Spoštovane kolegice in kolegi! Upam, da ste lepo in sproščeno preživeli včerajšnji večer, kar bi bilo edino pravično, glede na svetovni dan pravice. In glede na to, da je bil pa pred dvema dnevoma svetovni dan turizma, posvečen prometu, očitno to danes ni kaj dosti pomagalo, kajti od mnogih slišim, da imajo prometne težave in še potujejo do državnega zbora. Nadaljujemo 9. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Ivan Jelen, mag. Vasja Klavora, Janko Veber do 15.00 ure, Zvonko Černač do 16.00 ure, Ljubo Germič od 16.00 ure dalje, moja malenkost od 16.00 ure dalje, Alojz Posedel in Jožef Školč od 16.00 ure dalje. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAZNIKIH IN DELA PROSTIH DNEVIH V REPUBLIKI SLOVENIJI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Skupni čas za razpravo sta 2 uri in 45 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije in besedo dajem predstavnici vlade, gospe Marjeti Cotman, državni sekretarki na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, za dodatno obrazložitev. Beseda je vaša, gospa Cotman.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji je začel veljati 22.11.1991. Od takrat naprej, predvsem pa v zadnjem letu, je bilo kar nekaj javnih polemik in tudi predlogov v zvezi z novimi prazniki in zaznamovanjem pomembnih zgodovinskih obeležij. Vlada Republike Slovenije je na 18. seji obravnavala predlog koledarja državnih proslav v letu 2005, v katerem je predvideno tudi zaznamovanje dveh obletnic, to je vrnitev Primorske k matični domovini in združitev Štajerske in Prekmurja z domovino. Matično delovno telo je potem sprejelo dodaten predlog, da se kot praznik določi tudi 17. avgust kot dan združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Tako se s predlogom zakona predlaga uvedba treh novih praznikov, in sicer 17. avgust, združitev prekmurskih Slovencev z matičnim narodom, 15. september, vrnitev Primorske k matični domovini, in 23. november, dan Rudolfa Maistra. Novo predlagani prazniki niso dela prosti dnevi, saj bi določitev novih prostih dni pomenila določen izpad delovnih ur oziroma povečanje obveznosti za delodajalce in tako vplivala na zmanjšanje konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Poleg uvedbe omenjenih praznikov se predlaga tudi sprememba imena praznika, ki se po veljavnem zakonu praznuje 26. decembra kot dan samostojnosti. S spremembo imena praznika, pa naj bi se po novem imenoval Dan samostojnosti in enotnosti, se želi poudariti teža odločitve in enotnost državljanov in državljank Slovenije, ki so se s svojo odločitvijo na plebiscitu decembra 1990 odločili za samostojno Slovenijo. Na podlagi prikaza ureditve v drugih pravnih sistemih držav članic EU pojasnjujemo, da je predlagana ureditev praznikov in dela prostih dni v Republiki Sloveniji še primerljiva, čeprav na zgornji meji z ureditvami v drugih evropskih državah. Glede finančnih posledic v letu 2005 so zagotovljena sredstva za dve novi državni proslavi. Drugih posledic finančnih za zakon ne predvideva.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo, zato prosim predsednika odbora gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Lepo vas pozdravljam! Uvodoma tudi pozdravljam gospo državno sekretarko, ki je imela nastop malo prej. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za delo, družino, socialne zadeve in invalide je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, ki ga je po skrajšanem postopku v zakonodajni postopek predložila vlada Republike Slovenije obravnaval na 8. redni seji 15.9. letos. Pri delu odbora je sodeloval predstavnik predlagatelja, in sicer minister za delo, družino, socialne zadeve mag. Janez Drobnič. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno pravne službe. Ta na predloženo besedilo predloga zakona ni imela pripomb. K predlogu zakona je bil malo pred samo obravnavo vložen tudi amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom k 1. členu. V razpravi k 1. členu in vloženemu amandmaju k temu členu je predstavnik predlagatelja amandmaja poudaril, da njihov predlog z vidika zgodovine ne bi smel biti sporen. Strinjal se je, da je Rudolf Maister pomembna oseba za celoten slovenski prostor, vendar pa je na njega težko vezati identifikacijo s priključitvijo Prekmurja. Pridobitev Prekmurja je za slovenski narod ena redkih svetlih točk takratnih dogodkov in praznik z vidika slovenske nacionalne zgodovine ne bi smel biti sporen. V zavesti Prekmurskih Slovencev živi kot pomemben datum 12. avgust, ko je jugoslovanska vojska zasegla Prekmurje. Vendar je s pravno formalnega vidika najbolj sprejemljiv 17. avgust, ko je upravo nad Prekmurjem prevzel začasni civilni upravitelj. To je datum, s katerim se je moč identificirati tudi v Prekmurju. V nadaljnji razpravi so člani odbora izrazili zadovoljstvo, da je vlada predložila v zakonodajni postopek predlog sprememb zakona, s katerim bodo zaznamovali dve obletnice, ki sta zgodovinskega pomena za slovenski narod. Prav tako pa so se strinjali, da se praznik, dan samostojnosti, ki ga praznujemo 26. decembra, preimenuje v dan samostojnosti in enotnosti. Poudarjeno je bilo, da je bilo soglasje doseženo v vseh političnih strankah. Oba predlagana praznika pa imata podporo tudi v širši javnosti. Z vloženim amandmajem skupine poslancev se vlada ni strinjala, saj je mnenja, da je predlog zakona zadosten in primeren okvir, da se utrditev severne meje, pridobitev dela Koroške in združitev Prekmurja z matično domovino po prvi svetovni vojni simbolno praznuje kot Maistrov praznik tudi v Prekmurju. Člani odbora so v razpravi načeloma podprli predlagani amandma, saj so menili, da je potrebno upoštevati tudi mnenje prebivalcev Prekmurja, da je Maister sicer pomembna osebnost za slovenski prostor, vendar pa se z njim težko identificirajo v povezavi s priključitvijo Prekmurja. Obenem pa je bilo izpostavljeno stališče, da je v zgodovini slovenskega naroda še veliko pomembnih dogodkov, ki bi si tudi zaslužili obeležitev. Vendar je potrebno najti razumno mejo le-teh. Nekateri razpravljalci pa so bili mnenja, da je Rudolf Maister dovolj velika osebnost, da lahko simbolizira vsa prizadevanja ob koncu prve svetovne vojne, saj brez njegovih dejanj Slovenije kot take gotovo ne bi bilo. Odbor je predlagani amandma s strani skupine poslancev sprejel, sprejel pa je tudi vse člene, v skladu z 126. členom poslovnika in vse to je vsebovano v dopolnjenem predlogu zakona. Hvala lepa.
Zahvaljujem se predsedniku odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in k besedi vabim gospoda Boštjana Zagorca, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke. Očitno bo stališče predstavil - se opravičujem - gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj. Vendarle bomo dobili v Sloveniji dva praznika, ki bosta slovenskemu narodu mnogo pomenila. Dva praznika, ki sta bila dolgo časa zamolčevana in o katerih se ni govorilo. Razumljivo je, da se pri priključitvi Primorske ni govorilo o tem iz več razlogov. En razlog je ta, da Slovenci nismo dobili Istre, ki so jo dobili Hrvatje kot komunistično darilo. In da smo Slovenci to Istro, ki so jo dobili Hrvatje, plačali z izgubo Trsta, Gorice, Furlanije, Julijske krajine in tam živečih približno 140 tisoč Slovencev. Vendar zdaj praznujemo vrnitev dela Primorske k matični domovini. To je 15. september 1947. Ta datum bomo počastili, kajti takrat je bila v Parizu mirovna konferenca, ki je odprla vrata, ko bi še vedno lahko dobili tudi ostala slovenska, avtohtona slovenska nacionalna ozemlja. Žal jih nismo. Komunistična partija je bila bolj zagreta za pridobitev delov Makedonije, Vojvodine in ostalega, kot pa za pridobitev slovenskega ozemlja. Naredili so kravjo kupčijo in Slovenci pač nismo tega dobili. In vendar me veseli, da je bil sprejet, da je vladna koalicija sprejela predlog Slovenske nacionalne stranke, da se praznuje ta datum, 15. september, in ne kateri drugi. Kajti, v kolikor bi praznovali datum, ki ga je predlagala Liberalna demokracija, bi bili enaki kot en drug naš narod iz bivše države, Srbi, ki praznujejo poraz na Kosovem polju. Tudi mi bi takrat praznovali poraz, požig slovenskega narodnega doma, ki je trenutek in datum, da se ga spomnimo in da ga počastimo, vendar ne da ga slavimo. Drugi datum je dan Rudolfa Maistra. In čeprav bomo praznovali v sklopu tega datuma tudi priključitev, vrnitev, ponovno vrnitev Prekomurja, ne Prekmurja - Prekomurja se reče po slovensko - k matici Sloveniji, se je treba zavedati navkljub nazivu Maistrov dan, da je veliko Maistrovih borcev, ki jih je takratna jugoslovanska oblast pravzaprav izdala, izdala jih je Ljubljana in prepovedala Maistru zadržati tiste predele, ki jih je zavzel, in ga je poklicala nazaj. Če ne bi Maister po svoji volji naredil tega, kar je naredil, ne bi danes imeli niti Maribora niti Štajerske, morda celo Celja ne. Skratka, Ljubljana kot ponavadi, zmeraj zabija nož v hrbet slovenski nacionalni identiteti in slovenskemu narodu. No, ampak veliko Maistrovih borcev je potem prešlo v Prekomurje in tam so delovali naprej leta 1919 in tudi leta 1920, ko je na žalost zopet ljubljanska oblast del Prekomurja prepustila Hrvatom. Skratka, ljubljanska politika je vedno igrala svinjsko vlogo kar se tiče slovenskega nacionalnega vprašanja. Morda so tudi ti trenutki teh praznikov ena kratka in majhna oddolžitev za tiste trenutke, za tiste čase, za tista življenja, za tista trpljenja ljudi, ki so jih takrat vložili v to, da bi slovenska zemlja ostala v enem kosu. Žal nam to ni uspelo oziroma so nekateri vse to skupaj prodali in prodajali. V veliki meri se ve, kdo. Ampak pustimo zdaj to. Kar se tiče dneva samostojnosti in enotnosti, je prav, da ta praznik poimenujemo na ta način. Mislim, da je to smiselno. Vendar pa mislim, da bi bilo bistveno bolje, če bi praznik premaknili od 26. decembra na 23. december. 23. december je bil izglasovan za dan samostojnosti in takrat je bila samostojnost izglasovana. Šele 26. je gospod Bučar razglasil tisto. Mislim, da je treba spoštovati datum, ko smo se odločili, ne pa, ko je nekdo imel čas in je to sporočil "Urbi et Orbi". Zato sodim, da bi tu morda bilo smiselno sprejeti in potrditi amandma, ki ga je vložil naš poslanski kolega. Sicer pa bomo v Slovenski nacionalni stranki zakon z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na oder vabim gospoda mag. Franca Žnidaršiča, da predstavi stališče Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo zakon podprla, iz že splošno znanih razlogov. Na ta način, da bomo uvedli tri spominske dneve, ki ne bodo dela prosti dnevi, pravzaprav ne bomo zapravljali nobenih možnosti za poslabšanje konkurenčnosti našega gospodarstva na račun več prostih dni v državi, na drugi strani pa bo odpravljen primanjkljaj obeležitve pomembnih trenutkov v naši narodni zgodovini. Mislim, da je prav, da razumemo Maistrov dan kot dan, ki bo spominski za vse Slovence, kajti Rudolf Maister je brez dvoma v zavesti Slovencev ohranjen in spoštovan kot človek, ki je poskrbel za našo severno mejo. Praznik priključitve Primorske in Prekmurja matični domovini pa je sicer bolj lokalnega značaja, vendar brez vsakega dvoma, izjemnega pomena za ljudi v tistem okolju na eni strani in za vse nas znotraj naše države v tem smislu, da razumemo njihov interes, da se tudi ti dnevi priključitve teh naših predelov in ljudi k matični domovini označijo kot spominski dnevi in jih kot take praznujemo. Ker zakon v tem smislu ne bo imel finančnih posledic, bomo zakon, kot ga je pripravila vlada, podprli. Podprli bomo tudi amandma poslanske skupine za ta tretji spominski dan Prekmurja. Mislim, da bomo s tem napravili korak naprej na področju vzdušja našega skupnega življenja tudi na področju praznikov, čeprav jih je. Veliko vendar ni veliko, ni preveč tistih, ki so dela prosti dnevi. Zaradi tega je povsem prirodno in za nas dobro, da podpremo te rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Maria Pozsonec, da predstavi stališče Madžarske narodne skupnosti.
Spoštovani! Po večkratnih poskusih je zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji tik pred sprejetjem. Ta zakon bi morali glede na njegovo vsebino sprejeti z velikim občutkom. Njegova vsebina ne bi smela žaliti čustev nobenega prebivalca naše domovine. Praznik je povezovalnega značaja zato pomislimo, ali je ta res takšen. Zakon je odgovor na razmere pred 80. leti, kajti po viharjih I. svetovne vojne so razkosali tako slovensko kot madžarsko domovino, torej zmagovalci. Ena tretjina Slovencev ja na ta račun ostala izven meja svoje domovine, dve tretjini ozemlja madžarske države pa je ostalo pod tujo oblastjo. Sprašujem se, ali je to vzrok za praznovanje? Torej, rada bi opozorila na slovenske rojake, ki so ostali izven meje matice. Po tem dogodku je ogromno slovenskih in madžarskih družin začelo svoje manjšinsko življenje. Ti ljudje so svoj davek plačevali s krvjo, kajti od skupine 35.000 jih je ostalo le 6.000. Enaka je usoda Porabskih Slovencev. Ali naj matična domovina praznuje dejstvo, da je mnogo Slovencev na Gosposvetskem polju na Koroški, v Reziji, v Kanalski dolini in še kje ostalo izven meje matice? Menim in to resnično menim, da smo bili Slovenci in Madžari takole drobiž v rokah velikih sil, zato ni razloga, da bi na veliko in zmagoslavno praznovali ne eni, ne drugi. Po vstopu v EU se te velike travme počasi umirjajo in po 80. letih se je zgodilo nekaj čudovitega. Razkosani udi narodnostnega telesa lahko zaživijo pod skupnim nebom EU. O takšnem si naši dedje niso upali niti sanjati. Svoj državljanski čut smo lahko preusmerili na tiste pripadnike narodnega telesa, ki so bili obsojeni na izumrtje. Namesto, da bi se skupaj veselili nove priložnosti skupnega življenja, se mi resnični ne zdi potrebno vsako leto z inflacijo praznikov odpirati starih ran. Ali ne bi bilo morda boljše praznovati dan samostojnosti in enotnosti, saj smo država in plemena, od katerih ima vsak svoj praznik. Praznik pa je praznik le tedaj, ko ga z odprtim srcem in svobodnega duha praznuje sosed s sosedom. Praznik nastane v srcih in ne v zakonih in na papirju. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jožefa Jerovška, da predstavi stališče Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Predstavnica vlade! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo dopolnjen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o praznikih in dela prostih dnevih podprli. Z uveljavitvijo treh državnih praznikov, ki se dotikajo velikih dogodkov, za slovensko Štajersko in Koroško, za slovensko Primorsko in za združitev Prekmurja z matično domovino, bomo v zavesti Slovencev končno poudarili zedinjeno Slovenijo. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da je skrajni čas, da država Slovenija oblikuje celovit sistem državnih praznikov, ki zgodovinsko točno in celovito odraža najbolj pomembne dogodke in osebnost v nacionalni zgodovini. Državni prazniki in spominski dnevi pomembno prispevajo k izgradnji človekove osebnosti, kreirajo njegovo identifikacijo z narodovo zgodovino, kulturno dediščino in sooblikujejo nacionalni ponos, patriotizem in državljansko zavest. Slovenska demokratska stranka je že 21.4.1997, pred 50. obletnico združitve Primorske vložila osnutek zakona, s katerim bi 15. september razglasili za državni praznik, to je na dan, ko je bila uveljavljen Pariška mirovna pogodba. Žal takratna vlada in parlamentarna večina tega predloga niso podprle. Ta dan je za Slovenijo zelo pomemben in simbolizira narodni ponos Primorcev, njihovo trdoživost, upor zoper potujčevanje in fašizem ter njihovo zvestobo slovenstvu. Primorci so kljub izrednemu raznarodovanju, ki je v času fašizma dobilo razsežnosti etnocida, prvi v Evropi začeli z uporom zoper fašizem, ki ga je začela organizacija Tigr. Na to nas opominja Bazovica z njenimi junaki, Danilo Zelen kot prva žrtev oboroženega spopada in partizanski junaki narodno osvobodilnega upora Primorcev, od katerih naj omenim samo Janka Premrla Vojka. Dejanja tega boja, predvsem pa izjemen pomen in prvenstvo v uporu s strani organizacije Tigr so bila žal dolga leta zavestno zamolčevana. Veseli smo, da je letos ob obletnici priključitve Primorske že bila organizirana državna proslava, ki je izzvenela v veličastno slavje in so jo Primorci vzeli za svoje, sprejeli so jo vsi Primorci in celotna Slovenija. Zato lahko odpravimo prizadevanja nekaterih totalitarno zasvojenih posameznikov po ponovnih delitvah Primorcev in Slovencev. Časovno še bolj oddaljen je dolg do velikih dejanj naših prednikov, ki ga odpravljamo z uvedbo spominskega dneva, dnevom Rudolfa Maistra, 23. novembra. Z dnevom, ko so Maistrovi borci razorožili nemško zeleno gardo, je bil Maribor osvobojen. Na simbolni ravni obeležujemo boj za Štajersko, Koroško in Maribor, priključitev tega ozemlja k Sloveniji in spomin na Rudolfa Maistra, na Maistrove borce, prvo slovensko vojsko, kjer se je poveljevalo v slovenskem jeziku, ki je to, in na vojsko, ki je to zmago izbojevala. Brez teh dejanj današnje samostojne Slovenije ne bi bilo. V boju za severno mejo je najpomembnejšo vlogo odigral general Rudolf Maister, ki je s hitro mobilizacijo ustanovil slovensko vojsko, ki je štela 4 tisoč vojakov in 200 časnikov, zato je upravičeno prvi general slovenske vojske. Brez Maistrove odločnosti, poveljniške drznosti, požrtvovalnega junaštva in visoke narodne zavesti bi se zgodovina za Slovence ob prelomnih dogodkih leta 1918 pisala neuspešno. Žal so v letih, ki so sledila, nekateri poskrbeli, da je tako pomemben dosežek v slovenski zgodovini, kakor tudi klasičen nacionalni junak Rudolf Maister ostal v senci brez primerne častitljive obeležbe in brez vtkanja teh dogodkov v narodov spomin. Ko obeležujemo dogodke, ki so povezani z bojem za severno mejo, ne moremo mimo omembe veličastnega boja velikega domoljubja in nacionalnega ponosa vaščanov Libelič. Njihov boj za vrnitev v matično domovino je nekaj enkratnega v Evropi, saj so s svojim neomajnim domoljubjem dosegli spremembo določil mirovne pogodbe in Libeliče dve leti po njenem podpisu vrnili v objem domovine. V Slovenski demokratski stranki prav tako podpiramo predlog, da se tudi 17. avgust, dan, ko je upravo nad Prekmurjem prevzel civilni upravitelj, razglasi za državni praznik, spominski dan združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Pridobitev Prekmurja je za slovenski narod prav tako ena od velikih svetlih točk, ki so prispevale k zaokrožitvi slovenskega nacionalnega ozemlja. Prizadevanja prekmurskih domoljubov, ki jih je vodil dr. Matija Slavič, vodja referata za Prekmurje znotraj narodnega sveta za Štajersko je odločilno pripomogla k sklepu mirovne konference, da Prekmurje pripada takratni kraljevini SHS, Slovencev, Hrvatov in Srbov.
Gospod Jerovšek, čas!
Dobro. Prav tako v SDS podpiramo tudi dopolnitev praznika 26. decembra, da bo [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala gospodu Jerovšku. Dr. Marko Pavliha bo govoril v imenu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite!
Hvala lepa, gospod predsednik, tudi za nadomeščanje. Spoštovana gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da praznično zaznamovanje zgodovinskih dogodkov, ki zasedajo pomembno mesto v zgodovini naroda, ne sme postati stvar političnega prestiža in tekmovanja med političnimi strankami. Z vložitvijo predloga zakona in nekaterih dopolnil smo predlagali, da se uveljavita dva nova državna praznika, in sicer 5. oktober, dan sklenitve Londonskega memoranduma kot dan spomina na vlogo primorskih Slovencev med fašističnim nasiljem in na žrtve prve in druge svetovne vojne na Primorskem, kakor tudi 17. avgust kot dan priključitve Prekmurja ali Prekomurja k Sloveniji. Nekateri naši člani so dodatno predlagali državnemu zboru, da razmisli o uvedbi 12. avgusta kot praznika mladih, ki bi na simbolni ravni pokazal, da se naša družba zaveda pomena razvoja mlade generacije, ki predstavlja zagotovilo za družbeni, gospodarski in kulturni razvoj. To bi bil edini praznik doslej, ki bi bil zazrt v prihodnost in ne v preteklost, ki nas prevečkrat razdvaja. Sodeč po odzivih nekaterih političnih strank in po tem, da se je tudi vlada odločila, da bomo počastili priključitev oziroma združitev Primorske, Prekmurja in Štajerske s Slovenijo, so bili naši predlogi očitno utemeljeni. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da si ti dogodki zaslužijo ne le spominjanje na državnih proslavah, temveč uveljavitev državnih praznikov enega ali treh, torej enotnost in priključitev Primorske ter Prekmurja in Štajerske, kar bi simbolično zaokrožilo prizadevanja Slovencev za življenje v enotni državi. V našem poslanskem klubu smo želeli, da sporazumno izberemo najprimernejše datume, glede katerih obstaja konsenz. Ker za nas vprašanje, določitev praznikov, poudarjam, ni stvar političnega prestiža, smo bili pripravljeni podpreti tudi datume, ki bi jih v soglasju vseh poslanskih skupin sooblikovali na podlagi predloga, ki ga je vlada pripravila v skladu s prevladujočim, javnim in strokovnim mnenjem. Kot kaže, je tudi določitev prazničnih datumov nekaj, česar vladajoča koalicija ne želi izpustiti iz rok. Ni želela prisluhniti predlagateljem zakona, ki so se odrekli svojemu predlogu in so bili pripravljeni sodelovati pri določitvi datumov, s katerim bi soglašale vse poslanske skupine, podlago za dogovor pa bi predstavljal vladni predlog. Žalosti nas, da je pozicija pozabila na večkrat zatrjevano pripravljenost sodelovanja z opozicijo pri obravnavi vprašanj, ki presegajo strankarske programe in koalicijske pogodbe. Opozicija je izkazala pripravljenost in ponudila roko a vladajoča koalicija žal ni zmogla seči vanjo. Kljub temu bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podprli vladni predlog zakona. Hvala lepa za pozornost.
Hvala gospodu Pavlihi. Gospod Samo Bevk bo govoril v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovani zbor! Pred nami je že tretji zakon o praznikih, ki ga letos obravnavamo v državnem zboru. Tokrat vladni, ki ima že po naravi stvari edini možnost, da bo sprejet. Poleg tega je vložena tudi novela, ki smo jo predlagali poslanci Socialnih demokratov. Žal mi je, da ob tako pomembnem simbolnem dejanju, kot je uzakonitev praznikov, vlada ni naredila dovolj, da bi skušala predhodno uskladiti in upoštevati različne poglede in predlagatelje. V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da morajo obeležitve novih praznikov, kot so: spomin na trpljenje Primorcev po fašizmom in vrnitev Primorske matični domovini, boj generala Rudolfa Maistra s severno mejo, združitev Prekmurskih Slovencev z matičnim narodom in dan samostojnosti in enotnosti, predstavljati dejanja, ki jih bo državni zbor sprejel s soglasjem. Socialni demokrati smo ves čas trdili, da mora iskanje primernih datumov prispevati k povezovanju, ne pa k razločevanju in tekmovanju med različnimi političnimi strankami in skupinami v slovenskem prostoru. Predlog vlade in na matičnem odboru dopolnjen zakon bomo podprli. Vložili pa smo amandma v zvezi z datumom praznovanja dneva samostojnosti in enotnosti. Doslej se je največ predlogov za spremembo omenjenega zakona nanašalo na obeleževanje priključitve Primorske k Sloveniji ter trpljenju Slovencev pod italijanskim fašizmom. Mislim, da se je vlada odločila pravilno, da je predlagala 15. september, to je dan uveljavitve pariške mirovne pogodbe. Tak predlog smo nekateri poslanci Socialnih demokratov sopodpisali že leta 1997. Letos smo že pred uveljavitvijo zakona imeli državno proslavo, ki smo jo Primorci ter vsi Slovenci, državljanke in državljani lepo sprejeli. Kljub temu pa bi pričakovali več zgodovinske verodostojnosti, ko se ocenjuje posamezne dogodke in zgodovinske procese, saj če ne bi imeli partizanov in narodnoosvobodilne borbe, še Postojne in Idrije ne bi dobili. Skozi ves zgodovinski proces 20. stoletja pod aktivnosti generala Maistra ob koncu I. svetovne vojne na Štajerskem, do priključitve Prekmurja, od boja proti fašizmu med obema vojnama pa do prepričljive vojaške zmage in narodne osvoboditve v II. svetovni vojni, ki je odločilno pripomogla k priključitvi Primorske k matični domovini ter z osamosvojitvijo Slovenije, ko smo uresničili prizadevanja za državno samostojnost in suverenost ter mednarodno priznanje, sledimo ideji po zedinjeni Sloveniji. Ko je vlada v začetku letošnjega aprila oziroma letošnjega leta prišla na dan z idejo, da bo med drugimi prazniki predlagala tudi dan samostojnosti, ni pa povedala, kdaj in na katere dogodke bi naslonila ta praznik, sem v parlamentarno proceduro skupaj s svojimi kolegi vložil novelo zakona o praznikih in predlagal, da 23. decembra praznujemo dan samostojnosti in enotnosti. Plebiscitarno odločitev za samostojno in neodvisno Republiko Slovenijo, 23. december 1990, lahko označimo ne samo kot dan samostojnosti, temveč tudi kot dan enotnosti Slovenk in Slovencev ter vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Vlada je v svojem mnenju zapisala, da predlagana novela zakona oziroma v tem primeru amandmaja ne pomeni novega praznika in posledično dodatnega izpada delovnih ur oziroma povečanja obveznosti za delodajalce, zato predloženi spremembi oziroma dopolnitvi zakona načeloma ne nasprotuje. Vendar pa je ureditev praznikov odvisna od ocene predstavnikov državljank in državljanov v Državnem zboru Republike Slovenije, je zapisala takrat vlada. Zato vas, spoštovane kolegice in kolegi, pozivam, da skupaj s poslanci Socialnih demokratov podprete naš amandma in zakon v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Dober dan voščim, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, spoštovana državna sekretarka! Razprave o predlogih novih slovenskih praznikov prihajajo razmeroma pogosto na dnevni red sej državnega zbora in odborov državnega zbora. Zakon o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji je začel veljati novembra 1991. Od takrat, predvsem pa v zadnjem letu, je bilo kar nekaj javnih polemik in predlogov v zvezi z novimi prazniki in obeležitvami za slovenski narod pomembnih zgodovinskih dogodkov. Namen praznikov je, da konstantno vzdržuje človekovo zavest, njegovo pripadnost, njegovo identifikacijo z nečim, na primer kulturno identiteto, religijo, zgodovino, državo ali nacijo. Vzdrževanje zavesti pa je najlažje, če se ljudje lahko identificirajo s praznikom brez velikega napora, ki se ga sicer vlaga v oglaševanje praznika in edukacijo praznikov ali o spominskega dneva. Gotovo je vsak skonstruiran praznik, ki nima svojega mesta v ljudski zavesti ali spominu, praznik brez potrebe. Razumljivo pa je tudi, da mlada država Slovenija še išče in bo verjetno nekaj časa še iskala praznike in spominske dneve, s katerimi se bodo njene državljanke in državljani identificirali. Ne nazadnje je Republika Slovenija maja lansko leto po jasno izraženi volji svojih državljank in državljanov postala enakovreden član evropske 25-članske družine, za katero se gotovo spodobi, da skupaj tudi praznuje. V poslanski skupini Nove Slovenije pozdravljamo vladni predlog praznika 15. septembra, vrnitve Primorske k matični domovini. Da je rešitev prava, dokazuje nedavno praznovanje tega praznika, ki nam lahko vsem služi kot primer bogatega praznovanja nacionalnega praznika. Tudi mi obžalujemo, da je v zgodovinskih učbenikih premalo tehtno obravnavana vrsta dejstev, ki bi jih naši mlajši državljani in tudi mi morali bolje poznati, kar seveda ne velja samo za Primorsko, ampak morda za celo Slovenijo. To pa je med drugim naša pomembna zaveza in dolžnost, da tako stanje čim prej popravimo. General Rudolf Maister, prvi slovenski general, s svojo hrabrostjo in zaslugami za utrditev predvsem severne slovenske državne meje brez dvoma zasluži svoj spominski dan. Vlada predlaga 23. november kot praznik, saj je na ta dan Rudolf Maister s svojo vojsko razorožil nemško oboroženo mestno stražo Marburger Schutzwer, ki je bila pod poveljstvom nemško usmerjenega mestnega sveta. Od tedaj slovenska oblast v Mariboru ni bila več resno ogrožena. Podpiramo tudi vladni predlog, da se 26. december, Dan samostojnosti, preimenuje v Dan samostojnosti in enotnosti, s čimer želimo poudariti težo odločitve in enotnost državljanov in državljank Slovenije, ki so se s svojo odločitvijo odločili za samostojno Slovenijo. Želim dodati še to, da smo na matičnem delovnem telesu podprli amandma skupine pomurskih poslancev, ki v zakon uvaja tretji praznik, to je 17. avgust, Združitev Prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Veliko o tem prazniku smo že slišali in se zahvaljujem za podporo. O razlogih in sami vsebini spominskega dneva bom morda sam nekoliko povedal kasneje ob razpravi o amandmaju. Naj zaključim s trditvijo, da so 15. september 1947, 23. november 1918 in 17. avgust 1919 izjemno pomembni mejniki v zgodovinskem zraščanju slovenske narodne celote. Zato tudi sodijo v slovenski državni spomin kot državni prazniki. Poslanska skupina Nove Slovenije bo dopolnjen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji podprla. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Še končno gospod Stanislav Brenčič, tokrat v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa ponovno za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Prazniki spreminjajo v življenju ljudi vsakodnevno rutino, ki je včasih tudi polna sivine, ter nas navdajajo z vedrino pričakovanja. Zato kot vrsto drugih stvari ljudje praznike potrebujemo. Z državnimi prazniki ponavadi zaznamujemo in praznujemo spomin na dogodke in posamezne mejnike, ki so nek narod usodno in zgodovinsko zaznamovali. Pri tem pa je treba imeti občutek mere, kajti če je praznikov preveč, se pristnost njihovega poslanstva razvodeni, ne glede na to, da tudi niso dela prosti dnevi. Vsekakor v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo in pozdravljamo uvedbo treh novih praznikov, ki niso dela prosti dnevi, kar pa je glede na sorazmerno veliko število ur, ki jih dela prosti prazniki že zahtevajo, povsem razumljivo. Ti prazniki zaznamujejo dogodke, ki so bili še ne dolgo nazaj hote ali nehote kar precej odrinjeni na obrobje družbenega dogajanja. Kljub temu, da so zaznamovali oziroma ključno vplivali na oblikovanje ali, bolje rečeno, kar na zakoličbo današnjega državnega ozemlja Republike Slovenije. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bodo vsi trije novi prazniki, in sicer 17. avgust, združitev prekmurskih Slovencev z matičnim narodom, 15. september, vrnitev Primorske k matični domovini, in še posebej 23. november, dan Rudolfa Maistra, ne le v Primorcih, Prekmurcih in Štajercih, temveč pri vseh Slovenkah in Slovencih porodili novo domovinsko čustvo, ki so ga še kako potrebni predvsem mladi rodovi. Zato bomo predlog zakona z veseljem podprli, s prepričanjem, da s tem kot narod postajamo tudi sami v sebi bolj ponosni na trdo prehojeno pot naših prednikov, ki so za narodovo bit v danih trenutkih praktično žrtvovali vse. Hvala.
Hvala lepa za zadnjo predstavitev. S tem smo tudi končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev, ki, kot rečeno, obsega samo enega, z dne, 28.9.2005. Torej, govorimo o 1. členu, ki ga dajem v razpravo, in dveh amandmajih, in sicer poslanske skupine Socialnih demokratov in poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kot rečeno, smo v začetku aprila letošnjega leta poslanci Socialnih demokratov vložili novelo zakona o praznikih. V zakon smo želeli vključiti tisto, kar je vlada že nekaj časa govorila, da bo storila. Da bo torej predlagala nov praznik, to je dan enotnosti, ki naj bi ga praznovali v mesecu maju, vsakokrat v kakšni drugi pokrajini, v kakšnem drugem slovenskem mestu. Ni pa vedela niti točnega datuma niti zgodovinskega dogodka, na katerega bi ta dan naslonila. Ker naš zakon še ni prišel na vrsto za obravnavo, tokrat že drugič vlagamo amandma za nov praznik, to je dan samostojnosti in enotnosti, ki bi ga praznovali 23. decembra, torej na dan izvedbe plebiscita leta 1990. Z osamosvojitvijo smo uresničili prizadevanja za državno samostojnost in suverenost ter mednarodno priznanje Slovenije. Osamosvojitveni proces je v sklepni fazi potekal od Majniške deklaracije, ustavnih amandmajev leta 1989, preko prvih večstrankarskih volitev in plebiscita, izvedenega 23. decembra leta 1990, ter osamosvojitvene vojne do sprejema Republike Slovenije v Organizacijo združenih narodov leta 1992. S tem je bilo zaokroženo dolgotrajno prizadevanje za uveljavitev samobitnosti slovenskega naroda v različnih državnih tvorbah. V slovenski politiki se je tako do leta 1990 postopoma oblikovalo soglasje glede slovenske suverenosti in poti, kako jo doseči. Takratna vladna koalicija in opozicija sta se ob plebiscitnem vprašanju, ali naj Republika Slovenija postane samostojna in neodvisna država, poenotili tako, kot še nikoli doslej v svoji nacionalni zgodovini. Zato lahko plebiscitarno odločitev o tem vprašanju na splošnem ljudskem glasovanju 23. decembra 1990 označimo ne samo kot dan samostojnosti, temveč tudi kot dan enotnosti Slovenk in Slovencev ter vseh državljanov in državljank Republike Slovenije. Označimo ga torej lahko kot dan, ob katerem so bila hkrati upoštevana vsa različna predhodna prizadevanja in aktivnosti za graditev slovenske državnosti in presežene ideološke razlike in nasprotja, ki so se ob tem izražala. Za samostojno Slovenijo je glasovalo 95% vseh, ki so se tiste decembrske nedelje pred petnajstimi leti udeležili volitev. Vsa ta navedena dejstva potrjujejo naša prepričanja, da so vsi ti dogodki skupaj prispevali k temu, da smo se 23. decembra na plebiscitu odločili, za kar so si prizadevali naši predniki, za neodvisno in samostojno Republiko Slovenijo, državo vseh svojih državljank in državljanov. S predlaganim amandmajem Socialni demokrati želimo doseči, da se ob vseh omenjenih in neomenjenih dogodkih, ki so pomembno vplivali na obstoj Slovenskega naroda, spomnimo na plebiscitarno odločitev in tako povežemo dan samostojnosti z dnevom enotnosti. Na ta način bi se oddolžili vsem našim prednikom, ki so upali sanjati o zedinjeni Sloveniji in ki so s svojim delom in tudi življenjem omogočili, da smo danes ponosen in priznan narod v svetu in Evropi. Naj ponovim, da je vlada v svojem mnenju na naš prvotni zakon povedala, da predlagano ne pomeni praznika, novega, in posledično ne dodatnega izpada delovnih ur. Zato temu zakonu načeloma ni nasprotovala. Menim, da je tako tudi glede našega amandmaja. Je pa v zaključku svojega mnenja zapisala za takratno novelo, da se bodo poslanke in poslanci odločali po svoji vesti. Po našem mnenju bi ta zakon oziroma ta predlog za 23. december, za dan samostojnosti in enotnosti, prišel bolj do veljave. To kažejo tudi datumi državnih proslav in slavnostnih sej državnega zbora od leta 1997 do leta 2004, kar sem pogledal po arhivu. Leta 1997 smo praznovali 22. decembra, leta 1998 - 23. decembra, leta 1999 - 23. decembra, leta 2003 - 23. decembra. Samo leto 2001 je bila izjema, ko smo praznovali 26. decembra. Potem smo imeli slavnostne seje državnega zbora in državne proslave še: v letu 2002 - 23. decembra, v letu 2003 - 23. decembra in lansko leto 23. decembra. Torej so že vedeli v protokolu in tisti, ki vodijo te prireditve, da je to primeren datum in mi ta datum tudi povzemamo. Podjetja imajo takrat konec koncev že kolektivne dopuste. Z ustrezno organizacijo za delovni ritem ostale gospodarske, družbene in javne infrastrukture pa mislim, da ne bi motili. Zato spoštovane kolegice in kolegi, predlagam, da sprejmete in podprete naš amandma ter tako imamo danes priložnost, da uzakonimo 23. december kot dan samostojnosti in enotnosti, ko se je 95 vseh Slovenk in Slovencev ter državljank in državljanov Republike Slovenije odločili na plebiscitu, da bomo samostojna in neodvisna država. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Petanu.
Hvala za besedo. Torej, tu sta dva amandmaja, če sem pravilno obveščen. Govoril bi o tistem drugem delu. Ker sem Štajerec, se ob primorski praznik ne bi veliko obregal. 23. november verjetno ni nikoli sporen. Tudi če bi bil dan prej ali kasneje, general Maister je toliko naredil v tem času, da bi bil vsak dan dober. Bi pa želel v zvezi s tem, ker je pač potrebna določena sprememba, zaradi novega praznika 17. avgusta, na katerega imamo nekaj pomisleka, pa verjetno še kdo drug, podkrepiti to svoje razmišljanje. Zato je tudi potreben ta amandma, da se popravijo nekatere stvari. V tistem času je general Maister imel in odigral tudi nekoliko širšo vlogo. Govori se samo o Mariboru, vendar temu ni tako. General Maister je imel tako pomembno vlogo, da lahko pripišemo zaslugo, da je celotna spodnja Štajerska ostala na slovenski strani, prav njemu, in to do Zidanega mostu in Save, se pravi, celotna. Če bi Maribor ostal takrat nemški, se pravi, če ne bi bilo te akcije 1. novembra, bi Maribor ostal logističen center za nemško vojaštvo. Ker je bila v tistem času železnica edina resna in konkurenčna infrastruktura in ker je nemški živelj pokrival celotno železniško progo do Zidanega mostu, ne bi bilo treba veliko storiti, da bi celotna spodnja Štajerska ostala nemška, vključno s Ptujem, Celjem [[to bom kasneje podkrepil tudi z določenimi zapisi iz tistega časa, ki sem jih pridobil]] . Treba je pa nekaj upoštevati. V tistem času, leta 1918, se je po tej železniški infrastrukturi skozi Maribor in potem prek Radgone, Ljutomera, Pragerskega, Ptuja, Čakovca do madžarske meje vračalo na stotisoče vojakov z različnih front v Evropi, tako da je bila ta železniška povezava toliko bolj pomembna. Če bi se zgodilo, da generala Maistra in njegove akcije ne bi bilo, potem bi Prekmurje ostalo enklava na tem območju in ne bi imelo nobene povezave z ostalim slovenskim etničnim življem in nobena konferenca nikoli in nikdar ne bi dodelila enklave nekomu, ki nima povezave s tem ozemljem. Zato se mi zdi ta 17. avgust še nekoliko v drugi luči - pa mi dovolite, da vam za zaključek samo preberem misli iz zapiskov generala Maistra in njegovih sodobnikov, ki so njegove zapiske urejali, samo toliko, da podkrepim to kar sem povedal, da ne bo kdo mislil, da govorim na pamet. Zapis, general Maister je zapisal: "Za premikanje vojaštva in za zvezo z Ljutomerom in Prekmurjem je bilo nujno potrebno, da sem dobil v posest progo Špilje-Radgona. Špilje sem že zasedal, a 1.12. je prišla na vrsto Radgona. Po vojaškem transportu za Radgono, ki je štel 140 mož mariborskega pešpolka in mu je poveljeval podporočnik Benedikt Zeilhofer. Samo, da ni bilo nikoli izpuščeno Prekmurje z mislimi in pa dejanji gospoda, mislim, generala Maistra." Še to. V tistem času je potrdil načelnike na postajah Maribor, Špilje, Dravograd, Velikovec, Sinča vas, Pragersko, Ptuj, Hoče, Celje. To se pravi, to potrjuje tisto, da je bila pomembna njegova akcija za celo vzhodno Štajersko. Razen tega je določil tudi prometne nadzornike za Koroško progo do Sinče vasi. To je sedaj na avstrijsko-koroškem. In pa za progo Pesnica, Špilje, Radgona, Ljutomer in Hoče-Pragersko do grske meje, to se pravi, do madžarske meje. To se pravi, to je imel vse on v svojem delokrogu ali poveljevanju v tistem času. Sedaj še za zaključek v zvezi s tem famoznim 17. avgustom. Tudi sami prekmurski Slovenci so bili pripravljeni, da se z orožjem bore za osvoboditev. General Maister, pod čiger vodstvom je bil izbojevan boj za severno slovensko mejo na Štajerskem odseku, je vojaško akcijo za osvoboditev Medmurja. To je Medmurje. To ni Prekmurje - podprl z dvema četama mariborskega peš polka. Vojaško akcijo za osvoboditev Prekmurja pa so njemu kakor tam izbranim prekmurskim legionarjem preprečevali. Srbska vrhovna komanda, ki se je čutila vezana za beograjsko premirje z dne, 13. novembra 1918, ter francoska vojaška misija, ki se je prav tako čutila vezana na to premirje. Na beograjsko premirje sta se čutili vezani vrhovna komanda srbske vojske in francosko vojaška misija tudi v času sovjetske Madžarske od 21. marca do 1. avgusta 1919. Francoska vojaška misija pa je te ljudi mirila in prepričevala, da bo Prekmurje tako in tako priznala Jugoslaviji Pariška mirovna konferenca, čeprav vprašanje o državni pripadnosti Prekmurja na mirovni konferenci v Parizu ta čas za Jugoslavijo še ni bilo ugodno rešeno. Zaključek. Toda šele, ko je Jugoslaviji priznano štajersko Podravje z Mariborom, je vrhovni svet peterice, to se pravi pogajalcev v Parizu velike peterice 8. julija 1919 priznal Jugoslaviji tudi Prekmurje še enkrat. Toda šele, ko je bila Jugoslaviji priznano štajersko Podravje z Mariborom. To je sedaj tisto, kar sem prej govoril. Če ne bi bilo generala Maistra, ne bi bilo nič. 15. julija je nato vložila jugoslovanska delegacija na predsedstvu mirovne konference še prošnjo, da sme Prekmurje vojaško zasesti. 1. avgusta 1919, na dan, ko je bila sovjetska Madžarska zrušena, je vrhovni svet določil, da sme Jugoslavija Prekmurje v določenih mejah zasesti. Jugoslovanska vojska je vkorakala v Prekmurje 12. avgusta 1919. Ne gre za datum 12. ali 17. Gre za akt, kaj praznujemo. Ali praznujemo tisto, kar je vzrok zato, da se je lahko ta priključitev izvedla, ali pa kasnejše, ko so bile posledice? Nobena vojska ne bi mogla vkorakati leta 1919 v Prekmurje, če general Maister ne bi zavzel Spodnje Štajerske v celoti in omogočil, da je bila celotna Štajerska priznana kot enota v Sloveniji. Jaz bom seveda podprl to, zato ker vsak, ki želi praznovati ta 17. avgust, v redu, mu dopuščam, tako ali tako Štajerci svoj praznik imamo z generalom Maistrom. Vendar sem pa želel osvetliti ta 17. avgust tudi še z drugega zornega kota, da ni vse tako, kot se je prikazovalo. Ampak če gledamo vzroke. Vzroki so bili pa pri generalu Maistru. Tudi general Maister je razmišljal o Prekmurju, je delal v Prekmurju, je pošiljal tja čete. Seveda to, kar se je pa dogajalo na Pariški mirovni konferenci, so pa šele posledice tistega, kar general Maister pač ni uspel ali ni smel narediti. Tisto, kar je pa naredil, je bil pa pogoj za to, da lahko tudi danes 17. avgust eventualno praznujemo. Samo toliko sem želel prikazati tudi ta dogodek iz leta 1919 v drugi luči. Še enkrat pravim, da je bil general Maister tisti, ki je imel zasluge, da se je kasneje, leta 1919 to zgodilo, kar se zgodilo. Imam pomisleke na 17. avgust. Tako kot tudi nekateri drugi, ki so že danes tu povedali. Ampak bom pa podprl tudi zaradi tega, da Štajerci dobimo svoj praznik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Miro Petek.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni vsi prisotni v tej dvorani! V obrazložitvi tega zakona je zapisana ena zelo lepa misel. Slovensko srce je na Koroškem, slovenska pljuča pa v Trstu. Primorci dobivajo s tem zakonom svoj praznik in popravljena bo ta zgodovinska krivica. Sam podpiram tudi amandma, ki govori o prazniku, o združitvi Prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Toda vprašajmo se: Kaj pa slovensko srce, ki je na Koroškem? Ob tej priložnosti bi omenil že dogodek, na katerega je spomnil kolega Jože Jerovšek, to le Libeliče na Koroškem. Gre za izjemen primer v slovenski zgodovini, kjer so Libeličani s trmo, z vztrajnostjo po dveh letih dosegli, da so Libeliče vrnili matični domovini. Leta 1920 je bila s plebiscitom, s krivičnim plebiscitom zarisana krivična meja med Slovenijo in Avstrijo. In takrat so bile Libeliče kljub temu, da so Libeličani večinsko glasovali za priključitev k takratni Jugoslaviji, dodeljene Avstriji. Toda glede na vse proteste, glede na to, da so Libeličani prestavljali mejne kamne, da so se vse skozi šli državljansko nepokorščino, je razmejitvena komisija v Mariboru leta 1922, bilo je 30. septembra, odločila, da se Libeliče vrnejo matični domovini, matični državi. 1. oktobra so Libeličani takrat priredili veliko ljudsko slavje. Zavedam se, da vsaka slovenska vas ne more imeti državnega praznika ali svojega spominskega dne. Toda na Libeliče bi se lahko spomnili tudi na kakšen drug način. Mogoče bi v tem državnem zboru lahko razmislili o tem, da bi Libeličam podelili nek status občine. Sicer danes tam živi vsega 700, 800 duš. Toda 1849 in tudi mnogo kasneje so bile Libeliče občina. Sicer so takrat še posegale v današnje avstrijsko ozemlje. Mogoče bi Libeličanom lahko stopili naproti tudi s tem, da bi jim zgradili neko sodobno cestno povezavo od Dravograda do Libelič. Skratka, možnosti je precej. Predvsem pa si v tej državi ne bi smeli dovoliti, da bi današnji rod Libeličanov kdaj rekel, da jim je žal, da so njihovi predniki 1920 do 1922 dosegli to, da so se Libeliče vrnile k matični domovini. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Ziherla.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj v dvorani! Amandmaja Socialdemokratske stranke ne morem podpreti iz več razlogov, in sicer kot tehnično izobražen človek se držim mota, da stvari, ki so dobro utečene in dobro tečejo ne spreminjati. Če sodim po Škofjeloških social demokratih, ki na ta praznik ne izobešajo zastav, kot jih tudi ne izobešajo 25. junija, je načeloma vseeno ali je to 26. decembra ali 23. decembra. Vendar se bom vrnil na proizvodnjo. Po novem naj bi praznik potekal približno takole: 22. bi v tovarni zaključili delo, to pomeni, da bi bila večja ali manjša žurka, 23. bi bilo prosto, 24. služba, 25. zopet prosto in 26. kolektivni dopust. To v takih tovarnah, kot sta Sava in Termo, kjer sem delal, seveda ne pride v poštev. 24. se ugasne peč, kar traja precej časa, in potem se prične veliki remont. Mislim, da je podobnih tehnoloških procesov še več v Sloveniji, in nekaj, kar je že utečenega, vsekakor ni zaželeno spreminjati. No, potem bi želel tudi opozoriti, tako kot je danes že kolegica rekla, na inflacijo praznikov. Tudi sam bi morda lahko predlagal dva praznika, in sicer 26. oktober, ko je odšla jugoslovanska ljudska armada iz Slovenije in se je takrat pričela resnična svoboda, pa tudi 9. maj, dan Evrope, ni nikjer posebej opredeljen. V tej spremembi s 26. na 23. vidim predvsem prekinjanje že utečenih procesov, že utečenih praznovanj ter utečenih postopkov v tovarnah, zato tega amandmaja vsekakor ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Feri Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Podpiram oba amandmaja in podpiram ta člen, ki pomeni tudi celotno vsebino zakona. Zakon je zelo kratek, rekordno kratek, vendar po mojem mnenju zelo pomemben. In zelo vesel bom, če bo tudi pri glasovanju tako veliko soglasje, kot je bilo že doslej v razpravi tu na zboru, kot tudi na delovnem telesu. Še posebej podpiram tudi rešitev, da je dodana alineja 17. avgust za združitev prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Končno sem tudi skupaj s kolegi sopodpisal amandma, in sem zadovoljen, da je bil amandma z razumevanjem in odgovornostjo na odboru sprejet, in kot sem razumel državno sekretarko, vlada tudi temu ne oporeka. Jaz se spomnim, da so v razpravah bile debate o tem, ali naj bo več praznikov ali naj bo en praznik, ki bi obeležil vse združitve posameznih delov in Slovencev v matični domovini. Ampak, če je že prevladalo mnenje in stališče tudi privlade, da se obeleži datum za Primorsko in Maistrov dan, potem se mi je zdelo neizbežno, da se obeleži tudi dan za združitev prekmurskih Slovencev. Če tega ne bi storili, bi bilo to diskriminatorno za prekmurske Slovence v odnosu na ostale Slovence in druge dele Slovenije in s tem je dejansko izražen korekten, enakopraven odnos do Prekmurskih Slovencev kot enakopravnega in enakovrednega dela Slovenskega naroda in Slovenske države. Predlagana prvotna rešitev, kot sem rekel, bi v bistvu pomenila diskriminacijo. Takšna rešitev ustreza zgodovinskim dejstvom, ki jih ni možno in jih nihče ne želi niti spreminjati, niti ni dobro, da bi jih zamolčali, kar se je dostikrat doslej dogajalo, tudi v primeru Prekmurja. Dejstvo pa je, in to je pokazala tudi razprava kolega Petana, da bi ta razprava in sprejem zakona moral biti tudi povod, da se še dopolni slovensko zgodovinopisje. Kajti prav v primeru Prekmurja opozarjajo sami zgodovinarji, da vrsta stvari še ni bila dovolj temeljito obdelana v slovenskem zgodovinopisju, kar je pomembno tako za prekmurske Slovence, kot tudi za pripravnike Madžarske narodne skupnosti. Obe narodnosti in oba naroda sta dala skozi težko zgodovino. Vendar to ni razlog, da bi šli mimo tega, in da ta zgodovina ne bi bila čim natančneje vpisana in tudi pomembni dogodki obeleženi. Tako, da je skrajni čas, da se tudi na ta simbolni način prizna zgodovinski pomen združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom in pospeši dejansko integracijo Prekmurja v okviru samostojne države Slovenije. Res je to, kar pravi kolega Petan, če preberemo recimo enega od pomembnih ljudi, dr. Matija Slaviča, ki je bil eden od nosilcev osamosvajanja oziroma pridružitve Prekmurja in prekmurskih Slovencev, je bil tudi udeleženec mirovne konference in je prav temu sodelovanju Prekmurcev in Prekmurja z desnim bregom Mure, Štajersko, dal izjemno velik poudarek. Če beremo ta besedila, bi lahko rekli, da so še danes zelo aktualna in pomenijo dejansko neke vrste integracijo, neke vrste oblikovanje širše regije. Potem je preko desnega brega Mure, preko Prlekije Slovenskih Goric, Maribora vodila tudi pot v povezovanje Prekmurcev na gospodarskem, kulturnem in drugem področju z drugimi predeli v Sloveniji, v takratni Jugoslaviji in širše v Evropi. Ob tem je še potrebno povedati, da takrat tudi v Ljubljani, pa še manj v Beogradu ni bilo neke posebne naklonjenosti vsemu temu dogajanju [[...]]
Prosim za malo posluha, gospod Horvat ima besedo.
[[...]]kar se je zgodilo v Prekmurju in kar je naredil Maister in njegovi sodelavci, je toliko večja. In naj zaključim s tem, ko govorimo o tem, da naj prazniki ne bi razdvajali, ampak združevali. Absolutno se strinjam s tem in strinjam se tudi z mislimi, številnimi mislimi, kolegice Marije Pozsonec, vendar bi rad poudaril to, predvsem na nas politikih, na nas, ki nosimo, ki so nam zaupane odgovornosti, bodisi v v parlamentu ali pa v vladi je, da storimo vse, da tudi po sprejemu tega zakona, da se ne bo dogajalo, da bo kdorkoli užaljen neupravičeno ali pa da bi to pomenilo kakršno razdvajanje, ampak da storimo vse v našem konkretnem primeru za nadaljnje dobro in še boljše sožitje med obema narodoma, Slovenci in Madžari oziroma pripadniki Madžarske narodne skupnosti, še več, da okrepimo sodelovanje, ne samo znotraj Prekmurja, znotraj Pomurja in znotraj države Slovenije, ampak sedaj, ko smo oboji v Evropski uniji, Slovenija in Madžarska, še bolj okrepimo vsestransko sodelovanje med Slovenci in Madžari na obeh straneh meje. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Zagorca.
Hvala za besedo, spoštovani prisotni. V Slovenski nacionalni stranki bomo prvi amandma k prvemu členu podprli, saj gre v bistvu za predlog, ki smo ga v Slovenski nacionalni stranki vključili tudi v naš predlog zakona, za katerega veste, da ga takratna, mislim par mesecev nazaj vlada ni podprla. Tako, da lahko rečemo, da pri tem amandmaju v bistvu gre za idejo oziroma rešitev, ki jo je predlagala Slovenska nacionalna stranka. Dejstvo je tudi, da je prejšnja oblast, bodisi namerno bodisi nenamerno s takšno ureditvijo, kot je sedaj v tem zakonu, želela izničiti božič in dan samostojnosti, kot ga praznujemo. Dejstvo je, da se oba praznika danes praznujeta polovičarsko - ljudje na pol praznujejo božič in pol dan samostojnosti. Dejstvo je tudi, da smo se Slovenci dejansko 23. decembra odločili za osamosvojitev naše države. In če pogledate proslave ob dnevu samostojnosti, lahko vidimo, da se vse manj diplomatov in politikov ter sploh državljank in državljanov Republike Slovenije teh proslav udeležuje, enostavno zato, ker takrat doma praznujejo družinski praznik, se pravi, božič. Torej, kot sem že dejal, v Slovenski nacionalni stranki bomo za dobrobit podprli prvi amandma k 1. členu, kot je predlagan.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Rekel bi tako, da se mi zdi amandma poslanske skupine Socialnih demokratov korekten, in bi veljalo vendarle razmisliti, ali ni dan, ko se je odločalo, bolj primeren kot tisti dan, ko je prišlo do razglasitve. Zdi se mi tudi prav, da Prekmurci dobijo svoj dan, čeprav je treba reči, da je treba upoštevati tudi pomisleke, ki so bili izrečeni. Po drugi strani pa je res, da s tem dobivamo veliko število praznikov, res da ne dela prostih dni, ampak veliko število praznikov. V svojem govoru bi se rad nekoliko več posvetil okoliščinam, ki so botrovale temu, da je očitno, da bomo dobili Primorci 15. september kot naš dan, torej dan vrnitve Primorske k matični domovini. Sam sem bil namreč predlagatelj - in mislim, da je prav, da se pred sprejemom tega zakona te okoliščine pojasnijo še enkrat -, sam sem namreč bil predlagatelj 13. julija, torej dneva požiga Narodnega doma v Trstu, kot datuma obeležitve trpljenja primorskega ljudstva. Mnogi razpravljavci so se dotaknili tudi že proslave, ki je bila v bistvu državna proslava 15. septembra. Moram reči, prvič, da bi na nek način celo čestital obstoječi oblasti, da je pohitela - mogoče prejšnja ni znala tako hiteti - in da je pripravila res lepo proslavo v Portorožu, ki je imela po moji sodbi dve kar pomembni napaki. Prva napaka je bila, da ni nihče na proslavi, ne govornik ne nihče, niti z besedo omenil in niti spregovoril v italijanskem jeziku. Govorimo, da nas prazniki morajo združevati, tako v Sloveniji, jaz mislim pa, glede na to, da smo v Evropski uniji, torej, da morajo prispevati tudi k Evropskemu duhu. To ni bilo ne Evropsko, ne kulturno in tudi ne v duhu naše pravne zakonodaje. In v kolikor se jaz spomnim, so te proslave že bile, res da ne v organizaciji države, ampak če je šlo za območje, za dvojezično območje, se je vendarle skušalo upoštevati, da tam živi tudi italijanska manjšina, in to bi bilo kulturno in prav tudi v tem primeru. Jaz mislim, da je tako opozorilo potrebno izreči za v bodoče, in da je to treba tudi upoštevati, ker nam to, kot sem rekel, veleva kultura in na koncu koncev tudi naše evropske integracije in tudi naš pravni sistem, ki daje posebno mesto našim sodržavljanom italijanske narodnosti. Drugo, kar me je zmotilo na tej proslavi, je bil del govora premiera. Mislim, da je bil govor v veliki večini korekten, vendar je bil del, ki je sodil o zgodovinskih dejstvih, po mojem netočen in tudi nekorekten. Bilo je rečeno, da je zaradi komunistične oblasti bila zamujena priložnost za priključitev Trsta, Gorice in Benečije. Naj opozorim, da je Benečija bila izgubljena 1866. leta, in, da verjetno ni mogla dati predmet razprave takrat. Mislim, da se je taka meja vzpostavila po trdih pogajanjih in kar se tiče tako izrečenih besed, bi rekel tako: "Velike ljudi se bo sodilo po dejanjih, ne pa po "špotanju" nekih predhodnikov, ki so po svojih najboljših močeh skušali storiti najboljše za ta narod." In sam se pridružujem temu, ker nisem vedel v tistem trenutku ali smo na žalovanju ali na praznovanju, da bi, če ne bi bilo partizanov in narodnoosvobodilnega boja, zelo verjetno bila Postojna nekje drugje bi bila meja pri Planini. Takrat je bilo praznovanje kaj smo dobili in ne kaj smo izgubili. Kar se tiče pa tega kako bodo koga sodili, bi pa predlagal, da jih sodimo po dejanjih, vendar slabo kaže. Ne morejo se dogovoriti niti za eno podrtijo v Piranskem zalivu, ne pa za tako široko območje, kot [[...]]
Gospod Terčon samo to bi prosil, da se bolj osredotočite na amandmaje.
Ja, gospod predsedujoči. Sedaj grem k temu kar sem napovedal. Sam sem predlagal 13. julij kot dan požiga narodnega doma. Mnogi so mi očitali, da zbiram žalostne datume in da to pri Slovencih ne gre, ker smo že itak preveč žalostni, čeprav so sosedje zbrali za njih žalosten datum in čeprav imamo tudi mi že v zakonodaji žalostne datume. Jaz sem to formalno predlagal v parlamentu, vendar opozarjam, to ni bila moja iznajdba, to so primorska združenja zveze borcev predlagala in to je predlagalo tudi Društvo za negovanje redoljubnih tradicij TIGR. Jaz imam ta dokument tukaj, predvsem za tiste, ki jih je polna usta TIGR-a. Poglejte v tem dokumentu, kjer je to društvo, piše v 3. točki, to je bilo 3.3.2004, ko so bile že razprave v tem parlamentu. Piše: Društvo TIGR predlaga za sprejem dneva spomina 13.7. Dan požiga narodnega doma, da ne berem obrazložitev. Če ste ga sedaj odkrili in ga sedaj hvalite, zakaj mu ne prisluhnete? Če že zanemarim Zveze združenj borcev in povem, da tudi velik del slovenskega korpusa v Italiji, slovenska manjšina je zelo naklonjena temu datumu, ker simbolično in pomeni bistveno več kot pa 15. september, da ne govorim še mnogi tukaj. Ker se skuša v teh razpravah predvsem ugotoviti, da se je zgodovina začela včeraj, ker so mnogi omenjali in skušali na nek način rahabilitirati TIGR, kot da ni rehabilitiran, vam moram povedati, da sem jaz prisostvoval odkritju spomenika Danilu Zelenu v Senožečah, kjer je bil doma, ki je padel na Mali gori, kot veste, kjer je bila proslava leta 2000 en teden pred državnozborskimi volitvami. Takrat je bil na tej otvoritvi prisoten tudi takratni predsednik države. In to so bili časi, kot razumem, po jeklenih časih, ko je še vladala kontinuiteta. Jaz se strinjam, da je bil v jeklenih časih določen čas Tigr zamolčan in da ni imel svojega mesta. Vendar se je proti koncu teh svinčenih časov, ko je bila demokracija že bistveno na višji stopnji, in po osamosvojitvi, ko je vladala po vaše kontinuiteta, ta krivica popravila in priznala. In da se zgodovina ni začela na Mali gori z rehabilitacijo Tigra. Lahko bi tudi, recimo, podprli amandma pri proračunu za spomenik na Cirju, ki se imenuje tigrovski spomenik, pa tega niste storili. Torej, če mislite z dejanji in zgodovino resno, tako tudi postopajte. Očitno v prejšnjih mandatih ni bilo mogoče sprejeti teh datumov. Očitno zdajšnja opozicija ni tako močno pripravljena konfrontirati in očitno bodo ti datumi sprejeti. Jaz želim, da se bodo tudi prijeli. Hvala lepa.
Hvala. Imamo proceduralni predlog. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Prosil bi predsedujočega, da v skladu s poslovnikom usmerja to razpravo, saj sploh ne vem, o katerih amandmajih govorimo. Jaz imam v tej razpravi podana dva amandmaja, ki sta vložena. In vsega tega, kar sem do zdaj slišal, nisem nikjer zasledil v amandmaju. Ni nobenega amandmaja, da naj bo praznik priključitve Primorske nek drug dan, in tako naprej. Ne vem, če bomo razpravo tako vodili, potem že na začetku razvodenimo pristnost predlaganih praznikov. Hvala.
Hvala, gospod Brenčič. Ocenjujem, da je vaša pripomba umestna. Prosim vse naslednje razpravljavce, da se držijo amandmajev k 1. členu. Naslednji prijavljeni k razpravi je poslanec Moge.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Parlament je kraj, kjer lahko govorimo. Imamo že omejen čas, upam, da se v vsebine ne bomo na tak način spuščali. Do cilja se da priti po več poteh. Jaz bom ta cilj, ki ga mislim izraziti in povedati, kaj si mislim o tem amandmaju, pač napravil vestilo: misli globalno, delaj pa lokalno. Že stari Latinci so povedali znameniti izrek: "Tempora belli nulius respecrus", časi se spreminjajo in mi se spreminjamo z njim. Človek se spreminja, vesolje se spreminja in tudi države se spreminjajo. [[Oglašanje iz ozadja.]] Kolega Jelinčič, veste, pred vsakim začetkom je bil že konec. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ali lahko nadaljujem?
Gospod Moge, nadaljujte prosim.
Hvala lepa. Rekel bi naslednje. Ko sem premišljeval o teh amandmajih, sem v mislih preletel svojo usodo, pa sem si pregledal svoje osebne dokumente, od rojstnega lista naprej, niti enkrat nisem bil zapisal, da sem bil Štajerc, pač pa se spomnim iz rane mladosti, da smo se delili na Spodnjo Štajersko, to smo bili Slovenci, pa na Zgornjo Štajersko, to so bili pa Avstrijci. In če sedaj rečem Štajerc - če mi kdo reče Štajerc bi potem moral reči Slovenski Štajerc ali pa Spodnji Štajerc, ampak vse te delitve, o katerih govorimo, in o praznikih, so v bistvu nastajale na podlagi dežel, vsaj Štajerska, ki so nekoč pripadale Avstro-Ogrski in se je ta država spreminjala. Mi ene administrativne note sedaj, ki bi se imenovala Štajersko nimamo, zaradi tega se mi zdi ob obravnavanju teh amandmajev ključno naslednje. Poglejte, še ne tako dolgo nazaj so ljudje spreminjali državo z vojnami in te vojne se niso producirale same od sebe, ampak smo imeli zmagovalce in poražence. Vsaka vojna je imela žrtve, pri vsaki vojni so se dogajali gnusni zločini, in na podlagi tega smo pri teh praznikih, ki jih sedaj praznujemo poskušali pač v določeni meri upoštevati ljudi, ki so narodu dosti pomenili in ki so za samostojnost narodov ogromno pomenili. Menda vsi s spoštovanjem spoštujemo februarski praznik v spominu na velikega Prešerna. Sedaj, ko smo pa v fazi globalizacije in gremo v Evropo in ko smo brez enega izstreljenega naboja pristali, da del suverenosti prenesemo na Evropo, moramo pač biti v tej tekmi tržne ekonomije in moramo podpirati ustvarjalnost, moramo podpirati znanost in moramo ljudem omogočiti tudi mi, ki tukaj sedimo, boljše življenje in boljše stvari v življenju. Zame bi ob obravnavanju tega amandmaja bil tu praznik in praznik bi moral biti v državnem zboru takrat, če bi hkrati s tem zakonom tudi nekako poskušali sprejeti zakon, ki bi pa omogočil tem najbolj revnim predelom od Prekmurja, Štajerske, Koroške, Bele Krajine tudi neko administrativno identiteto in ne samo zgodovinsko, geografsko identiteto, in bi lahko na podlagi tega ljudem rekli naša država, naša oblast nam je dala tudi oblast, ki nam bo omogočala, da bomo v tej državi boljše živeli. Praznik samo za obujanje tega kar smo v preteklosti po trnovi poti prehodili, da lahko sedaj mi tukaj sedimo in vladamo v tej državi, je hvale vredno dejanje. Gre za dejanje časti. Mislim, pa spoštovane kolegice in kolegi, da bi se mogli Prešerna spomniti, ko je dejal, da oblast in z njo čast, ko pred spet naša bosta last. Mislim, da s tem praznikom čast določeni smeri vračamo, medtem ko pa smo še sedaj za enkrat za oblast gluhi, in meni bo ta zakon dopolnjen šele takrat, ko bomo sprejeli tak zakon, ki bo ljudem, ki živijo na obrobju te države omogočal tudi del oblasti in s tem boljšega življenja. Vsekakor se pa strinjam s kolegico Pozsončevo, ki je dejala, da prazniki bi nas morali združevati in se mi zdi, da je, če sem že prej Prešerna citiral, naj ga tudi za konec citiram, ne vrag, le sosed bo mejak. Da ena harmonija zavlada tu med nami, eno razumevanje in da delamo nekaj takega, kar ne bo samo na simbolni ravni koristno za ljudi, ki jih zastopamo, ampak da bo koristno tudi na materialni ravni in na eksistenčni ravni ljudi, ki jih zastopamo. Zdi se mi, da ta amandma, skozi to prizmo, kar sem govoril, ali sedaj tale ali ta datum, ne bo spremenil bistvo tega zakona. Če bomo ta datum sprejeli ali oni datum, z velikim dolžnimi spoštovanjem se moremo spominjati vseh, ki so bili na tem področju, z dolžnim spoštovanjem se moramo spominjati na eksudus Primorcev, ki so šli čez celo Slovenijo in smo jih Štajerci sprejeli, tako da je bil, zopet uporabljamo Štajerci, vsak peti Štajerc v bistvu Primorc, ki so nas tudi požlahtili. S tem dolžnim spoštovanjem, se mi zdi hudo prerekanje in strankarsko medsebojno obračunavanje ob tem prazniku, ne vredno tega poslanskega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vem, da je težko razpravljati striktno samo o amandmajih in o teh relativno majhnih spremembah. Ampak vendarle bi vas opozoril na poslovnik, da razprava ne sme uhajati okraj teh meja in bi lep prosil, da se tega držite. Naslednji ima besedo gospod Džuban.
Hvala lepa predsedujoči. Podprl bom oba amandmaja, čeprav je verjetno jasno, da bom razpravljal posledično, po posledicah drugega. Pri prvem naj rečem samo to, da so mi datumi manj pomembni, pač pa posledica dogodkov, ki so se zgodili v neki povezavi in potem kaj je bilo. Če smo iskreni, moramo priznati, da je ideja o amandmaju, ki se je zgodil na matičnem delovnem telesu prišla potem ko so Primorci rekli, da bi ob spreminjanju zakona o državnih praznikih za Primorsko rekli, kako praznovati njeno priključitev, in je rezultat tega naša pobuda in amandma, ki se je zgodil na odboru za delo in tako dalje, ni rezultat neke politične izmišljotine dveh hrovata Ficka, Slavinca in Džubana, pač pa je rezultat nekega konsenza med zgodovinarji, ki so to zadevo premlevali. Bili so tudi taki, ki so odkrito priznali, ki se ne znajo opredeliti in je bilo več dogodkov, ki je k temu botrovalo, da se je pač to zgodilo, da se je Prekmurje priključilo, in se je pač izbral 17. avgust kot primeren datum. Nismo slučajno mislili na to, da bi vlogo generala Maistra kakorkoli omalovaževali, priznavamo oziroma sprejemamo vse obrazložitve, ki govorijo o njegovi vlogi, o prostoru Štajerske, kjer je deloval. Morda samo popravek toliko, da je prišel do Radgone, Radgona je na Štajerski strani, ni na Prekmurski strani. In to kaže ne mešati. Potem smo izbrali to varianto. Zaradi tega, da bi se res izognili kakršnim koli prizadetostim ali neprimernim posledicam te odločitve, kjer smo skušali maksimalno posredovati madžarski narodni skupnosti, da ne želimo nikakor posegati v njihova čustvena področja, se je spremenilo celo besedilo amandmaja, ki je v prvotnem govoril o Prekmurju, in se je potem spremenil v priključitev Prekmurskih Slovencev in pomeni, tisti, ki se potrudi, da hoče razumeti, nekaj drugega, kot pa bi lahko pomenilo prvotno besedilo in bi morda res lahko kogarkoli prizadelo. Zdi se mi vmesno in z zadovoljstvom ugotavljam, da smo na enak način, kot v drugem delu Slovenije, tudi ta del Slovenije zaokrožili z nekim praznovanjem, za katerega mislim, da je v začetku bilo rečeno, da bodo ti prazniki, ki ne bodo dela prosti dnevi omogočili predvsem lokalna praznovanja za razliko od državnega, ki je nekaj drugega, in seveda, da bi tudi Prekmurci na tak način lahko potem praznovali. Vsem, ki ste podprli amandma na matičnem delovnem telesu, hvala lepa in mislim, da bomo zakon tudi z večino podprli. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jožeta Horvata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Moja razprava se bo nanašala na drugi amandma k 1. členu, ki je, upam si trditi, zgolj redakcijske narave in je posledica na matičnem delovnem telesu sprejetega amandmaja, ki uvaja tretji praznik, to je 17. avgust - združitev prekmurskih Slovencev z matičnim narodom in upam, da bo tudi meni dovoljeno [[...]]
Prosim za posluh in mir!
Upam, da bo tudi meni dovoljeno razpravljati o vzrokih zakaj je ta amandma nastal. Torej podpisniki amandmaja sprejetega na matičnem delovnem telesu, s prvotno predlagano rešitvijo za praznik priključitve Prekmurja, ki se ga omenja le v obrazložitvi zakona, v okviru celotnega konteksta dogodkov ob naši severni in vzhodni meji ob koncu I. svetovne vojne in neposredno po njej, žal nismo bili zadovoljni. Želim pa poudariti, da ne bo nesporazuma, da je vloga generala Rudolfa Maistra v dogodkih ob naši severni meji ob koncu I. svetovne vojne izjemna, in da njegovega pomena ne želimo s predlaganim posebnim, tako imenovanim prekmurskim praznikom [[...]]
Lepo prosim za mir v dvorani! Gospod Horvat ima besedo. Lepo prosim, to velja za vse. Gospod Horvat, nadaljujte in ostali se pomenkujte zunaj te dvorane, lepo prosim.
Obenem želim sam tudi ponoviti, kar so nekateri kolegi že pred menoj povedali, da s tem praznikom ne nameravamo raniti čustev naše, bom rekel naše Madžarske narodne skupnosti, s katero v Prekmurju skupaj v sožitju živimo. Mislim, da je prav, da praznujemo skupaj vsi, slovenske in vsi madžarske praznike. Takšna je vsaj do sedaj bila praksa in upam, da bo tudi v prihodnje. Narodni svet za Štajersko, ki ga je vodil Rudolf Maister, je imel svoj referat za Prekmurje, ki ga je vodil dr. Matija Slavič. Dr. Matija Slavič, tudi rektor ljubljanske univerze, je pomembna oseba "prevratnih" dogodkov in kot referent za Prekmurje v okviru jugoslovanske delegacije na mirovni konferenci tudi eden najbolj zaslužnih za sklep te konference - da Prekmurje torej pripade tedanji kraljevini Srbov, Hrvatov in Slovencev. Današnje razprave in navajanje zgodovinskih virov, recimo, spoštovanega kolega Petana, pa tudi moje v nadaljevanju, razumem kot komplementarne dele celote. Sam pa želim še enkrat izpostaviti tudi to, da vsaj Prekmurci ne poznamo svoje zgodovine. Nimamo neke knjige z naslovom Zgodovina Prekmurja, iz katere bi se lahko mi in mlajši rodovi učili. Ponovno poudarjam, kar mi je naložil tudi znani slovenski zgodovinar in član slovenske akademije znanosti in umetnosti, da je to tudi naša naloga, da v bližnji prihodnosti to zgodovino strokovnjaki napišejo v obliki knjige. Recimo, kar zadeva zgodovinske vire, maja leta 1979 je bil v Radencih znanstveni simpozij [[tu imam zbornik, ki ga z veseljem posodim]] . Ta simpozij je bil z naslovom Revolucionarno vrenje v Pomurju v letih 1918 do 1920. Naj naštejem nekaj referentov: član slovenske akademije znanosti in umetnosti prof. dr. Rudi Kiovski, prof. Janko Liška, prosvetni svetnik Miroslav Kokolj, doc. dr. Dušan Nečak, prof. dr. Franc Zadravec, višji znanstveni sodelavec inštituta za narodnostna vprašanja dr. Tone Zorn, Franc Šebenič in drugi. Miroslav Kokolj v svojem referatu med drugim navaja, da sta 3. januarja 1919 prostovoljca Jerič in Kuehar prosila generala Maistra nujne pomoči, ki pa je izostala. Vsekakor, ponovno poudarjam, je Maister pomembna oseba za celoten slovenski prostor, težko pa je izključno na njega vezati identifikacijo s priključitvijo Prekmurja. Pridobitev Prekmurja je za slovenski narod ena redkih svetlih točk takratnih dogodkov in prazniki z vidika slovenske nacionalne zgodovine ne bi smeli biti sporni. Slovenci zaradi izgube Koroške in Primorske po prvi svetovni vojni nismo nikoli resnično dojeli izjemnega pomena pridobitve Prekmurja, ki je iz lastne notranje sile - poudarjam, iz lastne notranje sile - ostalo zvesto slovenstvu. Spoštovane kolegice in kolegi! Spet bom citiral znanega slovenskega zgodovinarja in člana SAZU, ki pravi: "To je eden čudežev slovenske zgodovine.", konec citata. Nacionalnim praznikom se ne moremo izogniti dokler imamo nacionalno državo in obstajamo kot nacija. Tega ne počne nihče okoli nas. V zavesti prekmurskih Slovencev živi kot pomemben datum, kot je danes bilo že omenjeno, tudi 12. avgust, ko je jugoslovanska vojska zasedla Prekmurje, vendar se nam zdi najbolj sprejemljiv 17. avgust, ko so leta 1919 organizirali v Beltincih veliko slavje, veliko zborovanje na katerem se je zbralo čez 20.000 ljudi. In ko je upravo nad Prekmurjem prevzel začasni civilni upravitelj, tako imenovan civilni komisar. Praznovanje se ne bo začelo v Prekmurju oziroma v Sloveniji s sprejetjem tega zakona. V Prekmurju ga praznujemo od leta 1994, se pravi ob 75. letnice priključitve Prekmurja matični domovini, čeprav Slovenci, ki so živeli v Prekmurju, so vedno imeli Prekmurje za svojo matično domovino. V preteklosti se je Prekmurje imenovalo sicer Slovenska krajina, kar je meni osebno zelo lepo ime. Tega leta, se pravi 1994, smo v Prekmurju, v občini Črenšovci, ki je ravno takrat nastajala, odkrili tudi spomenik častnemu kanoniku Jožefu Kleku, ki ima prav največ zaslug za to, da se je ohranjal slovenski jezik v tem predelu sveta. Mimogrede naj povem, da je bil slavnostni govornik takratni zunanji minister Republike Slovenije gospod Lojze Peterle. Vsem, ki ste naklonjeni temu zakonu, ki ga danes obravnavamo, se zahvaljujem in se zahvaljujem tudi za vašo pozornost.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Ficka.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem zbranim! Tudi jaz bom večinoma govoril o amandmaju, ki je nastal kot posledica sprejetemu amandmaju na matičnem delovnem telesu. Pri tem me zelo veseli, da je tisti amandma tam dobil podporo. Pričakujem, da bo tudi današnji. Pri tem me pa seveda malo žalosti, da je pač predlog moral nastati na pobudo skupine poslancev, v tej skupini sem bil tudi sam. Namreč, kot je prej gospod Bevk povedal, da vlada v postopku priprave zakona ni prisluhnila vsem dejstvom, ni upoštevala vseh dejstev. To zelo drži in to, če bo ta zakon seveda sprejet, tudi potrjuje, da bi bilo potrebno prisluhniti malo tudi prekmurskemu delu. Zakaj je nastal predlog? Tako kot Primorska s ponosom praznuje dogodke v zvezi s priključitvijo Slovenije, tako nam vsi zbrani, pa tudi ostali Slovenci, morajo dovoliti, da tudi Prekmurci s ponosom praznujemo priključitev Prekmurja k Sloveniji. Področje Slovenije je bilo v zgodovini zelo razgibano kar se tiče ozemeljske celovitosti. Del tega je žal bilo tudi Prekmurje. Zelo vesel sem, da se je na pobudo vlade v praznik vneslo ime Rudolf Maister, ki v zgodovini Slovenije zelo veliko pomeni. Tudi glede priključitve Prekmurja k Sloveniji me nič ne moti, da se v obrazložitvi praznika dneva Rudolfa Maistra omenjajo tudi zasluge glede priključitve Prekmurja. Žal pa ne morem sprejeti dejstva, da pa je bil odločilen Rudolf Maister, da se je to zgodilo. Lahko je eden od razlogov in mi z našim predlogom nikoli nismo želeli omalovaževati zasluge Rudolfa Maistra. Hoteli smo poudariti datum, ki je pomemben za Prekmurje in to je dan, ko se je zgodilo to, da je Prekmurje del Slovenije. Da so bili vmes tudi vojaki Rudolfa Maistra, ko je jugoslovanska vojska prišla v Prekmurje, je seveda zelo v redu. Poudariti želim, da poseg vojne ni bil vojni poseg. Da je šlo enostavno za zasedbo. In če vam povem eno zgodbo o tistih dogodkih, ko je prišla jugoslovanska vojska neposredno v stik s takratno madžarsko vojsko in v komunikaciji seveda vpraša jugoslovanska vojska madžarsko, kaj ste vi tukaj in madžarska vojska odgovori, da so oni tu vojska, ki nadzira to področje in enostavno jugoslovanska vojska pove, od sedaj naprej smo to mi. In madžarska vojska enostavno pobere svojo opremo in odide. Torej je sprejela to dejstvo. Dejstvo je namreč bilo dogovorjeno ali izpogajano na kakršenkoli način. Nekje stran, blizu Pariza, so se strokovnjaki dogovorili, kam naj spada območje Prekmurja, in temu dejstvu jaz ne morem oporekati. So se pač tako dogovorili, verjetno so imeli razloge za to. Res se je s to novo razmejitvijo zgodilo, da je nekaj madžarskih družin, kot pravi spoštovana kolegica Pozsončeva, prišlo izven meja madžarske države. Res je tudi, da je tudi po tej novi delitvi še nekaj družin izven države Slovenije na madžarski strani. Ampak poudariti želim, da je pa veliko veliko več družin bilo cel ta čas pod državo, ki ni bila Slovenija. Torej, pod Madžarsko in je šele pred 80-imi leti prišlo do neke združitve z matičnim narodom. In če smo se pred dnevi pogovarjali o Puhu ali -ch ali -h, naj vam povem eno zgodbo iz Prekmurja, kjer je na veliko pokopališčih, na spomenikih napis v madžarskem pravopisu. In ko me otroci, osnovnošolci, ki že poznajo besede, ki že poznajo stavke, ki že poznajo tudi izraz država, tudi domovina, sprašujejo, kaj je to, zakaj je to tako. In moraš povedati dejstvo, da je tukaj nekoč bila država Madžarska, in da je to napis v madžarščini. In sprašujejo seveda kot otroci kdaj se je to zgodilo, pa kako je bilo in poveš, da je to bilo tam daleč pri mojih dedkih in pradedkih.
Gospod Ficko, razprava o amandmaju, prosim.
Potrjujem amandma. Seveda, potem ko razložiš, da je to bilo tako daleč nazaj, se vprašajo ali kdaj mi to praznujemo oziroma, ali Slovenija pozna ta datum in šele od sedaj naprej jim bom z veseljem povedal, da bo to 17. avgusta, da je to dan, ki ga bomo Prekmurci še posebej s ponosom praznovali, upam, da tudi ostali Slovenci. Nikjer pa nismo želeli izpostavljati madžarske manjšine. Slovenija zelo dobro skrbi za madžarsko manjšino v Prekmurju, neprimerno bolje, kot skrbi madžarska država za slovensko manjšino v Porabju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaradi boljše preglednosti bom prebral, kdo je še na vrsti, če bo seveda to čas omogočal: Rezman, Jelinčič Plemeniti, dr. Slavinec, Gulič, Bevk, Pečan in Sok. Gospod Rezman.
Hvala lepa. Kadar imamo opravka z racionalnimi predlogi za sprejem zakona o praznovanju, mislim, da je prav, da jih potrdimo. Kadar imamo opravka z racionalnimi predlogi za amandmaje, ki izboljšujejo, mislim, da je tudi prav, če jih potrdimo. Sam ocenjujem oba predloga amandmajev, o katerih bi naj govorili, po mojem tudi primerno kratko, za smiselna. Tisti, ki govori o 23. decembru, o dnevu samostojnosti in dnevu enotnosti, še zlasti predvsem zavoljo tega, ker je, prvič, takrat šlo na stotisoče ljudi in podalo svojo odločitev na glasovalnih mestih, in zato, ker je nekaj dni kasneje samo stotnija ljudi to, kar so drugi stotisoči potrdili, razglasila. Torej se mi zdi to res smiselno in res logično ter v prid zgodovinskemu dejstvu, v prid resnici - in prazniki naj pač resnici tudi služijo. Drugi razlog je pa po moji oceni tudi v tem, da je zaradi funkcionalnosti in zaradi dajanja posebnega značaja temu prazniku primerno, da ga praznujemo takrat, kadar se ga lahko kar se da veliko ljudi udeleži, tako domačih kot tistih, ki prihajajo v našo državo od drugod, in ne takrat, kadar so vsi na odhodu na praznovanje ali pa na vračanje k svojim družinam v druge dežele. Zato pač mislim, da bi bilo prav, če ne bi razmišljali o tem, kdo je kaj predlagal, ampak ali je predlagal pametno in to pametno tudi potrdimo.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. No, povedal sem že, da bomo amandma podprli oziroma da ga bom podprl, kajti konec koncev gre za smiseln amandma. Ravno tako pa bi imel kaj povedati v zvezi z drugim amandmajem, pa mogoče tudi popravil kakšne napake, ki so bile rečene. Recimo, govorjeno je bilo, da je bila madžarska država na tistih območjih, ki so se vrnila v okvir matice Slovenije. Ni bila madžarska država. Bila je Avstro-ogrska monarhija. To je nekaj drugega, kot madžarska država. Poleg tega tudi mislim, da je nesmiselno in nepravilno govoriti o priključitvi Prekomurja k Sloveniji. Gre za vrnitev v, če poetično rečem, v objem matice domovine. Ali lahko bi rekli zavrnitev za združitev, ponovno združitev. Res je, da prazniki morajo združevati. Vendar ne vem, zakaj se nekateri tako zelo borijo, da morajo združevati ne vem koga še vse. V kratkem bomo rekli tukaj, da bodo morali združevati tudi Slovence in Fince, Slovence in Velšane, in pa morda kasneje tudi Slovence in državljane Republike Kongo. Mislim, da predvsem morajo prazniki združevati Slovence znotraj Slovenije. In zato tudi jaz podpiram to idejo o 17. avgustu, kot prazniku vrnitve Prekomurja v matico Slovenijo. Konec koncev leta 1994, ko je bila 75. obletnica, nas je bilo zelo malo politikov v Murski Soboti na praznovanju. Jaz sem bil eden od tistih. Pogrešal sem pa, no, gospod Jerovšek je bil tudi, ampak pogrešal sem pa 90 % državnega zbora in takratne vladajoče strukture, ki se ji ni zdelo vredno, da bi takrat počastili ta praznik s svojo prisotnostjo. Tudi, ko se je govorilo prej o Tigru in kako so nekateri bili na otvoritvi spomenika gospodu Zelenu, je treba povedati, da je Slovenska nacionalna stranka financirala in plačala odkritje spomenika in postavitev spomenika Justu Godniču, ki je bil tudi Tigrovec. In na konec koncev je bil moj stric Zorko Jelinčič tisti, ki je ustanovil Tigra. Kajti to so dejstva, ki so nesporna. In zato bi morda tudi bilo potrebno zbrati denarna sredstva, da se čim prej postavi ta spomenik borcem za mejo, tisto proti Italiji, kjer smo izgubili ogromen del ozemlja. To se pravi Tigrovcem. Morda bomo nekoč doživeli tudi lep dan, ko bomo v parlamentu razpravljali o tem, kdaj bomo praznovali vrnitev Istre v okvir matice domovine. Tudi to je trenutek zgodovine, trenutek resnice in zadeva, ki jo bomo morali nekoč tako akceptirati in tudi sprejeti. Konec koncev zgodovina se vendarle vrti v kolikor toliko pravično smer. In glede na to, da Hrvatje kradejo ozemlja na vseh straneh okoli sebe, konec koncev imajo probleme z Bosno, s Srbijo, s Črno Goro, Slovenijo in v zadnjem času tudi z Madžarsko. To bo prišlo na plano in enkrat se bo celo ta "butasta" Evropa zbudila in ugotovila, kdo so ti ljudje in kaj vendar hočejo. Konec koncev tisto, kar so sedaj v svojih ministrstvih začeli poudarjati, da niso slovanskega rodu, je dejstvo, ki so ga prvič objavili leta 1939 in se je nadaljevalo čez trajanje "nezavisne" države Hrvaške in naprej. Naprej seveda potiho, ker je bilo prepovedano v enem določenem obdobju.
Gospod Jelinčič, amandmaje, lepo prosim.
Še enkrat poudarjam, amandma se mi zdi smiseln, tako prvi kot drugi, in bom podprl oba amandmaja. Vendar pa morda bi bilo smiselno še kaj razpravljati, mogoče kdaj drugič na kakšnem drugem forumu, ali pa tudi tukaj notri, tudi o vprašanju Koroške in o vprašanju Maistra, ki mu dajemo potrebno težo in morda tudi celo premajhno težo, kajti zavedati se je treba, da je bil plebiscit 10. oktobra 1920 v bistvu zgoljufan s strani Avstrije in da so predstavniki Antante takrat v bistvu to potrdili, navkljub temu, da so vedeli, da gre za goljufijo, kajti takratna jugoslovanska država naj bi bila drugače premočna in pretrdna. Seveda je pa zopet ljubljanska politika bila tista, ki ji je bilo vseeno, želeli so obdržati ljubljanski "gubernatorij" in v njem kraljevati. To je bilo ljubljanskim politikom dovolj. Mislim, da je potrebno mogoče reči tudi kaj o neprimernosti odločitve, ko nekateri pravijo, da morda ni primerno, da Maistra dajemo zraven k prazniku vrnitve Prekomurja k Sloveniji. Morda je to res malo oddaljeno. Kljub temu, da so njegovi borci bili tudi pri teh zasedbenih enotah oziroma enotah jugoslovanske vojske, ki so vrnile to področje v matico Slovenijo. Smiselno je, da bi praznovali dejansko 17. avgust. Konec koncev Slovenija ne bi s tem nič izgubila, ne bi imeli dodatnega prostega delovnega dne, zagotovo pa bi ljudem naredili nekaj dobrega in bi jim ustregli. Vsakdo si želi praznovati svoj praznik. In če se z nekaterimi prazniki ne identificira to ni dobro. Zato mislim, da bi bilo smiselno tudi, če bi kolegi Prekmurci vložili kakšen amandma ali pa kakšen zakon o spremembi zakona ali kaj podobnega. Konec koncev to ne bi bil tak velik problem, da ne bi bilo moč tega izvesti in mislim, da bi bila tukajle tudi dovolj velika večina, ki bi to zadevo potrdila. Še enkrat pravim, da Slovenija se je začela šele sedaj prebujati zaradi teh praznovanj in zaradi svoje zgodovine. Zgodovino so pri nas odrinjali, čeprav jo odrinejo še vedno nekateri v določnih političnih strankah, ko govorijo, da je Slovenija stara 12 let oziroma 15 let, in take zadeve. Vendar to govorijo tisti, ki jim je malo mar slovenske države in ki v bistvu delajo dobro bolj za Italijane in za Hrvate, kot pa za Slovence. Mislim, da je za obe manjšini v Sloveniji zelo dobro poskrbljeno. Nikakor pa ni dobro poskrbljeno za naše manjšine v sosednjih državah, na Madžarskem in v Italiji. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim doktorja Slavinca.
Hvala lepa za besedo, ki bo, glede na kratki preostali čas bolj hitro tekla. Upam vsaj, da bom tisto najpomembnejše uspel povedati, in sicer je že takoj na začetku jasno, da podpiram oba amandmaja. Ustavil se bom pa seveda pri drugem. Zavedam se, da je bil nesporen namen generala Maistra, da bi pomagal pri priključitvi, vendar pri samem praznovanju in pri poimenovanju je zelo pomembno, kako ljudje čutijo. In v Prekmurju nimamo občutkov do Maistra, ampak imamo občutek do naše identitete, do prej omenjenega čudeža, da smo lahko ostali pripadniki Slovenije in seveda na to smo zelo ponosni. In to je tista osnova, zakaj hočemo še naprej ostati glava slovenske kure in nato smo, kot rečeno, ponosni.
Hvala lepa. Gospod Gulič, imate tri sekunde še, če želite izkoristiti.
Se zahvaljujem predsedujoči. Glejte, kakor koli, se bomo že odločili. Jaz ne bom zgodovinsko utemeljeval smiselnosti tega, ampak zdi se mi pa [[...]]
[[...]]bo kmalu tehnika ukrepala.
[[...]]to, da premislimo o tem kako bomo te praznike porabili [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Tako je bilo pač tehnično narejeno. K besedi vabim gospoda Bevka.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Skupni imenovalec novele zakona in obeh amandmajev, ki ju bom tudi podprl, je vprašanje slovenskih meja in boja zanje. Ali na vojaškem področju ali na diplomatskem področju. Zelo veliko pa so v preteklosti naredili tudi v slovenski znanosti, v stroki, tako zgodovinarji, pravniki, geografi, intelektualci vseh različnih zvrsti. Zato bi rad opozoril na eno zgodovinsko dejstvo, da je že v letih 1941/42 v okviru Osvobodilne fronte delovala komisija, ki je študirala vprašanje bodočih meja Republike Slovenije. Glavni vodja te komisije je bil ugledni slovenski zgodovinar, katerega 100 letnico bomo praznovali prihodnji mesec, 24. oktobra, dr. Franc Cviter, akademik, tudi rektor univerze in že predvojni profesor zgodovine. Poleg njega pa so to problematiko takrat študirali še Edvard Kocbek, Prežihov Voranc, prof. dr. Anton Melik, dr. Svetozar Ilešič, dr. Bogo Grafenauer in, do svojega razkola za osvobodilno fronto tudi dr. Črtomir Nagode. Že leta 1942 je Prežihov Voranc napisal knjigo oziroma publikacijo o slovenskih mejah, ki je slonela na stališčih zedinjene Slovenije. Potem so bili večina od teh strokovnjakov aretirani in je komisija začela delovati ponovno konec leta 1943. V začetku leta 1944 pa je bil ustanovljen celo znanstveni inštitut in ena glavnih nalog tega znanstvenega inštituta, v katerem so delali takratni ugledni intelektualci različnih strok, je bila študiranje meja po končani vojni. Na to temo so celo pripravili dva simpozija ali sestanka, posveta, marca 1944. in 9. septembra 1944. In tukaj bi rad nekaj citiral. Oba posveta sta slonela na temu našemu principu, se pravi o uresničitvi zedinjene Slovenije. 9. septembra 1944 je na podlagi tega posveta Edvard Kardelj pisal na štab IX. korpusa, da naj zasede Trst, Gorico in čim več Furlanije pred angloameriško vojsko. To je seveda izzvalo oster odgovor vodstva italijanske komunistične partije in reakcijo pri Italijanih. To se mi je zdelo pomembno povedati, ker bi rad s tem nekako počastil tudi 100. letnico rojstva dr. Frana Cvitra in bi bilo prav, da si v knjigi Osvoboditev Slovenije preberete njegovo razpravo Priprave znanstvenega inštituta za reševanje mejnih vprašanj po vojni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na seznamu imam gospo Pečanova, ampak ker je ni tu, predvidevam, da se odpoveduje razpravi. Na vrsti je gospod Sok.
Hvala lepa. Če mogoče nadaljujem tu, kjer je moj predgovornik kolega Bevk končal, ko je citiral nek pasus iz knjige in to, kar si je prizadeval Kardelj. Zelo z zanimanjem sem bral tudi knjigo Aleksandra Bajta, Bermanov proces - in sem jo prinesel s seboj - kjer pravzaprav Bajt piše o Trstu nekoliko drugače, kjer pravzaprav krivi Tita in Kardelja zato, da smo izgubili Trst. To ni sedaj stvar tega zakona. So pa v tem 1. členu, vsi ti prazniki, Priključitev Primorske, potem Severne meje in Priključitev Prekmurja zajeti, tako da je možno v kontekstu tega govoriti o vsem tem. Se pravi imamo zgodovino takšno, kot jo nekateri danes tukaj prezentirajo, in še eno drugo, ki pa je še vedno bolj ali manj zamolčana in kaže tudi na neke druge poglede. In jaz bom kolega Bevk priporočam, če boste imeli čas preberete tudi, to je na strani 1253, torej njegovi pogledi, Bajtovi pogledi na to, kar se je zgodilo s Trstom in kdo je pravzaprav žrtvoval Trst in v imenu kakšnih interesov. To povem tudi za to, ker so nas po vojni veliko učili o osvoboditvi Primorske o teh dogajanjih, res pa je, da se o Prekmurju skorajda po pravilu nikoli ni govorilo. Zato se nam v Novi Sloveniji-Krščansko ljudski stranki zdi zelo prav, da se ob tej priliki, če uveljavljamo praznik priključitve Primorske, spomnimo tudi, oziroma pravilno vsaj s tega zornega kota ovrednotimo to, kar je naredil general Maister, in tudi to, kar se je, tako kot je moj kolega Horvat povedal, zgodilo malodane po čudežu - da se je Pomurje priključilo k matici. In če danes ne bi sprejeli takšnega zakona, ki bo ta trenutek obeležil v našo zgodovinsko zavest, potem bi sprejeli nek pomanjkljiv zakon. Jaz tudi to željo in ta namen razumem v tem kontekstu in ne razmišljam o tem, da bo to, kot je bilo morda izpostavljeno v govoru naše poslanske kolegice Marie Pozsonec, pomenilo kakršnokoli delitev. Tega si nihče ne želi, to tudi ni namen in trdno smo prepričani, da to v praksi ne bo pomenilo tega. Niti kar se tiče madžarske manjšine pri nas, niti kar se tiče italijanske manjšine pri nas, kajti če se ti dogodki pravilno ovrednotijo, potem jih je možno praznovati skupaj, tako kot na Madžarskem, tako kot v Sloveniji ali pa v Italiji. Pravzaprav smo s tem, ko smo razdelili in potegnili meje, dosegli neko soglasje in zaradi tega dejstva narodi na teh območjih lahko živijo v nekem sožitju. Tako da ta praznik priključitve Prekmurja, 17. avgust, podpiramo in bomo tudi za takšen predlog glasovali. Kar se pa tiče amandmaja, da bi s 26. decembra praznik prestavili na 23. december, ko se je zgodil plebiscit, pa moram povedati, da predloga tega amandmaja ne bomo podprli. Pravzaprav je res, da se je plebiscit zgodil 23., ampak razglasitev je bila potem zaradi vmesnega praznika 26. decembra. Iz nekih argumentov bi sicer lahko bilo 23. ali pa 26., se pravi, za en ali drug datum obstajajo argumenti, bodisi dan glasovanja, bodisi dan razglasitve. Toda s tehnično-organizacijskega nivoja pa smo prepričani, da je bolje, da je to 26. december, to je torej drugi dan po božiču. Mogoče v kontekstu samega pomena omenim še to, da je 26. december god Svetega Štefana. Sveti Štefan je bil v krščanstvu in krščanstvo je nedvomno dalo vrednostno orientacijo celoti Evropi in s tem tudi slovenskemu narodu. Sveti Štefan je v zgodovini krščanstva bil prvi mučenec in če bi rekel, da nekoliko s čustvi, tako kot nekateri ostali, primerjamo to pot Slovencev do tega, da smo dobili samostojno državo, je tudi nekako lahko, s tem bi rekel vsaj na simbolni ravni, pokazati na, če rečem v narekovaju ali pa tudi brez narekovaja, na mučeniško pot Slovencev do tega, da smo dobili slovensko državo. Torej, mnogi naši predhodniki so zaradi tega veliko pretrpeli, bodisi daleč prej ali pa ne tako daleč nazaj in so veliko storili, da smo končno prišli do tega, da danes Slovenci živimo v samostojni državi in se nam zdi, da je kar prav, da je to 26-ega in da na neki način tudi simbolizira, bi rekel, to kar se je zgodilo s prvim mučenikom v krščanstvu to je s Svetim Štefanom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Battelli.
Hvala lepa. Dan samostojnosti, dan državnosti, dan upora proti okupatorju, ti so bili predvsem fašistična Italija in nacistična Nemčija, Prešernov dan, slovenski kulturni praznik. Ti že obstoječi zakoni lahko v popolnosti, v celoti zajamejo čustva tistih, ki zagovarjajo sprejem tega zakona, hkrati pa ne vznemirjajo zavesti in vesti drugih. Etična tenzija, na kateri je temeljil nastanek samostojne demokratične Republike Slovenije, s tem zakonom po mojem prepričanju popušča. Slovenija se odreka na nek način vsaj delu pojma laičnosti sodobne države. Ne moremo se sprenevedati in vsi vemo, kaj je spodbudilo sprejem tega zakona. In jaz si ne bi nikoli mislil, da načrtni in maščevalni izgon praktično celotnega prebivalstva obale, torej Italijanov in Slovencev, bi lahko bil kdaj predmet praznovanja in zakona seveda ne bom podprl.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Pozsonec.
Hvala lepa. Glede amandmajev povem, da bom podprla tisti amandma, o katerem je govoril gospod Bevk. Kar se pa tiče drugo, pa imam odgovore recimo gospodu Jelinčiču. Dvanajst let prej je bila pri nas izdana, v Lendavi, v Lendavskem gradu, madžarska knjiga kot v današnjem področju Slovenije. Ja kaj so delali potem takrat in to je bilo nekdaj v davnih stoletjih, kaj so delali potem takrat. Če bi na tem področju ne bila Madžarska mislim samostojna država,
Gospa Pozsonec, prosim, da ne polimizirate s kolegi, ki nimajo več časa, da bi odgovarjali na tole, lepo prosim.
[[...]]prej nisem dobila možnosti, sožitje povezovalnega značaja. Ja, vsekakor sosed s sosedom bi moral imeti tole sožitje, in mi smo prebivalci Slovenije, notranjo politični dejavnik, in mislim, da ja, bi lahko imeli z nami povezavo. Gospod Horvat je govoril o madžarskem prazniku, ki ga mi praznujemo, to je praznik Svetega Štefana, o katerem je govoril gospod Sok. Ta mučenik pa je govoril o tem, da je močna tista država, ki ima več narodnosti. Torej, absolutno ni imel on nič proti Slovencem, tako da ne morete primerjati teh dveh proslav. In še to, Prekmurski Slovenci se morajo počutiti enakopravni. Se globoko strinjam s tem in tudi jaz delam zato, da se počutijo enakopravni. Počutili bi se boj enakopravni, če bi imeli iste delovne pogoje, življenjske pogoje, kot jih imajo v drugih delih Slovenije. Kar se tiče 17. avgusta. O tem je bilo danes ogromno besed, preveč besed, tako da to mi da misliti, da je dotaknilo takšne stvari, kot je bilo potrebno, mislim, razlaga. Imela sem vsebino svojega govora. In še to, da prekmurski poslanci so bili enotni, uspešni in iz srca želim, da bodo tako enotni, tako uspešni, ko bo govora o avtocesti, ko bo govora o gospodarskih zadevah. Mislim, da bo to bolj koristilo Prekmurju.
Hvala lepa. In še gospa Pečan.
Hvala lepa. Opravičujem se kolegom in kolegicam in seveda tudi vam, gospod podpredsednik, za prejšnjo zamudo, ampak se zgodi. Rada bi povedala, da tudi sama podpiram tako amandma, ki premika praznovanje Dneva samostojnosti in enotnosti na 23. december. Vedno se mi je zdelo nenavadno, da je takratna skupščina določila 26. december, kot dan, ko praznujemo rezultat odločitev, in to zelo enotno odločitev slovenskega naroda za samostojnost in neodvisnost, na dan, ko je bil rezultat razglašen. Dejanje je bilo storjeno 23. decembra in zato se mi zdi, da je ta datum bistveno bolj primeren. Seveda je stvar odločitve kolegov poslancev in kolegic poslank, ali bodo ta premik datuma dneva potrdili. Mislim, da je med ljudmi v Sloveniji, dostikrat sem se pogovarjala o tem, je nekako razširjeno mnenje, da bi pravzaprav morali praznovati odločitev ljudi, ne pa odločitve skupščine Republike Slovenije takrat. Kot drugo bi rada povedala, da se mi zdi prav, da je poslanska skupina Nove Slovenije predlagala črtanje besedila na koncu tega novega oziroma obnovljenega člena, ker je nekako razumljivo, da bi prišlo potem do nekakšnega podvajanja obeh praznikov, Rudolfa Maistra in 17. avgusta. Še nekaj bi rekla. 17. avgust sicer ni amandma, zaradi tega morda ni najbolj na mestu, da o njem govorim, vendar bi rada povedala, ko sem brala pisno obrazložitev k temu amandmaju, se mi je zdelo nekoliko nenavadno, da so predlagatelji, ki so pa danes zelo izčrpno pojasnili svojo odločitev in svoj predlog, tako da je bilo zanimivo poslušati [[opozorilni znak za konec]] , zakaj so pravzaprav predlagali 17. avgust za praznik, da bi to morali napisati tudi v obrazložitvi k amandmaju, takratnemu amandmaju. No, in nazadnje bi povedala še naslednje, da sem bila zelo zadovoljna, da je bil praznik Primorske obeležen 16. septembra. Vseeno pa se mi je čudno zdelo, da vlada vztraja pri 15. septembru kot dnevu primorskega praznika [[ponovni znak za konec]] , zaradi tega, ker je 16. september dan, ko je leta 1943 [[...]]
Opozarjam vas, da se bo izklopil mikrofon.
Takoj bom, petnajst sekund imam še, ne? Ko je vrhovni plenum Osvobodilne fronte sprejel sklep, da bo Primorska [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Preden povabim k besedi gospo državno sekretarko, sprašujem, ali bi še kdo želel razpravljati, seveda od tistih, ki imate še čas? Ja, gospod Battelli.
Hvala. V zvezi s tem 23. in 26. decembrom. Bili so tudi neki, kako bi rekel, pravni razlogi, zaradi tega, ker 23. decembra smo šli na referendum, ampak potem je bilo formalnopravno treba ugotoviti izid. In vedelo se je za odločitev skoraj celotnega, 95% prebivalstva, vedelo se je za to odločitev pač kasneje, potem ko so se te operacije glasovanja končale. Tako da to ni ne vem kako zelo sporno, po moje. Vendar pa se mi zdi malo neresno, malo me spominja tudi na tiste poskuse celo amandmiranja preambule k ustavi. In ta, kako bi rekel, nek revizionizem se na nek način dogaja zmeraj z dobrimi nameni, da bi se bolje precizirale, dejansko pa gre tukaj za, kako bi rekel, za počasno, ampak vendarle stresanje temeljev nastanka Slovenije.
Hvala lepa. Ni več časa gospod Bevk. Še kdo, tisti, ki ima čas? Potem bi pa. Ne tega ni pri amandmajih, samo pri v naprej določeni razpravi, pač taka je praksa in dogovor. Bi povabil gospod državno sekretarko, da komentira.
Vlada podpira amandma Nove Slovenije k 1. členu, amandma Socialdemokratov k tretjemu odstavku 1. člena vlade pa ne podpiramo, ker menimo, da 26. december ostane praznik, ker je bil ta dan objavljen posebno slovesen akt o razglasitvi plebiscita.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo z časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 22. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O BLOUDKOVIH PRIZANJIH - skrajšani postopek. Na razpolago imamo 48 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, in glede na to, da predstavnika ni, prihaja. Državna sekretarka dober dan, vas kar vabim k besedi. Lepo prosim.
Lepo pozdravljeni, gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Na podlagi sprejetega zakona o Bloudkovih priznanjih iz leta 1994 je bil sprejet pravilnik o delovanju odbora za podelitev Bloudkovih priznanj. Na podlagi dosedanjih izkušenj delovanja tega odbora smo prišli do zaključka, da bi bilo potrebno spremeniti nekoliko zakon in pa pravilnik o podeljevanju teh priznanj. Glavna ugotovitev in sprememba se nanaša na datum podelitve priznanj, in sicer, priznanja naj bi se podeljevala na dan Bloudkovega rojstva, to je 11. februarja, in ne tako kot do sedaj, 26. novembra, na dan njegove smrti. S tem bi dosegli, da bi razpis za predložitev predlogov, za podelitev Bloudkovih priznanj za tekoče leto lahko trajal vse leto in tu gre za bistveno spremembo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo, in seveda vabim gospoda podpredsednika odbora, gospoda Bevka, da predstavi poročilo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani zbor. Odbor za kulturo, šolstvo in šport je na svoji 7. redni seji 7. septembra 2005 obravnaval predlog zakona o spremembah zakona o Bloudkovih priznanjih, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Na samem odboru predlagatelj ni dodatno obrazložil zakona, predstavnik zakonodajno pravne službe pa je povedal, da so pripombe iz njihovega pisnega mnenja bile v celoti upoštevane. In zato je odbor brez razprave sprejel amandmaje za novi 2.a. in 2.b. člen, s katerima, skladno z mnenjem zakonodajno pravne službe, natančneje določi potek že začetih postopkov za podelitev nagrad. Že objavljen razpis se je tako podaljšal do 31.12.2005, postopek pa se bo zaključil v skladu z veljavnim pravilnikom. Nagrade pa se bodo torej po novem pravilniku podeljevale ob obletnici rojstva inženirja Stanka Bloudka, to je 11. februarja, na dan njegovega rojstva, in tokrat prvič prihodnje leto 11. februarja 2006. In odbor je seveda zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in besedo ima gospod Žnidaršič v imenu DeSUS-a.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, kolegica in kolegi. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo spremembe zakona podprla, ker so smiselne. Bloudkova priznanja se bodo po sprejemu teh sprememb zakona podeljevala ob obletnici Bloudkovega rojstva, ne pa smrti, kar je bolje in pa mednarodno primerljivo. Zakon uresničuje poseben odbor, ki mora upoštevati pogoj za podeljevanje teh priznaj, zato je smiselno, da način in postopke pri delovanju odbora podrobneje opredeli pravilnik, ki ga sprejme minister. Dejstvo, da zakon ne bom imel finančnih posledic, je tako poslednji razlog, da bo naša skupina zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Branka Mariniča, da predstavi stališče SDS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Malo nas je, pa vendarle. Poslanska skupina SDS bo podprla predlog zakona o spremembah zakona o Bloudkovih priznanjih, ki je vložen po skrajšanem postopku. Gre za manj zahtevne spremembe, ki se nanašajo zgolj na spremembo datuma svečane podelitve priznanja. Sprememba zakona tudi ne predstavlja nobene dodatne obremenitve državnega proračuna, niti nobenih drugih finančnih posledic. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je prav, da imajo slovenski športniki skozi celotno koledarsko leto čas, da se dokazujejo doma in po svetu. Ker se datum podelitve priznanj prenese iz 26. novembra na 11. februar bodo imeli vsi športniki, ne glede na letni čas v katerem so aktivni, enake možnosti za kandidiranje za priznanja, ki posamezniku, posameznici ali celotnemu športnemu kolektivu prinesejo večji ugled v državi, predvsem pa priznanje za njihov vložen trud in odrekanja. In če držijo današnje napovedi vedeževalcev bo danes težek dan a uspešen, tudi zaradi tega je razlog več, da bomo v SDS predlog zakona tudi potrdili.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk, tokrat v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Bloudkova priznanja so bila uvedena leta 1965 kot najvišja republiška oziroma državna priznanja za dosežke na področju športa. Leta 1994 pa je bil sprejet zakon o Bloudkovih priznanjih, katerega pravilnik o delovanju odbora za podeljevanje Bloudkovih priznanj je določal, da je bila svečana podelitev na dan njegove smrti. Svečana podelitev priznanj je bila torej vse doslej vedno na dan smrti inženirja Stanka Bloudka, ki se je rodil 11. februarja 1890 v Idriji in umrl v Ljubljani 26. novembra 1959. S predlagano novelo se podeljevanje prestavlja na obletnico njegovega rojstva. S to spremembo bo omogočeno, da bo razpis za podelitev priznanj zaokrožen na celotno leto, in ne kot sedaj, ko je pravzaprav posegel v dve koledarski leti. Inženir Stanko Bloudek se je, kot rečeno, rodil 11. februarja 1890 v Idriji. Njegov oče Jaroslav je bil rudarski inženir iz Telč na Moravskem, zaposlen pri rudniku živega srebra Idrija, mati pa Minka Lapajne iz Idrije. Stanko Bloudek je bil eden največjih slovenskih izumiteljev, konstruktor letal in smučarskih skakalnic, športni organizator in vse stranski športnik. Bloudek je bil vseskozi športnik, aktiven v različnih disciplinah. Bil je telovadec, nogometaš, smučar, lahko atletik, umetnostni drsalec in metalec diska. V disku je bil prvi slovenski prvak, leta 1921, kot umetnostni drsalec pa je bil večkratni državni prvak, leta 1926, 1927 in 1929. Predvsem pa je njegovo ime povezano s projektiranjem in gradnjo smučarskih skakalnic, posebej v Planici. Na skakalnicah, ki jih je projektiral, so vrsto let dosegali, ohranjali in presegali svetovne rekorde, dokler se na njih ni rodila nova disciplina, letenje na smučeh. Gradil je igrišča v Ljubljani in drugod, med drugim športno kopališče Ilirija, v katerega je vložil celo svoja finančna sredstva. Nemogoče je tako na kratko opisati njegov prispevek v slovensko znanstveno, izumiteljsko in športno zakladnico. Vsekakor pa je povsem na mestu, da v Sloveniji že 40 let vsako leto podeljujemo Bloudkova priznanja kot najvišje priznanje za dosežke na področju športa. Ker pa je bil inženir Stanko Bloudek rojen v Idriji, in je sprememba zakona povezana ravno s podeljevanjem Bloudkovih priznanj ob obletnici njegovega rojstva, dajem poslansko pobudo, da se slovesna podelitev vsako drugo leto organizira v njegovem rojstnem kraju, v Idriji. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Marjetko Uhan, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, poslanke in poslanci! V Novi Sloveniji bomo podprli predlagane spremembe zakona o Bloudkovih priznanjih. Gre za spremembo datuma svečane podelitve Bloudkovih priznanj. Sedaj se je priznanje za najvišje športne dosežke podeljevalo na dan obletnice Bloudkove smrti, 26. novembra, po novem pa na dan njegovega rojstva, 11. februarja. S sprejeto novelo zakona se bodo prijave za priznanje zbirale prek celega leta za preteklo koledarsko leto. Podprli bomo tudi amandma, ki to utemeljuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnji, gospod Mihael Prevc, v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovana kolegica in kolegi! Tudi v Slovenski ljudski stranki bomo ta zakon podprli, iz preprostega razloga, ker je podelitev priznanj za najvišje športne dosežke svečan trenutek, in je prav, da se to zgodi na datum rojstva Stanka Bloudka, to je 11. februarja. Ta predlog se nam zdi smiseln zaradi tega, kar je bilo pravzaprav že omenjeno pred mano, ker imajo tako predlagatelji za ta priznanja možnost spremljati športne dosežke celo leto, kajti razpis se s tem zakonom podaljša do 31.12. To se pravi, merijo se športni dosežki prek celega leta. In ne nazadnje, v Slovenski ljudski stranki bomo podprli poslansko pobudo kolega Bevka, da se vsako drugo leto podelijo ta priznanja v njegovem rojstnem kraju. Mislim, da je prav, da ob takšnih priložnostih poudarjamo tudi lokacijo, rojstni kraj, od koder takšni ljudje prihajajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo vseh stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes, v okviru glasovanj, pol ure po končani 22. točki dnevnega reda, oziroma najkasneje ob 20.45. Zahvaljujem se predstavnikom vlade za sodelovanje in vsem skupaj. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujem z 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - Z OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH CESTAH - skrajšani postopek. Skupni čas za razpravo 45 minut. Med tem časom se nam že pridružujeta predstavnika vlade, oziroma ministrstva za promet, minister Božič, in pa državni sekretar gospod Ficko. In bi kar predstavnika, verjetno ministra, prosil za obrazložitev, seveda za govornico.
Najprej lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da vam predstavim glavne razloge ter z njimi povezane glavne vsebine predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah, ki vam je predložen v obravnavo. Najpomembnejši razlog je prav gotovo odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Ta zakonodajalcu nalaga, da mora najkasneje do 11. novembra 2005 odpraviti neskladje 11. člena zakona o javnih cestah, ki govori o taksah in povračilih za uporabo javnih cest z drugim odstavkom 120. člena ustave. S to odločbo je ustavno sodišče odločilo še, da se 30 dni po izteku prej omenjenega roka razveljavi tudi 2. člen uredbe o cestnini za uporabo določenih cest. Razloga za razveljavitev sta bila dva. Prvi, da zakon o javnih cestah izrecno ne pooblašča vlade za izdajo podzakonskega akta s katerim vlada določi cestninske ceste in drugi, da zakon ne določa vsebinskega okvirja za takšno podzakonsko urejanje. Ugotovljeno neskladje v predlogu zakona bo odpravljeno z novimi določbami, s katerimi bo določen vsebinski okvir za podzakonsko urejanje cestnine in določitev cestninskih cest, kar pomeni, da bo zakon določil kriterije za določitev cestninskih cest in cestnih objektov, merila in kriterije za določitev višine cestnine ter obveznosti plačila cestnine. V tem delu zakona se v slovenski pravni red prinašajo temeljne določbe direktive Evropskega parlamenta in sveta o zaračunavanju dajatev za težka tovorna vozila za uporabo določenih infrastruktur, in sicer tiste, ki se nanašajo na cestnino. Naslednji razlog je prenos temeljnih zahtev še dveh direktiv Evropskega parlamenta in sveta v slovenski pravni red. Iz direktive o interoperabilnosti elektorskih cestninskih sistemov v skupnosti, ki morajo biti v slovenski pravni red prenešena do 20. novembra 2005, se v predlogu zakona določi obveznost upravljavcev cestninskih cest in objektov, da uvedejo elektronsko cestninjenje z določenimi tehničnimi značilnostmi, ki jih bo določila Komisija Evropske skupnosti, pri nas pa predpisala vlada. Temeljne zahteve direktive o minimalnih varnostnih zahtevah za predore v vseevropske cestnem omrežju, ki mora biti v slovenski pravni red prenešena do 30. aprila 2006, pa se z zakonom določijo v novem poglavju. Gre za zahteve, ki se nanašajo na predore daljše od 500 metrov, kakršnih je pri nas preko 40 kilometrov. Določbe novega poglavja opredeljujejo temeljne varnostne zahteve za predore te pa podrobneje uredi vlada s podzakonskim predpisom. Kot tretje. Za razrešitev problematike pridobitve zemljišč uporabljene za javne ceste, se s predlaganim zakonom na novo ureja postopek ugotavljanja meje javne ceste in določa poseben, enostavnejši postopek pridobitev lastnine pravice države ali lokalne skupnosti na zemljiščih, ki niso v lasti državi ali občine in po njih poteka obstoječa cesta. Sprememba je vezana na razveljavitev 85. člena zakona o javnih cestah, za katerega je ustavno sodišče Republike Slovenije ugotovilo, da je v neskladju z ustavo zaradi posega v lastninsko pravico. Zaradi pridobitve zemljišč, potrebne za posodobitev državnih cest, se s predlaganim zakonom določa tudi poseben postopek ugotavljanja javne koristi za razlastitve tistih zemljišč, na katerih se izvajajo rekonstrukcije državnih cest kot vzdrževalna dela v javno korist. Torej ostale predlagane spremembe in dopolnitve pa so uskladitve z zakoni drugih področij, ki so bili sprejeti po uveljavitvi zakona o javnih cestah. Tako je poglavje o prepovedi ogrožene državne ceste in prometa usklajenost z zakonom o varnosti cestnega prometa. Določbe o prekrških so odstranjene z Zakonom o prekrških, opredelitev vzdrževalnih del v javno korist ter izdajanje dovoljenj in soglasij za posege v območje državne ceste pa je usklajenost z zakon o graditvi objektov. Na koncu bi rad še povedal, da je vlada, zaradi izboljšanje besedila tega zakona pripravila dve uskladitvena amandmaja, in sicer k 8. členu in 20. členu, ki sta sedaj jasnejša. Spoštovane poslanke in poslanci. Ob zaključku predstavitve predloga zakona bi vas rad še enkrat opozoril na rok iz odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije, to je 11. november 2005, po katerem ne bo več zakonske podlage za pobiranje cestnine na slovenskih avtocestah, cestnina pa je v finančnem sistemu nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, pomemben vir financiranja razvoja [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]in vzdrževanja avtocestnega obrežja, to je glavni vir za vračilo najetih investicijskih kreditov za gradnjo avtocest. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za promet kot matično delovno telo, zato predsednika gospoda Kanglerja vabim, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Odbor za promet državnega zbora Republike Slovenije je na 7. redni seji 8.9.2005 obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah, ki ga je v obravnavo predloga v državnem zboru poslala vlada Republike Slovenije s predlogom, da ga obravnava po skrajšanem postopku, ker gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona ter uskladitve z odločbo ustavnega sodišča Republike Slovenije. Razloge in z njim povezane glavne vsebine sprememb in dopolnitev zakona o javnih cestah je pred menoj predstavil sam minister za promet, gospod Janez Božič. Glavni razlogi so, kot je tudi sam navedel, ustavna odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 11.11.2004, o določitvi cestnin cest in vsebinskega okvira za podzakonsko urejanje cestnine, s katero je državnemu zboru naloženo, da mora ugotovljene neskladnosti 11. člena zakona o javnih cestah opraviti v roku enega leta, to je najkasneje do 11.11.2005. Drugi razlog je prenos nekaterih zahtev, sprejetih direktiv Evropskega parlamenta in sveta v slovenski pravni red, od cestnikih pristojbin za uporabo določene infrastrukture za težka tovorna vozila, o interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov v skupnosti ter o minimalnih varnostnih zahtevah za predore, kar je zelo pomembno glede na to, da se iz dneva v dan predori na slovenskih cestah povečujejo. Tretji razlog je razlog ureditev nekaterih najbolj nujnih uskladitev z zakoni, ki so bili sprejeti po uveljavitvi zakona o javnih cestah. Odbor za promet je nato v skladu z 126. in 128., 130. in 132. in 131. členom poslovnika državnega zbora prišel na razpravo in glasovanje posameznih členov predloga zakona in o vloženih amandmajih ter o amandmajih odbora, ki jih imate vložene v samem poročilu odbora. Z upoštevanjem sprejetih amandmajev je v skladu s prvim odstavkom 133. člena poslovnika državnega zbora pripravljen dopolnjen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah, ki je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bojana Ruglja, da predstavi stališče Slovenske demokratske stranke in s tem seveda pričenjamo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin.
Hvala predsedujoči, lep pozdrav tistim, ki ste tukaj notri in tudi tistim, ki jih ni. Temeljni razlog za začetek postopka spreminjanja in dopolnjevanja zakona o javnih cestah je odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 11.11.2004, s katero je sodišče ugotovilo, da je 11. člen zakona o javnih cestah v neskladju z ustavo in da mora Državni zbor Republike Slovenije to neskladnost odpraviti v roku enega leta. Še pomembneje pa je, da je s to odločbo Ustavno sodišče Republike Slovenije odločilo, da se 2. člen uredbe o cestnini za uporabo določenih cest razveljavi. Ta razveljavitev pa začne veljati 30 dni po izteku prej omenjenega enoletnega roka. Temeljni razlog za razveljavitev je v tem, da obstoječi zakon o javnih cestah nima vsebinskega okvira, na podlagi katerega bi vlada lahko predpisala katere so ceste, kjer se zaračuna cestnina. Zato je tudi v neskladju z drugim odstavkom 120. člena nov stavek, ki določa načelo zakonitosti uprave. Ker je Ustavno sodišče Republike Slovenije z odložnim rokom 11.12.2005 v določenem delu razveljavilo uredbo vlade, ki ureja cestnine, po tem datumu brez sprememb zakona in novega podzakonskega predpisa vlade o cestninah in cestninskih cestah ter cestnih objektih, ne bo več mogoče zaračunavati uporabe teh cest. Dne 29.4.2004 sta bili sprejeti in dan kasneje objavljeni dve direktivi, ki ju je prav tako potrebno prenesti v slovenski pravni red in nov zakon o javnih cestah. Gre za direktivo Evropskega parlamenta in sveta glede interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov v skupnosti in za direktivo o minimalnih varnostnih zahtevah za predore v vseevropskem cestnem omrežju. Rok za prenos prve direktive v slovenski pravni red je 20.11.2005, drugi pa 30.6.2006. Cilji so torej jasni. Uskladiti zakon o javnih cestah z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije tako, da bo določal vsebinski okvir za podzakonsko urejanje cestnine in določitev cestninskih postaj. Prenos direktiv Evropske skupnosti v slovenski pravni red, urediti nekatere najbolj nujne uskladitve z zakoni, ki so bili sprejeti po obstoječem zakonu o javnih cestah, kot so zakon o graditvi objektov, zakon o prekrških, zakon o evidentiranju nepremičnin, državne meje in prostorskih enot. Urediti novo rešitev enostavnejšega postopka pridobitve lastninske pravice države, ali lokalne skupnosti, na zemljiščih, ki so namenjena za javne ceste, skladno z odločbo ustavnega sodišča. Predlagani zakon ne bo imel neposrednih posledic za proračun in negativnih finančnih posledic za druga javna finančna sredstva, v kolikor bo sprejet. V nasprotnem primeru pa lahko pride celo do negativnih posledic. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah je evropsko primerljiv, zato ga poslanska skupina SDS v celoti podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker smo danes tudi v vodstvu okleščeni mi dovolite, da izjemoma zapustim ta prostor in sam predstavim stališče Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Naj na začetku povem, da v poslanski skupini Liberalne demokracije ne nasprotujemo sprejetju zakona, bi pa radi ponovno opozorili vlado, da naj tako zakomplicirane spremembe in dopolnitve ne vlaga po skrajšanem postopku, ampak po rednem. Mi seveda tega nismo želeli problematizirati na kolegiju predsednika zaradi ažuriranja oziroma zaradi hitrosti. Od zakonskih rešitev želimo predvsem izpostaviti določbe novega 11. a člena, ki sicer ne pomenijo bistvene vsebinske spremembe dosedanjega cestninskega sistema, usklajujejo pa zakon z odločbo ustavnega sodišča, tako da bo določal vsebinski okvir za podzakonsko urejanje cestnine in določitev cestninskih cest. Brez uveljavitve teh določb bo od 11. decembra dalje pobiranje cestnine na slovenskem avtocestnem omrežju nezakonito. Ker člen omogoča tudi plačevanje cestnine za uporabo gorskih prelazov, izkoriščamo to priložnost za pobudo ministrstvu za promet, da prouči možnost uvedbe plačevanja cestnine za uporabo našega edinega visokogorskega prelaza Vršič, ki se v poletni turistični sezoni duši v avtomobilski pločevini. Cestnina ne bi bila namenjena samo povrnitvi stroškov za vzdrževanje in obnavljanje, temveč tudi okoljskih stroškov, o katerih pa tretji odstavek novega 11.a člena ne govori. Posebej pozdravljamo povsem novo določbo, ki dopušča, da na določenih državnih cestah v naseljih ali naseljenih območij, kjer obstaja vzporedna avtocestna povezava, minister prepove promet težkim tovornjakom. Že pred pristopom je Evropski uniji se je leta 1994 naša država odrekla možnosti omejevanja tranzitnega cestnega tovornega prometa, ki na naših cestah skokovito narašča, še posebej po odpravi carinskih formalnosti 1. maja 2004. Zaradi takšnega trenda se bomo tudi v naši državi zelo kmalu soočili s hudimi okoljskimi in prostorskimi problemi. Kljub temu, da okoljski stroški niso zadovoljivo vključeni v cestnino za težke tovornjake, se veliko število tovrstnih voznikov izogiba plačevanju cestnin na avtocestah z uporabo vzporednih državnih cest. Težki tovornjaki pospešeno uničujejo že itak slabe državne ceste, saj bistveno boj najedajo ceste kot osebna vozila in poslabšujejo prometno varnost. Ker tranzitnega cestnega tovornega prometa na kratek rok ne moremo zmanjšati, ga morajo nosilci prometne politike čim prej dosledno preusmeriti nazaj na avtoceste, navkljub zelo verjetnim protestom domačih avtoprevozniških združenj. Preusmeritev težkih tovornjakov na avtoceste je nujna tudi zaradi napovedi, da bo Evropska komisija predlagala odpravo predpisov, ki omejujejo oziroma prepovedujejo vožnjo tovornjakov ob koncu tedna. Omenjena določba predloga zakona sicer omogoča prepoved in omejitev prometa težkih tovornjakov, vendar zgolj skozi ali mimo naselij. S tega vidika določbo ocenjujemo kot premalo ambiciozno in nedosledno, saj bi morala takšno prepoved omogočati na vseh državnih cestah, ki so vzporedne avtocestam. S tem predlogom že posegamo na področje prometne politike, s katero se bom prav kmalu srečali tudi v tem zboru. Naj ob tej priliki le povemo, da je predlog resolucije žal strokovno pomanjkljiv in ohlapen, bržkone zato, ker se ministrstvo izogiba odgovornosti in zaveze. Že do sedaj je bil udeležen precejšnje kritike s strani profesionalne javnosti, a o tem kdaj drugič. V našem poslanskem klubu prav tako opozarjamo na novo poglavje, ki ureja minimalne varnostne zahteve za predore in v naš pravni red prinaša direktivo o minimalnih varnostnih zahtevah za predore o vsem evropskem cestnem omrežju. Ob tej priliki ponovno opozarjamo na dejstvo, da naš najdaljši enocevni dvopasovni predor Karavanke, nima sodobnega specialnega gasilskega vozila za reševanje v predorih, čeravno je na primer Dars takšno vozilo zagotovil za intervencije v primeru nesreč v še ne izgrajenih predorih Tabor-Slatina in Barnice pri Podnanosu, zato pričakujemo, da bo tudi uveljavitev tega zakona prisilila ministrstvo za promet in upravljalca predora Karavanke k nakupu novega specialnega gasilskega vozila za reševanje v predorih tudi za ta predor. V poslanskem klubu LDS kot rečeno, bomo kljub pomislekom in dejstvu, da predlagatelj ni v celoti upošteval mnenja zakonodajno-pravne službe, predlog zakona podprli. Ob tem še enkrat pripominjamo, da bo kaj kmalu treba pripraviti in sprejeti nov zakon o javnih cestah, saj obstoječi tekst ne bo več prenesel podobnih zajetnih posegov. Hvala lepa.
In k besedi vabim gospo Bredo Pečan, da predstavi stališče Socialnih demokratov.
Dober dan. Poslanska skupina socialnih demokratov predlagani zakon podpira. Ne bi ponavljala razlogov, ki smo jih ravnokar slišali, dopolnila bi pa predvsem s stališča lokalnih skupnosti, seveda tudi države, ker ta zakon poenostavlja pridobivanje cestnega telesa, oziroma zemljišča pod cestnim telesom, v last države oziroma občine. Dejstvo je, da smo že pred precej leti tako država kot občine dobili zavezo, država verjetno takih problemov nima, občine pa zagotovo zelo velike, ker imamo zelo, celo občine, ki imajo sorazmerno malo lokalnih cest, veliko kilometrov cest, ki tečejo po tujih zemljiščih, po zemljiščih v zasebni lasti. In postopek pridobivanja teh zemljišč v last, kar je konec koncev normalno, glede na to, da mora potem lastnik skrbeti tudi za cesto in je s tem dana tudi možnost, da se razglasi na cesti javno dobro, da bomo s tem lažje pridobivali ta zemljišča. Drugače pa, kot rečeno, poslanska skupina ta zakon podpira. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jožefa Horvata, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavcema, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Naj uvodoma povem, da bo poslanska skupina Nove Slovenije predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah podprla. Podprli pa smo tudi amandmaje odbora državnega zbora za promet kot matičnega delovnega telesa. Razlogi za podporo zakonu so naslednji. Prvi razlog. Zakon o javnih cestah, ki je stopil v veljavo 7. junija 1997, je uredil javne ceste v Republiki Sloveniji, jih razdelil na državne ceste, to je tiste, ki so v pristojnosti državnih organov, in na občinske ceste, ki so v pristojnosti občin. 11. novembra lansko leto je Ustavno sodišče Republike Slovenije ugotovilo, da je 11. člen zakona o javnih cestah v neskladju z ustavo, in da mora Državni zbor Republike Slovenije to neskladnost odpraviti do 11. novembra letos. Še pomembneje pa je, da je ustavno sodišče Republike Slovenije z odložnim rokom 11.12.2005 v določenem delu razveljavilo uredbo vlade, ki ureja cestnine. Po 11. decembru 2005 brez sprememb zakona in novega podzakonskega predpisa vlade o cestninah in cestninskih cestah ter cestnih objektih ne bo več mogoče zaračunavati uporabe teh cest. To pa bi usodno ogrozilo realizacijo nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, saj so v finančnem sistemu nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji sredstva, ki so pridobljena s pobrano cestnino, pomemben vir financiranja razvoja, obnavljanja in vzdrževanja avtocestnega omrežja ter glavni vir za vračilo že najetih investicijskih kreditov za gradnjo avtocest. Drugi razlog. Z urejanjem cestnine v zakonu o javnih cestah je treba zagotoviti tudi podroben prenos direktive 1999/62 Evropskega parlamenta in sveta o zaračunavanju dajatev za težka tovorna vozila za uporabo določenih infrastruktur v ta zakon, in sicer v tistem delu, ki se nanaša na cestnino. Tretji razlog za podporo temu zakonu. V slovenski pravni red je prav tako treba prenesti direktivo 2004/52 evropskega parlamenta in sveta o interoperabilnosti Elektronskih cestninskih sistemov v skupnosti in direktivo 2004/54 Evropskega parlamenta in sveta o minimalnih varnostnih zahtevah za predore v vseevropskem cestnem omrežju. Rok za prenos prve direktive v slovenski pravni red je že 20. november 2005, drugi pa 30.6.2006. Predlagani zakon zato vključuje temeljne zahteve obeh direktiv, ki ju je treba prenesti v slovenski red na zakonski ravni. Četrti razlog. Predlog zakona ureja nekaj najnujnejših uskladitev z zakoni, ki so bili sprejeti po zakonu o javnih cestah, kot so na primer zakon o graditvi objektov, zakon o prekrških in zakon o evidentiranju nepremičnin državne meje in prostorskih enot. In končno peti razlog za podporo temu zakonu. Zakon vpeljuje novo rešitev enostavnejšega postopka pridobitve lastninske pravice države ali lokalne skupnosti na zemljišču, ki je bilo uporabljeno za javno cesto, kar je skladno z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je že leta 2002 razveljavilo tudi 85. člen zakona o javnih cestah. Kot že rečeno, bo poslanska skupina Nove Slovenije predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah podprla. Hvala lepa.
Hvala gospodu Horvatu. Gospod Franc Kangler bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki vlade, minister! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla spremembe zakona o javnih cestah po skrajšanem postopku, ki smo ga podprli tudi na matičnem delovnem telesu. Konec koncev se zavedamo, da je zaradi odločbe ustavnega sodišča treba nekatere določbe zakona o javnih cestah urediti v skladu s to odločbo do 11.11.2005. In tu so eni izmed razlogov, da je potrebno pravni red spoštovati, tudi razlogi, da se zakon pelje po skrajšanem postopku. Drugi razlog, da je prišlo do spremembe zakona o javnih cestah so prav gotovo prenos nekaterih zahtev, ki so bile sprejete. Predvsem mislimo na direktive Evropskega parlamenta in sveta v slovenski pravni red. Konec koncev Slovenija v Evropski uniji na nek način mora spoštovati red v Evropski uniji, spoštovati mora direktive, sprejete v evropskem parlamentu in svetu, in jih je tudi potrebno uskladiti s pravnim redom v Republiki Sloveniji. Omenjeni zakon, kot smo pred sogovorniki ugotovili ureja cestnine, interoperabilnost cestninskih sistemov. Zelo pomembno je, da pristopimo k sistemskemu reševanju problemov cestninskih sistemov. Zakon ureja določitev mej javnih cest, kje so sploh meje ob javnih cestah, na nek način zakon rešuje tudi rekonstrukcijo državnih cest, na kakšen se naj rekonstruirajo državne ceste, obseg uporabe javnih cest, minimalne varnostne zahteve, ki so nujno potrebne za uporabo državnih cest. Zakon opredeljuje tudi nekatere naloge ministrstva, predvsem opredeljuje tudi nekatere upravljalske zahteve upravljalcev predorov, dobili smo z zakonom tudi uradnika za varnost, omejitev uporabe državnih cest, na kakšen način sme kdo in kdaj uporabiti, omejit uporabo državne ceste. Predvsem je pomemben tudi inšpekcijski nadzor v predorih zaradi varnosti in uporabe državnih cest in predorov. Pomembne so tudi prehodne določbe, s katerimi urejajo nekatere segmente in poglavja z novimi določbami. Še enkrat, poslanska skupina bo zakon v celoti podprla kot je tudi predlagan.
Hvala gospodu Kanglerju. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa. Podpora predlaganemu zakonu je utemeljena, tako menimo v poslanski skupini DeSUS. Utemeljitev črpamo iz nekaterih dejstev, ki so bila doslej že povedana in naj ponovim, da je pač treba odpraviti to neskladnost, ki jo je odločba ustavnega sodišča ugotovila. Naj povem, da je rok prav tako rekoč tik pred vrati in naj povem, da bi seveda bilo po tem datumu cestninjenje nezakonito in da bi s tem bil ogrožen program oziroma izvajanje programa, nacionalnega programa, za izgranjo cest. Brez določitve katere ceste so lahko cestninjene bi torej ponovno bili v zadregi, ravno tako pa bi bili najbrž v zadregi, če obeh omenjenih direktiv, ki so bile že omenjene, ne bi implementirali tudi v našo zakonodajo. Torej to so razlogi, ob nekaterih drugih morebiti še, ki zagotavljajo našo podporo. Vmes sicer ugotavljam, da ni najbolje, da smo kar naprej v časovnih stiskah. Morebiti bi bil pravi trenutek, da bi takrat bolj paketno urejali, ko smo tik pred počitnicami dvakrat odločali o kreditih za izgradnjo tovrstne infrastrukture, vendar pa sedaj kakšne posebne izbire v zvezi s tem nimamo. Mi podpiramo tudi sicer nekatere druge opredelitve, predlagane v zakonu, zlasti tiste, ki zadevajo skrajšanje postopkov na področju javnih cest, bodisi v zapis v zemljiško knjigo, bodisi za razlastitev ali pa za drugačen način, torej za način urejanja rekonstruiranja cest brez gradbenih dovoljenj, kadar je to seveda v javno korist. Vendar pa se sprašujemo, kaj pomeni sintagma javne ceste. Razlog za to vprašanje je zelo preprost. V obrazložitvi poročila smo lahko prebrali, da zakon loči javno ceste na tiste, ki zadevajo državne javne ceste in na tiste, ki zadevajo občinske javne ceste. Če tako drži, potem je tretma teh dvojih cest različen. To pa mi sodimo, da ni najbolje. Zagotovo sama sintagma javne ceste pomeni vse javne ceste. To dopušča tudi 19. člen predhodnih in končnih določb, kjer se omejitev lastninske pravice nanaša zopet na vse javne ceste in jo omogoča na vseh javnih cestah. Tudi na občinskih. Mi vemo, da imamo na občinskih cestah ravno tako številne in velike in težke probleme. Pri urejanju teh problemov pa sedaj ne bomo deležni enakega tretmaja, kot jo bodo deležne državne ceste, če seveda ta razlaga drži. Če ta razlaga morebiti drži, zavoljo tega, ker 28. člen omejuje to pravico, dobesedno tako piše, na rekonstrukcije državnih cest. Mi sodimo, da bi bilo treba dati danes še dodatno pojasnilo ali pa kar se da še urediti tako, da bi bil tretma za občinske in za državne ceste enak, da bi torej bil enak za vse javne ceste. Tako bi se lahko tudi vse javne ceste rekonstruirale, obnavljale, odmerjale itd. v skladu s tem zakonom z enakim tretmajem.
Hvala gospodu Rezmanu. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 22. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POMOČI ZA REŠEVANJE IN PRESTRUKTURIRANJE GOSPODARSKIH DRUŽB V TEŽAVAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika odbora gospoda Vilija Rezmana, da predstavi poročilo odbora.
Ponovno, hvala za besedo. V času veljavnosti tega zakona so se pokazale različne slabosti, zlasti slabosti v zvezi z vsebino programa prestrukturiranja, slabosti v zvezi z oceno programa prestrukturiranja, pa tudi v zvezi z ocenjevanjem učinkov izvajanja tega zakona. Vmes so pričele veljati tudi smernice Evropske unije z veljavnostjo od leta 2004 do 2005. Zato se je vlada odločila, da predlaga, in sicer po skrajšanem postopku, spremembo tega zakona. Kolegij je odločil, da je matično delovno telo odbor za gospodarstvo. Odbor je zadevo obravnaval ob upoštevanju številnih mnenj, zlasti zakonodajno-pravne službe, Gospodarske zbornice Slovenije in tudi državnega sveta. Obenem je obravnaval tudi tri amandmaje Socialnih demokratov, ki so bili večinsko zavrnjeni in sprejel nekaj svojih amandmajev, in sicer po sugestiji zakonodajno-pravne službe. Predloga zadružne zveze, da bi se kmetijske zadruge tretirale ravno tako kot siceršnje gospodarske družbe, pa odbor ni obravnaval. Razprava, ki se je razvila, je tekla zlasti na podlagi opozoril zakonodajno-pravne službe, pa tudi dodatnih pojasnil predlagateljev in tistih, ki so predlagali amandmaje. Pri tem se je pokazalo nekaj različnih razmišljanj ob posamičnih vprašanjih, predvsem pa pri tistih vprašanjih, na katera je zakonodajno-pravna služba že opozorila, pa je ocenjevala, da odgovori predlagatelja niso bili ustrezni ali pa docela jasni. Tako so se izpostavljala naslednja vprašanja: Zakaj se dodatno predlaga kot upravičence za pomoč tiste, ki so zreli za postopke v zvezi z insolventnostjo? To je spraševala tako zakonodajno-pravna služba kot Gospodarska zbornica Slovenije. Odgovor predlagateljev pa je bil, da s tem preprosto sledimo smernicam, ki so za nas obvezne. Drugo vprašanje je bilo: Kdo je tisti, ki potrjuje program prestrukturiranja? In ponovno odgovor predlagatelja, ki govori o tem, da je nadzorni svet velikih družb tisti, ki o tem odloča, da o tem kasneje odloča evropska komisija in potem, torej kot zaključno odloča še vlada Republike Slovenije. Ali naj bodo do pomoči upravičeni tudi tisti, ki so tik pred likvidacijo? To je bilo naslednje vprašanje. Predlagatelj je vztrajal, da da. Amandma, ki ga je predlagal odbor, pa je upravičenost tistih, ki so pred likvidacijo, črtal. Torej tega ni več v predlogu. Na odboru smo predlagali, da vlada do današnjega dne oziroma do pričetka obravnave v državnem zboru o tem še premisli, vendar kakšne spremembe doslej nismo prejeli. Nekaj je bilo razprav v zvezi s potrebnostjo izjave o tem, ali so družbe, ki prosijo za pomoč, že dobile kdaj to pomoč ali ne. Tudi tu je bilo tako, da se odbor ni v celoti strinjal in je moral odločati večinsko. Ostala je dikcija, da se naj te izjave pišejo, čeprav so nekateri sodili, da so povsem nepotrebne. Vprašanje, ki se je postavljalo, je bilo; Zakaj se zaostrujejo kreditni pogoji? Odgovor predlagatelja je bil, da je tudi to v skladu s smernicami Evropske unije. Trije amandmaji v zvezi s pravico do odpravnine v firmah, ki so v prisilni poravnavi v zvezi z možnostjo odloga plačil prispevkov in davkov, in v zvezi z obveznostjo izjave, ki so jih predlagali socialni demokrati, pa niso bili izglasovani. To so bili nekateri glavni pomisleki. Pomislek, ki ostaja čisto do konca, pa je, ali je bilo ustrezno odgovorjeno na vprašanje zakonodajno-pravne službe, da ostaja problem retroaktivnosti delovanja tega zakona.
Hvala gospodu Rezmanu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik! Spoštovani predstavniki ministrstva, državni zbor! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah, ki ga danes obravnavamo, naj bi poenostavil postopke dodeljevanja državne pomoči, zlasti malim in srednjim podjetjem, ki so se znašla v težavah. Poudarjam, naj bi. Saj je predlagatelj tako zapisal v svojem uvodu in ciljih predloga zakona. Žal poenostavitev v samem besedilu členov ni. Nasprotno, Socialni demokrati trdimo, da bo s sprejetjem tega zakona praktično onemogočeno dodeljevanje državnih pomoči podjetjem v težavah. Vlada kot predlagateljica v osnovi trdi dvoje, kar naj bi prineslo poenostavitve. Prvič. Poenostavili se bodo postopki vladnega medresorskega usklajevanja in postopki izvajanja dodeljevanja državnih pomoči. Socialdemokrati pozdravljamo tako namero. Vendar hkrati trdimo, da to ni vsebina zakona, temveč kvečjemu vsebina njegovih izvedbenih predpisov. In drugič. Za mala in srednja podjetja bo programe prestrukturiranja in spremembe le-teh potrjevala vlada in o tem le obveščala evropsko komisijo. Res je, ampak to velja za Slovenijo od 1. maja 2004. Namreč, kot polnopravni člani Evropske unije moramo spoštovati med drugim tudi 88. člen Pogodbe o ustanovitvi evropske skupnosti, Odredbo Sveta Evropske unije, številka 659 iz leta 1999, in odredbo komisije, številka 794 iz leta 2004, ki urejajo postopke dodeljevanja državnih pomoči. Omejena odredba iz leta 1999 pa dopušča tako imenovane skupinske izjeme od temeljnega pravila, da so državne pomoči v načelu prepovedane. V te skupinske izjeme sodijo vsa mala in srednja podjetja držav članic Evropske unije. V tem smislu samo zapisujemo v zakon tisto, kar že velja. Socialni demokrati trdimo, da je bil zakon od samega začetka slabo pripravljen. Razen velikih besed v uvodu o tem, kako se bo državna pomoč po novem hitreje dodeljevala ter kako bo država ob tem gledala predvsem na gospodarsko manj razvita in socialno bolj občutljiva območja, v besedilu členov ni ostalo nič. Nasprotno. Že predlog zakona, ki ga je obravnaval matični odbor za gospodarstvo, je vseboval ostre kriterije, ki jih morajo izpolnjevati podjetja v težavah, če želijo sploh konkurirati za sredstva državne pomoči. Poslušali smo obrazložitev vlade, da tako od nas zahteva pravni red Evropske unije in da se temu ni mogoče izogniti. Sicer se lahko kaj hitro znajdemo v postopkih pred evropskimi sodišči. Zelo nekredibilno zveni sklicevanje vlade na evropski pravni red, če je vladna koalicija na matičnem delovnem telesu predlog zakona zaostrila do te mere, da bo dodelitev državne pomoči podjetju v težavah zgolj pobožna želja in nič drugega. O slabi pripravi zakona pa pričata vsaj še dve drugi stvari. Prvič. Pri finančnih posledicah zakona se vlada poslužuje izključno podatkov iz leta 2003 in 2004. Niti z besedico pa ne pove, koliko sredstev državne pomoči je pripravljena nameniti v prihodnje za potrebe pomoči podjetjem v težavah. Takih podjetij pa je žal vedno več. Ampak očitno bo varčevanje v državnem proračunu prioriteta. Tudi za ceno novih odpuščanj. In drugič. Zelo slabe obrazložitve k posameznim členom predloga zakona. Obrazložitve so zelo skope, vsebinsko pomanjkljive in nekatere žal tudi neresnične. Morda v celotni podobi pripravljalnega zakona govori sledeča misel predsedujočega na matičnem delovnem telesu: "Zakonodajna pravna služba je ena izmed tistih, ki nekoliko bolj pazi na slovenski jezik kot predlagatelj zakona, ker če bi z rdečim svinčnikom brali predlog zakona, bi bilo vse rdeče". Kritike so več kot očitne, saj so do podobnih zaključkov prišli tudi predstavniki vladajočih strank. Socialni demokrati želimo delovati konstruktivno, zato smo pripravili kar nekaj amandmajev, ki zagotovo izboljšujejo predlog zakona na način, da bodo podjetja v težavah upravičeno lahko pričakovala pomoč države. Posamezne amandmaje bomo v nadaljevanju razprave tudi utemeljili. Od njihovega sprejetja ali nesprejetja pa je odvisna podpora Socialnih demokratov predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala gospodu Hanu. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko in sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Izračun finančne pomoči iz proračuna Republike Slovenije gospodarskim družbam je sila zahtevna naloga, ki kljub doslednemu izvajanju predpisov, ki to področje urejajo, skoraj vedno prinaša tudi slabo voljo in negodovanje, posebej pri tistih podjetjih, ki do te pomoči niso upravičena, so pa na primer v isti branži, torej pri potencialnih konkurentih. Pravno podlago za dodeljevanje državnih pomoči podjetjem v težavah predstavljata dva dokumenta, in sicer zakon o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah in uredba o kazalnikih, vsebini programa prestrukturiranja in vodenju evidenc o dodeljenih državnih pomočeh gospodarskim družbam v težavah. Gre samo za gospodarske družbe, registrirane po zakonu o gospodarskih družbah. Osnovna strategija dodeljevanja državnih pomoči je omogočiti ogroženim gospodarskim družbam prestrukturiranje, stabilizirati njihovo poslovanje, ohraniti zdrava poslovna jedra in optimalno število zaposlenih. To še posebej velja za družbe, ki delujejo na gospodarsko manj razvitih območjih, kjer bi izguba večjega števila delovnih mest ob že tako visoki stopnji nezaposlenosti povzročila resne socialne probleme. Še posebej po podpisu pristopnega sporazuma o vstopu Republike Slovenije v polnopravno članstvo Evropske skupnosti ima pomoč izrazito socialni karakter in je komplementarna s politiko zagotavljanja gospodarske in socialne kohezije na gospodarsko manj razvitih območjih. Izvajanje zakona v praksi kaže na določene pomanjkljivosti, ki terjajo nujne spremembe in nujne dopolnitve. Da bodo postopki in izvajanje zakona potekali bolj učinkovito, predlagatelj zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pomoči, za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v državah želi predvsem določiti pravila dodeljevanja državnih pomoči na enostaven in transparenten način. Tako s strani države, kot tudi prosilcev. Poslanska skupina Nove Slovenije - krščansko ljudske stranke predlagatelja v teh prizadevanjih podpira. Predvsem, ker bo v zakon vnesel nekatere potrebne in pomembne elemente. In sicer, pravno podlago za dodeljevanje državnih pomoči podjetjem v težavah, ki ne bodo v nasprotju z določili notranjega trga. Poenostavitev postopka dodeljevanja državnih pomoči srednjim in malim podjetjem. Racionalizacijo porabe sredstev iz proračuna ob upoštevanju logoritma za izračun najnižje možne vsote državne pomoči, ki je potrebna za preživetje podjetja. In opredelitev parametrov za določanje državnih pomoči podjetjem v težavah, tako da bo ta kompatibilna z usmeritvami industrijske politike in regionalne politike v Republiki Sloveniji. Poslanska skupina Nove Slovenije bo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah iz navedenih razlogov podprla. Hvala za pozornost.
Hvala gospodu Horvatu. Gospod Kristijan Janc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegi in kolegi! Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo je na svoji 6. seji obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah po skrajšanem postopku, kot ga je tudi vlada sama predlagala. Mnenja in številne pripombe zakonodajno-pravne službe smo na odboru temeljito z amandmaji seveda upoštevali skupaj s predstavniki vlade oziroma predlagatelja, to je ministrstva za gospodarstvo. Pri vsem tem je tudi aktivno zraven sodelovala Gospodarska zbornica Slovenije, ki je dodatno pojasnjevala na seji odbora svoje stališče, ki smo jih tudi v celoti oziroma delno upoštevali s sprejetimi amandmaji oziroma predlaganimi amandmaji. Posamezne rešitve so bile temeljito tudi predstavljene v okviru same razprave po posameznih členih. Smatramo v Slovenski ljudski stranki, da so v predlogu zakona jasni pogoji oziroma pravila, kako do teh sredstev ob določenih soglasjih evropske komisije, višina lastnih sredstev, pravni podlagi, poenostavitvi, skratka kriterijev, ki so po mojem, po naši oceni zelo pomembni za pridobivanje tovrstne pomoči. Pomoč z reševanji je začasna in povratna pomoč, katere osnovni cilj je, da družba v težavah ostane pri življenju, hkrati pa je namenjen za odpravljanje likvidnosti krize in plačilne nesposobnosti. Pomoč se podeljuje za obdobje, ki ni daljše od šestih mesecev. Skratka, s tem zakonom se po našem zelo mudi, saj ocenjujemo, da zadeve na tem področju še stojijo in mnogi že čakajo na to rešitev oziroma na to, na popravek tega zakona in dopolnitve tega zakona, ki so nujno potrebne. Upam, da za nekatere ne bo že kaj prepozno. Skratka, matični odbor je skupaj s 128. členom poslovnika državnega zbora glasoval o teh posameznih členih predloga zakona ter tudi vse člene sprejel. Slovenska ljudska stranka bo podprla amandmaje z vsemi temi dopolnitvami iz zakona z eno veliko željo in upanjem, da bodo te spremembe in dopolnitve doprinesle k večji učinkovitosti, transparentnosti in hitrim ukrepom dane pomoči ter boljšemu nadzoru le-teh sredstev. Predvsem pa, da bo učinek teh sredstev boljši v interesu ohranjanja slovenskih podjetjih, ki so zašla v težave, s tem pa bo bistveno vprašanje ohranjanja teh delovnih mest. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jancu. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni. Z gotovostjo lahko trdimo, da sta tako zakonodajna kot izvršilna veja oblasti v Sloveniji v preteklih letih sokreirali makroekonomsko sliko v naši državi. S tem hočemo povedati, da je tako ta državni zbor kot izvršna veja oziroma kot zakonodajna in izvršna veja oblasti sokriv za stanje v gospodarstvu, kot ga imamo danes. Zato se nam zdi prav, da od časa do časa žal preredko kdaj sprejmemo tudi zakon, ki bi se odražal v pozitivni obliki, torej zakon, ki bi se odražal v smislu pomoči podjetjem v težavah, ob tem pa seveda ne smemo pozabiti in moramo imeti v mislih vedno to, da smo praviloma v te težave pahnili podjetja prav mi, ki se ukvarjamo s politiko in ustvarjamo oziroma določamo makroekonomske pogoje. Tako po eni strani fiskalne pogoje kot monetarne pogoje, torej določamo višino davkov, subvencijo kakor tudi obnašanje kroženje denarja na našem trgu. Po naši oceni, torej, po oceni Slovenske nacionalne stranke se je ta državni zbor navkljub težnjam Slovenske nacionalne stranke preredko kdaj ukvarjal s podobno materijo. Verjetno se boste spomnili, da smo samo v prejšnjem obdobju poskušali v poslanski skupini SNS v proceduro spraviti zakon o prevzemih, zakon o preprečevanju omejevanja konkurence, zakon o sposobnosti oziroma zagotavljanju pravic iz naslova delovnih razmerij in mnogo ostalih zakonov. Ampak vse te zakone je prejšnja oblast in bojim se, da bo tudi tokratna pospremila z negativno vizijo, češ naj se politika ne vmešava v gospodarstvo. Ampak, ali ni to dvolično, da po eni strani predpisujemo same obveznosti, po tisti strani, ko po podjetja nekaj od nas pričakujejo, pa je odgovor vlade oziroma vladne večine, katerakoli je aktualna, pusti podjetjem, da so same na trgu. Ampak, pustimo jih samo v tistem momentu, ko se pričakujejo določene bonitete oziroma olajšave. Ko pa jih je potrebno obremeniti, pa je glavna naloga politike, da jih bremenimo naprej. V Nacionalni stranki ravno iz tega razloga, torej, dosedanje prakse dela slovenske politike, zakonodajne in izvršilne veje oblasti pozdravljamo v osnovi vsebino oziroma, se opravičujem, v osnovi naslov tega zakona. Naslov obeta mnogo, a žal, ko je vsebina tega zakona kdorkoli ga bo prebral malo podrobneje zelo prazna. Po naši oceni bo ta praznina povzročila ravno to škodo, da čaš se bomo pred evropsko komisijo evropskimi institucijami hvalili, da ima Slovenija pozitiven zakon. Predlagatelj je celo zapisal v obrazložitvi, da evropska komisija ni imela pripomb na to. Gospodje, seveda nima pripomb, ampak ko so približno enako zakonsko materijo sprejemali v nekaterih drugih novih članicah Evropske unije, ki so vstopile po 1.5.2004, je bil odgovor komisije: "Ne, preveč ste šli ščitit domače gospodarstvo." So jim to zaščito malo oklestili, ampak še zmeraj imajo bistveno močnejšo zaščito domačega gospodarstva, kot jo imamo mi. Ob tem pa slovenska vlada striktno pozablja na tisti najpomembnejši element, ko celotno zaščito meče v en koš. Slovenska vlada, tako prejšnja kot ta, to lahko trdim na podlagi tega kriterija, teži k temu oziroma izhaja iz tega, da je kakršnokoli vmešavanje na pozitivni strani v gospodarstvo izključno podrejeno direktivam Evropske unije. Če se boste pa spomnili, mislim, da je bilo lansko leto, ko je Slovenska nacionalna stranka vložila zakon o prevzemih, smo dobili s strani vlade katastrofalno ogorčen odgovor, češ da je pa to nemogoče, ker pomeni poseg politike v gospodarstvo. Čez sedem mesecev je prišlo priporočilo institucij Evropske unije, naj slovenska vlada nemudoma sprejme nov zakon o prevzemih, ki bo ščitil domače gospodarstvo. Ampak dovolite, da se v preostalih sekundah vrnem še na nekaj najpomembnejših kritik, ki jih imamo v okviru PS SNS na omenjeni zakon. [[Opozorilni znak za konec.]] Torej, zaostrovanje kreditnih pogojev oziroma vračanje vračilnih pogojev - po naši oceni popoln absurd in nesmisel, ki ga predlaga vlada. V nadaljevanju je smiselno izpostaviti, da se omejuje državna pomoč na najnižjo stopnjo. Koga s tem blefiramo? Podaljšujemo samo agonijo propada, ničesar drugega. Tudi kriterij, ki je sicer v 7. členu natančneje določen, torej kriterij načela enkratnosti pomoči, je presplošen. Gospe in gospodje [[ponovni znak za konec]] , tovrstna zakonodaja je po naši oceni prej škodljiva kot negativna, če govorimo realno. Po drugi strani je pa res, takemu zakonu ne moremo nasprotovati že zaradi imena.
Gospod Peče [[...]]
S tem pa se nacionalna stranka pridružuje vsem tistim, ki le pihajo lepe besede. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
No, v poslanski skupini DeSUS se bomo pridružili podpori predlaganemu zakonu o pomoči za reševanje in prestrukturiranje družb v težavah. Nimamo pri tem nobenih posebnih predsodkov. Zlasti zato ne, ker gre med drugim tudi za uskladitev z evropsko regulativo, ker gre za odpravo slabosti, ki smo jih naštevali že na odboru, ker gre za to, da je lahko to razumeti tudi kot eno izmed dimenzij občutljivosti za socialno problematiko, pa tudi za problematiko pomoči tistim, ki so v regijskem smislu razvojno retardirani, ki torej zaostajajo. Gre za, tako sodimo, pomoč v razumnem obsegu. Gre tudi za to, da so v zakonu določila, ki racionalizirajo in preprečujejo morebitne slabe izkušnje, kakršnih nekaj tudi že imamo. No, pri teh izkušnjah zagotovo velja omeniti, da te izkušnje niso nujno, kadar gre za pomoč države, gospodarskim podjetjem v državah slabe. Poznamo seveda slabe, takšne kot so pri nas, recimo, v tekstilni industriji ali v TAM-u ali še kje drugje, da ne bi pretirano naštevali. Poznamo pa tudi takšne, kakršne imamo pri Slovenskih železnicah ali pa recimo v sosednji državi pri Festu, kjer se je pomoč, intervencija države pokazala v pozitivnem smislu. Ocenjujemo, da je tudi pri nas usmeritev takšna, da bi lahko bili v pretežnem delu rezultati te pomoči smiselni in pozitivni. Se pa ob tem z nekaterimi stališči, ki se pojavljajo, ne strinjamo. Ne strinjamo se s tem, da bi bili dovolj zaščiteni delavci v firmah s presežnimi, z določenimi presežnimi delavci. Zato smo tudi podpirali amandma, ki je omogočal dodatno in boljšo zaščito, in sodimo da, tudi če bi se ta zaščita ponavljala, če bi bila torej dvojna, ne bi bila odveč. Ravno tako menimo, da se je treba upreti takšnemu razmišljanju, ki govori o prestrukturiranju in o pomoči gospodarskih družb tako, kot da so gospodarske družbe pravne forme, "per se", same po sebi, brez neke posebne vsebine. In da gre samo za reševanje družb. Ne gre zgolj za reševanje družb kot pravnih oseb. Gre za reševanje organizma, kamor moramo prištevati ne zgolj lastnike. Sem moramo prištevati tudi tiste, ki menedžirajo. Sem moramo prištevati tudi tiste, ki so v teh družbah delojemalci. Zato vidimo v tem zakonu tudi tisto možnost, ki bo bolj občutljiva za socialno problematiko in za problematiko hitrejšega odpravljanja velikih regionalnih razlik. In še ena reč nas malce moti, namreč ta, da se je na vsak način vztrajalo pri tem, da morajo firme, ki prosijo za pomoč, same od sebe dajati izjave o tem, da pomoči v preteklih letih niso dobile. Pa so to pomoči, ki jim jih je država dajala. In država za pomoči, ki jih je dajala, mora vedeti. Če država nima tega hleva počiščenega, mora nekaj napraviti v svojem okolju in ne dodatno takšnih administrativnih bremen nalagati firmam, ki so itak v težavah. V tem ne branimo stališča, kot da je to, ne vem, kako zelo zahtevna naloga, napisati takšno izjavo. Sodimo pa, da je duh tovrstnega razmišljanja napačen. Je tako rekoč maščevalski. Češ, če so že dobili denar, pa naj vsaj neke izjave pišejo, če že drugega ne.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Stane Pajk bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Zakon o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah, ki sedaj velja in uredba o kazalnikih, vsebini programa prestrukturiranja in vodenja evidenc o dodeljenih državnih pomoči gospodarskim družbam v težavah sta pravni podlagi za dodeljevanje državnih pomoči podjetjem v težavah. Smisel dodeljevanja državnih pomoči je v tem, da se omogoči gospodarskim družbam, ki so v težavah, prestrukturiranje, stabiliziranje njihovega poslovanja, ohranjanje zdravih poslovnih jeder in ohranjanja optimalnega števila delovnih mest. Pomoč naj bi se dodelila hitro, saj je pomoč namenjena družbam v težavah. Stari rek veli, kdor hitro da, dvakrat da. Pri dodeljevanju pomoči je glavno vodilo načelo racionalnosti. V kolikor bi pustili gospodarsko družbo, da propade, bi nastali stroški večkrat presegli višino dodeljene pomoči. To še posebej velja za družbe, ki delujejo na gospodarsko manj razvitih področjih. Tako ima taka pomoč na teh področjih tudi socialno funkcijo in se sklada s 87. členom pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in smernicami EU. S polnopravnim vstopom v članstvo EU je vstopil v veljavo tudi pravni red EU, v času od sprejetja sedaj veljavnega zakona so se v EU dopolnile in spremenile smernice EU, ki zahtevajo spremembo obstoječega zakona. Temeljna sprememba novih smernic skupnosti je v ločevanju podeljevanja državnih pomoči malim, srednjim in na drugi strani velikim družbam. Pomoč velikim družbam praviloma vpliva na izkrivljene konkurence, zato je dodeljevanje pomoči velikim družbam možno le z odobritvijo komisije EU. Pri malih in srednjih gospodarskih družbah, dodeljevanje pomoči ne vpliva toliko na izkrivljene konkurence, zato je dodeljevanje pomoči v pristojnosti države članice. Pomoč lahko prejmejo le družbe pri katerih je izguba pretekla in sedanja presegla polovico osnovnega kapitala ali izpolnjujejo kriterije insolventnosti o načelu enkratne pomoči, opredeljene so izjeme. Vse to predlagani zakon skozi svojo vsebino zasleduje. Predlagani zakon spreminja tudi pomanjkljivosti sedaj veljavnega zakona in določa pravila, ki so enostavna in transparentna za državo in prosilca. Predlagani zakon bo poslanska skupina SDS podprla. Hvala.
Hvala gospodu Pajku. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 28.9.2005. V razpravo dajem 2. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov, po katerem se člen črta. Kdo želi besedo? Izvolite gospod Kumer.
Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Mi v poslanski skupini Socialnih demokratov še vedno vztrajamo pri amandmaju, ki smo ga vložili že na odboru, in sicer, ker črtanje tretje alineje prvega odstavka 3. člena veljavnega zakona pomeni, da delavcem ne bo več zagotovljena pravica do odpravnine v primerih, ko je podjetje v fazi prestrukturiranja ali v fazi prisilne poravnave. Povedati je pri tem potrebno, da je vlada na samem matičnem delovnem telesu čudno utemeljevala, sklicujoč se na stroške kadrovskega prestrukturiranja, v katerem naj bi bile zajete tudi te odpravnine. Mi smo na odboru ponovno opozorili, da tukaj ni tako, ker odpravnine tukaj niso zajete, niti omenjene. Nakar so predstavniki vlade našli novo argumentacijo, češ, da je ta alineja, ki delavcem zagotavlja plačilo neizpalačnih odpravnin nepotrebna in pomeni zgolj zakonsko podvajanje, da so te stvari urejene že v drugih zakonih oziroma podzakonskih aktih. Poleg tega pa omenjena alineja naj ne bi bila v prihodnosti več uporabna, saj se je nanašala na poplačilo odpravnin iz preteklih let. Mi zato, kot sem rekel na začetku, še vedno zagovarjamo, da ta alineja ne more škodovati, ne ruši konsistenstnosi zakona in bolje ena varovalka več, kot manj, ko gre za zaščito pravic delavcev. Nenazadnje niso bili odgovori vladnih predstavnikov prepričljivi, da so vsi postopki v zvezi s poplačilom odpravnin tudi pravno-močno končani, kar je dodaten argument, da je dobro, da ta varovalka ostane v tem zakonu. In še nekaj o dveh novih alinejah, in sicer nov četrti in peti odstavek. Pri četrti alineji se ponovno restriktivno zaostrujejo kriteriji, ki jih mora izpolnjevati družba, da je seveda upravičena do te pomoči. Četrti zelo splošno opredeljuje namenskost dosedanje državne pomoči in uporabi termin, citiram: "investicije bistvenega pomena za obnovo sposobnosti družbe za preživetje." Sprašujem, ker v naši poslanski skupini menimo, da je namenskost natančno opredeljena v programu prestrukturiranja. Zato ne razumemo, zakaj si vlada lahko pridružuje diskrecijsko odločanje o tem, kaj je bistvenega pomena za preživetje družbe v težavah, ki je zaprosila za državno pomoč. In še okoli pete alineje ali odstavka, ko gre za tista podjetja, ki so v težavah, kjer kapitalski delež države presega 25%. Tu moram reči, da se je pokazal ves pristop vlade pri pripravi tega zakona. Namreč, v prvotnem predlogu zakona te alineje prišla je naknadno. Tedaj je vlada ugotovila, da tako določa evropski pravni red. To še enkrat govori o tem, da je bila sama priprava in izdelava zakona, najmanj kar lahko rečemo, slaba, v določenih primerih tudi površna.
Hvala gospodu Kumerju. Izvolite, gospod Pajk.
Hvala za besedo. Kar se tiče 2. člena še vedno stojimo na tem, da je to določeno v drugih zakonih in da podvajanje ni potrebno. Kar se tiče petega amandmaja k 5. členu je tako, da je ta zakon, ko bo sprejet, potrebno poslati Evropski komisiji na pregled. In, če bo v neskladju z evropskimi direktivami, bo zavrnjen. Zato ga je potrebno uskladiti z evropskimi direktivami. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 2. členu in amandmaju k temu členu? Potem zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo o tretjem členu in amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov, s katerim predlagajo črtanje člena. Izvolite gospod Han.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat lep pozdrav. Mi smo vložili k 3. členu amandma, da se ta črta. In sicer, izravnalni ukrepi, s katerimi bi se zmanjšali učinki dodeljene državne pomoči na pogoje poslovanja in preprečevale motnje konkurence, so samo še eni od dodatnih kriterijev, ki jih morajo izpolniti družbe v težavah, če želijo konukurirati za sredstva iz naslova državnih pomoči. Zato smo Socialni demokrati prepričani, da so zahtevani ukrepi vsaj v delnem nasprotju s samim namenom zakona. Ravno zaradi minimalnega vpliva na konkurenco skupnega evropskega trga majhna in srednja podjetja lahko zaprosijo za državno pomoč. Vprašanje izravnalnih ukrepov pa je še zlasti na mestu, če vemo, da zakon ne dela razlik med prejemniki glede na višino dodeljene pomoči. Zato smatramo, da naš amandma pije vodo in takšnega tudi vlagamo. Hvala.
Hvala gospodu Hanu. Želi še kdo k temu členu? S tem zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo o 5. členu in o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov, s katerim se dopolnjuje tretji odstavek 7. člena zakona. Gospod Horvat izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane predstavnice in predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Ko razpravljam o 5. členu, se nanaša ta razprava v veliki meri tudi na 7. člen, ker dajemo amandma s podobno vsebino in sta dva člena in ta dva amandmaja tudi v veliki meri povezana in da ne bi potem stvari ponavljal, bom zdaj rekel nekaj več besed. Ta dva amandmaja ali pa amandma k 5. členu je izredno pomemben in dejansko sledi ciljem zakona, namreč četrta alineja drugega odstavka, ko govori o poglavitnih spremembah zakona, med pogoji našteva izrecno socialno in regionalno politične razloge. Ampak, če pogledamo besedilo zakona, pa vidimo, da temu zakon ne sledi, ne dovolj, ampak tako rekoč sploh ne. Upoštevanje regionalnega in socialnega vidika pa je zelo pomembno v skoraj vseh državah Evropske unije. Tudi unija je sicer pri svoji restriktivnosti, pri omejevanju dajanja pomoči za prestrukturiranje dosti "benevolentna" in sprejema tudi izjeme in je tudi tolerantna, ko gre za probleme regionalne politike. Naj navedem primer. Nemčija, kot najbolj razvita država v Evropi, si je izborila privilegij, da daje olajšave podjetjem v vzhodnem delu sedaj združene Nemčije pri prestrukturiranju podjetij. Za Slovenijo je ta kriterij še posebej aktualen zaradi naslednjih dejstev. Precej podjetij in panog, ki so v krizi ali v težavah, ne rabim jih naštevati, ker jih vsi dobro poznamo, je locirano prav na manj razvitih in obmejnih območjih, od tekstila in drugih dejavnosti. Vidimo, da kar po vrsti propadajo podjetja prav na teh področjih z vsemi negativnimi posledicami na zaostajanje regij, celotnih regij, in z vsemi negativnimi socialnimi posledicami. Ta območja so še vedno daleč pod 50% bruto domačega proizvoda povprečja Evropske unije, sploh če ožja območja vzamemo, in to bo žal tudi v prihodnjih letih tako, ko bo Slovenija že prebijala 75% unijskega povprečja. Poseben problem so obmejna območja in teh imamo dosti in s tem povezano računajmo z neugodnim vplivom Schengenske meje. Ta vpliv bo, če hočemo ali ne in to je tudi ena od zadev, kjer se da biti bolj toleranten oziroma bo tudi unija bolj tolerantna, oziroma še več. Jaz bi tukaj "plebiral" na to, da ne samo da ta amandma sprejmemo, ampak bi "plebiral", da vlada, ministrstvo za gospodarstvo in sploh celotna vlada, da je bolj aktivna v okviru Evropske unije pri tem, ko potekajo razprave o reformi dodeljevanja pomoči. Mi se tukaj obnašamo, kolegice in kolegi in predstavniki vlade, ne mi zameriti, to ne velja samo sedaj za to vlado, to je bilo žal tudi v preteklosti tako, da smo bolj papeški kot papež. Sprejemamo najostrejše kriterije iz direktiv, čeprav direktive običajno dajejo določen manevrski prostor, za prevajanje v domače zakonodajo in ravnanje. Mi pa najostrejše rešitve sprejmemo in si s tem zavežemo roke. Res, da potem koga v Bruslju potrepljajo po rami, ja, fino, lepo se obnašate, disciplinirano, ampak posledice so pa seveda negativne in ostanejo doma. Tako kot slišim, berem in spremljam, razprave o reformi dodeljevanja pomoči potekajo in tu bo treba biti zelo aktiven, vplivati na rešitve. Zdaj smo polnopravni člani, ni treba, tako kot smo morali v preteklosti, da sprejemamo vsako zadevo kot gotovo dejstvo, in se borimo za to, da zaščitimo svoje interese. Razvitejše države EU v primeru težav, kljub regulativi in direktivam Evropske unije, zelo pogosto intervenirajo pri posameznih podjetjih, ko zaidejo v težave, in so pomembna za širše regije ali za narodno gospodarstvo. Pa to ni bil primer samo, recimo, pri letalskih družbah v krizi, ampak vemo za primere gradbenih podjetij v Nemčiji in še vrsto drugih primerov bi lahko našteval, vzhodni del Nemčije in podobno. In kar je pomembno, vemo, na kaj je Evropska unija posebej občutljiva in zakaj je restriktivna pri politiki dodeljevanja pomoči - zaradi ogrožanja konkurence. Kolegice in kolegi, ta zakon je v veliki meri in pravilno naravnan prioritetno na mala in srednja podjetja, le-ta in obrtniki sploh ne ogrožajo konkurence v Evropi, nikogar. Tudi za naše razmere velika podjetja v Evropi kaj posebno velikega ne pomenijo in tudi posebej ne ogrožajo ali niso tako občutljiva za ogrožanje konkurence v Evropi. Naj zaključim samo še s podkrepitvijo, s podatki tega, kar govorim in kar predlagamo. Če pogledamo podatke iz poročila vlade o dodeljevanju državnih pomoči - to so podatki za leto 2003 za Slovenijo, imamo jih tudi za leto 2004 - in to primerjamo z Evropsko unijo, vidimo sledečo sliko: V Sloveniji so v letu 2003 državne pomoči 0,65% delež bruto domačega proizvoda. V lanskem letu je bil ta procent celo nižji, 0,54%, v Evropski uniji je bilo povprečje 0,40%. Ampak Danska je imela - in tako razvita, kot je - 0,49% in Zvezna republika Nemčija prav zaradi izjem, ki so si jih izborili, 0,68%, Italija 0,44% in Portugalska 0,96%, pa je na stopnji razvitosti, kot smo mi. Vsa leta, kot pravim, smo namenjali tudi premalo sredstev za prestrukturiranje in zato smo sedaj soočeni tudi s toliko večjimi problemi, kot bi bili sicer. In ne bi bilo prav, da bi s to prakso nadaljevali. Delež državnih pomoči v slovenskih skupnih državnih pomočeh oziroma pomočeh, raznim panogam, vključno s kmetijstvom, znaša za to področje, reševanje in prestrukturiranje podjetij 5,53% v letu 2004, delež za kmetijstvo je znašal 47,7% da ne navajam še drugih podatkov. Hvala.
Hvala gospodu Horvatu. Želi še kdo? Ja, gospod Testen.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospoda ministra ne vidim, sodelavci so tukaj, poslanke in poslanci! Poglejte, mene je prav razprava gospoda Horvata spodbudila, in sicer mislim, da je prestrukturiranje zlasti pomembno na področju kadrov. Govorili smo veliko o kadrovskem prestrukturiranju. Sedaj jaz ne vem kaj je bilo tukaj okrog tega, to je bil mišljen tisti del prestrukturiranja, ki naj bi se odpuščal in pa drugi del prestrukturiranja, ki naj bi izboljšal tisto strukturo kadrov, ki opravlja s posameznim podjetjem. Za mene je ta drugi del prestrukturiranja izredno pomemben. Izredno pomemben zaradi tega, ker mislim, da glavni krivci za slabe rezultate v podjetjih pa tudi, če gre za tekstilno ali pa čevljarsko industrijo ali pa katerokoli podobno industrijo, so v nosilcih, v kadrih. Bom povedal na enem plastičnem primeru. V Mirnu pri Novi Gorici je tovarna čevljev Ciciban, ki se intenzivno širi. Intenzivno se širi, res pa je, da je to podjetje, ki je bilo vrnjeno lastnikom, da so to ljudje, ki ta posel obvladajo. Mislim, da bi moralo biti več moči usmerjeno v prestrukturiranje, poleg te nujne finančne pomoči, v to smer, da se kadrovsko uredijo ta podjetja, in da bodo potem od tukaj naprej lažje delala. Da pa je ta zakon nujno sprejeti mislim zaradi tega, ker nekatera podjetja nujno rabijo ta sredstva na katera čakajo. Pa tudi v skladu z evropskimi direktivami smo dolžni te stvari urediti. Zlasti je to pomembno za mala in srednja podjetja in zame je še posebej pomembno to, da lahko jaz upam, da bo praksa to potrdila - da lahko hitreje pomagamo tem podjetjem, ker mislim, da je bilo v dosedanjih pomočeh glavni problem, ali pa zelo velik problem časovni zamik in potem so ta podjetja v tem času prišla v take težave, da potem je bila sprejemljiva v veliko primerih samo še likvidacija. Hvala lepa.
Hvala gospodu Testenu. Želi še kdo razpravljati o 5. členu? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o 6. členu in amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in DeSUS-a, s katerim naj bi se v 8. členu zakona dodal novi prvi odstavek. Kdo želi razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o 7. členu in amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov, ki spreminja šesto alinejo prvega odstavka 10. člena. Kdo želi besedo? Nihče. Zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o 8. členu in amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov, s katerim se člen črta. Izvolite, gospod Kumer.
Hvala za besedo. 8. člen, v obliki kot ga predlaga predlagatelj, pomeni dodatno zaostrovanje pri vračanju kredita. Na matičnem delovnem telesu, na odboru za gospodarstvo, je predstavnica zakonodajnopravne službe opozorila, da je bila utemeljitev spreminjanja tega amandmaja netočna in zavajajoča, saj se je predlagatelj skliceval na redakcijske popravke in na ta način skušal prekriti očitno nek drugi namen. Izgovori, prelaganja krivde in izmikanje je seveda pripeljalo do novega amandmaja, ki ga imamo v novem tekstu. Če smo lahko rekli za prejšnji predlog amandmaja, da je bil - namenoma sem uporabil to besedo in se oproščam - zavajajoč, potem lahko objektivno ugotovimo, da je pa ta amandma pa smešen. Amandma predlaga v drugi alineji 11. člena, da nadomestimo besedo zadnjega z besedo prvega in številko 12 s 6. Druga alineja 11. člena bi se potem glasila, citiram: "Kratkoročni kredit mora biti povrnjen najkasneje v šestih mesecih po izplačilu prvega obroka družbi." Jaz moram povedati, da imam to mnogo bolje urejeno doma, v družini, če se zakreditira pri ženi. Ne na tako zaostren način. Zato v tem primeru res ne gre za neko veliko pomoč. S takim predlogom ne samo, da ne pomagamo podjetjem ali pa ljudem, ki so se znašli v težavah teh podjetjih, ampak se na neki način dobesedno iz nič delamo norca. Pol leta v gospodarstvu je zelo malo časa, neverjetno malo časa pa je, da se podjetje prestrukturira in začne poslovati pozitivno, vračati dolgove itd. Sami veste koliko pomeni čas 6-ih mesecev, zato seveda predlagam, da podprete naš amandma, da se seveda ta člen črta. Hvala.
Hvala gospodu Kumerju. Želi še kdo razpravljati o 8. členu? Če ne, potem zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo o 11. členu in o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov, s katerim se črta drugi odstavek člena. Gospod Horvat, izvolite.
Hvala za besedo gospod predsednik. Žal moramo tudi pri tem členu ugotoviti, da dodatno zaostruje pogoje za možnost dajanja pomoči za prestrukturiranje. Ne bi bil rad ironičen, ampak človek dobi vtis, kot da je to bolj zakon. Se strinjam, da ga sprejmemo, da ne bo nesporazum, ampak "plebiram" za to, da sprejmemo amandmaje in da ga izboljšamo, da bo učinkovitejši. Da se vrnem k začeti misli, da ne bom bil ironičen, se mi nekako vsiljuje vtis, da je to bolj zakon o omejevanju dajanja pomoči podjetjem v težavah in pa za prestrukturiranje, kot pa za učinkovito prestrukturiranje. Glejte, tukaj je predvideno izključevanje podjetij, ki imajo neporavnane obveznosti do države. Ta dikcija je problematična in tudi ne dovolj natančna, ali pa ne dovolj selektivna. Jaz razumem, da v nekih primerih zelo velikih obveznosti do države, ko ni nobenih izgledov recimo, da bi se lahko podjetje prestrukturiralo, da ne bi mrtvaka reševali, da bi uporabili to izjemoma. Ne pa pri vsakem primer, ker taka dikcija, kot je sedaj mogoča, da se tudi minimalni znesek, nekdo ima malo, ne vem 5 tisoč tolarjev dolga, pa zaradi tega ne bo dobil pomoči. Mislim, da je to nesmisel, da če že, potem bi morala biti verjetno neka spodnja meja postavljena, koliko je ta dolg. Pa še mogoče kakšen drugi ukrepi, druge rešitve. Glejte, kaj se lahko zgodi. Imamo primere, ko ima podjetje neporavnane obveznosti do države in istočasno ima država tudi neporavnane obveznosti do podjetja. In čisto možno je, da so te neporavnane obveznosti države do podjetja večje kot so pa neporavnane obveznosti podjetja do države. In v tem primeru bi res bilo nekorektno, ne dajati pomoči. Sedaj se mi zdi, da se stanje plačevanja države izboljšuje, tudi glede na spremembo zakona o javnih financah. O tem smo dosti razpravljali, o sprejemu tega zakona in proračuna. Ampak še vedno je problem prisoten. Bile so situacije, da je dostikrat podjetje prišlo v težave tudi zaradi neplačil del, ki jih je opravljalo recimo pri izvajanju avtocestnega programa ali pri infrastrukturi. Ker nismo imeli boljše rešitve predlagamo črpanje, zato da se lahko potem eventualno pa le poiskalo neko primernejšo rešitev.
Hvala gospodu Horvatu. Želi še kdo razpravljati o 11. členu. Če ne, zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo o 14. členu in o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov, s katerim naj bi se črtal člen. Želi kdo razpravljati? Gospod Horvat, izvolite.
Hvala za besedo. Predlagamo črtanje tega člena iz preprostega razloga, ker dikcija ni dovolj jasna in se bojimo, da bo to samo pomenilo dodatno birokracijo, da bodo podjetja morala pisati neka poročila, javljati neke podatke. Zdi se nam, da to enostavno ni potrebno, da to ni racionalno. Vlada ima namreč vse podatke o tem, koliko pomoči je dala posameznemu podjetju v preteklosti. In dejansko naj te podatke potem tudi uporabi. Ker tako, kot je sedaj, bi lahko podjetje potem odgovorilo samo da ali pa ne, kar pa je tudi premalo, ker navsezadnje je bistveno pomembno, ali je to nek mali neznatni znesek, ki ga je dobilo neko podjetje za reševanje likvidnostnih težav, ali pa je dobilo resen znesek za prestrukturiranje. In v takem primeru je treba temeljiteje pogledati kakšno je bilo uresničevanje programa, ali je bilo učinkovito, ali je bilo dobro. V takem primeru ne vidim razloga, da država ne bi na dolgi rok omogočila prestrukturiranja podjetju ali pa da rezultatov ni bilo. Seveda, važno je, kakšna je bila višina tega. Zaradi tega predlagamo tudi črtanje tega člena.
Hala gospodu Horvatu. Želi še kdo razpravljati o 14. členu in amandmaju? Gospod Pajk, izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Jaz mislim in tudi stališče naše poslanske skupine je, da kdor zaprosi za pomoč, je prav, da da zraven tudi spisek teh pomoči, ki jih je prejel, zakaj ne. Jaz ne vidim tu nič slabega. To se pač preveri še potem na državni ravni, pri tistih, ki pomoč dajejo, ali je usklajeno, se eventualno stvari uskladijo in stvar je rešena. Kar se tiče omejitev, ki so skozi te člene v zakonu - ja, omejitve so pač zato, ker so se zasledovale direktive. In še enkrat lahko poudarim, da bi Evropska komisija zakonu dala negativno oceno, če bi kršili te direktive. Hvala.
Hvala gospodu Pajku. Gospod Horvat, izvolite.
Najprej moram oporekati spoštovanemu kolegu Pajku v tem sklepnem delu. Že prej sem o tem govoril, važno je tudi, kako direktive beremo, in predvsem, kako jih izvajamo ter prenašamo v prakso. Možno je vedno, da jih dobesedno prepišemo ali pa da izberemo najbolj ostro varianto, in to se v tem primeru, žal, počne. Zdaj ne bomo šli v podrobnosti brat posamezne direktive, vendar sem sam pogledal nekatere direktive, na nekatere bil opozorjen, kjer so dejansko izbrane najostrejše variante, bolj restriktivne variante, ker vrsta direktiv dopušča določen manevrski prostor, kako ravnati. To je eno. Drugo pa, pri teh podatkih, res, da podjetja lahko dajejo te podatke, ampak to zahteva kar veliko dela, pa tudi vprašanje, če dajejo točne podatke, in bo itak treba preverjati potem v ministrstvu. Ministrstvo za gospodarstvo in tudi druga ministrstva imajo na razpolago vse podatke, podatke o podjetjih, o številu, o obsegu pomoči, ki jih je podjetje dobilo, in tudi, upam, o rezultatih, ki so bili v prestrukturiranju ali pri uporabi teh sredstev doseženi. To ne velja samo za ministrstvo za gospodarstvo, ampak tudi za ministrstvo za delo in druga, da se nam ne bi dogajali Koncepti Optimumi in podobno. Zaradi tega mislim, da je celo večja varovalka, če se uporabi podatke, ki jih ima vlada oziroma ki jih ima ministrstvo. Hvala.
Hvala gospodu Horvatu. Gospod Pajk se je javil k besedi. Izvolite.
Kaj naj rečem? Mi smo v Evropski skupnosti. Take manire so veljale na Balkanu, da smo kršili neka pravila. Če bi mi to napravili, kaj se lahko nam zgodi: zakon je zavrnjen, zakon ne more iti v življenje in na drugi strani se dela škoda družbam, ki to pomoč potrebujejo, zato bom tak zakon podprl. Hvala.
Hvala gospodu Pajku. Gospod Mikolič.
Hvala lepa. Bom kratek oziroma čisto praktičen. Poglejte, sam osebno smatram, da pravzaprav mene nič ne moti ta 14. člen oziroma vsebina amandmaja, ki ga je gospod Horvat predlagal. Ampak, poglejte, vsi razpisi, kjer se dodeljujejo različne pomoči, jaz sem trdno prepričan tako tudi v prihodnje bo pravzaprav že v razpisu to napisano, zato pravzaprav ni nič odveč, če v tej spremembi zakona imamo to v 14. členu, kot tudi je tu, da je to napisano. To pravzaprav z drugega vidika, kar do sedaj vedno zahteva resorno ministrstvo, da pravzaprav preverja, kljub temu, kar je že prej gospod Horvat rekel, glede prejemkov iz preteklosti. Saj vemo, da pravzaprav za isti namen dvakrat ne moreš dobiti denar, sploh pa, če ni bil pravilno porabljen. Tako sam smatram, da ni nič odveč tako, kot je tudi sedaj v zakonu predlagano, da to ostane. Hvala.
Hvala gospodu Mikoliču. Gospod Horvat, ste se še enkrat javili? Izvolite.
V zvezi z razpravo kolega Pajka o tem, koliko smo dolžni kot člani Unije upoštevati direktive. Smo jih dolžni in ne gre za to; jaz bom zakon tudi podprl, ampak gre za to, da bomo imeli boljši zakon in da ne bi šli v večje omejevanje, kot je nujno potrebno glede na direktive. In glede na to, da je Evropska unija predvsem povezana z regionalnim razvojem in socialnimi posledicami dostikrat zelo tudi tolerantna, če je nekdo korajžen. Zdaj pa se moramo odločiti, ali bomo slepo sledili in najbolj ostre variante iz teh direktiv pobrali, seveda v korist lasne škode in potem tudi niti lastnega denarja ne moremo potem uporabiti za podporo prestrukturiranja. Jaz ne vem, kako bo paket, ki ga pripravlja posebna skupina pod vodstvom dr. Damjana, kako bo lahko izvajala reforme in učinkovitejše prestrukturiranje, ker dejansko zamujamo v primerjavi z drugimi državami. Tudi z državami, novimi članicami Evropske unije. Tukaj imam eno tabelo, ki kaže, tam nekje na sredini smo, pred nami je vrsto drugih držav, Estonija itd. Ampak, če bomo naprej tako ravnali, da bomo kar najbolj ostre variante in vse slepo sprejemali in bili papeški bolj kot papež, potem se nam nič kaj dobrega ne obeta. In tu je potrebno imeti tudi malo korajže pa tudi včasih iti v kakšno tveganje, kot gredo tudi drugi. Primer bom dal v zvezi z drugo zadevo. Izjemno trdno se je v zadnjih letih postavljalo izvajanje tako imenovanega pakta stabilnosti in rasti. Prav države, ki so najbolj razvite in ki so ga predlagale, so ga sforsirale, da je bil sprejet, med njimi je Zvezna republika Nemčija, pa tudi Italija, Francija, so ga vsa leta najbolj kršila. In so bile dolge diskusije in prepiri in celo zadeva je šla pred evropsko sodišče na zahtevo Evropske komisije. In kaj se je na koncu zgodilo? Nič se ni zgodilo! Ta pakt se je lepo začelo mehčati in spreminjati, oni so pa svoje interese in cilje uresničili.
Hvala gospodu Horvatu. Gospod Pajk. Izvolite.
Še enkrat, hvala. Še enkrat moram poudariti, da pač je potrebno slediti direktivam in na drugi strani pač tvegamo, da zakon ne bo sprejet in da se s tem naredi škoda. Kar se tiče tega, da bi bili mi bolj papeški od papeža - jaz verjamem v dobronamernost vlade in da je vlada z dobrimi nameri vložila ta zakon. Hvala.
Hvala gospodu Pajku. Gospod Rezman, imate besedo.
Najprej bi rad povedal, da v zvezi s tem, da je bilo opozorjeno, da če imamo zahtevo v razpisnih pogojih, da se izjava da je treba ugotoviti, da smo jo najprej tja morali dati. To se pravi, da je od nas odvisno, ali bomo smiselne ali nesmiselne dokumente zahtevali v razpisnih pogojih. Drugič. Sodim, da ni nobena težava, ni težko takšno izjavo napisati, je pa nesmiselno. Ne vem, zakaj bi mi zahtevali, da ravnamo absurdno. Če povem na primeru, ker je pač gospod Horvat o tem razlagal, je to približno takole. Gospod Horvat meni da neko pomoč in čez nekaj let ga jaz prosim še enkrat za pomoč in potem on terja od mene, da mu priznam, da je to pomoč že enkrat dal, ker vedenje o tem, da mi je dal, pa najbrž ima, če mi je on to dal - v tem je absurd.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Kumer.
Hvala za besedo. Jaz bi gospodu Pajku, ne da bi polemiziral, ampak bi ga pomiril, da ta naša razprava ali pa ti predlogi so daleč od tega, da bi se bali, da bi pristali na Balkanu, ker na delu tega že ste. Ampak poglejte, poanta je bila v tem; evropske direktive imajo neko elastičnost, raztegljivost. Zakaj bi mi, ko sprejemamo lastno nacionalno zakonodajo, bili v tej elastični varianti pa to. In to je poanta in to je stvar, o kateri je govoril kolega Horvat. Ne v lastno zakonodajo tistih najostrejših pogojev vnašati in potem reči, samo se držali evropskih direktiv. Ker ne nazadnje, naša dolžnost pa je, kljub temu da smo znotraj petindvajseterice, da pa nekako sledimo tudi nacionalnemu interesu in da imamo tudi malo poguma in iznajdljivosti in znanja, da znamo to raztegljivost prilagoditi na lastno zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Kumerju. Gospod Starman.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovani. Moje mnenje je, da je ta izjava popolnoma nepotrebna, ker tisti, ki bo to izjavo napisal, pač teh sredstev ne bo dobil, ker piše v prejšnjih členih, da lahko dobi sredstva samo enkrat oziroma se bo zlagal. Bi pa postavil eno drugo vprašanje. Bojim se, da z vsemi temi členi - ne vem, nimamo enega takega odgovora -, ne bomo nazadnje sprejeli dobrega zakona in praktično onemogočili kakršnekoli državne pomoči. Ne vem, kdo bo še izpolnjeval in tu bi rad odgovor od vlade - sploh pogoje za dodelitev državnih pomoči, da ne bomo potem imeli lep zakon, na koncu bo pa tistih 5 milijard, ki jih verjetno podjetje krvavo potrebuje, ostalo nepodeljenih. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala gospodu Starmanu. Gospod Pajk.
Ja, enkrat še moram povedati, da je pač treba direktive spoštovati, da sem za to, da se poišče optimum, ampak mislim, da je ta optimum zapisan v tem zakonu in enostavno je potrebno pač spoštovati te direktive. Hvala.
Hvala gospodu Pajku. Gospod Sok.
Hvala lepa za besedo. Čisto na kratko, kolegi iz SD, kar se tiče uzakonjanja različnih nadstandardov, ste seveda bili v preteklem mandatu pravi mojstri za to. Torej jaz bi vam lahko tukaj naštel deset stvari s področja kmetijstva, takole, iz rokava: zakon o veterinarstvu je, recimo, takšen in smo ga imeli tukaj priložnost obravnavati. S tem je bilo povezanih veliko zadev in smo vas opozarjali, da tega ne počnite. Tu smo sedaj dejansko razvili neko razpravo, ali je v vlogi za dodelitev pomoči potrebno navesti, da je družba v preteklosti že dobila neko pomoč. Se pravi, gre za osnovno vprašanje, ali mora to, da je pomoč dobil, vedeti tisti, ki jo je dobil, ali mora vedeti samo tisti, ki je pomoč dal. Za mene je ta dilema popolnoma brezpredmetna. Se pravi, v vlogi bo označil, da je pomoč dobil. S tem bo seveda tudi pokazal, da se zaveda tega, da je že pomoč v težavah dobil, potem pa je naslednji 22.a člen, ki pa pravi, da ministrstvo itak stalno preverja izvajanje programa prestrukturiranja in bdi nad tem, kako se ta program izvaja. Se pravi, samo za to dilemo gre, da bo označil tam, ne vem, če mora kmet pri subvenciji narediti križec za mlečno premijo in to zahteva EU in ker nekateri tega križca niso v te vloge naredili, so danes ostali brez mlečnih premij in se pritožujejo pač nad tem, ker jim je agencija zavrnila vloga. Torej tako so te zadeve, kar se tiče EU, stroge, recimo, na področju kmetijstva. In ne vem, jaz se sicer v to materijo nisem poglabljal, ampak se mi zdi tako široka razprava o tem, da nekdo označi, da je že dobil neko pomoč, popolnoma brezpredmetna. Torej, označil bo, da jo je dobil. Kakšno, kolikšno, zakaj to pa bo stvar preverbe na ministrstvu, ko mu bodo dodelili še dodatno pomoč oziroma bodo preverjali, ali je upravičen do te dodatne pomoči ali ni upravičen. Mislim, da je ta zakon v tej smeri, da se gospodarskim podjetjem v težavah pomaga, ne pa, da se jih, tako kot bi se morebiti tu hotelo prikazati, da se jih pri teh pridobivanjih pomoči omejuje. To sigurno ni namen vlade in to stališče sem pač enkrat ponovil, ker bomo na koncu tudi morali o tem glasovati. In kar se tiče naše poslanske skupine bi rad povedal, da tega amandmaja ne bomo podprli. Bolj gre za neko, bi rekel, kozmetiko, kot pa za neko vsebinsko pripombo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Soku. Gospod Horvat.
Hvala za besedo. Sem zelo vesel, da je kolega Starman, ki prihaja tudi iz gospodarstva kot jaz in realno gledano zadeve in ima dobre in tudi slabe izkušnje, zelo lepo povedal, kako in kaj. Poglejte, prav, kolega Sok, primer kmetijstva je lep primer in ne bi rad, da bi ta vlada ponavljala napake preteklih vlad ali pa ministrstev. Odločitev je za deregulacijo, za manj administriranja in to je še posebej pomembno pri tem zakonu, kjer je ena od prioritet več in lažje dajanje pomoči malim in srednjim podjetjem. Tisto, kar lahko zagotovijo ministrstva in celo bolj verodostojne podatke, je nepotrebno, da se to zahteva od posameznih subjektov gospodarske, da oni te podatke dajejo. In še vprašanje - ne samo, da imajo administrativno delo, ampak če bodo dali dejansko verodostojne podatke. Se pravi, tako ali tako jih bo treba preveriti in bo ministrstvo imelo delo. To je ena zadeva. Drugo pa, spet kolega Pajk, da ne bo nesporazuma, da ne bi izpadlo, kot da se predlagatelji amandmajev ali pa jaz zavzemamo v svoji razpravi za to, da ne spoštujemo pravil v Evropski uniji. Jaz nekaj malih izkušenj imam iz te Evropske unije, ker sem bil in v konvenciji in opazovalec v Evropskem parlamentu, v odboru za ekonomske in monetarne zadeve, in sem poslušal ogromno razprav in ogromno materialov bral in videl, kako stvari potekajo v praksi. Lepa pravila se postavljajo, ki pa se jih tudi tako ravno ne spoštuje, da bi nekdo delal v korist svoje škode ali pa predlaga spremembe. Nočem navajati kršitev, ampak da maksimalno pa tisto, kar nam direktive dopuščajo, ker določeno elastičnost in določen manevrski prostor, da to maksimalno izkoristimo, tako kot delajo tudi druge države. In pa - s tem zaključim - predvsem to, da se vlada bolj, kot se je to dogajalo v preteklosti, ko nismo bili polnopravni člani, tudi nismo imeli takih možnosti, da sedaj kot enakopravni člani, da se v Bruslju, ko potekajo razprave o posameznih direktivah pa konkretno tudi o samih gospodarskih pomočeh, da se zavzame za rešitve, ki bodo tudi nam dejansko bolj ustrezale. Hvala lepa.
Hvala gospodu Horvatu. Gospod minister Vizjak se je javil.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! K tem amandmaju bi mogoče povedal ključne razloge, zakaj se je to znašlo. To se ni našlo notri, ker bi želeli kakorkoli obremenjevati gospodarstvo z nekimi nepotrebnimi zadevami, temveč prav nasprotno. Eden izmed ključnih razlogov te določbe je v tem, da se vloge bistveno hitreje rešujejo. Namreč, kot veste, je zelo restriktivna določba direktiv glede pogostosti oziroma nepogostosti dodeljevanj, da se to lahko stori le enkrat in seveda zadnjič. In prav zaradi tega želimo, da ko je vloga na mizi, jo zelo hitro rešiti. Kajti to je ena izmed ključnih pomanjkljivosti dosedanje zakonske ureditve. Procesno je obravnava vlog predolgo trajala in ponavadi, ko je podjetje, če jo je dobilo to pomoč, bilo že zdavnaj prepozno, zato je tudi cela kopica državnih pomoči bila neuspešno dodeljenih - zaradi časa. In če prepustite, da se vloga zminimizira - in mi smo določili, kaj je res tisto minimalno potrebno - in če prepustite potem celem aparatu, da preverja, ali je državno pomoč že pridobilo tudi prej, tudi ne nazadnje neki pravni predhodniki neke družbe, in gre gledat v registre, kako se je to dogajalo, bo seveda to trajalo. In mislim, da je bistveno manj problema za družbo, napisati takšno izjavo, kar traja po moji oceni, recimo, pet do deset minut, kot pa prepustiti uradniku, da gre preverjati po vseh možnih kanalih, ali je takšna družba že dobila pomoč. V luči hitrosti reševanja problema in v luči učinkovitosti dodelitve teh sredstev je pravzaprav ta določba na mestu in seveda zato vlada ne podpira amandmaje k 14. členu.
Hvala gospodu ministru. Gospod Rezman.
Nekaterim se zdi ta kozmetika zapravljanje časa. Ženske se najbrž s tem ne bi strinjale. Jaz se tudi ne iz zelo preprostega razloga. Če bomo - ko bodo na ministrstvu dobili izjavo, jo bodo seveda morali preveriti, ali je ustrezna ali ni ustrezna, ali pa bo moralo preprosto verjeti. Za verjetje pa, najbrž, ne gre. Potem tako ali tako ne potrebujemo, ker da bomo verjeli tudi tistim, o katerih je gospod Starman govoril, ki se jih lahko nekdo izmisli. Torej, preveriti je v vsakem primeru potrebno in če mi imamo, bi rekel, na mestu samem podatek, ne vem, zakaj bi bilo hitreje ta podatek preverjati posredno, preko izjave, kot pa tam, kjer ta podatek že je. Zavoljo tega menimo, da je ta upor zoper to, da se čim manj tovrstnih izjav piše, nek izraz duha časa, ki pa žal ne govori o tem, kako strašno bi bili naklonjeni podjetjem in zmanjševanju administrativnih in drugih ovir pri poslovanju.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Vizjak.
Hvala lepa. Rad bi razčistil tudi to dilemo, ki je bila zdaj izrečena. Poglejte, vloga mora biti čim prej rešena na komisiji, ki je za to pristojna, in gre na vlado v končno odločitev. Seveda, v tem postopku se vsa ta preverjanja zgodijo. Mi želimo, skratka, imeti vlogo, da jo posredujemo, da pride do odločitve že prvega filtra čim prej in da se potem dobi v proceduri epilog v najkrajšem možnem času. V tem času se vse te zadeve tudi preverijo, kar je povsem normalna stvar. Ne bi pa želeli, da je že v predfazi - skratka, vse preverjanje in da vse nadaljnje faze čakajo potem na to. Še enkrat vam povem, ključna izkušnja, ker to je novela, ključna izkušnja pri dodeljevanju teh pomoči je ta, da so pomoči dodeljene prepozno. Zato želimo postopke poenostaviti in čim prej spustiti zadevo skozi.
Hvala gospodu ministru. Gospod Starman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospodu ministru bi postavil vprašanje: Ali so bile letošnje pomoči že podeljene? Drugo moje vprašanje in pomislek sploh na zakon, je glede klavzule, če so bile kdajkoli dodeljene pomoči, da nima več pravice tisti prosilec do nove pomoči. To je po mojem retroaktivno delovanje zakona, ki ga postavljamo danes, in spreminja pogoje za nazaj - tisti, ki je že dobil, ne dobi, nima pravice. S tega vidika se mi zdi ta del, ne glede na to, ali usklajen z evropsko direktivo, sporen. Zdi se mi, da bi to moralo veljati za naprej, ne pa za tiste pomoči, ki so bile že kdajkoli dodeljene. To v vseh primerih, pri vseh zakonih enako. Slišimo za ustavne spore na to temo in mislim, da tudi tu lahko pride do takih sporov, ko posegamo. Iz čisto konkretnih in praktičnih primerov bi lahko povedal, da so nekatera podjetja dobila solidno pomoč in so se s to pomočjo uspela tudi solidno prestrukturirati ter rešiti iz težav. Nekatera podjetja so zaradi različnih razlogov dobila samo drobtinice, malenkosti, par sto tisoč tolarjev, s čimer si niso pomagala in se izkopala iz nobenih težav. S tem zakonom pa jim onemogočamo, da bi prišla do te pomoči v naslednjih letih. Meni se zdi, da je tukaj bistveno in vsebinsko vprašanje, ki bi ga bilo pametno pogledati pa razmisliti, da ne bi imeli kasnejših težav. Hvala lepa.
Gospod Starman, prvo vprašanje ni bilo dovolj jasno, bi ga lahko ponovili?
Zanima me samo, če so bile letošnje subvencije oziroma pomoči že dodeljene, ker je že precej proti koncu leta.
Hvala. Gospod minister.
Hvala lepa. Najprej en načelen odgovor. Te pomoči so pravzaprav izjema in to je možnost, da država da, čeprav je usmeritev Evropske skupnosti na tem zelo jasna: čim manj, tem boljše. Kajti, pravzaprav razvite države, bolj razvite države od nas, teh pomoči sploh nimajo več, ampak imajo samo razvojne pomoči. To je izhod, reševanje nekih kriznih zadev, ki si jih pravzaprav - ne vem, drugače, kot da država posreduje; ne najdejo poti. In to je možno samo izjemoma, državam je to omogočeno, da to dajejo pod zelo strogimi pogoji. In smernice so določile tudi roke, to se pravi, pet let, izjemoma potem oziroma deset pod določenimi pogoji. To je tudi navedeno v zakonskem besedilu. Jaz bi želel razčistiti to dilemo, ker vidim, se mi zdi, da veje tu eno drugačno gledanje. Ključni način in ključna gospodarska politika mora biti razvojna, to se pravi, spravljati subvencije v obliki razvojnih tehnoloških posodobitev; skratka, v višjo produktivnost in s tem tudi višjo dodano vrednost. Izjemoma, kadar nekdo pride v težave, je to pomoč upravičen dobiti, vendar na tak način, da pomoč zaleže. In od družbe je odvisno, kako bo opredelila program prestrukturiranja, kakšnega bo napisala, to ga družba predloži in če ga predloži neuspešnega, je pravzaprav v nekem kratkem obdobju konec s popravnim izpitom. Takšne so smernice. Čez to ne moremo. In pravzaprav ne vem, če tudi ni tudi nekako logično, da če nekdo ne naredi tega popravnega izpita, da takrat tudi naj ima neka nova oblika priložnost.
Gospod minister, čas se vam je žal iztekel. Gospod Horvat.
Hvala za besedo. V zvezi s tem, kar pravi gospod minister, bi želel še reči nekaj besed, zato da čimbolj razčistimo zadeve in da ne bo nesporazumov. Jaz se popolnoma strinjam, gospod minister Vizjak, da bi bilo zaželeno, da bi čim manj bilo takih gasilskih intervencij, ampak da bi bilo čim več tistih žlahtnih spodbud za tehnološki razvoj in inovacije in tako dalje. Ampak, ker sem nekaj časa že v tem parlamentu in sem doživel in sodeloval zelo dobro moram reči z ministrico in številnimi ministri za gospodarstvo, vključno z gospodom ministrom Vizjakom, smo take diskusije, da ne bo teh ukrepov dosti in denarja za pomoč in prestrukturiranje, poslušali v vsakem mandatu, pri vsakem ministru. Spominjam se, ko so imeli nastopne govore pred odborom za gospodarstvo, ki ga sedaj že tretji mandat vodim, nekaterih ministrov - bom kar imena navedel: doktor Petrinova kot profesorica z Ekonomske fakultete, ali pa, ko je prišel - se spomnim Metoda Dragonja in tudi nekaterih drugih; glavna teza je bila pri predstavitvi, da se ne bodo šli gasilce na ministrstvu za gospodarstvo, ampak predvsem res kvalitetne razvojne zadeve. Očitno se je podcenjevalo probleme, ki so zatečeni, in to niso sedaj problemi, ki bi jih sedaj ta vlada povzročila. Sem popolnoma odkrit in hočem biti korekten in pošten, ampak so se tekom let, zato ker smo prepočasi prestrukturirali gospodarstvo in ohranjali zdrava jedra pri življenju, pa včasih morda res ohranjali tisti, ki niso imeli perspektive. Je pač to zatečeno stanje in to je potrebno čim prej pospraviti, ker drugače pa nastanejo socialni in drugi problemi in potem so zagate tukaj in je toliko manj potem denarja ih prostora za druge ukrepe, ki bi jih dejansko morali sprejemati in bili bolj kvalitetni. In samo še glede direktive bi samo tole rad rekel. Glejte, kot primer pri enem členu, ko pravimo, da se je treba slepo držati direktive. Mi pravimo v zakonu: pomoč, ki ne more biti dodeljena za finančno prestrukturiranje. Ampak, sedaj pa moram citirati direktivo. Direktiva pravi, navajam, to je v 16. točki: "Pomoč za reševanje običajno ne sme biti dodeljena za finančno prestrukturiranje." Torej, nek določen prostor daje, tako da ne velja tista teza, da je vse tako sveto, kot je nekje zapisano oziroma kot včasih interpretiramo zadeve dobronamerno. Zakon bom pa podprl. Hvala lepa.
Hvala gospodu Horvatu. Želi še kdo razpravljati o 14. členu in amandmaju k 14. členu? Če ne, potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 22. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O UDELEŽBI ZAPOSLENIH PRI DOBIČKU DRUŽBE IN O LASTNIŠTVU ZAPOSLENIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev, Bojanu Kontiču, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predstavnikov vlade še ni, verjetno so na poti. Spoštovane kolegice in kolegi. Predlagatelji predloga zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in lastništvu zaposlenih upravičeno pričakujemo, da bo predlog zakona po opravljeni prvi obravnavi deležen zadostne poslanske podpore, ki bo omogočila nadaljevanje obravnave in morebitne izboljšate sedanjega besedila zakona. V napovedih, da je potrebno na področju, ki ga ureja naš predlog zakona, storiti korak naprej predlagatelji nismo osamljeni. Nujnost uveljavitve udeležbe zaposlenih v dobičku družbe najdemo v socialnem sporazumu za obdobje 2003-2005, v katerega so socialni partnerji zapisali svoje strinjanje, da je potrebno pospešiti pripravo zakona o udeležbi zaposlenih v dobičku družbe. Tudi koalicijska pogodba sedanjih vladnih strank napoveduje ureditev soudeležbe zaposlenih pri dobičku in ne nazadnje je tudi vlada zavzema za udeležbo zaposlenih pri dobičku družbe in za lastništvo zaposlenih, vendar ne z zakonom, ki ga predlagamo opozicijski poslanci. V to trditev me prepričuje dejstvo, da je negativno mnenje do tega zakona sprejela kar na dopisni seji, čeprav je to zakon, ki je v interesu vseh socialnih partnerjev, torej tudi vlade Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je že v letu 1997 pripravila primeren predlog zakona o udeležbi zaposlenih na dobičku družbe, ki je sledil evropskim priporočilom in izkušnjam na tem področju, vendar je urejal zgolj delavsko udeležbo na dobičku, ne pa tudi lastništva zaposlenih, tako imenovanega delavskega delničarstva. Predlog zakona iz leta 1997 tudi ni uredil davčni olajšav kot ključnih za uveljavitev procesov finančne participacije zaposlenih. Predlog, žal, ni bil sprejet oziroma o njem ni bila opravljena parlamentarna razprava, stroka je ocenila, da je predlog v skladu s priporočili Evropske unije, ne rešuje pa vprašanja institucionalne ureditve delničarstva zaposlenih. Potrebno bi bilo urediti vstope in ustanavljanje shem udeležbe na dobičku z organiziranim lastništvom delnic, ki so jih notranji lastniki že pridobili v procesu privatizacije, davčne olajšave za podjetja in posameznike. Vse oblike udeležbe na dobičku oprostiti socialnih prispevkov, izstope iz delničarstva zaposlenih povezati s pokojninskim varčevanjem. Predlog, ki smo ga posredovali v obravnavo in danes o njem govorimo, nekaj rešitev upošteva, predstavlja pa predvsem naslednje novosti: dodano je novo poglavje o delavskem delničarstvu, ki se povezuje z ureditvijo udeležbe na dobičku, dodana je povezava z vlaganji v pokojninsko varčevanje, in sicer na primeru davčnih olajšav pri izstopu iz načrta delavskega delničarstva, podrobneje so razdelane davčne olajšave in to ključno področje ni več prepuščeno področni, torej davčni zakonodaji, opravljena je povezanost politike plač s področjem udeležbe zaposlenih na dobičku. Predlagani zakon torej uresničuje del priporočil stroke s tega področja, dodatno pa se je odprla pot za povezanost delavske udeležbe na dobičku in lastništva zaposlenih, delavskega delničarstva, kar ustreza priporočilom Evropske unije in zahtevam in interesom naše gospodarske prakse. Izkušnje iz držav, ki razvijejo in spodbujajo različne oblike udeležbe zaposlenih pri dobičku, kažejo, da ima ta nedvoumno pozitivne učinke na višji nivo produktivnosti in donosnosti družb, manj pogosta in manj velika nihanja v zaposlovanju kot tudi višjo in bolj stabilno rast zaposlovanja. Priporočilo sveta Evropske unije o udeležbi zaposlenih v dobičku in pri podjetniških rezultatih si je zastavilo za cilj spodbuditi države članice Evropske unije k širši uporabi udeležbe zaposlenih v dobičkih in podjetniških rezultatih. Naj v primerjalni analizi s tujino omenil le tri države. V Veliki Britaniji so možne različne sheme udeležbe na dobičku, gotovinska, opcijska, delniška, shema s takojšnjim ali odloženim plačilom. Temeljna načela vseh navedenih shem pa so; zaposleni imajo pravico do udeležbe pri dobičku družbe pod enakimi pogoji. V Združenih državah Amerike je od več kot 7.000 korporacij katerih delnice so uvrščene na treh ameriških organiziranih trgih že leta 1999 bilo približno 1000 ali 14,28% korporacij v solastništvu zaposlenih in to v deležu od 4% do 73%, v povprečju pa 10%. Teh 1.000 korporacij predstavlja 29% tržne vrednosti in 27% prodaje ter 20% vseh zaposlitev v Združenih državah Amerike. Naj kot zadnjo omenim še Francijo, ki je tudi edina država, v kateri je udeležba zaposlenih pri dobičku družbe z zakonom določena kot obvezna za vse družbe, ki imajo več kot 50 zaposlenih, s tem da mora biti izplačilo sredstev iz udeležbe pri dobičku odloženo za najmanj tri leta. Podobno rešitev smo tudi mi zapisali v zakon. Delodajalci so spodbujeni za izplačila dela dobička delavcem na podlagi davčnih olajšav in neplačevanja prispevkov. To je izrazitega pomena prav zaradi dosedanje prakse, kajti že sedaj zakon o gospodarskih družbah dopušča, da delniška družba zagotovi pravico do udeležbe pri dobičku družbe tudi zaposlenim. A ker je strošek izplačila visok, je le malo takšnih odločitev. Brez davčnih spodbud vsekakor ta ureditev nikoli ne bo prav zaživela. Davčne olajšave so po predloženem zakonu določene za tisti del dobička poslovnega leta, katerega izplačilo delavcem je odloženo za najmanj tri leta in ki ne presega 25% dobička, vendar ne več kot 15% zneska plač, izplačanih v družbi v poslovnem letu, v katerem je bil ta dobiček ustvarjen. Del dobička, ki se izplača posameznemu zaposlenemu na podlagi te pogodbe, ne sme presegati povprečnega mesečnega zneska plače tega zaposlenega, izplačane v tem poslovnem letu. To pa seveda ne pomeni, da ni mogoče izplačati dobička v večjem obsegu. To samo pomeni, da ta dobiček, izplačan v večjem obsegu, ni deležen davčnih olajšav. Družba pooblaščenka, ki je vključena v načrt delavskega delničarstva z edino dejavnostjo upravljanja z delnicami ustanoviteljev, ne plačuje davka od dobička pravnih oseb. Udeležba na dobičku za zaposlene in izplačilo dela plač za nakup delnic družbe je obdavčena z dohodnino kot prejemek iz premoženja le ob prodaji delnic oziroma izstopu iz načrta delavskega delničarstva, sicer pa se iz teh sredstev ne plačuje dohodnine. Tudi v primeru prodaje delnic oziroma izstopa obdavčitve ni, če prodajalec delnice celotno kupnino nameni za pokojninsko zavarovanje zase ali za ožje družinske člane. Udeležba na dobičku za zaposlene v skladu z načrtom delavskega delničarstva je obdavčena z dohodnino le v obdobju prvih petih let lastništva, delnice zaposlenih in po padajočem odstotku do petega leta v skladu z zakonom, ki ureja dohodnino, ki ga bo treba v tem delu sicer dopolniti. Možno pa je to lestvico vgraditi tudi v ta zakon. Predvideli smo tudi štiri različne načine izplačila: v gotovini, v delnicah družbe, po alternativni shemi, to je ali delnice ali gotovina in po kombinirani shemi, torej delnice in gotovina. Poleg udeležbe delavcev v dobičku družbe ta zakon ureja tudi novost delavsko delničarstvo oziroma delničarstvo zaposlenih. Uvaja se načrt delavskega delničarstva kot skupna odločitev zaposlenih in družbe v tem, da se bodo na način, po pogojih in v mejah, določenih z zakonom, na tej podlagi pridobile davčne olajšave. Delavsko delničarstvo se uvaja načrtno, s ciljem izboljšati korporacijsko upravljanje in s tem poslovanje družbe v korist lastnikov in zaposlenih. Na novo se uvaja tudi zakonska možnost izplačila plač za namen nakupa delnic družbe. Pogodba o izplačilu plač za namen uresničevanja načrta delavskega delničarstva je pogodba, s katero se družba zaveže, da bo zaposlenim izplačala del plač za namen nakupa delnic družbe v skladu z načrtom, v rokih in na način, določen s pogodbo. Pogodba o izplačilu dela plač je pogodba, na podlagi katere družba in zaposlenim po poteku določenega časovnega obdobju, ne krajšega od treh let, izplača ne več kot 10% letnega zneska plač, kar ne sme presegati povprečnega mesečnega zneska plače tega zaposlenega, izplačanega v poslovnem letu, v katerem bi bil dobiček predmet te pogodbe. V času od vložitve zakona v parlamentarno proceduro smo organizirali kar nekaj javnih tribun na to temo. Do sedaj, razen s strani vlade, nismo dobili negativnega mnenja. Vsi udeleženci so zakon ocenili kot dobro osnovo za dejansko uvedbo udeležbe zaposlenih pri dobičku in delničarstvu zaposlenih oziroma delavsko delničarstvo. Seveda so kot pri obravnavi vseh predlogov prisotni tudi pomisleki. Zaposleni zaradi slabih izkušenj iz preteklosti predlagajo vgradnjo čim kvalitetnejših varovalk proti zlorabi tega zakona. Pomisleke imajo tudi o odloženem izplačilu in bi ga vsaj del želeli dobiti takoj, ko se dobiček deli. Prav tako se bojijo, da bo del dobička, ki bo pripadal njim, zanemarljivo majhen. Predlagatelji zakona razmišljamo, da bi v zakon vnesli določilo, v katerem bi predpisali, da se zaposlenim v primeru, da skupščina sprejme sklep o razdelitvi dobička, razdeli 25% tega dobička in da to ni prepuščeno presoji tistih, ki o delitvi odločajo. Gospodarska zbornica Slovenije opozarja na nesprejemljivost obveznosti in zagovarja načelo prostovoljnosti. Trdijo, da je nesprejemljivo, da bi zakon uvedel sistem udeležbe na dobičku kot obveznost. Uvedba sistema mora biti stvar svobodne odločitve in pogodbe družb in zaposlenih. Tudi znotraj skupine, ki je pripravila ta predlog, so bila deljena stališča do tega vprašanja. Na koncu je predlagala odločitev, da je v razmerah, v katerih danes kot spodbuda za kvalitetno delo delavcev prevladuje zgolj strah in ne načelo zaupanja med zaposlenimi in lastniki, nujno v zakon zapisati obveznost sistema udeležbe na dobičku za družbe nad 30 zaposlenimi. Ali je številka 30 tista optimalna, pa je stvar nadaljnje razprave. V razpravi, ki je bila izvedena pod okriljem državnega sveta Republike Slovenije, je bila izpostavljena pripomba, da je zakon nepravičen do zaposlenih na področju tako imenovanih družbenih dejavnostih. Isto pripombo je posredovalo tudi združenje svetov delavcev slovenskih podjetij. V zvezi z vsebinsko zasnovo predloga zakona bi glede na nesporno dokazane pozitivne poslovne učinke finančne participacije zaposlenih ne samo v gospodarskih organizacijah, ampak tudi v organizacijah s področja negospodarstva, vsekakor veljalo razmisliti o ustrezni ureditvi tudi tako imenovanega "game sharinga", udeležbe na različnih drugih rezultatih, kot so prihranki pri stroških, dvig kvalitete proizvodov in storitev, dvig produktivnosti, ki je pravzaprav edina možna oblika finančne participacije v neprofitnih organizacijah, hkrati pa lahko predstavlja pomembno dopolnitev tako imenovanega "profit sharinga" tudi v gospodarskih organizacijah. S tem bi se praktična vrednost in pomen zakona močno povečala in razširila tudi na področje negospodarstva, s čimer bi bili izpolnjeni tudi pogoji za preimenovanje zakona o zakonu o finančni participaciji in notranjem lastništvu zaposlenih. Predlagatelji smo mnenja, da bi bilo področje finančne participacije in notranje lastništvo zaposlenih na področju negospodarstva mogoče kvalitetneje urediti z zakonom o javnih zavodih. Tudi danes bo v razpravi verjetno izrečenih mnogo predlogov za izboljšanje tega zakona. To je tudi želja predlagateljev. Storili smo prvi korak in k sodelovanju vabimo vse zainteresirane, predvsem pa si želimo, da se v proces urejanja tega področja aktivno vključi tudi vladna koalicija. To so namreč teme, ki peljejo Slovenijo naprej v proces uspešnega tekmovanja z najrazvitejšimi državami sveta. Naj svoj uvod zaključim z mislijo, za katero so mnogi trdili, da je s priznanjem kapitalizma kot trenutno najuspešnejšega sistema za vedno preživeta. Novo vrednost ne ustvarja zgolj kapital. V mnogočem je odvisna od vloženega znanja in energije zaposlenih in to ne sme ostati zgolj kot strošek v obliki plače, temveč se mora rezultirati tudi v obliki soudeležbe ustvarjalcev dodane vrednosti pri delitvi s tem ustvarjenega dobička. Največji kapital družbe so zaposleni v tej družbi. V poslanski skupini in tudi sicer v stranki stavimo na ljudi v prepričanju, da smo ravno ljudje vir konkurenčne prednosti Slovenije. Pri tem želimo z vlaganjem v ljudi, v znanje in sposobnosti spodbuditi naš nadaljnji razvoj in ne z zmanjševanjem socialne varnosti zagotoviti konkurenčnost, kot to predlagajo nekateri. Zakon, ki ga predlagamo, bo zagotovil, da bom za dobre rezultate svoje dela vsi skupaj bolje motivirani preko udeležbe na dobičku, ki ga bomo razdelili tudi med tiste, ki ga s svojim delom in znanjem ustvarjajo. Danes imamo torej priložnost, da rečemo da temu zakonu in da omogočimo drugo in tretjo obravnavo, v kateri je seveda možno ta zakon dopolniti, spremeniti in oblikovati po volji, ki je prisotna v tem parlamentu. Predlagam pa, da te možnosti danes ne zamudimo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Kontiču. Besedo dajem predstavnici ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, državni sekretarki gospe Marjeti Cotman. Prosim.
Hvala, gospod predsednik, lep pozdrav še enkrat vsem poslankam in poslancem. Vlada ne podpira predloga zakona, saj je vrsta določb nekonsistentnih z drugo zakonodajo s področja gospodarskega sistema, nefleksibilnih in bi pretirano obremenila gospodarske subjekte. S sprejemom takšnega zakona bi zamudili priložnost, zato bi se morali priprave zakona lotiti bolj premišljeno in posebej v sodelovanju s socialnimi partnerji ter ob upoštevanju davčnega vidika. Iskati bi morali sinergijski učinek, sedanji predlog pa predstavlja samo zelo zbirokratiziran in preleguriran način izplačila dela plače. V Republiki Sloveniji je sedaj udeležba zaposlenih pri dobičku družbe in lastništvu zaposlenih že urejena v zakonu o gospodarskih družbah, ki dopušča, da delniška družba zagotovi pravice do udeležbe pri dobičku družbe tudi zaposlenim. Delavci lahko pridobijo nove delnice v zameno za del plače, ki jim pripada iz udeležbe pri dobičku družbe, za kar pa mora obstajati podlaga bodisi v zakonu bodisi v statutu. Trenutno ni v Sloveniji nobene druge neposredne zakonske podlage za takšno odločitev skupščine, zato je potrebna statutarna opredelitev, ki mora biti tudi dovolj konkretizirana. Nasprotujemo predlogu za obvezno določitev udeležbe v dobičku, saj ni posebne potrebe, da odločitev o udeležbi zaposlenih pri dobičku v tako rigidnem zakonskem okviru sprejme kar zakonodajalec. Naloga zakonodajalca je predvsem v tem, da konstitentno zakonsko uredi področje udeležbe zaposlenih pri dobičku in delavsko delničarstvo ter ga spodbuja. Cilji in nameni ter vizije za takšen predlog zakona bi morali biti širši, iz predloga zakona pa izhaja, da so davčne olajšave edini dejavnik za doseganje ciljev predloga zakona oziroma za uveljavitev zakona. Olajšave so preobsežne, premalo natančno opredeljene ter neskladne z nameni in cilji uveljavljenih davčnih olajšav po davčnih zakonih, na primer, po zakonu o dohodnini in zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb. Na podlagi navedenega vlada nasprotuje tako oblikovanemu predlogu zakona in predlaga državnemu zboru, da ga ne sprejme kot ustrezno podlago za naslednje faze zakonodajnega postopka. Ker bi ureditev udeležbe zaposlenih pri delitvi dobička in delavsko delničarstvo lahko pomembno prispevalo k oblikovanju učinkovitega podjetniškega okolja, v katerem bodo v nekoliko spremenjeni vlogi lahko aktivno udeleženi ali vključeni tudi delodajalci, bo vlada Republike Slovenije pripravila predlog zakona, ki bi sistemsko bolj konsistentno uredil navedeno tematiko.
Hvala gospe Cotman. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vsebino in pomen zakona je korektno in dovolj natančno opisal prvopodpisani pod zakon, poslanec Socialnih demokratov Bojan Kontič. Opisal je tudi izkušnje, ki jih imajo s podobnimi ureditvami mnoge razvite države v Evropi in ZDA. Sporočil je še, da je na večini posvetov, ki smo jih v stranki Socialnih demokratov doslej organizirali, zakon doživel ne le načelno, temveč tudi konkretno podporo. Predlogi, katere rešitve naj se ponovno ocenijo in kako naj se zakon dopolni ali spremeni, niso bili dani zato, da se razprava o zakonu v državnem zboru ne bi nadaljevala, temveč da bi se o njih razmislilo ob sprejemanju zakona v drugi in tretji obravnavi. Edino vlada - in to je ne le značilno, ampak tudi žalostno in zaskrbljujoče - zakona ne podpira. Ja, točno, ne podpira, saj njeno načelno pozitivno stališče do ciljev zakona ne pomeni veliko ali pa prav nič, če zakona ni pripravljena dograjevati, temveč predlaga državnemu zboru, da ga ne sprejme kot ustrezno podlago za nadaljevanje zakonodajnega postopka. Ob tem pa megleno in brez rokov obljublja, da bo morda sama kdaj podoben zakon predlagala. Ni dvoma, da je tudi Slovenija tako kot vsa Evropa pred pomembnimi izzivi. Evropa ugotavlja, da mora ponovno prevrednotiti strategijo svojega razvoja, da bi bila uspešnejša v globalni tekmi obstoječih in novoprihajajočih gospodarskih svetovnih velesil; in v tem okviru ima Slovenija posebne naloge ne le zato, ker se v njej kažejo komaj prvi dobri in slabi rezultati spremenjenega gospodarskega sistema, posebej pa tudi zato, ker si je Slovenija postavila za cilj, da vsaj v desetletju doseže raven najrazvitejših držav Evropske unije. Da bi to dosegla, pa mora pomembno dograditi obstoječe rešitve. In prav vlada v teh dneh sporoča, da se loteva teh reform, da pripravlja uravnotežen koncept reform tako iz ekonomskega kot socialnega vidika, ki naj bi pripomogel k hitrejšemu razvoju Slovenije in blaginje prebivalk in prebivalcev Slovenije. In zelo zaskrbljujoče je, da v okvir vseh navedenih reform, za katere vlada trdi, da bodo celovite in dolgoročne, vlada ne vključuje tudi v svetu poznanih, uveljavljenih in uspešnih rešitev udeležbe delavcev na dobičku in delavskega delničarstva. Znano namreč je, da udeležba delavcev na dobičku in delavsko delničarstvu krepi kohezijo med delom in kapitalom, povečuje tudi pri zaposlenih interes za vlaganja, za razvoj in uspešno poslovanje, zmanjšuje enostranske pritiske na stroške dela in z vsem navedenim pomembno prispeva k večji učinkovitosti posameznih podjetij in gospodarstva kot celote. Zato res ne moremo šteti za dobronamerno ravnanje vlade, ki zaradi posamičnih pripomb nasprotuje zakonu v celoti, saj vendar ve, da veljavne rešitve v zakonu o gospodarskih družbah in odsotnost vsakih davčnih olajšav in stimulacij v davčni zakonodaji, razen izjemoma, doslej niso zagotavljale razvoja in uveljavitve udeležbe delavcev na dobičku in delavskega delničarstva v Sloveniji. To le pomeni, da vlada iskreno v te rešitve ne verjame, da jih ne vključuje v svoj koncept reform, da ji sodelovanje in sožitje dela in kapitala ni podlaga za uresničevanje ciljev gospodarskega in družbenega razvoja. To je za nas nesprejemljivo. Takšno ravnanje vlade je slabo, konzervativno in dolgoročno škodljivo. Kaj drugega bomo verjeli šele in le, če bo res dan konkreten predlog, ne pa prazne obljube. In še nekaj naj poudarim; vlada in vladajoča koalicija zna mnogokrat kritizirati opozicijo, da je nekonstruktivna, da kritizira in omalovažuje vse vladne predlog, da ničesar ne predlaga in z vlado ni pripravljena sodelovati. Pa poglejte, kako zares ravnate! Celo takrat, ko vlagamo predloge, ki jih načelno štejete za racionalne, jih konkretno zavračate. To ne le, da ni dobro, to kaže na neresničnost vaših obtožb in na vašo dvoličnost. Zato naj vam povem, da bodo razlike med vašimi besedami in dejanji še mnogo krat razgaljene. Kajti takšne in podobne predloge v korist Slovenije in njenega razvoja, korist zaposlenih, korist socialnega partnerstva ter sožitja dela in kapitala bomo še vlagali. V upanju, da bo vlada in vladajoča koalicija ob naši vztrajni aktivnosti le ugotovila, da velja prisluhniti tudi dobrim predlogom opozicije, ne pa jih brez resnih argumentov pavšalno zavračati. Bodimo torej optimisti, verjemimo v razum, storimo kaj za skupno dobro! Podprimo predlog zakona, ki ga bomo lahko popravili in dopolnili glede na posamične rešitve, vendar samo v drugi in tretji obravnavi, ne pa, če ga bomo zavrnili. V naši poslanski skupini bo seveda doživel popolno podporo. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Gospod Martin Mikolič, bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Lepo pozdravljeni. Gospod predsednik, gospa državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! V materiji, ki jo danes obravnavamo, si glede na njihove obrazložitve predlagatelji zakona prizadevajo, kako bi bolj aktivno vključili delojemalce k oblikovanju bolj učinkovitega podjetniškega okolja. Najbrž je logično, da bi zraven vseh drugih, neposrednih ali pa posrednih spodbud, spodbujanja različnih oblik udeležbe zaposlenih pri dobičku moralo imeti stimulativne učinke na produktivnost, donosnost družbe oziroma v končni obliki na večjo dodano vrednost produkta oziroma storitve. Vendar v poslanski skupini Nove Slovenije krščansko ljudske stranke ne vidimo razloga oziroma posebne potrebe, da odločitev o udeležbi zaposlenih pri dobičku v takšnem zakonskem okviru, kot ga predlagatelji predlagajo, sprejme kar zakonodajalec. V današnji globalizaciji, krutemu, brezkompromisnemu konkurenčnemu boju na trgu lahko parirajo tiste slovenske gospodarske družbe, tista podjetja, bodisi do 30 ali pa nad 30 zaposlenih, ki imajo vrhunski kadar oziroma znanje, vrhunsko tehnologiji in vrhunski menedžment. To pa nam prav gotovo da vedeti, kam le-ti primarno usmerjajo dobiček. Čim več zdravih, konkurenčno sposobnih podjetij si želimo; tako vlada, tako mi tukaj v državnem zboru, predvsem pa delojemalci, in to predvsem zaradi socialne blaginje. In zaradi tega še enkrat ponavljam: ne vidimo potrebe oziroma se lahko vprašamo, ali je umestno, da udeležbo zaposlenih pri dobičku okvirimo tukaj v zakon, ki bi ga sprejel ta državni zbor. Tisti gospodarski subjekti, ki danes životarijo, ga bodo bolj težko porabljali, tisti, ki pa slovensko gospodarstvo držijo pokonci, če lahko tako rečem, pa tisto, kar je konkretno nakazano v predlogu zakona, to posredno uresničujejo. Udeležba zaposlenih pri dobičku in lastništvo zaposlenih trenutno ureja zakon o gospodarskih družbah. Zakon o gospodarskih družbah dopušča široke možnosti, kdo sodeluje oziroma kdo je lahko udeleženec pri delitvi dobička delniške družbe, seveda v skladu s statutarnimi predpisi, ki pa so lahko med posameznimi družbami različni. Naj poudarimo, da je tisto, kar je še najbolj problematično pri predlaganem zakonu, da so davčne olajšave ključni dejavniki za doseganje ciljev predlaganega zakona. Meni so obdavčitvene določbe nejasne, predvsem v nasprotju z zakonom o dohodnini in zakonu o davku od dohodka, od dohodkov pravnih oseb. Prav gotovo je v zakonu predlagano pretirano uveljavljanje olajšav tako na strani davčnih zavezancev, ki bi bili deležni olajšav, kot na strani davčnega organa. Nesmiselno bi bilo, če bi davčne olajšave določal nek drug zakon in ne davčna zakonodaja. Že obstoječi davčni sistem je dokaj zapleten in nepregleden in namen davčne reforme je ravno v tem, da bi imeli preprost, enostaven, predvsem pa ne protisloven davčni sistem. Cilj davčne reforme je tudi razbremenitev gospodarstva, vendar se moramo vsi skupaj zavedati, da vse ni možno narediti čez noč. Ukrepi bodo morali biti postopni in eden od teh je že nakazan - postopno zmanjševanje davka na izplačane plače. V poslanski skupini Nova Slovenija, krščansko ljudska stranka zakona, kot ga je predlagatelj predlagal, ne podpiramo. Hvala.
Hvala gospodu Mikoliču. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke jemljemo namen predlagateljev predloga zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družb in notranjem lastništvu, da poskusijo nekako na temelju predloga namenskega zakona vlade iz leta 1997 nadgraditi predlog zakona, s katerim bi normativno uredili sistem participacije zaposlenih na dobičku kot pozitivno. Dejstvo je, da kot postranzicijska družba tak zakon potrebujemo, in to ne zato, da smo evropsko primerljivi, temveč zato, da se na novo oblikuje in razvije pristen partnerski odnos med delojemalci in delodajalci z menedžmentom oziroma upravo vred. Iluzorno je namreč pričakovati, da bo slabo, zgolj mezdno plačan delavec motiviran za vsestranski doprinos k uspehu podjetja, tudi v smislu ustvarjanja čim večjega dobička. Žal pa so pri nas, in to še posebno v kapitalskih družbah, in kaj dosti drugače ni tudi v drugih gospodarskih subjektih ter ne nazadnje tudi v javnem sektorju, z novodobnim profilom oblikovanja lastniške strukture in menedžmenta prevladala moralno nizkotna pravila, da si pravico do dobička laste zgolj tisti, ki že tako ali tako iz skupne mase za plače izvlečejo enormno visoke prejemke, ter tisti, ki posredno skozi nadzorne svete sodelujejo oziroma vplivajo na oblikovanje podjetniške politike, vključno z razdeljevanjem dobička ali, bolje rečeno, pravico do finančne participacije na dobičku. V nasprotju s to strukturo pa se večina delavcev obravnava kot zgolj predrago in nemobilno zaposleno delovno silo, pa čeprav se v zadnjem času praktično zaposluje le za določen čas. Tako stanje po našem trdnem prepričanju ni perspektivno za rast podjetja in večanje njegove konkurenčne sposobnosti in to ne velja le za kapitalske družbe, za katere je ta predlog zakona nekako napisan, temveč za vse gospodarske organizacije in subjekte, vključno s samostojnimi podjetniki. Tako stanje ne omogoča samoniklo nastajanje pristnega partnerstva, ki bi moralo še kako temeljiti na medsebojnem priznavanju pravice do pravičnejše delitve skupaj ustvarjenega, vključno z dobičkom. Zato je nujno potrebno to vprašanje, ki v bistvu delavce vedno bolj potiska v pasivnost, razrešiti z dobrim, evropsko primerljivo pripravljenim zakonom, ki pa ga kot projekt v danih razmerah lahko pripravi le vlada. Z vključitvijo ekonomsko-socialnih partnerjev, čeravno smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke trdno na tem, da je v ta projekt potrebno bistveno močneje pritegniti svet delavcev, ki mu je potrebno predhodno v smislu delavskega zagovorništva dati bistveno večjo veljavo, in to izhodiščno že na podlagi potrebnih sprememb zakona o delavnih razmerjih. Sindikalne centrale postajajo, žal, vedno bolj le deklarativno delavsko zastopništvo, v bistvu pa za tistega, ki malo pristneje spremlja to področje, pa ostaja predvsem sama sebi namen. Podobno temu je tudi z Gospodarsko zbornico kot predstavnikom delodajalcev, kar se da nazorno razbrati iz pripomb te zbornice k predlogu tega zakona. Gospodarsko zbornico Slovenije predvsem skrbi to, da bi lastništvo zaposlenih prekomerno vplivalo na obstoječo strukturo lastništva in da bi finančna participacija delavcev na dobičku ne vplivala na povečanje stroškov dela. Iz te bojazni jasno sledi, da naj bi dobiček v podjetju najprej bistveno povečal, da bi se sedanji upravičenci do delitve dobička ostali na istem, šele nato pa bi lahko tudi delavci participirali na njem. Pogodba pri udeležbi na dobičku nikakor ne bi smela že izhodiščno po predlogu zakona vzpostaviti dva vzporedna in med seboj neodvisna sistema participacije na dobičku, v bistvu z dvojnimi merili glede na to, da za eno vrsto zaposlenih velja kolektivna pogodba kot celota, za druge, vodstveno strukturo in upravo, pa brez tarifnega dela. Tak pristop ne vodi k motivaciji velike večine zaposlenih, kajti vsi zaposleni v podjetju so v bistvu na eni in isti ladji ter drug od drugega soodvisni, uspeh je lahko le plod vseh, zato je motiviran delavec nadvse pomemben ključ do večjega uspeha podjetja. V pristnem partnerstvu si zato ni mogoče vzeti oziroma dodeliti dobička v naslovu uprav in nadzornih svetov, v kolikor se le-to ne deli tudi ostalim zaposlenim. Ti bodo sicer žal ob današnjih plačah motivirani le v primeru, da se jim del dobička nameni v denarju. Kajti tudi po zadnjih namenih ministrstva za finance na podlagi predloga sprememb zakona o dohodnini za malo delničarstvo ne bo kaj dosti zainteresiranih, kar pa je po našem mnenju slabo. V podrobnosti predloga zakona in njegovo členitev se v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke v prvi obravnavi niti ne želimo podrobno spuščati. Menimo, da bi bilo treba predlog tega zakona še krepko dodelati, je pa to dokaj dobra podlaga ali če temu rečemo izhodišče, na katerem lahko po našem trdnem prepričanju tak projekt pripravi in vodi ter zanj navsezadnje tudi prevzame odgovornost le vlada Republike Slovenije. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke predloga zakona zato ne bo podprla, pričakujemo pa, da se vlada tega projekta z vso odgovornostjo loti čim prej, če tudi želi, da Slovenija sledi lizbonski strategiji po povečani rasti tako v ekonomskem smislu kot splošno družbenem. Hvala lepa.
Hvala gospodu Brenčiču. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Vsebino predloga zakona v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pozdravljamo, kar pomeni, da vsebino predloga zakona tudi podpiramo. Verjamemo v pozitivne učinke na ekonomski ravni, tako na makro kot na mikro ravni, v kolikor bi zakon bil sprejet in v kolikor bi zakon zaživel v realnosti oziroma realnem življenju. Prav tako verjamemo, da bi sprejem zakona povzročil dvig splošnega zadovoljstva, kar bi izhajalo iz vrednotenja čistega dela. Dejstvo je, da se v Sloveniji razmerje kapital-delo danes ne odraža realno, ampak izključno skozi kapitalni koeficient. Po naši oceni so novi elementi, dodani v predlogi zakona, torej delavsko delničarstvo, vlaganje v pokojninsko zavarovanje, davčne olajšave, pozitivni instrumenti, ki jih poskuša predlagatelj uzakoniti. Prav tako verjamemo, da bi zakon lahko navkljub stališču vlade Republike Slovenije zaživel skorajda v polni obliki oziroma v polni meri in da bi tudi predlagane rešitve, podprte s strani mnogih institucij, od katerih smo dobili stališča, se izkazale za pozitivne. Skratka, dopolnjen predlog zakona podpiramo. Verjamemo v multiplikativne učinke omenjenega predloga zakona. Torej, od tu uveljavljamo dvig oziroma s tem prikazujemo dvig mikroekonomske učinkovitosti, tako v povezavi s potrošnjo, najsi bo po eni strani osebno potrošnjo kot po drugi strani z investicijsko potrošnjo. Kar pa bi po naši oceni oziroma po našem prepričanju ob aktivnejši vladni politiki ne samo zaposlovanja, ampak gospodarstva nasploh in ob usmerjevalni davčni politiki lahko pripeljalo oziroma moralo pripeljati do sinergije na makroekonomski ravni. Skratka, iz tega naslova in ostalih naslovov, ki jih bom navedel v nadaljevanju obrazložitev oziroma predstavitve stališča poslanske skupine, zakon podpiramo. Žal pa nam je in s tega mesta, torej s centralne govornice državnega zbora, moram omeniti, da ima zakon oziroma sama procedura zakona ali pa dosedanja življenjska doba omenjenega zakona kar nekaj negativnih stališč, za katere se bojim, da bodo vzrok za to, da bo zakon danes v državnem zboru negativno ocenjen. Po naši oceni se je predlagatelj v osnovi odločil za popolnoma napačen pristop. Za pristop, ki je temu zakonu dal izključno, poudarjam žal in poudarjam izključno, politično obarvanost omenjene tematike. In iz tega sledi, vsaj tako smo razumeli v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, poslanka in poslanci, da je predlagatelj politični kapital postavil pred vsebino omenjenega zakona. Torej, da je predlagatelj s svojim načinom dela tega zakona povzročil ravno tisto, kar skuša negirati oziroma kar skuša popraviti s samo vsebino. Predlagatelju je po naši oceni šlo izključno za politični kapital in ne za vsebino. Z omenjenim zakonom pa se predlagatelj deklarira kot tisti, ki mu je za vsebino dela in ne toliko za vsebino kapitala. Po naši oceni je to nesprejemljivo, kajti če pogledamo sam postopek procedure omenjenega zakona oziroma dosedanjo življenjsko dobo, je iz njega lahko razvidno, kako smo prišli do tega zaključka. Osnovno avtorstvo osnovnega zakona s približno enakim imenom izvira izpod peresa oziroma naj bi izviralo od ministra Bohica. Njegovo osnovna vsebina in pa tempo odvijanja dogodka, torej zakaj je zakon tako dolgo čakal na parlamentarno proceduro, kot zaporedje dogodkov, na kar nakazuje vložitev zakona in kar potrjuje avtorstvo oziroma predlagateljstvo zakona - vse to nas v Nacionalni stranki navezuje oziroma napeljuje na to, da vidimo, da je bil žal namen tega zakona drugačen, kot je opredeljen v vsebini. Glede na to pa, da danes govorimo, vsaj po naši oceni, bi morali govoriti, o zelo pomembnem zakonu z veliko socialno noto, nas lahko to pripelje samo do slabega zaključka, da je lahko to le del igre ene izmed neresnih strank. Toda navkljub temu v Slovenski nacionalni stranki predlog zakona podpiramo. Glede na to pa, da lahko izkoristim in da možnosti imam, pa bi rad pokomentiral v imenu poslanske skupine tudi stališče vlade Republike Slovenije do omenjenega predloga zakona. Torej po naši oceni je prikazovanje - oziroma navezujem se na odgovor vlade Republike Slovenije - , navezovanje oziroma prikazovanje alternative določeni vsebini tega zakona v zakonu o gospodarskih družbah, neresno. Poudarjam, vsi tisti, torej leti na vlado Republike Slovenije, ki prikazujejo alternativo oziroma že obstoječo možnost eni izmed predlaganih rešitev v vsebini v zakonu o gospodarski družbi, je neresno. Dejansko vsi vemo, kdo ima danes pravico do deleža dobička, in vsi vemo, da še zdaleč ne vsi tisti, kot jih skuša urejati novela zakona. Prav tako pa ocenjujemo, da je usmerjanje na področno zakonodajo, torej kot eden izmed argumentov vlade, zakaj je ta predlog zakona slab, prav tako neresno. Za zaključek, dovolite samo še stavek. V Nacionalni stranki pripisujemo omenjenemu zakonu oziroma bolje rečeno, v Nacionalni stranki pripisujemo vsebini zakona izjemno socialno noto, zato bi bilo nekoliko več resnosti pri dosedanji obravnavi zakona, več resnosti za pričakovati s strani predlagateljev kakor s strani vlade Republike Slovenije. In tovrstno početje iz obeh strani, je škodljivo za Republiko Slovenijo. Toda ne glede na vse v Nacionalni stranki, predlog zakona podpiramo - vsebino predloga zakona podpiramo. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospod Vili Rezman, bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Stališče naše poslanske skupine bom skušal predstaviti skrajno kratko, in sicer tako rekoč v alinejah. Naj pa za uvod povem, da smo pričakovali, da ta zakon ne bo deležen splošne podpore, da bo precej razhajanj v zvezi s tem, in pričakovali smo, to se je tudi potrdilo, da tako rekoč vsi soglasno podpiramo intenco, vendar nismo najbolj za to, da bi ga izvedli, da bi ga implementirali, ta zakon. Mi sodimo, da so nekateri pomisleki, ki jih je vlada izrekla in ministrstvo za finance, čisto konkretni in da jih je treba respektirati. Predlagatelju - skratka, nasprotuje zakonu, deloma upravičeno na primer, vsaj kar zadeva velikih izjem in davčnih oprostitev, pa še česa drugega seveda. Deloma pa tudi vlada sama podpira, sama je zapisala, da intenco, da smisel, da glavno usmeritve v principu podpira. Kaj je zdaj ta glavna usmeritev? Sodimo, da je ena izmed dimenzij, samo nekaj naj jih naštejemo, želja po neki večji pravičnosti pri delitvi novoustvarjene vrednosti in vrednosti nasploh, pri čemer je v razmerah današnjega tržnega gospodarstva pravičnost tako rekoč nek atavizem, s katerim se zdaj še ukvarjamo, ali pa vsaj nekateri ga tako razumejo. Intenca, da bi se delojemalci bolj poistovetili s podjetjem, z družbo, je najbrž prava in najbrž bi ta zakon k temu nekaj tudi prispeval. Zagotovo bi se interes, ki je seveda nasprotujoč si, protisloven med delojemalci in delodajalci, na nek način amalgamiral, nasprotja v interesih bi bila najbrž lahko nekoliko zmanjšana, če bi tak zakon bil sprejet. Čisto sigurno bi bilo možno pričakovati tudi povečanje produktivnosti dela, zmanjševanje stroškov, zmanjševanje absence, odsotnosti od dela in še česa. Vendar smo pa mi v zgodovini, tudi v naši lastni zgodovini, že nekaj tovrstnih poskusov imeli, ki žal niso prinesli na dolgi rok zelo dobrih rezultatov. Jaz poudarjam, da ni mogoče povsem poistovetiti tega predloga, ki ga imamo zdaj na mizi, z nekaterimi našimi poizkusi iz preteklosti. Na malo podobnosti, pa vendarle kažejo, namreč, na podobnost v smislu nekdanje družbene lastnine, pa dogovorne ekonomije, pa samoupravljanja in podobnih stvari, kar je pač [[...]]na današnji ravni preslikati preprosto najbrž nemogoče. Še bolj smo pa podučeni v zvezi z zadnjim realiziranim lastninjenjem, ko je množica Slovencev in Slovenk dobila certifikate, pa seveda niso pravi lastniki in nič ne odločajo, nič ne participirajo tako rekoč in ta izkušnja tudi ni bila najbolj ugodna. Sodobnih procesov in sodobnih ureditev v bolj razvitih državah najbrž ni mogoče kar preprosto prenesti tudi v naše okolje. Zato so nekatere pobude za temeljitejši premislek s strani vlade najbrž tudi upravičene, tako tiste, ki opozarjajo, da zakon morebiti premalo sinergij prinaša, tako tiste, ki poudarjajo to, da so tveganja samo na strani lastništva in da je udeležba pri dobičku pravzaprav, bi rekel, samo bonus brez nekih posebnih tveganj, tako tista, ki govori o tem, da ni vlaganj direktnih, stvarnih vložkov v osnovna sredstva neke delniške družbe in tako naprej. Skratka, mi tudi sodimo, da je treba biti zelo temeljit pri tem premisleku, da pretirano hitenje ni potrebno, vendar mi nismo med tistimi, ki bi zakon zavračali. Mi zakona ne bomo podprli, skušali bomo, če bo sreča mila, v nadaljevanju postopka prisluhniti vsem argumentom, iskati tiste moduse, ki bi bili za večino sprejemljivi, in dajemo tudi vprašanje ali pobudo, kakorkoli želi to kdo razumeti, ali je res potrebno, da se zakon preprosto in v celoti zavrne ali pa je morebiti možno, da ga dopolnimo, da ga amandmiramo, da ga v takšno obliko spravimo, ki bi se dala v tej parlamentarni diskusiji tudi sprejeti. Zagotovo je pa dobro, da se stvar premika.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Ivan Gril bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Koalicijska pogodba vladajoče koalicije ima v svojem besedilu povsem jasno zapisano, da se bo le-ta zavzela oblikovati ustrezne zakonske rešitve pri udeležbi zaposlenih pri dobičku in delavskemu delničarstvu. Tudi v Slovenski demokratski stranki podpiramo ideje oblikovanja in ustvarjanja možnosti, da bodo lahko tudi zaposleni deležni udeležbe pri dobičku in delavskemu delničarstvu. Pri pripravi ustrezne zakonodaje, ki bo celovito in sistemsko urejalo to pomembno področje, pa je treba slediti temeljnemu cilju, ki bo spodbujal tiste oblike nagrajevanja zaposlenih, katere izhajajo iz dejansko ustvarjenega pozitivnega rezultata poslovanja in bo istočasno povečalo varčevanje ter vlaganje v razvoj in investiranje. V Slovenski demokratski stranki želimo pri pripravi ustrezne zakonodaje slediti in upoštevati predvsem naslednja izhodišča. Odločitev o udeležbi zaposlenih pri dobičku in delavskemu delničarstvu mora temeljiti na prostovoljni podlagi tako s strani delodajalcev kot tudi delojemalcev. Prepričani smo, da je pričakovane cilje možno doseči samo na ta način, da se vsi socialni partnerji zavedajo obojestranske koristi, ki jih prinaša takšno sodelovanje. Tudi v ostalih državah, kjer imajo udeležbo zaposlenih pri dobičku in delavsko delničarstvo, le-to temelji na neobvezujoč način, izjema je tukaj samo Francija, kjer je ta obveza za vsa podjetja z več kot petdesetimi zaposlenimi. Potem je naslednje izhodišče takšno, da določila takšnega zakona ne smejo posegati na druga področja zakonodaje, saj to prinaša zmedo in nepreglednost v ostalo zakonodajo. Kot vidimo, pa ta predlog zakona pomembno posega tudi na drugo področje, predvsem davčno, kar prinaša dodatno nepreglednost in celo nasprotja z obstoječo davčno zakonodajo. Samo za primer, ta predlog zakona je v nasprotju z veljavnim zakonom o dohodnini in z zakona nam davka od dohodkov pravnih oseb. Naslednje, kar smatramo, da je izrecno pomembno izhodišče, je tudi to, da v primeru, da se s takšno zakonodajo posega v področja, v katerem bi morali sodelovati vsi socialni partnerji, pa smo v Slovenski demokratski stranki mnenja, da bi bilo pri pripravi tega zakona treba upoštevati tudi njihova mnenja in stališča. V Slovenski demokratski stranki smo ravno pri tem predlogu presenečeni, da predlagatelji tega zakona v pripravi zakona niso upoštevali, saj kot lahko iz magnetograma z dne 5. februarja 1998 vidimo, da je takratni in sedajšnji poslanec gospod Potrč pri obravnavi predloga podobnega zakona na takratnem odboru za zdravstvo, delo, družino in socialne zadeve vztrajal, da se zakona s takšno tematiko ne more obravnavati brez priloženega poročila o doseženem socialnem sporazumu oziroma o informaciji, v kateri fazi se ta pogajanja nahajajo. Iz predloga tega zakona, ki ga danes obravnavamo, lahko predvsem vidimo, da so ključni cilji tega predloga predvsem davčne olajšave, ki pa državi po nepotrebnem zmanjšujejo prihodke za daljše časovno obdobje. Kot vidimo, tega predloga zakona vlada Republike Slovenije ne podpira, prav tako pa so bili na to besedilo kritični tudi v Gospodarski zbornici Slovenije in združenju sveta delavcev slovenskih podjetij, saj so nam posredovali na ta predlog zakona številne pripombe in predloga in to kar na dvanajstih oziroma osmih straneh. Vse te pripombe in predlogi dokazujejo, da je predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, slab, pomanjkljiv, nekonsistenten in ga v takšni vsebini ni mogoče popraviti niti z amandmaji, zato ga v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Grillu. Doktor Matej Lahovnik bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, poslanci. V poslanski skupini Liberalne demokracije bomo omenjeni zakon podprli. Menimo, da je predvsem zelo dobra osnova za nadaljnje obravnave, hkrati pa se seveda zavedamo, da ima določene pomanjkljivosti. Zavedamo se, da nekatere rešitve niso najboljše, pri čemer mislim predvsem na samo obveznost tega zakona, kjer je pač določeno, da bi veljal za vsa podjetja, ki imajo vsaj 30 zaposlenih ali več. Zdi se mi to na nek način vnašanje dodatne togosti v slovenski podjetniški sistem, seveda tudi odmik od načela ekonomske svobode in je seveda o omenjeni določbi zagotovo potrebno ponovno premisliti in proučiti, ali se da na kakšen drugačen način bolje urediti omenjeno problematiko. Prava tako se seveda strinjamo s pomisleki, nekateri tudi strokovne javnosti, da zakon ni v skladu z obstoječim zakonom o dohodnini in pa zakonom o dohodku pravnih oseb. Ampak seveda ne smemo po drugi strani zanemariti, da smo vendarle ravno sredi reforme, davčne reforme, da tako rečem. Vlada dejansko bo spreminjala zakon o dohodnini in zakon o dohodku pravnih oseb in ne vidimo nobenega problema, da se ustrezno upošteva tudi omenjeni zakon, ki ga danes tukaj obravnavamo, in sicer na ta način, da se seveda podjetje in zaposlene davčno stimulira za to, da seveda sodelujejo v shemah, ki omogočajo zaposlenim sodelovanje pri ustvarjenem dobičku. Prav tako je potrebno izpostaviti, da se strinjamo s tem, da lahko na nek način sprejetje zakona pomeni odmik od preprostosti davčnega sistema, ampak oprostite, saj trenutno niti sama vlada ne ve, kakšen davčen sistem pravzaprav zagovarja. Mi imamo po eni strani Kranjčev model, ki govori o zmanjšanju števila davčnih razredov in o spremembi nekaterih olajšav, po drugi strani imamo sistem tako imenovane Mrkojičeve ali Damjanove skupine, ki zagotavlja uvedbo enot med davčne stopnje, kjer se pa dejansko predvideva ukinitev večine olajšav; ampak seveda dejansko pravim v tem trenutku, ne vemo, kaj pravzaprav zagovarja vlada; vidimo, da vnaša predvsem veliko zmede v obstoječi davčni sistem. V poslanskem klubu Liberalne demokracije še ne vemo, ali finančni minister dr. Bajuk to dela zavestno in načrtovano ali zgolj spontano, ampak menimo predvsem da - seveda izgovor o tem, da omenjeni zakon ni skladen z zakonom o dohodku pravnih oseb in zakonom o dohodnini, seveda ne zdrži, ker kot sem dejal, da se zadeve lepo uskladiti v okviru davčne reforme. Seveda, kar se tiče pozitivnih učinkov tega zakona, je nedvomno dejstvo, da zakon prispeva zelo ugodno k večji motivaciji zaposlenih, k dvigu produktivnosti v podjetjih, kar je seveda tudi eden od pomembnih, če ne najpomembnejših ciljev lizbonske strategije. Dejstvo je seveda, da se v sodobni poslovni literaturi poudarja pomen uravnoteženih izkazov uspeha, pri čemer seveda dobiček sam po sebi kot cilj in finančni rezultati ni edini cilj podjetja, pomembno je tudi seveda zadovoljstvo ostalih primernih udeležencev v podjetju, med katerimi so ključni ravno zaposleni, poudarja se pomen znanja pri pridobivanju konkurenčnih prednosti in zato ocenjujemo seveda, da je tudi ta zakon o udeležbi zaposlenih pri dobičku podjetij in v notranjem lastništvu lahko primerna osnova za to, da se v večji meri povežeta delo in kapital, da se v večji meri tudi stimulira zaposlene za to, da so še kako zainteresirani za uspešno poslovanje podjetja. Dejstvo je, kot sem dejal, da ocenjujemo v Liberalni demokraciji Slovenije, v poslanskem klubu LDS, da je zakon primerna osnova za nadaljnjo obravnavo, da nekateri pomisleki so lahko tudi tehtni, da se da o njih razpravljati, da se da nekatere slabosti tega zakona tudi odpraviti, predvsem pa se o njih ustrezno pogovoriti, pogoj je pa seveda, da se zakon, takšen kakršen, je podpre. In zato bomo seveda v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije omenjeni zakon tudi podprli. Hvala.
Hvala gospodu Lahovniku. S tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Franc Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Udeležba zaposlenih pri dobičku in v lastništvu družb je za podjetja in za narodno gospodarstvo nedvomno lahko zelo koristna. V mednarodnih primerjavah je še posebej zgovoren primer Združenih držav, in namenoma sem se odločil za prikaz tega, o čemer je že uvodoma govoril tudi kolega Kontič v imenu predlagatelja zakona. Združene države, vemo, da imajo izrazito, lahko bi rekli, radikalno tržno gospodarstvo, liberalno tržno gospodarstvo, vendar kljub temu imajo, kar je celo mene samega presenetilo, zelo visok delež lastništva zaposlenih. Podatek: v 1.000 korporacijah znaša ta delež 14,3%. Toda kar je bolj pomembno - in to govori o ekonomskih in narodnogospodarskih pozitivnih posledicah tega delničarstva, tako na podjetniški kot na narodnogospodarski ravni - je to, da te korporacije dosegajo nadpovprečno dobre rezultate v poslovanju. 29% vrednost teh korporacij je na tržišču, 27% delež prodaje in pa na te korporacije odpade 20% vseh zaposlenih. Podatki so več kot zgovorni in prepričljivi ter kažejo izrazito učinkovito korporacijsko upravljanje podjetij z lastniško udeležbo zaposlenih. In če kje, v Ameriki to prav gotovo ni posledica neke socialdemokratske doktrine ali zgolj nekega altruizma in ljubezni do zaposlenih, ampak se je to pokazalo kot gospodarsko učinkovito. Ti podatki in pa drugi primeri iz evropskih držav potrjujejo znano dejstvo, kako pomembno je motiviranje zaposlenih, tako pri udeležbi na dobičku kot tudi pri udeležbi v lastništvu. Zaposleni so pogosto, ker je njihova usoda v veliki meri vezana na obstoj in razvoj teh podjetij, motivirani lastniki, bolj motivirani kot razni institucionalni lastniki, državni in paradržavni skladi, ki pogosto tudi špekulativno mešetarijo in premetavajo milijarde iz žepa v žep, trgujejo z deleži, namesto da bi kapital, kot ravnajo na primer ameriške firme, prioritetno usmerjali v razvoj tehnologije, trženje in podobno. Sinoči je bila na TVS 1 zanimiva oddaja na to temo, kjer je bil ravno naveden primer, kako ravnajo lastniki, recimo, kapitala v Ameriki. Pri nas je veliko primerov, kjer so lastniki podjetja ali skladi, pa gre velik del dobička dejansko ne za razvoj podjetja ali dejavnosti, ampak za kupovanje drugih firm in za razne druge namene. Zelo je pomembno, da udeležba zaposlenih v lastništvu vodi k bolj razpršeni lastniški strukturi, ki ima pogosto zelo pozitivne vplive. To je dostikrat dobro sredstvo proti omejevanju konkurence in ustvarjanju monopolov. Naj dam primer, če malo število, recimo, proizvodnih podjetij kupi velike deleže ali pa pretežne deleže v trgovskem podjetju, je razumljivo, da - hočeš nočeš - si bodo ustvarili boljši položaj in spravili v slabši položaj druge konkurenčne proizvajalne firme. Deleži zaposlenih v lastništvu so lahko tudi ovira za špekulativne prevzeme, ki so lahko dostikrat slabi za podjetja ali za celotne regije ali pa tudi za narodno gospodarstvo. Pri tem bi rekel, da niso vsi domači prevzemi prijateljski in ne vsi tuji prevzemi sovražni, kot se dostikrat misli ali pa govori. Mi smo imeli po lastninskem preoblikovanju podjetij na začetku v mnogih podjetjih, glede na strukturo kapitala, visoke deleže lastništva na osnovi certifikatov, 30 pa tudi do 50% v posameznih podjetjih, vendar so žal pozneje zaposleni te deleže prodali, ker očitno niso bili dovolj motivirani, da bi zadržali ali pa še večkrat, zato ker so imeli ali nizke plače in so rabili denar za tekočo porabo ali pa iz drugih razlogov. Večji delež lastništva zaposlenih in razpršeno lastništvo bi tudi omejevalno vplivalo na vpliv politike na podjetja preko paradržavnih skladov in na druge načine. Manj bi bilo tudi navzkrižnih povezav in vpliva malega števila podjetij, skladov, elit in tudi posameznikov. Omilitev delničarstva zaposlenih bi gotovo vodilo, to je bilo danes že omenjeno, k omilitvi nasprotij ali pa tudi konfliktov med kapitalom in delom, kar je pogosto lahko zelo škodljivo; nasprotno, ustvarjalo bi, kot tudi vlada ugotavlja v svojem mnenju, sinergijo med delom in kapitalom. V svetu in zlasti v najbolj uspešnih državah, tudi v Evropi, postaja vse pomembnejši človeški kapital. To je posebej značilno, ne samo za največje države, ampak za manjše države, ki se radi in bi se morali še bolj po njih zgledovati, tako imenovane države konsenza, zlasti severne skandinavske države, Irska in druge države. Glede na majhnost slovenske ekonomije na njeno odprtost in pa glede na omejene naravne in druge vire je tak model za Slovenijo še toliko bolj pomemben, da izkoristimo človeške vire, znanje, prednost in sploh motiviranosti in druge potenciale, ki jih naši ljudje imajo. Naj sklenem z mnenjem vlade, mnenje je prav zanimivo, ampak tudi precej protislovno. Najprej je razveselil prvi stavek, ki pravi, da daje pozitivno oceno smiselnosti tega zakona za bolj učinkovito podjetniško okolje. Točno to je namen zakona! Vendar potem v nadaljevanju je dana vrsta konkretnih pripomb, kar je tudi v redu in v tem bi bilo smiselno, da se vodi razprava kot v drugih pripombah, ki so bile dane v dosedanji javni razpravi in tudi danes tukaj, vendar te pripombe se mi ne zdijo take ali pa niso razlog za to, da bi popolnoma zakona zavračali. Vlada se v velikem delu svoje mnenja sklicuje na zakon o gospodarskih družbah, ki daje možnost udeležbe delavcev na dobičku; ampak, drage kolegice in kolegi, kaj nam pomaga taka določba v zakonu, če pa v praksi pogosto ali pa sploh ni uveljavljena. To se pravi, mrtva črka na papirju, očitno manjka še nekaj več, manjka neka stimulacija in še kaj, kar se predlaga s tem zakonom, da bi stvar zaživela. Sedaj se postavlja dilema, kaj je boljše, ali to, kakor vlada zaključuje in tudi nekateri kolegi v razpravi doslej, da se zakon enostavno zavrne, da ni nadaljnje obravnave in izboljšave zakona in ostane "status quo"; se pravi, nič se ne bo na tem področju dogajalo. Mislim, da je to najslabše, svet gre v razvoju naprej, mi bomo pa spet stali oziroma capljali za razvitim svetom. Mislim, da bi bilo mnogo boljše, bolj konstruktivno in da ne bi smeli iti predvsem po liniji sedaj prestiža, kdo predlaga zakon, ampak da bi dejansko strnili vrste in pamet, ki jo imamo, in dobro voljo, in to velja tudi za vlado, da bi se vključila aktivno v sodelovanje v nadaljnjo pripravo zakona za drugo obravnavo in je možno te pripombe v veliki meri uveljaviti, ker je kolega Kontič kot prvopodpisani v svojem uvodu pokazal dosti veliko prožnost za sprejemanje pripomb in tudi za upoštevanje pripomb in tudi sam kot podpisnik sem takega mnenja. Tako predlagam, da bi vendarle podprli zakon in šli po poteh, da ga izboljšamo in da čim prej pridemo do dobrega zakona.
Hvala gospodu Horvatu. Besedo ima gospod Alojz Sok. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice poslanke in poslanci. Lotevamo se dokaj pomembnega vprašanja, torej, kako urediti solastništvo zaposlenih. In ko takole poslušam, moram reči, da smo pravzaprav v neki državi, v kateri smo živeli, to solastništvo nekoč že imeli, saj smo bili vsi lastniki vsega, vse je bilo naše. Potem pa so se zgodile nekatere spremembe. Sam sem dobil, če se dobro spomnim, nek certifikat, in neko pismo dr. Drnovška je bilo zraven priloženo, in potem sem tisti certifikat vložil v nek tako imenovani pid in danes sploh ne vem, ali ta pid - ali v kar vse se je to že preoblikovalo - še kje obstaja oziroma kaj je s tem. Nikoli se nisem pozanimal. Vem, da me vsake toliko časa obvestijo o neki spremembi. Ne vem, kdo temu sledi, ampak na takšen način je več kot milijon Slovenk in Slovencev ostalo brez vsega. V tem času pa so seveda nekateri postali, kot smo lahko na tej seji poslušali, mali delničarji z več milijardami v teh delnicah. In danes nam predlagate po vsebini zelo kompleksen zakon in poslušamo tu neko primerjavo z Ameriko. Veste, primerjati našo situacijo z ameriško je, milo rečeno, nesmiselno. V Ameriki imajo drugačno socialno politiko, imajo drugačno šolstvo, če hočete, ameriško, imajo ameriško zdravstvo, ameriško pravosodje, ameriški način urejanja vojaških zadev, da ne naštevam naprej. Se pravi, primerjati Slovenijo in postavljati "a propos" Ameriko, to je - niti nam ne bi mogli na drugo stran postavljati, ne vem, kakšne razvite evropske države, niti Nemčije po moje ne. Nisem pa gospodarstvenik, da bi lahko, recimo, tako kvalificirano o tem govoril kot moj poslanski kolega Feri Horvat. Drugače pa je, seveda, solastništvo zaposlenih kot lastniška struktura v podjetjih izredno dobra zadeva. Kajti finančna participacija je sigurno motivacija zaposlenim za večjo uspešnost podjetij in pa za večja vlaganja v razvoj samega podjetja. In če kaj, potem bi si sam nekaj takega sigurno želel. Vendar umestitev takšnega zakona v našo ureditev bi potegnila za sabo marsikaj, predvsem pa sem prepričan, da temeljno spremembo na področju socialne politike. Kajti o tem je treba voditi širšo razpravo in če kaj v tem trenutku ta komisija pri vladi, ki se ukvarja s temi vprašanji, počne - dr. Lahovnik je o tem govoril -, potem je pravzaprav to; govorijo o neki novi razvojni strategiji, o nekih smernicah. In nič nenavadnega ni, če se v tem konceptu govori tudi o enotni davčni stopnji, ki je bila danes tu omenjena. Ampak bilo je rečeno, da vlada ne ve smeri in da se pravzaprav ne ve, za kakšno davčno reformo se vlada zavzema. Mislim, da so to že mediji objavili in da so vsi davčni zakoni [[mislim, da jih je pet]] objavljeni, da so vsem na internetu dostopni in da je pravzaprav to vladni projekt davčne reforme. Govoriti tu, da vlada ne ve, ob tem da so ti zakoni objavljeni, je, milo rečeno, sprenevedanje. Če pa ob tem poteka še kakšna druga debata v naši javnosti, potem je pa to samo pozdraviti, ne vem, zakaj bi to prikazovali kot negativno. Debate so vedno dobre in če bomo iz tega na koncu v nekem konsenzu kaj potegnili, bo to lahko imelo samo pozitiven učinek. Ne bi si želel, da bi neke zadeve sprejemali v tem državnem zboru tako na hitro, brez da se o tem široko pogovori in razpravlja. In enotna davčna stopnja je ena od teh zadev. Konec koncev o njej so govorili tudi v Nemčiji pred volitvami zelo široko in nobenega razloga ni, da ne bi tudi pri nas o tem govorili. V tem trenutku pa je realnost takšna, kot sem jo opisal in kot je s temi davčnimi zakoni dana v slovensko javnost. In če so, ne vem, beremo v medijih, kakšne nemogoče posledice so na sami borzi zaradi teh zakonov in tako naprej, potem verjamem, da tudi dr. Lahovnik te predloge zakonov, o katerih pa lahko že vnaprej rečem, da so samo pozitivni, jih torej pozna in da je čisto sprenevedanje, da tukaj govori, da vlada ne ve za smer, v katero naj gremo in tako naprej. Postavlja se temeljno vprašanje, ali je v tem trenutku pravi čas, da se sploh lotevamo takšnega zakona na takšen način, ki predvideva tako velike olajšave in davčne oprostitev. To je seveda zelo možno zapisati v nek zakon, o tem razpravljati, biti mogoče tudi enemu delu javnosti všeč, vendar je temeljno vprašanje, kakšne posledice bi nekaj tako rigoroznega sprejetega, nekaj tako velikih sprememb, kot so tukaj zapisane, imele na to, k čemur smo se vsi zavezali, tako pozicija kot opozicija, to pa je prevzem evra kot skupne plačilne valute s 1.1.2007. Jaz mislim, da do ta čas ni priložnosti in tudi nobene potrebe, da o tako pomembnih vsebinah odločamo, lahko razpravljamo, vsaka razprava je primerna in verjamem, da tudi dobronamerna, vendar da bi to sprejeli kot ustrezno vsebino-konec koncev celo Združenje za lastništvo zaposlenih, ki se zavzema za te rešitve, ima na tako pripravljen zakon celo vrsto pripomb in tudi nekako izražajo pomisleke, kako to, da niso bili povabljeni, da bi lahko pri tako pomembnem zakonu sodelovali in v nekem smislu takšnega koncepta tega zakona, kot je danes pred nami, ne podpirajo. Tako tudi mi v Novi Sloveniji, krščansko-ljudski stranki te vsebine ne bomo podprli, se bomo zavzeli za to, da bo vlada pripravila primernejši predlog, ki bo predvsem tudi slonel na tem, kar je danes trenutno socialna politika v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala gospodu Soku. Besedo ima gospod Brenčič. Se odpoveduje. Potem ima besedo gospod Žnidaršič. Se odpoveduje. Gospoda Kanglerja ni. Gospod Han, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Predlog zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in lastništvu zaposlenih, ki smo ga v parlament vložili Socialni demokrati s prvopodpisanim Bojanom Kontičem, je za moje pojme dober in ga osebno podpiram. Prepričan sem, da ta zakon v gospodarskem smislu prinaša nek napredek. Upam si pa napovedati, da bo ta zakon v primeru, da bo prišel v življenje, prinesel na dolgi rok tudi večjo gospodarsko rast. Vsi vemo, da je gospodarska rast ena glavnih podlag za blaginjo vseh nas državljank in državljanov. Jasno pa mi je, da tudi če hočeš v življenju nekaj deliti, moraš najprej ustvariti. In ta zakon je dobra podlaga za to mojo trditev iz več vidikov, pa če hočete, tudi iz osebnih izkušenj. Socialni demokrati smo tista politična sila, ki se zavzema med drugim tudi za dobro ljudi, v tem kontekstu pa gre predvsem za dobro delavcev. Kadar govorimo o podjetjih, o večji dodani vrednosti v kapitalu, vidimo najprej zaposlene in njihove potrebe. Prepričan sem, da so ravno delavci oziroma zaposleni največji kapital v podjetjih, ki s svojim delom, znanjem ustvarjajo novo dodano vrednost. In ta zakon, ki je danes pred nami, ravno delavcem prinaša največ in, če hočete, je njim tudi namenjen, saj z njim delavci tudi največ pridobijo. Pridobijo pa seveda tudi lastniki podjetij, lastniki kapitala in na koncu, verjamem, da bo pridobila tudi država. Tu predvsem mislim na dolgoročne učinke. To ne govorim na pamet, to kažejo tudi izkušnje in primerjave zakona iz drugih evropskih držav in svetovnih držav, ki že imajo podobne rešitve. In o tem sta moja kolega, Bojan in gospod Feri, pred menoj že spregovorila. V tem zakonu je veliko dobrih in pozitivnih rešitev. Zavedam pa se, da ima zakon tudi kakšno pomanjkljivost in v Socialni demokraciji smo pripravljeni prisluhniti in v zakon vgraditi v dobrobit vseh zainteresiranih. Izpostavil bi eno od ključnih rešitev v zakonu, ki zakon nadgrajuje in mu daje posebno težo, to so davčne olajšave. Do teh zaključkov smo prišli, ko smo zakon predstavljali po terenu, in lahko rečem, da je zakon bi sprejet pozitivno in z odobravanjem, tako sindikatov, posameznih delavcev in tudi strokovne javnosti. Na koncu bi rad povedal, da sem bil namenoma bolj splošen, ker je bilo s strani predlagatelja zakona veliko povedanega in utemeljenega. Zakon je dober, dobronameren in ima kupico dobrih rešitev. Me je pa strah, da ima veliko pomanjkljivost, in to je to, da ni predlagan s strani vladajoče koalicije. Hvala.
Hvala gospodu Hanu. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kot že rečeno zakon, ki je pred nami, je izredno socialno naravnan in prav bi bilo, da ga tako tudi vzamemo, kajti tudi priporočila EU 92/443 iz leta 1992 govori tako. To priporočilo in delavsko delničarstvo je pozitivno tudi za širšo družbo, ker omogoča dejansko tudi večjo storilnost delavcev pri podjetju, omogoča tudi večjo lojalnost do podjetja, omogoča tudi dejansko večjo stopnjo ustvarjanja nove dodane vrednosti in, kar je najvažnejše za našo družbo, ki nima ravno veliko stopnjo zaposlenosti, omogoča tudi večjo socialno raven in ustvarjanje novih delovnih mest. Ocena vlade do vseh danes predlaganih zakonov, ki prihajajo iz vrst opozicije, je približno enaka: zakoni, ki jih opozicija vlaga, niso konsistentni, da niso v skladu z vsemi zakonskimi normami, da niso dobri in da jih je treba dopolniti. Potem pa se dogodi, da v bistvu čez kakšno časovno obdobje ravno taka materija pride v poslanske klopi. Jaz mislim, da mi poslanci v državnem zboru bi morali biti razsodni, zlasti takrat v popolnosti, kadar gre za pravice državljank in državljanov in če vzamemo v obzir, da kupna moč v Republiki Sloveniji pada in da se socialna raven državljank in državljanov niža, je toliko bolj za prisluhniti tej zakonski materiji, ki pa seveda je lahko nepopolna in se jo da tudi dopolniti. Realno je oceniti tudi to in pozitivno je oceniti tudi to, kar predvideva 20. člen, da družba lahko sredstva iz udeležbe pri dobičku v času mirovanja pravic uporabi izključno za investicije in nakup oziroma adaptacijo poslovnih prostorov oziroma za razvojne projekte družbe, za naložbe v finančno infrastrukturo in v bistvu, skratka, za razvoj podjetja. Mislim, da je ta zakon pred nami vreden globokega razmisleka in da ga ni kar tako za vreči v koš s preglasovanjem, saj bo omogočil tudi večji socialni mir in ne nazadnje tudi, če pomislimo, da socialnega miru znotraj države ne moremo graditi samo na sistemu zahtevnosti, ampak moramo peljati nek sistem daj-dam - torej, kolikor bomo dali, toliko bomo lahko dobili, kot je to poznano tudi na Zahodu. Velike, velike, resnično velike korporacije pač poslujejo tako, da se dobiček deli in da se storilnost veča tudi s tem, da je v bistvu pri povečani storilnosti obljubljena tudi delitev dobička. Zaposlenim seveda. Hvala lepa.
Hvala. K besedi je prijavljen poslanec Jožef Horvat. Ga ni. K besedi vabim kolega Srečka Hvauca.
Hvala, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi. Udeležba zaposlenih pri dobičku podjetij ni nič novega, je preizkušen model, ki je pokazal mnoge pozitivne učinke v mnogih evropskih in tudi drugih razvitih državah. Gre za to, da zaposleni čutijo neko pripadnost, lojalnost, da imajo občutek, da delajo nekaj koristnega; skratka, da prispevajo k dobremu poslovanju družbe. S tega vidika se kaže tudi to, da kapital podjetja ni samo kapital v svoji elementarni osnovni obliki, ampak so dejansko največji kapital podjetja zaposleni s svojim znanjem in svojimi sposobnostmi, s svojim prispevkom, s svojimi hotenji in seveda tega ni mogoče prezreti. Vendar pa bi kljub malo poznejši uri ali pa popoldanski uri izrekel pozdrav: "Dobro jutro," za nekatere, ki ste tukaj ali ki so bili v tej dvorani svoj čas. V mislih imam kolege oziroma pač Liberalno demokracijo Slovenije in sedanje Socialne demokrate, ki so se očitno po sedemletnem spanju prebudili, zato ker je bil že podoben zakon vložen že leta 1997, pa ga v teh sedmih letih enostavno ni uspelo pripeljati do sprejema. Če bi bilo res, kar je bilo slišali s strani predlagateljev, da je vlada, ki je ocenila ta predlog zakona bila dvolična, konzervativna, da njeno ravnanje dolgoročno škodljivo itd., potem mi oprostite, če bi lahko potegnil tudi kakšno primerjavo mogoče z eno prejšnjo vlado, ki pač tega procesa ni izpeljala do konca, ali pa parlamenta, ki ni ta zakon dokončno sprejel. Med tem pa seveda so nekateri člani uprave, nadzornih svetov itd. obilno sprejemali nekatere sadove, včasih tudi, pod narekovaji, "pozitivnega poslovanja ali pa dobička", pa ne samo v gospodarskih družbah, ampak tudi še v kakšnih javnih zavodih itd. Nekateri člani so postali na takšen ali drugačen način pomembni delničarji in njihovi deleži se danes lahko merijo tudi v nekaj stotinah milijonov ali pa mogoče tudi v kakšni milijardi ali pa še kaj več. Sedaj, če pa grem na same pripombe, kar se tiče tega zakona. Prvo, kar me moti, je to, da meša pristojnosti, bom naštel pripombe, ampak ne po prioriteti, ampak po nekem vrstnem redu. Prvič meša pristojnosti med svetom delavcev in med sindikati. Mi imamo trenutno v Sloveniji jasen sistem, ki razmejuje pristojnosti sindikatov in pristojnosti sveta delavcev, imamo zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju podjetij, ki jasno govori o tem, kakšne so pristojnosti sveta delavcev. Tu pa do neke določene mere o pogodbi odloča reprezentativni sindikat, sicer so to sveti delavcev pa še neke tretje variante so in mislim, da bi v bistvu taka ureditev prinesla neko zmedo na tem področju. Drugo, kar se tiče področja davčnih olajšav. Se strinjam z ugotovitvijo vlade, da si enostavno ne moremo privoščiti, da bi v nekih posamičnih področnih ali kakršnikoli specialnih zakonih urejali nekatera davčna vprašanja, davčne olajšave, zato, ker enostavno pridemo potem do situacije, ko se nam celotni sistem poruši. Strinjam se, da je to potrebno urediti s sistemsko zakonodajo. Tak pristop je podoben kot bi, ne vem, hišo začeli graditi pri strehi. Strinjam se s tem, da bi, če že predlagate, da delavci ne participirajo pri dobičku, da participirajo tudi pri drugih pozitivnih rezultatih, ki so povezani z, ne vem, zmanjševanjem stroškov, dvigom kvalitete, produktivnosti in podobno. Bilo bi potrebno verjetno upoštevati tudi to, da participirajo samo tisti, ki so v tem obdobju dejansko tudi bili aktivni, se pravi na delovnem mestu, in so delali, ne pa tisti, ki so bili, ne vem, v bolniški, porodniški, na starševskem dopustu in podobno. Problem vidim tudi v tem, ker so določene skupine zaposlenih enostavno izpuščene iz tega procesa. Kaj je z zaposlenimi pri samostojnih podjetnikih, ki na drugačen način izkazujejo dobiček, kaj je z negospodarskimi organizacijami in tako naprej. Moti me tudi to, da zakon ne odpravlja nekih različnih kriterijev za poslovodstvo, za upravo, za direktorje in na drugi strani za zaposlene. Iz vsega tega, kar sem naštel, mislim, da ne drži to, kar je bilo povedano, da je zakon potreben nekih malih popravkov, nekega dograjevanja, ampak, da dejansko gre za zakon, ki sicer ima dober namen, v svoji vsebini pa je potreben prevelikih sprememb, zato mislim, da za nadaljnjo obravnavo ni primeren. Kar se pa tiče obljub sedanje vlade in obveznosti v koalicijski pogodbi - pa sem prepričan, da bo ta vlada te obveznosti izpolnila in da bo tak zakon, ki bo držal vodo na vseh področjih, pripravljen zanesljivo prej kot v sedmih letih in bo to prav gotovo že v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Dušana Kumra.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Najprej reakcija na to, kar je bilo zdaj povedano, ker sem tudi sam eden od sopodpisnikov. S tem, ko sem sopodpisnik tega predloga zakona, nisem imel namena škodovati Sloveniji in upam, da ne škodujem Sloveniji. Še manj sem imel namen škodovati delavcem. Tako da, če so nekateri govorili o politični naravnanosti tega zakona, ne pa o vsebinski, bi rad povedal, da tega namena nisem imel in ga tudi v bodoče ne bom imel. Sintagma ni pravi čas, to pomeni nikoli. To se je pokazalo vedno in to vedno tako bo. Ko zlorabiš to sintagmo, ni pravi čas, potem seveda nimaš nikoli namena tega storiti. Nekateri ste imeli v svojih uvodnih besedah tudi malo nostalgije po samoupravnem socializmu, ki ste ga sicer očitali predlagateljem, vendar vam bom na dveh primerih pokazal, da ste se sami ujeli v to zanko. Ko govorite o pravičnosti in solidarnosti, se to danes pač drugače poimenuje - tako imenovane izravnalne sheme so danes solidarnost, pravičnost. Imate jih na področju zdravstva, videli ste zadnji primer na področju notariata in tako dalje. Tu gre za nekdanjo solidarnost ali pa pravičnost, ki je veljala v samoupravnem socializmu. Še bolj "eklatanten" je ravno ta zakon o RTV, ki smo ga sprejeli prejšnji teden. Izvolitev sveta RTV je tipičen primer, kako se je kadrovalo v samoupravnem socializmu. Prva faza, samoupravni pluralizem, vsi lahko predlagajo. V drugi fazi nastopi faza demokratičnega centralizma, o večina seveda odloči to kdo je. Toliko samo v poduk, ker ste celo tukaj za govornico imeli zapisano, da so predlagatelji imeli nostalgijo po samoupravnem socializmu. In še na koncu, da ni nihče drug razen vlada sposoben napisati evropsko primerljivega zakona. Točko nazaj smo imeli "eklatanten" primer, kako vlada evropsko primerljiv zakon napiše ob pomoči podjetjem v težavah. Tako mislim, da ta ocena tudi ne velja. Sedaj pa konkretno k zakonu. Izkušnje držav, ki spodbujajo različne udeležbe zaposlenih pri dobičku kažejo, da ima veliko več pozitivnih učinkov, kot pa negativnih, o katerih ste danes nekateri govorili. Gre preprosto za učinkovito in preprosto formulo povezovanja interesa kapitala in pa interesa dela oziroma za doseganje čim boljšega razvoja pri zaposlenih, perspektive podjetja in pa tudi dobička. Torej vzpostavitev, poudarjam, podčrtujem, zakonskega sistema udeležbe na dobičku ima v prvi vrsti za posledico motivacijo zaposlenih za razvoj podjetja in perspektivo podjetja. Zato pa ima 40%, in tukaj tisti, ki ste bili skeptiki v Evropskih korporacijah programe delavskega delničarja, 40% korporacij v Evropi. In 30% korporacij ima programe udeležbe zaposlenih na dobičku, in to sistemsko zakonsko rešeno, ne razpršeno v različnih zakonskih rešitvah. Tukaj sta v Evropi v ospredju Nemčija in Francija. Večkrat slišim v tej dvorani primerjavo komparativne prednosti teh dveh držav. Dajmo se zgledovati po teh dveh državah tudi pri tem zakonu. Torej vsi tisti nosilci kapitala v teh državah, ki sem jih omenil, ki so že zdavnaj uveljavili sistem participacij zaposlenih na dobičku, niso to počeli zaradi nekega, kot je že rekel kolega Horvat, ultraizma do delavcev, ampak predvsem zaradi povečanja dobička profita in v to igro motivacije so seveda potegnili tudi delavce in jih zato motivirali. Zato bi tukaj omenil še eno. Da pa seveda lahko to storiš, pa mora biti uveljavljeno neko, da temu rečem sposobno ekonomsko, zdravo ekonomsko okolje. In tukaj nastopi država. Brez nekih davčnih olajšav, če se gredo ta projekt, seveda ni možno tega projekta sistemsko izpeljati. Ampak tukaj dajem na tehtnico 10 do 15 milijard, ki bi jih država izgubila v proračunu in učinke na motivacijo delavcev in končni splet podjetij in konkurenčnost slovenskega gospodarstva v tej globalizacijski igri v Evropi in svetu. Kaj ima večjo, vrednost na katero stran se bo ta tehtnica preverila. In nenazadnje, mi poslušamo zadnja dva meseca in sedaj bomo naslednja dva meseca intenzivno poslušali o projektu razvojnih reform v Sloveniji. Sprašujem vas, ali bodo ter reforme izpeljali ministri, ki sedijo v vladi, na sejah vlade, ali bodo te reforme izpeljali ljudje, aktivno prebivalstvo, na svojih delovnih mestih oziroma v teh delovnih okoljih. In ta predlog zakona ni nič drugega kot kanček, da ljudje aktivno sodelujejo tudi pri realizaciji in izpeljavi teh reform, ki jih na tako veliko vlada obljublja in s katerimi bo prišla. 20 ljudi v vladi, 110 ljudi v reformnem odboru, teh reform seveda ne more izpeljati. Lahko pa jih izpelje 600.000 zaposlenih v Sloveniji. Zato še enkrat, ne bom zlorabil te besede prosim, ampak še za dodatnih 5 minut za premislek strank vladajoče koalicije da omogoči z mnogimi spremembami in dopolnitvami, da v bodoče lahko ta zakon naredimo zares evropsko primerljiv. Premislite, pravi čas je sedaj, ker se pripravljajo te reforme. In sedaj je ravno pravi čas. Če ga sedaj ne bomo izkoristili ga ne bomo nikoli. Hvala lepa.
Hvala. K besedi vabim dr. Lahovnika. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanka Breda Pečan.
Hvala za besedo. Menim, da so bile razprave, ki smo jih do sedaj slišali s strani poslancev vladne koalicije pričakovane. Nič nenavadnega ni, tako kot je kolega Han povedal, da ta zakon predvsem zato ni dober za vlado in vladno koalicijo, ker ga ni vložila prava stranka ali ker ga ni vložila vlada. V koalicijski pogodbi je zapisano, da bo koalicija poskrbela zato, da bo uveljavljena tudi pravica delavcev pri delitvi dobička. Jaz upam, da boste besedo držali in, da boste uporabili možnost, da boste enkrat za spremembo skupaj z opozicijskimi strankami oblikovali tak zakon, ki bo dober za vse Slovenke in Slovence, ne samo za vladne stranke. Ko govorimo o samem zakonu in o utemeljitvah zakona, mislim, da je primerjava z zakonom iz leta 1997 seveda na mestu. Zaradi tega, ker je bila takrat v zgodnjih začetkih razmišljanja o tem, ko je bilo, upam si reči celo nekoliko nenavadno, ali pa lahko bi celo namesto z "jugonostalgiki" ozmerjali predlagatelje oziroma tiste, ki bi želeli bolj intenzivno ali bolj globoko poseči v to tematiko, tako kot smo posegli sedaj mi s tem zakonom, bi verjetno z nostalgiki samoupravnega sistema, kjer smo baje bili vsi lastniki vsega, vendar je razlika očitna. Ko govorimo o družbeni lastnini, ki pa ni nujno, da bi bila vezana s samoupravljanjem, družbena lastnina in delavsko delničarstvo zagotovo ni ena in ista stvar. Ne zaradi tega, ker so se delavskega delničarstva lotili in ga zelo zelo visoko razvili in razširili v Združenih državah Amerike, kot zelo pomembni in bi lahko rekli vzorčni kapitalistični državi, ki neoliberalizem propagira kot edino pravo ideologijo, bi rekli v kapitalizmu. Ampak tudi zaradi tega, ker je to delavsko delničarstvo izredno razširjeno in omogoča, da kar je bistvo stvari v družbi, ki daje trenutno največji pomen kapitalu, kapital brez dela delavcev zagotovo ne bi mogel ustvarjati dobička. Se pravi, da je gotovo pravično in pošteno, da se dobiček deli med lastnike kapitala in tiste, ki so temu kapitalu omogočili, da se je, bomo rekli temu, na nek način razmnožil, povečal. In tisto, kar je nastalo novega, je prav, da se razdeli med ene in druge, med delodajalce, ki so lastniki kapitala, in delojemalce, ki so kapital obogatili s svojim delom. Če gremo naprej. To nima nobene zveze s plačami teh delavcev. Plače delavcem pripadajo take, kakor so po kolektivnih pogodbah, po panožnih pogodbah in tako naprej. Dobiček je nekaj, kar je izven plač. Se pravi, da je to dodatek k plači. Ampak ne zaradi tega, ker bi to povečalo plačo, temveč zaradi tega, ker je delavec upravičen do svojega deleža pri ustvarjenem dobičku. In če se uspejo v podjetju dogovoriti, da bodo ta dobiček vložili v delnice podjetja, potem postane delavec v isti osebi lastnik kapitala in tisti, ki ta kapital plemeniti. Zaradi tega menim, da je govoriti o tem, da smo zaradi političnih interesov vložili ta zakon, popolnoma deplasirano in seveda vredno tistega, ki je to danes povedal. Če bi govorili o tem, da je to ideološko, bi spet bilo deplasirano. Zakaj? Zaradi tega, ker to nima nobenega opravka z ideologijo. Tu gre samo za pošteno razdelitev ustvarjenega družbenega profita, ki je ustvarjen v neki družbi, ne v gospodarski družbi, ampak v družbi nasploh. Nekoliko bolj zahtevno je sicer razmišljati o tem, da bi pravzaprav morali govoriti tudi o delitvi dobička v družbeni sferi, ne samo v gospodarski. Ampak to je verjetno še čas razmišljati v naslednjih korakih. Če ste si malenkost vsaj pogledali ali preleteli liste, ki v obrazložitvi zakona govorijo o posameznih državah, bi lahko videli, da je geneza delavskega delničarstva in udeležbe zaposlenih pri dobičku dolga dobrih 45 let v Franciji. In da so verjetno z razlogom prišli do tega, da so družbe, ki imajo več kot 50 zaposlenih, zavezali k delitvi dobička med delavce in delodajalce. Ni bilo to kar tako, na pamet, pa zaradi tega, ker so mislili, da je to pošteno in ker je to slučajno neka socialistična vlada uvedla, ker leta 1954 ni bilo socialistične vlade v Franciji, če se morda kaj spomnite zgodovine in kdo je takrat bil na oblasti. Se pravi, da je treba razmišljati o tem, da ko se zmeraj znova in znova oziramo po vzorih okrog sebe, zlasti v Evropski uniji nekateri mnogo raje v Združene države Amerike, zaradi tega, ker je tam vse mnogo boljše urejeno, je treba včasih pogledati tudi takšne stvari, ki nam morda niso najbolj všeč. In ko govorimo o oprostitvi davka od dobička in dohodnine za razdeljeni dobiček ali za nakupljene delnice, da ne govorimo celo o tem, o tistih delnicah, ki jih bo delavec, ko bo prešel v pokoj prodal zato, da bo kupil lahko delež v pokojninskem skladu, to seveda so stvari, ki za moje pojme in mislim, da za pojme vsakega, ki pošteno misli, ki razmišlja o tem, da je treba končno našim delavcem dati tudi neko dolgoročno varnost, ki si jo lahko sami ustvarijo, kjer ni treba, da čakajo na pomoč od zavoda za zaposlovanje na primer. Da je ta varnost, ko nalagajo tisto kar bi sicer lahko porabili, da jih v bistvu na nek način celo prisilimo zaradi tega, ker so oproščeni davka plačila dohodnine od te prodaje. Če denar naložijo v pokojninski sklad, potem pomeni, da smo s tem v bistvu na nek posreden način delavca usmerjali v to, da skrbi za dolgoročno za svojo varnost. In s tem je tudi naredil prostor novemu delavcu, ki bo lahko udeležen pri delitvi dobička in pri notranjem lastništvu v firmi, ki jo on zapušča. Razmišljajmo malo včasih, čeprav morda kot zakonodajalci ni treba, da razmišljamo o posameznikih, pa vendarle razmišljamjo o posameznikih, o svojih sosedih. Mnogi med njimi lahko vendarle delajo v uspešnih podjetjih, ki ustvarjajo dobiček in ta dobiček pokasirajo, poberejo, spravijo v žep samo lastniki kapitala. Delavci nimajo od tega dobička prav nič, razen morda 13. plače, če jo sploh dobijo. In zaradi tega menim, da bi bilo prav, da ne glede na to, da smo slišali, da je cela vrsta pripomb, prav je, da je cela vrsta pripomb. Vsi tisti, ki so pripravili pripombe, ki menijo, da je zakon treba popravljati, pomeni, da se jim zdi vredno zakon popravljati, da se jim zdi vredno ta zakon tudi sprejeti, vendar pripravljen tako, da bo kar se da dober. In želim vam, da bi se poglobili vanj in da bi videli kakšne prednosti nosi našim sosedom, če že ne nam. Hvala.
Hvala. Besedo ima Anton Kokalj.
Hvala gospod predsedujoči. Predvsem za pravilno uporabo mojega imena, se bova naučila. Začel bi tam, kjer je končala gospa Pečanova. Namreč, naj mislimo, naj zakon preberemo itd. Jaz sam moram povedati, da zame kot za politika, če premislim celoten kontekst, v katerem se zakon predlaga, vključno z vsebino seveda, je zelo pomembno tudi to, kdo ga predlaga. Mi smo politiki in je treba vedeti, da se presoja neki izdelek tudi po tem, kdo ga prodaja, na podlagi izkušenj, ki jih imaš o tem, prodaji od prej. In tu smo pač soočeni s situacijo, da se prodaja izdelek pod naslovom pravičnosti itd. Naša kolegialna desnica po tem, ko je bila sama desetletja v vladi in bi imela neskončno možnosti, da bi tudi udejanila to, kar sedaj v zakonu je oziroma predlogu zakona je. Vendar če spomnim samo na en primer, za katerega sicer je bilo rečeno, da ni primerljiv s tem, kar zakon ponuja, kaj se je zgodilo s certifikati. Ni isto je pa zelo podobno, če bi bil koncept razmišljanja takrat tak bi takratna struktura verjetno lahko preprečila, da množica tistih, ki smo bili opravičeni do nekega kapitala, ne bi ostali praktično brez kapitala, po vsem, kar se je dogajalo. To je prvo, kar bi rekel in moram povedati, da sem zelo previden, ko neki zakon predlagajo Socialdemokrati, glede na to, da mislim, da je zelo pomemben rek "po njih sadovih jih boste spoznali". Zato sem se poglobil v različna stališča in mnenja. Prvič vlade, ki ugotavlja, da tega predloga ne more podpreti v obstoječi obliki, ker je vrsta določb nekonsistentnih z drugo zakonodajo. To mislim, da je zelo pomemben podatek. Potem, je zelo pomemben podatek tudi strokovne javnosti, ki se je vključila v razpravo, citiral bom samo eno mnenje. Janez Prašnikar z ekonomske fakultete je v Financah 18. maja izjavil, da je profit schearing sicer koristen, ker spodbuja zaposlene k večji produktivnosti. Seveda pa je dobro, da sistem spodbuja sheme z odlogom. Torej, da zaposleni [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]nagrad iz dobička ne dobijo na svoj račun takoj, temveč čez denimo 5 let. Vendar bolj bistveno, kar se mi zdi, v tem strokovnem mnenju, da sedaj ne vidim pozitivnih učinkov, če bi bil tak zakon sprejet: lahko bi bil makroekonomsko škodljiv, lahko bi povzročil nezaželene inflacijske učinke, opozarja Prašnikar in razloži, da bi morala vlada prej poskrbeti za nujno odpravo davka na plačilno listo. Zato je tudi čas, v katerem je zakon predložen zelo pomemben, seveda je pomemben in če trenutno vlada ocenjuje, in če tudi stroka ocenjuje, da bi lahko tak zakon vplival na fiskalne pogoje, pod katerimi se bomo vključevali v EU, je treba biti pazljiv. Tudi menedžerji so razpravljali o takem pristopu in večinoma menijo, da zakona ne potrebujemo, ampak bi bilo treba le prilagoditi zakon o dohodnini in še nekatere druge zakone, kar bi lahko morda že sedaj upoštevala ta Kranjčeva strokovna skupina za davčno reformo. Sicer pa glede sklicevanja na Francijo je treba poudariti, da je ureditev kot jo predlaga sedanji zakon, oziroma ureditev področja, ki ga predlaga zakon, povsod v Evropski uniji prostovoljna, razen v Franciji je udeležba zaposlenih o dobičku obvezna v vseh podjetjih z več kot 50 zaposlenimi. Zato moram reči, da Francija ni najbolj primeren kriterij, na katerega se sklicujete. Ustavil bi se še pri pripombah Združenja za lastništvo zaposlenih na ta predlog zakona. Teh pripomb je ogromno in na podlagi nekaterih pripomb, ki se mi zdijo ključne in opozarjajo na to, da je zakon zelo pomanjkljiv, moram reči, da se pač ne morem ta trenutek opredeliti za ta predlog. Na primer. "Opozarjam, da je zakon v principu namenjen le delniškim družbam. Prva pripomba, udeležba na dobičku in delničarstvu zaposlenih, naj bodo prostovoljni in neobvezni tudi za družbe z več kot 30-imi zaposlenimi. Zakon ne sme delovati kot prisila, ampak kot opcija in spodbuda. Po predlogu ni mogoče izvesti izplačila udeležbe na dobičku ali dela plače v obliki delnic družbe matere zaposlene v hčerinskih družbah. V predlogu zakona ni ustrezne pravne osnove za pooblaščenko in zakon ne omenja, da lahko zaposleni vlagajo v lastno podjetje svoj denar. To je samo nekaj argumentov, ki se jih pobral od, kot sem rekel tistih, ki so vpleteni v to zadevo, Združeneja lastništva zaposlenih, strokovne javnosti in mnenja vlade. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Drago Koren.
Spoštovane kolegice in kolegi! Moj predhodnik Tone je večino stvari, ki sem jih imel namen povedati, pravkar povedal, tako da se ne bom ponavljal, bom zato zelo kratek, pa tudi časa nimamo veliko. Jaz moram reči, ko sem zakon prebral, je prvi vtis bil zelo dober in tudi verjamem, da je zakon bil napisan dobronamerno. Kot pa ste že vi sami ugotavljali, si je sedanja vladna koalicija to zadevo napisala v svoj program. In jaz sem prepričan, da bo vlada poskrbela, da bo ta program, ki si ga je zadala, tudi izvršila. Da pa ima predlagan zakon, ste danes slišali, kar nekaj pomanjkljivosti in te pomanjkljivosti je nujno potrebno odpraviti. Glede na to, da posega v sfere, ki bi se naj urejale tudi z drugim zakonom, smatram, da je bolje, da prevzemamo to, kar je predlagal vlada, se pravi, da ta zakon zavrnemo in počakamo, da vlada pripravi svoj zakon. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Janka Vebra.
Hvala za besedo. Prav neverjeten je odnos koalicije do zakonov, ki se dejansko nanašajo na ljudi, ki velikokrat s politiko pravzaprav nimajo nič, razen to, da seveda, če le uspejo, gredo na volitve in oddajo svoj glas. In prav zanimivo je kako oddaljeni so danes ti ljudje, ko je pač potrebno razpravljati o tem, da se jim omogoča sodelovanje pri opravljanju družb in seveda pri kreiranju razvoja gospodarstva, predvsem konkurenčnosti in nenazadnje obstoja, tako na evropskem trgu kot tudi na svetovnem. In tudi te primerjave s certifikati, ki so bile podane, resnično niso korektne in tudi podtikanja, če lahko temu tako rečem, saj ste bili v vladi. Želel bi vendarle spomniti, da je bila SKD bistveno več in dalj v vladi kot Socialni demokrati. In prepričani smo tudi, da bi certifikati bili bistveno več vredni, če bi bili Socialni demokrati v vladi takrat, ko so bili Krščanski demokrati. Tako, da ta odnos do delavstva nas resnično izjemno skrbi. Gre za to, da vendarle nekomu lahko omogočimo, da se odloči, ali se bo vključil v gotovinsko shemo in prejel od dobička konkreten denar in poskušal rešiti nek svoj problem, ki ga zagotovo delavci imajo pri svojem vsakodnevnem življenju. Če pa seveda se odločijo za delniško shemo, se odločajo za aktivno sodelovanje in upravljanje pri družbi in to je tisto, kar zagotovo pogrešamo tudi v zadnjem obdobju. Gre za koncentracijo kapitala pri dveh, treh, štirih, petih posameznikih in seveda to ni dobro za nadaljnji razvoj Slovenije. In tudi sam si ne predstavljam razvoja Slovenije na način, da dva ali trije ali štirje odločajo o tem, kaj bo v Sloveniji in kaj ne bo in kje kaj bo in kje kaj ne bo. Zagotovo si zaslužimo vsi, da poskušamo kreirati ta razvoj. In parlament je zagotovo eden od tistih primernih oblik, ko poskušamo uveljaviti čim širši interes v naši družbi. In čim širši interes te družbe je zagotovo, da so podjetja uspešna, da so konkurenčna in da vsi po svojih močeh seveda poskušajo čim več pripomoči k temu, da uspemo na tej izjemno hudi borbi, ko se srečujemo s konkurenčnostjo in ohranjanju predvsem delovnih mest. Ohranjanje delovnih mest je eno od prioritetnih vprašanj in mora biti eno od prioritetnih vprašanj in če sam sodeluješ in kreiraš neko politiko podjetja, je zagotovo veliko večja stabilnost, veliko večja sigurnost in kreativnost pravzaprav vsakega posameznika, kot pa če si odvisen od nekoga tretjega, ki te lahko danes, jutri postavi na cesto. In od desnice bi resnično pričakovali bistveno bolj konstruktivno razpravo ravno zaradi tega odnosa do zaposlenih. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Ivan Jelen. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani zbor. Z zakonom želimo socialni demokrati bolje urediti pravico zaposlenih do udeležbe, do deleža dobička, ki ga v podjetju soustvarjajo. Poleg tega želimo v Sloveniji uvesti delavsko delničarstvo. Žal se je vladna koalicija do predloga zakona negativno opredelila, čeprav je tudi v koalicijski pogodbi zapisala, da se zavzema za večjo vlogo zaposlenih v podjetjih. V mnenju vlade pa je izrecno zapisano, da podpira "ratio legis" zakonov o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in o lastništvu zaposlenih, in meni, da bi lahko tovrsten zakon pomembno prispeval k oblikovanju bolj učinkovitega podjetniškega okolja, v katerem bodo v nekoliko spremenjeni vlogi lahko aktivno udeleženi ali vključeni tudi delojemalci. Vendar pa vlada ne more podpreti predloga v obstoječi obliki, saj, in tri pikice, da ne bom povedal in tako dalje. Ravnanje vlade je po mojem mnenju skregano z zdravo pametjo. Namesto, da bi ponudila roko sodelovanju, je izrekla nekaj vljudnostnih fraz na začetku, z drugo roko pa naj bi primazala klofuto nam, predlagateljem zakona, v resnici pa je prizadela vse tiste zaposlene, ki živijo izključno ali predvsem od svojega dela. Udeležba na dobičku je splošni naziv za programe v okviru katerih so v delitvi dobičkov udeleženi zaposleni v podjetju, ki dobiček deli. V delitvi dobička, torej niso udeleženi le lastniki in delničarji, ki so prispevali kapital, ampak tudi v podjetju zaposleni, na temelju svojega dela. Plačilo iz dobička prejmejo zaposleni dodatno k plači, kot gibljivi del svojega dohodka, ki je neposredno vezan na doseženi dobiček podjetja ali na drugače izmerjene poslovne rezultate. Delavsko delničarstvo je posredno oblika finančne udeležbe zaposlenih na podjetniškem rezultatu. V okviru delavskega delničarstva se nagrajevanje zaposlenih izvaja preko njihovega lastništva dela kapitala podjetja, in sicer z izplačili dividend ali s povečevanjem njihovega kapitala oziroma deleža v lastništvu podjetja. Najbolj razširjenja vrsta nagrajevanja preko delavskega delničarstva poteka preko lastnih delnic družb, ki jih le-ta pridobi prav s tem namenom in jih podeli zaposlenim neodplačno ali pod ugodnejšimi pogoji. Izkušnje iz držav, ki razvijajo in spodbujajo različne oblike udeležbe zaposlenih pri dobičku kažejo, da ima le-ta nedvomno pozitivne učinke na višji nivo produktivnosti in donosnosti družb, prav tako pa tudi na večjo fleksibilnost plačne politike v družbah, manj pogosta in manjša nihanja v zaposlovanju ter višjo in bolj stabilno rast zaposlovanja. Svet Evropske unije si je zastavil tudi cilj, da vzpodbudi države članice Evropske unije k širši uporabi udeležbe zaposlenih v dobičkih in podjetniških rezultatih. Ne bom navajal podatke, ki jih je že predlagatelj, prvopodpisani predlagatelj zakona, Bojan Kontič, kako je to urejeno v Franciji, Veliki Britaniji in drugih državah Evropske unije ali v Združeni državah Amerike. Lahko rečem le to, da bi z novim zakonom izboljšali položaj zaposlenih in njihovo sodelovanje v podjetjih ter tako dosegli, da ne bodo delavci samo strošek v obliki plač, temveč ključni kapital podjetij. Povečali bi motiviranost zaposlenih za doseganje boljših rezultatov, ter povečali pripadnost zaposlenim podjetjem in tudi obratno. Poleg tega bi povečali interes ljudi za investiranje namesto potrošnje ter dosegli dolgoročno pokojninsko in socialno varnost zaposlenih. Z večjo kakovostjo pa bi povečali dodano vrednost in konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Spoštovani! Takemu zakonu je težko nasprotovati. Po mojem mnenju bi ga morala podpreti tudi vladajoča koalicija, čeprav za to ni veliko možnosti, saj je doslej podprla samo moj azbestni zakon in zakonu kolegice Brede Pečanove, vse druge opozicijske zakone pa je gladko zavrnila. Zato me tudi diskusija koalicijskih poslank oziroma predvsem bolj poslancev danes niti ne preseneča. Seveda pa imate čas, da se do glasovanja še premislite. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek. [[Ga ni v dvorani.]] Besedo ima poslanec mag. Cvikl.
Gospod podpredsednik, poslanke in poslanci! Najprej bi želel povedati, da obžalujem današnjo diskusijo. To je namreč diskusija "ad personam", ne pa diskusija o zakonu. Nihče skoraj ne govori, razen predlagateljev, o vsebini zakona. Vse mogoče smo slišali, nismo pa slišali tistega ključnega, ali bi ta zakon bil pravi odgovor na trenutne gospodarske probleme v Sloveniji. Predvsem s strani poslancev vladajoče koalicije smo slišali veliko o problemih, ki so nastajali v preteklih 14, 15 letih tranzicije. Slišali smo celo utemeljitve, da obstaja jasna smer vlade, nove nove vlade, kot jo imenujem, glede davčnih zakonov. Ampak jaz ne vem, kakšna je ta smer. Lahko samo slutim, iz tega, kar je objavljeno na internetu, in iz tega, kar se je predsednik vlade pogovarjal včeraj s pravo vlado - prava vlada Republike Slovenije je namreč odbor za reforme. Tako da, se opravičujem, ne vem, kaj je namen te diskusije. Če je namen te diskusije danes s strani vladajoče koalicije predvsem na nek način utemeljiti mnenje vlade, ki smo ga prejeli, potem obžalujem, da to počnete, zato ker je to mnenje vlade najmanj neskladno s tem, kar ste zapisali v koalicijski pogodbi, ali pa s tistim, kar nekateri ekonomisti zagovarjajo. Zato obžalujem to diskusijo in naj prispevam vsaj nekaj k vsebini te diskusije. Vprašati se je treba, zakaj je bil leta 1997 ta zakon vložen. Ta zakon je bil leta 1997 vložen zato, ker smo takrat imeli ob začetku vstopanja v Evropsko unijo nekaj problemov. Na eni strani z inflacijskimi pritiski, na te inflacijske pritiske pa je poleg zunanjih dejavnikov v največji meri vplival stroškovni pritisk, povezan z relativno visoko rastjo plač. In zakon je pravzaprav bila, v sklopu socialnega dogovarjanja, ponudba socialnim partnerjem, da bi skozi odloženo delitev dobička, skozi "defered profit sharing" pravzaprav na nek način zmanjšali pritisk na plače. V razpravah, ki so potekale v slovenskih institucijah, ki so se zaključile v državnem svetu, so partnerji tega ekonomsko socialnega dialoga, sindikati, ta predlog zavrnili. In zato je bil ta predlog s strani takratne Drnovškove vlade preprosto ustavljen v proceduri. Potem, kot veste, smo vstopili v zadnja leta vstopanja v EU in tudi na koncu vstopili v EU. Nekaj drugih izključnih potez je vplivalo na to, da smo v to EU vstopili relativno mirno, ali pa, bom rekel, z dobrimi makroekonomskimi razmerji. In v tem je bil eden od ključnih dejavnikov tudi, če hočete, celoten paket ukrepov ekonomske politike iz leta 2003 do 2004, ki je vključeval dogovor o plačni politiki na vseh ravneh in, ki je vključeval tudi zelo pomembno, tolikokrat kritizirano, davčno reformo, ki je skozi spremembo zakona o dohodnini razbremenila najnižje sloje in jim takoj, ne šele skozi odloženo delitev dobička ali kako drugače, omogočala večji neto prihodek. V letu 2005 se glede na leto 2004 povprečne plače dvignejo za eno povprečno plačo, za približno 800 evrov. Od tega 400 evrov zaradi učinka zmanjšanja dohodnine in 400 evrov zaradi "eskalacije" dogovorjenega v politiki plač. To so bili odgovori vladnih politik na izzive vsakokratnega časa. Leta 1997 poskus tega zakona, ki je bil zavrnjen, v zadnjih letih pa seveda dogovor in dialog med ekonomsko socialnimi partnerji. Sedaj kolegi iz edine socialdemokratske stranke v Sloveniji, kar sem že včeraj rekel in bom danes ponovil smatram, da imamo tukaj zelo veliko republikanskih strank seveda, predlagajo zakon, ki bi v kolikor bi se ga ustrezno dopolnilo, lahko bil pomembna podlaga za to, da v naslednjih letih v Sloveniji pospešimo konkurenčnost gospodarstva. In to na ta način, da skozi bodisi udeležbo dobičkov, skozi udeležbo zaposlenih, skozi njihovo sodelovanje v upravljanju, v večji meri rešujemo probleme konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Vladna koalicija pa to zavrača. In to vladna koalicija zavrača v istih dnevih, ko je ministrstvo za finance, in predpostavljam, da bo vlada to sprejela, predlagalo v zakonu o dohodnini posebno davčno olajšavo. Predlagalo je davčno olajšavo, da tisti najbogatejši v Sloveniji, ki so prejeli obveznice Slovenske odškodninske družbe skozi denacionalizacijo, ki ste jo v tem državnem zboru sprejele predvsem stranke, v narekovaju, današnje vladajoče koalicije, nekdanjega Demosa, da bodo tisti oproščeni plačevanja davka. Hkrati pa v tem istem zakonu o dohodnini, ta ista vladajoča koalicija, ne vem ali minister za finance spada še v to koalicijo ali ne, ampak on je to predlagal, seveda predlaga davčne spremembe, predvsem retroaktivnost obdavčevanja vzajemnih skladov po roku, ki je krajši od treh let, ki povzroči resen kraval na slovenski borzi. Slovenska borza je plitka borza in zato se bi vsak minister za finance, če bi bil res pravi minister za finance, moral zavedati kaj pomeni, če v petek ob štirih popoldne pošlje na Internet vlade nek zakon, ki v ponedeljek, torek in sredo ruši borzo, in je edini odgovor neko medlo pojasnilo. Kaj vam hočem povedati, kolegi, kolegice iz vladajoče koalicije? Da na eni strani "at personen" zavračate zakon, ne da bi govorili o njegovi vsebini, zato ker so ga predlagali Socialdemokrati, ob tem zmešate zakaj točno je ta zakon bil predlagan nekoč, hkrati pa branite vlado. Nekdo je prej bral, da ta vlada že ve kaj dela. Ta vlada bo vendarle implementirala novo strategijo razvoja Slovenije. Naj mimo - grede povem, da je to strategijo razvoja Slovenije pripravila še neka druga, saj ni važno kako se je imenovala ta vlada, ampak pripravila jo je Slovenska ekonomska znanost. In ta Slovenska ekonomska znanost ve kaj so odgovori in med temi odgovori so tudi Esop in podobni. Gospod Vahčič, ki je vodja [[...]]skupine, je poznan zagovornik ali pa, če hočete, tudi teoretik teh vprašanj in je na tem tudi veliko delal. Tako, da predlagam, če je za to še volja, da vendarle diskutiramo o vsebini zakona, ne diskutiramo pa o tem kdo je zakon predlagal, in da je treba biti proti temu zakonu, zato, ker je ta predlagan s strani Socialdemokratov. Prave socialdemokracije pa tudi prave konzervativne stranke bi mogoče takšne zakone predlagale. Je pa res, da bi imele problem ali bi te konzervativne stranke ali pa republikanske stranke še lahko hkrati delile tako velike davčne odpustke nekaterim specialnim skupinam v Sloveniji, v tem primeru, v zadnjem primeru najbogatejši. Situacija, ki je pred nami v Sloveniji je taka, da imamo očitno vlado, ki ni vlada in imamo odbor za reforme, ki še razmišlja kaj bo naredil, potem bo to predstavil vladi. In vlada bo, kot sem ravnokar dal neko izjavo, nekje v tretjem letu svojega mandata, tam nekje v drugi polovici leta 2007, ali pa mogoče celo 2008, šele začela izvajati pravzaprav lastne reforme. V umestnem času pa ni slabo prevzeti zakon, ki je pripravljen, četudi pripravljen že davnega leta 1997, ga dopolniti in ga vključiti v sklop reform, še posebej, če ste si to zapisali v koalicijsko pogodbo. Drugače je pa vaša koalicijska pogodba toliko vredna kot papir na katerem je bila napisana. Hvala lepa.
Hvala vam, poslanec Cvikl. Hvala predvsem zato, da ste se držali teme predloga zakona in upoštevali svoja lastna navodila ostalim. K besedi pa vabim poslanca Martina Mikoliča.
Hvala lepa. Glede na to, da imam zelo malo časa, bi želel poudariti to, kar nekako predlagatelj med učinki razlaga, da bi naj zakon imel pozitiven učinek na pokojninski fond. In sicer mi povejte, glede na to, če bodo delavci udeleženi pri dobičku, se pravi, da bo manjši pritisk na plače. Če bo manjši pritisk na plače, to pa avtomatsko tudi pomeni, da se pokojnine ne bodo višale glede na sprejeto zakonodajo in to se mi zdi je nelogično, oziroma, to sigurno ni argument. Moram pa povedati, rad bi poudaril tudi to, glede na težko stanje nekaterih gospodarskih združb v Sloveniji, me kot poslanca s Kozjanskega območja trenutno veliko bolj skrbi prihodnost Steklarne Rogaška Slatina kot trenutno ta zakon. Vem, da ste imeli dober namen, ampak je pa kar dosti pomanjkljivosti.
Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanka magistra Majda Potrata.
Hvala za besedo. Spoštovani kolega Mikolič. Pri prejšnjem zakonu se je bilo treba to vprašati, ko smo obravnavali, to je bila tema, ki je tja sodila. Sicer pa moram reči, da me preseneča, da koalicija s tako "vehemenco" zavrača ta zakon po tistem, ko ob delavcih, ki so izgubili delo in ob dozdajšnji podpori tem delavcem reče, da morajo biti sami bolj motivirani za izboljšanje svojega položaja. In zakon o katerem sedaj razpravljamo, je ravno tak, ki govori o tem, da moramo skrbeti za boljšo motivacijo tistih, ki so zaposleni in zato bi bilo dobro, da bi si pogledali s kakšno prešernostjo je verjetno vlada zapisala to svoje mnenje 26. septembra, ko je sama zase že imela verjetno kakšen razlog za to, da je napisala, da zavrača zakon zaradi rešitev, ki so nefleksibilne in bi nesorazmerno s koristmi obremenile gospodarske subjekte in bi predstavljale tudi novo administrativno breme. Zanimivo bi bilo vedeti, na kaj je vlada mislila. Kar pa zadeva slabo pripravljen zakon, naj samo to omenim. V torek smo sprejemali zakon v katerem ni bil v drugi obravnavi spremenjen samo en člen, pa ga je pripravljala vlada. Torej, če se hoče se lahko slabosti odpravijo. Hvala.
Hvala. K besedi vabim podpredsednika, magistra Vasjo Klavoro. Ni v dvorani. Zato besedo dajem poslancu Ciril Testenu. Se odpovedujete. K besedi vabim poslanca Mirana Potrča.
Hvala lepa. Vsebina zakona je pripravljena po posvetovanjih tudi z zainteresiranimi v gospodarstvu, tudi sindikati, tudi zbornico, tudi z Združenjem lastnikov zaposlenih. Poskušali smo upoštevati različne poglede. Pogledi pa v celoti niso bili enotni in še danes niso. Zaposleni so zainteresirani predvsem za sprejem zakona, po katerem bi bila udeležba na dobičku za družbe s 30 ali pa nekaj več zaposlenimi obvezna. Zakaj. Zaradi tega, ker ne zaupajo, da bo sicer uveljavljen sistem, ki jim bo to res omogočil, tudi sklicujoč se na slabe izkušnje z certifikati, ki ste jih omenjali. In jaz sem najbolj vesel, kadar jih omenjate tisti, ki 6, 7, 8 let nazaj niste bili pripravljeni problema rešiti, če boste pa kaj zgodovino pogledali boste pa moje ime, ki se je dve, tri leta tudi v trdi bitki z vlado zavzemalo za to, da se vsaj minimum problema reši prav gotovo našli. Obratno so bili lastniki zainteresirani [[...]]Prosim. Kdo je vodil vlado? Vlado je vodil gospod Drnovšek v tistem času in mi v njej nismo bili, nekaj časa so bili vaši predhodniki krščanski demokrati, zelo dolgo časa pa Ljudska stranka, ki je bila tudi eden od protagonistov sprejema takšnega zakona in takih rešitev. Tako da, zgodovina je dolga in take opazke gospod Sok vam pomenijo samo, da hočete vedeti tisto, kar vam paše pa pozabiti tisto, kar vam ne paše. Hočem povedati pa naslednje. Seveda so bili pa lastniki zainteresirani predvsem za to, da udeležba ni opredeljena kot obvezna, da pa na vsaki način so predvidene davčne olajšave. Ker to bi bilo tisto, kar bi njih motiviralo, da bi prišlo do udeležbe na dobičku in sodelovanju delavcev pri lastnini in pri delničarstvu. Tako da, pogledi so različni, samo če bi jih želela ta vlada in ta parlament iskati rešitve, bi jih lahko našel, in ni mogoče najti izgovora za to, da se v to ne usmerjate. Poglejte, govorite o tem, ne moremo, ker bi bilo v nasprotju z drugo zakonodajo. Včeraj smo vas zelo resno opozarjali, da bi neki zakon, ki bi ga sprejemali bil v nasprotju z drugo zakonodajo, oziroma s poslovnikov državnega zbora, celo da bi se po neustavnem postopku sprejemal, pa je komaj čisto na koncu prevladala vsaj želja po ponovnem premisleku, ne vem kakšna bo odločitev, zato je vredno o tem zakonu razmišljati. Pravi čas je zanj, jaz sem še vedno nekaj malega optimist, da si boste mogoče zopet do torka dali odlok, da se o njem odločate, če ne, bo pač to pomenilo, da delavskega delničarstva in udeležbe na dobičku ne želite. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Rudolfa Petana.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani. Torej, jaz mislim, da smo ugotovili pri tem zakonu več ali manj vsi enotno, da je to tema, ki je verjetno pomembna, ki jo tako ali drugače verjetno vsi podpiramo, seveda kot pa pravijo, je pa hudir ali hudič v podrobnostih. Pri tem se prav gotovo postavlja vprašanje, kako ta zakon spada v naš sistem, ko dejansko lastniške strukture še sploh nimamo urejene, ko privatizacija praktično še ni končana in ko imamo kup zmešnjav in različnih mnenj pri različnih situacijah na isto temo. Pa mi dovolite, da povem konkreten primer. Recimo, naša lastniška struktura je taka, da so mali delničarji z nekaj milijardami v lastnem podjetju, se pravi, privatnem podjetju in v podjetju, ki ga vodi, ki je še vedno delničarsko ali še deloma tudi državno. In potem je v bistvu ta mali delničar v vlogi direktorja podjetja ali vodja uprave, in potem je v hudi zagati, kako se naj obnaša napram svojemu lastnemu podjetju, na katerega želi nalagati dobiček, ali pa na račun podjetja, ki ga vodi, prek katerega želi kanalizirati določen dobiček. Dovolite primer, takšen svetel primer je Rogaška, ki ji je država pomagala z ogromnimi sredstvi, vodstvo pa je ustanovilo 28 obvodnih podjetij, prek katerih se je kanaliziral dobiček in prilivi v podjetju. Ne bom razlagal naprej, upam, da vsi razumete, kaj hočem s tem povedati. Težko bo namreč v tak sistem vgraditi to, kar je intenca tega zakona, o katerem se danes pogovarjamo, kateri dobiček, kakšno solastništvo in podobno. Naslednje, kar bi želel opozoriti, je to, da smo podobno vsebino na odboru sicer samo obravnavali leta 1997 in tam je bilo s strani spoštovanih kolegov s te strani, predlagateljev, povedano - o imenu ne bom govoril, bom pa samo prebral, kaj je bilo rečeno: "Jaz bi vse opozoril, da smo na zadnji seji državnega zbora sprejeli naslednji sklep: Državni zbor priporoča vladi Republike Slovenije, da v bodoče pri vseh zakonih, katerih vsebina je povezana z vprašanji, ki se urejajo s kolektivnimi pogodbami ali drugimi oblikami sporazumevanja z drugimi partnerji, v obrazložitvi zakona izrecno navede, ali je glede teh vprašanj dosežen sporazum s socialnimi partnerji..." in tako naprej. Torej, spoštovani predlagatelji, cenim vaš trud, o tem ni nobenega dvoma, z intenco se tudi strinjam. Vendar ne vem, kako ste si zamislili, da bi takšno vsebino, ki ste jo zagovarjali, sedaj radi servirali v obliki tega zakona vladi, naj potem vlada uskladi vse tisto, kar bi moral predlagatelj storiti. To je malo nerodna zadeva. In potem se naj seveda vlada ukvarja s tem. Kar sem pa mislil ob tem zakonu še povedati, je to, da nisem mislil tako, da bi se tako usklajevali, ampak dobro, pustimo to. Upam, da ste razumeli, kaj sem hotel povedati. Želim povedati tudi to, da je ta vsebina zakona tudi v neskladju z drugimi zakoni, med drugim tudi z davčno zakonodajo, o kateri ste imeli veliko povedati. Ampak moram vam povedati, da taka davčna zakonodaja, ki je sedaj, je pač plod nekega dolgoletnega razvoja te zakonodaje, in vemo, kdo je za ta dolgoletni razvoj te zakonodaje najbolj zaslužen. Verjetno ne boste rekli, da je to manjšina v državnem zboru in tudi ne tisti, ki niso vodili vlade. In seveda lahko rečem na besede, da ta vlada ne ve, kakšna davčna politika naj bo, da lahko povem, da se je ta vlada zelo hitro znašla v tem "džumbusu" tega davčnega labirinta, ko je za vsako zadevo neka druga stopnja, pa še velja nek podzakonski akt. Zelo hitro so se znašli. Želel bi povedati tudi to, da kdaj je pravi čas za kakšen zakon. Jaz bi rekel, da je v vsakem trenutku pravi čas samo, če je volja. Ampak moram vam povedati, da to, če sedaj ne bomo sprejeli tega zakona, da potem ne bo nikoli pravi čas, da to ne bo nikoli sprejeto. Seveda bi vam želel povedati to, da ne vse soditi po lastnih dejanjih, drugi mogoče delajo drugače in jaz sem prepričan, da bo ta vlada tudi malo drugače delala. Samo nekaj bi si pa želel. Glede na to, da ste zdaj tako veliki zagovorniki te participacije in delitve dobička, jaz upam, da ko bo ta vlada se resno tega problema lotila, da ne nastal problem Mercatorja, ko ste še pred mesecem zahtevali, da se država mora umakniti iz gospodarstva, sedaj pa, ko je to vlada naredila, sedaj je vse narobe. Pa tudi pri tej delitvi dobička ne bo enako. Glede na to, da čas preganja, bi vas samo spomnil, da tudi zainteresirani, to se pravi gospodarska zbornica ima kup pomislekov na takšno rešitev zakona in veste tudi, da če bi vlada hotela takšen zakon kot ste ga predlagali sprejeti, že zaradi tega, ker gospodarska zbornica ima kup pomislekov, bi se težko odločili, da bi podprli takšen zakon. Bi pa nekaj želel povedati, da upam, da pa res bo vlada glede na to, da se pripravlja na davčne spremembe, v primernem času tudi pripravila ta zakon o udeležbi zaposlenih pri dobičku, da to res ne bo trajalo predolgo. Ampak res pa je, da je to povezano z lastninjenjem podjetij in upam, da bo to tudi v doglednem času rešeno, tako da se bomo tudi s to vsebino lahko spopadli. Tako, da takšnega zakona ne bom podprl, bom pa podprl zakon, za katerega upam, da ga bo pripravila vlada čimprej, ki bo celovito reševal in ki ne bo v nasprotju z drugimi zakoni v našem pravnem sistemu. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi še vabim predlagatelja zakona. Prosim. Kar iz klopi.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Vsakokrat je pravi čas za sprejem zakona je bilo zdaj rečeno, le če je volja. To seveda z dejstvi ne potrjujete, v besedah je pa to lepo slišati. Ta vlada, gospod Petan, jaz sem vas poslušal, ko ste govoril, zdaj pa ne skačite v besedo in se kulturno obnašajte. [[..]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]]Ne, hvala enako [[...]]
Mir v dvorani. Besedo ima edino poslanec Kontič.
Hvala lepa, podpredsednik. Ta vlada bo drugače ravnala. Ni več časa, da drugače ravna, ta vlada mora zdaj drugače ravnati. Eno leto že ravna in je že čas, da začne ravnati tako kot je napovedala. Mercator nočna mora vaša. Pri vsakem zakonu karkoli govorimo je Mercator, Mercator, Mercator. Obremenjeni ste s tem Mercatorjem do konca. O pomislekih vlade pove največ zapis v enem izmed slovenskih dnevnikov, ki je lepo zapisal: Vlada je včeraj sprejela stališče do zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in o lastništvu zaposlenih. Najprej je sporočila, da se zavzema za to, da delavci dobijo del dobička in da postanejo delničarji v svojih podjetjih. Nato je sledil sklep, da vlada ne podpira prej omenjenega zakonskega predloga. Logično, ni kaj. Res je logično. Štiri mesece je zakon [[...]]Gospod Petan umirite se, drugič vam že govorim. Vlada je imela možnost opredeliti se do tega zakona štiri mesece. Kaj je storila? Zadnji teden, isti teden, ko obravnavamo zakon na državnem zboru, je na dopisni seji sprejela svojo odločitev in si vzela čas treh minut, da je pojasnila svoje odklonilno stališče državna sekretarka in zapustila dvorano. Zelo zanimivo, zelo konstruktivno in zelo poučno. Zakon je nekonsistenten z ostalimi zakoni. Seveda je nekonsistenten, če ureja zadeve, ki so urejene v zakonih, ki govorijo o davkih, mi pa to želimo urediti v tem zakonu. In vlada je pred reformo ali reformo reforme o davčnem sistemu, ko ima možnost, da te rešitve, ki bodo zapisane v tem zakonu, upošteva tudi v davčni reformi oziroma v davkih, ki jih pripravlja. Delitev dobička je omogočena tudi sedaj, pravijo menedžerji po vaših besedah in je možna in ni potrebno nič, razen spodbud, morda na področju davčne zakonodaje. Zakaj pa potem ni te soudeležbe na dobičku zaposlenih? Zakaj se dobiček ne deli med zaposlene? Zato, ker je ta dobiček predrag. Ker je potrebno ta dobiček zapisati kot davčno olajšavo v zakonu. Mi predlagamo, da to zapišemo v tem zakonu in da celovito rešimo to zadevo v tem zakonu. V proces sprejemanja vključiti socialne partnerje. Obrnili smo se na vse socialne partnerje. Eden izmed njih je tudi vlada, ki se je opredelila negativno, ampak resnično edini socialni partner, ki se je opredelil negativno. Vsi ostali podpirajo zakon, kar nekaj neresnic pa je bilo izrečenih v tej dvorani danes, podpirajo zakon, ampak imajo določene pomisleke, določene pripombe in si želijo izboljšave. Res je in prav je, zato je tudi možno doseči socialni sporazum s socialnimi partnerji, ampak možno ga je doseči tudi do druge obravnave. Kaj pri tem pričakujemo od vlade? Sodelovanje v zakonodajnem postopku, tako kot sodeluje običajno. Tudi ko je vlada predlagatelj zakonov, v proceduri državnega zbora sodeluje, ker je dejansko potem zakon v državnem zboru in ni več vlada tista, ki ga popravlja in vlaga novega ali drug tekst. Zdaj imamo nekoliko spremenjen poslovnik, kot je veljal v preteklosti. Gospodarska zbornica se je opredelila do zakona v imenu verjetno tudi delodajalcev. Opredelila se je in imela je čas za to opredelitev, ker je v mesecu juniju, v začetku julija zaprosila, da se kolegij državnega zbora odloči, da se prestavi zakon na septembrsko sejo, da bodo lahko pripravili pripombe. Pripravili so pripombe, ampak prvi stavek govori o tem, da je zakon primerna strokovna podlaga za razpravo in za izdelavo dobrega, kvalitetnega zakona. DEZAP, rečeno je bilo, da temu nasprotujejo. Imajo pomisleke. Seveda jih imajo, ampak podpirajo sprejem tega zakona in so to tudi javno storili. Sindikati kot eden izmed socialnih partnerjev podpirajo sprejem zakona. In niti veliko ne pogojujejo. Zna pa se zgoditi, da bodo pogojevali sedaj pri sprejemanju socialnega sporazuma za naprej, če vlada ne bo pripravljena delovati v tej smeri. [[Gospod Petan, spet vi! Jaz ga imam dovolj, še deset minut imam časa tudi za vas gospod Sok.]]
Mir v dvorani.
Gospod podpredsednik, jaz predlagam, da zagotovite mir ali pa prekinete sejo, skladno s poslovnikom, če se kolegi ne morejo vzdržati.
Točno to bom tudi naredil. Če boste motili govornika, bom prekinil sejo. Odločitev je vaša. Nadaljujte prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zakon ne izključuje tistih, ki so v poslovnem letu, ko je bil ustvarjen dobiček, pa so bili v bolniški ali porodniški. Seveda jih ne izključuje. Zahtevamo, da so tudi ti soudeleženi na dobičku, ki ga ustvari njihovo podjetje, tudi če so v tem času bili v bolniški ali pa na porodniškem dopustu. In pri tem bomo vztrajali. Politična naravnanost predlaganega zakona, to je na žalost vedno tudi takrat, ko ga predlaga vlada. Poslanci smo politiki in ko predlagamo zakon, je seveda to politična naravnanost. To, da pa le vlada lahko pripravi kvaliteten predlog, na podlagi tega teksta, pa dvomim. Lahko bi ga že pripravila tudi do sedaj. Večja soudeležba združenja svetov delavcev. Res je, da je v zakonu napisano, da so sindikati, reprezentativni sindikati na strani delojemalcev tisti in seveda s 50% podporo zaposlenih v tej družbi, ki so zadolženi za sklepanje pogodb s strani zaposlenih. Ampak takoj za tem je, če tega ni, svet delavcev in kasneje tudi zbor delavcev, če sveta delavcev ni. Seveda je možno v zakon vpeljati tudi nekako izenačitev, kar je bil tudi določen predlog, da zapišemo reprezentativni sindikati in svet delavcev ali pa reprezentativni sindikati ali svet delavcev. Zajeti vse, ne le kapitalske družbe. Razmišljamo tudi o tem, da bi v nadaljevanju sprejemanja zakona zapisali, da so tu zajete tudi osebne družbe. Nekaj pripomb je bilo tudi o tem, da bi področje negospodarstva uredili s tem zakonom. Tudi to je seveda možno s posebnim poglavjem, ki se ga da vgraditi v ta zakon ali pa v zakon o javnih zavodih, kar bi po moji oceni sicer bilo boljše. Nedavčne olajšave - v tem trenutku ogrozili bomo vstop v evro območje. Torej pripravljate davčno zakonodajo, tudi to, ki jo vlada pripravlja, na način, da bodo davki višji. Drugače si ne znam razlagati te zadeve. Zakon naj opredeli prostovoljnost, neobveznost. Tu je skupni imenovalec kar nekaterih, ki so oblikovali pripombe. Tudi v skupini, ki je pripravljala ta zakon, smo resno razmišljali o tej dilemi, kaj storiti. Ali zapisati prostovoljnost ali obveznost? Ko smo nekoliko pogledali podatke in to, da je dejansko to že omogočeno, pa se na tem področju nič ne dogaja in glede na situacijo v slovenskem gospodarstvu in situacijo, v kateri se nahajajo zaposleni, smo se odločili, da zapišemo obveznost v družbah nad 30 zaposlenih. Že v uvodu sem dejal, ne vem, ali je to optimalna številka in je diskutabilna in je o njej možno razpravljati ob pripravi zakona za drugo obravnavo. Davke v poseben zakon. Kot sem že dejal, mi se zavzemamo, da so davčne olajšave in olajšave pri plačevanju socialnih prejemkov oziroma prejemkov socialnih dajatev, prispevkov zajete v tem zakonu. Potrebno je pa še enkrat poudariti, da je plačni sistem ločen od delitve dobička, da je plačni sistem ločen tudi od delavskega delničarstva. Ne posegamo v plačno politiko in ne dotikamo se plač. Želimo pa si, da delavci ne bi bili le strošek v obliki plač, ampak da bi sodelovali tudi pri razdelitvi dobička, ki je ustvarjen. Da menedžerji menijo, da zakona ne potrebujemo še nekaj časa, to sem slišal tudi v tej dvorani. Še nekaj časa bomo v Sloveniji potrebovali, da bo dozorelo spoznanje, da je delitev dobička tudi med ostale zaposlene ne zgolj med menedžerje in lastnike kapitala tisto, kar nas pelje naprej, kar nas pelje v razvite družbe tako Evrope kot širše. Pokojninsko zavarovanje ali varčevanje, posebno poglavje je v tem zakonu, kjer spodbujamo, da tisti, ki izstopi iz sheme delničarstva ali pa delničarske sheme, ko delnice proda na trgu vrednostnih papirjev, da ta denar ne porabi za potrošnjo, ampak da ta denar nameni za varčevanje, pokojninsko varčevanje, s tem si zagotovi višje pokojnine. Seveda pa ta zakon neposredno ne vpliva na višje pokojnine v tem trenutku na splošno, normalno, ker je v bistvu naložba v pokojninsko varčevanje naložba posameznika za nekoliko odmaknjen čas. Primanjkljaj, ki bo nastal v proračunu, je seveda primanjkljaj, ki se bo pojavil in ga bo treba nadomestiti z drugimi viri prihodkov ali pa zmanjšati porabo. To je seveda jasno, ampak naložba tega primanjkljaja v proračunu bo dobra dolgoročna naložba, ki bo pomenila tudi večji izplen na preostali povečani delež dobička, ki bo nastal, zaradi dodatne motivacije zaposlenih. Zahvaljujem se seveda tudi za vsebinsko podporo, to tudi pričakujem, ostale me niti ne zanimajo. Torej ostajajo še vedno nekatere dileme, ki pa jih je tudi po moji oceni in po oceni predlagateljev možno razrešiti v nadaljnjem procesu sprejemanja tega zakona. Seveda bo ostalo nekaj nerešenih zadev, ko ne bomo dobili soglasja, pa se bomo morali tudi na ta način odločiti, kaj je tisto pravo. Pomembno pri tem pa je - in ker imam še nekaj malega časa, je prav, da še enkrat povem -, ta zakon ureja delitev dobička. Delitev dobička med tiste, ki ga ustvarjajo, ne zgolj med lastnike kapitala. Ta zakon poleg delitve dobička govori tudi o delavskem delničarstvu, spodbuja delavsko delničarstvo. Kljub temu, da imajo zaposleni slabe izkušnje iz preteklih let, iz obdobja privatizacije, slovenske tranzicije, je prav, da se sčasoma tudi zavemo, da je lastninjenje pomembno in da je prav, da pri njem sodelujemo. In prepričan sem, da takrat, ko bo zadeva pregledna, bo tega veliko, veliko več. In na koncu seveda tudi pokojninsko varčevanje. Spodbujamo pokojninsko varčevanje, kajti ni nam vseeno, kaj se bo zgodilo takrat, ko posameznik odide v pokoj, ko dejansko ni več aktiven. Pa danes iz časnikov lahko prebiramo, da se država do upokojencev oziroma do starejših oseb nekako mačehovsko obnaša. Pomembno je, da ta zakon danes podpremo, omogočimo, da ga v naslednjih obravnavah dodelamo, izpopolnimo. Če bo vlada držala besedo in bo z davčnimi reformami prišla v kratkem tudi v parlament, bo mogoče to nekonsistentnost tega zakona, ki je očitana s strani vlade, v prihodnje oziroma zelo hitro odpraviti. Danes bomo pa odločali o tem, ali smo za to, da se dobiček, ki ga posamezniki ustvarijo poleg lastnikov kapitala, razdeli na koncu tudi med njih, ali so upravičeni do tega dela dobička. Samo o tem bomo danes na tej seji državnega zbora odločali, o vseh podrobnostih pa v drugi obravnavi.
Hvala predlagatelju. Ker določen čas za razpravo še ni potekel - predvidenih imamo še 54 minut -, sprašujem poslanke in poslance, ali želi še kdo v tem času besedo? Prosim, da tisti, ki to želite, dvignete roke, da si zapišemo. Dovolite vprašanje, kolega Kontič, v imenu predlagatelja ali poslanca? Poslanca. Na seznamu imamo štiri: Bojan Starman, Štebe, Mikolič, Kontič. Vsak izmed razpravljavcev bo imel na voljo pet minut. K besedi vabim poslanca Bojana Starmana.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Star pregovor pravi "priložnost zamujena ne vrne se nobena". Mislim, da je predlog zakona, ki ga imamo na mizi, populističen, nesmiseln, ekonomsko škodljiv in popolnoma nepravičen. Bom argumentiral vse te podatke. Dejstvo je, da se v tistih redkih firmah, ki ustvarja velike dobičke, v Sloveniji zaposluje zelo malo ljudi, ki imajo v povprečju tudi 3-krat večje plače kot ostali ljudje v Sloveniji. Zato ne vidim nobenega razloga, zakaj bi jih s tem, s to možnostjo, ki pomeni praktično plačo brez prispevkov za pokojninsko in socialno in ostalih davkov, praktično oprostili davka in zato ne vidim nobenega smisla. Druga stvar. V Sloveniji smo s procesom lastninjenja 60% premoženja razdelili državljanom Republike Slovenije, ki so ga lahko vložili v podjetja ali pa posredno v investicijske sklade, ki so tudi postali lastniki podjetja. Z zakonom o družbah smo omogočili popoln nadzor nad vsemi elementi poslovanja, saj smo v večjih družbah uzakonili, da je v nadzornih svetih polovica predstavnikov delavcev, polovica predstavnikov kapitala. Če temu dodamo še tiste deleže, ko so jih imeli delavci v podjetjih, pomeni to, da so praktično imeli tako nadzor in tudi možnost za določanje dobička in tudi odločanje v tej smeri. Ne vem, kot lastniki, ne vem zakaj se to v desetih letih ni dogajalo in zakaj so se dobički kopičili samo na nekaterih naslovih. Mislim, da ni pravično tudi s tega vidika, da bi razdelili naše državljane na eno manjšino, ki je že tako imela srečo, da je v podjetjih, ki ustvarjajo veliko dobička, in na tiste reveže, ki bodo vedno reveži in še večji reveži. Mislim, da pa ne govorim o ekonomski upravičenosti. Dejstvo je, da mi nimamo tujega kapitala, vlaganj novih delovnih mest. Kdo bo pa vlagal kapital v naše podjetje, pri katerem ne bo imel možnosti, da nadzira svoj kapital in rezultate poslovanja? Ravno to, kar sem prej omenil, je praktično povzročilo, če lastnik in tisti potencialni vlagatelj ne more razpolagati in odločati o tem, kako bo dosegel čim večjo donosnost kapitala, seveda ne bo vlagal. Pa se sprašujemo, zakaj ni tujih vlaganj. Če uzakonimo dobiček, smo še eno motivacijo za tuja vlaganja oziroma v naprej smo odžrli en del pričakovanega dobička od tistega, ki naj bi vlagal oziroma smo razdelili. Se pravi, da bi naredili s tem zelo slabo uslugo sebi, poslabšali si bi svoje potenciale, poslabšali bi si možnosti zaposlitve in s tem tudi veliko škodo državi. Pravičnost pri tem, mislim, bi bila zelo, zelo slaba in zelo nizka. Hvala lepa.
Hvala vam. Naslednji ima besedo poslanec Tomaž Štebe.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Najprej dva, tri stavka za uvod. Zagovorniki ste si v večini dali duška kritizirati sedanjo vlado in pozabljate na preteklo lastno desetletno vladavino, torej komentirate vse drugo, ne govorite o rešitvi v zakonu, razen izjem, ki so primerljive z uspešnimi konkurenčnimi liberalno necentralizirano vodenimi gospodarstvi. V razpravah zagovornikov je tudi veliko socrealistične samoupravne nostalgije oziroma refleksije, in tudi v samem zakonu. V uspešnih gospodarstvih tako imenovanih kapitalističnih gospodarstvih, kot se je nekoč tem gospodarstvom reklo, dolgoročno in pošteno razmišljajoč lastnik oziroma lastniki uporabljajo veliko sredstev udeležbe zaposlenih za njihovo motivacijo za predanost podjetju na prostovoljni osnovi in oceni. Znani socialno družbeno senzibilni kapitalistični konglomerati iz informacijske dobe so vsa uspešna informacijska podjetja in zelo znajo poskrbeti za udeležbo in socialne korekcije svojih zaposlenih, v primerih odpuščanj in za način motivacije, recimo z udeležbo zaposlenih v lastništvu podjetja na kakršenkoli način, IBM, Microsoft, Bill Gates in ti milijarderji, trije, so več let prejemali minimalno plačo in si šele po vstopu na borzo tudi dodelili nekaj delnic. In večina zaposlenih, tistih na začetku, na enak način zelo skrbi za uspešnost podjetja. Ampak denarja dolgo niso videli, in ga tudi sedaj ne, si ga ne izplačujejo kot novodobni slovenski mega kapitalisti. Če pa ne z udeležbo, pa si zagotovijo množično socialno komponento z določili ponudbe oziroma prodaje delnic. Zadnji tak veliki primer je bil Google, ki je vsem svetovnim lastnikom denarja, kakršnega koli, vsak je lahko sedaj lastnik nekaj delnic Googla, če se je za to odločil. To je tisto socialno in socialistično. Sam zakon sem prebral, ne vse, ampak še nisem videl, kljub temu da nisem pravnik, nisem ekonomist, tako preciziranih določil, kako mora biti sestavljena neka pogodba. Kaj takega še nisem videl. Ne vem, ali to res sodi v zakon. Najhuje pa je pravzaprav to, da zakon nekako neprostovoljno sili vsa podjetja z več kot 30 zaposlenimi, da morajo na tak način ravnati. Določila nekako skušajo rešiti vse možne zaplete v tem zakonu oziroma vse možne variante, ki se lahko pojavijo v enem takem podjetju. Poglejte, davčne izjeme, ki jih nekako vsiljuje ta zakon, ne glede na konsistentnost in integralnost celotne davčne politike, lahko po eni strani pripelje tudi do neenakopravnosti, neenakosti in neusklajenih pravic. Mislim, da davčna reforma in olajšave morajo biti konsistentne in integrirane v koncept davčno socialnega sistema. Resen pristop je obraten s posledičnimi izvedbenimi, če je potrebno z zakoni in predpisi. Občine, ki dotiramo za vsakega novorojenčka, moramo plačati vse prispevke, ki temu sledijo. Ni izjem. Jaz zakona ne zagovarjam, upam pa, da bo skozi davčno politiko in druge inštrumente možno na nek način motivirati, ampak ne siliti lastnikov in podjetij, da ukrepajo na način, da bodo motivirali svoje zaposlene, da bodo nekako jih pridobili za pripadnost podjetjem, ker vemo, da plača ni glavni motivator [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]]
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala lepa. Jaz bi rad kolegici poslanki gospe Potrata, sicer ni prisotna tukaj, dobronamerno povedal, glede na to, da me je prej najbrž dobronamerno opozorila, da bi lahko o problemih Steklarne Rogaška Slatina razpravljal pri prejšnji točki, da je prejšnja točka imela temo spremembe in dopolnitve zakona o pomoči gospodarskim družbam. Bi pa povedal, je bilo pred začetkom oziroma v fazi prejšnje točke zelo žalostno tukaj v državnem zboru, da so k temu zakonu vsaj pri štartu oziroma nas je bilo prisotnih samo okoli 15 poslancev. In sem celo mojemu poslanskemu kolegu tukaj omenil, poglejte, ko govorimo o zakonih, ki se tičejo gospodarstva, pa tako nizka prisotnost oziroma nezainteresiranje. Še drugo bolj žalostno je bilo, da smo pri 14. točki zakona oziroma amandmajev, da smo o tej točki razpravljali eno uro. Ampak zaradi nekih kapric, glede na to, da je bilo s strani ministra jasno povedano, da mora biti 14. točka zakona v tej dikciji, kot je bila tudi predstavljena. Hvala.
Hvala. Besedo dajem poslancu Alešu Guliču.
Cenjeni, spoštovani! Zakon o delavski participaciji pri dobičku oziroma sploh delavska participacija pri dobičku se mi zdi ena pomembnejših zadev, o kateri razpravljamo. Zdi se mi, da je ta inštitut eden tistih, ki vendarle lahko prinaša boljši nadzor znotraj gospodarstva samega. Vse to, kar se je dogajalo po letu 1991 v času privatizacije, mi da misliti, da so na nek način bili opuščeni različni nadzori, ali opuščeni ali na nek način zakriti in prikriti, pa seveda na ta način brez kakšnega posebnega učinka. Tako se mi zdi, da bi bilo uvajanje delavske participacije vendar eden tistih instrumentov, ki ne bi samo stimulirali ljudi za to, da bolje delajo in da so lojalnejši do svojih podjetij, ampak bi vzpostavil tudi enega od nadzorov. Velikokrat tarnamo, da nadzorni sveti ne opravljajo dobro svojih funkcij, da država ne opravlja svojih funkcij, da so sindikati, namesto da bi bili privrženi delavstvu, privrženi v bistvu strankam, ki so jih na nek način ustanovile ali pa ki jih podpirajo. In potem ostane en del menedžmenta, ki lahko to upravlja, popravlja, kakor hoče. Delavska participacija bi omogočala tudi ta del. Zato se mi zdi pomembno, da se je spet po sedmih letih sprožila ta razprava v parlamentu, in zdi se mi velika škoda, da bi se zaprla. To se mi zdi pravzaprav najslabše, v primeru, da se zakon zavrne. Namreč, zaradi tega, ker točno vemo, da se potem o tem ne bo govorilo. Vlada je zakon zavrnila, sicer s tem, da hvali intenco, kar je sicer lepo in prav, vendar je pa to res velika figa v žepu. Druga stvar, ki me tudi skrbi, je ta, da vlada običajno sicer reče na koncu, da zavrača zakon, ker ima sama takšnega v pripravi. No, tokrat tega stavka nisem slišal, tako da res dvomim, da se bo v tem visokem zboru še o tem govorilo, vsaj videti ni, da bi se v kratkem času. Zato bom ta zakon podprl. Je vrsta zadev, ki bi jih tudi vprašal, predvsem omejitev 30 zaposlenih - namreč vemo, da so najbolj propulzivna in dobičkonosna podjetja ravno tista, ki imajo manj kot 30 zaposlenih, in je vprašanje, ali so tisti ljudje že doslej dovolj stimulirani in tako naprej. Ampak to so vendar zadeve, ki mislim, da bi se jih lahko vseh nas 90 ali pa pač kolikor nas je, kadar smo, o tem pogovarjalo in pogovorilo. Mislim, da je to tudi taka tema, ki bi zaradi tega, ker konec koncev vsi hočemo dobro ljudem v Sloveniji, lahko potegnila iz vseh nas najboljše. Zato se mi zdi, da ima smisel, da to razpravo nadaljujemo, lahko jo pa očitno nadaljujemo samo tako, da pritisnemo za.
Hvala. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Bom čisto kratek. Torej, vse, kar je maloprej povedal predlagatelj, nekaj drži. Drži pa tudi, da ta zakon res ni v skladu z mnogimi zakoni, ki jih imamo v Sloveniji in zaradi tega je tudi pravno skropucalo, rekel sem pravno skropucalo. Seveda nekatere stvari pa držijo in o tem smo tudi mi govorili in tudi sam sem to dejal. Vendar tu se pojavlja problem verodostojnosti. Če ste vse to vedeli, zakaj niste leta 1997 nadaljevali s tistim zakonom, ki je prišel samo na odbor, tu na plenarno sejo pa ne več. Zakaj niste potem nadgrajevali, pa bi danes imeli mogoče že dvakrat popravljen ta zakon, pa bi bil čudovit. Vse to bi bilo uresničeno, kar smo danes slišali in kar vse seveda veste. Dejstvo je, spoštovani predlagatelj, da po tistem mandatu 1997, kakor se spomnim, res niste bili ves čas v vladi. Ampak v prejšnjem mandatu ste bili pa ves čas v vladi. Ali bi lahko bili poskus naredili, pa bi bili ne vem skoordinirali v koaliciji, pa bi prišli z zakonom, pa bi ga mogoče v štirih letih bili spravili do ene zelo dobre oblike. Pa tega niste naredili. Ampak jaz vam tega ne očitam, samo pravim, da ste neverodostojni, ker sedajle pa veste čisto vse in čisto vse bi znali rešiti. Ne vem, kako, da ste kar naenkrat vse spregledali in ko sem rekel, da ste govorili tudi marsikaj mimo nekih neresnic, bi vas spomnil tudi na kakšno neresnico. Jaz enostavno ne razumem, kako ste mogli reči, da se vlada mačehovsko obnaša do starejših. Enostavno ne vem, kako. Eden prvih zakonov, ki jih je ta vlada sprejela, je bil zakon o socialnem oziroma ne vem, kako se je imenoval. Šlo je za to, da se pokojnine nekoliko drugače usklajujejo s plačami, da je zaostajanje nekoliko manjše. Kolikor vem, je ravno s strani opozicije, ne bom rekel spoštovanemu kolegu, ki ne vem kako je glasoval, ker nisem kontroliral. Ampak ravno z druge strani je bilo največ pomislekov, kako bo sedaj ta zakon spravil na kolena državno blagajno. Ne vem, kako nam potem lahko vi očitate, da je ta vlada mačehovska do starejših.
Gospod Petan, prosim, da se držite vsebine zakona.
To je neresnica, ki ste jo izrekli. Se strinjam, ker tudi predlagatelj je to prešel in sem samo odgovoril, da ga spomnim, da je govoril neresnico in mislim, da je to bilo popolnoma odveč. Mislim, da tako verjetno ne bomo prišli daleč na tak način. Sem pa popolnoma prepričan, če bi tisti zakon iz leta 1997 nadaljevali, da bi danes ne bil potreben še enkrat, da ista politična opcija vloži še en podoben zakon, pa pravi, kako je druga nerealna. Vmes je pa že skoraj deset let, pa niso nič naredili. Samo toliko in se opravičujem, gospod podpredsednik, če sem res zašel. Ampak tudi predlagatelj je zašel, ker je nam to očital. Hvala lepa.
Hvala vam. Zadnji ima besedo poslanec Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi tisti, ki zaidejo, včasih najdejo pot iz te svoje zablode in na to vedno računam. Leta 1997 Združena lista socialnih demokratov ni bila v vladi, od leta 1996 do leta 2000 v tem mandatu ni bila. Tudi v prejšnjem mandatu ni bila cel mandat, tako da vam sporočam [[...]]
Gospod Kontič, prosim vas, držimo se vsebine zakona, pustite govornike pred seboj, poudarite poudarke in se držite vsebine. Prosim. Verjamem, da je pomembno za odločitev, kdo je 1997. leta sestavljal vlado. To ne predmet tega zakona.
Je pomembno, gospod podpredsednik, kajti če bi mi bili v vladi leta 1997, bi že takrat ta zakon sprejeli. Tako ga pač nismo, ker takrat nismo bili v vladi in nismo mogli postopka peljati do konca. Ko govorimo o tem, da je nepotrebno to urejati, je prav zanimivo, da imajo najbolj napredne države to urejeno in to poznajo že nekaj časa in so tudi verjetno zaradi tega korak pred nami. Če bomo želeli ta razkorak zmanjšati, bomo morali kaj več storiti, kot smo pa v tem trenutku pripravljeni. Govoriti o tem, da bomo dobiček delili med tiste, ki dobiček ustvarjajo, v podjetjih kjer ga pa ni, pač ne bo. Res je, ampak tam bo potrebno na drug način poskrbeti za tiste, ki so pod pragom revščine. Tukaj, kjer je pa dobiček, je pa prav, da se dobiček deli tudi med tiste, ki so ga ustvarili. Ampak še enkrat povem, če se dobiček deli, so do njega upravičeni zaposleni. Če se dobiček ne deli in ni sklepa o delitvi dobička, tudi zaposleni ne dobijo tega dobička. Ni nikakršnega avtomatizma. In še v podkrepitev, imam ravno toliko časa, da glede na to, kar je bilo rečeno, da gospodarska zbornica nasprotuje, pa združenje svetov delavcev slovenskih podjetij nasprotuje, samo uvodne stavke oziroma odlomek. Gospodarska zbornica Slovenije: "Menimo da tudi predlog zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in o lastništvu zaposlenih, EPA 2194 ," to je naš zakon, ta ki ga danes obravnavamo, "lahko predstavlja strokovno podlago za razpravo. Pomembno je, da je zagotovljeno povezovanje interesov kapitala in zaposlenih pri doseganju čim večjega dobička in razvojne moči ter razvojnih perspektiv družb." Potem pa je nekaj pomislekov oziroma pripomb, ki jih želijo urediti v tem zakonu. Združenje sveta delavcev slovenskih podjetij: "Predlog je v vsebinskem smislu pomembno izpopolnil zakon iz leta 1997 in kot tak vsebinsko predstavlja zelo kakovostno podlago za bodočo normativno ureditev sistema finančne participacije zaposlenih v Sloveniji. Seveda pa ga bo potrebno skozi razpravo v okviru zakonodajnega postopka v nekaterih elementih še ustrezno dodelati in dopolniti. Združenje svetov delavcev slovenskih podjetij vsekakor vsestransko podpira čim prejšnji sprejem tega zakona. S temi pripombami pa želimo dati le svoj prispevek k njegovi dodatni vsebinski dodelavi." Imamo tudi jasno sporočilo vlade, ki podpira vsebinsko to področje, potrebo po ureditvi. Ne s tem zakonom, sicer se ve, zakaj ne, in imamo tudi javne izjave predstavnikov sindikatov, ki podpirajo sprejem tega zakona. Hvala lepa.
Hvala vam. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 18.15. Prekinjam sejo zbora. Nadaljevali bomo 18.15.
Spoštovane poslanke, poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Čez nekaj trenutkov bomo pričeli z nadaljevanjem seje državnega zbora. Začenjamo z nadaljevanjem redne seje. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, skrajšan postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je odločanje o vloženih amandmajih. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalne naprave, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. Ker ne vidim pritožbe, pomeni, da lahko preidemo na glasovanje. Kolega Bevk, dovolite, prešli bomo na glasovanje k 1. členu. Obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Najprej bi rad povedal, da vlada ni bila niti toliko korektna do mene in mojih kolegov, da bi povedala, da je predlog za nov praznik, dan samostojnosti in enotnosti, prepisala, čeprav so mi to na začetku celo obljubili in rekli, da bodo originalno avtorstvo zapisali v obrazložitev zakona. Sedaj pa k datumoma: 26. december ali 23. december? Če bi šlo samo za dan samostojnosti in prenos na 23. december, bi pomisleke državne sekretarke in poslancev SDS in NSi, edini namreč nasprotujejo novemu datumu, še razumel. Vendar v tem primeru gre za vsebinsko nadgradnjo zakona. Ne samo za dan samostojnosti, temveč tudi za dan enotnosti. Tu pa je dejstvo, da se je 23. decembra plebiscita za samostojno in neodvisno Republiko Slovenijo udeležilo 1 milijon 361 tisoč 738 volivk in volivcev in da je 1 milijon 289 tisoč 369 volivk in volivcev ali 95 % vseh, ki so se udeležili plebiscita, glasovalo za, tisti argument, ki mora prevladati. Take ljudske množice Slovenk in Slovencev ter državljank in državljanov na en sam dan, in to 23. decembra 1990, ni mobilizirala ter poenotila še nobena ideja v vsej slovenski zgodovini. Zato zgolj organizacijsko-tehnični pomisleki proti tej rešitvi niso verodostojni. Zato apeliram na vas, spoštovane kolegice in kolegi, da ta amandma podprete. Hvala lepa.
Hvala vam. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev. Za amandma je glasovalo 19 poslancev, proti 43. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Nadaljujemo z glasovanjem. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 60 poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih in s tem drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 1. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandma. Izvolite.
Da.
Sprašujem vas, ali potrebujete odmor?
Mislim, da ne. Samo toliko, da se razmnoži.
Dogovorjeno. Glede na to, da moramo počakati, da se amandmaji razdelijo, predlagam, da državni zbor nadaljuje s 18. točko in se kasneje vrne na 12. točko. Ali kdo temu nasprotuje? [[Ne.]] Potem smatram, da lahko preidemo na 18. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, z obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o Bloudkovih priznanjih, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Želi kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 63 poslancev, za je glasovalo 61 poslancev, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Ob tem vas obveščam, da je zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa prišlo do neusklajenosti 8. in 20. člena. V ta namen je vlada predložila uskladitveni amandma k 8. in 20. členu, ki ste ju prejeli na klopi. Želi o uskladitvenih amandmajih besedo predstavnik vlade? [[Ne.]] Želijo besedo poslanke in poslanci? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, prehajamo na odločanje. Glasujemo o uskladitvenem amandmaju vlade k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Uskladitvenem amandmaju vlade k 20. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 66 poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani zakon v celoti sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 2. členu. Preden glasujemo, sprašujem, če želi kdo obrazložiti svoj glas. Kolega Veber, izvolite.
Hvala za besedo. V amandmaju predlagamo, da se člen črta iz zelo enostavnega razloga. Govorimo o zakonu, ki naj bi pomagal k prestrukturiranju podjetij v težavah. Določbe tega člena pa dodatno zaostrujejo pogoje, ki jih mora tako podjetje izpolnjevati, kar se nam zdi nelogično in nesprejemljivo, če se pogovarjamo o tem, da želimo prestrukturirati podjetje. Hkrati pa smo v vsej tej proceduri sprejemanja tega zakona, tako na odboru kot tudi sicer v državnem zboru ostali vedno na pol poti pri tem, ali je možno in kaj se bo zgodilo pravzaprav s tistimi neizplačanimi zneski, ki bi jih delavci morali prejeti, ko so odšli iz podjetja brez ustreznih odškodnin. Črtanje te določbe, ki je že v sedanjem zakonu, seveda ravno tako menimo, da zaradi nejasnega stališča ne sodi v okvir zakona, s katerim se nekaj ukinja, pa čeprav to po našem mnenju ni potrebno. Pa vendar, glavni razlog za to, da se ta člen črta, je v tem, da podjetja, ki so v težavah, ne obremenjujemo z dodatnimi predpisi, zato bom glasoval za ta amandma, da se člen črta.
Hvala. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslancev, za je glasovalo 20, proti 41. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 3. členu. Obrazložitev glasu. Gospod Veber, v imenu poslanske skupine ali lastnem?
Hvala za besedo. V imenu poslanske skupine. Glede na že ugotovljeno dejstvo pri prejšnjem členu, čeprav se je člen seveda potrdil, želimo opozoriti še enkrat na to, da določbe, da državna pomoč, ki se jo dodeljuje srednjim in malim podjetjem, ne smejo vplivati na skupni evropski trg, je kratko malo, lahko rečem, smešna. Mi sami predpisujemo tem podjetjem spet dodatne pogoje, da ne bomo delali težav drugim podjetjem na celem evropskem trgu. Gre enostavno za pristop vlade na način, če bo kakršenkoli predlog pomoči podjetju za prestrukturiranje prišel tudi pred komisijo v Bruslju, se ne bo potrebno pogajati o tem, ali je ta pomoč potrebna oziroma bo potrebno sprejeti neke ukrepe, ki bodo odpravili motnje pri konkurenci na trgu, kajti nobeno podjetje, ki je v težavah, ne bo niti v stanju pripraviti takšnega elaborata, da bo pravzaprav naredilo analizo evropskega trga in reklo, no, sedaj pa vam dokazujemo, da evropski trg bo lahko funkcioniral, če mi dobimo to pomoč. Gre pa seveda, poudarjam, za mala in srednja podjetja. Mislim, da si resnično po nepotrebnem izmišljujemo dodatne in dodatne kriterije, ki naše gospodarstvo predvsem dušijo, nikakor pa jim ne pomagajo, da se prestrukturirajo. In to je zopet eden od tistih členov, ki, če ostane v zakonu, bo seveda onemogočal mala in srednja podjetja, da se sploh odločijo za pomoč, kaj šele, da jo seveda dobijo, in kaj šele, da predstavniki naše vlade takšno pomoč v Bruslju pred komisijo tudi utemeljijo. Gre za to, da bomo verjetno v Bruselj hodili na kavo, in rekli, poglejte, kako malo problemov imamo v Sloveniji s podjetji. Verjetno bodo tudi v Bruslju lahko kmalu zaključili, da niti ne potrebujemo kakšnih posebnih kohezijskih regij, saj pri nas je pravzaprav vse v redu, saj podjetja sploh niso v težavah. S temi izhodišči, s tem zakonom resnično ne moremo hoditi v Bruselj, zato predlagam, da se podpre amandma, ki ta člen enostavno črta in nam omogoča neko aktivnejšo politiko do Bruslja in do naših podjetij.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev. Za je glasovalo 18, proti 41. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 5. členu. Poslanec Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Značilno za Slovenijo je, da je v primerjavi z ostalimi evropskimi državami poseljena tudi na podeželju in da je ta poseljenost gostejša kot sicer v državah Evropske unije. Z določbo, ki jo vnašamo z amandmajem, želimo opozoriti ravno na to, kajti razmere v oddaljenejših krajih so veliko bolj zahtevne, kot pa blizu avtocestnega omrežja, blizu večjih urbanih središč in tako naprej. Težko je dobiti gospodarski program, ki bi prešel v okolje, ki je seveda oddaljen, ki ima manj kadrov z ustrezno izobrazbo, in kjer so v bistvu ne nazadnje tudi stroški poslovanja večji, kot pa bi bili sicer, če si nekje bližje logističnim centrom. Tako ko razmišljamo o tem, da se ponovno dodeli neka pomoč podjetju, ki je v težavah, je nujno treba upoštevati tudi socialne kriterije in možnosti zaposlitve v tistem okolju, kjer takšno podjetje tudi ima sedež. V dosedanjem delu ni začutiti niti enega ukrepa, ki bi razbremenil ta podjetja, recimo v obmejnem območju, v območju izven avtocestnega križa, in jim omogočal, da ne glede na to, da so nekoč že dobili pomoč, da do te pomoči pridejo ponovno. Do tega nismo nikoli prišli, tudi ne zaradi tega, ker smo premalo upoštevali ravno ta socialni kriterij. In Evropa dovoljuje to, to je popolnoma evropska kategorija in če to sprejmemo, nam omogoča, da v Evropi vsaj dokažemo, da imamo tudi kakšno regijo pri nas, kjer je potrebno izvesti tudi dvakratno pomoč podjetju. Zato bom ta amandma podprl.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti 40. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju k 6. členu, in sicer amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Najprej sprašujem v imenu poslanske skupine. Kolega Tanko? Izvolite.
Jaz bi vas proceduralno opozoril, da so štiri poslanske skupine vložile tudi k 6. členu amandma, ga imam tukaj v originalu. V tem napovednem delu ste pa vi to izpustili in sedaj gre za tehnično pomoto. Prosim, da to preverite.
Dovolite minuto ali dve, da ugotovimo. Medtem pa predlagam, da nadaljujemo s sejo. Nasprotuje kdo tovrstnemu načinu, da preidemo na prekinjeno 22. točko? Ker vidim, da nihče izmed poslancev oziroma poslank ne nasprotuje predlogu, nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in o lastništvu zaposlenih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o udeležbi zaposlenih pri dobičku družbe in o lastništvu zaposlenih, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Želi kdo obrazložiti svoj glas. [[Ne.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslancev, za je glasovalo 24, proti 36. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 36.]] S tem ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Vračamo se na maloprej prekinjeno 21. točko dnevnega reda. Šlo je za tehnično napako. Odločali bomo o vloženem amandmaju k 6. členu, predlagatelja poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, poslanske skupine Nove Slovenije, poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Želi pred odločanjem kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 61 poslancev, za je glasovalo 45, proti 12. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju k 7. členu poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 41. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 8. členu. Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 39. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 11. členu. Obrazložitev glasu. Poslanec Veber, v imenu poslanske skupine ali svojem?
Hvala za besedo. V imenu poslanske skupine. Pri prejšnjih amandmajih se nisem želel ponovno oglašati, čeprav je vsebinska razlaga bila podobna. Želim pa pri tem 11. členu opozoriti na resnično površnost, nedoslednost, in lahko bi še kakšen izraz našel, predlagatelja glede tega, kako se je pripravljal na zakon o prestrukturiranju gospodarstva. Gre za omejitve, ki jih ima podjetje v težavah, če lahko dobi podjetje. Med drugim je predlagatelj zapisal, da ne sme imeti kakršnihkoli neporavnanih obveznosti. Torej sploh ni hotel in želel opredeliti, da gre za kakšne obveznosti, ampak je enostavno napisal v zakon "kakršnekoli". To smo sicer na odboru potem popravili, da gre vsaj za neporavnane obveznosti, kar pa še vedno ni tisto, kar bi pričakovali od tega zakona. Namreč, predlagatelj še vedno smatra, da je povsem enako, ali ima podjetje neporavnane obveznosti v višini 100 tolarjev, 5 tisoč tolarjev ali 5 milijonov. To je povsem enaka kategorija za predlagatelja in resnično kaže na neustrezen pristop vlade do podjetij v težavah. Zato predlagamo v 11. členu črtanje drugega odstavka. S tem omogočimo, poudarjam, tudi tistemu podjetju, ki ima mogoče 5.000 tolarjev ali 100 tolarjev neporavnanih obveznosti, da se vključi v program prestrukturiranja in pomoči. Če se to ne črta, bomo vse tiste, ki imajo tudi te minimalne neporavnane obveznosti, izključevali iz možnosti, da se rešijo, da ohranimo delovna mesta in da spodbudimo neko gospodarsko rast, bi rekel, tudi mogoče v krajih, ki sem jih že omenjal, ker je zelo težko dobiti alternativno zaposlitev. Zato bom glasoval za ta amandma, ki črta tako nesmiselno določbo tega zakona. Hvala.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslanec, za je glasovalo 21, proti 41. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 14. členu. Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne]] . Poslanec Veber, v imenu poslanske skupine ali v svojem?
V imenu poslanske skupine. 14. člen je, kaj naj temu rečem, podpiranje nekako tistih, ki naj bi skrbeli za to, da imajo vsaj evidenco, katero podjetje je dobilo pomoč. Da se temu izognejo, da še tega ne bodo potrebovali nadzirati, je v tem členu zapisano, da v vlogi za dodelitev pomoči je potrebno navesti, ali je družba v preteklosti že prejela pomoč za reševanje oziroma prestrukturiranje. Niti toliko se očitno vlada ne želi potruditi, da bi vzpostavila neko resno evidenco, spremljala podjetje v težavah in ne nazadnje tudi potem ustrezno utemeljevala vse rešitve, ponavljam, zopet pri komisiji v Bruslju, ki mora ravno tako odobriti takšne pomoči. In s črtanjem tega člena omogočimo temu delu vlade, ki skrbi za ta podjetja v prestrukturiranju, da bo vsaj vestno poskušala vzpostavit evidence in ne nalagati to nalogo tistemu, ki vlogo vlaga, pa tudi ne nazadnje, tako tudi ni kriterijev, kaj pa naj bi se sploh štelo v to, kaj naj bi bila neka pomoč. Sli je mogoče pomoč tudi to, ne vem, da se tudi v občini mogoče zgodi, da nekomu odložiš plačilo neke dajatev ali kaj podobnega. Cela vrsta stvari je, ki so tukaj nejasnih in kaj naj se bi sploh zapisalo v to vlogo za dodelitev pomoči, je nejasen kriterij zato je bolje, da to črtamo, kot pa, da ostane v zakonu. Glasovali bomo seveda za ta amandma.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 40. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma in sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. S tem prehajamo na [[...]]Minister želite? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Minister zaključil sem z drugo obravnavo, šli bomo v tretjo obravnavo. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 6. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členu vložiti amandma. [[Ne.]] Ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti 9. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko. V tem času ste vse poslanke in vsi poslanci dobili na mizo uskladitveni AMANDMA K 12. TOČKI OB TRETJI OBRAVNAVI. Lahko preidemo na razpravo o posameznem amandmaju oziroma o amandmaju, ki je pred nami. Kdo želi besedo? Besedo ima poslanec Jelinčič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mislim, da amandma kaže na to, da se oba pripadnika avtohtonega manjšinskega naroda v Sloveniji ne čutita državljana Slovenije. Govorita o tem, da naj se ob obeh praznikih naj ne bi izobešale zastave narodnih skupnosti. Mislim, da smo priče enega zelo zelo perfidnega poskusa, bi kar rekel, zasvojitve dela zgodovine, dela slovenskega ozemlja in dela slovenskega narodnega telesa. Mislim, da je tak amandma podlost. In čisto na kratko, take podlosti jaz ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima poslanka Pečan.
Hvala lepa. Tega amandmaja ne bom podprla. Menim, da mi lahko verjamete, da dovolj dobro poznam razmere na območju, kjer živijo tudi pripadniki italijanske narodnosti. Mislim, da sem tudi že v tem mandatu v tem državnem zboru kar nekaj kar tehtnih besed povedala v prid temu, da zagotovimo možnost za enakopravno življenje in izražanje v jezikih obeh narodnosti v Sloveniji. In zaradi tega menim, da mi ne more nihče očitati, da to, da bom sedaj povedala, zakaj ne bom podprla tega amandmaja, da mi lahko kdorkoli očita nestrpnost ali nasprotovanje kar tako. Gre za to, da sem prepričana, da je katerikoli praznik, ki ga določimo v Sloveniji kot državni praznik, praznik vseh nas, ki živimo v Sloveniji. Ne glede na to, ali smo čistokrven Slovenci, kar jaz sicer ne menim, da je kdorkoli med nami sploh čistokrvni Slovenec, ker če bi šli pogledat, kakšne imamo svoje prednike, bi ugotovili, da smo vse kaj drugega, kot čistokrvni. Če je Italijan, če je Madžar, če je Rom, če je priseljen, druga, tretja generacija, iz naših nekdanjih republik naše nekdanje skupne domovine. Zato seveda ne morem podpirati amandmaja, ki bi na tak način izločal pripadnike italijanske in madžarske narodne skupnosti takrat, ko praznujemo naš skupni praznik. Ko so se naši predhodniki odločili in izborili [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]priključitev Primorske Sloveniji, niso razmišljali o tem, ali priključujejo Slovence ali Italijane, ampak so govorili o narodnostnem ozemlju Slovenije. In menim, da bi bilo zelo grdo, če [[...]]
Gospa Pečanova, prosim, če zaključite.
[[...]]italijanske zastave ne bi visele na drogovih. Hvala.
Hvala vam. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Roberto Battelli.
To, kar sedaj poslušam, je sprenevedanje! Kako bi rekel, to je višek sprenevedanja. Višek sprenevedanja. Ker se obtožuje, seveda popolnoma neupravičeno, naju oziroma mene za nekaj, kar ste vi naredili. Sploh pa, veste, jaz sem prej povedal, kaj menim o tem zakonu in o teh datumih. Toliko, da ne bo nesporazumov okoli tega. In ne nazadnje, naj mi kdo potem tudi razloži - retorično to seveda sprašujem, kako so v primeru Kopra, Izole in Pirana, kako se lahko nekaj vrne tja, kjer ni nikoli prej bilo. Jaz tega ne morem razumeti. Mislim, da ta dikcija, vrnitev ne vem česa kam, je med drugim popolnoma v nasprotju tako s stroko, z zgodovino, in z zgodovino - govorimo o slovenski stroki, slovenskem zgodovinopisju in tudi s pravom. Ker to izdaja popolno sprenevedanje tudi glede na vsa nam dobro znana dejstva. Ker so ta dejstva poznana, se potem naredi tako operacijo zato, da se kvečjemu kaj zamegli. In ne nazadnje tudi taka dikcija je v kontradikciji prav s tistimi mehanizmi zaščite manjšin, ki jih pač imamo.
Hvala. Naslednji se je k razpravo prijavil poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi. Govorim v imenu poslanske skupine in v poslanski skupini amandma k 1. členu ne bomo podprli. Namreč, praznik je praznik vseh državljanov in tudi manjšine, ki živijo na območju [[...]]
Kolega Gulič, dovolite samo, da vas opomnim, smo v razpravi in ne v obrazložitvi glasu, zato lahko govorite neomejeno. Izvolite.
Manjšine so tudi sestavni del seveda vseh, ki bivamo na ozemlju Republike Slovenije, in se mi zdi, da tudi kakšen samoumniki ne bi imeli posebnega smisla. Po drugi strani, seveda, prazniki niso namenjeni samo slavljenju zgodovine, ampak so namenjeni predvsem temu, kar naj bi novi rodovi počeli na tem ozemlju, se pravi, sobivali, so živeli normalno, v soglasju, v harmoniji, se pravi, v vsem tistem, za kar se prizadevamo kot Slovenci in zaradi česar smo seveda tudi vstopili v Evropsko unijo kot združbo narodov. In tako naenkrat tudi ni pomembno, kaj se je vse dogajalo v preteklosti, prav je pa, da ohranjamo nek spomin na vse tisto, kar nas tudi danes na nek način potrjuje in kot Slovence in kot Italije in kot Madžare, predvsem pa kot državljane Republike Slovenije, zato se mi zdi, da bi takšne akcije, sploh pa prepove izobešanja zastav, bile vse prej kot konstruktiven prispevek k našemu sobivanju. Hvala lepa.
Naslednji, ki je k razpravi prijavljen, je poslanec Prijatelj.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani. Sramotno bi bilo podpreti tak amandma in seveda nedopustno bi bilo, kolegici in kolegi, dopustiti, da silijo zakonsko k neposlušnosti ali pa v bistvu nespoštovanju, nedržavotvornosti tudi druge svoje rojake. Sicer pa gospoda Battellija nisem razumel prej, ko je govoril, ali je morda zagovarjal fašistično mejo, rapalsko mejo oziroma neofašistične težnje današnje Italije mejo tam nekje na "ravbar komandi". Mislim, da je to hotel povedati. Skratka, sam se bom odločil, da niti približno ne pomislim, da bi pritisnil tipko "za" pri tako sramotnem predlogu. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Sicer jemljem na znanje razloge gospoda Battellija, ker je verjetno on avtor tega teksta tega amandmaja, vendar moram povedati, da smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke presenečeni nad tem, da je sploh tak amandma vložen. Moram reči, da tak amandma in takšna rešitev niti slučajno ne prispeva k združitvi obeh narodov, tako na zahodni kot na vzhodni meji, in dvomim, da so takšnega mnenja za takšen amandma tudi pripadniki teh dveh naših narodnosti. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji je k besedi prijavljen poslanec Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Tudi v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega amandmaja ne bomo podprli. Sprejetje takega amandmaja bi namreč lahko impliciralo razlago o nepriznavanju suverenosti Republike Slovenije na omenjenih ozemljih s strani avtohtonih narodnih skupnosti. To ne bi bilo v interesu sožitja Slovencev in avtohtonih narodnih skupnosti. Jaz mislim, da gre tu za rahlo nezbranost in da kolega predstavnika avtohtonih narodnih skupnosti se nista zavedala vseh možnih implikacij sprejetja takšnega amandmaja in seveda tako kot vse ostale poslanske skupine pravzaprav še enkrat poudarjam, da takšnega amandmaja ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala vam. In zadnja prijavljena k razpravi je poslanka Maria Pozsonec. Izvolite.
Hvala lepa. Lahko vam zagotovim, da ne raste to na našem zelniku, ampak včeraj je že vlada dobila eno pismo iz samoupravne skupnosti Lendava. Oni so tudi protestirali proti temu. Danes je ali spet včeraj je gospod predsednik Cukljati tudi dobil pismo od krovne organizacije, tako da ne vsiljujemo mi svojega mnenja nikomur. To je eno. Zato naj že takšne izraze naj opusti gospod Jelinčič, ker kar je sramotno, je bilo to, kar on je povedal zjutraj pa tudi sedaj.
Replika.Poslanec Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa. Gospa kolegica Pozsonec, povejte mi, kdo je v drugi svetovni vojni napadel Jugoslavijo in v okviru Jugoslavije takratno Slovenijo: z Madžarske madžarski fašisti, iz Italije italijanski fašisti. Ali so morda Slovenci napadli Madžarsko, ki je pristopila k Hitlerju, in Italijo, ki je pristopila k Hitlerju? In kje je sramota? Sramota je pri tem, da nekateri želijo obnavljati tisti zgodovinski grozljivi čas in obnavljati in vračati nazaj tiste trenutke, pri katerih so Slovenski ljudje tako zelo trpeli v "lagerjih", ko so jih streljali fašisti raznih vrst. Mislim, da je sramotno to, da sploh nekdo pomisli na kaj takega in da vloži tukajle takšen amandma! Pa ni važno, od kod prihaja tak amandma: ali prihaja iz vaših vrst ali iz vrst vaših podpornikov oziroma zagovornikov. Mislim, da kaj takega, dviganje pravzaprav fašističnih tendenc zopet tukaj v slovenski državi, v tem parlamentu je največja sramota, kar jo lahko doživimo.
Hvala za repliko. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Geza Džuban.
Hvala lepa. Jaz žal tudi tega amandmaja ne morem podpreti: ali je moj razlog čisto praktično-tehnični ali pa morda ustavno-pravni problem. Mi smo v tem zakonu o praznikih in dela prostih dnevih dodali tri datume. In praznike v Slovenji pač praznujemo verjetno na način kot drugje po svetu, to je, da so dela prosti dnevi ali pa niso, da se ljudje zberejo, pripravijo nek kulturni program, nekaj počno, ali pa tisti dan nič ne počno. Skratka, praznujemo na svoj način. Istočasno ali kot skupnosti, institucije, posamezniki, razobešamo tudi zastave. Sedaj pa naj mi nekdo razloži: ti datumi bodo prišli v koledar praznikov Republike Slovenije. Kako bodo ljudje ravnali, ko bodo imeli na koledarju tudi te praznike, ki smo jih danes uzakonili? Ker pač eni razobešajo zastave ob vseh praznikih, ki jih praznujemo. Ali bomo pri teh dveh datumih povedali ljudem posebej, jih bomo obvestili, da ne smejo razobesiti zastav? Ker jaz to besedilo tako razumem. Žal to moram povedati. Ali da se jim priporoča, da naj razobešajo oziroma razloge, zakaj ne? Mislim, da je to neizvedljivo in da je tudi problem, ne samo praktično-tehničnega značaja, pač pa je širši. In mislim, zdi se mi, da ne bi smeli glasovati o takem amandmaju. In kaj jaz vem. Morda celo za razmislek, ali umaknete tak amandma. Hvala lepa.
Hvala gospodu Džubanu. Besedo ima gospod Horvat, Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Želel bi umiriti strasti, mislim, da diskusija ne pelje v pravo smer, obenem pa bi rad izrazil zadovoljstvo, da živim v državi, ki tako vzorno ureja že v ustavi odnos države do nacionalnih manjšin. Jaz mislim, da se Slovenija lahko s tem pohvali. Verjamem, da se ti odnosi same države do madžarske narodne skupnosti in do italijanske narodne skupnosti še lahko izboljšujejo. Nikoli ne bomo prišli do perfekcije. Tudi včeraj smo obravnavali zakon o državni upravi, ker želimo še izboljšati ta servis do pripadnikov narodnih manjšin. Še enkrat, kot tolikokrat že danes, sem ponovil, in tudi nekatere kolegice in kolegi: s tem zakonom o praznikih ne nameravamo stopati v čustva pripadnikov narodnih skupnosti. Predlagam predlagateljema, da ta amandma umakneta. Sicer pa v Novi Sloveniji smo razočarani, da smo ga dobili na klop, in ga ne moremo podpreti. Hvala za pozornost.
Hvala gospodu Horvatu. Še gospod Battelli. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Najprej, proceduralno se drugače ne da pri skrajšanih postopkih kot tako, kot smo naredili. Drugače je pa vsebina tega amandmaja bila poznana tri minute po tem, ko se je sploh rodila zamisel, da ga je smiselno vložiti. Kakorkoli, razprava, ki ga spremlja, potrjuje pravilnost o njegovi vsebini.
Hvala. Gospod Grims, imate besedo.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Poglejte, ustava določa nekatera načela skupnega sožitja, sobivanja v naši, upam in prepričan sem, skupni domovini Sloveniji. Sprejem takega amandmaja, kot je danes pred nami, bi pomenil odstopanje od nekaterih teh načel in bi bil po mojem trdnem prepričanju celo protiustaven. Zaradi tega bi se tudi sam pridružil kolegom, ki pozivajo, naj se ta amandma umakne. V kolikor pa tega predlagatelja ne bosta storila, pa bom seveda glasoval proti. Hvala.
Hvala gospodu Grimsu. Gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani prisotni! Tudi sam sem zelo začuden nad vsebino tega vloženega amandmaja. Če bi ga mogoče v začudenju na hitro prebral, bi celo lahko mislil, da nikoli nočejo imeti izobešenih zastav. Ampak sem se potem takoj spomnil proslav, ki že sedaj potekajo, lahko povem za narodnostno mešano območje, kjer živi madžarska manjšina, in nikakor se nikoli nisem čutil ogroženega oziroma da so prizadeta moja čustva, ker se na teh območjih vsa besedila vseh proslav prevajajo v madžarščino, ki je ne razumem. Prav tako s tega stališča enako pričakujem, da madžarska manjšina nima razloga biti prizadeta in čutiti se kakorkoli ogroženo. Ampak če lahko mi skupaj družno proslavljamo z njimi, ne vidim razloga, zakaj bi bil ta praznik toliko bolj sporen. Izpostavljam eno dejstvo, da Madžari sigurno lahko praznujejo z nami bistveno bolj kot porabski Slovenci z Madžari madžarske praznike. In zelo dobra izkušnja, ki jo na območju dvojezičnosti in manjšin v Sloveniji imamo razvito, naj bi bila zgled in vzor, kako bi lahko v Italiji in na Madžarskem poskrbeli za naše manjšine, seveda še toliko bolj tudi v Avstriji. Madžari in Italijani pri nas imajo več pravic kot Slovenci in tako je tudi prav. Vendar pričakujem, da se tega zavedajo, to cenijo in spoštujejo. Zaradi navedenega tega amandmaja tudi ne morem podpreti.
Hvala gospodu Slavincu. Želi še kdo razpravljati? Gospod Battelli.
Po mojem mnenju je ta zakon ta, ki odstopa od ustavnih načel, ki so bila vodilo od osamosvojitve pa dalje, pa tudi že nekaj časa prej. Kar zadeva to, ali cenimo ali ne. Ne vem, zakaj sem jaz stalno postavljen v položaj, da vsakega novega, ki pride, moram prepričati o dejstvih, ki izhajajo tudi iz mojega lastnega življenja. Jaz nimam tukaj polagati računov glede tega nobenemu. In prav tako moji sonarodnjaki. Ti dve narodni skupnosti sta soustvarjali neodvisno Slovenijo. Tudi oni! In ta praznik je praznik samo za nekatere Slovence. Tudi ne za vse Slovence. To je dejstvo. In kako je do tega prišlo, jaz pa tudi vem. To je reakcija na neke zakone, ki so bili sprejeti v nekih drugih državah. In ni bilo nobene potrebe sedaj razdražiti vse skupaj s takimi predlogi. To je bilo že vse povedano. Obstoječi zakoni, ko se pa izobešajo zastave, kar je bilo predmet dvojnih in trojnih razprav tudi na ustavnem sodišču, z javnimi razpravami na ustavnem sodišču, tam je bilo vse razčiščeno, kako in kaj. In se te zastave izobešajo za dan državnosti, za dan samostojnosti, za dan upora proti okupatorjem, za katere se točno ve, kateri so bili. In moj oče Italijan se je boril proti tem okupatorjem in bil zaprt, mučen in obsojen na smrt. In se je rešil pač zaradi tega, ker je imel srečo - in da ne razpredam dalje. In kar zadeva odnos do slovenstva; čutim, kaj vse se tukaj plete. Upam si reči, da imam jaz bolj spoštljivega kot marsikdo, ki se ima za Slovenca. In to skozi celo mojo življenjsko pot in tudi nič me ne bo odvrnilo od tega. In zastava narodne skupnosti visi tudi ko je - in je prav, da je tako - slovenski kulturni praznik, na Prešernov dan. Upam, da sem bil zadosti jasen.
Hvala gospodu Battelliju. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. No, glede jasnosti ne bi rekel, da je bil kolega Battelli zelo jasen, sem pa jaz nekaj slišal med vrsticami, ko je rekel, da so bili nekateri zakoni sprejeti v nekih drugih državah in v nekih morda drugih časih, kar mene navaja na misel, da morda gospod Battelli negira nasledstvo Republike Slovenije po Jugoslaviji, in bi ga jaz spomnil, da je celo njegova originalna domovina Italija ratificirala vse sporazume in priznala Slovenijo kot naslednico bivše Jugoslavije.
Hvala gospodu Jelinčiču. Mislim, da ni več prijavljenih k razpravi, zato prehajamo na glasovanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za sta glasovala 2, proti 61. [[Za sta glasovala 2.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me je zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Kontič, v imenu poslanske?
V svojem imenu.
Izvolite.
Čeprav predlagana sprememba zakona ne uvaja predlogov, ki sem jih zapisal v predlog pred nekaj leti in sem predlagal, da se dan samostojnosti praznuje na dan izvedbe plebiscita in da se kulturni praznik praznuje na dan rojstva Franceta Prešerna in ne na dan smrti, bom vsekakor to spremembo zakona podprl. Hkrati bi s to obrazložitvijo glasu izrazil svoje občutke, ki so vezani na proslavo ob prazniku, ki ga danes uzakonjamo. Ob spremljanju sicer dobre proslave v Portorožu sem opazil, da so nekoliko izpadli iz scenarija pripadniki italijanske narodnostne skupnosti, ki je narodnostna komponenta tega prostora, in morda tudi zaradi tega potem poskusi, ki smo mu bili priča prej z vložitvijo amandmaja. Pri tem ne gre spregledati zgodovinskega dejstva, da je pri osvoboditvi Primorske sodelovalo tudi veliko italijanskih bork in borcev. Naj omenil le borke in borce istrskega odreda in brigado Garibaldi, ki je delovala v sestavi 9. korpusa. In ker je res, da se praznovanje praznikov zelo težko ukaže z zakoni, je potrebno še posebej pazljivo pripravljati vsebine praznovanj, ki naj bodo povezovalne in bodo prispevale k temu, da bodo to naši prazniki, ki jih bomo spoštovali in ne nazadnje proslavljali tudi na način, da bomo izobešali našo zastavo, ki mnogokrat na posameznih stavbah, žal, še vedno ni vidna.
Hvala gospodu Kontiču. Obrazložitev glasu, gospod Jerovšek, v imenu poslanske.
Spoštovani! S ponosom se oziram na sprejetje tega zakona, ki določa tri nove praznike, s katerimi obeležujemo velika dejanja in velike osebnosti iz naše zgodovine. Prepričan sem, da bo to tudi smerokaz za naše mlade generacije, kajti se bodo lahko napajali ob izvirih slovenstva, ki jih obeležujemo s temi prazniki. S tem tudi prekinjamo prakso zamolčevanja in minimaliziranja v lokalne okvire nekaterih pomembnih dogodkov iz slovenske zgodovine. Vem, da je v slovenski zgodovini še veliko pomembnih dogodkov in pomembnih osebnosti, zgodovinskih osebnosti, ki bi se jih bilo tudi potrebno na primeren način spominjati in jih obeleževati. Vendar pa v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je državne praznike in spominske dneve treba obdržati v nekih zmernih okvirih, da ne povzročamo inflacije na tem področju. In s sprejemom tega zakona, ki na tako primeren način obeležuje dejanja iz preteklosti, pomenijo dejansko uresničenje zedinjene Slovenije, mislim, da smo to storili na zelo primeren način. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jerovšku. Gospod Žnidaršič. V imenu [[...]]
Gospod predsednik, hvala za besedo. Jaz bom seveda ta zakon z veseljem podprl. In ob tem povem, da bom to naredil v vsakem primeru, da bi to v vsakem primeru naredil in da sem se zmotil pri glasovanju o amandmaju narodnih skupnosti, in tukaj javno povem, da ni bil moj namen podpreti amandmaja, ampak sem pač v naglici pritisnil napačno tipko. Hvala lepa.
Hvala gospodu Žnidaršiču. Še kakšna obrazložitev? Gospa Pečanova.
Tudi jaz bom podprla ta zakon. Predvsem zaradi tega, ker je po dolgih letih dogovarjanj, pogovarjanj, med drugim so tudi župani občin s cele Primorske že pred tremi leti podpisali predlog, da bi uvedli ta praznik kot praznik vseh Primorcev. Tudi tistih, ki smo se šele po svojem rojstvu priselili na to območje. Rada bi pa tudi povedala, da ponovno povem, da sem vesela, da je vsaj simbolno potekala prvo, še neuradno praznovanje 15. septembra, na dan 16. septembra, ki je obletnica sprejema posebnega sklepa o priključitvi Primorske k matični domovini, ki ga je sprejel vrhovni plenum Osvobodilne fronte 16. septembra 1943; kar pomeni, da so veliki ljudje se odločali za velika dejanja že davno prej, preden mi odločamo o tem, kdaj bo in kakšen bo praznik. Hvala.
Hvala gospe Pečanovi. Še kakšna obrazložitev. Gulič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene poslanke in poslanci. Jaz bom zakon seveda podprl. Ob tem bi pa vendarle hotel povedati nekaj zadev, zakaj ga podpiram. Namreč, podpiram ga zato, da se o teh naših praznikih nasploh še kdaj kaj sliši, ne samo takrat, kadar je praznovanje, in da se en del tega domoljubnega, seveda, v nekih normalnih, človeških, humanih mejah ohranja znotraj slovenstva. Pojdite sedajle na cesto in vprašajte ljudi, ali je 26. december dan državnosti ali dan samostojnosti. Pa boste zvedeli, kako je z našimi prazniki, z našimi praznovanji in z našim odnosom do zelo bližnje zgodovine, pa seveda tudi do tiste bolj oddaljene. In mislim, da je seveda naloga ne samo državnega zbora in vseh nas kot posameznikov tudi ta, da govorimo več o tem, zakaj kaj praznujemo. Seveda ne na škodo vseh drugih, ki živijo tukaj z nami v tej državi. Hvala lepa.
Hvala gospodu Guliču. Gospod Bevk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Bom v imenu poslanske skupine podal kratko mnenje. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla novi zakon o praznikih, se pravi, da bomo podprli štiri, pravzaprav štiri nove praznike, ne samo tri, kot se govori v tej dvorani in v medijih. Podprli bomo združitev prekmurskih Slovencev z matičnimi narodom, podprli bomo vrnitev Primorske k matični domovini, dan Rudolfa Maistra in tudi dan samostojnosti in enotnosti. Se pravi, vse štiri praznike. Rad pa bi povedal še to, da je lepo in prav, da je vlada to predlagala; da pa smo praznik vrnitev Primorske k matični domovini sopodpisali poslanci Socialnih demokratov že leta 1997, skupaj skoraj z vsemi posameznimi predstavniki vseh parlamentarnih strank v državnem zboru, pa žal takrat parlamentarna procedura ni bila tako uspešna kot danes. In da smo pravzaprav letos bili poslanci Socialnih demokratov tisti, ki smo predlagali tudi novi četrti praznik, dan samostojnosti in enotnosti. Iz vseh teh razlogov bomo danes tudi podprli zakon, ki ga je predlagala vlada, in upam, da bodo vse te prireditve prihodnje leto dostojno organizirane in v čast temu zakonu.
Hvala gospodu Bevku. Gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vesel sem, da je vlada v državni zbor vložila ta zakon. Vesel sem, da je dobil tudi takšno dokončno dopolnjeno obliko. Na tem mestu se zahvaljujem vsem sopodpisnikom amandmaja in vsem, ki ste amandma na odboru podprli in tudi danes v razpravi izrazili pozitivno mnenje in odobravanje. Trdim, da bodo trije novi prazniki pomembno prispevali in pomembno obeležili na nek način zraščanje slovenskega narodnega telesa. Vse nas pa gotovo čaka veliko nalog na področju rodoljubne vzgoje. Pa začnimo kar danes! Zakon bom z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala gospodu Horvatu. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa. Nobenega dvoma ni o tem, da bomo ta zakon podprli. Veseli nas pa še posebej zato, ker je Slovenska nacionalna stranka bila tista, ki je predlagala in utemeljila 15. september kot dan, ki ga je treba praznovati. In vsaka čast vladi, ki je sprejela ta zakon. Ko so odbili naš zakon, je vlada rekla, da bo upoštevala naše mnenje v kompleksnem zakonu. Res ga je upoštevala, držala je besedo, pravzaprav je pa spoštovala argumente zgodovine, argumente tistih, ki so poznali zadeve, ki poznajo zadeve in ki jim je nekaj do slovenskega naroda in do njegove zgodovine. Mislim, da je danes lep dan, in še enkrat, z veseljem bomo podprli zakon.
Hvala gospodu Jelinčiču. Ugotavljam, da ni več prijavljenih za obrazložitev glasu, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na ratifikacije, najprej na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SODELOVANJU MED ORGANIZACIJO ZDRUŽENIH NARODOV ZA INDUSTRIJSKI RAZVOJ IN VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN UPRAVNEGA DOGOVORA O POSEBNIH NAMENSKIH PRISPEVKIH V SKLAD ZA INDUSTRIJSKI RAZVOJ. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O DOLOČANJU DRŽAVE, ODGOVORNE ZA OBRAVNAVANJE PROŠENJ ZA AZIL, VLOŽENIH V ENI OD DRŽAV ČLANIC EVROPSKIH SKUPNOSTI. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO KOREJO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJA DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKIH OD DOHODKA. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO ROMUNIJE O MEDSEBOJNI POMOČI PRI CARINSKIH ZADEVAH. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajam na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA H KONVENCIJI IZ LETA 1997 O ONESNAŽEVANJU ZRAKA NA VELIKE RAZDALJE PREKO MEJA GLEDE NADZORA NAD EMISIJAMI DUŠIKOVIH OKSIDOV ALI NJIHOVIH ČEZMEJNIH TOKOV. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO SLOVAŠKE REPUBLIKE O MEDSEBOJNI POMOČI PRI CARINSKIH ZADEVAH. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPREMEMBE, 1997, K SPREMENJENI MEDNARODNI KONVENCIJI O STANDARDIH ZA USPOSABLJANJE, IZDAJANJE SPRIČEVAL IN LADIJSKO STRAŽARJENJE POMORŠČAKOV, 1978. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPREMEMB, 1995, PRILOGE K MEDNARODNI KONVENCIJI O STANDARDIH ZA USPOSABLJANJE, IZDAJANJE SPRIČEVAL IN LADIJSKO STRAŽARJENJE POMORŠČAKOV, 1978. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO MADŽARSKO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJA DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnavi ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ter prehajamo na 32. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE HRVAŠKE O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE HRVAŠKE O TRGOVINSKO-GOSPODARSKIH ODNOSIH IN SODELOVANJU. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 56, proti 3. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ter prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SODELOVANJU MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER ŠVICARSKO KONFEDERACIJO NA DRUGI STRANI V BOJU PROTI GOLJUFIJAM IN VSEM DRUGIM NEZAKONITIM DEJANJEM, KI ŠKODIJO NJIHOVIM FINANČNIM INTERESOM S SKLEPNO LISTINO. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ter prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED REPUBILKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO HRVAŠKO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 56, proti 4. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ter prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI MEDNARODNE POGODBE O RASTLINSKIH GENSKIH VIRIH ZA PREHRANO IN KMETIJSTVO. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI POGODBE MED KRALJEVINO BELGIJO, ČEŠKO REPUBLIKO, KRALJEVINO DANSKO, ZVEZNO REPUBLIKO NEMČIJO, REPUBLIKO ESTONIJO, HELENSKO REPUBLIKO, KRALJEVINO ŠPANIJO, FRANCOSKO REPUBLIKO, IRSKO, ITALIJANSKO REPUBLIKO, REPUBLIKO CIPER, REPUBLIKO LATVIJO, REPUBLIKO LITVO, VELIKIM VOJVODSTVOM LUKSEMBURG, REPUBLIKO MADŽARSKO, REPUBLIKO MALTO, KRALJEVINO NIZOZEMSKO, REPUBLIKO AVSTRIJO, REPUBLIKO POLJSKO, PORTUGALSKO REPUBLIKO, REPUBLIKO SLOVENIJO, SLOVAŠKO REPUBLIKO, REPUBLIKO FINSKO, KRALJEVINO ŠVEDSKO, ZDRUŽENIM KRALJESTVOM VELIKE BRITANIJE IN SEVERNE IRSKE (DRŽAVE ČLANICE EVROPSKE UNIJE) TER REPUBLIKO BOLGARIJO IN ROMUNIJO O PRISTOPU REPUBLIKE BOLGARIJE IN ROMUNIJE K EVROPSKI UNIJI S SKLEPNO LISTINO. Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora Jožefu Jerovšku za predstavitev poročila odbora.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani predstavniki vlade! Spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovani ekscelenci, gospod Atanassov, veleposlanik Republike Bolgarije in gospod Chijudeja, veleposlanik Romunije v Republiki Sloveniji, ki sta se nam pridružila na balkonu in ju lepo pozdravljam. [[Aplavz.]] Spoštovani! Ratifikacije navadno potekajo brez razprave, vendar mi ob tej ratifikaciji le dovolite nekaj besed. Odbor za zunanjo politiko je na svoji 7. redni seji prejšnji četrtek obravnaval predloga zakona o ratifikaciji pristopne pogodbe Bolgarije in Romunije k EU in ga podprl. Danes pa mora zakon sprejeti še državni zbor, saj morajo pred pristopom Bolgarije in Romunije k EU pogodbo o pristopu v skladu z nacionalnimi ustavnimi postopki ratificirati vse države članice EU in tudi državi pristopnici sami. Aprila letos, ko smo obravnavali stališče Republike Slovenije do podpisa pristopne pogodbe, so vse poslanske skupine podprle predlog stališča vlada Republike Slovenije in s tem podpis pristopne pogodbe in verjamem, da bo tako tudi danes, ko sprejemamo zakon o ratifikaciji, ki ga moramo v skladu z ustavo potrditi z dvotretjinsko večino glasov vseh poslancev. Ne bom govoril o vsebini same pogodbe, kajti o tem je bilo že kar nekaj povedanega ob sprejemanju stališča o podpisu. Rad bi le poudaril, da sta pristop in polnopravno članstvo Bolgarije in Romunije v EU pomembna tako za Evropo kot tudi za Slovenijo. S to širitvijo, ki naj bi se dejansko zgodila 1. januarja 2007, evropska ideja nadaljuje svojo širitev proti vzhodu. S tem kaže, da resno jemlje proces širitve, kar je pomembno zlasti za države, ki so šele na začetku procesa približevanja. Kajti širitev Evropske unije je dolgoročen proces, ki se bo nedvomno nadaljeval kljub nekaterim dilemam, s katerimi se Unija danes sooča. S članstvom Romunije in Bolgarije v Evropski uniji se širi območje miru in stabilnosti na območju Balkana. Sporočilo o evropski perspektivi državam zahodnega Balkana je še kako pomembno za stabilizacijo razmer v regiji in, upam, nova spodbuda državam zahodnega Balkana pri njihovem približevanju evropski ideji. Na koncu bi želel omeniti še bilateralne odnose med Slovenijo in Bolgarijo oziroma Romunijo. Gre za zelo dobre odnose, ki niso obremenjeni z odprtimi vprašanji. Med državami poteka intenziven političen dialog na najvišjih ravneh, povezujejo nas skupni cilji in interesi, dobro poznavanje regije zahodnega Balkana in jugovzhodne Evrope ter želja po stabilizaciji in demokratizaciji tega območja. Kljub temu da Bolgarija in Romunija ne sodita med največje zunanjetrgovinske partnerje Slovenije, predstavljata pomembnega potencialnega gospodarskega partnerja Slovenije. Bolgarski in romunski trg sta strateško pomembna za Slovenijo predvsem z vidika slovenskih investicij v tujini, kajti interes slovenskega gospodarstva za vlaganje v ti dve državi iz leta v leto narašča. Pristop obeh držav k Evropski uniji pa bo nedvomno pozitivno vplival na gospodarsko sodelovanje med Slovenijo in tema dvema državama. Spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je podprl predlog zakona o ratifikaciji in predlagam, da to s potrebno večino storimo tudi danes. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jerovšku. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Ob tem vas želim opozoriti, da bo na podlagi 3.a člena ustave Republike Slovenije zakon sprejet, če bo zanj glasovalo dve tretjini poslancev, to je 60 ali več. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Cvikl, izvolite.
Ob tej priliki bi rad tako v imenu poslanske skupine kot v lastnem imenu povedal, da nas izredno veseli, da lahko podpremo ta predlog zakona. Da v bistvu s tem predlogom pozdravimo v Evropski uniji, vsaj kar se Slovenije tiče, formalno tudi Republiko Bolgarijo in Romunijo in da na ta način zaokrožimo proces razširjanja Evropske unije, ki se je začel nekako s procesom tranzicije v celotni Evropi. Upam, da se bo ta proces nadaljeval, in zato bom danes z veseljem to potrdil. Hvala.
Hvala gospodu Cviklu. Želi še kdo obrazložiti glas? Gospod Aurelio Juri.
V imenu poslanske skupine. Tudi Socialni demokrati bomo z veseljem podprli zakon o ratifikaciji, zlasti zavoljo tega, ker je proces širitve zašel v določene težave zaradi ustave, zaradi finančne perspektive, zaradi pomislekov tudi evropskih članic, ali bi se naj Evropska unija širila tudi na Turčijo in tako naprej. Naša dolžnost je, da ravnamo tako, da bo tovrstnih težav čim manj in da omogočimo, da proces širitve se nadaljuje. Pomislimo kako bi bilo v članicah Evropske unije takrat, ko se je odločalo o naši usodi. In če pomislimo na to, mislim, da bomo soglasno dali in z zadovoljstvom glas zakonu o ratifikaciji in izrekli seveda kolegom iz Romunije in Bolgarije dobrodošlico.
Hvala gospodu Juriju. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki smo zadovoljni, da se je približal čas, ko bosta tudi Republika Bolgarija in Romunija postali pravno-pravni članici EU. To bomo storili z današnjo ratifikacijo pristopne pogodbe in z to ratifikacijo in širitvijo Unije proti vzhodu pošiljamo pomembna sporočila na evropski vzhod, kajti evropska perspektiva je tisto, kar demokratizira države, ki še niso članice Evropske unije, in tako se področje miru in sodelovanja širi na celotno Evropo. Posebno pa smo še zadovoljni, ker gre za dve prijateljski državi s Slovenijo, s katerimi Slovenija razvija vsestranske stike, nima odprtih vprašanj in tako smo prepričani v Slovenski demokratski stranki, da bo z njunim pristopom v Evropsko unijo se to sodelovanje še okrepilo. Hvala lepa.
Hvala gospoduJerovšku. Gospod Kokalj.
Tudi jaz bi v imenu poslanske skupine Nove Slovenije in tudi v imenu odbora za zadeve Evropske unije z veseljem ugotavljam in izjavljam, da bomo podprli predlog zakona o ratifikacije pogodbe med Kraljevino Belgijo in vsemi državami članicami Evropske unije ter Republiko Bolgarijo in Romunijo. Na podlagi naše izkušnje vstopa v Evropsko unijo vemo, kako pomembno je za postkomunistične države vstop v Evropsko unijo, koliko pripomore k nadaljevanji demokratizaciji in splošnemu razvoju države. In seveda obema republikama želimo uspešen vstop in tudi nadaljnji razvoj. Pri tem bi pa seveda poudaril to, da sta Bolgarija in Romunija tisti signal tudi za problematiko Evropske unije, ki se pojavlja v zadnjem času, povezan tudi s širitvijo, ki bosta po mojem omogočile, da se bodo tudi druga vprašanja, povezana tudi z evropsko ustavo, uspešno dalje reševala.
Hvala gospodu Kokalju. In še gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Prisrčen pozdrav velja gospodoma veleposlanikoma na balkonu v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Moram reči, da bomo ratifikacijo z veseljem potrdili in nas veseli, da sta državi prehodili pomembno pot prilagajanja in demokratizacije obeh držav. Čestitam jima že vnaprej, v imenu poslanske skupine pa zagotavljamo vse glasove. Hvala lepa.
Hvala gospodu Presečniku. Ker ni več prijavljenih [[...]]Gospod Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tudi v Slovenski nacionalni stranki se pridružujemo tako glasovom "za" kakor tudi čestitkam. Pravzaprav zakaj bi bila Slovenija edina v tem "zosu", ki se ji reče Evropska unija. Naj pridejo še drugi notri.
Hvala gospodu Jelinčiču. Prehajamo na glasovanje. Želim vas opozoriti, da bo na podlagi 3.a člena ustave Republike Slovenije zakon sprejet, če bo zanj glasovalo 2/3 poslancev, to je 60 ali več. Glasujemo. [[...]] [[Aplavz.]] Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V imenu državnega zbora Republike Slovenije čestitam veleposlaniku Republike Bolgarije, njegovi ekselenci Vladimirju Atanassovu, in veleposlaniku Republike Romunije, njegovi ekselenci Victorju Chijudeja, ki spremljata sejo državnega zbora. S tem zaključujem to točko. Prehajamo na nadaljevanje 3. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o upravnih taksah. Državni zbor je v torek 27.9.2005 opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 193. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslance, za jih je glasovalo 31, proti nihče. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 4. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o šolski inšpekciji. Državni zbor je v torek 27.7.2005 opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji v skladu z 139. členom odbora poslovnika, prehajamo na odločanje o zakonu. S tem v zvezi pa vas obveščam, da je zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa prišlo do neusklajenosti 12. člena. V ta namen je vlada predložila uskladitveni amandma k 12. členu, ki ste ga prejeli na klop. Želi o uskladitvenem amandmaju besedo predstavnik vlade? Ne. Želijo besedo poslanke in poslanci? Ne. Ker ne želi nihče razpravljati, prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo o uskladitvenem amandmaju vlade k 12. členu. Glasujemo. Navzoči je 63 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Gospa Potrata, ali v imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zakon, ki ga sprejemamo, je pravzaprav sestavljen iz več različnih vsebinskih sklopov. V tistem delu, v katerem pomeni uskladitev z že sprejeto zakonodajo, ga Socialni demokrati podpiramo. Žal pa ima ta zakon tudi nekaj takšnih rešitev, za katere mislimo, da ožijo inšpekcijski nadzor in s tem zmanjšujejo kakovost storitev v tistih delih, kjer mislimo, da bi prav bilo, da se redni inšpekcijski nadzor opravlja v obsegu, v kakršnem se je do zdaj. Največ pripomb in razlog, zakaj zakona ne bomo podprli, pa je zvezan s 4. členom. Tu pa gre v resnici za konceptualno spremembo zakona o inšpekcijah, šolski inšpekciji, kajti v razpravi ponujeni, tako na odboru kot na seji državnega zbora, amandma, ki bi ne posegel tako močno v koncept zakona, ni bil podprt. Gre pa preprosto za to, da s tem amandmajem v bistvu vzpostavljamo nenavadno situacijo, ko bomo imeli možnost opravljanja izvedenskih mnenj za šolsko inšpekcijo, preneseno tudi na posamezne inštitucije, javne zavode, ki teh nalog v svojih statutih nimajo. Predlagali smo, da bi bilo mogoče izvedenska mnenja dobivati od posameznikov iz posameznih institucij. Žal se je s tem zgodilo, da se nekaterim institucijam, ki so v razvoju prehodile pot od tega, da so bile nekoč dvoživke, da tako rečem, da so združevale svetovalno in inšpekcijsko funkcijo, v tem času so se uspele ločiti od inšpekcijske funkcije, s tem zakonom pa jim to funkcijo znova dodeljujemo. To je v primerjavi z zakonodajo, kakršna je tudi v navadi v drugih evropskih državah, korak nazaj. In pri tem koraku nazaj Socialni demokrati ne nameravamo sodelovati. Hvala.
Hvala gospe Potrati. Še kakšna želja po obrazložitvi? Ne. Potem glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 62 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 42, proti 15. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani zakon v celoti sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In prehajamo na nadaljevanje 6. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih. Državni zbor je v torek 27.9. opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 54, proti 3. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In prehajamo nanadaljevanje 7. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnem registru. Državni zbor je v torek, 27.9.2005, pravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 9. točke dnevnega reda, tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gasilstvu. Državni zbor je v sredo, 28.9.2005, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 9. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Ob tem vas opozarjam, da še enkrat pogledate pravila zasedanja in vstopanja v dvorano, kot ste bili obveščeni, zaradi tajnosti podatkov, ki jih bomo obravnavali na seji.