votació, d'acord amb el Reglament, si hi torna a haver empat, es considera rebutjada, eh? Però el que diu el Reglament és això: cridem a votació, tornem a votar i si hi ha empat quedarà rebutjada.
Reprenem la sessió. Tornem a votar el punt 5.e. Comença la votació. Queda rebutjada; 60 vots a favor, 62 en contra i 10 abstencions. Continuem. Anem a votar el 5.f. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 71 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. A continuació votem el punt 5.g. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 122 a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votem el punt 5.h. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5.i. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5.j. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5.k. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5.l. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 71 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5.m. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 70 vots a favor, 1 en contra i 61 abstencions. A continuació votarem el punt 5.n. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 71 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de seguretat]] [[302-00026/11]] El setzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de seguretat, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la té la paraula el senyor Matías Alonso. [[Remor de veus. Pausa.]] Si us plau, els demano que surtin de pressa i en silenci, perquè anem molt malament de temps. Si us plau...
Gràcies, presidenta. Conseller, senyores i senyors diputats, a la interpel·lació de l'anterior Ple ja vaig anunciar els aspectes i les qüestions principals que inclouria aquesta moció, i també li vaig anunciar al senyor conseller que possiblement estaríem d'acord en moltes d'aquestes qüestions, perquè conceptualment ja hi estem d'acord. Són qüestions, totes elles, que tenen una incidència directa en la prestació eficaç d'aquest servei que nosaltres pensem que és essencial, que és el de la seguretat, que va íntimament lligat a la llibertat, que va íntimament lligat a la convivència, que va íntimament lligat a la defensa del nostre model de societat. Partint de la base de la carència important d'efectius del Cos de Mossos d'Esquadra, potser mal dimensionat originalment, uns efectius que –hem de recordar-ho– estan calculats sobre els requeriments de fa gairebé una dècada, en què hi ha hagut una evolució demogràfica, en què hi ha hagut també una globalització més clara d'algunes de les amenaces, com el terrorisme, com el crim organitzat, unes amenaces que han esdevingut encara més globals però que sempre, i ara més, demanen respostes coordinades, respostes que els permetin ser més eficaces i més eficients... Per tant, és important aprofundir en la col·laboració, en la coordinació, perquè són imprescindibles, aquesta coordinació i aquesta col·laboració entre els diferents cossos de seguretat, per garantir aquest bé essencial que és la seguretat. Tenim l'eina, l'instrument que és essencial per a aquesta coordinació política necessària, que és la Junta de Seguretat de Catalunya. Per tant, en aquesta moció demanem aquesta convocatòria amb un contingut també específic, perquè és l'espai polític en què s'ha de construir, en què s'ha d'impulsar, en què s'ha d'enfortir aquesta coordinació operativa que és necessària entre aquests cossos i que per Ciutadans ha de ser completa, ha de ser, diguem-ne, total, amb absoluta lleialtat institucional, que sempre comporta una lleialtat amb el conjunt dels ciutadans, que és important, molt important, per a tots els que estem en aquesta cambra. El que esperen els ciutadans, el que nosaltres volem és precisament aquesta millor coordinació, la millor coordinació possible, per enfortir la lluita democràtica contra els riscos i les amenaces, contra la seguretat, contra la llibertat de tots. La manca d'efectius demana, a més, un sobreesforç. Cal assegurar, d'una banda, la dotació d'elements de protecció. El senyor conseller ens parlava d'anar també cap a aquest concepte dels equips de protecció individual; per tant, les armilles, hem de seguir treballant perquè estiguin disponibles per a tots els agents. Però cal disposar també d'una bossa d'hores extres contra el fons de contingència que permeti complir amb el programa operatiu específic antiterrorista especialment i amb la necessitat de servei que comporta aquesta manca d'efectius. Establir, conjuntament també amb el Govern d'Espanya, mecanismes d'integració i de coordinació de la informació i de la intel·ligència. Els Mossos d'Esquadra i la resta de cossos i forces de seguretat de l'Estat, des de la lleialtat institucional, des de la lleialtat intercossos, també han de disposar de les millors eines per aconseguir aquesta millor prestació d'aquest servei. Nosaltres hem presentat una moció que tenia originalment dotze punts i que recollia totes aquestes qüestions, com per exemple, també, doncs, estudiar la disponibilitat de dispositius d'enregistrament d'imatges des dels vehicles policials, o també establir, amb caràcter d'urgència, potenciar els plans de formació tant de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra com integrar també en aquests plans de formació les policies locals per millorar en qüestions com per exemple la lluita, la detecció, la prevenció del terrorisme gihadista, o també millorar en tècniques de detenció, en tècniques d'immobilització que, mentre no es tinguin altres instruments, permetin fer-ho en les millors condicions. Volem també revisar l'efectivitat del Pla de carrera professional, sobretot en l'àmbit dels agents de seguretat ciutadana, que es troben desassistits massa sovint. I recordar, finalment, que els Mossos d'Esquadra continuïn respectant l'exigència democràtica, que ja respecten, de mantenir una absoluta lleialtat al conjunt dels ciutadans, amb una absoluta, també, i clara neutralitat política en l'exercici de les seves funcions. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació té la paraula el senyor Carles Castillo, del Grup Parlamentari Socialista.
Bon dia a tots i a totes. Si s'hi han fixat, es va produint en les últimes setmanes un debat interessant sobre la seguretat, al voltant de la seguretat; un debat parcial, és veritat, perquè va tocant diferents temes parcials al voltant de la seguretat, però que va marcant els temes prioritaris, que va marcant aquells en què estem d'acord i aquells en què no. Amb l'increment d'efectius i amb la Junta de Seguretat de Catalunya, per exemple, ha quedat clar que estem tots i totes d'acord. Tenim clar que volem que es convoqui, que és desitjable i fins i tot indispensable amb la situació que tenim damunt de la taula, i que la convoca el president de la Generalitat directament. Però jo crec que també entenem les explicacions que ahir va donar el conseller, ahir mateix: la convoca el president però s'ha de fer de comú acord amb l'Estat, perquè l'ordre del dia ha d'estar pactat i perquè han d'enviar els seus cinc representants perquè es pugui constituir aquesta de manera formal. Passa, per cert, amb tantes coses, això d'haver de pactar amb l'Estat... En allò de la reincorporació després d'una excedència voluntària –ja els ho he dit als companys i companyes de Ciutadans–, nosaltres estem d'acord amb la voluntat i l'esperit, però considerem que no és la forma de portar-ho a terme, perquè és contra legem, segons el nostre humil punt de vista. En el tema d'equipament en general, tant el de seguretat –armament reglamentari, armilles antibales, fundes d'arma curta, amb un adequat manteniment– com el de treball –uniformitat–, també crec que estem tots i totes d'acord. Hem d'aconseguir que tots els professionals que es dediquen a la seguretat tinguin l'adequat, ni més ni menys que el necessari, tenint en compte les condicions climàtiques i de qualsevol altra mena que puguin influir en la prestació dels servei, l'equipament necessari per mantenir la seguretat dels professionals que cada dia estan pendents de la nostra seguretat i que necessiten actuar en condicions, perquè de vegades s'enfronten per nosaltres a situacions realment fotudes i volen i han d'estar preparats. Tema de la informació. Si m'ho permeten, aquí passa una cosa curiosa: estem d'acord amb el fons però abordem la qüestió des de diferents punts de vista, de vegades fins i tot contradictoris. Per exemple, Ciutadans en la seva proposta d'avui i Junts pel Sí o el Govern estan dient el mateix, de diferent forma però el mateix. Mecanismes d'integració i coordinació entre Cos de Mossos d'Esquadra, resta de cossos i forces de seguretat de l'Estat: uns marquen que es faci, com ha dit el company de Ciutadans, des de la més estricta lleialtat institucional –Ciutadans; que, per cert, permetin-me el comentari que la lleialtat institucional és com la bona fe, jo crec que s'ha de presumir sempre i s'ha de donar per absolutament òbvia–, i els altres ho fan demanant que Mossos d'Esquadra, com a policia integral de Catalunya que és, tingui presència a totes les reunions on es parli de seguretat. Pero es que no pasa nada, no pasa absolutamente nada; es obvio. Catalunya té una policia integral i és en interès de la seva població, en interès dels catalans i de les catalanes..., ha de tenir presència, aquesta policia, en tots els organismes on es toqui la seguretat. I si parlem d'organismes europeus i internacionals, doncs, també: no ha d'haver-hi cap problema. I, si el que preocupa és la coordinació amb l'Estat, en aquestes reunions no és massa complicada, la solució: que s'institucionalitzi una reunió prèvia entre els cossos i forces de seguretat de l'Estat, incloses les policies autonòmiques, i ja està, no hi ha major problema. Però és lògic que tingui, Mossos d'Esquadra, representació en aquestes reunions. Quant a la coordinació i traspàs entre Mossos d'Esquadra i les policies locals, hem volgut des del Grup Parlamentari Socialista marcar especialment el substantiu de la bidireccionalitat, perquè malgrat els esforços que penso que està realitzant aquest conseller i que, realment, crec que comencen a notar-se, per exemple en la formació descentralitzada sobre detecció i prevenció del radicalisme i del gihadisme conjuntament amb les policies locals, el Proderai, en allò referent a la informació encara crec que tenim molt de marge de millora. I és que, parlem clar, si m'ho permeten: ens omplim tots i totes la boca amb aquesta coordinació entre Mossos d'Esquadra i policies locals, i encara hi ha problemes greus que crec que s'han de solucionar. I estic pensant, concretament, en la falta de llicències que hi ha d'accés al SIP, per exemple, o en la impossibilitat d'explotació de dades per part de les policies locals. Si ens creiem realment que hi ha diversos uniformes però hi ha una única policia, si realment volem tirar endavant una llei del sistema de policia amb aquesta filosofia clara, ha de deixar de passar que les policies locals semblin de vegades els auxiliars o els «segundons dels Mossos. No és de rebut que alimentin les bases de dades dels Mossos i que no puguin realitzar el seu tractament o explotació; no és lògic que hi hagi una limitació en les llicències que poden fer servir i que se n'estiguin demanant més sense que hi hagi una solució des de fa més de vuit anys, ja. Amb l'enregistrament d'imatges des dels vehicles policials i des de la dotació personal dels agents, totalment d'acord, per evitar possibles episodis de mal ús de la força, però també per garantir la seguretat dels mateixos agents, que s'evita l'ombra de dubte davant d'acusacions falses d'aquest mal ús de la força. El Pla de carrera professional de les unitats de seguretat ciutadana, ja, si us plau. És una qüestió de pura justícia cap a aquests professionals que estan cada dia al carrer. I, per acabar, la neutralitat política i la defensa de la legalitat, «impepinable, completament obvi, però a la vegada altra cosa que s'hauria de donar també per absolutament suposada. Moltíssimes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació té la paraula el senyor Lluís Guinó, de Junts pel Sí.
Bé, moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades, deixin-me fer, en primer lloc, una constatació, i és que certament, en l'àmbit de la seguretat, entre tots el grups parlamentaris es constaten acords o propostes d'acord que són, des del nostre punt de vista, interessants i que, de fet, és el motiu pels qual en moltes qüestions dialoguem, pactem i parlem en el Parlament els grups parlamentaris. Però de vegades el que són bones intencions no acaben de coincidir exactament amb el que és la praxi política de determinats governs. Ho dic, concretament, per la qüestió que té a veure amb la Junta Local de Seguretat, amb la Junta de Seguretat de Catalunya, que, certament, tots els grups parlamentaris estem d'acord que s'ha de convocar –de fet no es convoca des de l'any 2009–, però se n'ha de consensuar l'ordre del dia, i, per tant, no és una decisió unilateral del Govern de la Generalitat, sinó que s'ha de pactar amb el Govern de l'Estat. Avui –avui–, a dia d'avui, s'al·lega en un primer moment que, com que el Govern està en funcions, no es pot convocar la Junta de Seguretat. De fet, això d'estar en funcions serveix com a argument per no comparèixer al Parlament, a les Corts Generals, també, pel que fa al Govern de l'Estat. Per tant, la qüestió que té a veure amb estar en funcions, de fet, em sembla que acabarà al Tribunal Constitucional, i veurem què diu el Tribunal Constitucional. Però, per altra banda, també el que és cert el que el Govern avui no té accés a les reunions antiterroristes que es celebren, per exemple, a Brussel·les. I a la darrera reunió que es va fer, precisament, es va acordar amb tots els ministres d'interior dels països que, pel que fa a la qüestió que té a veure amb el gihadisme, hi ha un element absolutament indispensable, necessari i preceptiu, fins i tot, que és la major integració, col·laboració i coordinació de tots els cossos policials. Si a Catalunya hi ha un cos policial que té encomanades determinades funcions antiterroristes és obvi que han de estar absolutament informats, coordinats i en col·laboració contínua i amb tractament d'informació sense cap mena de dubte. Per tant, de vegades el que són grans principis aquí al Parlament s'han de traduir en praxi política i, de vegades, no coincideixen els principis teòrics amb la praxi política. Hi ha una altra qüestió interessant d'aquesta moció que té a veure amb un esforç que ha de fer o que han de fer els cossos policials des d'una perspectiva clarament de policia democràtica, que és que estem a favor, des de Junts pel Sí, que s'articulin mecanismes d'enregistrament en els vehicles policials per tal que, per una banda, es pugui veure exactament quina és la praxi policial en tots els casos, i, per altra banda, també, que serveixi com a mecanisme d'informació de la seva actuació. Això dóna, des de la nostra perspectiva, caràcter plenament democràtic a una policia que, des de la nostra perspectiva, des d'una perspectiva de país, té caràcter integral. I en això també coincidim amb el Grup de Ciutadans, el que passa és que, de vegades, aquesta coincidència de caràcter integral la interpretem de forma diferent. Per nosaltres, els Mossos d'Esquadra i les policies locals formen un corpus policial únic que desenvolupa la seva tasca a Catalunya i que, precisament, en l'anunci del conseller en la darrera sessió plenària que explicava que estàvem, precisament, en procés de treballar i d'iniciar el que és el procés legislatiu per a una nova llei a la policia, un dels principis vertebradors d'aquesta nova llei serà, precisament, que els Mossos d'Esquadra són la policia integral del país i, com a tal, han de participar activament en totes les qüestions que tenen a veure amb els reptes que té la seguretat a Catalunya. Veiem amb bons ulls, també, demanar més recursos materials per als Mossos d'Esquadra. Això té necessàriament una vessant pressupostària indiscutible. I, per tant, des d'aquí els demano, també, que en la mesura que són, d'alguna manera..., o intenten des del Parlament demanar que els Mossos d'Esquadra disposin de més recursos, també els dic que l'única manera que els Mossos d'Esquadra disposin de recursos és aprovant els pressupostos o aprovant aquelles partides pressupostàries que donen, d'alguna manera, legitimitat a aquestes reclamacions. Hi ha una altra qüestió, que vostè també hi ha fet referència i que em sembla interessant de destacar, i és el que té a veure amb la formació. És obvi que l'Escola de Policia té l'objectiu i la necessitat –i, a més a més, la necessitat– d'anar vertebrant a poc a poc, un sistema de formació que, des d'una perspectiva general, té molt bona acceptació i que funciona molt bé. Sí que és cert, i entenem perfectament l'interès, que les policies locals es puguin aprofitar també d'aquesta capacitat instructiva de l'Escola de Policia. I, per altra banda, també, respondre a les necessitats globals de les noves problemàtiques en seguretat, que són les qüestions que tenen a veure amb seguretat pròpiament ciutadana i amb una qüestió molt puntual que té a veure amb el gihadisme: que necessita de mecanismes de defensa diferents i que necessita de mecanismes de seguretat i de plantejaments diversos dels que s'han desenvolupat fins ara. La qüestió del terrorisme varia, canvia de plantejament, el que té els Mossos d'Esquadra o les policies en general..., tenen la necessitat d'enfrontar-se a aquesta nova realitat, també, amb nous mitjans. I és des d'aquesta perspectiva que em sembla interessant, precisament, de posar en valor la feina que està fent l'Escola de Policia. Per tant, des d'aquesta perspectiva, i finalitzant la meva intervenció, votarem pràcticament, o en la seva totalitat, els punts que hem transaccionat i consensuat, i els agraeixo, sobretot, el caràcter positiu que tenen les intervencions en l'àmbit de seguretat en aquest Parlament. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Joan Josep Nuet, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Aquest matí llegíem a la premsa que dels quaranta-sis punts que el president Puigdemont li va entregar ahir al president Rajoy, un d'ells és el tema de polítiques de seguretat, i, concretament, el tema del finançament dels Mossos, i que els vicepresidents, el vicepresident i la vicepresidenta, concretaran aquest aspecte. Estem amatents a aquesta concreció que s'hauria de produir en les properes setmanes. I, per tant, hauríem de rebre bones notícies des del punt de vista de la reunió de la Junta de Seguretat, des del punt de vista de la coordinació policial, des del punt de vista del desplegament dels Mossos, des del punt de vista del finançament d'aquest servei públic. Per tant, esperem que això passi. Bé. En aquesta moció, crec, del Grup de Ciutadans, coincidim en cinc aspectes que vull destacar de fons, i, a vegades, doncs, podem discutir més o menys amb elements de redactat, però és important que, en el fons, treballem en una línia semblant. La primera: s'ha de convocar la Junta de Seguretat de Catalunya. És una urgència que ve de temps i que ara, en aquest moment específic, és especialment, doncs, important la seva convocatòria. Segona: tot el que té a veure amb plantilla dels mossos, tot el que té a veure amb equipament dels mossos per fer la seva feina, tot el que té a veure amb les imatges operacionals, càmeres. Sí, càmeres arreu: a les comissaries, a les armilles, als vehicles i a tot arreu on faci falta, perquè cap cosa que pugui captar una càmera en una acció policial pot ser amagada –cap. Per tant, tot el que les càmeres captaran estarà obligatòriament dins els paràmetres democràtics que marquen una actuació policial. I també, en aquest bloc, la carrera professional: clarament els mossos tenen dret a l'ascens. I, per tant, la carrera professional és un aspecte important. Tercer aspecte amb el qual coincidim: la coordinació i la informació. Ho deia ahir, ho dic avui, ho diuen vostès, ho diem tots. Avui l'eficàcia policial i les polítiques de seguretat són un element central en les polítiques de coordinació i informació. Sense coordinació i sense informació el crim organitzat té una capacitat de desenvolupament que supera les capacitats policials arreu del món, i, evidentment, l'amenaça terrorista és una altra realitat que ens empeny a estar més ben informats i coordinats, tant la coordinació i la informació vers els altres cossos i forces de seguretat de l'Estat com vers la policia local, que és una extensió de la Policia de Catalunya, i que no és altra cosa que part de la Policia de Catalunya en la seva branca local. I aquesta idea bidireccional que suggeria el Grup Socialista crec que és encertada, és un anar i tornar, és un compartir informació, que crec que és important. Quart aspecte que compartim: la formació, sempre amb el lideratge de l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya. Crec que és un dels aspectes dels quals podem estar orgullosos i orgulloses. Tenim un aspecte formatiu que és pioner, moltes policies europees desitjarien tenir la integritat que significa l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya. I, per tant, hem de formar de forma continua, tant als mossos com a les policies locals, i, per tant, l'aspecte formatiu. I acabo: evidentment, la neutralitat política –la neutralitat política– d'una institució que hem de preservar, una institució que és la Policia de Catalunya, que l'hem de preservar de la picabaralla política, i, per tant, que, independentment de les nostres posicions polítiques, els Mossos d'Esquadra són una institució important per al país i un dels vectors de la seguretat pública i de les polítiques de seguretat pública del nostre país. Per tant, votarem favorablement la proposta de moció que ens han portat al Ple.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Alberto Villagrasa, del Grup Parlamentari Partit Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Conseller, diputados.., desde el Grupo Popular le aviso de que daremos apoyo a gran parte de la moción que ustedes presentan, porque compartimos gran parte de lo que ustedes ponen y va en la línea de la filosofía de la moción que presentamos hace quince días en este Pleno. Sí que es verdad que queremos una abstención en el primer punto, porque, todo y estando de acuerdo en que la Junta de Seguridad de Cataluña se ha de convocar y se tiene que reunir, puede ser una excusa o un balón de oxígeno para no hacer esa revisión, en la cual estamos de acuerdo que se tiene que hacer, del número de efectivos de Mossos d'Esquadra. No hace falta reunir la Junta de Seguridad para llegar a ese acuerdo. Y la coordinación con el resto de cuerpos policiales fuera de la Junta de Seguridad ya se da. Por lo tanto, creemos que con este punto ustedes le dan un balón de oxígeno para poder atrasar esa revisión de efectivos que nos hace falta. Hablan también de una serie de aspectos que entendemos que se han de tratar dentro de la revisión del plan de seguridad, como defendíamos hace quince días, como, por ejemplo, mejorar la coordinación entre Mossos d'Esquadra y el resto de cuerpos de seguridad, incluida la policía local; en la cual, la coordinación deja mucho que desear, y no por culpa de los agentes de policía, sino que es culpa de los dirigentes políticos de la Generalitat, que son los que deciden el grado de coordinación y de información que se da a las policías locales. Mejorar e intensificar la formación continua de los agentes, por supuesto, Cámaras para garantizar el buen ejercicio de los mossos, también, en las comisarías; pero, también, fuera, en las calles, en aquellos puntos más conflictivos. Apoyar todas las mejoras y refuerzos necesarios para fortalecer la lucha contra el terrorismo jihadista, evidentemente. Charlas de dos horas, eso no es formación, hay que dar información continua y actualizada para luchar contra el peligro global que es el terrorismo jihadista; es decir, información, formación, preparación y coordinación. Y sobre las mejoras de los medios materiales para el buen servicio de los agentes de policía, yo destacaría dos: uno son los chalecos antibala, donde hay un gran número de mossos d'esquadra y sindicatos que les preocupa el número y la calidad de éstos. En este sentido, al señor conseller le hemos hecho varias preguntas por escrito, que las esperamos. Porque si recordamos los hechos de Santa Coloma, hay que recordar que seguramente hay una mosso d'esquadra viva porque un agente le dejó su chaleco antibalas, y no podemos dejar la seguridad de los agentes de Mossos d'Esquadra al azar. Y luego, las propias fundas de las pistolas, que tenemos grandes dudas de lo que van a comprar. Nos dicen que es el mismo modelo o de las mismas características del 2009. Esas no son las mejores para el buen servicio de Mossos d'Esquadra. Serán de calidad, pero no son de un gran uso. Y se lo voy a explicar con un ejemplo práctico. Esta es la pistolera o la cartuchera que utiliza Guardia Urbana; esta es la que utiliza Mossos d'Esquadra. [[L'orador en mostra dues.]] Esta no es antirrobo, no la voy a forzar mucho, pero si hace así…, ve que se puede romper con facilidad. Eso, en un forcejeo, a un mosso d'esquadra se lo pueden arrancar. Por eso, muchos mossos d'esquadra no la utilizan –no la utilizan– porque no les garantiza su seguridad. Esta es de Guardia Urbana, es de una sola pieza y es antirrobo; esta es la que quieren los Mossos d'Esquadra. ¿Cuál es mejor para el servicio de Mossos d'Esquadra: «a o «b? La respuesta es sencilla. Y con esto lo que quiero decir es que no puede ser que los sindicatos de los Mossos d'Esquadra, como representantes directos que son de los agentes, no puedan dar su opinión sobre el material que se va a adquirir para mejorar su servicio y su seguridad; ni voz, ni opinión. Y se lo digo porque les va..., además de la seguridad de los ciudadanos, les va su propia vida. Y, por último, señor Alonso, compartimos al cien por cien la parte final de la moción, que es la no politización del Cuerpo de Mossos d'Esquadra, que ha de dar buen servicio para el ciudadano siempre cumpliendo la ley. Un cuerpo de policía es el garante de que se cumplan las normas, las ordenanzas y la ley. ¿Qué mensaje damos a la sociedad si le indicamos a un agente de policía que incumpla la norma vigente? Precisamente a ellos que la tienen que proteger, que la tienen que garantizar. Sería una situación absurda, además de irresponsable. Cualquier intento de politizar la policía y cualquier intento de dar una indicación o insinuación de no cumplir la normativa vigente es y sería una postura que está fuera de todos los márgenes de la democracia. Esperamos que este Gobierno nunca lo haga. Gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Mireia Vehí, de la Candidatura d'Unitat..., no, veig que no és la senyora Mireia Vehí, sinó que és el senyor Benet Salellas, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Presidenta... Diputades, diputats, després direu que voleu parlar dels problemes reals i de les preocupacions de la gent del carrer. Jo m'atreviria a dir que la preocupació de la bancada independentista a favor de propostes de construcció i optimisme republicà és directament proporcional a la preocupació per la seguretat de la bancada constitucionalista. Encadenem, ja, tres plens seguits parlant de seguretat a instàncies, primer, del PP, després de Ciutadans, el company Nuet ahir ja va plantejar que en el proper Ple tindrem una moció al respecte... I, per tant, queda que el PSC us poseu a la cua i feu també alguna moció per seguir utilitzant políticament la qüestió de la seguretat. Doncs, ja que es fa des d'aquesta perspectiva, nosaltres també hi donarem la nostra perspectiva política. Ahir l'Anna Gabriel ho deia ja quan va dir que, per defensar la llibertat i per lluitar contra el feixisme –ella parlava concretament ahir de Sabadell, però és una visió que és extrapolable també als problemes del gihadisme i del feixisme a l'Orient Mitjà–, doncs, per defensar la llibertat, precisament, el que cal és garantir drets, garantir drets polítics i sobretot garantir drets socials, garantir que ningú es quedi a la cuneta, i evitarem, al nostre entendre, el feixisme aquí, a les banlieues franceses i arreu. Perquè sobta que en el debat aquest sobre les armilles, sobre el gihadisme, sobre la formació, que es planteja a les mocions ningú vingui a analitzar-ne les causes, ningú vingui a posar sobre la taula quines són les causes per les quals existeix Daesh o per les quals existeix avui la problemàtica del gihadisme. De veritat que els defensors de l'Estat espanyol no penseu fer cap mena d'autocrítica a la política internacional espanyola? De veritat que vostè, com a militar que és, senyor Alonso, no pensa fer cap autocrítica a la responsabilitat de les forces armades espanyoles en la creació del caos polític, social i de tota mena que ha donat peu a la creació precisament de Daesh i del feixisme islamista a la zona de l'Orient Mitjà? Jo acuso el Regne d'Espanya, i principalment el seu exèrcit, d'haver participat en la coalició internacional que ha ocupat l'Iraq, que ha matat milers de persones, que ha practicat greus tortures i vexacions de tota mena a la població civil, que ha arrasat completament una societat que era avançada, culta i un referent per al món àrab laic. I, tot això, al servei de qui o de què, ho va fer l'exèrcit espanyol, del qual vostè forma part, senyor Alonso? A favor de les grans multinacionals del petroli. Per això, per aquest servei de l'exèrcit espanyol als interessos de les grans multinacionals del petroli, avui tenim Daesh, per això avui tenim el problema del gihadisme i per això avui hi ha aquests problemes de seguretat. Per això, per parlar de seguretat internacional i de lluita contra el gihadisme, primer cal desvetllar-ne les causes –l'ocupació de l'Iraq–, jutjar-ne els responsables, assumir les conseqüències de tan greu atac a un país i reconèixer, reparar i garantir que no es repetirà. A partir d'aquí, podrem començar a construir un esquema de relacions internacionals nou, just i diferent, i podrem recuperar certa legitimitat moral i política per parlar de seguretat. De moment, mentre això no passi, nosaltres ens neguem a continuar discutint de forma hipòcrita sobre la seguretat a casa nostra. I per això nosaltres votarem en contra de la seva moció. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Bé, després de l'última intervenció veiem que no hi ha novetat al front. I, bé, és una lectura previsible. A mi no em sorprèn en absolut. I, per tant, no mereix més comentaris, almenys per la meva part. Entraré en les esmenes, les esmenes que s'han acceptat, que han estat la majoria de les esmenes presentades, que en certa forma han vingut a enriquir també el text final de la moció. Dir-los que hem transaccionat fins a sis esmenes amb Junts pel Sí i hem transaccionat una d'aquestes esmenes conjuntament també amb el Grup Parlamentari Socialista. També li admetem l'esmena referida al punt número 2, una esmena que de veritat pensem que... No hem volgut, en aquest cas, acceptar amb la seva esmena forçar la lletra de la llei, la lletra de la norma vigent a Catalunya pel que fa a la regulació de l'excedència voluntària, en aquest cas dels funcionaris catalans. Però seguim pensant que és necessari, seguim pensant que cal repensar-s'ho, específicament en un cos com el Cos de Mossos d'Esquadra, en què no es poden suplir les carències amb altres elements, com pot ser, per exemple, la contractació de funcionaris interins. Per tant, pensem que hi ha una necessitat. I en aquesta ocasió el que no hem volgut és, tampoc, mirar de forçar l'esperit de la llei, perquè en l'esperit de la llei potser hi ha prou discrecionalitat per part de la Generalitat per poder-ho fer. La necessitat d'enfortir els mecanismes de coordinació i participació activa, directa, de totes les policies..., jo crec que tenim un ampli consens. Per tant, li he de recordar també que són demandes que en certa forma fan els mateixos professionals. Són els professionals els que tenen clar quines són també les seves carències. Per tant, jo crec que hi ha un consens prou ampli en aquesta cambra, i coincideixo també en la lectura, que també era la voluntat d'aquesta moció, d'incidir precisament en aspectes com la necessitat de convocar la Junta de Seguretat de Catalunya, que no és cap baló d'oxigen, com deia el senyor Villagrasa, perquè parlem d'una coresponsabilitat, també, institucional. És a dir, és una responsabilitat compartida. Tot i que la responsabilitat directa de convocatòria i presidir aquesta junta correspon al president de la Generalitat, és una junta bipartida. Per tant, hi han de participar necessàriament els membres del Govern d'Espanya. Per tant, espero que hi hagi un consens general entorn d'aquesta moció. Moltes gràcies.
Cridem a votació. [[Pausa.]] Senyor Villagrasa, per què em demana la paraula?
Para pedir voto separado del primer punto. El primer punt.
El primer punt. Senyor Salellas, per què em demana la paraula?
Per demanar-li votació separada del 6 i el 7.
6 i 7.
6 i 7. [[Pausa.]]
S'ha demanat votació separada dels punts 1, 6 i 7. Per tant, votarem primer aquests tres punts i després la resta de la moció. Votem, doncs, el punt número 1. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 109 vots a favor, 10 en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el punt número 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 11 abstencions. A continuació, votarem el punt número 7. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 121 vots a favor, 10 en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el millorament de l'atenció sanitària]] [[302-00028/11]] El dissetè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el millorament de l'atenció sanitària, presentada pel Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per exposar-la, té la paraula el senyor Santi Rodríguez. [[Pausa.]]
Diputats, si us plau, als que s'hagin d'absentar de la cambra els prego que vagin sortint.
Gràcies, vicepresident. Aquesta és la Moció subsegüent a la interpel·lació sobre atenció sanitària que vàrem formular durant la sessió anterior. I hem presentat una moció amb cinc grans temes, cinc grans acords, i que fan referència als següents elements. Un primer bloc fa referència a primària, i el que demanem en aquest cas és que analitzem perfectament quina és la situació dels centres d'atenció primària, analitzem també la possibilitat de recuperar els horaris d'aquells centres d'atenció primària que en el seu moment es van tancar, fins a quaranta-set en total, per tal de poder atendre urgències menors d'una forma més pròxima a la ciutadania. També venim a demanar que s'analitzi la creació d'unitats específiques, especialment en els casos de la síndrome de sensibilització central, en els centres de primària, crear unitats especialitzades. Però també dotar de més capacitat resolutiva els centres d'atenció primària. Tot això per intentar descongestionar el conjunt del sistema de salut. Entenem, i compartim, de fet, crec, amb el Govern, la necessitat d'allò que en diem «apoderar l'atenció primària per tal d'intentar descongestionar i donar un millor servei, evidentment, als pacients i a la ciutadania en general. Un segon element fa referència als centres hospitalaris. I en aquest sentit expressem la voluntat de precisament allò que deia el president en la seva compareixença pública abans-d'ahir: revertir les retallades. Doncs sí, prenem el compromís parlamentari de revertir les retallades en sanitat, de recuperar els pressupostos de sanitat, perquè hi han aspectes de la sanitat que no tenen solució si no és a partir de més recursos. I, en aquest sentit, el tema de les llistes d'espera és evident, i crec que tots hi estem d'acord, que..., la millor i pràcticament l'única manera de millorar l'atenció a les persones i reduir les llistes d'espera, que en aquest moment s'allarguen fins a 926.000 persones, és dotar de més recursos la sanitat. Aquest és un dels temes, un dels cinc temes, que també toquem en aquesta moció, i en el sentit..., llàstima que ara ha marxat el vicepresident i conseller d'Economia, però en el sentit que avui el Govern té una autorització per gastar 800 milions més que no tenia pas ahir, esperem que això és noti especialment en els pressupostos de salut, i totes aquestes mesures que es pugin aprovar avui o les que s'hagin aprovat en altres iniciatives anteriors o posteriors puguin ser dutes a terme i no vinguin minvades de manca de pressupost. Pel que fa als centres hospitalaris, també toquem un tema que sabem que és polèmic, que és la participació de centres de titularitat privada en l'objectiu comú, que és la sanitat pública, la sanitat de la població. I nosaltres el que diem creiem que és quelcom de sentit comú, és: en la mesura en què el sistema públic sigui capaç d'oferir els serveis a la ciutadania, que els doni el sistema públic; si el sistema públic no té aquesta capacitat, concertem-ho amb els centres privats. Però el que no podem fer és trencar els convenis amb els centres privats sense haver fet les inversions necessàries en el sistema públic perquè des del sistema públic es puguin atendre totes aquelles derivacions que avui van a centres privats. I, en definitiva, això, que és una cosa que entenem que és bastant de sentit comú, amb un objectiu, hi insisteixo, que és donar servei i bon servei als ciutadans, donar un bon servei als malalts, donar un bon servei als pacients, és el que proposem en aquesta moció. I, per acabar, dos temes que no perquè deixi al final són menys importants. Un, intentem fer allò que ja hem acordat en comissió en relació amb la participació de les farmàcies en el sistema públic de salut, en el sistema català de salut. Les oficines de farmàcia estan ateses per professionals, tenen una extraordinària capil·laritat en el territori, estan distribuïdes en el territori, són més de tres mil oficines de farmàcia que tenim a Catalunya, i que poden complir una funció en el sistema de salut, poden complir funcions fins i tot d'atenció a determinades cronicitats, de prevenció de determinades malalties, d'assessorament als pacients. I, per tant, aprofitem aquesta xarxa tan important que tenim. I finalment dedicaré cinc segons, que és bastant més del que hi va dedicar el conseller, al Consorci Sanitari del Maresme, a l'Hospital de Mataró, que necessita solucions urgents, necessita solucions immediates, i el que fem en aquesta moció és precisament reafirmar les resolucions que ja hi ha en aquest Parlament en relació amb el consorci hospitalari del Maresme i demanar que el Govern prengui consciència de la urgència –valgui la redundància– que hi ha per abordar el problema de l'Hospital de Mataró. Gràcies, senyor vicepresident, senyores i senyors diputats.
Gràcies, senyor diputat. Han presentat esmenes en aquesta moció tres grups parlamentaris. En primer terme, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot, el diputat senyor Albano Dante.
Gràcies, vicepresident. Bon dia a tothom. Avui el Partit Popular ens presenta una moció que porta un títol que ens agrada: «millorament de l'assistència sanitària. De fet, quan va arribar aquesta moció al nostre grup parlamentari la vam haver de llegir dos cops, perquè el primer cop que la vam llegir vam dir: «Ostres, el Partit Popular s'ha passat a la lluita per la sanitat pública. Ho dic perquè, si llegim la moció, excepte el punt 3.c, que no és més que un intent de defensar els interessos de la sanitat privada, nosaltres estem d'acord en tot i hi votarem a favor. Ara, jo us he de preguntar, senyors diputats del Partit Popular: com us atreviu a presentar aquesta moció? Com us atreviu a presentar aquesta moció aquesta setmana, justament, quan es compleixen quatre anys des de que vau aprovar el Reial decret 17/2012, que ha deixat sense tarja sanitària desenes de milers de persones? [[Alguns aplaudiments.]] Com us atreviu a venir aquí a fer veure que defenseu la sanitat pública quan aquest decret ha estat un cop d'estat contra el dret a l'atenció sanitària, un cop d'estat amb morts, amb noms i cognoms? I com us atreviu a fer-vos passar per defensors de la sanitat pública quan aquest decret trenca trenta anys de consens i converteix un sistema sanitari universal de qualitat i eficient com el que teníem en un sistema sanitari propi del franquisme? Jo sé com us atreviu... Us hem fet només una sola esmena, la d'instar la derogació del Reial decret 16/2012, i ens heu dit que no, i heu deixat clar quina és la vostra visió del sistema sanitari públic: fer negoci amb la salut dels ciutadans i de les persones. I està demostrat, no m'ho invento, està demostrat; només cal mirar què ha passat amb la sanitat pública allà on la sanitat pública ha tingut la mala sort de caure a les vostres mans. Ho hem vist tots; ho hem vist tots a Madrid, a Galícia, a Castilla - la Mancha, a València, on hem vist com heu fet servir la sanitat pública per enriquir-vos i per enriquir les empreses dels vostres amics. Això..., no diguin que no, perquè això està perfectament documentat; està documentat com a diverses comunitats autònomes heu fet servir la sanitat per enriquir empreses com Capio, Adeslas, DKW, PricewaterhouseCoopers, la constructora ACS. També està perfectament documentat com Güemes i Lasquetty, que són del seu partit, que eren consellers de Salut a Madrid, s'han fet rics gràcies a la sanitat pública i a les portes giratòries. Això està molt documentat. I també està documentat com la trama Gürtel li feia regals a Ana Mato, que, us recordo, era ministra de Sanitat i era membre del seu partit. I ja que parlem d'Ana Mato, vull dir..., això s'ha publicat avui, no?: «Aguire y Mato dieron a Ausbanc 640.000 euros al estallar la Gürtel –dinero de la sanidad para la mafia. Està publicat d'avui. Però, bé, veniu a parlar del millorament de l'assistència sanitària, sembla que ara us preocupa la salut de les persones, quan les vostres polítiques durant aquests anys han fet emmalaltir aquesta societat; l'han fet emmalaltir de corrupció, l'han fet emmalaltir de desigualtat, l'han fet –l'heu fet– emmalaltir de pobresa. Sembla que vosaltres no heu sentit parlar dels determinants de la salut. Si no n'heu sentit parlar, us explico que els determinants de la salut ens diuen que la salut de les persones, aquesta salut que ara tant us preocupa, és determinada per diversos factors: no és bo per a la salut que et facin fora de casa els bancs rescatats amb diner públic; no és bo per a la salut que et facin treballar per un salari de misèria tot el dia; no és bo per a la salut que el banc et robi els estalvis amb la connivència del Govern; no és bo per a la salut anar a Europa de la mà de Convergència Democràtica de Catalunya a recolzar el TTIP, que és un atac al sistema sanitari públic. I us atreviu a venir avui a dir que us preocupa l'atenció sanitària. I veniu a queixar-vos, a més a més, del sistema sanitari que ens ha deixat el senyor Boi Ruiz. Al final, tot això que vostè deia ho ha fet algú, i ho ha fet Convergència. I nosaltres, en això, estem d'acord; nosaltres també estem en contra del que ha fet Convergència Democràtica amb la salut d'aquest país, però hi ha una diferència: nosaltres estem en desacord i ho critiquem i ho denunciem perquè nosaltres creiem en un sistema sanitari públic; en el vostre cas, a mi em sembla que ho critiqueu perquè, a diferència d'altres comunitats autònomes, vosaltres, a Catalunya, no heu pogut participar al saqueig de la sanitat pública. Mireu...
Senyor diputat, se li ha acabat el temps.
...–acabo–, vosaltres teniu total dret a presentar el que considereu oportú; teniu tot el dret a disfressar-vos de defensors de la sanitat pública, però nosaltres tenim l'obligació de treure-us la careta. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. També ha presentat esmenes el Grup Parlamentari Socialista. I, en el seu nom, té la paraula ara la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades, no..., la meva intervenció se centrarà en el text de la moció. Ho deia, crec, el senyor Rodríguez quan la presentava, el diputat: és una moció que recull coses que han estat aprovades i coses que, segur, continuarem amb propostes de resolució a les comissions o mocions en aquest mateix plenari, que, d'alguna manera, el que fa és un repàs general obviant..., perquè si hi haguéssim pogut posar molts dels altres temes que avui estan a debat, des del transport sanitari, com molts dels altres aspectes que s'han tractat..., però que el meu grup tampoc ha presentat aquestes esmenes, perquè no es tractava tant d'una moció llençol, sinó de centrar-se sobre alguns dels aspectes que creiem que avui eren importants. En termes generals el meu grup coincideix amb el que es planteja en aquesta moció tant pel que fa al tema de les llistes d'espera com al de reforçar la xarxa comunitària. Quan parlem de xarxa comunitària parlem d'atenció primària però també parlem de les oficines de farmàcia, i, en aquest sentit, recuperar algunes de les coses que es van aprovar en l'anterior legislatura sobre la farmàcia comunitària i que valdria la pena que fóssim capaços de tirar endavant sobre planificació i desenvolupament del que és la farmàcia comunitària. Ens ho deia algú l'altre dia, no?, que en alguns llocs, pel tancament dels CAP a la nit i la reducció d'horari, en zones no massa denses, el farmacèutic és l'únic referent de salut que queda en moltes hores, i no perquè tingui oberta la farmàcia, sinó perquè tothom sap on viu el professional, i, per tant, hi pot anar. Pel que fa als centres hospitalaris, ahir el meu grup va presentar una interpel·lació al voltant de..., dels centres del Siscat i del manteniment. I, per tant, tot i convertir..., i compartir tot el que és –i ahir es va dir– revertir les retallades, obviar les derivacions als centres privats, més aviat acabar amb aquestes derivacions als centres privats. En aquesta línia no donarem suport al punt 3.c, aquell que parla de manteniment dels contractes als centres privats, perquè ho dèiem ahir i ho direm a la moció que presentarem: volem solucions però volem solucions dins de la sanitat pública; volem garantir la qualitat i l'accessibilitat de tota la ciutadania als serveis públics. I, per tant, en paral·lel, dèiem ahir al conseller, però s'ha de treballar amb uns criteris de planificació i acabar amb les derivacions que fins ara es plantegen. I vull felicitar el diputat Rodríguez en aquest sentit, perquè crec que hem trobat una bona solució i una bona transacció pel que fa a urgències. No es tracta tant de posar una data de vint-i-quatre o quaranta-vuit, sinó compartir allò que tots compartíem i que potser no havíem acabat d'expressar bé, que és dir: «Escolti, que s'estigui el temps que dura la mateixa urgència, i que no serveixi, d'alguna manera, de pàrquing, per dir-ho d'una manera molt barroera però que tothom entén, perquè no hi han llits o perquè no tenim la..., que sigui el temps necessari i just per atendre correctament la urgència, però al mateix temps planificar la derivació, o l'alta, o derivar a planta, o el que calgui. I en aquest sentit crec que és important també, i lligat una mica amb el transport sanitari, que a vegades deixem a la gent a urgències pendent del transport no urgent; com ha estat donat d'alta, tampoc li donen el dinar, i tampoc el traslladen, i algun dia, potser, urgències ho estem convertint en alguna cosa més que no pròpiament les urgències. I acabar amb el Consorci Sanitari del Maresme. No fa massa dies els portaveus de salut de tots els grups van rebre l'alcalde de Mataró i els regidors de gairebé totes les forces polítiques de l'ajuntament. La moció avui es fa ressò de les especials i delicades circumstàncies que travessa el consorci, sobretot l'Hospital de Mataró. Demanen que es compleixin les resolucions que ha pres de manera reiterada aquest Parlament en anteriors legislatures, els anys 14 i 15. Volen suficiència econòmica, volen un pla sociosanitari i creuen que venint..., i creuen de veritat que el Parlament pot ajudar a recuperar el Consorci Sanitari del Maresme i atendre aquesta reivindicació que conjuntament han fet tots els grups municipals de Mataró. En aquest sentit, excepte el vot contrari que hem manifestat en un dels punts, donarem suport a la resta de la moció presentada pel Partit Popular. Gràcies.
Gràcies, diputada. També ha presentat esmenes el Grup Parlamentari de Junts pel Sí. En el seu nom té ara la paraula la diputada senyora Alba Vergés.
Gràcies, president. En primer lloc, també em sumo una mica a l'agraïment del grup proposant i de la seva actitud en escoltar arguments, acceptar esmenes d'un grup que és evident que donem suport al Govern i que donant suport al Govern també estem donant suport a la millora dels nostres serveis, de la nostra atenció als ciutadans i ciutadanes d'aquest país. Per tant, intentaré anar punt per punt i intentar-ho desgranar. Al primer punt, de farmàcia comunitària, no m'hi estendré massa, en aquest. Entenc que li va donar la resposta també el conseller quan li agraïa les propostes respecte a farmàcia comunitària en la interpel·lació i que facin propostes per tirar endavant una mica més l'atenció comunitària als nostres ciutadans. I, en aquest cas, els farmacèutics i farmacèutiques del nostre país també poden ser aquests agents de salut, amb unes propostes que són factibles i que és evident que també les vam treballar la legislatura passada. El Govern ha presentat un pla de govern en el qual, evidentment hi ha punts de salut, i en un eix número 1, que respon al mandat del Parlament de Catalunya que emana d'aquesta majoria parlamentària, d'aquesta majoria a les urnes, i que llegeix que la majoria de gent al nostre país vol un país més just, un nou estat del benestar per a tothom, s'emmarquen unes quantes mesures que vostè també ha posat en aquesta moció, i, per tant, en aquest sentit, entenem que escolta la línia del que diu la gent, malgrat que algunes vegades no ens ho pugui semblar. I en aquest eix número 1 de salut també hi trobem el nou Pla estratègic d'atenció primària i comunitària, que ha de tractar tots aquests punts que vostè posa en el seu punt número 2 de la moció; que hem transaccionat un punt respecte a aquest punt número 2, que és sobre el termini per als estudis, i que, per tant, també aquí agrair la voluntat que estigui obert a parlar d'aquests terminis i facilitar la tasca de govern. També hem transaccionat, com ha dit la diputada Assumpta Escarp, el punt respecte al Pla director d'urgències. És cert, i també ho diu aquest Pla de govern de salut, que s'està implantant un nou pla director d'urgències que, efectivament, té com a objectiu que les persones ateses als serveis d'urgències no estiguin més temps del necessari per resoldre el seu episodi urgent, pendents de l'alta, de la derivació o de l'ingrés a aguts o a sociosanitari. I afegeixo que contemplarà també tot allò que intervé en les urgències que no surt més enllà del mateix servei, sinó que contempla alternatives a l'hospitalització convencional, així com mesures per a determinats tipus de pacients que puguin tenir uns circuits d'atenció que facin que no hi hagi tanta demanda del recurs d'urgències dels hospitals. Per tant, tot això es contemplarà en aquest nou Pla director d'urgències, que el vaig reclamar com a diputada la passada legislatura moltíssimes vegades i que, per tant, en aquest cas totalment alineats amb el Govern, perquè l'implantarà. Respecte al punt dels centres sanitaris privats, que també hi ha fet referència la diputada Assumpta Escarp, el Siscat, tal com vostè deia, senyor Santi Rodríguez, té aquesta capacitat. Al nostre sistema públic, considerem que no hi ha activitat que no es pugui fer dins el nostre sistema públic; per tant, això ho emmarquem, aquest punt l'emmarquem simplement aquí. I per això votarem respecte a aquesta consideració. Entenem que el punt ni calia ni està ben plantejat, tal com està a la moció, i que nosaltres volíem deixar clar que l'interpretem d'aquesta manera. Pel que fa a llistes d'espera, també surten en el pla de govern, i s'ha presentat el Pla integral de millora de llistes d'espera, que sí, que és veritat que el que preveu és un augment d'activitat, però no és el més rellevant. L'augment d'activitat no deixa de ser una conseqüència d'aquells objectius que volem obtenir pel que fa a les llistes d'espera, que en el fons són l'equitat d'accés i, evidentment, la transparència. Intervencions quirúrgiques amb un 10 per cent de millora, que pot representar 20.000 intervencions quirúrgiques més –per tant, activitat–; proves diagnòstiques, unes 30.000, i visites a especialista, unes 300.000. Al punt c d'aquest punt de llistes d'espera, quan vosaltres parleu de terminis de garantia i de referència com a mesura de compromís del sistema amb els pacients, home, això, la veritat és que no els ho accepto, perquè el compromís és total. I això volem que quedi clar: el compromís ja és total, i no fa falta que banalitzem el concepte de garantia. Els terminis de referència són per no només complir-los, sinó per assumir-los, perseguir-los, i per vetllar-ne. I aquest Govern està disposat, i aquest grup parlamentari hi insistirà si no respon suficientment, que es compleixin aquests terminis de referència, és clar que sí. No totes les intervencions són iguals, i, per tant, això ha d'anar amb criteris clínics i amb la voluntat de complir i que la gent al final estigui satisfeta amb les llistes d'espera. Vull afegir només, per al Consorci Sanitari del Maresme, que creiem que aquest Parlament el que ha de fer és acompanyar la negociació entre el departament i l'Ajuntament de Mataró, que s'està resolent, i no condicionar-la excessivament. I un apunt sobre la Llei d'universalització, que també està en el pla de govern i que aquí li puc donar tota la raó al diputat, el senyor Albano Dante, que, home, havent aprovat el Reial decret 16/2012...
Diputada, ha exhaurit el temps.
...és tenir una mica d'insensibilitat, quan nosaltres apostem per la Llei d'universalització en la salut. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, diputada. [[Aplaudiments.]] A continuació té al paraula el senyor Martín Barra, de Ciutadans.
Moltes gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, senyor Comín, la moción que debatimos, que es presentada por el Partido Popular, hace referencia a varios aspectos, a muchos aspectos, y voy a tener que mencionarlos todos en cinco minutos por cuestión reglamentaria. Espero que el señor Comín no me lo tenga en cuenta. Se lo digo esto porque, viendo sus intervenciones, me ha parecido ver como un cierto hilo conductual; no sé si estoy equivocado. En el anterior Pleno, usted recriminaba al señor Rodríguez que le metiera tantos temas en diez minutos, ¿no?..., «en deu minutets, va dir vostè. Incluso le decía –lo leo literal–: «Li agraeixo que vostè pensi que les meves capacitats són, doncs, no diré infinites, però molt grans, perquè vostè em demana que en tres mesos jo resolgui tots els problemes de la salut del sistema sanitari català. Ayer usted también recriminaba a nuestro portavoz, al doctor Soler: «Hombre, no esperará usted que tenga todos los datos de mi departamento en la cabeza. Yo, desde luego, este diputado no espera que resuelva usted todos los problemas de la sanidad en tres meses –tampoco estaría mal que se hubiera resuelto algo– ni, bajo ningún concepto, que tenga usted todos los datos de su departamento en la cabeza. Pero, señor Comín, ayer hacía falta muy poco tiempo y muy pocos datos para condenar expresamente las agresiones, las amenazas que había tenido un profesional médico por parte de un concejal de Barcelona. Usted ayer –y se lo agradezco– mostró un apoyo firme y explícito para todos los profesionales sanitarios, suyos y de su departamento, y yo como profesional sanitario se lo agradezco; pero se refugió en un comentario genérico sobre que quizás todos los parlamentarios de este Parlament condenaríamos eso, para no hacer usted la condena concreta. En fin, y ya me queda menos tiempo, vayamos a los puntos. El primer punto de la moción habla sobre farmacia comunitaria y, entre otras cosas, manifiesta: «És imprescindible que formin part integrant del sistema de salut de Catalunya. Para Ciudadanos, esta es una reivindicación compartida. Tanto por su cercanía como por el prestigio de los farmacéuticos ante los ciudadanos, estos profesionales pueden ser un elemento muy importante para mejorar la atención y la salud de la población. En el segundo punto se propone buscar fórmulas para mejorar algunos aspectos de la atención primaria, como ampliar los horarios de atención de urgencias, elemento básico para descongestionar las urgencias hospitalarias, y también darles más medios para tener pacientes crónicos o pacientes con síndrome de sensibilidad central. Sin duda, dotar la atención primaria de más autonomía, más recursos y más capacidad resolutiva es un elemento de mejora sustancial del sistema sanitario. El tercer punto hace referencia a hospitales: se solicita que se recuperen dotaciones económicas, se hacen algunas menciones relativas a los conciertos que se piensan suprimir, y también relativo a los tiempos de espera en las urgencias. Se podrían plantear muchas más reivindicaciones, está claro, pero si al menos estas fueran asumidas y llevadas a cabo por el Govern la mejora que se produciría sería substancial. Y el cuarto punto plantea actuaciones respecto a la lista de espera. Y aquí también, señor Comín, yo tengo..., no me aclaro. En el anterior Pleno usted, bueno, dio la noticia de que están preparando un presupuesto de 100 millones de euros, en concreto, para la atención a las listas de espera..., evidentemente, una cantidad que yo sé que a usted le parece insuficiente, pero es la que ha encontrado, porque otras veces usted ha dicho que se necesitan 1.000 millones de euros –es una cifra lógicamente aproximada– para acabar con las listas de espera. Claro, y entonces entra ese mantra genérico que sirve para todo, igual sirve para un roto que para un descosido, esa famosa mención a que «claro, como no tenemos estas estructuras que andamos buscando, pues, es imposible encontrar ese presupuesto. Pero, claro, es que usted también ha dicho otras veces que acabar con las listas de espera es imposible; no me cuadra. Sí, lo ha dicho otras veces, usted ha dicho que las listas de espera son consustanciales con el sistema nacional de salud, que es gratuito y universal. Y no iba muy desencaminado; de hecho, todos los países independientes tienen listas de espera y tienen sistemas de salud universal. No va por ahí la solución. Con las listas de espera tenemos que ponernos a hacer algo ya, y los 100 millones que usted anunció, desde luego, los esperamos con impaciencia en el sistema sanitario, y algunas de las propuestas..., o las propuestas que se hacen en esta moción también serán de ayuda. Hay un quinto punto relativo al Concierto Sanitario del Maresme, y en particular el Hospital de Mataró, que tiene numerosas dificultades, pero, como por otra parte, la inmensa mayoría de los hospitales catalanes. En resumen –y hasta me ha dado tiempo y todo, observo–, el Grupo Parlamentario de Ciutadans vamos a dar apoyo a esta moción y esperamos que el Govern aplique las medidas aquí reflejadas en el menor plazo posible, para empezar a mejorar nuestro sistema sanitario. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Partit Popular de Catalunya. [[Veus de fons.]] Ah, perdó, m'he equivocat: la senyora Mireia Boya, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Ben, semble èster qu'aguesta ei era legislatura deth cinisme politic. Ua setmana, ua auta setmana, un grop parlamentari, er aute grop parlamentari..., constantment estàn votant ací es madeishes causes. Causes que ja se votèren ena legislatura passada, non hè guaire mesi. E, per tant, en aguest sentit, per molt bona intencion qu'age eth Partit Popular, qu'en dubtam..., qu'en dubtam perque les coneishem, coma diguie eth companh Dante, sabem qui son, sabem d'a on vien, e a non èster qu'era Mare de Diu de Lourdes age hèt un miracle, pensi que non an cambiat. En aguest sentit, eth nòste grop parlamentari votarà cada setmana ço de madeish. Alavetz, se volem continuar votant atau e repetint es votacions, cap problèma; nosati non canviaram d'idea. E açò, aguesta prèvia, ei tà hèr ua denóncia, tranquilla, perque èm un grop parlamentari qu'ei molt tranquil, pero ua denóncia tranquilla de çò que passe ua setmana e ua auta en aguest emicicle. Centrant-mos ja enes diferents punts dera mocion, en prumèr, çò que tanh ara farmàcia comunitària, vam a hèr ua abstencion, perque, de hèt, ei tan generic, que pòt èster compatible damb convertir era farmàcia damb un centre de venda de fàrmacs, que sigue sonque destinat ath comèrç, e contribuïr, de bèra manèra, ara sobremedicalizacion des problèmes sociaus. Tanben pòt èster interpretat coma ua manòbra entà descargar de responsabilitats as mètges e as infirmières dera farmàcia, entà estauviar ores ad aguesti professionaus. Per tant, coma non sabem ben ben a qué se referís eth Partit Popular damb eth redactat que presente, optam pera abstencion. En punt numero 2, d'atencion primària, ja ac auem dit molti còps: nosati èm peth manteniment dera titularitat dera gestion publica de toti es CAP, tostemps. O sigui, non mos moiram d'aquiu ne un millimètre. Sabem que..., ben, auem constància qu'era atencion primària s'a de reformar de nau tà baish, e que ja n'i a prou de tanti estudis, informes, contraestudis, contrainformes, que sonque que hèn que trebolar era Administracion e contribuïr ad aguesta burocratizacion des govèrns que non mos pòrte enlòc. Èm cansadi d'estudis e d'informes, e çò que volem son mesures concrètes: aplicar aguesti estudis e informes que son hèti; non sai perqué proposam de tornar-les a hèr. E, per tant, tanben mos vam a abstier, exceptat en punt 4.b, perque aguest ei eth punt a on se met en practica, qu'ei çò que volem, que se meten es causes en practica. En punt 3, sus es centres ospitalaris deth Siscat, ager eth Grop Socialista presentèc ua interpelacion sus açò. E aguesta ei ua imatge dera bancada des nòsti amics deth Partit Popular [[l'oradora la mostra]] , que, coma podetz veir, aguest ei eth son interès peth Siscat e pera sanitat publica d'aguest país. Mès enlà d'ua manca de respècte, confirme eth cinisme qu'a aguest punt en aguesta mocion. E, per tant, non podem votar-le tanpòc, perque continuam damb era nòsta denóncia tranquilla des politiques sanitàries que propòse eth Partit Popular. Èm d'acòrd en punt 4, qu'es listes de demora son un problèma que cau abordar-le, mès aciu, en aguest Parlament, ja auem aprovat diferentes mesures en aguest sentit; tà nosati, clarament insuficientes, mès aguestes mesures ja aprovades anauen molt mès enlà de çò que s'està proposant aciu. E, per tant, ac interpretam coma tornar tà darrèr. S'auem ua causa qu'ei melhor qu'ei aprovada, perqué ac èm de tornar tà darrèr? E, entà acabar, eth Consorci Sanitari deth Maresme, en punt 5..., ben, es consòrcis, per mès que siguen damb entitats publiques, toti saben qu'estàn supeditats ath dret privat e, per tant, son ua via d'entrada tara privatizacion dera sanitat dera quau èm en contra. En aguest cas concrèt, que se parle d'infrafinançament, volem rebrembar que toti es consòrcis –toti es consòrcis– nèishen infrafinançats. E nosati non podem dar supòrt a ua causa que perpètue aguest sistèma. Tot e açò, coma qu'aguest a un deute arreconeishut istoric, pensam qu'ei just que se pague. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Partit Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Senyor Albano Dante, no?, vostè ha començat dient que s'ha sorprès, un cop ha llegit la moció, del seu contingut. Doncs, segurament –segurament– el problema és que vostè abans no llegia suficient. Per tant, celebro que ho faci ara. És més, li recomano –li ho recomano– que ho faci més sovint, perquè és saludable, aprendrà i segur que perdrà prejudicis. Amb relació a la darrera intervenció de la senyora Boya. Miri, nosaltres ja entenem que vostès estiguin més preocupats per la titularitat dels que presten els serveis que no perquè els serveis es prestin en condicions. Segurament que si les esponges marines estiguessin comercialitzades per empreses privades, vostès també estarien en contra de les esponges marines. [[Alguns aplaudiments.]] Per tant, no ens sorprèn que vostès es posicionin d'aquesta manera. Agrair al Grup Socialista i al Grup de Junts pel Sí les esmenes que han presentat a aquesta moció. Amb relació a les esmenes presentades pel Grup Socialista, n'hem transaccionada una, la que fa relació a les urgències, juntament també amb Junts pel Sí. Hem volgut acabar ja amb el debat de si les urgències s'han d'atendre en vint-i-quatre, en quaranta-vuit hores o quan s'han d'atendre. Les urgències s'han d'atendre en la mesura que siguin urgents i que es resolgui la urgència. Però el que no podem perdre de vista és que el pacient d'urgències que mereix l'alta, que tingui l'alta al més ràpidament possible, i el que ha de ser derivat a un llit d'aguts o a un llit sociosanitari ho sigui també al més ràpidament possible, i no s'estigui pul·lulant pels passadissos de les urgències, en benefici dels mateixos pacients. També del Grup Socialista hem acceptat la inclusió del Pla sociosanitari del Maresme. I amb relació a les esmenes de Junts pel Sí, dues transaccions: una, merament temporal, la que demana el pla o l'estudi de l'atenció primària i com intentem apoderar i recuperar aquesta capacitat de l'atenció primària; i, l'altra, juntament amb el PSC, amb relació a les urgències. La número 3, de Junts pel Sí, acceptada, i la 2 no l'acceptem; però, vaja, tampoc, en definitiva, no aporta res de positiu. Una consideració sobre, senyora Vergés, el temps de referència. Si vostès consideren que és exactament el mateix «temps de referència que «temps de garantia, quin inconvenient tenen a canviar-ho? O per què van admetre de canviar-ho la legislatura passada? Òbviament, el compromís amb els temps de referència és menor que el compromís amb els temps de garantia, i per això continuem apostant per oferir temps de garantia, perquè les persones, els pacients, els ciutadans requereixen que ens comprometem a donar-los solucions. I, per acabar, conseller, vostè, que no hi era abans... –se m'ha escapat el d'Economia, també, però li ho he dit–, avui, vostès, el Govern, estan autoritzats a gastar 800 milions d'euros més que no pas ahir. Per tant, aprofiti-ho per al Departament de Salut perquè siguem capaços de millorar l'atenció sanitària dels catalans. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Ara..., estem cridant a votació. Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada, senyora presidenta.
Quins punts?
El punt 3.c.
3.c. Molt bé.
Només.
3.c. Quin més?
Només 3.c. Sí. Gràcies.
Només 3.c. Molt bé.
Gràcies. [[Veus de fons.]]
Senyora Boya, per què em demana la paraula?
Per votació separada dels punts 1, 2, 3.c, 4, 5.b, 5.c i 5.d.
Senyora Boya, els punts 5.b, 5.c i 5.d que m'ha demanant votació separada, es poden votar en bloc? Perquè el sentit de... [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]] D'acord. Senyor Coscubiela, per què em demana la paraula?
Senyora presidenta...
Votació separada. Digui'm.
Igual ja li ho ha demanat algun altre grup, disculpi, però el punt 3.c...
Sí.
D'acord. Gràcies. [[Alba Vergés i Bosch demana per parlar.]]
Senyora Vergés.
Per demanar votació separada dels punts 3.c, 4.c i tot el número 5, però com que hi ha votacions separades, doncs, el punt 5. [[Pausa.]]
M'han demanat votació separada –ho repetim– del punt 1, 2, 3.c, 4.c, 5.b, 5.c i 5.d. Algun més?
El 4.a i...
I b.
...i b, exacte.
Però és que votarem 4.c i, després, l'a i el b es poden votar junts? [[Pausa.]] M'explico?, sí? [[Pausa.]] Per tant, votem el 4.c i després la resta del 4? [[Pausa.]] D'acord, doncs. Començarem la votació i ho farem votant aquests punts que hem dit, i després votarem la resta de la moció. Els sembla bé? [[Pausa.]] Comencem la votació. Votarem el punt número 1. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 121 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el punt número 2. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 121 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el punt 3.c. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 45 vots a favor, 61 en contra i 25 abstencions. A continuació, votarem el punt 4.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, 58 en contra i 10 abstencions. A continuació, votem el punt 4.a i 4.b. Comença la votació. Han quedat aprovats per 121 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació, votem el punt 5.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, 10 en contra i 60 abstencions. A continuació, votarem el punt 5.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 70 abstencions. A continuació, votarem el punt 5.d. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 70 abstencions. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'aplicació del 3+2]] [[302-00029/11]] El divuitè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'aplicació del 3+2, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar-la, té la paraula el senyor Albert Botran. [[Remor de veus.]] I demano a la resta de la cambra, si us plau, que surtin en silenci i de pressa perquè anem molt malament de temps. [[Persisteix la remor de veus. Pausa llarga.]] Si us plau, surtin en silenci i de pressa. No podem començar. [[Pausa.]] Diputat, quan vulgui.
Molt bé; moltes gràcies, senyora presidenta. En primer lloc, saludar els representants del moviment estudiantil que avui ens acompanyen des de la tribuna. Que s'aprovi aquesta moció és una bona notícia per al moviment estudiantil, un moviment que ha donat mostres de vitalitat i que, amb les seves accions... –la darrera, recordem-ho, va ser ahir la marxa des de la Universitat Autònoma fins a aquí, a les portes del Parlament–, amb les seves accions, dèiem, han aconseguit posar el focus en una amenaça clara: que l'aplicació del 3+2 fos una nova contrareforma de la universitat; que la introducció de graus de tres anys en substitució dels de quatre i la complementació amb màsters de dos anys servís per a un encariment global del cost d'estudiar una carrera universitària, i, finalment, que en l'oferta d'aquests màsters i graus s'acabi imposant criteris de mercat i que siguin les universitats privades o els centres adscrits a les públiques les que creïn aquests màsters amb els seus preus, evidentment. La moció apuntala aquestes reivindicacions. La moció estableix una moratòria sobre la creació de nous graus de tres anys. De fet, també planteja, fins i tot, que tres dels quatre graus que estan plantejats per al curs vinent no s'iniciïn. I aquest apuntalament es fa en clau de debat constituent, d'obrir espais de debat i de participació. Recordem que, a l'inici d'aquestes lluites, d'aquestes mobilitzacions contra el 3+2, van prendre la forma de referèndums als campus dels Països Catalans, donant la paraula a la gent, per tant. I ho vam dir i ho tornem a dir: mai més una universitat d'esquena a l'estudiantat, mai més una universitat dissenyada d'esquena a l'estudiantat. Un dia vaig sentir una persona que havia tingut responsabilitats en estructures universitàries que qüestionava el paper que poguessin tenir els estudiants en la direcció dels afers de la universitat i feia una comparació una mica desafortunada, va dir: «Bé que no participen els malats de la gestió de l'hospital. És una comparació desafortunada, però no molt allunyada de l'actitud que en certs moments s'ha tingut, com en l'aplicació del pla Bolonya, sense anar més lluny. Per tant, no volem que es torni a repetir. I el sentit de la moció és aquest: no apliquem el 3+2, obrim aquests espais de debat, incorporem la veu de l'estudiantat, impedim una contrareforma que encareixi estudis i que faci recular la universitat pública i, finalment, en el marc del procés constituent ens trobarem definint els respectius models, i allà els confrontarem i ho farem sense limitacions: aquí tenim competències, aquí tenim... no, això ho podem fer o això altre, sense excuses i sense servituds. Nosaltres, en particular, en aquest debat, defensarem la gratuïtat dels estudis universitaris, ho apuntem també en la moció. Defensarem la universitat pública, popular, catalana, antipatriarcal i de qualitat. Però, de moment, en aquest plantejament que volem fer per tal que aquesta cambra pugui tirar endavant el que plantegem és una moratòria per evitar anar més endarrere. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor David Mejía, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Consellers, diputats, diputades, en primer lloc, m'agradaria aprofitar aquesta moció que parla sobre universitats per condemnar els actes que aquest dimarts passat, a la Universitat Autònoma de Barcelona, es van produir quan un grup de joves van intentar posar una carpa informativa i van ser amenaçats, van ser insultats i van ser coaccionats per un col·lectiu d'independentistes radicals que no respecten –i és evident que no la respecten– la diversitat d'opinions dins la universitat. [[Alguns aplaudiments.]] Espero que els diferents partits també se sumin a aquesta condemna i espero que aquells que sempre s'omplen la boca de donar lliçons de democràcia i s'omplen la boca de valors democràtics, ètics i morals, ho demostrin també avui condemnant aquests actes i així demostrar la seva qualitat democràtica. Des de Ciutadans condemnem aquest fet i qualssevol que es produeixin en aquest sentit, siguin de qui siguin i vinguin d'on vinguin. Passant ja al contingut de la moció, hem vist que és una barreja de moltes qüestions i una moció molt llarga. I, des de Ciutadans, hem intentat fer un esforç per desgranar cada un dels seus apartats i posar tots els nostres sentits per poder arribar a un acord en algun dels seus punts i apartats plantejats. I ho hem intentat amb un objectiu molt clar, que és el de millorar les nostres universitats i el seu sistema. És per això que lamentem que el grup proponent no hagi deixat al marge el seu anhel independentista d'aquesta suposada futura república catalana per arribar a punts en comú. Que es prioritzi en la moció aquest imaginari procés constituent que defensen enfront les possibles modificacions que es poden realitzar per millorar la qualitat del nostre sistema universitari públic a Catalunya, demostra la veritable voluntat de canvi més enllà dels eslògans partidistes. Lamentem, doncs, que prioritzin els seus objectius separatistes a aconseguir un consens molt més ampli, que segur que hauria plasmat amb molta més força les reivindicacions que podem exigir conjuntament entre els diferents grups parlamentaris per millorar el tema que avui ens porta a debat. Dit això, és evident que el model que proposa Ciutadans és bastant diferent del model que proposa la CUP. Per nosaltres, és important tenir una universitat de qualitat on els valors com l'esforç es premiïn, on s'intenti desenvolupar el talent, una universitat oberta, una universitat cosmopolita, una universitat plural. Nosaltres creiem que la universitat ha d'estar en el centre d'un sistema molt més ampli, un sistema de coneixement que lligui tot el conjunt del sistema educatiu, però també els diferents centres de recerca i els diferents centres de transferència tecnològica i que sigui el fonament d'un nou sistema productiu. I també creiem que el finançament de les universitats catalanes no s'han de basar a tenir les taxes i les matrícules més altes de tot Espanya, que és el que està succeint avui; imports que, ho recordo, són el 55 per cent més alt que la mitjana nacional i que en els últims sis anys, per cert en època de crisi, s'han encarit entre un 69 i un 291 per cent, cosa que creiem que s'ha de revertir; s'ha de solucionar i, en aquesta direcció, també anava alguna de les nostres esmenes presentades. No volem una universitat polititzada, ja ho vam dir al Ple passat –no volem una universitat polititzada. I això significa, precisament, poder expressar i debatre qualsevol proposta o qualsevol posicionament sense por que hi hagi cap tipus de represàlies. No permetrem, condemnen i condemnarem sempre que a les nostres universitats, aquells que s'anomenen antifeixistes, intentin posar les seves idees amb una navalla a la mà, com és el que ha passat aquest dimarts a la Universitat Autònoma. [[Aplaudiments.]] No ho permetrem –no ho permetrem– i no farem cap pas enrere en la defensa de la llibertat, el respecte i la tolerància. Dit això, creiem que el seu model, el model de la CUP, és un model insostenible, és un model poc realista; però, sincerament, tampoc ens sorprèn tenint en compte quin és el seu model de societat. Gràcies, presidenta. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Pol Gibert, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Aquest Parlament fa dos plens seguits que tracta el tema de la universitat amb una moció, primera, de Catalunya Sí que es Pot i, ara, amb una moció de la CUP. Des del nostre grup estem convençuts que cal parlar de la universitat i cal parlar-ne molt. I som conscients que vivim una realitat específica, que de vegades ens envolta i no sabem ben bé com afrontar-ho en el món universitari. Nosaltres considerem que al món de la universitat li cal un nou pacte –un nou pacte– sense pressa però sense pausa sobre on volem anar. Abans en parlava el ponent de la moció; Albert Botran parlava d'espais de participació, ja que són totalment plausibles, són necessaris, però no cal fer un procés constituent per tenir-los, almenys en el tema que avui ens ateny. No podem fiar tot el futur de la universitat i el seu model català en el debat que fan alguns en el procés constituent. Creiem que això és el que se'n diu en rugbi «una patada a seguir: confiar a solucionar-ho en un moment en què, possiblement, ni arribi, ni tindrà lloc i que no facilita la solució de problemes actuals en l'educació superior. Necessitem reflexions i canvis ja, molts d'aquests no poden esperar, com és el cas del 3+2 o el finançament. Per tant, cal ser valent i encetar debats profunds en les condicions que tenim i canviar la realitat que vivim. La moció tracta, bàsicament, del 3+2, com ja s'ha dit. El nostre grup és i ha estat sempre contrari a aquest model; però, sobretot, per la manera que va tenir el PP d'aprovar-lo i desenvolupar-lo, i la complicitat passiva, diguem-ne així, de Convergència i Unió, que va aprovar i posar en marxa aquest decret. No tenim consens de la comunitat universitària sobre aquest tema, no hi ha consens entre rectors, entre estudiants, ha generat confusió i posa en risc un tema molt important que és l'ascensor social com a element unificador de la universitat. I és més, a Catalunya, el Govern de Convergència va estar al costat del ministre Wert, tant criticat moltes vegades des d'aquí, amb aquest tema, per tal de facilitar que s'iniciés la via del 3+2 a Catalunya. Malgrat que aquest decret no ens agrada –i així ho hem dit diverses vegades– es pot posar en marxa. Evidentment, no podem negar la realitat: està vigent, és legal; de fet, la CRUE demanava una moratòria per poder consensuar alguns elements però està clar que no podem prohibir que l'apliquin a les universitats, perquè hi ha un principi que sempre hem de respectar: el principi d'autonomia universitària. Per tant, el nostre grup votarà a favor dels punts que parlen de temes concrets on podem millorar. I s'han sentit en aquesta cambra diverses vegades, tot el que sigui referent a finançament, a preus de graus, a igualar el preu de grau i el preu de màster, a potenciar l'oferta de màsters públics i a garantir la presència d'estudiants i representants sindicals en els òrgans que depenen del Consell Interuniversitari. Però, com no pot ser d'una altra manera, ens abstindrem en els punts que parlen sobre com serà el món en un procés constituent, però que plantegen temes de fons on hi podríem estar d'acord, i, sobretot, votarem en contra dels punts que afecten l'autonomia universitària o parlin exclusivament del procés constituent. Així doncs, el nostre posicionament en aquest tema és, en certa part, de decepció, perquè creiem que cal parlar-ne, cal parlar-ne profundament, cal parlar-ne amb un debat serè, però no cal portar aquí un tema, diguem-ne, tret en una moció, quan és un tema de gran pacte fora d'aquest Parlament també, no exclusivament aquí. Per tant, creiem que cal encetar una nova etapa en la comunitat universitària, per saber cap a on volem anar. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Joan Giner, de Catalunya Sí que es Pot.
Bon dia a tothom. Primer de tot –i ja és positiu que fem això–, saludar..., una abraçada fraternal a tota aquella gent que ahir es va mobilitzar de l'Autònoma fins aquí, un llarg viatge de bastantes hores. I em va sorprendre. Els vaig enganxar jo aquí, a l'Arc del Triomf, i vaig caminar una estona amb ells, i anaven cridant una frase que crec que marca camí, anaven dient: «Els carrers seran sempre nostres. I crec que si volem realment lluitar per un canvi social, profund, quan parlem de procés constituent, fer-lo des de baix i participatiu, aquesta frase d'«els carrers seran sempre nostres marca el camí, perquè realment qui mou el món és la gent que s'aixeca cada dia a treballar i no només els que estem aquí dintre en aquesta sala. Sobre el 3+2, jo ja he dit als companys proposants de la CUP que al final el 3+2 feia falta parar-lo, era un consens que hi havia, inclús, entre molts rectors. Hem bloquejat el reial decret o el bloquejarem; perfecte, hi estem d'acord. Però, en realitat, l'important no és que el model 3+2 sigui el diablo con patas, sinó que l'important és la diferència de preus entre graus i màsters –que també hi ha un punt a la moció que en parlen, i demano als altres grups que votin a favor d'aquest punt–, perquè realment això provoca que hi hagi un trencament de les carreres acadèmiques per motius de classe de molts estudiants. Llavors..., quan van posar Bolonya, dèiem: «No pot ser, perquè fiquem un model 4+1 i Europa és 3+2, i això no casa. Ara no estarem en contra que sigui 3+2, 5+2 o 7+3, simplement demanem que no hi hagi diferències de preus entre uns i altres, que llavors seria igual que fossin 1+4 o 1+1 o 1+2, és igual. I sobre el tema dels debats, que crec que centra o ha centrat moltes de les intervencions dels companys de Ciutadans i del Partit Socialista, nosaltres estem a favor de tot tipus de debats, i diguéssim que en aquest punt votarem a favor, perquè si algun cop pensem en una tipologia de procés constituent, el pensem així, des de baix, no fent fum, sinó tractant temes particulars, com pot ser el tema universitats en aquest punt. El que sí que cal dir és que cal començar a posar pedres, ja, en aquest debat, no només deixar-ho en un futur hipotètic. I és alguna cosa que potser no feia falta tractar-ho aquí, ho hem de tractar amb més calma; però cal, sobretot, regular bé quins espais de participació tindran els estudiants de la universitat, i sí... –sí, sí–, ens estem ficant en l'autonomia universitària. Molta gent que parla d'autonomia universitària, realment un dels grans valors que provoca que es generin noves capes de joves preparades per liderar aquesta societat és el moviment estudiantil, del qual moltes venim; és molt important que aquestes siguin coresponsables de la gestió d'aquest espai de la universitat. És així com generarem una capa de joves preparades que en un futur puguin ser capaces de portar aquest nou país endavant. Per això –i amb això ja acabo i no em vull allargar més– a partir d'ara se'ns obren deures a totes, que són: definir exactament com volem que els estudiants participin, quin espai els volem donar a la universitat –que ara mateix en tenen només presencialment–, i, sobretot, a qui toca intervenir, en aquells òrgans que depenen directament del Govern de la Generalitat, que tenen certa representativitat o cert poder de decisió, quin paper els donem i quina representativitat poden tenir aquests estudiants. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Antoni Castellà, de Junts pel Sí.
Sí; gràcies, senyora presidenta. Diputats, diputades..., saludar també els representants de sindicats d'estudiants, saludar la secretària del Consell Interuniversitari de Catalunya. Senyora presidenta, moltes vegades el que passa..., el distanciament de la política dels ciutadans es fa quan, a vegades, els diputats expressem o, fins i tot, fem una mena de mítings davant del faristol que poc tenen a veure amb el text del que estem aprovant. I ho dic en general. Algú, si ens veiés des de fora, sense el text, sembla que estem aprovant coses diferents de tot tipus. Per tant, intentaré fer l'exercici de defensar el que crec que és una bona proposta, que té ampli consens en molts dels punts, d'exactament què és el que estem fent. Primer de tot, perquè una de les coses..., hi han dos temes, sobretot, molt rellevants. El primer, el famós Decret 43; dic «famós Decret 43..., i ara em dirigeixo als diputats que no són de l'àmbit, perquè dono per descomptat que els de l'àmbit ho coneixen, malgrat que es vulgui fer algun tipus de discurs. Aquest és un decret que cedeix sobirania. Punt. No diu res, el decret, de 3, i, menys, de 3+2; és un decret que diu: «En el que ara era competència exclusiva del Govern de Madrid, ara, en aquest cas, Catalunya, pot decidir si vol fer graus de cent vuitanta o no els vol fer, o vol fer màsters d'un any o els vol fer de dos. Per tant, ho dic en primer..., seria contradictori que ho fes aquest Parlament; evidentment, no fa aquest Parlament..., aturar un decret seria que aquí féssim un acte de sobirania retornant sobirania al Govern espanyol. Seria una mica surrealista. Per tant, el que fa el punt 1, i que és una transacció acordada, i que crec que tindrà ampli consens aquí, és reconèixer des del Parlament, i crec que està molt bé, què és el que ha fet Catalunya, la comunitat universitària, per com definir la capacitat de com s'han d'estructurar els nostres estudis, sobre tres condicions: no cost econòmic ni per a l'estudiant ni per a la universitat –això ja està acordat–; dos, que en qualsevol dels casos es tendeixi als mateixos preus entre graus i màsters, i tres, per descomptat, que qualsevol decisió només pot ser purament acadèmica. I que fins arribar a aquest procés, si alguna universitat aprova, com és el cas, un grau de cent vuitanta crèdits, mai sigui en substitució d'un actual de quatre anys. I per això hi ha certa contradicció –em permetrà..., diputat Botran– entre el punt 1 i el punt 2, perquè si en el punt 1 reconeixem que els graus que estan en funcionament..., doncs, aquests que en el punt 2 diem que hem de parar no substitueixen en absolut, i vostè ho sap, cap grau actual. Per tant, posem en valor els acords de la comunitat universitària, i amb això ens diferenciem, evidentment, de com fer les coses, i per això el sistema català és un dels sistemes referents a Europa en termes universitaris. I l'altre gran gruix, una altra vegada, i d'aquest en vull fer esment, és en el que no ens posarem d'acord –en tota la resta de la moció ens posarem d'acord. L'altre punt en el qual no ens podem posar d'acord és que una altra vegada es posa sobre la taula rebaixar el preu a les rendes altes. Tornem a expressar-nos amb propietat. Diputats de Ciutadans deien: «Es va apujar un 66 per cent a Catalunya. Sí, a les rendes altes. I un 40 per cent es va rebaixar a les rendes baixes. Perquè –suposo que no és desconeixement– a Catalunya tenim un sistema de preus per renda, i hi ha un 60 per cent d'estudiants a Catalunya que paguen el màxim –el màxim vol dir que el 80 per cent està subvencionat–, però un 40 per cent que tenen el preu bonificat. I aquest és un sistema de redistribució de renda. I ho vull recordar perquè això afecta l'equitat. Vol dir que no hi ha partida pressupostària, vol dir que aquest últim punt..., i em sorprèn, i ho vaig dir en el passat Ple respecte a Catalunya Sí que es Pot, em sorprèn, amb tota la cordialitat, respecte a la CUP. Ho entenc, que ho voti a favor el PP, ho entenc, perquè el PP tindrà el discurs, entenc jo, que no es pot tornar a fer doble imposició progressiva. Però en qualsevol dels casos sàpiguen, i amb això acabo, que si això anés endavant –si això anés endavant–, cada euro que es tregui de les rendes altes va en detriment de les rendes baixes. I que en aquest moment es posa en risc, que 6.500 estudiants de Catalunya paguen la meitat dels preus oficials. Si això tirés endavant, això s'acaba. I això no ho permetrem des de Junts pel Sí. Perquè –acabo, amb això– Junts pel Sí, avui ho hem vist, hem votat diferentment dins de Junts pel Sí; som quatre partits, som independents, som molt polifònics, polièdrics, com vostès vulguin, però hi han dues coses que són transversals a tots nosaltres: una, l'assoliment d'una república catalana, i l'altra, la justícia social. I en nom de la justícia social no permetrem que quedin afectades les rendes baixes d'aquest país. [[Aplaudiments.]] Si això surt endavant, hi haurà gent que quedarà fora del marc universitari.
Diputat, ha exhaurit el temps.
Gràcies, senyora presidenta.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Senyors i senyores diputats, quan es va signar aquell estrany acord de legislatura entre Junts pel Sí i la CUP, aquell paper que l'expresident Mas, l'Artur Mas, porta sempre a la butxaca no sé si com a recordatori o com amenaça, quan es va signar aquell acord, hi va haver un corrent intern de la CUP, Corrent Roig, que va fer un comunicat en el qual deia que temia que la CUP es convertís en l'ala esquerra parlamentària del Govern i en un simple element de pressió amistosa al Govern. Doncs, efectivament, aquesta moció és un exemple paradigmàtic que vostès han esdevingut això. Vostès han passat de la bel·ligerància absoluta, bé, tampoc la van practicar l'anterior legislatura, però, abans, quan estaven només al carrer, de la bel·ligerància més absoluta, a una mena de pressió amistosa. I jo no els tornaré a dir que són antisistema –tampoc els ho he dit gaire–, perquè penso que sou una pota fonamental del sistema nacional català; és a dir, al sistema nacionalista català, la CUP és una pota fonamental. I, ara, no m'estranyaria, veient aquestes mocions i com va, que l'any que ve vostès –no, d'aquí a dos o tres anys– participessin a l'almuerzo con Luis Conde, sabent que l'any que ve ja hi va la senyora Colau, dos o tres anys, la CUP present. Però tenen, encara, algunes reserves; encara algunes reserves, per exemple, a la universitat. I ens presenten una moció en què ens volen dir tres coses, tímidament, eh?, tímidament. Com deia el senyor Castellà, i té tota la raó, una cosa és el discurs i una altra cosa és el que posa el paper. Ens parlen..., o en el fons hi ha la reivindicació tímida d'una universitat pública, gratuïta, independentista; 3+1, i després aquest 1 que no volem ser europeus en el tema del 3+2; total, si ja es viu millor –vostès ho sostenen– fora d'Europa, doncs, també a la universitat. Es diu al món acadèmic que una explicació ha de ser clara i distinta. Doncs, bé, aquesta moció és absolutament el contrari: confosa, barreja coses, complica, fins i tot en la redacció. I vostès han d'aclarir –vostès han d'aclarir– si el que estan és en contra del 3+2 com a tal o estan en contra del cost que suposa el 3+2. Perquè si el problema és el cost, llavors proposem mesures per reduir aquest cost als estudiants, i si el problema és l'estructura acadèmica, llavors parlem de l'estructura acadèmica. Entre altres coses, perquè el 3+2, 3+1, 3+1+1 –perquè no està absolutament definit– és el que sempre havien defensat els rectors catalans i tots els partits polítics catalans, excepte, això és veritat, Catalunya Sí que es Pot; la resta ho havien defensat. Ara, si ho fa el PP i dóna més llibertat a les universitats, llavors, és clar, és una cosa absolutament lamentable. Però és el que sempre s'havia defensat des de Catalunya. Nosaltres defensem aquesta flexibilització universitària; la defensem per diverses coses. Primer, perquè ens posa en carril europeu, és a dir, és bona en carril europeu, si no és que vostès el que vulguin és fer una mena d'autarquia universitària a Catalunya, però això facilita la mobilitat, això facilita que pugui venir gent de fora, que nosaltres puguem treballar a la resta d'Europa, amb més facilitat. Després, és millor des d'un punt de vista de lògica acadèmica o docent, perquè ens permet una primera etapa més general i una segona etapa més específica. Pensin, vostès, imaginin-se, que una persona estudia història –i, vostè, senyor Botran, en va estudiar, si no m'equivoco–; per exemple, diu: «Jo faig uns estudis generalistes d'història i després m'especialitzo o bé en història catalana o bé en periodisme cultural. El postgrau et permet jugar millor amb el disseny de la teva carrera i el teu perfil acadèmic i professional. I, a més, és una estructura que és bona perquè respon a les necessitats del mercat laboral i per combatre la dualització, precisament. Per tant, vostès que estan sempre tan a favor del dret a decidir, ara no volen que els estudiants i les universitats decideixin, hi estan en contra, i aquí passa..., amb el que deia, i em sumo a la condemna d'aquest acte, que a vegades els que s'omplen la boca de tantes coses... Als que van atacar aquest grup de Societat Civil Catalana, aquells de «fora feixistes, potser podríem llegir aquells versos de Bécquer que decían: «¿Y qué es fascismo?, me preguntas... Fascismo... ¡Bah! ¿Lo saben, verdad?; pues, como acaba. Si el problema no és el 3+2, si el problema és l'accés a la universitat... [[veus de fons]] –sí, sí, sí, és veritat–, presentem mesures; presentem mesures com nosaltres hem fet esmenes, com hem presentat en altres mocions. Nosaltres lamentem, finalment, que vostès vulguin convertir la universitat en el braç acadèmic del procés. Vostès volen infiltrar el procés a tots els àmbits de la societat, i ara diuen que la universitat ha de legitimar, reconèixer i donar recursos logístics al procés constituent. Només ens falta que d'aquí a poc ens presentin una moció dient quan i com han de parlar les famílies del procés constituent. Això sí, com sempre, amb una certa subvenció. Gràcies, presidenta; gràcies, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, diputat. A continuació té la paraula el senyor Albert Botran. [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau.
Bé; gràcies, a alguns més que a d'altres, perquè crec que s'han cenyit més al text. En qualsevol cas, la gràcia del procés constituent és que no és dels independentistes, és de tots. El que passa que nosaltres, com que ens ho creiem, per això ho fem valdre. La gràcia és que totes aquestes idees, les que avui s'expressen sobre models universitaris, que són divergents, evidentment, com diferent és la nostra societat, es podran expressar en un procés constituent sense haver d'atendre, doncs, imposicions, sense haver d'atendre reales decretos, que s'han decidit fora d'aquesta societat. Aquesta és la gràcia: que una societat pugui dotar-se del sistema universitari que creu que correspon a les seves necessitats, que creu que correspon als drets de la seva població. En segon lloc, efectivament, aquí ha fet referència que la qüestió no és l'estructura dels estudis. Això ho hem dit sempre que hem parlat del 3+2, en nombroses interpel·lacions, i en la defensa d'altres mocions. La qüestió no és l'estructura, la qüestió són els preus. Això és evident. I com aquest canvi pot fer que el que tu estudiaves abans en cinc anys et surti molt més car amb la introducció que el màster és de dos anys, a uns altres preus, perquè s'introdueixen també els centres adscrits. I en aquest cas enllaço amb la intervenció del representant de Junts pel Sí, Antoni Castellà. En primer lloc, la contradicció, evidentment, es dóna perquè volíem aprovar el primer punt, i hem hagut de transaccionar amb el vostre text. I el punt 2 sabem que no l'aprovarem, però el nostre posicionament és aquest: no ens agrada que els primers graus que ja s'han creat acollint-se al real decreto s'hagin fet majoritàriament amb centres adscrits i amb els preus que posen aquests centres adscrits, que són molt més elevats dels que hauria de proporcionar l'educació pública. I és per aquí que hi ha la contradicció. I ens referim a no aplicar el que permet aquest decret; no estem dient res diferent, en això no hi ha contradicció. Estem dient que no ens acollim a aquest decret per crear nous graus que substitueixin els estudis que avui s'estan donant a la universitat pública. Això és el que hi ha escrit i això és el que creiem que ens farà avançar. Aspirem a la gratuïtat dels estudis universitaris, i aquí està la diferència, i apujar preus no va en aquesta direcció; per tant, aquesta és la confrontació que fem respecte al seu model universitari. Dubtem, en aquest cas, que el sistema de beques –el qual, doncs, anomenen «tarifació social– hagi deixat una universitat més accessible que no pas ho era abans de les pujades de taxes, abans de les pujades de preus. Per tant, des d'aquest punt de vista no podem acceptar que se'ns digui que estem anant més endarrere; estem defensant la universitat pública, i apujar preus de la universitat pública, fins a dia d'avui, no és fer-la més accessible. I, finalment, sobre el tema que tangencialment o oportunistament s'ha tret en aquest faristol, per amenaces, les que rep l'autor del llibre Desmuntant Societat Civil Catalana, que les rep regularment i són de mort. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Estem cridant a votació. [[Remor de veus.]] Si us plau, demano silenci, si us plau. Estem cridant a votació. [[Pausa llarga. Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados.
Per votacions separades, presidenta.
Digui'm.
Miri, per una banda, l'1, el 2, el 7 i el 8, que es podrien votar de manera conjunta. Però jo crec que serà millor que votem tota la moció per separat. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Senyor Carrizosa.
Sí, per demanar votació separada dels punts 5, 9 i 12.
Encara en queda algun, eh?
Gràcies. [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]]
Senyora Rovira.
Per demanar votació separada del 2, l'11 i el 12.
Dos... [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados?
Sí, és que..., bé, havia demanat votació separada de tots, però, com que ho estan demanant també la resta de grups, el 6, el 10 i l'11 també ens agradaria... Poden ser conjuntament, però també per separat.
La moció té onze punts. Em sembla que m'han demanat onze votacions. [[La presidenta riu.]] Jo crec que és millor que tornem a votar-los separadament. [[Pausa.]] Queden el 3 i el 4. Ho podem votar separadament? [[Pausa.]] Va, doncs; els votarem separadament. Comencem la votació. Comença la votació del punt 1. Ha quedat aprovat per 79 vots a favor, 49 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 2. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 21 vots a favor, 109 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 3. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 96 vots a favor, 34 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 4. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 106 vots a favor, 24 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 106 vots a favor, cap en contra i 24 abstencions. A continuació votarem el punt 5. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Perdó, el punt 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 25 en contra i 23 abstencions. A continuació votarem el punt 7. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 49 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 8. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 49 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 9. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 10. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 24 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem el punt 11. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 21 vots a favor, 93 en contra i 16 abstencions. A continuació votarem el punt 12. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 42 vots a favor, 60 en contra i 24 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de joventut]] [[302-00030/11]] El dinovè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de joventut, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la té la paraula el senyor Fernando de Páramo. I els demanaria, als que hagin de sortir, que ho fessin de pressa i en silenci, si us plau. [[Pausa. Remor de veus.]] Si us plau, silenci. Diputat, quan vulgui.
Bien; gracias, señora presidenta. Diputados, diputadas, conseller, consellera, el espíritu de esta moción nace de una interpelación en la que lo que hemos intentado desde este grupo parlamentario es dejar a un lado las diferencias, cosa que no es muy habitual en este Parlamento, por desgracia, y hemos intentado dejar las diferencias a un lado, concentrarnos en aquello que nos une y mejorar la situación de los jóvenes. Ya en su día, a la consellera Bassa –que hoy no puede asistir, se ha disculpado por no poder asistir y la sustituye la consellera Munté–, ya le comuniqué esta necesidad de llegar a una serie de acuerdos en materia de políticas de juventud y que, por favor, dejáramos a un lado el debate –monotema. Bien, no pudimos conseguirlo con la señora Bassa, pero sí lo hemos conseguido con los jóvenes diputados de este Parlamento que han participado en esta moción; y quiero agradecerlo, además, en sede parlamentaria, esa predisposición y el trabajo que han hecho el diputado Gómez del Moral, el diputado Gibert, el diputado Milián y el diputado Giner, con la intención de mejorar el contenido de esta moción. Evidentemente, una moción que no habla de todos los problemas que tenemos que abordar para mejorar la situación de los jóvenes, pero sí que pone el acento en aquellos más urgentes, como crear empleo juvenil, mejorar el inglés y la formación de nuestros jóvenes, el abandono escolar, la fuga de talento, el acceso a la vivienda o ayudar a los emprendedores, entre otras. Seguimos con unas tasas de paro juvenil muy elevadas, con un 28,3 por ciento en aquellos jóvenes entre los dieciséis y los veintinueve años y con un 39 por ciento en aquellos jóvenes entre los dieciséis y los veinticuatro –son datos oficiales que ofrece la propia conselleria–; por tanto, muy por debajo de la media europea. Y lo que es más grave aún: con un 46 por ciento de esos contratos clínex, contratos de usar y tirar, contratos de precariedad laboral, que dificultan, por supuesto, que pueda haber una formación continuada de los jóvenes en sus puestos de trabajo y que dificultan también que se puedan planificar, en definitiva, su vida. La moción también persigue mejorar estas condiciones con el desarrollo de programas específicos para jóvenes en materia de formación, y también poniendo el acento en la importancia del inglés, como una lengua no del futuro, como dicen algunos, sino del más absoluto presente. Hablamos también de los emprendedores en esta moción, donde noticias publicadas en estos días demuestran que el 46 por ciento delos jóvenes catalanes ven como una salida crear su propio proyecto, pero que en muchas ocasiones se encuentran con dos dificultades: una de ellas, la burocracia, y otra de ellas, la falta de financiación. En esta moción también hemos intentado atacar ese problema eliminando la burocracia, con una máxima tan simple como que ninguna administración te solicite un papel –simplificándolo– o un documento que ya tiene en su poder, y también, por supuesto, mejorando esas líneas de financiación y fondos públicos de inversión. Sin duda, la fuga de talento es otro de los grandes problemas que vivimos en Cataluña con los jóvenes; me refiero a aquellos que se tienen que ir por obligación, aquellos que, con la falta de oportunidades en su tierra, tienen que abandonarla e irse al extranjero, y con alguna conclusión todavía peor, y es que muchos de ellos no vuelven nunca más. Por eso vamos a aprovechar también para impulsar y controlar ya los organismos que tenemos en funcionamiento con la Generalitat y que pueden ser útiles si los impulsamos, insisto, y si también los controlamos. En materia de vivienda..., también es otro de los grandes problemas que tienen que afrontar muchos jóvenes, que no pueden planificar su vida, que no pueden independizarse, que no pueden, en definitiva, planificar su futuro. También en este sentido hemos intentado dar una respuesta con esta moción, con todas aquellas viviendas propiedad de entidades financieras, que no olvidemos que la gran mayoría de ellas o muchas de ellas, por no decir todas, han sido rescatadas con el dinero de todos los ciudadanos y que, por tanto, ¿qué mínimo podemos hacer que devolver a la sociedad ese gasto? Sin duda, como decía al principio, esta moción perseguía dos objetivos fundamentales. El primero, como no puede ser de otra forma, mejorar la situación de los jóvenes en Cataluña, aportar nuestro granito de arena; desde luego que no podremos cambiarlo todo, pero sí poner los cimientos para empezar a hacerlo. Y también perseguía un objetivo que creo que se ha alcanzado y del que nos tenemos que sentir orgullosos también los diputados de este Parlamento, que es poder llegar a acuerdos con los que no piensan como nosotros y poder aparcar, aunque sea en estos temas tan importantes, las diferencias políticas y ponerlas al servicio de los ciudadanos. Muchas gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació té la paraula el senyor Pol Gibert, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Bé, la moció que ens presenta avui Ciutadans inclou diversos temes, com són l'habitatge, la garantia juvenil, l'exili econòmic, temes que el Parlament ha tractat diverses vegades, que els joves intentem portar aquí moltes vegades per debatre i que avui afrontem, no? En podria incloure altres, com la participació, l'assetjament, molts altres temes que afecten els joves, però entenem que tampoc calia fer una «moció llençol, com se'n diu a vegades, sinó enfocar-la cap a uns temes més concrets. És evident que calen actuacions fermes i decidides i amb recursos –sobretot amb recursos, que és un tema que moltes vegades s'obvia en aquest Parlament–, per solucionar diverses problemàtiques que viuen els joves d'aquest país. La joventut de Catalunya és un dels col·lectius més afectats per la crisi que vivim; això tothom ho sap, les dades ho demostren i el ponent s'hi ha referit abans. Amb una taxa d'atur pels aires, estem construint una societat que maltracta la seva joventut, directament. Els manquen esperances d'una generació de cara al futur. A més de l'atur, els joves són els principals afectats per la precarietat, un tema que també s'ha parlat aquí abans, però que afecta directament aquest col·lectiu. I, a més, un tema que a vegades no es comenta però que també és important és que molts d'ells no tenen cap prestació per desocupació, la qual cosa els condemna directament a l'exclusió social. La garantia juvenil que tracta aquesta moció va ser un intent, és un intent de donar sortida o una esperança a uns joves que no tenen feina, però últimament veiem que s'ha convertit en un sistema quasi de precarització institucional en el qual es subvencionen contractes durant un temps determinat sense cap tipus de garantia d'un futur allà, en aquella empresa, per la qual cosa també ens trobem una esmena del Partit Popular en la qual intenta arreglar, intenta millorar l'eficiència d'aquest Programa de garantia juvenil. Però també em sembla acurat dir que aquesta garantia té problemes d'origen, n'arrossega des de la seva implementació. Ens trobem amb casos molt concrets: un jove que descarrega al matí un camió no pot treballar durant els propers tres mesos per intentar optar a la garantia juvenil. Creiem que això no és acurat ni respon a la lògica d'aquests dies. A part de la garantia, la dinàmica actual porta la joventut catalana a un carreró sense sortida. Abans ho comentàvem. Pots triar entre la precarietat o l'exili econòmic. Milers de joves han emigrat cap a diferents països de la Unió Europea. Tenim dades que varien quant als milers de joves que han marxat buscant un futur que aquest país els ha negat. I la política de lluita contra l'atur juvenil la va marcar ja fa uns quants anys un conseller anomenat Mena, que va fer una gran frase en la Comissió de Joventut, en la qual va dir que una política de joventut era anar a servir cafès a Londres. Doncs, evidentment, aquesta política s'ha convertit en realitat, desgraciadament, per a molts companys i companyes joves. El Parlament ha instat el Govern a implementar diverses mesures per fomentar el retorn dels joves exiliats, així com a dedicar recursos per frenar el flux d'immigració. I avui ho torna a fer una vegada més. De fet, algun d'aquests punts que es tracten avui ja han sigut aprovats o debatuts en altres mocions o resolucions. Però avui hi tornem a fer incidència. Nosaltres recolzem les accions que vagin en direcció de donar suport al retorn dels joves que han emigrat, facilitar la cerca de feina a l'exterior i, sobretot, oferir oportunitats i facilitats per tornar al nostre país. Som conscients que el Govern ha anunciat diverses mesures per intentar pal·liar aquest tema. Però, una vegada més, anem tard. Fa cinc anys de la crisi econòmica i no hem vist cap mesura, a part d'un portal web. Altres comunitats autònomes han pres decisions i han dedicat recursos per recuperar els seus joves. Esperem que ara, d'una vegada per totes, estiguem a l'alçada de la situació. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Joan Giner, de Catalunya Sí que es Pot.
Bon dia de nou; avui em veureu bastant. L'exili juvenil és un problema que hem denunciat reiteradament moltes..., aquí. al Parlament..., que a la Comissió de Polítiques de Joventut hem presentat una proposta de resolució en base a aquesta problemàtica. Nosaltres, la proposta que presentàvem fa poc parlava d'un registre únic de joves exiliats per motius econòmics. I ho dèiem perquè les línies existents són insuficients, i quan creem un registre, quan creem una eina on els joves han de participar, el que necessitem sobretot són al·licients. I nosaltres, el que proposàvem –i sento parlar de mi libro, però és que hi està molt relacionat– era el fet d'una dotació o una ajuda als joves que retornessin, que treballessin a l'exterior, i això connecta una mica amb el segon punt que parlava el company de Ciutadans, que és el de la Llei 25/2002, que parla, per exemple, que els joves que tornen poden rebre la renda mínima d'inserció i en aquest cas no se'ls comptarà que no hagin estat a Catalunya els últims dos anys. Això està molt bé. Cap dels que retorna té dret, per les altres condicions, a aquesta renda mínima. Per tant, diguem-ne, és una llei que no es compleix mai. O sigui, hi han molt pocs casos. Més que re perquè no han tingut un període, per exemple, d'observació social, no?, dels serveis socials. Per tant, això s'ha de canviar. Jo, ara mateix..., no ho sé, i no és habitual que algú digui «no ho sé aquí i ofereixi diverses opcions. No sé si cal, realment, fer una beca determinada o una ajuda determinada per al jove que retorna o, en tot cas, hem de començar a pensar en termes de renda garantida ciutadana i que això no fes falta discutir-ho aquí mai més. Seria, realment, una solució a llarg termini. Però, en tot cas, és una cosa que discutirem. Jo crec que podem discutir el com a la Comissió de Polítiques de Joventut i que traurem bones conclusions. Sobre els punts del tema de l'anglès, del tema de l'abandonament escolar... Sí, totalment d'acord, hi votarem a favor. Creiem que, bé, els joves, avui en dia, reben molts inputs d'informació, i el fet de poder treballar en tres llengües és superimportant. Així abandonem el bilingüisme aquest famós. I sobre el tema del Servei d'Ocupació i els plans de garantia juvenil, em sumo completament a les paraules del company socialista, del Pol. Nosaltres, a la Comissió de Polítiques de Joventut, el que volem, o l'objectiu que ens hem marcat, és el de proposar una nova forma de gestionar aquests plans. Creiem que estan tacats des del principi. Tant de bo tinguéssim tota la competència dels 300 milions, quasi, que vénen; només ens en donen el 50 per cent. A veure si des del Partit Popular us ho «curreu una mica i ens doneu tota la gestió de garantia juvenil, que segur que ho faríem millor. I l'objectiu és d'aquí a sis mesos plantejar, realment, una nova forma d'entendre la garantia juvenil perquè doni solució a això. El punt 6, el tema de la Sareb. Ei!, felicitats, està molt bé. Anem apropant posicions. I jo crec que la Sareb ha de col·laborar. Potser en com ha de col·laborar no hi estem d'acord, però ha de col·laborar. Jo els agafaria els pisos sense cap més dilació. Bé, però parlem-ho. És important, més que re perquè els joves ens trobem amb lloguers molt prohibitius i, normalment, el 20 o el 30 per cent aquest que s'ha de tenir entre lloguer i salari no es dóna mai. Llavors, crec que la Sareb i moltes empreses privades que tenen pisos buits per especular haurien de col·laborar una mica més, no sé si aquí o fins aquí. Posem-nos d'acord, que segur que ho trobem. I ja com a últim punt, nosaltres al punt 7 ens abstindrem. Ens hi ha faltat, sobretot, parlar de teixit cooperatiu, ens hi ha faltat parlar de desenvolupar la idea d'autoocupació, tot i que s'hi ha inclòs, i ho agraïm. Nosaltres creiem que no només es tracta d'obrir línies de crèdit als joves que tenen idees, que també, que pot ser una eina, sinó el fet de crear aquest valor afegit del teixit, del cooperatiu; això de sumar, de col·laborar i no competir, que crec que és el futur perquè els joves puguin tirar endavant. I, dit això, i acabo, dir que, realment, la joventut –i abans he parlat d'universitats i ara sembla que em repeteixi– està aquí per portar un nou país endavant. I quan dic «un nou país em refereixo al fet que hem de revertir-ho tot, és a dir, hem de canviar-ho tot, i és la joventut, realment, la que ha de desfer tot el que fem nosaltres ara –un que ja no es considera jove. I per això jo crec que dotar-nos, o preocupar-nos, d'aquesta joventut és una cosa clau. I per això agraeixo també que es parli sobre temes de política de joventut aquí. I com a últim..., em refereixo als diputats de la Comissió Polítiques de Joventut, convidar-los perquè participin allà..., i que d'aquí a poc, diguem-ne, traurem conclusions de la mateixa comissió. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Gerard Gómez, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, jo, en primer lloc, vull agrair la feina del diputat proposant de la moció..., i l'agraïment col·lectiu, perquè jo crec que és de tots, i el bon to que hem tingut per poder pactar i per poder arribar a un ampli acord en aquesta moció, que, i s'hi referien alguns diputats, no és superficial, o, diguem-ne, no és superficial..., no entra en la profunditat de tots els temes, és evident, no?, per això també hi ha la Comissió de Polítiques de Joventut i per això ho anem treballant, però sí que enfoca i parla d'alguns temes clau, importants, que de cara al jovent són necessaris d'abordar. La situació del jovent en aquesta època de crisi i en aquests últims anys evidentment no ha sigut bona, i hem sigut probablement la generació que més ha pagat els plats trencats d'aquesta crisi. I amb aquest peix que es mossega la cua, no?, que és d'una banda la formació, que després dificulta..., a l'hora d'accedir a ofertes laborals, i, per tant, l'atur, i l'atur implica una taxa d'emancipació més baixa, i per tant no poder marxar de casa els pares. Per tant, aquest peix que es mossega la cua és el que òbviament hem de trencar, i hem de fer que els joves tinguem les oportunitats vitals que ens mereixem. Perquè, de fet, i això és una cosa que hem repetit més d'una vegada, els joves no som el futur; els joves som el present, i els joves formem part d'aquesta societat, i els joves formem part d'aquest Parlament, i ho hem vist ara, no?, els joves formem part d'aquests anhels, també, socials, ciutadans, de voler canviar les coses, de voler avançar i de voler construir una societat millor. Per això, la moció planteja qüestions entorn del fracàs escolar i els estudis ben plantejades. Jo crec que cal reconèixer que es fa una bona feina, en aquest sentit. L'any 2010 la taxa de fracàs escolar a Catalunya era del 28 amb 9; actualment, i l'ha citat el diputat proposant, estem al 18 amb 9, deu punts menys que fa cinc anys pel que fa al fracàs escolar. Tot i així, no n'hi ha prou, i, tot i així, el compromís, òbviament, ha de seguir sent avançar per estar en els llindars de la mitjana de la Unió Europea, o complir allò que la Unió Europea va marcar per a l'any 2020, que era arribar a un 15 per a l'Estat espanyol, i que nosaltres a Catalunya ens hem plantejat aquest objectiu no per al 2020, com ens demanava la Unió Europea, sinó per al 2018. I en aquesta línia anem. I, per tant, bon moment, també, per esmerçar-nos i per autoobligar-nos a seguir avançant en aquesta línia. L'altra pota és l'atur. I, evidentment, la taxa d'atur juvenil entre els setze i els vint-i-nou és més alta del que tots voldríem: un 28 amb 9 per cent d'atur. I això comptant, i és un dels punts que també per nosaltres sempre ha sigut important, l'exili juvenil de tots aquests joves que han hagut de marxar a l'exterior, que han hagut de marxar a buscar oportunitats vitals fora del nostre país, i que representa, diguem-ne, el pitjor drama que pot tenir un país. Perquè un país sense els seus joves, un país sense la implicació..., i sense tenir tota aquella formació que hem anat destinant tots amb els recursos públics a les universitats, a les escoles, per fer que els joves poguessin aportar..., i veure que els joves han de marxar fora a buscar oportunitats laborals..., és un país que, òbviament, en alguna cosa ha fallat. I per això és important millorar la política de retorn i és important esmerçar-hi tots els recursos perquè això sigui així i els joves tinguin oportunitats aquí. La garantia juvenil, en certa manera, pot ajudar-hi, però cal seguir implementant el Pla de retorn, i també el Pla de mobilitat internacional i el grup interdepartamental que ja s'ha creat per, justament, afavorir i millorar el retorn del jovent. Perquè la millor política que podem fer és que hi hagi feina aquí. Aquesta és la millor política de retorn, generar ocupació a Catalunya, però també posar totes les facilitats que siguin possibles perquè els joves puguem tenir l'oportunitat que ens mereixem en el nostre país. I, per últim, l'emancipació, que és una d'aquestes tres potes de les condicions de vida del jovent, i amb una tendència que, òbviament, ha anat a la baixa els últims anys des de la crisi econòmica, i a dia d'avui la taxa d'emancipació es situa a 24 amb 5. Per tant –també ho deia el diputat Giner, no?–, nosaltres, absolutament d'acord a fer totes aquestes polítiques de posar a la disposició habitatges socials, habitatges buits, perquè això és un d'aquests absurds d'aquest país, que hi hagi habitatges buits i gent que no pot marxar de casa..., doncs que corregim aquesta disparitat. I per això, de fet, el Govern també ja ha firmat un conveni en aquest sentit. Ja hi ha 1.830 pisos a disposició; ja n'hi ha 900 de la Sareb, 400 de Catalunya Caixa, 200 de CaixaBank, etcètera. Per tant, aquesta és la línia que cal seguir. Per tot això, nosaltres votarem a favor d'aquesta moció, una moció que compartim i una moció que ha de servir per posar les bases, justament, per millorar les condicions de vida del jovent, que, com deia, no som el futur, som el present, i per això volem implicar-nos per fer d'aquest futur que vindrà la nostra casa i un país millor per a tots. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Juan MiIián, del Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellera, conseller, diputades, diputats, tanquem aquesta sessió plenària amb la moció del senyor Fernando de Páramo, on els joves som l'eix vertebrador d'aquest text i on hem de reconèixer que hi ha hagut un esforç negociador important per part de gairebé tothom. L'únic problema, possiblement inevitable, és el peatge que s'ha pagat per aconseguir una àmplia majoria d'un parlament amb unes sensibilitats tan diverses, no? Aquest peatge sempre és..., a vegades, la manca de concreció d'alguns dels punts d'aquesta moció. Per tant, jo el que faré és explicar una mica com hauria concretat més el Partit Popular a partir de les esmenes que hem presentat. En primer lloc, cal tenir clar que l'atur juvenil, el fracàs escolar o el fracàs universitari són indicadors íntimament lligats i que representen un gran fracàs col·lectiu. És el peix que es menja la cua, que deia el diputat Gómez del Moral. Per reduir l'abandonament escolar, creiem que és necessària l'aplicació de la LOMCE o, si més no, un model educatiu amb els fonaments de la LOMCE. M'explico. Els alumnes no són iguals en capacitats, grau de maduresa, inclinacions o potencialitats. Per tant, no podem pretendre que tots acabin amb èxit abans dels setze anys un mateix itinerari. El sistema, creiem que ha de ser flexible i capaç d'oferir oportunitats al major nombre possible d'alumnes. En aquest sentit, la LOMCE planteja que els alumnes d'ESO puguin escollir entre diversos itineraris i que aquests puguin ser reversibles, dos tipus de quart d'ESO i l'FP bàsica perquè a partir dels catorze anys puguin seguir un itinerari d'FP alternatiu al segon cicle de l'ESO. Una altra manera de reduir aquest fracàs escolar és augmentar recursos per a reforços, desdoblaments, i en definitiva rebaixar les ràtios i garantir plantilles docents estables i motivades. En aquest sentit apuntaven les dues primeres esmenes del Partit Popular, que malauradament no han pogut ser acceptades pel Grup de Ciutadans. L'altra que tampoc ha pogut ser acceptada, i que creiem que era positiva, era la que feia referència a l'habitatge. Se'ns proposa fomentar el conveni de col·laboració entre les administracions públiques i la Sareb, i altres entitats financeres que han rebut diners públics per a posar actius immobiliaris a disposició de programes de lloguer social i accessible. I em sembla fantàstic, em sembla molt bé, però aquí volíem afegir-hi, o que, en tot cas, quedés clar, que també els habitatges buits de la Generalitat, que calculem que són al voltant d'uns vuit-cents habitatges, fossin subjectes d'aquest programa específic de suport al lloguer d'habitatge assequible per a joves. Ensenyament, doncs, habitatge, i, en tercer lloc, ocupació –ocupació. Respecte a aquest punt, estem d'acord amb el Pla de foment d'emprenedoria que ens proposen; però vull recordar, aquí, que l'any 2010 Convergència va prometre una llei d'emprenedors, que els catalans encara estem esperant ara. De fet, la legislatura passada, el Partit Popular català va presentar una proposició de llei de suport a l'emprenedoria, però, malauradament Convergència ja no era aquell partit business friendly i es va posar amb mesures com facilitar el finançament als emprenedors, microempreses i pimes o establir un sistema integral de suport a l'emprenedor. Però, tornant a la moció, el que avui el Partit Popular proposa –i, malauradament, tampoc ha estat acceptat– és que se subvencionin en un 50 per cent les quotes de la seguretat social en els nous contractes a joves menors de trenta anys, almenys durant els dos primers anys. Finalment, l'esmena que ha estat acceptada, que és una esmena d'addició, és la que defensa l'execució en la seva totalitat del fons vinculat al pla de Garantia juvenil que gestiona la Generalitat de Catalunya. És necessària una campanya de comunicació perquè tots els joves coneguin les oportunitats que ofereix aquest pla. S'han de simplificar els mecanismes de sol·licitud de l'ajuda i informar convenientment el món empresarial. Acabo, presidenta. A vegades, sota la retòrica del canviar-ho tot, s'amaga una realitat de paràlisi política. En cent dies, el Govern català no ha aprovat res que millori la vida dels joves catalans; en nou mesos, aquest Parlament no ha aprovat cap reforma legal substancial sobre cap tema. I ja han transcorregut cent dotze dies de l'actual any i la Generalitat continua sense pressupostos. Això sí, en deu dies han aprovat 11 milions d'euros en publicitat. Gasten més temps i més recursos en propaganda i en retòrica de l'agitació que a ajudar els joves a construir un futur millor. Esperem que això, a partir d'avui, canviï. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Joan Garriga, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats. La moció que tractem avui, de joventut, toca aspectes summament importants i que, a més a més, adquireixen un dramàtic relleu quan els vinculem al món dels joves. És a dir, parlar d'atur, de formació, d'immigració, de dret a l'habitatge, és, d'alguna manera, tocar el moll de l'os, perquè no és un... Quan els vinculem, aquests temes, amb el jovent, doncs, adquireixen aquest dramatisme, i, d'alguna manera, doncs, no estem parlant de coses tangencials, sinó que, com deia, estem parlant de coses..., de tocar el moll de l'os d'una dura i crua realitat que patim i que tenim. La mateixa interpel·lació que quan es va presentar la interpel·lació que..., d'acord amb aquest moció que avui es presenta, ens indicava i ens demanava als parlamentaris ajudar els joves a aconseguir els seus objectius, convertir la frustració en oportunitats i, a més a més, donar solucions, deia. Dins els motius d'aquella interpel·lació, doncs, hi havia també la preocupació dels joves que es veien abocats a anar-se'n a l'estranger en la recerca de feina per la manca d'oportunitats que trobaven en el nostre país. Preocupava aquesta fugida, com també preocupava la fugida de talents i la manca de possibilitats de retorn que tenien. Aquestes són qüestions, preocupacions, davant les quals tothom, tots, segurament ens podem sentir més o menys cridats. Ara bé, les propostes que s'insta el Govern a fer en la moció, sobretot en la moció inicial, en cap cas es fan, com ens deia el company, d'una manera neutral, malgrat les interpel·lacions..., que en la interpel·lació es deia que es volien deixar de costat bàndols i posicions ideològiques. De posicionaments ideològics en trobem a tot arreu, i, segurament, vaja, jo sóc de l'opinió que n'hi ha a tot arreu, i, en els punts de la moció que ens ocupa i, sobretot, a la moció inicial, doncs, evidentment, hi han posicions ideològiques. En el primer punt mateix, quan es parla d'avaluar l'impacte econòmic que té la fugida de talents, doncs, és una consideració que, per nosaltres, és mercantilista, perquè parteix de la possibilitat o del convenciment que l'Estat ha malgastat uns diners en l'educació. Per nosaltres, l'educació o la sanitat són drets, eh?, que no han de ser avaluats amb criteris econòmics de pèrdua o de benefici, sinó que pensem que totes les persones tenen dret a l'accés, a l'educació i formació acadèmica, tant se val si després marxen o no marxen També trobem un suport –però no ens enganyem, ho vam veure així–, un posicionament ideològic, quan en la proposta de suport a l'anglès, i pensàvem que hi havia un posicionament a favor de la seva opció, del que anomenen trilingüisme. I no ens enganyem, també quan parlem de..., de retornar o de posar al servei del lloguer social i de finalitats socials, els actius immobiliaris de la Sareb nosaltres pensem, doncs, que hi ha d'haver un posicionament molt clar, el nostre el deixem prou conegut, és que pensem que aquests immobles han de ser retornats, sense cap cost, al bé comú. El consens, doncs... –ho pensem, eh?, malgrat tot–, la moció, tal com ha finalitzat, el consens és alt i part de les mesures proposades sonen molt bé a les orelles i a nosaltres també; però pensem que no deixen de ser, doncs, petites reformes o, pedaços, que en cap cas solucionaran un problema estructural, que és un model econòmic i productiu català, basat en el turisme, bàsicament, i en els serveis, que és el que, d'alguna manera, doncs, fa possible, o ens dóna treballs temporals, baixos salaris, horaris inestables, segregacions sexuals segons el tipus de feina, per no parlar de la facilitat que dóna, a vegades, aquesta vulneració dels drets socials. Aquesta dura realitat necessita, pensem, convenciments clars en el fet que la formació juga un paper cabdal en el món laboral. Necessita combatre les desigualtats i, de veritat, volem donar igualtat d'oportunitats, perquè pensem que no hi haurà inclusió social i juvenil sense aquests canvis estructurals profunds. Capgirar aquesta situació, aquesta realitat que de manera tan crua recau a casa nostra en els joves, no la podem fer, ho pensem, des de reformes o pedaços, tot i que la política n'està plena, eh?, de petites reformes i de pedaços, que, a vegades i a la llarga, s'han demostrat com a molt importants. Però nosaltres pensem que aquests petits pedaços o petites reformes s'han de proposar sempre en el marc general d'unes voluntats polítiques, i pensem que en aquestes voluntats polítiques, i en el cas que ens ocupa, cal assenyalar clarament quins són els culpables que ens han fet arribar aquí i que no permeten que aquests problemes que avui tractem tinguin solució. Cal assenyalar tots els que especulen i tracten l'habitatge com una mercaderia i tots els que es lucren de la força jove del treball, cada cop més explotada. És aquest el motiu pel qual, pensem, el nostre grup parlamentari no es quedarà en la zona de confort, no hem negociat en quin punt ens trobàvem millor o pitjor i optarem per l'abstenció. Motes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Fernando de Páramo, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, conseller, diputats, diputades..., agrair, de nou, el to i la predisposició de tots els companys. Senyor Garriga, jo no pretenia canviar el món ni solucionar tots els problemes que tenim en aquest país, ni en el món sencer amb aquesta moció –amb aquesta moció. Canviarem..., ho canviarem d'una altra manera. Però sí que volia posar l'accent a la urgència, en els temes més urgents del jovent i creiem que amb aquesta moció podem posar el nostre granet de sorra per solucionar aquests problemes, que malauradament són molt grans. S'han acceptat esmenes de, pràcticament, tots els grups, perquè la intenció no era capitalitzar aquesta moció, sinó que la intenció era millorar-la i millorar, també, la vida, de tots els joves. Todos, especialmente los más jóvenes, tenemos la obligación de pasar de una generación frustrada, como decíamos en esa interpelación, a pasar a una generación ilusionada. Solo el 11 por ciento de los jóvenes están satisfechos con la política, actualmente, en Cataluña; el 11 por ciento de los jóvenes están satisfechos con la política. Eso nos tiene que hacer reflexionar a todos –a todos– los diputados que estamos en este Parlamento y, especialmente, a los que llevan más tiempo; pero, insisto, a todos los diputados; porque ninguna regeneración política, ningún cambio potente en este país ha llegado sin contar con los jóvenes y sin contar con la ilusión de los jóvenes. Agradecer de nuevo, como decía, el trato recibido y el compromiso de querer tirar adelante esta moción por encima de las diferencias, y esperemos que este sea el principio de muchas otras mociones y de muchas otras medidas para tratar de mejorar la vida de los jóvenes. Muchas gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, cridem a votació. [[Pausa llarga.]] Senyor Rabell, per què em demana la paraula?
És per sol·licitar votació separada de l'últim punt.
El 7? [[Pausa.]] Només s'ha demanat votació separada del punt número 7. Per tant, votarem primer aquest punt i després votarem la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Anem a votar, doncs, el punt número 7. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 109 vots a favor, cap en contra i 20 abstencions. A continuació, ara votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 119 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. [[Aplaudiments.]] S'aixeca la sessió.