Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 57 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno105 narodnih poslanika, i da imamo uslove za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju sledeći narodni poslanici, odnosno najavio se samo poslanik Žarko Korać. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima po 1. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANJA I VASPITANJA. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da današnjoj sednici prisustvuje ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Mladen Šarčević. Takođe, pozvani su i ministar zdravlja, Zlatibor Lončar i njihovi saradnici u ministarstvu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli poslanici. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici: Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zbog uštede vremena neću obrazlagati. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Nikola Savić, Dubravko Bojić i Milorad Mirčić. Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić.
Članom 1. predlagač je uredio predmet zakona. U pitanju je sistemski, krovni zakon, koji uređuje osnove sistema predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja, kao i obrazovanja odraslih. U konkretizaciji Predloga zakona nije dopuštena nikakva nepreciznost, jer to može kasnije da smeta primeni samog zakona. U ovom slučaju, primera radi, naglašeno je da se zakonom treba urediti, između ostalog, znanja, zvanja, veštine i stavovi. Voleo bih da vidim kako se to stavovi mogu urediti zakonom i kako to izgleda. Svaki zakon kao spoj predmetne struke, u ovom slučaju obrazovanje i vaspitanje, pravne struke i nauke i tehnike, odnosno normativa i jezičke struke. Imajući u vidu jezičku strukturu i slobodu, sklonost predlagača da ponavlja uopštene odrednice, predložili smo da se u stavu 1. člana 1. brišu reči, na kraju stava – kao i druga pitanja neophodna za obrazovanje i vaspitanje. Treba jednom prestati da se u normiranju zakona dodaju pravne začkoljice i nejasnoće, tipa, i druga pitanja. Što je trebalo normirati ili što se smatralo da treba, to je normirano, ne rezerviše se nikakav prostor da se kasnije priziva ili poziva neko na nešto što je uopšteno. Pošto se pod ovim, i druga pitanja mogu podrazumevati i nešto što nije primereno obrazovanju i vaspitanju, zato smo predložili brisanje ovog člana.
Hvala vam. Na član 1. amandman je podnela poslanica Vesna Marjanović. Da li želite reč? (Ne) Na član 1. amandman su zajedno podneli poslanici Vjerica Radeta, Vesna Nikolić Vukajlović i Zoran Krasić. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
U članu 1. predložili smo brisanje 5. stava koji govori o terminima, ovo je neka novotarija i videli smo da to imate u skoro svakom Predlogu zakona. Iskreno, ovo je potpuna besmislica da vi pišete da termini izraženi u ovom zakonu, u gramatičkom rodu podrazumevaju prirodni muški i ženski rod lica na koja se odnose. Zaista, apsolutno ništa ne znači i potpuno je ne bitno, ministre, ako vi imate dobre, odnosno ako imate inspektore, potpuno je ne bitno da li su u muškom ili ženskom rodu. Bitno je da su dobri, da dobro rade svoj posao i da neće prevariti ni vas, a ni ministarstvo. Vi ste pre neki dan, u Zemunu, u školi koja je sporna već duži period, odnosno direktor onaj prethodni i ovaj novoizabrani, gde mi imamo precizno, a evo i danas su nam dostavili roditelji škole „Svetozar Miletić“ jedan dopis. Zamolili su nas da ga prosledimo svim narodnim poslanicima i mi smo to uradili. Dakle, mi i u javnosti i u ovom njihovom apelu danas imamo precizno stavove njihove zbog čega misle da ne treba menjati direktora te škole. Vi nama ministre i javnosti još uvek niste rekli koji su vaši argumenti zbog čega to treba da se uradi. Mi ne želimo da budemo sudije, ali jednostavno želimo da čujemo i argumente ministarstva. Vi umesto to da uradite ozbiljno, da tamo pošaljete nekog ozbiljnog čoveka, ako vi to ne možete, odnosno nemate vremena, vi ste poslali onog harmonikaša, Marka Milenkovića. Videli ste kako je tamo prošao. Videli ste kako se snašao, a vi ministre treba da vodite računa o tome da će vas taj čovek i prevariti. On je izdao i prevario SRS. Taj Marko Milenković će vama doći sa dezinformacijama. Dovešće vas u situaciju da na osnovu onoga što vam on kaže vi pogrešno presudite. Dakle, molimo vas da o tome vodite računa i bez obzira na povike, ovo je i te kako vezano za ovaj član, jer sam na početku naglasila, nije važno da li je ministar inspektor, nastavnik, direktor, muškarac ili žena, važno je da svoj posao obavlja savesno, vredno i stručno. Hvala vam.
Hvala. Na amandman kojim se posle člana 1. dodaje član 1a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala vam. Amandman koji smo podneli, odnosno koji sam podneo se odnosi na ono o čemu sam diskutovao u glavnoj raspravi, a to je… Zamolio bih vas da smirite vladajuću većinu. A to je da je obrazovanje pravo deteta. Ovaj član se upravo odnosi na to, obrazovanje je pravo deteta, to podrazumeva, pročitaću, da je Republika Srbija obavezna da obezbedi sredstva kojim će svakom detetu obezbediti predškolsko. Obrazovanje u potpunosti plaćeno iz budžeta bez ikakve obavezno participacije roditelja. Zatim, da je dužna da obezbedi sredstva za opremu za predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje za sve korisnike, a to su sva deca koja su državljani Republike Srbije i to posebno, ali ne isključivo za udžbenike, sveske, olovke i računare. Znači, da zaista obrazovanje bude pravo deteta, da to nije pitanje roditelja nego pitanje budžeta Republike Srbije, da svako dete koje je državljanin Republike Srbije ima ova prava i da je obaveza Republike Srbije da mu pruži ovo obrazovanje bez obzira na ekonomsku snagu roditelja. Ovo može da se plati iz budžeta. Dali smo jednu računicu u obrazloženju koja kaže da, recimo, osnovne škole u Srbiji pohađa oko 560 hiljada đaka. Nabavka svih udžbenika za svu decu u osnovnim školama bi koštala nekih 56 miliona evra, kao što recimo, sva deca naše dijaspore imaju udžbenike u školama u inostranstvu, tamo gde idu u školu. Tako te bogate zemlje, kao što su recimo Amerika, Kanada, zemlje EU, nabavljaju, odnosno pozajmljuju deci udžbenike. Na svake četiri godine se oni menjaju, prenose se sa generacije na generaciju, onda se ovaj trošak smanji četiri puta. Tako da je praktično, za nabavku svih udžbenika za svu decu osnovnih škola u Srbiji, njih 560 hiljada, dovoljno oko 14 miliona evra na godišnjem nivou, što predstavlja 0,15% budžeta Republike Srbije. Znači, ovo može da se plati. Druga stvar, za đake u srednjim školama, ima ih oko 260 hiljada, za nabavku svih udžbenika po istom principu, to bi koštalo nekih osam miliona evra, odnosno 0,08% budžeta Republike Srbije. Tako da bi trebali konačno da pređemo sa reči na dela, i da umesto da pričamo o tome kako su deca prioritet, da pričamo o tome kako je natalitet prioritet, da govorimo o tim stvarima, hajde da uradimo nešto konkretno. Ovo je mali izdatak iz budžeta i moguće je platiti sve ove troškove za svu decu. Da podsetim, prosečna primanja domaćinstva u Srbiji su negde oko 57 hiljada dinara. To je celo domaćinstvo, u ta primanja spadaju često i penzije, pošto imamo proširena domaćinstva i plate svih onih koji rade. Znači, samo 57 hiljada u proseku za jednu prosečnu porodicu. Nabavka udžbenika za jedno dete košta od 10 do 17 hiljada dinara. Ako imate dva deteta, pomnožite sa dva. Iz toga jasno vidimo da je trošak samo nabavke udžbenika jedan ogroman trošak koji roditelji, praktično, zaista je mađioničarstvo kako izlaze sa tim na kraj. Znači, moguće je ovaj trošak da preuzme budžet Republike Srbije. Kada pogledamo subvencije koje se daju svake godine, to je milijarda evra, ovaj trošak je negde oko 14 miliona evra. Za toliko bi mogli da smanjimo subvencije. Trošak za udžbenike srednjih škola oko osam miliona evra. Znači, ovo je moguće ostvariti. Predložili smo da se prihvati ovaj amandman. Nažalost, Vlada je odbila. Ministar je, iako u svom izlaganju i posle u diskusiji rekao da razume ove stvari, za ovako mali trošak očigledno nije pronađeno razumevanje. Jako je bitno da o ovome diskutujemo, jako je bitno da građani znaju da je moguće platiti ovaj trošak i da u stvari, Vlada bi morala jednog trenutka sa reči da pređe na dela. Hvala.
Na član 2. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić.
Iz istog razloga neću obrazlagati. Hvala.
Amandman kojim se posle člana 2. dodaje član 2a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Amandman se odnosi ponovo na obrazovanje kao pravo svakog deteta. Ja ću da ponavljam ova pitanja i očekujem neke odgovore. Znači, potrebno je da pređemo sa reči na dela, finansiranje udžbenika, dali smo ovde moguć obračun za udžbenike, za decu svih osnovnih škola i svih srednjih škola u celoj Srbiji, i oni koštaju oko 0,2, 0,3%, budžeta Republike Srbije. U odnosu na ono što se daje Er Srbiji svake godine tih nekih 40 miliona evra, a to je posebna subvencija koju su dobili, ovo je više nego duplo manji trošak za sve udžbenike, za svu decu u osnovnim školama. Moguće je platiti ovo. Ne razumem zbog čega Vlada insistira na svim drugim stvarima, a ne radi ono što je suštinski važno za sve roditelje i za svu decu u Srbiji. LJudi jako teško žive i ima malo novca u budžetima. Oni se sve više smanjuju. Prihodi porodica su mali. Ovaj trošak je zaista jako mali za budžet Republike Srbije i tu ima toliko mesta gde bi moglo da dođe do ušteda ili da dođe do preraspodele sredstava, ovaj trošak bi morali da platimo. U tom amandmanu za to da je obrazovanje pravo deteta stoji odredba koja kaže – da je Republika Srbija dužna da obezbedi prevoz za sve korisnike, za sve naše učenike od kuće do škole i nazad iz budžeta Republike Srbije, tako da sva deca imaju plaćene karte, karte tamo gde nema prevoza, da bude obezbeđen. Ovo postoji za svu decu naše dijaspore koja žive u inostranstvu. Države se odgovorno odnose prema svojoj deci, obrazovanje jeste pravo deteta i moramo to pravo da im pružimo. Hvala.
Ministre, izvolite.
Samo kratko. Mi smo pričali o tome da će se u ovom domu naći i zakon o udžbenicima i da ukupna cifra koju je poslanik pominjao, svakako će biti manja, da se rade i standardi za digitalne udžbenike. Kada je u pitanju prevoz, mislim da ćemo vrlo brzo doći do ove kategorije besplatnosti udžbenika. Sa druge strane, prevoz je ostavljen lokalnim samouprava, i tamo gde su one vrlo dobro organizovane i rade svoj posao dobro, tamo je prevoz besplatan. Ostaje da se analizira tamo gde nisu, zašto nisu, i to ne mora da se apostrofira u prvim članovima zakona. To je pitanje da se realizuje, a čak i stari zakon to nije branio.
Hvala. Na član 3. amandman je podnela poslanica Branka Stamenković. Vlada i nadležni Odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković.
Koliko vidim, predlagač zakona je prihvatio ukupno 24 amandmana od brda amandmana koji su podneti. Od tih 24 amandmana, 15 dolazi iz redova opozicije, a od toga je 14 mojih. Podnela sam 74 amandmana. Prihvaćeno je 14. Svih 14 se odnose na pravopisne i slovne greške. Ne mogu da verujem da predlagač zakona smatra da je doprinos opozicije u Narodnoj skupštini nešto što treba da se svede na ispravke slovnih i pravopisnih grešaka. Molim vas, suštinskih amandmana sam imala vezano za praktične situacije koje se u stvarnom životu dešavaju, oko koji nema ničeg političkog, i ničeg spornog. Svi su odbijeni uz – mi to nismo tako zamislili. Drago mi je da predlagač zakona shvata važnost ispravki pravopisnih i slovnih grešaka u zakonima koje donosimo, ali molim da se malo ozbiljnije shvati pokušaj opozicije, da se amandmanima poprave predložena rešenja u Predlogu zakona. Biće diskusije kroz druge amandmane koje ste odbili, i nadam se da će tokom diskusije biti prostora da se predlagač zakona predomisli i da prihvati još neki suštinski amandman. Hvala.
Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić.
Neću obrazlagati. Hvala.
Marko Atlagić ima reč.
Pošto je Vladin predlog bolji, povlačim.
Moraćete pismeno do zaključenja rasprave da povučete amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Niko od predlagača? Jel tako? Izvolite, Dejan Nikolić.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, hteli smo bolje da definišemo stav 1. člana 3. i da dodamo da svako lice ima pravo na obrazovanje i vaspitanje, ali uz puno uvažavanje, specifičnih interesovanja, sposobnosti, talenata i potreba svakog učenika. Ovaj amandman jeste opšti, ali ukazuje na to šta mi zapravo želimo da postignemo ovim amandmanima koje smo podneli. Želimo da obrazovni proces, obrazovanje, usmerimo na svakog učenika, na svako dete, pojedinačno. Ovaj amandman pravi jedan uvod za neke moje amandmane koje sam podneo i o kojima ću govoriti našto kasnije, a mislim na posebne grupe dece kojima je potrebna dodatna podrška, mislim na obrazovnu, zdravstvenu i socijalnu. Vaš posao ministre je da u saradnji sa ostalim ministrima interresorno, jednaku šansu pružite svako učeniku bez diskriminacije. Mislim da u praksi situacija nije takva. Znamo da postoje učenici sa kojima rade pedagoški asistenti zato što je interresorna komisija tako opredelila i tako donela odluku. Postoje učenici sa kojima ne rade pedagoški asistenti, ako je interresorna komisija odlučila da je potrebno da rade. Postoje učenici i deca koji nemaju lične pratioce iako je interresorna komisija donela odluku da je potrebno da oni sa njima rade i postoje deca koja imaju lične pratioce. Dakle, imamo jedan obrazovni proces koji ne pruža jednake šanse i ministre teška je reč, ali upotrebiću je, ovde se radi o blagoj diskriminaciji dece. Roditelji su primorani da prihvataju lične pratioce iako interresorna komisija dodelila pedagoške asistente. Roditelji du u situaciji da daju otkaze na poslu da bi se bavili decom, da prosto budu, samo budu u obrazovnom procesu, da budu u školi, iako je to obaveza države, vaša obaveza ministre, jer se oni nalaze u ovom zakonu, jer se oni nalaze u jednom procesu obrazovanja. O tome ću mnogo više govoriti kada za to dođe vreme i amandmani koje sam podneo, tiče se ovoga, a ovaj amandman, ministre pravi preduslov da ti amandmani budu potpuni. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Da li mogu kao predlagač amandmana predsednice?
Možete.
Gospodin Nikolić, kolega Nikolić, je rekao jedan od aspekata ovog našeg amandmana, ali to nije jedini. To je ono o čemu smo pričali kada smo pričali o raspravi u načelu, o svemu, u svakoj profesiji imamo pojedinačan pristup svakome. Lekari, kada im dođu pacijenti ne propisuju isti lek svakome, nemaju isti recept, istu terapiju za svakog pacijenta, nego usklade ono što govore prema onome što jesu potrebe tog pacijenta. Imamo personalizovane naloge na društvenim mrežama, imamo kola, gospodine Šarčeviću, koja se danas mogu naručiti, baš tako da odgovaraju vama kao kupcu. U svemu imamo personalizovan pristup samo u obrazovanju imamo jednog nastavnika, jednog učitelja, koji stoji u učionici naspram 30 dece, svima priča istu stvar, na isti način i očekuje od njih apsolutno isti rezultat. Vi kažete u obrazloženju zašto odbijate ovaj amandman, amandman se ne prihvata jer je Predlogom zakona na obuhvatniji način uređeno pravo na obrazovanje i vaspitanje. Prvo da vam kažem, mi da ovako obrazlažemo amandmane, nama bi amandmane odbacili, s obzirom na to da je nedozvoljeno tako da obrazlažemo, kada nešto predlažemo moramo da kažemo zbog čega predlažemo. Ali sve i da prihvatimo to, kako je moguće da nešto što mi predlažemo da se dopuni je manje obuhvatno od onoga što ste vi predložili? Možda imam različito razumevanje šta znači reč – obuhvatno, obuhvatnije? Ja pretpostavljam da obuhvatnije, znači nešto što obuhvata više, pa ne znam onda kako kada piše manje može da obuhvata više ili vi, prosto, ne želite naše amandmane da prihvatate.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dubravko Bojić i Milorad Mirčić. Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić.
Ovim članom je propisan da svako lice ima pravo na obrazovanje i vaspitanje, tačnije jednakost prava državljana Republike Srbije u ovoj oblasti i to je civilizacijska tekovina. Predlagač se dosetio da postoje lica sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, ali lica sa izuzetnim sposobnostima, što je sasvim u redu, ali nije dovoljno. Pravo svih lica mora da ima i dodatnu garanciju da će njihove posebne obrazovne i vaspitne potrebe biti osigurane već u o osnovama ovog zakona. Talentovani mladi ljudi sa natprosečnim intelektualnim sposobnostima, a to je praksa bogatih društava imaju poseban tretman. Da bismo ušli u red bogatih, a imamo talentovani mladi svet, mi predlažemo dopunu člana 3. gde bi se ovim mladim ljudima obezbedilo minimum uslova, a to su smeštaj i prevoz do najbliže škole gde će oni odgovarajućim vežbanjem i treningom razvijati bogomdane sposobnosti. Novi stav 5. ovog člana treba da glasi – ako iz objektivnih razloga ne postoji mogućnost da se posebna odeljenja, odnosno škole otvore na teritoriji lokalne samouprave ista su dužna da licima sa izuzetnim sposobnostima obezbede prevoz, odnosno smeštaj do najbliže škole koja pruža takvu mogućnost. Valjda bi ovoliko morali u ovom našem siromaštvu da učinimo za našu budućnost.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Poslanička grupa SRS podnela je amandman na ovaj član zakona, koji govori o učenicima sa izuzetnim sposobnostima, jer nažalost danas je sve manje takvih. Meni je neshvatljivo da ministar i ova Vlada nisu prihvatili ovaj amandman, jer znamo da obrazovanje ima strateški značaj za svaku državu i svako društvo. Obrazovanje, u suštini prevedeno bukvalno znači – stvaranje čoveka, i to čoveka sa velikim slovom „č“. Obrazovati znači završiti proces obrazovanja. Obrazovan čovek nije samo onaj koji poseduje određena znanja i iz matematike, engleskog ili nekog drugog jezika, obrazovni čovek je onaj koji, pre svega zna odgovor na najvažnija pitanja i koji ta svoja znanja može podrediti normama moralnog ponašanja. Nažalost, danas mi u Srbiji, pa i šire imamo sve manje pravih učitelja. Kada kažem - učitelj, tu pre svega mislim na sve one koji pružaju proces obrazovanja, odnosno sve one koji prenose znanje i takvih je, kao što rekoh, sve manje. Studentima i učenicima i svima se danas pružaju sekundarna znanja, dok im primarna znanja nisu pružena i pitanje je da li je neko u stanju da im pruži ta znanja. Vrednosna skala kojom se povode naši ljudi koji prenose znanje, pre svega ne rukovode se time da daju lepotu uzvišenog i da pokazuju učenicima i studentima odvratnost nedostojnog, nego to ide po nekom šablonu i na kraju sve to završi tamo gde ne treba. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Sreto Perić i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Podneli smo amandman i predlagač je odgovorio da ne može da prihvati amandman zato što nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. stvarno je teško pronaći koncepciju ovog zakona, ovog predloga zakona. Ovo je jedan od retkih zakona koji apsolutno nema nikakvu koncepciju. Moram da vam skrenem pažnju, pre svega predlagaču, predlagač nema ustavno ovlašćenje da izjednačava strance i državljane Republike Srbije, jer Ustav poznaje samo jednu kategoriju prava gde su oni izjednačeni, a to je pravo o nasleđivanju. U svim drugim pravima stranci na teritoriji Republike Srbije ne mogu da koriste resurse i potencijal Republike Srbije kao što rade građani i državljani Republike Srbije. Mi smo samo hteli da skrenemo pažnju predlagaču zakona da kada su u pitanju stranci, lica bez državljanstva i lica koja traže državljanstvo Republike Srbije, ako ima takvih, mogu pravo na obrazovanje da stiču pod posebnim uslovima, ne na isti način, niti pod istim uslovima kao građani Republike Srbije, jer to Ustav jednostavno ne dozvoljava. Ne dozvoljava Ustav. Ustav i kada priča o strancima i njihovim pravima u Republici Srbiji on pominje još jednu čuvenu reč, a to je uzajamnost. Evo, da pitate ove ljude koji su predložili ovaj zakon, kažu da imaju neku koncepciju, ajde kažite mi kako da protumačite uzajamnost Republike Srbije i Iraka. Da li je državljanima Republike Srbije priznato pravo na obrazovanje pod istim uslovima kao Iračanima ili neka druga teritorija odakle dolaze migranti? Ovde jednostavno koncepcija jeste medijska i oni guraju to, računajući pokazujemo veliki stepen humanizma, a koliko to košta ove građane Republike Srbije? Da li ste o tome razmišljali? Vi imate obavezu da vodite računa i o tome da li finansijske mogućnosti ovog prostora dozvoljavaju da se vi ovako razbacujete, tim pre što ne dobijate nikakva sredstva iz inostranstva da pokrijete te troškove koji su nastali obrazovanjem ljudi koji su, nažalost, migranti i, nažalost, migranti u Srbiji.
Na član 3. amandman su zajedno podneli poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Izvolite.
oštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, mi smo ovim amandmanom predložili sledeće – da se u članu 3. posle stava 5. doda novi stav koji glasi: „Osnovno i srednje obrazovanje je obavezno.“ Meni je jako drago što sam čula u diskusiji da su mnoge kolege podržale ovakava predlog i sigurana sam da bi ovo bilo najbolje što bi ste mogli uopšte da uradite ovim zakonom. S obzirom da smo imali mnogo primedaba na ovaj zakon i da smo se složili da on, onako blago da se izrazim, nije najbolji, mislim da je ovo nešto čime bi ste mogli svakako da iskupite kompletno donošenje ovog zakona. Ako bi ste želeli da zaista učinite nešto za dobrobit ove zemmlje, da nam bude obrazovanje, kultura i uopšte društvo zaista naprednije i bolje, onda bi trebalo da uvedete i obavezno srednje obrazovanje. Uostalom, član 28. Konvencije o pravima deteta propisuje obavezu država da učine obrazovanje obaveznim. Komitet za prava deteta dao je preporuku Republici Srbiji još 2008. godine, znači pre skoro 10 godina, da i srednje obrazovanje, pored osnovnog, učini obaveznim, a propisivanje obaveznosti osnovnog i srednjeg obrazovanja bilo bi u skladu sa pozitivnim praksama brojnih država, uključujući i zemlje iz okruženja kao što je, recimo, Hrvatska. Da ne kažem koliko bi to zaista doprinelo opštoj dobrobiti. Ukoliko vam zaista nije u interesu da narod bude neobrazovan, da narod nema osnovne svesti obrazovanja i kulture, onda možete da nastavite sa ovakvom praksom. Ukoliko želite da zaista idemo napred, da zaista učinite nešto dobro, što bi bilo u korist cele države, pa da vam se ne prebacuje da vi volite da narod bude neobrazovan, da narod ništa ne zna, da samo zaokružuje nešto što mu se kaže itd, ukoliko bi ste želeli da odbacite sve ove optužbe i da se zaista ponosite nečim što ste učinili, onda bi ste mogli da prihvatite ovakav amandman. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Mislim da je odgovor vrlo razuman, nešto što ne postoji u Ustavu ne može ni da bude u ovom zakonu. Vrlo smo se jasno izjasnili da ćemo, čim bude prilike da se Ustav menja, mi delegirati to pitanje. Slažem se, generalno, sa vama, tu nema diskusije da to ne treba da bude i davno je trebalo da bude čak. Mnoge evropske zemlje to imaju, a stepen obuhvata dece srednjom školom je dovoljno velik da je to izvodljivo apsolutno i ne košta državu ništa specijalno. Kada je u pitanju školovanje dece tražilaca azila i ostalih, mi nemamo troškove. Znači, sada se sve plaća iz donacija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zavaljujem. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moram da izrazim čuđenje kako je ovakav amandman uopšte prošao sednicu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Želim da verujem da je u pitanju previd. Dakle, ne možemo mi menjati nešto što nije definisano Ustavom. Ja sam potpuno saglasan sa tim što je malopre rekao ministar i apelujem na poslaničku grupu, vrlo mladu poslaničku grupu, pa možda je nedostatak iskustva rezultiralo time da danas imamo ovakav potpuno neustavan amandman, ali, evo, da im dam jedan savet. U svojoj poslaničkoj grupi imaju jednog vrsnog pravnika, koji se, doduše, proslavio u životu u nekim drugim oblastima, pa neka se on potrudi da objasni prethodnoj govornici da ovakvi amandmani, prosto, ne mogu proći jer nemaju nikakve veze za Ustavom. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja, po amandmanu. Izovolite.
Kao prvo, zaista ne znam kojeg mi to pravnika uopšte imamo u svojoj poslaničkog grupi? Koliko ja znam, nemamo ni jednog, ali možda vi znate bolje od nas. Kao drugo, uopšte ne znači da je ovo u suprotnosti sa Ustavom. Ovakav zakon bi bio u suprotnosti sa Ustavom dok se Ustav ne bi promenio. Koliko sam čula, vi ćete Ustav ionako da menjate. Evo, ministar mi je to potvrdio sada, tako da ne vidim prepreku da ovo se učini ako bi ste to želeli. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Shvatio sam da je gospodin ministar rekao da se on slaže sa ovim predlogom, ali da vidi probleme koji su formalne prirode, a to je da Ustav trenutno ne dozvoljava da obavezno bude i srednje obrazovanje, što je jedno tumačenje Ustava. Ako ne piše u Ustavu da je nešto zabranjeno, ja to smatram dozvoljenim, ne kao pravnik, nisam pravnik, ali ima dovoljno pravnika sa kojima ljudi mogu da se konsultuju kada nešto ne znaju. Naravno, protivustavno je da se potpisuju međudržavni sporazumi sa Kosovom, sa Prištinom. Protivustavno je da se podržava ratni zločinac za mesto kandidata, a posle izabranog premijera Kosova, Haradinaj. Zabranjeno je da se, ako ne Ustavom onda nekim zakonom, da se diskutuje sa nekim Sorošem, koji je ovde proglašen najveće zlo, pa vaš predsednik stranke to isto radi. Zabranjeno je da šef BIA bude politički aktivan, pa ako sam dobro video, on se juče slikao u nekoj mesnoj zajednici, gde je bio sastanak vladajuće stranke. Prema tome, to tumačenje Ustava od sstrane SNS, to je kao da se ja bavim atomskom fizikom. To nema veze. Prema tome, Krasić je zadužen za atomsku fiziku, a vi ste zaduženi da uništavate Srbiju i to radite, na žalost, vrlo uspešno protiv Ustava.
Poslaniče, moram da uzmem vašoj grupi dve minute. Vi ste replicirali, a repliku niste dobili [[Zoran Živković: Ja sam tražio repliku.]] Ali niste dobili. (Zoran Živković: Inače, ja sam ovlašćeni predstavnik.) Da, vidim, ali repliku od predsedavajućeg niste dobili. Morala bih da oduzmem dve minute. Evo neću, ali imajte u vidu da ako ne dobijete pravo na repliku, ne možete je sami sebi davati. (Zoran Živković: Ja sam govorio kao ovlašćeni.) Dobro, 15 minuta od ovlašćenog vreme koje je potrošeno. (Zoran Živković: Tako je.) Hvala lepo. Razumeli smo. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja još nisam čuo da se Ustav usklađuje sa zakonom. Danas to po prvi put čujem. To je gotovo nemoguće. Ustav je zakon svih zakona. Zakoni treba da se usklađuju spram Ustava, a ne Ustav spram zakona, tako da argumentacija gospode preko apsolutno ne stoji, a među njima stoji moj kolega poljoprivrednik koji je bio premijer. Ja mogu samo da kažem da smo još i dobro prošli ko nam je bio premijer. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Razumem da prethodni govornik, govornik pre Marijana Rističevića, se vodi onom narodnom da Ustav nije Sveto pismo i mi smo imali prilike u praksi da vidimo za njegovo vreme da Ustav zaista nije bio Sveto pismo, ali nama iz SNS Ustav i zakoni su Sveto pismo i dok god SNS bude vršila vlast Ustav i zakoni ove zemlje će biti Sveto pismo. Zahvaljujem.
I vama je po amandmanu oduzeto vreme.
Poštovana predsednice, koleginice i kolege, poštovani ministri, povodom ovoga amandmana vidim da i vlast i opozicija deli isto mišljenje i mislim da je dobro da i u promene Ustava uđemo sa ovim predlogom, jer obavezno srednje vaspitanje je dobro za našu državu i naš narod. Što se tiče ovog amandmana, s obzirom da trenutno nije u saglasju sa Ustavom, ali ako uđete u promenu Ustava Srbije, ovo je dobra stvar i kao narodni poslenik opozicione Demokratske stranke, pružam podršku za ovakvu inicijativu, jer je dobro da se uvede obavezno srednje obrazovanje. Kao narodni poslanik DS povodom i prošlih amandmana, mislim da je dobro da je Srbija pružila priliku deci imigranata da pohađaju naše škole i to je dobra stvar. Tu pokazujemo zrelost naše države, tu pokazujemo kako su naši kad su bežali, i od Prvog svetskog rata i od Drugog svetskog rata, naši dečaci koji su u Škotskoj završili fakultete, da ih je Škotska prihvatila, tako da naš narod pamti progone i naš narod vraća, i ja mislim da tako treba i da nastavi. Podržavam da sva deca migranata i izbeglica imaju ista prava i to je odlika jedne ozbiljne države, tako da tu nema dilema između vlasti i opozicije.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Samo da podsetim, tema ovog amandmana je da se srednje školsko obrazovanje učini obaveznim. Argumentacija koju smo čuli s druge strane da to ne može pre nego što se Ustav promeni, to jednostavno nije tačno. Jer, da u Ustavu piše da srednjoškolsko obrazovanje nije obavezno ili da u Ustavu piše da je zabranjeno da srednjoškolsko obrazovanje bude obavezno, onda bi ovaj amandman bio protivan Ustavu. Pošto u Ustavu to ne piše, znači, u Ustavu ne piše da je srednjoškolsko obrazovanje neobavezno, ovaj član, odnosno predlog nije protivan Ustavu. Ova argumentacija zaista nema nikakvog smisla. Ovde se predlaže da i srednjoškolsko obrazovanje bude obavezno i u sklopu takođe amandmana koji je podneo DJB, da i svi troškovi budu plaćeni, ja mislim da bi ovo bio značajan korak napred, kombinacija ove dve stvari, i nabavka udžbenika i obaveznost, tako da svi troškovi su pokriveni iz budžeta Republike Srbije, a deca dobijaju to srednjoškolsko obrazovanje. Tako da vas molim da zaista, neozbiljno je kazati da Ustav na bilo koji način sprečava danas da se usvoji amandman koji kaže da je i srednjoškolsko obrazovanje obavezno. Svaki pravnik će vam ovo kazati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Uvažen predsednice, kao što je osnovno vaspitanje i obrazovanje jako ozbiljna stvar, tako je i visoko obrazovanje i srednje obrazovanje jako ozbiljna stvar. Nije problem samo što su kolege iznele pre mene, problem samo što Ustav nije definisao da bude obavezno srednje obrazovanje, već su potrebne određene pedagoške, psihološke i druge pripreme. To se ne može na brzinu doneti odluka brz određenih pedagoških priprema. Prema tome, smatram da su ovo samo predlozi iz dobijanja određenih jeftinih političkih poena. Ja vas molim, pošto je obrazovanje i vaspitanje jako ozbiljna stvar, nemojmo to raditi u ime naše dece. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja.
Samo da kažem da zaista ne vidim nikakvog smisla. Ja sam htela za repliku da se javim. Nemoguće je reći da je ovo radi dobijanja jeftinih političkih poena. Mislim da je zaista sramota da bilo koji kolega misli da nije dobro da imamo obavezno srednje obrazovanje. Hvala.
Znači, od vremena grupe, pošto nije bilo replike. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Evo, sad smo čuli argument da su reforme obrazovanja dobra stvar, ozbiljna stvar i da zahtevaju ozbiljnu pripremu, ozbiljan rad. Pa, kako je onda ozbiljno da mi dobijemo ovaj zakon tri dana pred početak rasprave i da raspravljamo po hitnom postupku? Da li je to ozbiljan pristup i ozbiljan rad ili se od ovog parlamenta očekuje da samo usvoji ono što je Vlada predložila, bez prihvatanja jednog ozbiljnog amandmana? Ovaj amandman i ovo pitanje obaveznog srednjoškolskog obrazovanja jeste ozbiljno i potrebno je o njemu razgovarati, a Ustav sasvim sigurno nije prepreka. Ako ima volji, ako želimo da stvaramo građane koji razmišljaju, koji su slobodni, a ne podanici poslušni, onda ćemo uraditi reformu obrazovanja na jedan drugi način u odnosu na ovo što predlažu ovi zakoni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice. Tema ovog amandmana koleginice Čabraje jeste zapravo da je srednjoškolsko obrazovanje obavezno. Mislim da je to potpuno u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ne postoji ni u jednom članu Ustava Republike Srbije da eksplicitno piše da je zabranjeno obavezno srednjoškolsko obrazovanje. Dakle, može da bude u skladu sa Ustavom. Ja nikada ne bih predložio ili se zalagao za nešto što nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. S druge strane, veoma me čudi to što se na jedan veoma čudan način vladajuća većina danas ophodi prema Ustavu kao prema ne znam koliko Svetom pismu, a sa druge strane se, iako nije po Ustavu i izričito stoji da to ne sme da bude smanjenje penzija, vladajuća većina je ovde izglasala smanjenje penzija penzionerima u Srbiji. Iako nije po Ustavu da se pravi Vlada sa Haradinajem, ipak je Vlada, odnosno vladajuća većina ovde zajedno sa Vladom Republike Srbije podržala vladu Kosova na čelu sa ratnim zločincem Haradinajem. Dakle, mnoge stvari koje nisu po Ustavu Republike Srbije se ovde izglasavaju i Vlada Republike Srbije nema nikakav problem da u tom smislu krši Ustav. A, kada je u pitanju obavezno srednjoškolsko obrazovanje, onda se to dovodi u pitanje. Mislim da je to više nego licemerno. Mislim da su pravne službe ministra Šarčevića potpuno zakazale i smatram da je ovo jedno veoma važno pitanje koje mora parlament da diskutuje, a ne na način kao što je to rekao kolega Đurišić, da se to po hitnom postupku ubacuje i da se isključivo ono što je u interesu ministra Šarčevića, Vlade Republike Srbije, eventualno nekolicine iz SNS ovde usvaja. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković.
Po osnovu toga što sam poslanik i što imam prava da diskutujem po amandmanu, što poslanik Zoran Krasić zna, ali voli da dobacuje, što kod određenih poslanika izaziva veliku pažnju. Ali, nije bitno. Znači, amandman poslanice Aleksandre Čabraje je vrlo jasan i u potpunosti sam u tom pravcu dobro razumela i ministra Šarčevića koji je rekao da je amandman dobar, da može o tome da se razmišlja, ali da je zaista potrebno da se sačeka eventualna izmena Ustava koja bi obuhvatila i obavezno obrazovanje u smislu toga da i srednje obrazovanje bude obavezno, kao što je i osnovno za svu decu naše države. Ono što smo čuli u daljoj diskusiji od većeg broja poslanika, nažalost iz opozicije, njihovo shvatanje poštovanja odredbi Ustava. Prvo, u Ustavu se nikada ništa ne zabranjuje. Pretpostavljam da ima i pravnika ili poslanika sa većim iskustvom koji znaju šta to znači pisanje Ustava, šta znače ustavne odredbe i kako glase ustavne odredbe. U njima se nikada ne piše – zabranjeno je. Možemo da krenemo od same preambule Ustava Republike Srbije, u kome se jasno govori da je AP Kosovo i Metohija neotuđivi deo Republike Srbije, pa kada bi krenuli tumačenje koje su predložili pojedini poslanici, a koje smo čuli pre moje diskusije, onda bi, kada ne daj bože jednoga dana oni budu vodili državu, a ovaj Ustav ostane na snazi, bilo primenjeno tumačenje Ustava ovako – a, pa u toj preambuli nije zabranjeno da Kosovo i Metohija kao severna pokrajina Republike Srbije možda budu i otuđivi deo jednoga dana. Izvinjavam se, južna. Hvala na intervenciji. Znači, ono što smo čuli malo pre od većeg broja poslanika iz opozicije, jedno pravno neznanje i jedno paušalno tumačenje Ustava kao najvišeg akta Republike Srbije je jedno opasno tumačenje u kome se predlaže da kada nešto nije zabranjeno u Ustavu, a moram da podvučem da se u Ustavu nikad ništa ne zabranjuje, nego se piše šta je to moguće, odnosno dozvoljeno u pravnom poretku naše države, da onda krenemo sa tumačenjem da sve što nije zabranjeno je dozvoljeno u ovoj državi. Ja bih molila kolege da se, ako nemaju znanja, uzdrže od takvih paušalnih tumačenja, jer bi onda doveli različita tumačenja, vrlo opasna, po ustavni i pravni poredak naše države. Hvala vam. Inače, nije loš amandman, kao ideja, da svi zajedno razmišljamo kada bude otvorena rasprava o izmeni Ustava, da se ne fokusiramo svi – treba nam manji broj poslanika ili, hajde da pričamo o budućnosti nekoj, kako da uredimo odnose između Beograda i Prištine, nego, dajte da razmišljamo onda na širi način i da se onda i poslanici opozicije uključe u tu raspravu, a ne da kažu unapred – ne, mi nećemo. Jer, eto, ima i dobrih ideja koje mogu biti usvojene u eventualnim izmenama Ustava. Hvala.
Hvala, gospođo Gojković. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović.
Koristim vreme kao ovlašćeni ispred poslaničke grupe. Recimo, ovo je jako interesantno tumačenje koje je sada dala predsednica Skupštine o tome da nikako ne sme da se prihvati kako sve ono što nije zabranjeno je dozvoljeno. Evo vam jedan mali primer. Recimo, u članu 60. ovog zakona se kaže da planovi nastave i učenja u osnovnom i srednjem obrazovanju sadrži listu obaveznih predmeta. Jel ima u Ustavu Srbije negde ta lista obaveznih predmeta? Kako smemo da predlažemo zakon koji sadrži neku obaveznu listu predmeta kada toga nema u Ustavu? Ne znam da li shvatate koliko je ovo besmisleno kada bi tako posmatrali stvari. Dakle, sve što u Ustavu i u zakonima nije eksplicitno zabranjeno, je dopušteno, odnosno slobodno. Bolje recite, ako već nećete ovo da prihvatite – ne želimo da srednje obrazovanje bude obavezno. Kažite to slobodno, šta je problem? Nemojte izmišljati ustavne članove ili ustavne zabrane koje ne postoje. Kažite građanima Srbije – ne želimo da srednje obrazovanje bude dostupno i obavezno za sve ljude, za svu decu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Takođe po amandmanu. Nemojte vikati, molim vas. Jel mogu po amandmanu?
Polako, svi će doći na red. Samo malo strpljenja. Kolege, nemojte da ste nervozni, molim vas.
Jel mogu da dobijem repliku, pošto nisu razumeli i ono što sam ja iznela potpuno pogrešno je protumačeno. Ako vi dozvolite, ja bih da dobijem repliku.
U skladu sa članom 104, izvolite, replika, Maja Gojković.
Poslanik Dušan Pavlović koji je govorio pre mene je profesor na političkim naukama, koliko ja znam. I tamo postoji predmet – ustavno pravo. Neka me ispravi ako ja možda dobro ne znam. Ali, ovo je nešto strašno što smo čuli, da neko ko predaje na jednom fakultetu kaže da sve što nije zabranjeno Ustavom je dozvoljeno, i impliciranje da su poslanici koji govore da moramo poštovati Ustav Republike Srbije zlonamerni i ne žele da uvedu besplatno obrazovanje za decu. Ja bih molila, stvarno, zbog građanina Srbije, da ovde govorimo istinu i da ovde od 250 poslanika, nisam sigurna, osim onih koji su protiv toga da deca koja su migranti, koji su morali da pobegnu iz svojih država i da napuste zbog ratnih stradanja, pa neko ovde želi da im zabrani mogućnost da imaju malo deo te dečije radosti i da se školuju u državi u kojoj trenutno borave, ima i takvih poslanika, ali svi ostali poslanici se zalažu i za prava deteta i za obavezno osnovno i srednje obrazovanje. Ali, kada nešto u jednoj državi ne možete, zbog poštovanja Ustava, onda ne možete. Ali, nije problem da se promeni Ustav. Uostalom, ukidanje obaveznog srednjeg obrazovanja nije počelo od juče, i to znamo svi ovde i nemojte da zbog nekih sitnih i malih poena, ili zato što su najavljeni eventualni izbori u decembru mesecu, da sada ovde govorimo građanima Srbije neistinu. To nije istina. Ustav Republike Srbije, hteli to neki ili ne, moramo da poštujemo, jer od kako Tita nema, koji je rekao – nemojte se držati baš tako Ustava kao pijan plota – sve vlasti od tada pokušavaju da poštuju najviši akt jedne države i tako će biti, dokle god se ne promeni vlast i dokle god ne dođu nekakvi revolucionari ili Crveni Kmeri, koji će želeti da rade mimo Ustava.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Predsednica Skupštine Srbije Maja Gojković, koja je inače pravnica, je rekla da po Ustavu ništa nije zabranjeno, ali ja ne znam kako onda u Ustavu piše da je zabranjena diskriminacija, da je zabranjena cenzusa, da je zabranjeno ropstvo koje uvodite posredno na ovaj način obrazovanja koji želite da implementirate u Srbiji, da je zabranjen sukob interesa, da je zabranjeno da političke stranke mogu neposredno da vrše vlast i da vlast potčine sebi, pa se to dešava u Srbiji. Hoćete menjati Ustav i u ovom smislu da sve zavisi od vas i vaše političke stranke, sudbine građana Srbije, sudbine nekih klinaca koji u budućnosti žele da žive u ovoj zemlji? Mislim da ste na ovaj način grubo prekršili pre svega vaše znanje, kao pravnika, o Ustavu Republike Srbije, šta može, a šta ne može po tom Ustavu, a da bi rekli kako je zabranjeno besplatno srednjoškolsko obrazovanje. To ne piše nigde, ali vama to nije u interesu, jer ne želite da građani Srbije razmišljaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković, pravo na repliku.
Fascinirana sam, inače, poštovani predsedavajući, pravnim znanjem uvaženog poslanika Balše Božovića. Toliko sam fascinirana da me je ostavio i bez daha, bez reči i bez komentara. Ono sve što je on rekao, dakle, nije u skladu, niti je odgovor na moju diskusiju. Ja sam tačno rekla šta je zabranjeno, a šta ne može da se tumači, barem ne u našoj državi, ako je nešto eksplicitno navedeno, osnovno obrazovanje je obavezno, da sve ono što nije navedeno i nije zabranjeno u tom smislu. Znate šta? Ne vredi uopšte da trošimo vreme na ovakvu raspravu, a kada neko nije na vreme stekao određeno bazično obrazovanje i ne može tačno da protumači šta je neko, ko se redovno školovao, hteo da kaže. Oni koji su me slušali pažljivo, a ja sam se obratila građanima Srbije, su u potpunosti shvatili šta sam ja htela da kažem. Ono što je poslanik Božović ovde naveo, to je neko sitno politikanstvo koje zaista niti govori o raspravi o amandmanu o kojem mi pričamo, niti me je razumeo, niti očekujem da razume ono što sam ja rekla. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, po amandmanu.
Po amandmanu. Vratio bih se na temu. Ovo je suviše važan amandman i suviše važna tema da bismo je trošili uobičajen političkim prepucavanjima. U tom smislu bih predložio, kolege ako hoće neka se saglase, svi kažemo, barem deklarativno, da je predlog dobar, da je amandman dobar, da je ideja… O čemu se radi? Da je obavezno srednje obrazovanje nešto što je poželjno, njega ne žele da se odrekne vlast i razumem… Naravno, zašto im se ne dopadaju moguće insinuacije, jer su oni protiv toga, pošto postoji dilema oko ustavne zasnovanosti. Niko ovde nije takav vrhunski ustavni pravni stručnjak. Ministar je pohvalio predlog amandmana. Vladajuća većina takođe kaže da je to dobro, ne žele da deluju i da budu osumnjičeni da ne žele obavezno srednje obrazovanje. Hajde onda da imamo Ministarstvo, imamo Odbor za obrazovanje, hajde da se onda u narednom periodu zaista poradi na tome, da se razmotri ustavni osnov, da se vidi da li se i na koji način može obezbediti to, a ne da ovde trošimo, zaista vreme u javnim političkim prepucavanjima, koja nikoga ne zanimaju i što je važnije, koja nikome ne koriste. Kao što rekoh obrazovanje je opšte, posebno, mogućnost obaveznog srednjeg obrazovanja, što jeste i zanimljiv i važan predlog, i mislim da smo svi u tom duhu okrenuti da vidimo da li je to moguće, ako nije moguće idemo dalje. Hvala.
Hvala, gospodine Vukadinoviću. Reč ima Marko Đurišić. Izvolite.
Ja ću da se vratim na ovu diskusiju šta Ustav zabranjuje, a šta ne. Mislim da predsedavajući pažljivije gledate ko se kad prijavio za reč kada brišete prijave za reč iz sistema. Ja sam se javio kada je to imalo malo više smisla…
Veoma sam pažljiv i vodim računa o tome. Samo nastavite.
Ne želim da prećutim neke stvari koje su se ovde čule. Znači, predsednica parlamenta, pravnica po obrazovanju, redovnom, i stečenom na vreme, kako voli da kaže, verovatno da bi se razlikovala od nekih kolega koji to nisu i nemaju. Ja nisam pravnik, ali evo, znam makar da čitam. Pa, Ustav član 21. kaže – zabrana diskriminacije, ustav član 26. – zabrana ropstva, položaja sličnog ropstvu i prinudnog rada, član 76. - zabrana diskriminacije nacionalnih manjina,član 78. – zabrana nasilne asimilacije, član 152. – zabranjeno političko delovanje sudija, itd, itd. Ima mnogo zabrana u Ustavu. I, ne bih se javio da ovde nismo čuli od predsednice parlamenta, pravnice, koja dva puta kaže – Ustav ništa ne zabranjuje. U Ustavu ništa nije napisano što je zabranjeno. I, sad je meni vrlo interesantno, kako to predsednica parlamenta, koja dolazi iz najveće stranke, nekako ne zna du u Ustavu stoje baš ovi članovi koji govore o zabrani diskriminacije o zabrani za prinudni rad, o svemu onome o čemu srpsko društvo danas obiluje, u svemu onome zbog čega građani Srbije danas ne mogu da kažu da su slobodni? I, nije ni čudo, ako predsednica parlamenta ne zna da je Ustavom Srbije zabranjena diskriminacija, da je zabranjeno ropstvo, da je zabranjen prinudni rad, da je zabranjena cenzura. Ako ona to ne zna, onda nije ni čudo što živimo u ovakvoj današnjosti u kojoj danas živimo. Hvala.
Neću se javiti za repliku, ima osnova. Reč ima Saša Radulović.
Hvala. Da ponovim još jednom, predsednica Skupštine je ovde kao narodni poslanik izašla i rekla par stvari koje jednostavno nisu istinite. Rekla da Ustav ništa ne zabranjuje. Čuli smo nekoliko kolega poslanika koji su jasno rekli, pročitali odredbe Ustava koji kažu da Ustav zabranjuje mnoge stvari, između ostalog zabranjuje i sukob interesa za predsednika Republike, da u isto vreme bude i predsednik stranke. Međutim, cela diskusija dalje oko toga kako tobože poslanici ne znaju Ustav, kako tobože oni nemaju pravo na obrazovanje, zaista je krajnje licemerna. Znači, očigledno elementarno nepoznavanje i Ustava i zakona, nažalost ne samo od predsednice Skupštine, nego i od Vlade koja je odbila ovaj amandman sa ovakvim obrazloženjem. Da ponovimo još jednom, dobili smo i ovo obrazloženje da u Ustavu piše da je osnovno obrazovanje obavezno, ali za srednje obrazovanje ne piše ništa. Pošto ne piše ništa i to je činjenica, ništa nas ne sprečava da u ovom zakonu propišemo obavezno srednje obrazovanje. Znači, ovo je nešto što bi trebalo da bude elementarno znanje za svakog pravnika, da ono što nije eksplicitno zabranjeno jeste dozvoljeno. Ako postoji jedna odredba Ustava, sa kojom to da je srednje obrazovanje obavezno, nije u skladu jedna odredba Ustava, onda možemo da govorimo o tome da je to protivustavno. Znači, radi se o elementarnom nepoznavanju ni prava ni Ustava Republike Srbije, koje je pokazala ovde danas predsednica Skupštine, govoreći od tome kako Ustavom, da ponovim, imate i snimke, mi ćemo od ovoga i napraviti snimke da svi građani vide, rekla je lepo više puta kako Ustav ništa ne zabranjuje i dala je jedno izuzetno kreativno tumačenje toga, pošto kaže – osnovno obrazovanje je obavezno, da iz nekog razloga ne može srednje da bude propisano zakonom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Saša Radulović po običaju ne govori istinu. Voleo bih, pošto vidim da je postao u međuvremenu i stručnjak za ustavno pravo, sem toga što je stručnjak za stečajeve, da nam pročita gde to u Ustavu piše da predsednik Republike ne može da bude predsednik političke stranke? Gospoda iz opozicije nisu dobro, odnosno bolje rečeno zlonamerno su protumačili izlaganje gospođe Maje Gojković, koja je govorila u svojstvu narodnog poslanika SNS. Gospođa Gojković je rekla da Ustav ne zabranjuje ništa što se tiče obrazovanja, odnosno da Ustav ne poznaje u sferi obrazovnog sistema. Rekla je da je ideja o uvođenju obaveznog srednješkolskog obrazovanja u suštini dobra ideja i da o tome treba razgovarati. Dakle, nije dočekala na nož, kao što vi želite da predstavite amandman koji je podnela koleginica iz opozicije, ali, morate priznati neozbiljno je, ni jedna država to ne radi, amandmanom uvoditi obavezno srednješkolsko obrazovanje. To je tema za jednu ozbiljnu društvenu diskusiju i društvenu raspravu u kojoj treba da se uključi i Narodna skupština i Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, univerziteti, građani i sve druge relevantne institucije. Ali, problem je u nečem drugom. Vi ste podneli taj amandman ne iz želje da se zaista uvede obavezno srednješkolsko obrazovanje, nego iz dnevno političkih razloga, da biste mogli da napadate ministra kako ne radi ništa i da biste mogli da napadate SNS. Naslušao sam se zajedno sa mojim kolegama i u načelnoj raspravi genijalnih ideja onih koji su do 2012. godine vodili Republiku Srbiju. Zoran Živković je pričao o tome kako je skandalozno da udžbenici u Srbiji koštaju toliko i toliko. Ja ga sada pitam – zašto u njegovo vreme on nije delio besplatne udžbenike? On je delio firme. Slušao sam o tome kako je skandalozno što đaci moraju da nose udžbenike kući, umesto da ih ostavljaju u školi. Što ih nisu ostavljali u školi u vaše vreme? Na kraju krajeva, evo danas više od sat vremena pričate o obaveznom srednješkolskom obrazovanju, pa ko vas je sprečavao da za 12 godina vaše vladavine uvedete obavezno srednješkolsko obrazovanje u Republici Srbiji. Vidim da se sada ograđujete od Ustava Republike Srbije, odnosno, nekada se ograđujete, nekada se na njega pozivate, kako vam kad odgovara. Demokratska stranka je, sećam se tog vremena vrlo dobro, i te kako učestvovala 2006. godine u izradi ovog Ustava, u izradi važećeg Ustava. Ko vas je sprečavao za sve vreme dok ste vršili vlast u ovoj zemlji da sprovedete sve te vaše genijalne ideje, da đacima besplatno delite udžbenike, da ne moraju kući da pišu domaći kao što sam čuo da ste rekli da je to u Finskoj, da ostavljaju udžbenike u školi umesto da ih nose kući itd, ko vas je sprečavao da te ideje sprovedete u praksi? Ko vas je sprečavao da uvedete obavezno srednješkolsko obrazovanje? Ne počinju problemi u prosveti i ne počinju sva pitanja u prosveti sa dolaskom na funkciju ministra prosvete, gospodina Šarčevića. Čovek je došao u prosvetni sistem da ga uredi, da ga sredi i u velikoj meri je u tome uspeo. Ovi zakoni koji su na dnevnom redu ovih dana su korak napred u uređivanju našeg obrazovnog sistema i osnovnog i srednjeg i visokog. Što se tiče SNS, vi ćete gospodine ministre u tome imati našu punu podršku, ali ovde je problem u nečem drugom. Ovde se licemerno nastupa. Ovde se za sve probleme koje imamo objektivno u školstvu, i osnovnom i srednjem i visokom, pokušava svaliti krivica na vas. Sada je Mladen Šarčević kriv što đaci moraju da nose udžbenike kući, a ne ostavljaju ih u školi. Sada je Mladen Šarčević kriv što nije kao u Finskoj da se domaći radi u školi, a da đak kada dođe kući nema praktično nikakvih školskih obaveza. Mi smo nasledili jedan obrazovni sistem, to moram da vas podsetim, mi smo nasledili jedan obrazovni sistem koji je, u suštini, nastao neposredno posle Drugog svetskog rata, bolje rečeno bivša Jugoslavija ga je preuzela od Sovjetskog Saveza, a to znači jedno široko obrazovanje, memorisanje velikog broja činjenica, veliki broj knjiga. Da li je to obrazovanje bilo u potpunosti loše? Lično mislim da nije. Da li ga treba usavršiti? Sigurno da treba, ali to ne može da se uradi preko kolena. Do juče srednjoškolsko obrazovanje nije bilo obavezno, sad ćemo mi podneti amandman, usvojite naš amandman i onda ćemo uvesti obavezno srednjoškolsko obrazovanje. Nije to tako naivno. To je pitanje koje zahteva ozbiljnu društvenu raspravu i to je Maja Gojković upravo i rekla, nije ona rekla da amandman nije dobar i da nije dobra ideja o uvođenju obaveznog srednjoškolskog obrazovanja, nego da je to tema o kojoj treba da se razgovara. U čemu je vaš problem? Vaš problem je u tome što vi ne želite da razgovarate, vi odbijate dijalog. Vi odbijate dijalog o bilo čemu i podnosite amandmane isključivo iz dnevno-političkih razloga, da biste se vi predstavili kao zaštitnici dece, odnosno zaštitnici roditelja. Kada sam ja išao u osnovnu školu, u vreme socijalističke Jugoslavije, moji roditelji su meni plaćali udžbenike, nije mi država davala besplatno, a pogotovo ne u današnje vreme. Vi, konačno, iz opozicije, morate da se opredelite kakva je vaša ideološka orijentacija, jeste li vi liberali, jeste li marksisti, jeste li za kapitalizam, jeste li za socijalizam, za šta ste vi? Dakle, vaša orijentacija je mutna. Vaša orijentacija je nejasna. Ja razumem gospodina Mićunovića, on se uvek uzvrpolji kada se o tome govori. On je 1968. godine Beogradski univerzitet hteo da nazove „Crveni univerzitet Karl Marks“. Dobro, takvo je bilo vreme, bilo je popularno, studentski pokreti u Francuskoj, Nemačkoj, prelilo se malo i kod nas. Ali, sada odjedanput mi treba da kao đaci u školi slušamo o tome kakve su ideje gospodina Mićunovića i DS-a o tome kako treba urediti osnovnu školu, srednju školu i fakultete. Ko vas je sprečavao gospodo da vi sve to uradite za 12 godina vaše vlasti? Nije vas sprečavao niko, nego vas nije bilo briga za to. Vi ste se bavili nečim drugim, nameštanjem tendera, bogaćenjem na ličnoj osnovi, kupovinom stanova, pretvaranjem pašnjaka u gradilišta. To ste radili. Šta je vas bilo briga za osnovnu, srednju školu i za fakultete. Vodite hajku ovih dana protiv predsednika Odbora za obrazovanje. U vaše vreme su nastali privatni fakulteti. Koji privatni fakultet je osnovala SNS? Vi ste očevi privatnih fakulteta i da me neko pogrešno ne razume, nemam ja ništa protiv privatnih fakulteta, ima dobrih državnih fakulteta, ima loših državnih fakulteta, ima dobrih privatnih fakulteta, ima loših privatnih, ništa nije crno-belo. Ali, prosto mi je licemerno kada slušam – evo, vi iz SNS, vi neki falsifikovani doktorati, diplome sa privatnih fakulteta itd. Bivši predsednik Republike Boris Tadić je držao predavanje, hvalio se na jednom od tih privatnih fakulteta koji je u međuvremenu promenio ime. U vaše vreme super je kada postoje privatni fakulteti, kada privatni fakulteti postoje u vreme vladavine SNS, onda to ne valja. Vi i kada ste na vlasti onda ste kapitalisti, onda ste za zapadne vrednosti, kada ste u opoziciji onda ste marksisti. Ukinite sve privatno, sve mora da bude državno, sve mora da bude besplatno, itd. Nemam ništa protiv da sve bude besplatno, ali onda biste gospodo iz opozicije, onda ste morali da ostavite budžet u mnogo boljem stanju nego što ste ga ostavili 2012. godine, a ne ispraznili ste sve živo, da ne kažem da ste opljačkali i onda ste se setili – e, sada da bude besplatno. Kamo sreće da smo u budžetu imali onakvu situaciju kakvu imamo danas, da smo imali 2012. godine. Onda bi bilo moguće ovo što vi govorite, a ne ispraznili ste budžet tako da ne mogu da se isplaćuju ni plate, ni penzije, a onda ovamo posle pet godina kažete – e, dajte nam besplatno udžbenike. Ni u vreme gospodina Mićunovića nisu bili besplatni udžbenici. Još jednu stvar da naglasim. Nije tačno da se osnovno obrazovanje u Srbiji plaća. Ne plaća se, dakle besplatno je. Obmanjujete građane već danima kako su navodno SNS i Aleksandar Vučić uveli plaćanje osnovne škole. Niko ništa ne plaća. Plaćaju se udžbenici i to na rate, i to na više rata, plaćam ih i ja za svoju decu, kao i vi za svoju, ali to nije nešto što je uveo Mladen Šarčević, Aleksandar Vučić, Maja Gojković ili bilo ko od nas. Uvek je tako bilo. Možemo da govorimo o tome da li cenu udžbenika možemo da smanjimo, da li možemo da popravimo stanje u školama, možemo, ali za to je potreban novac. Novca može da bude jedino ako budemo vodili pametno ekonomsku politiku. Ako budemo vodili ekonomsku politiku, politiku kakvu ste vi vodili, neće biti ni školstva u Srbiji ni besplatnog, ni sa plaćanjem, ni ovakvo, ni onakvo. To je ono što građani Srbije treba da znaju.
Prvo pitam prof. Mićunovića, tražio je repliku. (Saša Radulović: Replika, ja sam prvi, pomenut sam imenom i prezimenom.) (Goran Ćirić: Replika, DS je pomenuta.) Tražili ste repliku, ali on ima prednost, on je imenom i prezimenom, pa onda stranke. Profesore, da li želite repliku? Pošto je puna lista, vi meni samo recite da ili ne, i ja ću vam dati reč. Molim vas budite ljubazni, nema potrebe da neko bude advokat između nas dvoje. Profesore da li želite reč? (Da) Izvolite, prijavite se.
Ja mislim da bi neki želeli jednu polemiku sa mnom, ali za to treba da postoje preduslovi. Prvo, da se govori istina. Drugo, da se znaju činjenice. Treće, da se vodi rasprava o predmetu, a ne o uvredama. Pošto ja ne spadam u osobe koje će se svađati sa svakim ko to želi, ja odustajem od te rasprave, sa gospodinom koji me je prethodno prozivao toliko puta, ne želim da vodim polemiku, jer imam problem, čuo sam na N1, na pitanje novinara, ali vi ste o gospodinu Vučiću i Nikoliću izjavljivali to i to, dobio sam od gospodina Šešelja knjigu o dotičnoj ličnosti. NJegova izjava je bila – jeste, ja sam to govorio, ali nisam tako mislio. Imam problem kada tog čoveka slušam, da li to što on govori misli ili iz nekog drugog razloga govori. Zato uglavnom biram sagovornike. Što se vas lično tiče, mi smo razgovarali prilikom vašeg izbora i vi znate kako ste se meni onda obraćali, ja sam vam tada rekao da ne želim više da polemišem s obzirom da sam pretpostavljao da mi imamo sasvim drugu relaciju, druge i civilizovane odnose. Što se udžbenika tiče, ministar prosvete, ne vidim ga ovde, gospodin Žarković, je sa velikim oduševljenjem prihvatio moju inicijativu da se poštuje Ustav i da ono što piše da je besplatno, da tako bude, kao u najvećem broju zemalja uključujući i one oko našeg okruženja. Udžbenici su besplatno i deljeni, to što neko ne zna, to je drugo pitanje. Prema tome, ne bih hteo da ulazim, već sam dao objašnjenje, pošto me neprimereno, nekoliko puta prozivate.
Zahvaljujem. Prepuna je lista, pa polako. Vi želite da replicirate profesoru Mićunoviću? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja upućujem gospodina Mićunovića na knjigu Branka Petranovića „Istorija Jugoslavije“ u tri toma. U jednoj od tih knjiga, u trećoj knjizi, ako se ne varam, nalazi se fotografija gospodina Mićunovića sa grupom tadašnjih studentskih revolucionara iz 1968. godine, a ispod toga piše komentar fotografije – crveni univerzitet „Karl Marks“. Dakle, to je istorijska činjenica. Ali, ja vam ne zameram zbog toga, samo vam kažem da se vi na jedan način ponašate kad ste na vlasti, a na drugi način kada ste u opoziciji. Što se tiče gospodina koga ste maločas spominjali, vi ste njegovi stari politički prijatelj, još sa onog otvorenog univerziteta koga je držao Milovan Đilas u Beogradu početkom 80-tih godina. Pisali ste mu recenzije nekih knjiga, zastupali ste ga, odnosno njegove političke stavove u javnosti, tako da me to mnogo ne uzbuđuje. Jedino što mi nije jasno, vidim da je gospodin Mićunović izašao, rekao je da ja ne znam, a da on zna, da su udžbenici navodno u vreme kada je DS vršila vlast bili besplatni, ako sam ga dobro razumeo. Samo da mi kaže kada su to udžbenici bili besplatni, kada je to roditelj mogao da dođe u neku knjižaru i da kaže – dobar dan, moje dete u treći razred osnovne škole, dajte mi besplatno komplet udžbenika za treći razred osnovne škole. Ako mi kažete koje godine je to bilo, za vreme kog ministra, ja ću vam se izviniti i reći ću da ste vi potpuno u pravu, ali mi dajte tačne podatke o tome koje godine su udžbenici u Republici Srbiji bili potpuno besplatni, a knjižare bile u obavezi da roditeljima, odnosno deci besplatno dele komplete udžbenika.
Hvala. Reč ima Goran Ćirić.
U više navrata je pomenuta DS i profesor Mićunović. Upravo on kao inicijator jeste realizovao zajedno sa gradom Beogradom to u šta vi sumnjate, a to su besplatni udžbenici za đake u Srbiji i dupli kompleti u gradu Beogradu, jer je grad Beograd u tom trenutku imao potencijala za tako nešto, u vreme koalicione vlade zajedno sa SPS, kada je ministar prosvete bio Žarko Obradović. Pa, možete da proverite i sa njima sve to. Međutim, očigledno je da se sa svim ovim temama, koje traju desetak do petnaest minuta, direktnim napadima na profesora Mićunovića udaljavamo od nečega što je suštinska rasprava oko amandmana. Mi smo podržali ovaj amandman, a to je obavezno srednje obrazovanje. Sada smo zaboravili na kom smo amandmanu. Zaboravili smo šta je izjavila predsednica parlamenta kada je govorila o zabranama u Ustavu. Podsetiću vas, rekla je da nema nikakvih zabrana u Ustavu i da je to razlog zbog čega se ne prihvata ovaj i ovako predložen amandman. Videli smo od mojih kolega i činjenica je kada pogledate Ustav Republike Srbije da postoje zabrane i te kako, a posebno one zabrane koje se tiču diskriminacije. Mi ovde u Skupštini gledamo svih ovih godina diskriminaciju prema opozicionim poslanicima i svim predlozima, iako su suvisli i prihvatljivi, a ovo je jedan od amandmana oko koga možemo da se složimo. To jeste suština ove priče i ja pokušavam da vas vratim upravo na suštinu, pokušavajući da vam dokažem nešto što je notorna istina, a to je da su udžbenici bili besplatni u tom periodu, da sada treba platiti 10.000 do 17.000 dinara za komplet udžbenika za đake u osnovnim školama. To je nešto što zaista mora da se promeni.
Reč ima Aleksandar Martinović.
Morate da mi kažete, gospodine Ćiriću, vi koji trpite veliku diskriminaciju tako što ste savetnik direktora Pošta Srbije i imate platu od 150.000 dinara, koje godine su udžbenici bili besplatni, ali za sve đake u Republici Srbiji. Mi donosimo zakon koji se odnosi na celu Republiku Srbiju, a ne za grad Beograd ili za pojedine opštine u gradu Beogradu, nego za učenika u celoj Republici Srbiji. Toga nije bilo i vi to veoma dobro znate. Što se tiče diskriminacije, što se tiče toga da ste vi iz opozicije ugroženi, da li ste čuli neki dan, čoveku dlaka sa glave nije falila, nije čak ni priveden u policiju, a na televiziji objašnjava kako treba u biti predsednika Republike? Kaže – nije ga teško pogoditi snajperom. Otvorite televiziju N1, otvorite televiziju B92, sada je promenila ime, kupite „Kurir“, kupite „Tabloid“, kupite sve moguće novine, NIN, „Blic“, „Danas“ itd, najgore moguće uvrede, neistine na račun Aleksandra Vučića, Nebojše Stefanovića, Maje Gojković i svih nas iz SNS. Onda vi kažete – cenzura, mi diskriminisani, nemamo pravo. Pa, ko vas diskriminiše, gospodine? Kada je u vaše vreme predsednik poslaničke grupe opozicione mogao da bude savetnik generalnog direktor jednog javnog preduzeća? Evo, vi ste savetnik Mire Petrović, direktorice Javnog preduzeća Pošte Srbije. Kažite kolika vam je plata.
Obraćajte se meni, kolega Martinoviću.
Evo, pitam gospodina Ćirića da mi kaže kolika mu je plata i kakva je to diskriminacija kada je, u vreme strašne vladavine Aleksandra Vučića, on savetnik direktora Javnog preduzeća Pošte Srbije sa platom od 150.000 dinara. Ja bih voleo da mene tako neko diskriminiše. Voleo bih da su oni mene diskriminisali kada su upravljali ovom državom do 2012. godine. To je odlična diskriminacija. Čuj, kaže diskriminisan sam, savetnik sam direktora Pošte, imam platu od 150.000 dinara. Ja za takvu diskriminaciju u životu nisam čuo.
Hvala. Reč ima Maja Gojković.
Hvala. Replika se odnosi na izlaganje šefa poslaničke grupe DS, a mogla bi da dobijem repliku i povodom izlaganja svih poslanika opozicije koji su zlonamerno tumačili ono što sam ja rekla, jer su shvatili da su izgovorili pravni i politički nonsens i da građani Srbije vrlo dobro znaju da Ustav ne sme i ne može da se krši, i da sam ja govorila o zabrani, nekakvoj zabrani, a ako nešto nije zabranjeno u oblasti obrazovanja, onda je dozvoljeno. To što ja znam da citiram i preambulu, to je moj problem, a nije problem Balše Božovića. Ja ga pozivam da idemo na kviz o znanju Ustava Republike Srbije. Takođe, pozivam i Sađu Radulovića. Mogu da pozovem i one koji su podneli ovaj amandman, da razgovaramo o opštem poznavanju Ustava. Priznajem, možda oni sa svojim obrazovanjem i tumačenjem Ustava bolje vladaju tom materijom. Ja to nisam sporila, rekla sam da je amandman dobar, ali da ne može u ovom trenutku da bude prihvaćen zato što nije usklađen sa članom 71. Ustava Republike Srbije. Takođe sam rekla da kada pobedi neko iz opozicije, bože moj, možda se građani Srbije i opredele za ovu sadašnju opoziciju, onda tumačite Ustav kako vi želite, a u skladu sa Titovim uputstvom da ne treba da se držimo Ustava i zakona kao pijan plota. Član 71. kaže da svako u ovoj državi ima pravo na obrazovanje. Stav 2. – osnovno obrazovanje je obavezno i besplatno za decu u Srbiji, a srednje obrazovanje je besplatno. To nećete da kažete građanima Srbije glasno, misleći da možete da zamaglite suštinu time što ćete napadati SNS i nadležnog ministra i Vladu.
Hvala. Reč ima Goran Ćirić.
Dakle, ponovo smo došli do faze u kojoj ulazimo u lične živote i odgovoriću i na ta pitanja, ali mislim da je ključno ovo pitanje i vraćanje na suštinski amandman i pitanje, a to je kada i u kom periodu su bili besplatni udžbenici u Srbiji i obećanje da će se šef poslaničke grupe izviniti ukoliko dobije dokaze. Imate svog koalicionog partnera koji sedi u ovim klupama, poslanika koji je 2012. godine, dakle, Žarko Obradović, tadašnji ministar prosvete, izjavio, i to možete da proverite, da u Srbiji već tri godine postoje besplatni udžbenici za đake od prvog do četvrtog razreda osnovne škole, od 2009. do 2012. godine. Neki od gradova i lokalnih samouprava su imali dovoljno potencijala i snage, onako kako je imao Grad Beograd, da realizuje i to da deo kompleta udžbenika bude u školi, a deo besplatnih udžbenika đaci nose svojim kućama. I, ja sada očekujem vaše izvinjenje zbog toga što ste dobili potpuno jasnu informaciju i potvrdu da je DS u tadašnjoj vladi sa svojim koalicionim partnerima obezbedila nešto što je važno za sve đake. Voleo bih da to imamo i danas u Srbiji.
Hvala. Povreda Poslovnika Maja Gojković.
Imam prava, verovatno i ja da neki put govorim o članu 27. stav 2, a to je da se predsednik stara o primeni ovog Poslovnika. Kada ste dali repliku prethodnom govorniku, on je bio dužan da odgovori na izlaganje Aleksandra Martinovića. On ga je jasno pitao – da li je istina da on kao ugroženi opozicionar, diskriminisan prima platu od 150 hiljada dinara, i da li je istina da je savetnik generalnog direktora Pošta Srbije? Znači, to jeo no što građani Srbije sigurno interesuje, a to je ostalo u vazduhu neodgovoreno. S druge strane, poslanik je dužan da govori istinu. Nikada nisu deljeni za vreme njihove vlasti novi besplatni udžbenici. Promovisali su jedno vreme zamenu starih udžbenika i onda je to delimično deljeno besplatno, ali nikada nisu deljeni besplatni udžbenici, pa čak i za vreme Tita i gospodina Mićunovića, tu se apsolutno slažem sa diskusijom Aleksandra Martinovića. Znači, član 27. starajte se o primeni. Ne može replika da se dobije da bi se govorilo šire od teme. Vi morate da se fokusirate na ono što je rečno pre vas da odgovorite. Hvala vam puno.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o povredi Poslovnika? (Maja Gojković: Da.) Povreda Poslovnika Aleksandra Jerkov. Prijavite se, molim vas.
Zahvaljujem. Članovi 103. i 104. Prvo, gospodine Marinkoviću nemojte da dozvolite da vam Maja Gojković deli lekcije o tome kada kome možete da date repliku. Ona je prva kao sveto pravilo u ovu Skupštinu uvela to da predsedavajući sam odlučuje o tome kada nekom daje pravo na repliku ili ne, pa nama čak ne dozvoljava kada se javimo da ukažemo na povredu u postupanju predsedavajućeg, da zamerimo to što je, recimo, neko direktno vređan, prozvan, pogrešno protumačen itd, a nije dobio pravo na repliku. Tako da, nemojte, malo držite do svog dostojanstva, nemojte da vam narodna poslanica Gojković određuje kada ćete kome dati repliku. Ona, kada se uključi u raspravu ima prava kao si svaki drugi narodni poslanik. Čini mi se, kao što bi reka Orvel, da je malo jednakija od nas drugih narodnih poslanika, ali dobro, to je sada već deo njenog rada u Skupštini. Drugo, član 103. ne znam da li ste primetili da se narodna poslanica Gojković malopre javila za reč, navodno želeći da vama ukaže u povredu u postupanju, pro forme je navela član koji ste navodno, prekršili, a umesto toga je replicirala narodnim poslanicima, zloupotrebivši svoje pravo da vama ukaže na povredu u postupanju. Predlažem da, ili uvedemo takva pravila za sve, ili da u Poslovniku napišemo da Maja Gojković, kao i predstavnik predlagača, ima pravo da dobije reč kad god zatraži, da govori o čemu god hoće u neograničenom trajanju. Ili počnite da primenjujte pravila ista za sve, ili nam recite da su neki narodni poslanici jednakiji od drugih pa da onda znamo na čemu smo.
Hvala, koleginice Jerkov. Naravno da poslanica Maja Gojković ima pravo da ukaže na povredu Poslovnika. Ne bih da diskriminišem bilo koga, naravno ne bi ni nju. Želite da se Skupština izjasni? (Aleksandra Jerkov: Da.) Hvala. Maja Gojković, opet povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem. Član 107. da je poslanik dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Ne kaže se jednakiji, to je osnovno nešto što bi, predsedavajući molim vas, vama se obraćam, što bi bilo lepo i da neko nauči, i da time nauči da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Drugo, izuzetno je važno da posle niza godina provedenih u ovom parlamentu poslanici nauče Poslovnik. Znači, svaki poslanik može da se javi za repliku, to zavisi od predsedavajućeg i ocene, član 104. stav 3, da li će mu dati, ili neće dati repliku. Sa druge strane ima pravo, i naravno, svaki poslanik jednako, od 250 nas, da se pozove i na povredu Poslovnika. To što je neko opsednut mojom ličnošću i delom i što je opsednut mojom karijerom, to je već za razmatranje van ovog plenuma. Kao što mogu da primetim, da ste vrlo blagonakloni prema poslanici, da uvek nakon mog izlaganja date njoj da nešto da kaže, i ja imam potpuno razumevanje, posle 27 godina bavljenja politikom, za takvu želju i takvim eksponiranjem. Hvala lepo, neću tražiti da se glasa, jer nije do vas, do nekog drugog.
Hvala vam. Upravo je to bila i moja intencija da poslanica Jerkov kao opoziciona poslanica ima pravo da uvek ukaže i na povredu Poslovnika i na sve ono drugo zašta ima pravo kao narodni poslanik. Pošto imamo puno prijavljenih, određujem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Idemo dalje. Na član 3a amandman koji se posle člana 3. dodaje član 3a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Pre ovoga imam repliku koju mi niste dali, ali me je pitao poslanik Martinović, pitanje je iz Ustava. Pitao me je direktno za šta mi niste dali repliku. Koje to članovi Ustava krši predsednik SNS i predsednik Republike Srbije, pa da mu pročitam član 6. – zabrana sukoba interesa koji kaže – niko ne može vršiti državnu ili javnu funkciju, koja je u sukobu sa njegovim drugim funkcijama, poslovima ili privatnim interesima. Predsednik SNS, ta njegova funkcija, druga funkcija ne javna, to je u sukobu interesa sa mestom predsednika Republike. (Aleksandar Martinović: Šta je ovo, ti si u sukobu sa samim sobom, bitango jedna.)
Molim vas kolega Raduloviću, da nastavite da govorite po amandmanu.
Ovo je replika koju ste morali da mi date.
Ne možete. Nemate pravo na repliku.
Ovo je replika koju ste morali da mi date.
Nemate pravo da zloupotrebljavate govornicu.
Ja ne zloupotrebljavam.
Ne možete vi. Ne vodite vi sednicu.
Morali ste da mi date pravo na repliku.
Nisam ništa morao. Niko ovde ništa ne mora. Imamo pravila, imamo Poslovnik. Ne bih sa vama više da raspravljam o tome. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da prethodne kolege koje galame da su to pravo koje predlagač amandman definisao kao pravo svakog deteta, da su preskočili. Voleo bih da Ustav dozvoljava da srednje obrazovanje bude obavezno, ali retroaktivno. Većina njih ne bi ni prvi razred završila. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pošto mi niste dali reč odmah kada sam je tražila, odnosno neposredno po učinjenoj povredi Poslovnika, za koju ja smatram da ste učinili, uzećete u obzir to što sada reagujem. Smatram da ste povredili član 8. U prvom stavu se navodi da se o redu na sednici Narodne skupštine stara predsednik Narodne skupštine. Smatram da ste Poslovnik povredili prvo kada ste odredili pauzu i dali obrazloženje da je dajete zato što imate previše prijavljenih govornika. Ovo je Narodna skupština gde narodni poslanici dolaze da govore i prijavljuju se za reč. To je naš posao. Mi smo zbog toga danas došli ovde, a vi ste odredili pauzu i prekinuli diskusiju zbog koje mi ovde postojimo i zbog čega smo izabrani. Dakle, potpuno je neosnovano određivanje pauze da biste sprečili prijavljene govornike da govore. Drugo, u odnosu na to, vaš pokušaj se zapravo nastavio, odnosno on je posledica namere Maje Gojković koja je prethodno govorila da vas disciplinuje i da vas odvrati od vašeg prava i dužnosti, dozvolite mi da završim obrazloženje, da nam date reč.
Nemojte molim vas, ovo nema nikakve veze sada sa članovima koje ste malopre pomenuli. Samo malo sačekajte. Ukazali ste na povredu određenih članova. Kakve sada veze ima Maja Gojković sa tim, koja, niti je u sali, niti je sa nama ovde kada smo zajedno započeli sednicu ponovo, i odgovoriću vam. Završite, molim vas.
Ne slušate pažljivo. Nema veze Maja Gojković. Ima veze vaša reakcija na izlaganje Maje Gojković koja je prouzrokovala to da vi želite da date pauzu pod lošim izgovorom i obrazloženjem da je suviše govornika na listi, a mi smo zbog toga u Narodnoj skupštini, a vi u stvari ste podlegli pokušaju disciplinovana prethodne govornice Gojković i niste znali kako da se snađete, nego da uskratite već prijavljenim govornicima pravo da se obrate građanima. Predlagač amandmana, moja koleginica iz Građanske platforme Aleksandra Čabraja, više od pola sata čeka da govori o raspravi koja je izazvana njenim amandmanom i vi uporno ne dajete reč onima koji su se prijavili mnogo pre i poslanice Gojković i poslanika Martinovića. Ja nemam ništa protiv da svi govorimo, naravno, tako i treba. [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Uvažena koleginice, imate u Poslovniku član 112. koji upravo govori o tome kada predsedavajući može da odredi pauzu i naravno član 27. koji govori o tome ko se stara o redu na sednici Narodne skupštine i to vam sve objašnjava. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Marinika Tepić: Da, želim.) Balša Božović, povreda Poslovnika, izvolite.
Povreda Poslovnika je u pitanju. Vi ste Marinkoviću dobar čovek, ali ono što dozvoljavate sa mesta predsedavajućeg je nešto što …
Samo recite koji član?
Članovi 103. i 104. Pre pet minuta ste mi rekli da imam pravo na repliku, zato što me je gospođa Maja Gojković imenom i prezimenom pomenula kao nekoga ko ne zna šta piše u Ustavu Republike Srbije. Posle pauze od pet minuta, dozvolili ste da vas gospodin Martinović sa svog mesta opominje da li treba da date nekome repliku ili ne, a to nije u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, gde vi procenjujete da li za to neko ima pravo ili ne, u članu 104. i dozvolite mi da završim, a ne Martinović sa mesta da govori – ne, ne, da, da, to tako, to ne. Hoću da vam kažem da je u samom Ustavu, ono što gospođa Gojković nije znala, zbog čega mi niste dali pravo na repliku, piše u članu 5. da je zabranjena Ustavom uzurpacija vlasti. Ne može gospodin Martinović sa svog mesta …
Ne, ne. Kolega Božoviću, uz svo poštovanje prema vama, ne možemo sada, nije tema gospodin Martinović. Ukazali ste na povredu Poslovnika član 103. i član 104. i dobićete svako pravo danas tokom sednice na repliku, na povredu Poslovnika, uopšte nemojte da brinete. Imao sam pravo da nastavim sednicu u skladu sa Poslovnikom i da održim red na samoj sednici, te vas molim da mi u tome pomognete i svi će doći na red, i imati pravo da govore. Hvala vam. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? Da. Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Marinkoviću, ja sam shvatio da ste vi pauzu dali da bismo, da kažem, resetovali diskusiju u Narodnoj skupštini i da bi smo se vratili na raspravu po amandmanima.
U pravu ste.
Ponavljam ono što sam rekao na početku. Dakle, Maja Gojković je zlonamerno protumačena. Žena je rekla da - Ustav ne zabranjuje, odnosno, da ne sadrži zabranjujuće norme kada je reč o obrazovnom sistemu, i svako onaj ko uzme Ustav to može i da pročita. Dakle, to je rekla gospođa Maja Gojković i tu je stvar sasvim jasna. (Marko Đurišić: Kad je to rekla? To je problem, što to nije rekla.) Što se tiče ovih koji dobacuju, koji vrište, koji misle da je u njihovo vreme sve bilo odlično, a ništa nije bilo dobro, i koji nam nikad nisu rekli - kad su to udžbenici bili besplatni, samo da ih podsetim, evo ulazi gospodin Dušan Pavlović na društvenim mrežama možete da pronađete video klip u vreme kada je njegov predsednik pokreta ili stranke, šta li je već, bio ministar privrede, gde uvaženi gospodin Pavlović kaže „Treba podići školarine na fakultetima da bi se smanjio, priliv škarta na naše Univerzitete.“ Tim rečima, citiram. Znači čovek je u vreme kada je Saša Radulović bio ministar tražio da se povećaju školarine. Sad nas danima ubiše o tome kako treba davati besplatne udžbenike, kako je skupa školarina na fakultetima, itd. A oni se zalagali za to da školarina bude veća da bismo, kaže smanjili škart na Univerzitetima. Pa, da li su naša deca škart? Da li je naša omladina škart? Mi mislimo da nije.
Hvala. Pored ovih povreda, ukazanih povreda Poslovnika, ovih nekoliko diskusija apsolutno nisu imale nikakve veze sa ovim amandmanom koji je jako značajan i važan. Molim vas, nemojte dobacivati. Doći ćete i vi na red, ali morate da shvatite da i kolege moraju da se ponašaju u skladu sa Poslovnikom i da govore o amandmanu. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Po amandmanu, ali kao ovlašćeni za ovu tačku dnevnog reda. Hvala vam, ali evo tek je sat vremena prošlo od kako sam se prijavio i već sam dobio reč, tako da čestitam na efikasnosti. Zahvaljujem se svim kolegama iz opozicije, ministru, nekima sa pozicije vlasti, koji su dali podršku ovom našem amandmanu, da član 3, a samim tim je logično da i mi podržimo ovo što je amandman na član 3a, jer ako je srednje obrazovanje obavezno, onda naravno i udžbenici treba…
Mi se izvinjavamo kolega Živkoviću, na amandmanu na član 3. gospodina Saše Radulović.
O tome govorim. Malo se upoznajte sa tekstom. Prema tome, to je potpuno logična stvar i ja se još jednom svima zahvaljujem. Ona rasprava o tome da li je to po Ustavu ili nije po Ustavu, ja bih to prepustio Ustavnom sudu, makar i ovom kakav je sad. Nije bilo nikakvog razloga da to bude obrazloženje zašto se ne prihvata jedan amandman, jedan predlog poslanika, kluba samostalnih poslanika, a to je građanska platforma i nova stranka, da nađemo oko nečeg dobrog, oko čega se svi slažemo da je dobro, da nađemo način, da dođemo do tog dijaloga i da bude izglasano nešto što bi bilo korisno za decu, svu decu Srbije. Naravno, to se nije desilo zato što vladajuća stranka i o tome kako se odnosila na naš amandman, a sada i na amandman kolege Radulovića, hoće da protera pamet, poštenje, čestitost iz Srbije. To se dešava stalno. Za to imate koliko god hoćete dokaza. Dvadeset pet, dvadeset šest hiljada ljudi koje odlaze godišnje iz zemlje. Pa ne odlaze samo zbog krize, nego zato što ih terate da napravite mesto za svoje švercere, za svoje prevarante, za falsifikatore, za sve one koji su od predsednika … [[Isključen mikrofon]] (Vladimir Orlić: Šta je ovo?) (Aleksandar Martinović: Šta je ovo?)
Ne mogu vam uključiti mikrofon dokle god koristite ovakve reči koje koristite. Potpuno je nedopustivo da se takvi termini koriste. Molim vas da nastavite da govorite po ovom amandmanu. Prijavite se ponovo.
Voleo bih da nastavimo u jednoj atmosferi koja će ličiti na Srbiju u 21. veku i na raspravu u hramu demokratije, kako bi ovo zdanje trebalo da bude nazivano. Svako ko hoće da nešto kaže glupo, ružno, odvratno, da preti, ima ulica, pa to tamo radite. Dakle, proterivanje kadrova je očigledno, tu nema nikakve sumnje isto. Obrazovanje mora da bude mesto, gde se ne samo uči za diplomu, nego ima da se uči i za znanje, ali i za vaspitanje i za izgradnju sistema vrednosti, koje te mlade generacije treba da nose kroz svoj dalji život. I da na taj način temeljimo Srbiju koja će biti primer, lider na Balkanu, lider u Evropi, lider po svemu. Zato moramo da imamo ozbiljne zakone na tu temu, zato moramo da imamo ozbiljne ljude koji sprovod te ozbiljne zakone, što danas nemamo. Danas smo imali i primere za to. Akademska čestitost, to je neki sledeći amandman, on ima veze sa ovim, je odbijena zato što je to sinonim za akedemski integritet. Okej, hajde da prihvatimo da je i to tačno, mada nije do tančina tačno. Zadovoljan sam što je bar pod drugim nazivom kroz sinonim prihvaćen predlog za koji se zalažem već godinu i nešto dana, ali hajde da vidimo da li će to biti sprovedeno u praksi. Da li ostali deo zakona, da li Zakon o visokom obrazovanju donosi uslove da dođe do akademske čestitosti, do pobede, do struke, nauke i čestitosti nad onim što imamo danas? Nema. Već sam govorio za ministra je preveliko opterećenje da sebi na pleća stavite to da postavljate direktore svuda. Vidim da postavljate sve živo. Nećete imati vremena za to. Mogu da kažem da je neko dobar čovek, ali to ne mora da znači da može da sprovede sve na način koji je adekvatan. Da ne pričamo o tome šta smo imali malopre oko Ustava, i ne poznavanje Ustava od ljudi koji bi to morali da znaju. Hoću da vam kažem jednu stvar, da stavi ruku na Ustav i Jevanđelje može svaki ludak i svaki kriminalac, a to ne znači da će biti pošten i da će poštovati bilo koji propis. Hvala.
Povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite. (Aleksandar Martinović: Šta je ovo? Za ovo se izriče opomena. )
Čujete već reakcije, gospodine predsedavajući. Ovo sada 107, 108, 109, znači opomena je minimum minimuma koji mora da se dogodi. Na šta to liči? Ako ovo nije vređanje dostojanstva Narodne skupštine, ako nije vređanje pameti, pa imate li bolji primer u ovom sazivu celom? Na šta to liči da mi koristimo izraze poput – šta je bilo, ludak, kriminalac, u kontekstu onoga što se dešava ovde, u kontekstu države? U kontekstu onih koji te ljude predstavljaju i koji se trude da institucije funkcionišu, koji su izabrani voljom građana. Šta nije jasno? Da li nekom nešto nije jasno? Onome ko priča o šverceru i prevarantima, nas optužuje i u lice nas gleda. Meni je to vređanje dostojanstva, gospodine predsedavajući. Vređanje dostojanstva da neko ko, na primer, onaj gospodin Zoran Živković malo pre bio direktno odgovoran za to što su mladi odlazili, a čega se ja sećam kada mi ode drug iz klupe zbog toga što je u zemlji bilo divno. Onda, godinu dana kasnije ode onaj ko je sedeo ispred mene, pa kada se završi škola od pola odeljenja. Ja njega da slušam da smo mi sada za takve stvari krivi, kao da se to dešava prvi put. Nema replike na Poslovnik, naučite nešto. Pročitajte nešto ako ste za slova sposobni. Ne može neko da nam priča ovde da mi pravimo zemlju iz koje se tera pamet i poštenje. Pa, za šta nas optužuje? Ako niste reagovali na dostojanstvo kada je govorio Radulović, kada je govorio onaj ljubitelj Tadićevog Jeremića, oni koji se reklamiraju, hoće transfer kod Albina Kurtija, ako ste sve to ignorisali, a ovo malo pre ne možete, da nas optužuje da teramo pamet i poštenje. On nas direktno optužuje da mi hoćemo Srbiju punu Zorana Živkovića. On nas direktno optužuje kad kaže da hoćemo da ostanu samo šverceri i prevaranti, da hoćemo Srbiju punu Zorana Živkovića. Ako to nije uvreda za svakoga od nas ovde, ja veću uvredu danas nisam čuo. Gospodine predsedavajući, vi treba da date opomenu i kad god treba da date pauzu, da se ohlade malo usijane glave, da ih na to podsetite šta se ovde dešava i na šta ova rasprava treba da liči ako hoćemo da bude nešto što treba da bude, na ponos ljudi koji nas gledaju. Ako hoćete da bude u duhu švercera i prevaranata, onda puštajte ovog Živkovića do mile volje, ja neću više da se javljam. Hvala.
Kolega Orliću, delimično ste u pravu. Takav rečnik nikad nisam čuo u životu. Valjda sam odrastao u takvom okruženju gde nisam ni mogao da čujem ovakve reči, ali, dobro, različiti smo. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika u danu za glasanje? (Ne.) Po Poslovniku, reč ima Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Smatram da ste povredili član 104. zato što niste odmah reagovali na izlaganje prethodnog kolege, kada je počeo ovde da vam daje smernice i to vrlo didaktički i vrlo autoritarno da li nekome treba ili ne treba da date pravo na repliku, odnosno da je rekao – nema prava na repliku, što je direktan pritisak na predsedavajućeg i ja želim da vas uzmem u zaštitu, jer smatram da je to vrlo nekorektno ponašanje prema vama. Ako vi nemate snage to da uradite i kažete poslanicima iz vladajuće većine, da se ne ponašaju tako prema vama, evi ja ću to učiniti.
Hvala vam na ukazivanju na povredu Poslovnika. Kada budete u prilici da budete predsedavajući, možda u nekom drugom filmu, to onda možete da radite. Hvala vam. Po amandmanu, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam mnogo poruka. Kaže Dragica Vidaković: „Moj kolega poljoprivrednik govori o sebi“. (Zoran Krasić: Šta je ovo?) Ja poštujem pravo opozicije. Gospođo Radeta, nemojte dobacivati. Poštujte vi moja prava. Obrazlažući amandman moj kolega poljoprivrednik govorio je o svemu onome što o njemu nedostaje. Ovde je govorio o nedostatku pameti. (Narodni poslanik Zoran Živković dobacuje.) U tom smislu bih tražio da ja i on zajedno proverimo koeficijent inteligencije.
Kolega Živkoviću, izričem vam opomenu zbog toga. Nastavite, kolega Rističeviću.
Da zajedno, s obzirom da omalovažava, a ja eto priznajem da sam ovde najslabiji od dve poslaničke grupe, evo, ja se slažem da idemo na testeranje. Mislim da ću mu debelo odmaći, ali neka rezultati kažu što će reći, a bojim se da će IQ mog kolege poljoprivrednika biti manji od njegovog broja cipele. Onda je govorio o poštenju. To se valjda odnosi na ono poštenje kada je poljoprivrednicima uzeo 525 hiljada evra za nepostojeću parcelu na Fruškoj Gori, pa je onda govorio o čestitosti. Evo, po pitanju čestitosti ja ga pozivam da jednom pokaže tu svoju diplomu koju upornim traganjem 15-20 godina ne može niko, pa ni kolega Krasić da nađe u Nišu. Govorio je o švercu, a postoje ozbiljne optužbe za šverc bundi, pa sve do šverca oružja…
Molim vas, vratite se na temu amandmana, kolega Rističeviću.
Znači, odgovaram zašto mislim da nema prevare kod nas već kod njega. Govori o prevarama čovek koji je pelcovao kokoške u selu Pukovac rastvorom jogurta? Toliko o kvalitetu te rasprave. Dozvolićete da na kraju citiram ono što mi je zabranjeno, a ovog puta Cicerona. Ciceron kaže ovako: “Ne treba tražiti razboritost od čoveka koji nije nikada trezan“. Hvala. (Radoslav Milojičić: Povreda Poslovnika.) (Marinika Tepić: Povreda Poslovnika.)
Hvala. Pre nego što nastavimo sa radom … (Marinika Tepić: Tražila sam povredu Poslovnika, ne vidim da sam prijavljena.) Puna je lista. Imaćete priliku, prijavićete se. Pročitaću vam deo teksta ovog amandmana. „Svako lice ima pravo na obrazovanje i vaspitanje. Državljani Republike Srbije jednaki su u ostvarivanju prava na obrazovanje i vaspitanje. Lice sa smetnjama u razvoju i invaliditetom imaju pravo na obrazovanje i vaspitanje koje uvažava obrazovne i vaspitne potrebe u sistemu obrazovanja i vaspitanja, uz pojedinačnu odnosno grupnu dodatnu podršku u nastavi i učenju ili u posebnoj vaspitnoj grupi ili školi, u skladu sa ovim i posebnim zakonom.“ Evo koliko poštujemo pravila i koliko poštujemo srž i suštinu ovoga amandmana da raspravljamo o njemu. Određujem pauzu od pet minuta i nastavljamo sa narednim članom iz razloga što niste hteli da raspravljate o ovom članu. Hvala. (Radoslav Milojičić: Povreda Poslovnika.) Pauza pet minuta. Sledeći amandman narodni poslanici Dveri neka se pripreme. Hvala. [[Posle pauze.]] Narodni poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević… (Marinika Tepić: Poslovnik.) (Radoslav Milojičić: Šta je ovo?) Odredio sam pauzu… (Radoslav Milojičić: Nije još prošlo pet minuta.) … i počeli smo sa novim članom, tako da kada završimo… [[Radoslav Milojičić: Pet minuta je pauza?]] Tako je. (Radoslav Milojičić: Pa nije prošlo pet minuta.) … dr Dragan Vesović, mr Ivan Kostić, Zoran Radojičić i… (Saša Radulović: Ne možete da počnete sa novim članom.) Gospodine Raduloviću, molim vas da se vratite na svoje mesto. (Saša Radulović: Ja moram da obrazložim sopstveni amandman.) Izričem vam opomenu. (Saša Radulović: Ne možete da počnete sa novim članom.) Izričem vam drugu opomenu. … prof. dr Miladin Ševarlić jednim amandmanom predložili su izmene u članovima 4, 17, 20, 22, 49, 73, 76, 77, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 90, 99, 100, 109, 112, 126, 130, 136, 138, 160, 164, 174, 176, 177, 182, 193, 194. i 195. (Marinika Tepić: Poslovnik.) (Radoslav Milojičić: Povreda Poslovnika.) Da li neko želi reč po amandmanu? (Radoslav Milojičić: Poslovnik ima prednost.) Ja vodim sednicu, izvinjavam se. Reč ima gospodin Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, ja ne mislim da je rešenje da uvek kada vam se ne dopadaju govori opozicije prekinite rad sednice i nastavite dalje, ukidajući sva demokratska prava opoziciji. Što se tiče konkretnog amandmana koji je predložila Poslanička grupa Dveri, mislim da je od velikog značaja ono što je rekao aktuelni ministar prosvete, gospodin Šarčević, da ono čega nema u Ustavu, ne može se naći ni u ovim predlozima zakona. Tako u Ustavu, gospodine ministre, nema rodne ravnopravnosti, nema seksualne orijentacije i nema onoga o čemu govori ovaj amandman, a to je zakonski zastupnik, koga vi uvodite u 37 članova ovog zakona. Do sada se, kada se tiče onih koji su nadležni nad decom u ovoj državi, tretirali ili roditelji ili staratelj. Vi uvodite izvesnog zakonskog zastupnika, pri tom ne objašnjavajući uopšte kako ga pravno utemeljujete u zakonodavnom procesu u Srbiji. On nije ni u kakvom skladu sa drugim zakonima, posebno sa Porodičnim zakonom, koji prepoznaje roditelja i staratelja. Dakle, šta vi želite da nam nametnete kroz zakonskog zastupnika? Ko je sad taj zakonski zastupnik? Da li, zapravo, vi pripremate teren da nastavite sa promocijom homoseksualizma u Srbiji, da uvodite gej brakove i mogućnost usvajanja dece od takvih brakova, pa će oni biti zakonski zastupnici te dece? Jasno je da je Vlada Aleksandra Vučića i vlast SNS glavni promoter ideologije homoseksualizma u Srbiji i sigurno da ovakvim rešenjima vi pokušavate da pripremite teren za sledeću fazu – uvođenje gej brakova i mogućnost da takvi brakovi usvajaju decu i imaju zakonskog zastupnika. Ili nam objasnite odakle, gospodine ministre, ovaj zakonski zastupnik?
Hvala. Po Poslovniku ima reč Aleksandar Martinović. Izvolite. (Radoslav Milojičić: Stojimo 15 minuta ovde. Kako vas nije sramota?) Nemojte biti nervozni, radićemo ceo dan, svi će doći na red da govore. (Radoslav Milojičić: Stvarno nema smisla.)
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da u redovima opozicije vlada velika nervoza, nešto ih žulja, ne osećaju se baš najbolje. Što se tiče izlaganja gospodina Boška Obradovića, on iz sednice u sednicu čovek priča jedno te isto. Koji god predlog zakona da je na dnevnom redu, SNS i Aleksandar Vučić su najveći zlikovci na svetu i uvodimo, kaže on, gej brakove. Gospodine Marinkoviću, juče su u Saveznoj Republici Nemačkoj održani izbori. Pobedila je stranka Angele Merkel. Stranka koju podržava gospodin Boško Obradović je alternativa za Nemačku – to su neonacisti. NJima je čestitao gospodin Boško Obradović. Ono što gospodin Boško Obradović ne zna, čini mi se da ne zna, jedan od funkcionera Alternative za Nemačku je gospođa koja se zove Alis Vejdel, koja je deklarisana lezbejka, živi sa suprugom, dakle sa osobom ženskog pola i odgaja dvoje dece. E, to su prijatelji gospodina Boška Obradovića. I ako nekome prigovara za uvođenje gej brakova, gospodin Boško Obradović se direktno zalaže za uvođenje gej brakova. Gospodin Boško Obradović direktno radi na kvarenju naše dece i naše omladine. Ja vas molim, gospodine Marinkoviću, da mu to ne dozvolite.
Hvala. Povreda Poslovnika, reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Učinili ste, po mom uverenju, više povreda Poslovnika, odnosno član 108, jer smatram da se ne starate o redu na sednici Narodne skupštine i član 27, koji kaže da treba da se starate o primeni ovog Poslovnika. Najpre, vi ste određivanjem pauze, iako ste se pravili posle da niste videli moj zahtev za reklamacijom Poslovnika i niste mi dali reč odmah po neposredno učinjenom prekoračenju, odnosno kršenju Poslovnika, s vaše strane, a to smatram prvom merom koju ste uveli određivanjem pauze, kao i prethodni put. Dakle, određivanjem pauze, uskraćujete narodnim poslanicima da govore, umesto da se starate o tome da govore...
Poštovana koleginice, ne uskraćujem pravo poslanicima da govore, nego da dobacuju i potpuno nerazumljivo, ništa ne mogu da razumem. Svako ima pravo da govori. Drugi put ukazujete na ovo, samo završite – u čemu je povreda, koji član je povređen? Rekli ste 108. Na koji način, obrazložite, molim vas. Izvolite.
Prvo vas molim da me ne prekidate, da izdržite dva minuta. Ja ću isto tako izdržati koliko god treba vaše obrazloženje. Molim vas, nemojte više da me prekidate. Svaki put ste me danas prekinuli. To nema nikakvog smisla. Upravo pokušavam da objasnim da ste povredili član 27. i član 108, dakle, staranje o redu, za koje smatram da ne ispunjavate i ne izvršavate valjano i primenu Poslovnika. Dakle, uskraćujete poslanicima pravo da govore. Mene prekidate svaki put. Dok govori drugi narodni poslanik, izričete opomenu trećem narodnom poslaniku, bez ikakvog obrazloženja zašto se to dešava. Dok se mi vrlo glasno javljamo za reč i u sistemu smo, ne dajete nam pravo, koje je pravo prečeg, da reklamiramo Poslovnik, već dajete drugim kolegama koji su se posle nas prijavili, a obuhvatom pogleda apsolutno se ni ne potrudite da uzmete u obzir celu salu. Pravite se da nas ne vidite i pravite se da nas ne čujete. Ja vas molim da to više ne činite.
Hvala. Trebali bi da znate šta znače čl. 108. i 109. posle ovoliko vremena u parlamentu. (Marinika Tepić: Tražim vaše obrazloženje.) Da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje o povredi Poslovnika? (Marinika Tepić: Tražim vaše obrazloženje.) Da, obrazložio sam. Pogledajte u Poslovniku, ima, piše čl. 108. i 109. šta podrazumevaju. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Gospodine Marinkoviću, zaista nisam toliko nizak da me ne vidite. Gospodin Đurišić i koleginica Tepić i ja stojimo i držimo Poslovnik 15 minuta. Bole nas ruke od držanja Poslovnika i vi se pravite da nas ne vidite.
Meni je žao, izvinite zbog toga što vas bole ruke.
Nemojte da me prekidate, molim vas, dozvolite mi da završim. Ovo nije rasprava ispred prodavnice gde ljudi popiju pivo kada svrate, ovo je Narodna skupština. Molim vas da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine.
Da li možete da kažete član?
Molim vas da me ne prekidate.
Moram da vas prekinem ako ne kažete član koji sam povredio.
Član mogu da kažem i na kraju.
Ne možete.
Navedite mi gde piše da mora na početku?
Molim vas, kažite član ako želite dalje da govorite.
Reklamiram član 107. – dostojanstvo. Gospodin Martinović je malo pre kolegi iz opozicionih klupa rekao da je bitanga. On je povredio dostojanstvo, pod broj jedan. Pod broj dva, vi ste povredili dostojanstvo time što ste čitali amandman. Svi poslanici opozicije znaju da čitaju. Ako ste čitali poslanicima SNS, takođe ste povredili dostojanstvo Skupštine. Nema potrebe to da radite. Ja vas molim da ovu raspravu privedete toku kakav ona zaslužuje. Nema potrebe to da radite. Nemojte da dozvolite, ovo vam ne kažem zbog sebe, zbog vaše partije, kažem vas zbog dostojanstva Skupštine, da vas maltretira jedan Martinović i da vas maltretira gospođa Gojković sa mesta i da vam naređuju šta ćete vi da radite. Vi u ovom trenutku predsedavate Skupštinom. Zaboravite njih.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Radoslav Milojičić: Da.) Hvala. Po Poslovniku, reč ima Aleksandar Marković.
Zahvaljujem. Više članova Poslovnika o radu je povređeno: 105, 106, 107, ali i 108. i 109. od prethodnih nekoliko govornika, konkretno od prethodnog govornika. Ja, predsedavajući, rizikujući da dobijem opomenu od vas, i spreman na takvu žrtvu, moram da vas pitam – dokle ćete da dozvoljavate najgorima među nama ovde da se iživljavaju nad Narodnom skupštinom? Jedan najgori, koji u celom mandatu je umeo samo da vređa, i danas je to radio, nazivajući nas ludacima, kriminalcima, švercerima itd, i drugi najgori, jer je za svog mandata, dok je bio predsednik opštine, jedino što je uspeo da uradi, to je da upropasti opštinu i da je pokrade za tri milijarde dinara. Da vas pitam dokle ćete dopuštati takvo maltretiranje? Zahvaljujem.
Hvala. Mogu da vas razumem i naravno trudim se, zajedno sa predsednicom parlamenta, da pokušam da ubedim narodne poslanike da se takvi termini, takva terminologija ne koristi. Naravno da je ispod svake časti, ispod svakog nivoa rasprave, ali kao što i sami znate u skladu sa Ustavom svako može da postane narodni poslanik, da bude izabran, te ne možemo uticati na kućno vaspitanje i nivo obrazovanja. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, povreda Poslovnika.
Predsedavajući, ja sam hteo da se javim po jednom članu, ali prošlo je mnogo vremena i sada ću da govorim o članu 103. stav 3. koji ste povredili. Pročitaću ga – Predsednik Narodne skupštine daje reč narodnom poslaniku koji ukazuje na povredu iz stava 1. ovog člana odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika, s tim što predsednici poslaničkih grupa imaju prednost. Znači, ja sam predsednik jedne poslaničke grupe, male, ali kako kaže naš Poslovnik predsednik sam. Samim tim imao sam pravo da govorim pre dvojice kolega koji su govorili ovde sada pre mene. Hajde da kažem da smo se svi javili u isto vreme, a nismo, nego sam se ja javio pre njih. Znači, vama Poslovnik ne daje pravo da vi dajete reč po partijskom ili ne znam kakvom nahođenju, simpatijama ličnim ili ne znam čemu, nego samo u skladu sa ovim Poslovnikom. Ako kaže Poslovnik – da poslanik koji se javio za povredu Poslovnika ima pravo da dobije reč odmah i da u tom slučaju imaju predsednici poslaničkih grupa prednost, meni ste morali da date reč pre pola sata, pre nego što ste odredili poslednju pauzu. Moj razlog za javljanje tada je bio što ste pročitali ovde jedan amandman, valjda u želji da ovu raspravu uvedete u normalan tok, što ja podržavam. Molim vas da sada čitate svaki amandman kako bi znali poslanici o čemu se raspravlja i kako bi znali građani. Građani ovde mogu da čuju na član taj i taj, predložio je amandman taj i taj, i ne znaju o čemu mi ovde govorimo. Iz ovih diskusija koje su ovde bile vrlo je teško i da shvate. Podržavam to što ste vi čitali. Ja vas molim da svaki od 1.234 amandmana, koliko je podneto na ova dva zakona, pročitate da bi znali o čemu razgovaramo.
Hvala, kolega Đurišiću. Nisam vas primetio, niti ste bili na listi. Sada ćemo dati reč gospođi Maji Gojković koja će govoriti upravo po amandmanu. Građani Srbije će moći da vide, da čuju… (Boško Obradović: Replika.) Dobićete repliku. Reč ima Maja Gojković, po amandmanu. Izvolite.
Izvinite, što ću prvo reći jednu rečenicu. Samo vi imate pravo da određujete kada se daje i u kojim slučajevima replika. Znači, na viku ništa i kome nije jasno, lepo kod Gordane Čomić, uzme stenograme i pogleda kako je ona to vrlo elegantno i strogo radila bez gledanja u pravcu onih koji su vikali replika. I, ona mi je uzor. To je bio samo uvod i mogli bi da se zaista vratimo na raspravu…
Sada se upravo vraćamo.
Izvinjavam se, nemojte mi upadati u reč. Ili možete da napravite red ili ne možete? Recite, pa da napravimo pauzu. … o Predlogu zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. To je vrlo važna tema o kojoj mi treba nekoliko dana da raspravljamo, odnosno o amandmanima, kakvi su, takvi su, ali amandmani su, kojima neko pokušava da popravi suštinu ovog zakona. Znači, od replika, od povreda Poslovnika deca i ljudi koji rade u sistemu obrazovanja nemaju ama baš ništa. Zato molim da se vratimo na suštinsku raspravu. Imamo 2.000 amandmana i svaki amandman donosi nešto pozitivno ili negativno. U ovom slučaju, podnosilac, to je čini mi se, od ove kakofonije nemoguće je pratiti sednicu, poslanička grupa Dveri, Boško Obradović je pokušao da obrazloži taj amandman i upravo taj način i obrazloženje koje je dao svakog čoveka u ovoj državi treba da razuveri u dobronamernost podnošenja ovog amandmana. Znači, kada bi samo pogledali da traže da se reči „drugi zakonski zastupnik“ menjaju u reč „staratelj“, ako se ne varam da smo na tom amandmanu, pomozite mi, ministre, to građanima ne znači ništa, kao zakonski staratelj itd. Kada sam čula kao poslanica, koja ne beži od toga da pripada evropskoj partiji naroda i da moja opredeljenja svakako nisu ekstremno levičarsko opredeljenja, ali kada sam čula njegovo obrazloženje, naravno da ne mogu da prihvatim amandman. Prvo, ono što je izgovoreno u ovom našem domu je svakako govor mržnje. To je svakako bio govor mržnje i od toga ne može da se pobegne. Znači, čak i krajnja desnica ovde mora da se suzdrži od govora mržnje. Obrazloženje je bilo da SNS, kao stranka koja je srž Vlade Republike Srbije i koja omogućava svojom većinom ovde da Vlada Republike Srbije opstane na čelu sa Anom Brnabić, promoviše homoseksualizam i gej brakove i da mi promovišemo usvajanje dece u gej brakovima. Pošto su mene uvažene kolege iz opozicije danas stavili na stub srama kako ja ne znam Ustav, kako ja ne znam šta je zabranjeno tim Ustavom, iako nisu razumeli o čemu se govori, o zabranama, ovim ili onim… (Radoslav Milojičić: Da li je ovo po amandmanu?) Da, govorim o amandmanu, uvažene kolege. Znači, svakako sam očekivala, pošto se poslanici sa vaše leve strane većinom deklarišu da su levičarskih opredeljenja, evo Živković kaže da nije levičarskih opredeljenja, da su protiv svih diskriminacija, da su za apsolutne slobode u našem društvu, bez obzira šta to značilo, oni su svi mirno sedeli i niko se nije javio, osim povrede Poslovnika upućene vama, da protestvuje zbog onoga što je rekao poslanik Boško Obradović, obrazlažući ovaj amandman. Znači, SNS sigurno ne promoviše neke vrednosti protiv kojih su naši glasači, ali nas Ustav usmerava na određene stvari, na to da smo svi mi u ovom društvu jednaki i kako neko ko pripada evropskoj partiji naroda treba vas da upozorava da smo svi mi u ovom društvu jednaki, onda je najmanje ono što očekujem, prvo, da budete protiv ovog amandmana, ne zato što sada ovi predlažu, kao ovi su naši, ovi nisu naši, nego vi vašu političku orijentaciju morate da dokažete time što ste protiv ovakvog amandmana, a drugo da osudite ovaj govor mržnje. Šta to znači promovisati gej brakove u našem društvu? Šta to znači promovisati usvajanje dece u gej brakovima u našem društvu? Šta to znači usvajanje dece? Da mi se pokaže u ovom zakonu gde to ima. Podnosilac amandmana je zloupotrebio instituciju podnošenja amandmana samo da bi govorio krajnje desničarska opredeljenja svoje partije i možda po nekog ko je glasao za njega, iako ja, godinu i nešto, nisam sigurna dali su prešli cenzus ili nisu prešli. Ja još uvek nisam sigurna, ali zaista obrazloženje amandmana je skandalozno. Srpska napredna stranka i sve one stranke koje čine i podržavaju vladajuću većinu i ne mogu ovakav govor mržnje da podrže i ne možemo da podržimo politiku koja se promoviše u ovom parlamentu, a na ovaj način na koji je Boško Obradović to obrazložio. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Razumem da se vladajuća većina uvek uznemiri kada ih dovedemo u direktnu vezu sa promocijom homoseksualizma u Srbiji, jer nikada promocija homoseksualizma u Srbiji nije bila na tom nivou kao za vreme vlasti Aleksandra Vučića i SNS. Znači, to je gej frendli vlada, to je gej frendli predsednik, imate prvog gej ministra, imate gej premijera, pravite gej parade dva puta godišnje u Beogradu i sada ih širite širom Srbije. Nikada prava homoseksualaca nisu tako cvetala kao u vreme vlasti Aleksandra Vučića i SNS. Naravno, da vi podržavate i Angelu Merkel, jer je ona već usvojila mogućnost homoseksualnih brakova i usvajanje dece od strane homoseksualnih parova. Naravno da ste vi u tom trendu evropskom, da ste vi ta gej frendli politika, da ste vi ta, ne znam kako bi to naš narod nazvao, rizikujem da dobijem opomenu… Dakle, ono što je poenta priče jeste – zakonski zastupnik se uvodi ovde kao apsolutno nepostojeća kategorija. Pored roditelja i staratelja, vi želite da proširite tu mogućnost da još neko bude zakonski zastupnik, staratelj nad decom. Ko? Pa, naravno, homoseksualni bračni parovi kojima ćete vi omogućiti da usvoje decu, po nalogu Angele Merkel i vaših zapadnih mentora koji su vam naložili da organizujete gej parade, a vi umesto jedne, sad organizujete dve, da se pokažete napredniji nego što su to čak i na zapadu. To vam je SNS i Aleksandar Vučić. Znači, služite zapadu duplo više nego što čak i oni traže od vas da im služite, da biste se dodvorili, da biste se slizali, da biste ste se pokazali kao zapadnjaci veći od zapadnjaka. To je ono što mi ovde ukazujemo. Zašto gospodin ministar ćuti? Što ne objasni ko je zakonski zastupnik i da li su to homoseksualni bračni parovi?
Hvala. Pravo na repliku, Maja Gojković. Prijavite se, molim vas, još jednom.
Ja se izvinjavam poslaniče, ja neću koristiti repliku. Zaista ne želim da koristim repliku, želim da pričam o amandmanu, ali to je prosto nemoguće kada slušate… (Poslanici DS negoduju.) Čujem neke glasove. …Kada slušate predlagača, predlagač govori o svemu osim o svojim nekim strahovima i sumnjama, što stvarno više nije u domenu rasprave u parlamentu. On vidi i ono što nema u zakonu. Sada kada se meni dozvoli, kao nekom ko je iz Evropske partije naroda i ko sigurno ne promoviše ništa što ne žele da promovišu građani Srbije, ili što opet da se vratimo na Ustav, o kome smo slušali čitavo prepodne, ne govori, jedino u šta mogu da posumnjam, ali sigurno neću podržati ovaj amandman, jer ovaj amandman nema veze uopšte sa predlogom zakona, niti sa tim članovima, da je predlagač koji je 2014. godine u svojoj kampanji imao plakate u kojima govori „Da muškarci“ u stvari želeo nama nešto drugo ovde da saopšti, svoje strahove i svoje sumnje šta bi to zakon možda mogao u nekoj njegovoj podsvesti da zaista radi. Iskreno da vam kažem, kao običan poslanik, pošto ovde poslanici ne znaju šta znači Poslovnik i šta znači sesti u klupe, kada sednem u klupe ja nisam predsedavajući, nisam predsednik. Kao običan poslanik, kao član SNS mogu samo da izrazim sumnju u njegovu seksualnu orijentaciju, jer on danima samo o čemu govori to je o homoseksualizmu, o gej brakovima, o mogućnostima da gej brakovi usvajaju decu i to je sada počeo da nam prikazuje kroz obrazloženje svojih amandmana. Inače, nema potrebe da muškarac lepi plakate sa nazivima i sloganima „Da muškarci“. Šta to znači, ja to uopšte ne razumem. Hvala vam.
Hvala. Vjerica Radeta, izvolite. (Balša Božović: Poslovnik.) Prvo Vjerica Radeta pa onda.
Prvo, nekoliko puta smo skretali pažnju poslanicima vlasti da kada govori opozicija i danas se to ceo dan ponavljalo, da izostave SRS, kada govorite uopšte o opoziciji. Mi smo jedina prava opozicija vlasti i ne želimo da budemo svrstani u ovu opoziciju novog DOS-a. Zaista smo vas lepo molili. Mislite o nama šta god hoćete, govorite o nama šta god hoćete, ali ne možete da govorite o LJotićevcima i da tu svrstate poslanike SRS. Ne možete da govorite kao malopre, kada se govorilo o Dušanu Pavloviću i o njegovoj ideji oko besplatnog i obaveznog srednjeg obrazovanja. Znate da se mi srpski radikali zalažemo za upis na fakultete bez prijemnog ispita. To smo rekli svima. Taj Dušan Pavlović, potpredsednik DJB je pre tri dana izašao u javnost sa svojom kolumnom na nekom svom blogu, gde je rekao da u Srbiji 35% dece može da položi prijemni ispit zato što su to deca bogatih roditelja, pa bogati roditelji, kako je rekao, mogu da stvaraju radne navike svojoj deci i oni mogu da ih podstiču da uče, a kaže – deca iz nižih slojeva ne studiraju, njihovi roditelji im ne stvaraju radne navike da uče, njihovi roditelji nemaju pare da im plaćaju, a u suštini je on tvrdio da svako plaća visoko obrazovanje i to na jedan zaista skandalozan način gde je razdvojio bogate i siromašne i zamislite šta misli Dušan Pavlović i DJB. Ko je bogat on je i pametan, ko je siromašan nije. Neće biti da je tako. Hvala.
Reč ima ministar Mladen Šarčević.
Samo da kažem jedno objašnjenje, a vezano je za školsku praksu. Pravnici koji su radili na izradi zakona i to ljudi i sudije iz Kasacionog suda su nam predložili ovu formulaciju zakonski zastupnik. Ona je šira od roditelja i staratelja, jer jednostavno, ako dođe do razvoda u porodici jedan od roditelja postaje zakonski zastupnik, a drugi ne. Škola i te kako mora da vodi računa ko ima zabranu prilaska ili ako je u pitanju zlostavljanje, većinom i češće žene, tako da je to razlog. Dešava se da dolazi do smrtnog slučaja oba roditelja. Tada hraniteljska porodica, kao i neki od članova porodice, možda deda i baba postaju zakonski zastupnici. Ne vidim ništa loše u tom terminu. On je mnogo širi, a svakako da su u njemu sadržani i roditelji i staratelji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, po Poslovniku.
Dakle, posle pola sata sam dobio pravo da reklamiram Poslovnik. Član 107. je dostojanstvo, pa bih sve neke povrede koje su se dogodile u poslednjih 30 minuta… (Aleksandar Martinović: Ne može posle pola sata Poslovnik.) Evo, i sada gospodin Martinović ometa rad Skupštine, a vi ga ne opominjete, dakle i ovo je takođe povreda Poslovnika.
Koji član?
Član 107. Dakle jako je važno da ukoliko želite da se na jedan pristojan način komunicira u ovom Domu, treba da date nekome pravo na povredu Poslovnika, ukoliko taj neko traži povredu Poslovnika. Ne vidim gde žurimo ta dva minuta, ako želimo samo da upristojimo ovu raspravu? Mislim da je nepristojna ova rasprava. Nepristojna iz prostog razloga što je u nekoliko navrata predsednica Skupštine sa svog mesta opominjala Gordanu Čomić koja nije bila u sali i njen način vođenja sednice od 2008. do 2012. godine, kada je gospođa bila članica G17 plus. Nije ni bila u ovoj sali. Posle toga nije prešla cenzus na izborima u Novom Sadu…
Čekajte kolega, izvinjavam se, ne razumem, kako je prekršen taj član i dostojanstvo? Jel ovde ne može da se pomene ime narodne poslanice? Nemojte molim vas. Idemo dalje. Povreda Poslovnika, Maja Gojković.
Uvaženi predsedavajući, mislila sam da diskutujemo o amandmanu, ali ako ste mi dali po povredi Poslovnika, to ću pravo iskoristiti. Član 107. govori o dužnom poštovanju… (Boško Obradović: To je sada bilo.) Nije sada bilo, bio je 103. ili šta se već gospodin Balša Božović setio da kaže. Svakako je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, pa i onda kada traži povredu Poslovnika. Ne znam uvaženi predsedavajući, gde u Poslovniku postoji odredba da ne može da se spominje rad poslanika koji trenutno nije u sali. Najbolje da onda ništa ne smemo da govorimo kao poslanici i da ne smemo da spominjemo nijednog političara koji je u sali, van sale, u gradu, u državi samo zato što se pozivamo na primer prakse kako je to radila Gordana Čomić kada je bila predsedavajuća. U vreme kada je Gordana Čomić bila predsedavajuća nije bilo trećine parlamenta ovde, jer ih je sve izbacila napolje i to je jedna istorijska činjenica i to nije ništa strašno. Ne primenjujem takve mere, ali imam prava da u svom govoru pokažem da je Gordana Čomić dobro radila, jer je striktno poštovala Poslovnik i nije dala opoziciji da prekrši taj Poslovnik ni za jotu. Ne znam zašto to smeta Balši Božoviću, meni zaista ne smeta. Da se razumemo, u kojim sam ja strankama bila, jesam, nisam, o tome govore birači, sigurno ne Balša Božović. Ali, samo ga molim, sledeći put kada bude govorio, da se samo okrene oko sebe, samo da se okrene oko uvaženih poslanika koje on podržava ili oni njega podržavaju, i da izvadi istorijat pripadnosti svih političkih partija ko je gde pripadao i da završimo, i da krenu od Zorana Živkovića, Marinike Tepić, da krenu od poslanika koji su napravili njihovu poslaničku grupu, da krenu iz zadnjih klupa, da pogledaju poslaničku grupu koja sedi ispred Dveri itd, i tako bliže, i da završimo jednom sa tim. Jeste, ja sam bila u 502, razmišljam o 505, ne možete mi ništa, ali okrenite se oko sebe. Hvala.
Zahvaljujem. Zbog toga što trenutno nemamo red u sali, odrediću pauzu od pet minuta, pa ćemo nastaviti da radimo po amandmanima.
Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. (Marinika Tepić: Poslovnik.) (Radoslav Milojičić: Poslovnik.) Reč ima Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Da bi štedeli vreme, s obzirom da smo mnogo propustili, ja neću obrazlagati. Hvala.
Hvala. Reč ima Marko Atlagić.
Odustajem od obrazloženja, zbog uštede vremena.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Žigmanov. Nije tu. Na član 4. amandman je podnela poslanica Vesna Marjanović. Nije tu. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, podneo sam amandman u želji da olakšamo deci koja imaju smetnje u razvoju i koju imaju neku tešku bolest, da i posle 17 godina, ujedno možda i posle 19 godina sa vašom dozvolom, krenu u prvi razred srednje škole. To sam obrazložio tako što su to u pitanju učenici koje postojeći zakon već prepoznaje, kao one koji su se sa zakašnjenjem uključili u obrazovni proces. Reč je o učenicima sa smetnjama u razvoju, jer se njihovo stručno obrazovanje mora odvijati kontinuirano i u punom obimu nastave, a minimalna trećina učenika koji pohađaju škole za učenike sa smetnjama u razvoju prilikom upisa u srednje škole, imaju više od 17 godina. Svedoci smo da brojne i retke bolesti, brojni onkološki procesi traju znatno dugo i da decu praktično onemogućavaju da upišu, tj. da uče i da nakon toga krenu u srednju školu. Zato je predlog ovog amandmana da deca mogu i sa 17 godina, u nekim slučajevima sa 19 godina, uz vašu dozvolu da upišu prvi razred srednje škole. Želja je da se deci omogući da nakon savladavanja teške bolesti, da nastave svoje školovanje, jer i kao lekar i kao nastavnik mogu vam reći da je nastava jedan dobar vid terapije tih stanja i da je otežavajuće kada nekoga izbacite iz procesa edukacije, iz procesa učenja. Zato je moj amandman upravo bio usmeren da im se omogući da nastave upis u srednju školu, prvi razred srednje škole, uz svakako medicinsku dokumentaciju, uz obrazloženje stručnih službi i uz vašu saglasnost. Pre nekoliko nedelja sam vam i zvanično dostavio jedan dopis za jednog dečaka iz Niša, neću spominjati ime, ali je javnost već upoznata sa njegovim imenom i prezimenom i sa njegovom dijagnozom. Na sreću se sve lepo završilo. Ne znam da li ste vi to reagovali na osnovu mog dopisa koji sam prosledio vama, ali se to lepo završilo, dečak je upisao prvi razred srednje škole. Ja vam se zahvaljujem, ukoliko smo uspeli da pomognemo jednoj porodici, jednom dečaku koji ima autizam. Ovaj predlog je dobar i ja bih voleo ukoliko postoji mogućnost da se ovaj amandman usvoji. Hvala.
Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su poslanici Milan Lapčević i zajedno Dejan Šulkić i Gorica Gajić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Gorica Gajić.
Hvala gospođo predsednice. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, vi ste verovatno, a ja hoću da verujem u to, svesni da snosite veliku odgovornost i nosite veliku odgovornost u društvu, s obzirom da vodite ovaj sistem obrazovanja koji je po meni jedan od kamena temeljaca za sveukupni razvoj naše zemlje, uz naravno, po meni, zdravstvo i kulturu, jer samo zdrav, obrazovan i kulturan čovek, pojedinac i zajednica može da bude temelj sveukupnog privrednog razvoja naše zemlje. Da li ćete ovim zakonom, sistemskim zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja postići to, videćemo u vremenu koje dolazi. Ili ste ovaj zakon doneli kao predlog zakona u Skupštinu, samo da biste uskladili zakonodavstvo iz ove oblasti sa zakonodavstvom EU. Sudeći po broju amandmana koji je pristigao na ovaj predlog zakona, sklona sam tome da verujem da ovaj zakon neće ispuniti očekivanja ni vaša, a ni naša. Da se ja sada vratim na jedan amandman, na član 4. koji su podneli poslanici DS. Ovaj član reguliše besplatno pravo na obrazovanje, pa se u članu, odnosno u stavu 6. kaže – lice koje je steklo srednje obrazovanje, a želi da se prekvalifikuje ili dokvalifikuje, stekne specijalističko ili majstorsko obrazovanje, plate školarinu. Mi smo ovde podneli amandman samo ako je to lice zaposleno. Mi već godinama unazad pričamo o tome da naš sistem obrazovanja nije prilagođen zahtevima tržišta rada. Mnoga zanimanja sa kojima naši učenici izlaze iz osnovnog i srednjeg obrazovanja su zastarela i mnoga naša deca koja završe srednje obrazovanje, dugo su na evidenciji za nezaposlena lica i vrlo često imaju potrebu da se prekvalifikuju i dokvalifikuju. Znači, ako su nezaposleni i ako dugo čekaju posao, red je da se takvim licima omogući prekvalifikacija ili doškolovavanje. Naravno, oni koji rade, verovatno je njihov motiv da se prekvalifikuju na neko bolje plaćeno radno mesto, njima i treba ostaviti obavezu da plaćaju školarinu. Kod stava 8. ovog amandmana predviđeno je da visinu školarine određuje ministar, naravno prema vrstama obrazovanja i vaspitanja, s tim da lica, tj. učenici koji su stariji od 17 godina, a nađu se u teškoj materijalnoj ili socijalnoj situaciji, u Predlogu zakona stoji - mogu da budu oslobođeni plaćanja školarine. Mi smo amandmanom odreagovali da budu oslobođeni pod obavezno, znači da bude oslobođena i lica koja su u teškoj socijalnoj i materijalnoj situaciji. Verujte mi, kao neko ko radi u socijalnoj službi, odnosno u Centru za socijalni rad, imate mnogo lica koja su iz tih teških socijalnih sredina ,pogotovo ako je to romska populacija, koji i jesu stariji od 17 godina, koji nemaju adekvatno obrazovanje. Svi se trudimo da ih uključimo u sistem rada, pre svega u sistem obrazovanja, ali nemaju sredstava. Molila bih vas da to bude obavezno za takva lica. Vrlo često smo sad ovde, mnogi poslanici su govorili o tome šta je to besplatno i šta je to što vi kao ministarstvo treba da prihvatite, pa smo ovde dugo polemisali o pravu na besplatne udžbenike. Ne samo da to treba da bude besplatno, i da li to vi treba da snosite, jer vi ste veliki deo tih obaveza koje nose epitet besplatno prebacili na lokalne samouprave. Nisu sve lokalne samouprave obratile dužnu pažnju na sistem obrazovanja. Na sreću, ja dolazim iz jedne lokalne samouprave, to je opština Svilajnac, koja velika sredstva izdvaja za razvoj školskog obrazovanja. Počev od toga da su sve, apsolutno sve, i gradske i seoske škole, i osnovne i srednje škole potpuno rekonstruisanje, opremljene savremenom opremom i mogu da se mere sa srednjim i osnovnim školama u svetu i u Evropi. Isto tako izdvajamo, red je da to prosto napomenemo zbog mnogih lokalnih samouprava koje nemaju mogućnosti i ne polažu dužnu pažnju sistemu obrazovanja - besplatan prevoz za učenike srednjih škola, pogotovu ako su iz socijalnih sredina, besplatnu đačku kuhinju za učenike osnovnih škola, naravno sa napomenom na one učenike iz socijalno ugroženih sredina. Dajemo po pet hiljada dinara godišnje na početku školske godine za školski pribor i opremu za decu predškolskog uzrasta i za decu u osnovnom obrazovanju. Znači, to su sve te neke pogodnosti koje naša lokalna samouprava može da iz svog budžeta izdvoji, ali to su samo sporadične stvari. Mnoge lokalne samouprave ne mogu da izdvoje i onda su mnoga naša deca, a isto tako i nastavnici, suočena sa nedostatkom para. Zato vas molim da dobro pogledate kada dođe član tamo šta se finansira iz budžeta lokalne samouprave ili iz republičkog budžeta, da obratite pažnju na naše amandmane gde smo reagovali i kod tih članova. Hvala.
Hvala. Reč ima Milan Lapčević.
Govoriću o amandmanu koji sam podneo na član 4, a koji govori o pravu na besplatno obrazovanje. Pored ostalog, predviđeno je da lica koja su stekla srednje obrazovanje, a žele da se prekvalifikuju ili dokvalifikuju, steknu specijalističko ili majstorsko obrazovanje, plaćaju školarinu. Mi smatramo da sistem obrazovanja treba da služi građanima Srbije da ih nauče, obrazuju, dakle da se kroz sistem obrazovanja steknu određene veštine i znanja da bi mogli ta znanja i veštine sutra da upotrebe za svoj život, da mogu da nađu zaposlenje i da budu korisni građani države Srbije. U članu 3. je predviđeno da i strani državljani i lica bez državljanstva imaju potpuno ista prava kao i građani koji su državljani Republike Srbije na vaspitanje i obrazovanje. Dakle, i oni podležu u kategoriju lica koja imaju pravo na besplatno obrazovanje, pa je naša intervencija da onim našim sugrađanima i državljanima Republike Srbije koji žele da se prekvalifikuju i steknu neka nova obrazovanja, jer sa onim što su završili, a imaju više od 17 godina, ne mogu da nađu odgovarajuće zaposlenje i, naravno, obezbede sebi i svojoj porodici egzistenciju, da im sistem obrazovanja Republike Srbije i Ministarstvo, odnosno država, dozvole da steknu te nove prekvalifikacije i dokvalifikacije, ta nova znanja koja će im koristiti sutra da nađu posao, da to bude besplatno. Smatramo da ne treba u tom smislu da se pravi diskriminacija, naročito prema onim licima koja su loša materijalnog stanja. Dakle, da budu pod obavezno oslobođeni školarine ako žele da se prekvalifikuju ili dokvalifikuju.
Hvala. (Radoslav Milojičić: Poslovnik, predsednice!) Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, u skladu sa odredbama Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Reklamiram član 103, gospođo predsednice, koji kaže ovako: „Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjenu na sednici Narodne skupštine“. Petnaest minuta sada tražim reč. Neću da kažem molim, jer je to vaša obaveza i nema ovde šta koji poslanik da moli. S druge strane, u istom članu 103. se kaže: „Narodni poslanik je dužan da navede koji član ovog Poslovnika je povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže dva minuta“. Gde piše ovde da mora da na početku svog izlaganja poslanik kaže koji član je povređen? Može da se kaže i na kraju. Zašto ne dozvoljavate pripadnicima pre svega DS i cele opozicije povredu Poslovnika? Vi to radite vrlo kratko, ali vaš prethodnik ovde, koga ste vi ostavili da vas zamenjuje, radi to maltene celog dana. Po 15 do 20 minuta ovde i kolega Đurišić i drugi poslanici i ja tražimo povredu Poslovnika. Zaista mi nije jasno da li će tih dva minuta, a pri tom su se činile greške, da oduzme nekome toliko dragocenog vremena. Nema potreba da demonstrirate silu, zaista nema potrebe. Ne kažem to sada lično vama, kažem predstavnicima vlasti SNS, jer i u januaru i februaru 2000. godine je neko demonstrirao silu, pa posle šest-sedam meseci znamo šta se desilo. Nema potrebe za ovakvim dešavanjima na sednici. Kažem vam još jednom, ne govorim to sada lično vama, ali vi sada u poslednjih 15 minuta predsedavate, ali zaista vidite sa ljudima koji vas menjaju, pogotovo sa poslanicima SNS koji ovde izgovaraju najžešće optužbe na naš račun.
Hvala. Koji član tačno sam povredila? (Radoslav Milojičić: Član 103.) Čitav? (Radoslav Milojičić: Pretposlednji stav.) Dobro, hoćemo li glasati o povredi Poslovnika? (Da) Sada bih, da sam zlonamerna, rekla da su vam sugerisali i dobacivali drugi, pa bi morali da vas ostave na miru, ali umete vi to i sami. Hvala, glasaćemo o tome. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Reč ima Nenad Konstantinović.
Poštovana predsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, Socijaldemokratska stranka je podnela jedan amandman koji ima za cilj da obezbedi za određene kategorije besplatno srednje školovanje, odnosno dokvalifikaciju i prekvalifikaciju onima koji to žele. Dakle, mi smo ovim amandmanom predložili da školarinu ne plaćaju učenici koji se upisuju na dalje obrazovanje, odnosno koji se spremaju za polaganje maturskog ispita, zatim lica koja se prekvalifikuju i dokvalifikuju iz zdravstvenih razloga i oni kojima je prethodno prestao radni odnos, odnosno koji su postali tehnološki višak. Vi ste nama u obrazloženju kada ste odbili ovaj amandman rekli – to je u suprotnosti sa našim konceptom, odnosno konceptom Ministarstva o besplatnom obrazovanju. Dakle, ministre, molim vas da još jednom razmislite, a pozivam i narodne poslanike ukoliko ministar neće da prihvati ovaj amandman, da omogućimo onima koji su završili tri razreda srednje škole, žele da polože maturski ispit, da mogu da to urade besplatno, da omogućimo onima koji se prekvalifikuju, dakle ljudi koji su izgubili posao, a izgubili su posao jer nemaju dovoljno kvalifikacija, koji odlaze na biro gde imaju, moram da kažem, minimalnu, smešnu naknadu za šest ili devet meseci. Oni nemaju para da plate školovanje da se prekvalifikuju. Šta ćemo da radimo sa tim ljudima? Izgubite posao jer nemate dovoljno znanja, hoćete da steknete novo znanje, ali nemate para da platite. Molim vas, da ljudima koji su postali tehnološki viškovi u ovoj zemlji omogućite da se prekvalifikuju besplatno. Vi ste rekli u poslednjem i pretposlednjem stavu ovog člana da će ministarstvo koje određuje visinu školarine u ovom slučaju, da će ministarstvo odlučivati koga će izuzeti pa će mu dati da se besplatno školuje. Ministarstvo će odlučiti za određene socijalno ugrožene da mogu. Mi ne želimo da ministarstvo arbitrira od slučaja do slučaja. Hoćemo da imamo jasnu normu koji su ti koji mogu da dobiju besplatno školovanje, ostali ne mogu da dobiju besplatno školovanje. Nemojte diskreciona prava sebi davati, jer mi, naravno, sumnjamo da će ti koji mogu da dobiju besplatno školovanje biti članovi SNS. Isto ono što smo pričali i za direktore koje ćete vi birati i postavljati a bez jasnih kriterijuma. Dakle, molim vas da usvojite ovaj amandman i da omogućimo ljudima koji ne mogu da plate, a žele da steknu novo znanje, da mogu da se zaposle. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Od vremena ovlašćenog predstavnika, gospođo predsednice. Pridružila bih se ovom zahtevu i amandmanu i svakako ćemo ga u danu za glasanje podržati, a i vi gospodine Šarčeviću, razmislite o tome. Toliko ste obaveza na sebe uzeli i nadležnosti ovim novim zakonom, da ja ne znam kako ćete vi da postignete sve to što ste sebi u nadležnost dodelili. Sada vidimo da je Odbor za obrazovanje na zahtev predsednika Odbora, inače vlasnika i predsednika i nekakve instance, na jednom privatnom univerzitetu, koji već deset godina ne može da se akredituje, uspeo da vam dodeli još nadležnosti, koje će verovatno ići u korist toga da on stekne akreditaciju koju deset godina ne može da stekne. O tome ćemo pričati kada bude Zakon o visokom obrazovanju. Vi sada među svim tim novim nadležnostima koje sebi pripisujete, sada sebi još dozvoljavate da budete nekakva milostiva instanca koja će da određuje ko u Srbiji ima pravo kada izgubi posao, da se prekvalifikuje besplatno, a ko mora da plati za to da bi stekao nova znanja i eventualno mogao da se zaposli. Gospodine Šarčeviću, mnogo je. Mnogo je da i to sebi pripisujete. Napravite sistem koji može da funkcioniše a da ne budete vi ti koji delite funkcije, položaje, milost, pravdu, finansije i šanse u životu. Nemojte to, gospodine Šarčeviću raditi, zato što treba da napravite sistem koji će i posle vas da opstaje. Ja se nadam da ćete vrlo brzo otići i svakako da nikome ne treba da pripada takav nivo nadležnosti. Nemojte da budete ti koji delite milost i odlučujete o životnim šansama. Bez obzira na to da li ćete to raditi na najpošteniji mogući način ili ćete to raditi tako da birate članove SNS, koji kada ostanu bez posla ne moraju da plaćaju članarinu, ne pripada ni jednom ministru takve nadležnosti. Rekla sam već, napisali smo amandmanima da ste Dositej Obradović, gospodine Šarčeviću, mnogo bi vam bilo, a nemojte zameriti niste ni prineti Dositeju Obradoviću.
Izvolite.
Da li jesam ili nisam to nemojte vi da sudite, nije vaše. Što se tiče ovoga zakona, isti je bio i u ovom starom zakonu. Znači, ništa nije promenjeno. Prvo to. Ne kaže ministar nego ministarstvo. Ne postoji jedan način nego silni podzakonski akti. Postoji interes države šta će da plati kao prekvalifikaciju, da li neko radi ili ne radi. Znači, to je sada demagogija. Sa treće strane, ja konkretno pregovaram sa ljudima iz tržišta rada koji nama nude sedam milijardi dinara za prekvalifikacije koje su besplatne, a oni imaju ta sredstva. Ne možemo mi staviti u naš zakon to i to nama predlažu da rade naši profesori kako bi poboljšali svoj status. Tako da se na tome i te kako radi i brine, ali ovo ništa nije menjano iz starog zakona, jednostavno nismo imali bolje rešenje. Ne vidim da je neko predložio bolja, sem, hajde da obećamo sve besplatno. Postoje kategorije ko radi i ne radi. Svako da ja to neću raditi neposredno.
Hvala vam. Reč ima Aleksandra Jerkov.
Nije problem u tome da prekvalifikacije treba da budu besplatne, problem je u tome što vi odlučujete za koga će biti besplatne, a za koga neće. Ako to ne vidite kao problem, ja onda ne znam o čemu mi razgovaramo.
Reč ima Nenada Konstantinović. Izvolite.
Ministre, to što je bilo nešto u zakonu iz 2009. godine ne znači da je bilo dobro. Prema tome, ovo rešenje koje smo vam mi predložili je dobro rešenje. Evo, dobili ste predlog. Oni koji su proglašeni za tehnološki višak, dakle, to su ljudi koji su izgubili posao, nemaju ekonomskih mogućnosti da plate prekvalifikaciju. Zašto im to država ne omogući? Jeftinije je za državu da se oni prekvalifikuju besplatno i da dobiju posao nego da postanu socijalni slučajevi. Jeftinije i korisnije. Isto to važi i za onoga ko je završio tri razreda srednje škole. Zašto njemu ne dajemo mogućnost da besplatno položi maturski ispit. Nema razloga za tim. On pokazuje odnos i prema znanju i prema državi i pokazuje želju da se obrazuje, da se kvalifikuje da bi mogao da nađe posao da zaradi. Vi mu to onemogućujete. Dakle, ovde nema nikakvog besplatnog školovanja.
Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam dirnut da ljudi koji su otpustili 400 hiljada ljudi, koji su bili kvalifikovani za svoj posao, kojima su oni grabljivom privatizacijom uzeli radna mesta, sada brinu o njihovoj prekvalifikaciji. I pri tome osporavaju ko je organ koji će dozvoliti da se oni besplatno školuju. Neko to mora, ne mogu svi da dolaze u Skupštinu. Prirodno je da izvršna vlast bude ta, a u sklopu izvršne vlasti je Ministarstvo obrazovanja koje će odlučuje ko stvarno nema uslova da se školuje i prekvalifikuje, da nam se ne desi kao na birou rada da nam dolaze ljudi u BMW-u.
Hvala vam. Na član 4. amandman su zajedno podneli poslanici Nenada Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela LJupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala vam. Osvrćem se na poslednji stav ovog člana, a to je stav 9. koji kaže – roditelj, odnosno drugi zakonski zastupnik deteta i učenika može da se opredeli za sticanje osnova obrazovanja i vaspitanja kod kuće uz obezbeđivanje troškova obrazovanja i vaspitanja. Moj predlog je bio da se ovaj stav briše, zato što nigde dalje u nastavku Predloga zakona nije jasnije definisano kako se ovo obrazovanje kod kuće odvija, pod kojim uslovima, koliko košta i kako to u praksi izgleda. Čak, ovde ne stoji ni da ćete vi doneti bliža uputstva o mogućnosti školovanja od kuće. Bojim se da možemo doći u situaciju da se vrše razne zloupotrebe. Mislim, a ispravite me, volela bih da čujem vaše mišljenje, ministre, da ovo nije ono školovanje deteta u kućnoj nastavi kada je bolesno. Mislim, da se ovde misli na nešto drugo, ali je vrlo opasno što nije razrađeno i mislim da bi trebalo da uvažite amandman da se ovo obriše. Hvala vam.
Reč ima ministar.
Mislim da bi bio korak napred da ovo razradimo, ako se slažete. Tako da nama sledi nekoliko stotina podzakonskih akata iza ovih zakona, a znate i sami da vrlo brzo moramo uskladiti ove posebne zakone o predškolskom, osnovnom, srednjem i tako dalje kada se završi ovaj krovni.
Na član 4. amandman su zajedno podneli poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima Aleksandra Čabraja. Izvolite.
Hvala. Evo, pošto nijednom nisam dobila pravo na repliku niti reč, a javljala sam se više puta, rasprava o mom prvom amandmanu trajala je čitavo pre podne, moram da kažem sada s obzirom na salvu raznoraznih optužbi u koje uopšte neću da ulazim na naš račun i moj račun posebno, što se tiče ovog amandmana, da mi na kraj pameti, s obzirom da mi je spočitavano da sam ovo napisala amandman da je obavezno da se uvede srednje obrazovanje zato da bih napala SNS. Meni kao profesoru koji je 15 godina radio u srednjoj školi na kraj pameti nije bila SNS kad sam ovo predlagala, već nešto sasvim drugo, ali pretpostavljam da vi to ne možete ipak da shvatite. Dakle, ovaj amandman na član broj 4. predložili smo da glasi – Država obezbeđuje besplatne udžbenike za sve obavezne nivoe obrazovanja. S obzirom na prethodni amandman koji sam predložila, a to je da bude i osnovno i srednje obrazovanje obavezno, tu tom smislu i za jedno i za drugo bi trebalo obezbediti i besplatne udžbenike, kao i sve ostalo. Mi smatramo da to uopšte nije neizvodljivo, jer bi to bio samo delić sredstava koji se koriste i troše u neke druge namene koje ni izdaleka nisu toliko bitne za ovo naše društvo kao što je obrazovanje dece. Osim toga, Konvencija o pravima deteta, garantuje deci pravo na besplatno obrazovanje, a to podrazumeva i ovakve obaveze države i to je nešto što uopšte nije niti neizvodljivo niti je toliko retko u svetu, jer trenutno, iako se kaže, da je čak i osnovno obrazovanje besplatno, naravno da ono, de fakto, u Srbiji nije besplatno, jer svi znamo koliko ono košta roditelje, pa zbog toga smo predložili da ono zaista bude besplatno, i to i osnovno i srednje obrazovanje. Hvala.
Amandman kojim se posle člana 4. dodaje član 4a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Pa da ponovim, amandman je da je obrazovanje pravo deteta, svakog deteta koje je državljanin Republike Srbije i da bi svoj deci trebalo nabaviti sve udžbenike i sva ostala sredstva koja su im potrebna za uspešno obrazovanje. Ministar je o tome malo govorio. Govorio je nekim i narednim zakonima koji će uređivati ovu materiju. Ovo jeste, ovakav jedan amandman jeste materija ovog zakona. Pošto su ovo osnove obrazovanja, znači, tu treba staviti neke osnovne odrednice koje onda obavezuju sve naredne zakone da idu u tom pravcu. Da podsetim, u obrazloženju je jasno rečeno – da bi država Srbija nabavila sve udžbenike, za svu decu osnovnih škola, i sve udžbenike za svu decu srednjih škola, da je to negde 0,2-3% budžeta Republike Srbije, da je to pola iznosa koliko dobija ER Srbija na ime subvencija. Da je to 2,3 % iznosa koje daje Republika Srbija za sve. Znači, ovo je moguće platiti. Zaista, bilo kakva argumentacija koja kaže, bila neka Vlada pre i pre njih i oni nisu doneli ovako važnu odredbu, nas iz „Dosta je to bilo„ to zaista ne interesuje. To šta je bilo pre i zašto ovo nije rađeno pre, pitanje je zašto se ne radi danas, pet godina već, ovako jednostavna odredba koja bi rešila veliki broj problema za sve roditelje u Srbiji. Opterećenje za nabavku udžbenika je ogromno. Za prosečno primanje domaćinstva po 57.000 dinara, platiti komplet udžbenika između 10.000 i 17.000 dinara, pa ako imate još drugo, treće dete, troškovi su ogromni. Budžet Republike Srbije ovo može da nosi i potrebno je da ovo uradimo. Takođe, predložili smo da prevoz bude plaćen za sve. Da podsetim, sva naša deca u dijaspori, u najkapitalističkijim zemljama na svetu, Americi, Kanadi, zemljama EU, dobijaju besplatne udžbenike i imaju plaćen prevoz. Ovo mogu i građani Republike Srbije. Hvala.
Ministre, izvolite.
Rekao sam danas već nekoliko puta i prošle nedelje da ćemo intezivno do budžeta za 2018. godinu sigurno mnoge stvari pomeriti na bolje, u odnosu na ovu godinu, koja je bila vrlo solidna. Dakle, 86.000 učenika je dobilo besplatne udžbenike, osnovaca i 45.000 prošle godine i to je negde oko sto trideset i nešto hiljada, nešto više od 20%. Upravo ćemo se vrlo brzo, videti u ovom domu gde ćemo govoriti o izmeni zakona i dopunama Zakona o udžbenicima, sa uvođenjem digitalnih udžbenika, sa utvrđivanjem manjeg rabata i niza drugih stvari, utvrđivanja obaveznih paketa i smanjićemo tu vašu cifru, sigurno. Postoji još jedan problem, nasleđivanje udžbenika. Ako govorimo o svim kategorijama i vaspitno pedagoškim, u razvijenim zemljama sveta, deca ne smeju da žvrljaju, da prave uši, moraju da vrate u biblioteku i to je pedagoška mera. To je trebalo i ranije da se počne da se radi, i već bi imalo, nije to toliko para dato. Rekao sam i prošle nedelje, a to je da određene škole naručuju nesuvisno skupe pakete u kojima ima mnogo više, a to ne treba deci odmah i deca nose, krive kičmu, a to je zarad ličnog biznisa. Pošto to školski odbori i ostale sredine nisu videle, evo ja sam video. Time ću se baviti. Sa druge strane, mi smo prošle godine deo para ubacili u školske biblioteke i ove godine ćemo, a to nije rađeno 25 godina, upravo da biblioteke obezbede onu dopunsku literaturu i da deca ne vuku i ne plaćaju previše. Mi smo pripremili teren za sve ovo što vi govorite, a ja ću se lično pozabaviti sa ministrom Ružićem, kako to izgleda kod lokalnih samouprava ko plaća prevoz, a ko ne plaća i kako stoji ta struktura. Hvala.
Po amandmanu, izvolite.
Hvala ministre, to je jako lepo, međutim, mi imamo priliku da to uradimo sada. Reči su jeftine, a to da ćete uraditi i da razmišljate i da gledate i analizirate, zaista ništa ne menja da ovo možemo da uradimo danas, a ja da ponovim, ovo je 0,2-3% budžeta Republike Srbije. Tačno je, i u pravu ste. Mi smo ove cifre uzeli po trenutnoj ceni udžbenika. Praktično, pljačkaju se roditelji u Srbiji. To je zato što nam je zakonska regulativa loša. Dopušten je ovakav sistem gde smo izmislili, neverovatno, u godinama do sada da je to neko tržište udžbenika, pa da tu treba neka utakmica, a u stvari se sve prelama preko džepova roditelja. Ovo je jedna jednostavna odredba koja udara temelj i u pranom je zakonu i rešava ovo pitanje. Što se tiče prevoza, da vam kažem, ne mogu lokalne samouprave to da nose. U Beogradu bi možda mogle, ali čak ni tu nije. Zamislite neke ruralne opštine gde ima udaljenih sela, jako mnogo bi to koštalo, lokalne samouprave ne mogu to da nose. Da vas podsetim, još jednom, i Amerika i Kanada, zemlje EU imaju plaćeno sve ovo i udžbenike, i sveske i niko ne ide u prodavnicu, pa ih dobija besplatno, nego odvedete dete u školu i tamo dobija udžbenike. U pravu ste u ovome što ste kazali, udžbenici moraju da se čuvaju, pošto je to nasleđivanje, ali oni koji oštete udžbenike i u tim zemljama moraju da ih plate. Onda imate i tu sankciju i ljudi će, ili čuvati ili ako ne čuvaju, onda su njihovi pa će morati da ih plate na kraju godine. Bez obzira na sve ovo, još jednom ponavljam, nema razloga zašto danas ne bi prihvatili amandman koji utvrđuje ova pravila, i to ne samo, besplatan prevoz, besplatne udžbenike za svu decu osnovnih i srednjih škola i dobro je da ima i tih 85.000 i nešto za srednju školu, ali potrebno je za 560.000 đaka u osnovnim školama i 260.000 đaka u srednjim školama. Znate, u Srbiji, sva domaćinstva jedva sastavljaju kraj sa krajem. Ovo je jedan mali trošak, pola subvencije ER Srbije iznosi trošak da se nabave deci udžbenici. U Beogradu, na primer, da bi svoj deci nabavili udžbenike u srednjoj školi, to vam je oko 3.000.000 evra i to vam je cena jarbola. Onda, cena za sve udžbenike u srednjim školama je negde oko 2.000.000. evra, a to vam je cena fontane. Valjda su nam važnija deca i udžbenici od jarbola i fontana. Znači, da prekinemo sa pričama, priče su jeftine, da pređemo na dela, jednostavan član koji utvrđuje standarde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Zahvaljujem predsedavajuća. Ja sam se javila po amandmanu, ali posle podrobnog objašnjenja ministra, ja u drugom stručnom smislu ne bih imala šta da dodam. I pored toga sam osetila potrebu da građanima Srbije ukažem na jednu stvar, a to je da sam ja listajući ove amandmane koje smo dobili u materijalu, uočila ponavljanje jednog istog amandmana koji je podnet na više članova ovog zakona. Tako se predlaže ovde dodavanje tog člana kao 4a i onda idemo dalje, 5a, 6a, pa onda čitate amandmane i dođete do predloga za član 19, za član 30. i onda vidite da se jedan isti amandman ponavlja više puta na različite članove zakona. Neverovatno je da se na svaki član gde je predložen jedan isti amandman, i zamislite kako bi izgledao taj zakon kada bi smo mi sve te amandmane usvojili. Upravo zbog građana koji nemaju ove materijale, a koje mi imamo pred sobom, ovo navodim, jer će oni verovatno, imati prilike da u toku današnjeg zasedanja Narodne skupštine slušaju najrazličitija obrazloženja jedne kopi pejst varijante koja je učinjena, ne iz razloga da bi opozicija u konkretnom slučaju bila konstruktivna, već da bi se vreme dobijeno na osnovu amandmana, koristilo za političku, ličnu ili bilo kakvu drugu promociju. Smatram da to nije u redu ni prema drugim poslanicima u Narodnoj skupštini, a ni prema građanima Srbije. Više se neću javljati po ovom amandmanu, ali napominjem da ih neću podržati u danu za glasanje na bilo koji član zakona da su podneti. Hvala.
Po amandmanu, izvolite.
Interesantno je da je koleginica malo pročitala amandmane i videla bi da su dva člana vladajuće većine, na svaki član podneli isti amandman, tako da pričati o tome da opozicija radi jedno, a zaboraviti da duplo više radi pozicija, je drugo. Razlog zašto ovo radimo je zato što je ovo izuzetno važan član, ključni član zakona gde treba da utvrdimo neke osnove i temelje kako će se finansirati obrazovanje. Znači, utvrditi da sva deca u Srbiji dobijaju besplatne udžbenike, i u osnovnim i u srednjim školama, da sva deca imaju besplatan prevoz, a takođe neke stvari koje se tiču kvaliteta. Na primer, u jednom stavu smo odredili da odeljenje u osnovnim i srednjim školama može da ima maksimalno 20 učenika, da grupe koje vode vaspitači u predškolskim ustanovama mogu da imaju najviše 15 dece. Time idemo na kvalitet obrazovanja. Ovo su važne stvari. Pošto nemamo suštinsku diskusiju, pošto je ovo sve zgurano u jednu raspravu, onda moramo na ovakav način da iskažemo šta bi moglo biti urađeno. Dosta reči, pređimo na dela. Hvala.
Narodni poslanik Vladimir Orlić ima reč. Izvolite.
Po amandmanu, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam da se ne prihvati. Odmah da vam kažem, dame i gospodo, a i vama gospodine ministre, mislim da mi strašno grešimo što uopšte raspravljamo na ovu temu i na temu ovih i ovakvih predloga. Gospođa Žarić Kovačević je bila potpuno u pravu sa svojom napomenom. Mi smo ovde na svaki član zakona dobili jedan te isti tekst, ovaj o kom slušamo. Sada bi mene živo zanimalo da li ćemo danas čuti jednu te istu priču danas četvrti ili peti put, a biće verovatno i punih 200 puta? Zbog čega smo mi ovo dobili? Dakle, zbog toga što je neko na ovaj način želeo da obezbedi sebi prostor da govori. Koliko to stvarno misli, to je valjda više nego jasno. Ja mislim da mi i grešimo zato što uopšte raspravljamo na temu ovoga ovde. Zaista, na šta bi ličio zakon kada bi ovako nešto moglo da se usvoji? Naravno da ne može, to je suština, baš zato što, kako je rekao predlagač, su reči jeftine. Mi ne treba da se bavimo njegovim jeftinim pokušajima da koristite jeftine reči svaki put iznova i iznova u trajanju od dva minuta. Koliko je to realno i koliko je to iskreno? Pogledajte sadržaj. Da li može ovakva stvar da se reši jednim amandmanom? Naravno da ne može. Gde je kalkulacija? Gde je, na primer, analiza koliko se ljudi ne školuje na nivou osnovnog ili srednjeg obrazovanja zato što ne može da plati udžbenike? Gde su brojevi? Gde su brojevi koliko je socijalno ugroženih među njima, a gde je kategorija „prosto, ne želim“? Gde su brojevi koliko je socijalno ugroženih već pokriveno programima za udžbenike? Ne postoji nigde ništa. Postoji neka paušalna ocena u kojoj je neko ko predlaže da se svakom kupi računar zaboravio da uračuna tu cenu računara. Potpuna besmislica. Mi imamo copy-paste greške. Znači, ne samo logičke i smislene, nego i gramatičke iz člana u član zakona jer je neko rešio da priča ovde kako reči su bar jeftine. Pa vidimo baš na primeru tog čoveka i više nego dobro. Koliko je ozbiljan biće jasno kada se dve stvari razjasne. Prvo, da li je za potpuno besplatno ukidanje svih troškova, a u isto vreme je za povećanje školarine, što mu je rekao podpredsednik njegov, o čemu bruji Srbija ovih dana, jer hoće da, kao što je rekao, odbaci sve one koji po njihovom visokom mišljenju nisu zaslužili da se obrazuju, tako što će da im digne školarinu ili će možda da proba da nam proturi kao mačku u džaku priču – mi smo za to da sve bude besplatno. To prvo da objasni. Druga stvar i možda podjednako važna, onda kada bude ostao u ovoj sali u danu za glasanje, u onom momentu kada mi satima slušamo njegove fenomenalne predloge i glasamo dok on negde uživa u nekoj limunadi ili kafi, kada bude ostao ovde i delio sudbinu nas kojima je stalo do ovih zakona i time pokazao da zaista misli ono što predlaže, ima smisla da se bavimo njegovim predlozima. Do tada ni da se bavimo, a kamoli za njih da glasamo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Koristim vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da kažem sve ove stvari, neću skrenuti sa teme. Jednostavan način da razotkrijete svu demagogiju Pokreta „Dosta je bilo“, koji traži besplatne udžbenike, da ovo sami predložite, mi ćemo glasati za taj amandman. Što se tiče glasanja, onog trenutka kada prekinete da glasate na zvonce, to ćemo i mi, jer će onda imati smisla glasati. Znači, da ponovim, mi ovde govorimo o tome da sva deca u Srbiji, svih 560.000 đaka u osnovnim školama i svih 260.000 đaka u srednjim školama dobiju udžbenike plaćene iz budžeta. Sva ova retorika koja napada „Dosta je bilo“ ne može da skrene sa ove teme. Mi to, jednostavno, nećemo dozvoliti. Ja neću ići tragom tih napada. Govorim samo o ovome. Obračun postoji. On je stavljen ovde u samo obrazloženje predloga amandmana, kaže koliko to košta i lepo izračunao da je to 0,2-0,3 posto budžeta Republike Srbije, duplo manje nego koliko se daje Kompaniji „Er Srbija“ kao subvencija svake godine, a da ne govorim o drugim. To je deset puta manje nego gubici Železare Smederevo. Znači, opisali smo ovde i kazali da je to moguće, a koliko je to važno svim roditeljima, znaju oni najbolje. Znači, porodice koje imaju primanja od 57.000 dinara, koji moraju da kupuju komplete udžbenika, koji koštaju od 10 do 17 hiljada dinara po detetu, pa zamislite drugo dete, treće dete? Pa, moraju da uzimaju kredit da bi deci nabavili udžbenike. Pa, ovo je ispod svakog nivoa. Znači, najkapitalističkije zemlje na svetu, Amerika, Kanada, zemlje EU su obezbedile ovaj trošak i domaćinski se ponašaju. Udžbenici se pozajmljuju deci, traju po četiri godine, prenose se sa generacije na generaciju. Deca čuvaju knjige. Oni koji ih unište, moraju da ih plate i to je jedan dobar sistem u kome je onda obrazovanje pravo deteta. Znači, umesto ovih besmislenih napada i govora o nama i mi smo ovakvi ili onakvi, recimo da je to sve tačno, nego uradite ovo što govorimo. Dosta je reči, dosta je optužbi. Uradite konačno nešto. Imate jednu odličnu priliku sada, Zakon o osnovama obrazovanja. Lepo donesite član, nabavite udžbenike. Svi iz „Dosta je bilo“ će doći da glasaju za vaš amandman. Ne mora ovaj naš. Međutim, to ne može, nego će ostaviti sistem po kome se troškovi svaljuju na leđa roditelja, pri čemu je napredovala cela industrija, koja u stvari pljačka roditelje, a zakon ništa od toga ne rešava. Ne, nećemo prihvatiti da nam kažete da ćete to rešiti u nekom narednom periodu. Tako je govoreno da nećete smanjivati penzije, pa ste ih smanjili. Tako je sve bilo, da nećete Haradinaja, pa ste ušli u koaliciju sa njim. Znači, tako ne može. Jednostavno, donesete član u ovaj zakon. ovo je krovni zakon koji daje te temelje i lepo propišite – svi udžbenici, troškovi prevoza, sveske, olovke, kao naša deca koja su pobegla iz zemlje zbog vaše loše vladavine i žive u dijaspori, tamo kako dobijaju tako da bude i u Srbiji. To je najbolja mera za natalitet. To je najbolja mera da praktično pokažemo, da ne pričamo samo o deci, nego da zaista mislimo na njih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih čak bio voljan da podržim ovaj amandman, ali on predviđa samo da udžbenici budu besplatni. I prevoz. Kolega elektroničar je postao ekonomista, postao je i pravnik, pa govori da je ekspert za ekonomiju. Ona gospođa kod njega, odjednom je preko nekog kursa postala ne znam šta, što je dobro, prekvalifikuju se. Ali, imamo problem. Znanje se ne stiče samo bubanjem iz udžbenika. Ako su udžbenici besplatni i ako glasam za ovaj amandman, onda strukovnim školama moramo da obezbedimo da strugovi budu besplatni, glodalice, rendisaljke, bušilice. Kao neko ko je išao u mašinsku tehničku školu, mi nismo imali samo udžbenike, sveske i olovke, nego smo imali strugove, rendisaljke, glodalice, aparate za zavarivanje, brusilice, bušilice, itd. Sve nas to vodi do toga da to neko mora i da plati. Znanje se ne stiče samo bubanjem, a očigledno je da ga je neko stekao tako, već opažanjem, iskustvom, praksom, a praksa se vrši, opet, ne samo pomoću knjiga, gram prakse nekad vredi više nego tovar teorije. Međutim, neko ko je suvi teoretičar, neko priča o dijaspori a iz dijaspore ga najurili ovamo jer nije bio dovoljno kvalitetan, očigledno je da ne poznaje drugu vrstu znanja sem onog gde je samo iskoristio pomalo svoju memoriju, da ima znanje koje je apsolutno neprimenjivo i zbog toga su ga i najurili, ne samo iz dijaspore nego i iz Vlade. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Koristim vreme ovlašćenog predlagača. Ovo nas neće sprečiti da govorimo o amandmanu. Znači, bilo kakve uvrede, zaista me ne interesuju. Ja sam inženjer elektrotehnike i radio sam u „Simensu“, tako da nemam nikakve potrebe da branim ni svoje znanje, ni svoju karijeru. Da pročitam, ovde, u samom amandmanu, kaže se: „Republika Srbija je dužna da obezbedi sredstva za opremu za predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje za sve korisnike, i to posebno, ali ne i isključivo za udžbenike, sveske, olovke i računare“. Znači, tu spadaju i strugovi i sva ostala sredstva potrebna u stručnim i srednjim školama, tako da to mora da bude na teret budžeta. Argumentacija mi nije jasna. Ova vređanja su mi jasna, ali argumentacija da obrazovanje ne postane besplatno, to mi je potpuno nejasno. Da ponovim još jednom – 0,2%, 0,3% budžeta Republike Srbije je potrebno da se nabave svi udžbenici. Pola iznosa koje „Er Srbija“ dobija kao subvenciju. Znači, ovo je moguće. Za svu decu u Beogradu cena udžbenika u osnovnim školama košta manje nego jarboli. Za svu decu u srednjim školama u Beogradu, cena udžbenika košta manje nego fontana. Znači, dosta reči i dosta uvreda. Na dela, gospodo. Prihvatite ili ovaj amandman ili jedan član koji je sličan ovome. Hvala.
Po amandmanu, najpre narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hajde još koju reč, kada izgleda nije bilo dovoljno, lepo, jasno, srpski. Ne znam na kakve konkretno računare je mislio, ali ih je očigledno zaboravio. Ne može 560 hiljada puta cena desk-topa, lap-topa, da ispadne 56 miliona evra, nemoguće. Onaj koji je to računao, nešto nije dobro uradio. Sada džabe ja ovde pričam da se to ne slaže. Prošli put smo imali omašku od strane istog lica u nekoj tamo matematici za celu milijardu, pa opet nije vredelo da se čoveku lepo objasni. To tako ne ide. Valjda je normalno da ne može ovakva materija ovako navrat-nanos napisanim amadmanom i da je ovo ovde zaista postavljeno samo zato što neko želi sebi da obezbedi prostora za priču i da nagovori da su, ali ne samo govori, dokazuje svojim ličnim primerom da su reči bar-badava jeftine. Ne treba da se bavimo ovim, jer šta god da je mislio, da vam kažem, gospodine ministre, zaboraviću. Kako je zaboravio ove računare, tako je zaboravio svoje stavove. Malo čas spomenu Železaru, čovek koji je predlagao da se ta Železara zatvori, to mu je bilo rešenje za taj problem. Sada ne može nikako da se seti. Podsećamo ga mi, s vremena na vreme, čitamo mu izjavu, ali nekako mu ne dopire do memorije. Pošto pominje „Er Srbiju“, isti čovek, da znate vi, gospodine ministre i ljudi koji ovo gledaju, ima li reči hvale za model primenjen u „Er Srbiji“, pa je i to zaboravio? Isti čovek, gospodine ministre, da čujete i vi i javnost, a mi ga podsećamo uredno, jer imamo izjavu. Govorio je da su subvencije dobra i korisna stvar, a onda je zaboravio da je imao te i takve stavove. Tako će zaboraviti i svoje greške danas, tako će zaboraviti i sve ove prazne priče, zaista potpuno prazne priče kojima maltretira Skupštinu i građane. Ostaće jedna stvar koju će morati da objasni do kraja ove sednice, nećemo mu dati da zaboravi, zašto traži više školarine, ako hoće da sve bude besplatno i svima bude dostupno? Ako ne može da nađe odgovor sam, neka pita svog zamenika koji je to izneo i onako ponosno kao stav obrazlagao. Zašto traži više školarine i zašto limitira ljudima pravo da se obrazuju i usavršavaju, ako smatra da svakome treba da bude sve apsolutno omogućeno i besplatno? To da odgovori, pa ćemo onda da pričamo i o glasanju i o onom zvonu koje mu i dalje zvoni, verovatno zbog onih 1,4% glasova na izborima. Inače, da znate i vi, gospodine ministre, to javnost već zna. To vam je manje nego što je bilo nevažećih listića. To je to.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Maja Gojković. Izvolite.
Hvala. Već duže vreme slušamo o pokušaju obrazloženja poslanika Saše Radulović i pokušaju ubeđivanja poslanika parlamenta Srbije da usvojimo ovaj njegov amandman i sve bi to bilo u redu da obrazloženje ne sadrži određene nelogičnosti, odnosno iz svake njegove reči, ne da se osećaju nelogičnosti, nego čista demagogija, prazne reči koje nisu pokrivene delima ni onda kada je to mogao da uradi, ali ni tada kada je u poslaničkoj grupi koja ga podržava, pretpostavljam da ga podržavaju i u ovom amandmanu, nema poslanika koji se zalažu za nešto potpuno suprotno od onoga što on demagoški ovde govori. Vrlo je lako danas u 2017. godini u Srbiji govoriti o nečemu da će sve biti besplatno, mi ćemo sve deliti besplatno, udžbenike, uniforme, proleće će biti stalno, nećemo imati ni jesen, ni zimu, ni leto, ići ćemo besplatno u pozorište, plivaćemo, igraćemo se po ceo dan, a stvarnost je nešto potpuno drugačija. Ni ti ljudi koji vas danas slušaju, sigurno ne podržavaju tako nešto što vi kažete, jer znaju da je to danas u Srbiji nemoguće. Ono što meni najviše smeta, ja vas ne mogu podržati, uz najbolju svoju želju. Evo, slušala sam sat vremena koliko se vi trudite da ubedite Srbiju da treba da glasa za vas zbog ovog amandmana, jer ćete nešto deliti besplatno, a to je svakako zato što vi sedite ovde pored Dušana Pavlovića, pa ga pitajte za šta se on zalagao 2013. godine, a to je povećanje školarine i za šta se zalagao pre neki dan, jer sam pažljivo slušala poslanicu Vjericu Radetu, koja očigledno ima vremena, pa prati šta on piše na blogovima ili društvenim mrežama, na nekom tviteru, ne znam, nisam je dobro razumela, nisam stručnjak za to, nećete mi zameriti, gde se ponovo zalaže za povećanje školarine i posle dva dana vi sedite pored njega i kažete – hoću sve besplatno. Drugo, zašto mi ne možemo da vas podržimo, ne može niko ovde u sali da vas podrži, zato jer vi tražite da se ukine „Er Srbija“, pa čekajte, tamo su neki ljudi zaposleni kao piloti, kao tehničari, stjuardese, itd, koji su roditelji te dece, čiji će mama i tata izgubiti posao, a oni će imati bukvar besplatan. Fenomenalna ideja, fantastična. Ovo još davno nisam čula, ali vi ste 2013. godine bili ministar privrede, pa onda član partije, Dušan Pavlović je bio protiv vas, jer je on tražio da se povećaju školarine, a vi ste tražili da se uvedu subvencije i da se pomogne našoj privredi. Pa kako čovek da vam veruje? Ne znam, potpuno sam zbunjena. Želim da vas podržim, ali ne znam kako da pomognem roditeljima koje ćete ostaviti bez posla. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Vreme poslaničke grupe. Svi ovi napadi, sve ovo o meni, zaista neće me skrenuti sa ove suštine. Znači, izmišljati stvari koje ne postoje, koje se nikad nisu desile, ja sam ukinuo subvencije, pogledajte budžet za 2014. godinu, bilo je nula subvencija. Niko ne govori o ukidanju „Er Srbije“, nego govori o tome da se uvede red. Ovo kako se sada radi i davati subvencije preko 40 miliona evra godišnje, govori o neodgovornosti vlasti. Onda dolazimo do ove ključne stvari. Da bi se nabavili svi udžbenici, za svu decu, osnovnih i srednjih škola i da bi išao ovaj sistem pozajmljivanja, to godišnje košta pola subvencije za „Er Srbiju“. Kada govorimo o Železari, a nije mi padalo napamet da ukinem bilo šta, govorili smo o uvođenju reda. Umesto uvođenja reda, ličnih karata, popisa imovine i svih tih stvari, šta se desilo? Dovođeni su neki čudotvorci iz Slovačke, odakle već, koji će, kao, tu da vode Železaru. Hop, gubici 270 miliona evra za dve godine. To vam je, dragi građani, dovoljno za 10 godina nabavke udžbenika za svu decu svih osnovnih i srednjih škola. To košta 0,2-0,3 posto budžeta. Naravno, u svemu ovome govore se stvari koje jednostavno nisu istina, a to je da nema para. Novca ima, samo se troši na stvari na koje ne bi trebalo da se troše, a ne troši se na stvari koje su bitne za sve građane, pa se onda ne troši na udžbenike, nego se baca novac na subvencije, kojekakvim stranim investitorima. Onda sedimo ovde, umesto da govorimo o suštini, gledamo kako da se napadne opozicija, kako ja da se napadnem, da vam kažem. Neka je sve to istina, usvojite amandman. Svojim rečima ga napišite. Nemojte da obmanjujete građane, jer nabavka svih udžbenika, ponoviću, košta 0,2% do 0,3% budžeta Republike Srbije, a to je pola iznosa od subvencije koje „Er Srbija“ dobija svake godine. To je jedna desetina neodgovornog gubitka koji je napravljen u Železari u 2014-2015. godini. Ovo je moguće. Dosta retorike, dosta napada, dosta priče o svemu i svačemu. Evo vam prilike da uradite nešto, građani vas gledaju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Maja Gojković. Izvolite.
Naravno, po amandmanu. Sad će pauza. Znači, uvođenje reda, da bi mi dobili besplatne udžbenike i da bi obrazovanje bilo potpuno besplatno u Srbiji. Obrazovanje jeste besplatno, to tako piše u Ustavu, koji ne voli ona strana kada se pozivamo na to, ali udžbenici su se uvek kupovali. Da li će to tako biti u budućnosti, svi želimo da Srbija bude jedna respektabilna, ekonomski jaka država, što danas već jeste u odnosu na period kada je Radulović bio ministar, pa da imamo primere kao što je to u Kanadi i u SAD, koje uvaženi kolega voli da navodi kako je tamo besplatno. Ovih dana sam i ja, kada je Saša Radulović uložio amandmane, dobila nekoliko poruka od roditelja dece koja se školuju u Americi, koji su uplašeni za taj sistem školovanja, koji je dobar u Americi, upravo zbog činjenice da podnosilac amandmana Saša Radulović duguje SAD za porez milion dolara. Oni se boje, pošto Tramp uvodi mere uštede, da su oni u ozbiljnoj opasnosti, a milion dolara, to bi u ovoj državi značilo sedam hiljada učenika bi dobilo komplete besplatno. Tako da, ja molim podnosioca da pređe sa reči na dela, da plati SAD porez od milion dolara, da Tramp ne bi morao da uštedi na školstvu i da smiri našu dijasporu, jer ako on plati to biće sve u redu i pokazaće jedan dobar primer da i strani građani koji rade povremeno i privremeno u SAD, poštuju tu državu i plaćaju porez. A, uvođenje reda, znamo kako to izgleda u zamisli Saše Radulovića, Železara, Er Srbija, ostavljanje bez posla roditelja te dece koji će imati bukvar, ali mama i tata neće moći ništa drugo da im priušte. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Što se tiče besplatnih udžbenika za osnovce, mislim da ne treba da se usvaja ništa novo, sem da se vrati na ono što je DS radila dok je bila na vlasti. Da svi učenici i učenice imaju besplatne udžbenike, u Beogradu su doduše bila dva kompleta, zato što je gradska vlast učestvovala u toj akciji. Ono što je veoma važno jeste da se takođe podvuče da danas osnovci prvog, drugog i trećeg razreda preko 15 ili 20 kila moraju da nose svakog dana u školu u svojim torbama, što mislim da je takođe jedna od stvari koju treba prodiskutovati i da li se uopšte može razmišljati o tome da se dva kompleta uvedu za svako dete u Srbiji, da jedan bude u školi, da drugi komplet bude kod kuće, naravno, da se čuvaju, paze i da se na taj način prenose sa generacije na generaciju. Ono što me je opet frapiralo jeste da je još jednom gospođa Gojković rekla da u Ustavu piše nešto što ne piše. Prvo je rekla da zabrane ne postoje u Ustavu, što nije istina, zato što postoje zabrane diskriminacije, zabrana cenzure, zabrana ropstva, zabrana sukoba interesa, što joj verovatno i nije toliko poznato, ali je maločas izjavila da je obrazovanje u Srbiji besplatno i to nije istina. U Ustavu piše da je osnovno obrazovanje besplatno i samo osnovno. Ono što je veoma važno jeste da se na ovaj način raspravom o tome šta piše u Ustavu ne može doći do rešenja, jer Ustav ne zabranjuje besplatno srednjoškolsko obrazovanje i besplatne udžbenike za svako dete u Srbiji. Takođe, smatramo da je to nešto za šta smo nekada imali novac, a kada su čak i budžeti bili mnogo manji nego što su danas. Plate se nisu prosvetnim radnicima smanjivale i mnogo je bolje bilo stanje u prosveti nego što je to danas. Nadam se, predsedavajući, da se i vi sa mnom slažete, s obzirom da je i gospodin Obradović kao bivši ministar prosvete u vreme vlasti i Vlade DS to potvrđivao. Mislim da je to suština u kojoj i dalje ne mogu da se snađu predstavnici vladajuće većine ili Maja Gojković, koja i dalje ne zna šta piše u Ustavu Republike Srbije, a daje sebi za pravo da kao predsednica Skupštine svakome od narodnih poslanika govori šta sme, a šta ne sme, šta je po zakonu, šta nije po zakonu. Zahvaljujem.
Koleginice Gojković, obzirom da imate osnova za repliku, da li želite repliku? Izvolite.
Želim da diskutujem o amandmanu, ali ovo je čista replika. Šta imam prava, nemam prava, stvarno ne znam, ja sam izgleda potpuno diskriminisana u ovom parlamentu. Bojim se tog dana kad DS dođe opet na vlast šta će biti sa mnom. Verovatno je predviđen neki doživotni zatvor ili mučenje na Golom otoku, ali žao mi je što Mićunović nije izašao, on bi ih malo podučio kako se to radilo tamo. Tako da, dosta ste me uplašili. Razmisliću da li da se povučem iz političkog života Srbije zbog Balše Božovića. On je jedan poslanik čije reči ja shvatam sasvim ozbiljno i dosta sam uplašena, nije da nisam. Izvinite, poslaniče Božoviću, predsedavajući, molim vas, objasnite mu da se Ustav ne improvizuje. Uzme se, pa se pročita šta piše u Ustavu i onda znate šta sam ja rekla, a šta ja nisam rekla. To je dosta teško za poslanika Božovića, ali do onog kviza kad sam ga pozvala, ima vremena da se upozna. O sukobu interesa, o tome neko nešto govori? Ne znam kako sam ja u sukobu interesa? Ja promenim ime, prezime, ćošak gde živim i odmah pišem po rečenicu. Mislim da je moj dosije ovakav u agenciji. Ali, nisam sigurna da to radi uvaženi poslanik Božović. Nisam sigurna da on svaku promenu u svom imovinskom kartonu, da on to tako revnosno radi kako ja radim. Kako sam ja u sukobu interesa? Pa, ja sam jedini predsednik parlamenta u istoriji parlamentarizma da je u Beogradu živeo kao podstanar. Stvarno, ima granice neke u tim vašim napadima, jer stvarno, to kako se ja, kako se moji interesi sukobljavaju treba da bude primer za buduće predsednike parlamenta. Ako ne znate ništa da kažete drugo, onda stvarno se uzdržite. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Gojković. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od 60 minuta. Sa radom nastavljamo u 15.03 časova. Zahvaljujem. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Po Poslovniku reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Član 87. stav 1. sednice Narodne skupštine, po pravilu, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom od 10.00 do 18.00 časova, s pauzom od jednog časa. Kada je pre pauze za ručak određena pauza da narodni poslanik Božović ne bi mogao da replicira predsednici, tada nam je jasno rečeno da će pauza trajati sat vremena, odnosno do 15.00 časova. Mi smo bili ovde, ministar je bio ovde na vreme, kada nam je rečeno, čak su i neki potpredsednici bili u sali, iz nekog nepoznatog razloga nikog od vas koji predsedavate ovom Skupštinom nije bilo, tako da, bez obzira na to koje vaše obrazloženje bude, ja ću tražiti da se Skupština u Danu za glasanje izjasni o ovoj povredi Poslovnika, zato što je rečeno da će pauza trajati sat vremena, a ne sat i 25 minuta. Bez obzira na to što ste prekršili Poslovnik, mislim da narodnim poslanicima dugujete izvinjenje, jer stvarno ne znam na šta to liči da mi ovde dođemo da radimo. Jutros na Odboru za obrazovanje nam nije dozvoljeno da se glasa o našim amandmanima, a sve tobož zarad neke brzine i sada vi 25 minuta kasnite na početak sednice koji ste sami zakazali.
Zahvaljujem, koleginice Jerkov. Želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika, i to ste rekli tokom obrazlaganja povrede Poslovnika. Nastavljamo rad. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zbog uštede vremena, neću obrazlagati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Odustajem od obrazloženja, zbog uštede vremena. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Atlagiću. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đurić. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam amandmanom na član 5. Zakona o osnovama sistema obrazovanja predložio, umesto originalnog zakonskog rešenja u kom piše da se vaspitno-obrazovni rad odvija na ćirilici, da se vaspitno-obrazovni rad u obrazovnom sistemu Republike Srbije odvija ili na ćirilici ili na latinici ili na ćirilici i latinici. Dakle, dobio sam u odgovoru o odbijanju amandmana od Vlade obrazloženje da se amandman odbija zato što originalni predloženi zakonski tekst daje šire mogućnosti. Ne vidim kakve su to šire mogućnosti, ako piše samo na ćirilici, a ja predlažem da može na ćirilici ili latinici ili na ćirilici i latinici. Ne vidim kako je šire od toga samo ćirilica. Drugo, spominje se u razlozima za odbijanje amandmana da nacionalne manjine imaju pravo na upotrebu svog pisma u toku nastave. Ja amandmanom nisam ni bio fokusiran na nacionalne manjine, bio sam fokusiran na nacionalnu većinu. Mene zanima kako će deca učiti, recimo, latinski jezik u gimnaziji na ćirilici, kako će učiti nastavu informatike na ćirilici, kako će učiti nastavu nemačkog, recimo, da bi mogli, recimo, na engleskom da pričaju sa DŽordžom Sorošom, kad se sretnu, npr. kako će to biti izvedeno samo na ćirilici? Mi ne vidimo smisao ovakve zakonske odredbe kojom se nastava ograničava samo na ćirilicu, jer njeno sprovođenje u praksi neće biti moguće i pretpostavljamo da je u pitanju čist populizam u nameri da se brani ćirilica. U krajnjoj liniji, to i nije u duhu Vukove reforme, koja je predviđala da srpski jezik bude otvoren ka drugim kulturama, da bude otvoren ka upotrebi jezika i da normiranje jezika bude usklađeno sa onim što život jeziku donosi, dakle demokratičnost sada Vukove reforme mi vidimo da je na ovaj način ugrožena. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik LJubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, mislim da je predlog ovog člana veoma ispravan i da je u duhu onoga što svaka zemlja radi - poštuje svoj jezik i svoje pismo. Mi smo jedan od retkih naroda koji ne vodi računa ni o svom jeziku ni o svom pismu. Ćirilično pismo je najsavršenije pismo na svetu. To je pismo kome se dive svi koji se bave jezikom. Amerikanci su čak pokušavali da naprave nešto slično, pa im nije pošlo za rukom, a mi, kojima je Bog dao i koji smo stvorili jedno takvo savremeno pismo, pokušavamo sami da se odreknemo tog pisma, i to se vidi u svakodnevnom životu. Mi smo spremni u naš jezik da unosimo mnoge strane reči, a imamo primere, recimo, u Francuskoj, gde je u parlamentu došlo skoro do tuče zato što nisu hteli da dozvole da se na javnim mestima natpisi pišu na engleskom jeziku, nego su tražili isključivo da bude na francuskom, što je sasvim u redu. Neće biti nikakav problem da se naši ljudi privole, odnosno da nauče i latinično pismo i do sada je to bila praksa i do sada se učilo i jedno i drugo pismo, tako da nećemo imati problema da se služimo informatikom, ni da učimo strane jezike. Pozdravljam ovaj predlog ministarstva. Mislim da svi treba dobro da razmislimo i da zbilja zaštitimo i tu ćirilicu i naš jezik. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 5. posle reči: „srpski jezik“ dodaju se reči: „i latinično pismo u skladu sa zakonom“. Ono što je i kolega, koji je malopre govorio, istakao o ovom članu 5. jeste da je potpuno nenormalno da se časovi engleskog jezika vode na ćirilici. Časovi stranih jezika, časovi informatike, na primer, kako će, ministre Šarčeviću, odvijati na ćirilici? Da budem potpuno jasan, preferiram ćirilicu u odnosu na latinicu, lično, i sa tim zaista nisam imao bilo kakav problem i ne govorim iz tog razloga, već zato što ste rekli da će u obrazloženju drugim zakonom ovo biti rešeno. Mislim da vi zapravo ne razlikujete službenu upotrebu od javne upotrebe jezika. Dakle, kada je u pitanju službena upotreba, ona je rešena posebnim zakonom, ali ovo je javna upotreba jezika. Dakle, u osnovnim školama, ako nekom detetu na času engleskog, kako, teramo ga da piše ćirilicom reči na engleskom. Dakle, potpuno je neshvatljivo da niste ovaj amandman… Da se razumemo još jednu stvar, srpski jezik ima dva pisma. Ona su potpuno ravnopravna. Neko preferira jedno, neko drugi preferira drugo. Gospodin Stojmirović je vrlo bio precizan u tome da je očigledno intencija da se samo ćirilično pismo preferira i da se sačuva. Mislim da ga na ovaj način apsolutno i mi čuvamo sa predlogom da se strani jezici, informatika na latiničnom pismo, u okviru istog jezika. Mislim da tu apsolutno ne treba da bude ništa sporno. Imamo službenu upotrebu, imamo javnu upotrebu jezika, i to je potpuno svima jasno. Mislim da je to ne što što bi morali da usvojite, ako se uopšte slažete sa tim.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Naravno da deca još u osnovnoj školi, kod učitelja, uče i latinicu. Ovde je tendencija da se pojača uloga ćirilice. Kada nastavnik upisuje čas, upisaće u rubrici gore „engleski jezik“ ćirilično, a naziv lekcije koju obrađuje piše u originalu. To uopšte nije sporno. Ovde je ćirilica ugrožena, a ne latinica. Ja sam generacija koja je radila uvek jedan pismeni ćirilicom, a drugi latinicom. Deca vladaju latinicom odlično. Ovde je bila tendencija da se u svakom drugom, službenoj upotrebi, bilo kom drugom vidu, izdavanja svedočanstava, vođenja administracije, svega toga, deca teraju da koriste više ćirilicu. Ako to ne uradimo na ovaj način, ne forsiramo, onda ćemo izgubiti naše pismo. Latinica svakako opstaje i na svim predmetima se uči, kod stranih jezika. Ko uči ruski, naravno, uči ruski alfabet i tako.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem. Takođe, u duhu predloga kolega iz opozicije koji su malopre svoje amandmane ulagali na prvi stav člana 5, koji u tekućem predlogu kaže: „obrazovno-vaspitni rad ostvaruje se na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu, u daljem tekstu: srpski jezik“, moje kolege i ja iz Kluba samostalnih poslanika smatramo da je izostavljanje srpskog latiničnog pisma van zakona, ne samo suprotan tendencijama u 21. veku, već i u suprotnosti sa važećim nastavnim programom u Republici Srbiji. Već smo čuli argumente da se srpsko latinično pismo uči nejednako od prvog razreda kao i srpsko latinično pismo, ali smatramo da oba srpska pisma treba da budu izjednačena u članu 5. ovog zakona i da taj član treba da glasi – da se obrazovno-vaspitni rad ostvaruje na srpskom jeziku i srpskom ćiriličnom i srpskom latiničnom pismu. Zašto? Potpuno je pogrešna percepcija i ono što smo od kolege i profesora Stojmirovića, a što je izneo kao činjenicu, da je srpsko pismo ćirilično. Srpsko pismo je jednako i latinično pismo i uopšte mi koji smo zagovornici bogatstva različitosti ne vidimo zašto bi ostavljanje van zakona srpskog latiničnog pisma trebalo da bude u korist nekog drugog pisma niti smatramo da je korišćenje srpskog latiničnog pisma i njegovo prepoznavanje zakona. Šta više, smatramo da je to prednost i smatramo da na kraju krajeva, kao što se mnogi ovde izjašnjavaju šta oni lično favorizuju i preferiraju kada pišu, to će na kraju krajeva uraditi i đaci. Možete vi da pišete u dnevnik sve vreme na srpskom ćiriličnom pismu i na tabli i u udžbenicima takođe koristiti isključivo jedno pismo, đaci će na kraju pisati onako kako je njima zgodnije i kako je njima lakše, to je naročito u starijim razredima. Dajem primer mog sina i njegove generacije, koji su prvi razred gimnazije, koriste dominantno srpsko latinično pismo. To ne znači da ne poznaju dobro i ćirilično pismo, niti da je ono zapostavljeno, ali naprosto, mi kao društvo koje je u 21. veku i koje treba da neguje različitosti i takođe svoje pismo, dakle srpsko latinično pismo, smatramo nedopustivim da ono bude ostavljeno van ovog osnovnog zakona. Molim ministra da još jednom uzme ove argumente u obzir i prihvati naš amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović, po amandmanu.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, znate šta, ne mogu da verujem. Mogu da razumem da neko ne voli vlast, mogu da razumem da neko gaji duboku mržnju u sebi prema ljudima koji vrše vlast, ali ne mogu da razumem toliku količinu mržnje kod jednog dela opozicije prema svojoj državi, svom narodu, svom pismu. Mogu da shvatim što su ozlojeđeni i što gube izbore za izborima. Neće ih ljudi ni u jednoj mesnoj zajednici u Srbiji, pa sada hoćete da ugasite i ćirilično pismo. I to treba da progonimo iz Srbije. Hoćete da ga proglasite i za genocidno, možda? Hoćete i to da tražite? Hoćete neku rezoluciju o tome da podnesete? Neverovatno je dokle ide bezobrazluke, pripadnika opozicije. Mi uopšte nismo za to da se nekom zabrani da koristi latinicu. Neka koristi ko želi da koristi, ali moramo da poštujemo sebe, svoju tradiciju, svoju kulturu, svoju istoriju. Oni koji zaborave ko su, šta su, koje im je pismo, oni gube svoj identitet i polako vremenom nestaju. Pošto SNS zajedno sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem i politikom koju imamo se borimo da sačuvamo Srbiju, da spasimo sve ono što ste vi uništavali decenijama u ovoj zemlji, sve ono što ste doterali maltene do uništenja, nećemo vam dozvoliti da uništite ćirilicu, da uništite tako lepo ime, našu Srbiju, da uništite naš narod i da se ponovo vratite na pljačku i uništavate ovu zemlju. Tome je kraj. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić, replika.
Zahvaljujem predsedavajući. Dobro je što ne moram da obrazlažem osnov za ovu repliku, da ste i sami prepoznali ne samo pogrešno tumačenje, već i uvredljivo tumačenje i optužbe. Nisam stigla čak ni sve da popišem, mržnja prema pismu ćiriličnom, mržnja prema državi, da ja ovim amandmanom i moje kolege hoćemo da uništimo ćirilicu, da uništimo srpski narod. Znate šta, dramatizaciju i ovakvo konotiranje jednostavnog amandmana na član 5. kojim tražimo da se pored ćiriličnog srpskog pisma prepozna i srpskog latinično pismo, mislim da zaista stvara jednu vrstu potpunog isčašenja, nemam ni jednu drugu reč, u onoga što vi slušate kada mi obrazlažemo. Dakle, toliko je jednostavan amandman i toliko je objektivan, garantujem da velika većina vaših kolega iz poslaničke grupe većine, takođe koristi srpsko latinično pismo i nisu zbog toga niti manje patriote niti su veći mrzioci srpskog naroda od mene ili manji. Dakle, mi ovde imamo jednostavno pitanje korisnosti onog štiva i materije koju naša deca uče u sistemu obrazovanja, kako se time koriste u svom sazrevanju, odrastanju i daljem obrazovanju, tako će im to koristiti u olakšavanju njihovog obrazovnog puta i stasavanju u dobre radnike i kvalitetne radnike, bez ikakvog mešanja u neka patriotska osećanja, brojanja krvnih zrnaca, što je zaista nedopustivo kada je reč o ovome. Ovde nije pisalo niti da ta slova treba da budu manastirsko ćirilična, pa da nekome izazovu ne znam koji antagonizam, vrlo je jednostavno izjednačenje onoga što smo i vi i mi učili u školi. Ne vidim zašto pitanje srpskog latiničnog pisma stavljate u ravan moje mržnje prema srpskom narodu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić, povreda Poslovnika.
Hvala gospodine predsedavajući. Reklamiram član 107. dostojanstvo Narodne skupštine i mislim da je prethodni govornik zaslužio bar usmenu opomenu od vas, ako ne i opomenu zato što je zaista neprimereno reagovao na izlaganje gospođe Tepić. To bi bilo kao kada bih sada uzeo i rekao da je gospodin Srbislav Filipović pristupio iz G17 plus i LDP, Demokratskoj stranci. On kaže ovako, da veruje da je DS ta, kako je to govorio Zoran Đinđić, koja vuče evropska kola i želim da najorganizovanijoj, najenergičnijoj stranci pomognem da ta kola stignu tamo gde svi želimo da budemo, u Evropi. To može da uradi samo DS. To je rekao gospodin Filipović. Ne znam da li i on misli kao i gospodin Martinović, jedan dan jedno, drugi dan drugo i da nije govorio ono što je mislio. Toliko. Hvala.
Toliko od vas gospodine Milojičiću. Smatram da nisam povredio član 107. obzirom da ne mogu da predvidim na koji način će narodni poslanici sagledavati i govoriti o amandmanu koji je trenutno predmet rasprave. Obzirom da ste zloupotrebili povredu Poslovnika i iskoristili da replicirate kolegi Srbislavu Filipoviću, po članu 103. stav 7, dakle u slučaju stava 7. ovog člana predsednik Narodne skupštine je dužan da vreme koje je narodni poslanik koristio zloupotrebljavajući prava iz stava 1. ovog člana, oduzme od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu o tekućoj tački dnevnog reda, ako je njegovoj poslaničkoj grupi preostalo vreme za pretres. Dakle, videli ste, nisam želeo da vas prekinem, ali sam primenio Poslovnik. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Čabraja, povreda Poslovnika.
Hvala. Član 106, obzirom da zaista mislim predsedavajući da bi trebalo malo ravnomernije ove kriterijume primenjivati i na jednu i na drugu stranu. Razumem i pristrasnost i razno-razna osećanja i obaveze, ali to ne znači da mi ne možemo da dobijemo zaista repliku, čak ni kada nisam dobila repliku, kada se dva sata govorilo o amandmanu koji sam ja podnela, a više puta sam se javljala za reč. Ni jednom je nisam dobila. Javila sam se zato što smatram da treba ipak da se govori o temi, jer učitavati ko je kakve genocidne namere, pa onda pričati bukvalno o genocidu, znate mi se ljutimo kada nam prebacuju i izmišljaju da smo genocidan narod itd, a mi jedni druge između sebe treba da nazivamo genocidnim, pa to je strašno. Hvala.
Koleginice Čabraja, nije mi poznato, niste bili u sistemu. Da ste bili u sistemu i da ste tražili repliku u trenutku kada sam predsedavao, dobili bi repliku, jer ne primenjujem dvostruke aršine prema poslanicima pozicije i opozicije, što ste malo pre mogli videti kada sam dao repliku koleginici Mariniki Tepić, koja je bila u sistemu. Smatram da nisam učinio povredu Poslovnika na član koji ste ukazali. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, najpre se javio narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, narodni poslanici, reklamiram član 103, u vezi sa članom 104. Jedno je replika, a drugo je povreda Poslovnika. Ja mislim da gospođa pre mene,a i govornik kome ste već oduzeli dva minuta, da ste zloupotrebili to pravo, jer se Poslovnik reklamira odmah po učinjenoj povredi, a od onog što oni reklamiraju je prošao još jedan govornik. Dakle, nije bilo osnova da reklamiraju povredu Poslovnika, jer su zakasnili. Drugo, ovo drugo izlaganje je ličio na repliku, pa s toga vas molim da zbog jednakosti primenite isto pravilo koje ste primenili prema gospodinu Milojičiću i da oduzmete dva minuta poslaničkoj grupi koja je to pravo zloupotrebila, naknadno to reklamirajući i koristeći to kao repliku. Hvala.
Zahvaljujem. Da li želite da Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) (Marinika Tepić: Nemojte, zašto to pravite?) Zato što sam maločas primetio da je podigao Poslovnik, nakon toga ste se vi javili, čuo sam i vas. Ali, evo, dozvoliću najpre vama povredu Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Smatram da je prekršen član 8. Poslovnika Narodne skupštine gde se kaže – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Na to ste me potakli, izgovorivši jednu neverovatnu rečenicu. Molim vas da se na dalje zaista suzdržavate da tako postupate, ne samo vi nego i svi koji predsedavaju, a to je da kada se rotirate u predsedavanju, onda kažete – ne znam šta se desilo pre, ja tada nisam predsedavao. Poslovnik nigde ne predviđa trenutak početka ili kraja rotacije onih koji predsedavaju. On se odnosi na predsednika Narodne skupštine, a njegovi zamenici koji su predsedavajući u dotičnom trenutku, poštuju iste odredbe, odnosno Poslovnik se shodno tome primenjuje na njih. Dakle, mi ne možemo da beležimo tajming, niti bilo ko drugi to treba da radi kada se ko zarotirao. Zato imate tehničku službu, imate gospođu koja sedi pored vas, imate čitav tim ljudi koji vam pomažu u upravljanju i vođenju sednice, da bi vam rekli šta se desilo pre nego što ste vi preuzeli predsedavanje sednicom. Argumenti da neko od vas nije bio prisutan kada su naša prava ovde kršena, mislim da ne stoje. Drugo, mi smo celo prepodne svedočili ovde da su zloupotrebljavane reklamacije Poslovnika od strane poslanika većine da bi se repliciralo. Svesni smo bili da onog trenutka kada neko od nas, sticajem okolnosti, ili snagom argumenata koje ima, sklizne možda, ne namerno u repliku, a ne Poslovnik, da će odmah imati najoštriju penalnu meru, a to je oduzimanje minuta. Molim vas da odredite pauzu ako treba, da se konsultujete sa ljudima koji su bili ovde prisutni od 10 jutros i da naprosto imate svest o tome kako se sednica vodila i da iste aršine primenjujete na sve nas.
Zahvaljujem, koleginice Tepić. Maločas sam rekao, mislim da niste dobro čuli, maločas sam rekao da ne postoje dvostruki aršini u vođenju sednice. Što se tiče konkretno koleginice Čabraje, mislim da ste pogrešno protumačili, ja nisam rekao da nisam prisustvovao tom delu sednice, nego sam rekao da sam primetio da je koleginica Čabraja u sistemu i da se javila po osnovu replike da bi dobila reč. (Marinika Tepić: Rekli ste da niste predsedavali.) Ne, da nisam primetio da je bila u sistemu. Da sam primetio, dobila bi reč kao i vi. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Srbislav Filipović, izvolite.
Hvala predsedavajući. Reklamiram povredu člana 103. Poslovnika, jer je koleginica reklamirala povredu člana 8, a to blage veze nema ni sa čim što smo čuli ovde. To pokazuje način na koji se oni ophode i prema građanima i prema Narodnoj skupštini Republike Srbije. Kao što su oni govorili o nekim davno prošli vremenima, pa prizivaju da se neko negde, možda i vrati, od toga nema ništa, kao što se nikad više neće vratiti ni vreme u kome je Grad Beograd zadužen za milijardu i dvesta miliona evra, neće se vratiti ni pali gradovi, neće se vratiti konsultantske usluge Bojane Lekić u vodovodu, neće ništa od toga da se vrati, neće se vratiti angažovanje advokatske kancelarije javnim preduzećima u Gradu Beogradu, to možete da zaboravite, završili smo sa tim. U Srbiji je novo vreme, živi se i radi pošteno, plata se zarađuje i ne živi se od krađa kao u vreme nekih pre nas.
Kolega Filipoviću, nisam bio u mogućnosti da sugerišem kolegi Filipoviću, jer koleginica Tepić to nije dozvolila. Da ste dozvolili i da ste se poslužili, ne snagom sile i glasa, nego snagom argumenata, ja bih sugerisao kolegi Filipoviću da usmeri svoju pažnju i da se obrati meni, da mi ukaže u čemu sam povredio Poslovnik. Da li želite, kolega Filipoviću, da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) (Radoslav Milojčić: Poslovnik.) Naravno da ćete dobiti reč kolega Milojčiću, ali neposredno pre vas se javio kolega Aleksandar Marković. Povreda Poslovnika, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Reklamiram povredu člana 104, ali i člana 107. koji tretira dostojanstvo Narodne skupštine, da pređemo preko toga što je malo pre bila greška u citiranju člana, pa je citiran član 8. Poslovnika, a misleći na član 108. Znate šta, tužan je bio pokušaj diskreditovanja i omalovažavanja našeg uvaženog kolege, mog prijatelja gospodina Filipovića, od strane jednog poslanika koji je poznat samo po tome da je za vreme njegove vlasti u jednoj lokalnoj samoupravi, da su se trošile litre i litre piva, da su se trošile…
Kolega Markoviću, povredu Poslovnika…
Pustite me da završim, završiću vrlo kratko. Želim samo da kažem, da je na taj način ugroženo dostojanstvo svih nas koji sedimo ovde, dostojanstvo Narodne skupštine, jer gospodin Filipović je jedan od nas, a jedina greška gospodina Filipovića je što je na vreme uvideo šta je DS i kakva je DS i kakve su posledice vlasti DS. Gospodin Filipović je kriv samo zbog toga što je na vreme rekao ne takvoj politici.
Gospodine Markoviću, ukazali ste na povredu Poslovnika, ja vas samo molim da ukažete meni na koji način sam, morate se obraćati meni, ne direktno poslanicima opozicije, već meni na koji način sam povredio Poslovnik, konkretno član 104. i član 107. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Radoslav Milojičić, izvolite.
Hvala gospodine Miličeviću. Pre nego što ukažem na povredu člana, imam samo jedno pitanje za vas, izaći ću malo iz okvira, pitanje nije političke prirode, nego ljudske. Znam vas kao vrlo korektnog momka, bez obzira što nismo stranački isto orjentisani. Da li ima smisla da ste meni malo pre oduzeli minut i po, a da prethodnoj dvojici govornika niste oduzeli vreme? Da li ima smisla, molim vas, onako drugarski mi recite? I reklamiram član 108.
Vama sam dozvolio da dovršite puna dva minuta, a malopređašnje govornike sam prekinuo, nisam im dozvolio da završe. Prekinuo bih i gospodina Filipovića, međutim nije mi bilo dozvoljeno od strane pojedinih poslanika opozicije. Samo je u tome razlika, inače bih svakako prekinuo i gospodina Filipovića, kao što sam prekinuo i gospodina Markovića. Po amandmanu, javio se narodni poslanik Marko Atlagić, izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodo narodni poslanici, moram da kažem da sam šokiran sa pojedinim amandmanima i odmah da kažem da predlažem da se oni odbiju. Radi građana Republike Srbije i istinitosti, pročitaću u Ustavu Republike Srbije za jezik i pismo, član 10. – u Republici Srbiji, u službenoj upotrebi su srpski jezik i ćirilično pismo. Službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje se zakonom na osnovu Ustava, podvlačim, na osnovu Ustava. Naime, vaspitno obrazovni rad, kako kaže član 5. ostvaruje se na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu, a pošto je srpski jezik i ćirilično pismo sastavni deo identiteta srpskog naroda, da ne kažem da je najglavniji, i išli bi u rastakanje nacionalnog identiteta, dakle Srba u celini. Predlagači su i ranije prilikom svojih istupa, kao i njihovi istomišljenici, unazad 10 godina iznosili iste stavove. NJihov cilj nije samo da rastaču pismo i jezik, nego, ako ukinete ćirilično pismo, sledeća faza jeste ukidanje nacionalnog imena. Prema tome, u tom smislu, smatram da je zakon izuzetno dobar, da je on rešio ne samo pitanje ostvarivanja prava službene upotrebe matičnog naroda, nego i nacionalnih manjina, kako vidite u sledećim stavkama člana 5, kako to rade i drugi narodi u Evropi i svetu. Još jedanput kažem, zaista sam šokiran predlogom. Ovo je ignorisanje ne samo nacionalnog imena, nego ignorisanje nacije u celini. Hvala lepo.
Zahvaljujem, kolega Atlagiću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik LJubiša Stojimirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, ja sam već jedanput rekao i smatram da je predlog ovog člana koji je dalo Ministarstvo sasvim na mestu. Ali, bojim se da smo se svi malo zaigrali i da smo zaboravili da se danas raspravlja o jednom zakonu koji u svom nazivu ima i reč: „vaspitanje“. Hajde da se zapitamo svi da li se ponašamo onako kako se ponašaju vaspitani ljudi. Učinimo da ovaj posao završimo na jedan kulturan i dostojanstven način, kako to i priliči vaspitanim i obrazovanim ljudima. Apelujem na kolege iz pozicije i kolege iz opozicije, da se uzdržimo od teških reči i da zbilja dostojanstveno završimo ovaj posao. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite. (Marinika Tepić: Repliku sam tražila, jer je moj amandman.)
Hvala lepo. Poslanica Tepić je tražila opravdano repliku, pa očekujem da joj date posle mog govora. Podržavam govor mog prethodnika sa suprotne strane. Stvarno bi bilo lepo da svojim kolegama pokaže šta je to vaspitanje, obrazovanje i da ih natera da današnja rasprava teče na način koji je dovoljno pristojan da može da bude odvijan u ovom visokom domu. Šta je amandman? Zbog javnosti, amandman je da se predlaže da se nastava ne izvodi samo na jednom pismu, srpskom, ćiriličkom pismu, nego da se izvodi i na latiničnom pismo, takođe srpskom. To je bogatstvo ovog naroda. To ko ne zna da shvati, ja ne mogu da mu pomognem, nisam te struke, niti te specijalnosti. Znači, samo bogatstvo može da bude kada imate dva pisma koja vam daju mogućnost da komunicirate među sobom, i sa Srbima, i sa drugim građanima Srbije, i sa susedima, i sa celim svetom. Zlonamerne primedbe da se time razbija korpus srpskog naroda, identitet, i ne znam šta sve, su besmislene, kao da ste profesor istorije koji je pobegao iz tri države i otišao u treću nezavisnu da tamo izigrava nekakvog profesora. To je potpuno besmislena stvar. Molim kolege preko puta, nemojte da branite više srpstvo i Srbe nigde. Gde god ste ih branili, tamo Srba više nema, ni u Kninu, ni u Prizrenu, ni u Mostaru, nigde…
Gospodine Živkoviću, molim vas…
Nemojte da branite ništa što je srpsko, vi ste… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Živkoviću, molim vas da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine. Ove poslednje reči se nisu čule jer nisam dozvolio nastavak onoga o čemu ste želeli da govorite, a to se najmanje tiče amandmana o kojem se vodi rasprava. Povreda Poslovnika, narodi poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Ovo što je rekao Zoran Živković odnosilo se na našeg uvaženog kolegu prof. dr Marka Atlagića, koji je bio svojevremeno ministar u Vladi Republike Srpske Krajine, poslanik u Hrvatskom saboru 1990. godine, kada nije bilo ni malo jednostavno biti Srbin u Zagrebu, a pogotovo ne poslanik. Ovo što je rekao Zoran Živković u prevodu znači sledeće – vi Srbi ste zlikovci, zločinci i vi ste izazvali raspad bivše Jugoslavije. Dok je Marko Atlagić branio Srbe u Krajini i branio Srbe u Kninu, ja pitam Zorana Živkovića šta je radio? Verovatno je švercovao bundama, ili ga je onaj Lule tamo vezivao u Nišu za banderu. U svakom slučaju, Srbe nije branio. Molim vas, gospodine Milićeviću, ovo što je rekao Zoran Živković prevazilazi nivo lične uvrede. Ovo je uvreda na račun Srbije i na račun srpskog naroda, jer je podtekst ovoga što je rekao Zoran Živković da su Srbi odgovorni za raspad bivše Jugoslavije, jer se ovde prozvao čovek koji je branio Srbe u Krajini, i to ne samo politički, nego i vojno.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi? (Aleksandar Martinović: Ne, tražim da mu se izrekne opomena.) Sad ću vam reći, ono o čemu je govorio gospodin Živković nije otišlo u etar, odnosno u javnost, jer sam ga prekinuo. (Aleksandar Martinović: Ali je otišlo u stenogram.) (Narodni poslanici pričaju u glas.) Gospodine Živkoviću, u pravu ste, izričem vam opomenu. (Zoran Živković: Na osnovu čega? Zašto?) Na osnovu ponašanja. (Zoran Živković: Kog ponašanja?) Vašeg trenutnog ponašanja. (Zoran Živković: Ko si ti da meni izrekneš opomenu?) U ovom trenutku predsedavajući i to ćete morati da poštujete. Shodno članu 112, sada ću napraviti pauzu od dva minuta. Zahvaljujem. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Po amandmanu, najpre se javio narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je veoma ozbiljna tema. Mogu da se složim sa predlagačima amandmana u jednom, da je i latiničko pismo naše pismo koga su Hrvati ukrali. Ali, s obzirom na dešavanja u poslednjih sto godina, ja bih ipak da mi malo zaštitimo ćirilicu. Kako to izgleda na sudu, kolega Atlagić je bio. Kad su me svojevremeno tužili ovi iz „nikad im dosta nije bilo“, kada sam došao na sud, tužba je bila na latinici. Dođem ja na Novi Beograd, u Prvi osnovni sud, tužba na latinici. Kažem ja sudiji, a govorim npr. šta može da dođe ukoliko se ovo ne definiše, i sudija mi kaže da on misli da ja nemam pravo na ćirilicu, iako članom 10. Ustava to moje pravo nije sporno. Ima poslovica koja kaže: „Kad zatreš jezik, zatro si i narod“. Mi kao veoma ugrožen narod, kao ostatak jednog naroda, od koga su nastali mnogi drugi narodi, koji su prisvojili naš jezik i samo stavili neke svoje oznake, dodali neka dva slova i ja im tražim da vrate 30 naših slova, znači da se koriste samo sa ona svoja dva, kad to tako može. Dakle, prvo su nam preuzeli jezik, neki su nam preuzeli pismo i ja se slažem da je latiničko, latinica srpsko pismo sa latiničnim oznakama, ali mi moramo biti osetljivi i na ćirilicu. Ona je godinama zapuštana, a kolika mržnja se primenjuje prema ćirilici pokazuje ova fotografija. (Narodni poslanik pokazuje fotografije.) To pokazuje ova fotografija, ovo je Vukovar, pogranični grad u Republici Hrvatskoj i ukoliko ne budemo pažljivi može nam se desiti, a dešavalo nam se da i u Srbiji razbijaju table sa oznakama države Srbije, dakle može nam se desiti da neko počne i ovde da razbija table zbog ćiriličkih oznaka. Dakle, ovo je ono na koga se ne trebamo ugledati, ali kad oni mogu da štite latinično pismo koje su ukrali od nas zašto mi ne bi zaštitili svoje originalno pismo koje se zove ćirilica. Zakoni se menjaju. Ukoliko i drugi narodi shvate da se služe našim pismom, ukoliko tenzije splasnu, ukoliko se ne bude dešavalo ovo, oni neće da nam učine ni kad napišu – Srbe na vrbe. Neće da napišu ćiriličnim pismom. Ni toliko neće da nam učine, pa ja zbog te osetljivosti naroda na sva dešavanja i osetljivosti na to što ćiriličko pismo nije bilo zaštićeno u prethodnom periodu, apelujem da mi to činimo i pozdravljam ovo kao početak borbe da ćirilica makar bude ravnopravna u državi Srbiji, ako ne i preče pismo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik LJupka Mihajlovska, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 106. stav 1. govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Dakle, gledaju nas roditelji, nedaj Bože deca, gleda nas akademska javnost i očekuju da čuju šta će to revolucionarno doneti ova dva nova zakona. Ministar nam se malo uspavao, verovatno prvi put posle dugo vremena imate priliku da vidite kako izgleda situacija u srpskim školama, otprilike ovako kao u ovoj Skupštini. Molim vas da opomenete sve koji se ne drže dnevnog reda, jer nama ovde vrlo je jasno zbog čega se to radi. Radi se zbog toga da se skrati vreme, odnosno da se produži vreme za raspravu da ne bismo imali vremena da raspravljamo o Zakonu o visokom obrazovanju i amandmanima koje su podneli, da javnost ne bi znali da ste danas proturili mnoge stvari, predlog inicijalni Zakona o visokom obrazovanju nije sadržao i da ste onako na kvarno, slobodno mogu da kažem, najzad našli model kako da univerzitetima koji dugo godina ne mogu da dobiju akreditaciju to obezbedite. Molim vas da se svi drže dnevnog reda.
Koleginice Mihajlovska, vi možete o povredi Poslovnika sa predsedavajućim, ministar nema nikakve veze sa tim.
Ja se vama i obraćam.
Meni se obraćajte. Druga stvar svaki poslanik troši svoje vreme svoje poslaničke grupe. Ne može on vama ništa da oduzme. Da li ste zadovoljni odgovorom ili želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o tome? Želite da se izjasni. U redu. Po amandmanu, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ova rasprava je zaista pogodila jednu izuzetno bolnu i važnu temu društvene scene u Srbiji, a to je pitanje zaštite ćirilice u savremenom društvu. Ovde zaista ne mogu da se složim sa kolegama iz opozicije koje predlažu jedan ovakav amandman, koji praktično pod izgovorom zaštite srpskog latiničkog pisma uvodi u naše društvo jednu vrstu šizofrenije, po kojoj jedino mi imamo dva pisma, koja treba da budu podjednako zastupljena, a svima nam je jasno i svi to vidimo da ta dva pisma u međusobnom ratu ne mogu preživeti. Jedno će nestati. Po svim tendencijama koje gledamo decenijama unazad, ćirilica je ta koja nestaje a ne latinica. Meni je zaista, u tom smislu drago, da predstavnici vladajuće većine, su se setili ćirilice posle šest godina vlasti SNS i to je jedan dobar znak i ja ih pozdravljam da su došli na pozicije Dveri i zaštite ćirilice u našem društvu. Ono što je dramatično jeste zašto niste ništa uradili za šest godina vlasti da zaštite ćirilicu nego ovde verbalno se obračunavate sa nekim amandmanima, a imate svu vlast šest godina da zaštite u službenoj upotrebi ćirilicu u našem društvu, da je zaštite na medijima, da zaštite u javnim natpisima, na ulicama, da zaštitite na svaki drugi način. Nema te zaštite, vi ste, makar u poslednjih šest godina zajednički odgovorni za propadanje ćirilice u našem društvu i državi. U redu je, danas ste se setili da postoji ćirilica, danas hoćete da je štitite. To je dobra stvar i mi to apsolutno podržavamo. Apsolutno smo protiv šizofrenije i nekakve prazne priče o dva pisma koja mi treba podjednako da negujemo, jer je to naše bogatstvo. To nije bogatstvo, to završava tako kako je rekla koleginica da naša deca pišu latinicom i zaboravljaju ćirilicu. Dveri su apsolutno protiv toga.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem se potpredsedniče. Meni se čini da sam se javila pre mnogih govornika. Nije važno. Dakle, ono što smo mi hteli prethodnim amandmanom koji je isti kao i ovaj, jeste da kažemo, prvo da je latinično pismo srpsko pismo. Drugo, da se nastava informatike ne može izvoditi na ćiriličkom pismu i treće da vidimo da ono što je ministar malopre rekao u zakonu ne piše. Vi ste rekli ministre i ćirilica i latinica. U zakonu piše – obrazovno-vaspitni rad ostvaruje se na srpskom jeziku i ćiriličkom pismu, tačka. Ne pominje se latinica, tako da to što ste vi rekli u zakonu ne piše. Kao odgovor na ovu svoju inicijativu mi dobijamo optužbe da mrzimo svoj narod, da mrzimo Srbiju, da mrzimo pismo, da hoćemo da proglasimo narod genocidnim, da optužujemo Srbe da su započeli rat i tako dalje. Neki poslanici su šokirani, pa i ja sam isto šokirana da narodni poslanici ne znaju razliku između službene i javne upotrebe jezika. U školi jezik nije u službenoj upotrebi nego u javnoj upotrebi. Dalje sam šokirana da narodni poslanici drže da je samo ćirilično pismo, pismo srpskog jezika jer oni time odbacuju i svom, kako bih rekla, neprijateljskom, arhineprijateljskom narodu Hrvatima, pošto vidim da komentarišu kako je ćirilica srpsko, a latinica hrvatsko pismo, prepuštaju celokupnu Dubrovačku književnost za koju mi verujemo da je srpska književnost, a zamislite pisana latinicom. Pa, prepuštaju dela Ive Andrića koja su prvo objavljena latinicom Dobrice Ćosića. Pa, nemate prava, gospodine Atlagiću toga da se odričete samo zato što ne znate da je latinično pismo, pismo srpskog jezika. I, ko onda mrzi srpski narod, srpsku književnost, da li mi koji pokušavamo da ga obogatimo ili vi koji se odričete najvećih dela naše književnosti zato što ne znate da je i latinično pismo, pismo u tradiciji srpske književnosti i srpskog naroda i da su njima pisana najveća dela naše književnosti.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, šokiran sam diskusijom prethodne govornice, ali sada ćemo razjasniti. U službenoj upotrebi u Srbiji je srpski jezik i ćirilično pismo. Latinica je posuđena od Latina, moram ovo da joj kažem, i Hrvati su je posudili. Ona je latinica je srpska koliko i hrvatska, koliko i mađarska, ali je u Hrvatskoj, njihovo službeno nacionalno pismo kao što je ćirilica u Srbiji srpsko nacionalno pismo. Nacionale manjine, vidite u ovom članu, kaže se kako pismo upotrebljavaju, sigurno svoje pismo i tako dalje, uz određene karakteristike i standarde određene. Nije tačno, koleginica se ne bavi, ovo je već stvar paleografije koju ja studentima predajem, a preporučujem koleginici Jerkov, koja sada ne sluša, da dođe na moj čas predavanja - Latinske i slavenske paleografije, i zajedno sa mojim studentima da razjasnimo, pa će onda naučiti da u Dubrovniku je postojala i srpska kancelarija na srpskom pismu, a ne samo na latiničkom. Hrvati su upotrebljavali staroslavenski jezik do 1925. godine, a onda su se odrekli svog staroslavenskog jezika, odnosno pisma glagoljice i posudili od Latina itd. Dakle, latinica je srpska koliko i hrvatska, koliko u Bosni, koliko i u svim drugim narodima, koji latinicu upotrebljavaju, ali ovde se radi o srpskom nacionalnom pismu. Ćirilica je srpsko nacionalno pismo. Prema tome, ono mora biti u službenoj upotrebi, i čak, da se ja pitam, u upotrebi. Dakle, a dvojezičnost je zagarantovana tamo gde su dva naroda u lokalnoj zajednici, gde je u određenim standardima postoji drugi jezik i pismo u upotrebi. Prema tome, odreći se svog nacionalnog pisma, znači odreći se sebi, kako je to Stefan Nemanja govorio i njegovi naslednici.
Zahvaljujem. Koleginice Jerkov nemate pravo na reč. Pozvao vas je kolega Atlagić na predavanje. Ne, ne. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, neću koristiti puno vremena, tek toliko da podržim inicijativu ministarstva jednim vrlo slikovitim primerom, i da vama koji imate sumnju u to da li je došlo do rastakanja nacionalnog integriteta, kako je to rekao profesor Atlagić. Najbolje ćete videti ako, kojim slučajem odete u Banja Luku. Predpostavljam da je većina vas tamo bila. U centru Banja Luke nalazi se ogromni spomenik. Obelisk. Nalazi se preko gde je nekada srušena srpska pravoslavna crkva, na svu sreću, danas ponovo podinuta. Tamo se nalaze stihovi srpskog pesnika, gde je jedan red pisan ćirilicom, a drugi red latinicom. Neverovatan nonsens, nešto što samo pokazuje primer da je u ime bratstva i jedinstva ovaj narod bio spreman da se odrekne svog nacionalnog identiteta, i zbog toga pozdravljam što se danas ćirilično pismo na ovaj način ponovo utvrđuje i što se štiti ovakvom vrstom zakona. Znate, da bi smo opstali u ljudskom obliku, mi moramo čuvati svoju kulturu, svoj identitet i svoje nacionalno dostojanstvo. Ja vas molim da zadržite ljidski oblik bar do kraja ovog mandata, da čuvate svoj identitet i svoju kulturu. Ne verujem da će vam to posle biti potrebno, možete se vratiti u svoj prirodan oblik. Prijatno.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući i smatram da ste, možda ne namerno, prekršili član 104, odnosno dozvolili da se pogrešno tumači sadržaj mog amandmana na član 5. ovog Zakona, koji svi imaju pred sobom, pa tako i vi. Smatram da u ulozi predsedavajućeg ipak treba da imate pozorniju i veću pažnju nego drugi nezainteresovani poslanici ili zainteresovani, upravo za to, za pogrešno tumačenje. Sve vreme, u poslednjih nekoliko minuta, moje i vaše kolege, ne samo da pogrešno tumače, nego i izvrću sadržaj mog amandmana, i vi na to ne reagujete. Govore o odricanju nacionalnog identiteta, da ova intervencija znači odricanje. Ne znači odricanje, niti se iko odriče ćiriličnog srpskog pisma, nego se predlaže dodavanje i srpskog latiničnog pisma. Ja vas molim, da ne bi se stvarala zabuna u javnosti, da vi, kao predsedavajući, koji raspolažete svim amandmanima, skrenete pažnju na to da se ne iznose netačni podaci, da se ne izvrće sadržaj naših amandmana, i da se posle mi ne teretimo za te koji vređamo, ili iznosimo, maltene, ratoborne ovde izjave. S druge strane, slušamo tako teške kvalifikacije od zločina do genocida što su tako strašni i ozbiljni instituti koji našu zemlju tište godinama unazad, strašno su breme našoj zemlji da bi smo se tako olako frljali sa njima i da se stavljaju u kontekst nečega što je neuporedivo sa ozbiljnim zločinima kakav je genocid i drugi koji su pomenuti. Ja vas molim da to ne činimo sa ovom raspravom, jer zaista tome nije mesto, pri tom dovodeći u rizik da vređamo žrtve genocida i ostalih loših radnji koje su činjene u nečije tuđe ime. Hvala.
Koleginice Marinika, svaki narodni poslanik ima pravo da tumači amandman kako on smatra da treba da ga tumači i ja tu ne mogu da vam pomognem. Mogu u slučaju da vaš amandman bude prihvaćen i to će ostati zabeleženo, pa ako neko zatraži autentično tumačenje tog člana 5. koje je nastalo prihvatanjem vašeg amandmana, vi ćete biti ti koji ćete prvi da date predlog autentičnog tumačenja. U debati svaki narodni poslanik ima pravo da ga tumači kako on smatra da treba. Povreda Poslovnika, Aleksandra Čabraja.
Reklamiram član 107. Dakle, možda svaki poslanik ima pravo na autentično tumačenje amandmana o kojem se raspravlja i ja se slažem sa tim, ali nema ni jedan narodni poslanik pravo da vređa dostojanstvo Narodne skupštine, a vi ste to upravo dopustili, tako što će reći da ćemo se mi, da treba sada da budemo u nekom ljudskom obličju, a da posle možemo da se vratimo u neko obličje koje nije ljudsko. Ako ovo nije vređanje dostojanstva Narodne skupštine i velikog dela poslanika koji ovde sede, ja ne znam šta treba da se kaže, pa da neko shvati da je Narodna skupština uvređena time.
Slažem se da je kolega Krlić preterao i vodiću o tome sledeći put više računa. Povreda Poslovnika, Branka Stamenković.
Povreda Poslovnika, član 103. stav 3. Predsednici poslaničkih grupa imaju prednost prilikom prijave povrede Poslovnika. Malo pre su istovremeno Poslovnik držali kolega Saša Radulović i koleginica Čabraja. On je predsednik poslaničke grupe, ona nije. Vi ste dali reč njoj, a ne njemu. Povredili ste Poslovnik. Samo mi nemojte reći da ga niste videli, čovek ima 2 metra. Hvala.
Nisam ga video kada sam davao koleginici reč. Da li želite kolega Raduloviću, povredu Poslovnika? Eto, nisam mnogo pogrešio, odustao je. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani podpredsedniče Parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam iz ove rasprave razumeo da SNS pošto poto hoće zakonom da obezbedi da naša deca ne uče latinicu u osnovnoj školi. Ja sam tako razumeo vas iz SNS koji objašnjavate da je ovo službeni jezik srpski, ćirilično pismo, pa samo će da se uči srpsko ćirilično pismo. Zato i podržavam da usvojite ovaj amandman, da bi omogućili zakonski da naša deca nauče latinicu. Ne vidim razlog zašto bi učila latinicu samo na časovima engleskog jezika. Valjda mogu da nauče latinicu i na času srpskog jezika. Razlikuju se ta slova na engleskom i na srpskom jeziku. Prema tome, treba da uđe u zakon mogućnost da u drugom razredu, kao što su i do sada, naša deca učila, uče i dalje latinicu. Ako se ne prihvati ovaj amandman, to će možda biti sprečeno ovim autentičnim tumačenjima koja daju poslanici SNS. Mislim da je dobro da naša deca znaju i ćirilicu i latinicu, i ne vidimo ništa loše u tome.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Ja ću govoriti na latinici, zbog toga što želim da sve podsetim da je uvredljivo braniti upotrebu ćirilice time da Srbi, srpkinje i drugi narodi i narodnosti koji pišu ćirilicom ne umeju sami da sačuvaju sopstveno pismo. Uvredljivo je govoriti o ćirilici kao o identitetu i onda kazati, ona je ugrožena zato što mi nećemo da upražnjavamo svoj identitet. Koliko je to uvredljivo, postoji jasno, samo ako malo razmislite šta izgovaramo kada kažemo, samo ćemo narediti nanošenje ćirilice zato što je to naš identitet. Ili imamo identitet, ili ga nemamo, a zloupotrebljavati pismo jednog jezika za, čak bih rekla, ispod politikantskog nivoa rasprave o tome je li nam nacija ugrožena ili nije, nije dostojno nikoga ko govori ovaj jezik. Zato govorim na latinici. Hvala vam.
Zahvaljujem, Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Stamenković.
Hvala. Moj amandman ide takođe u pravcu da se ne opredeljujemo isključivo za ćirilicu u odvijanju obrazovno-vaspitnog rada, već da držimo i latinicu. Pri tome, ja neću pričati toliko o ovim razlozima nebeske Srbije, već bih da se malo spustimo na zemlju i da vidimo kako će ovo u praksi da izgleda. Znači, nekoliko pitanja za predlagača zakona: Da li ovo znači da deca više neće učiti latinicu u drugom razredu osnovne škole? Ministar klima glavom, kaže – učiće. Evo, da objasnim na šta će to onda da izgleda. Oni će učiti latinicu, a neće smeti da je koriste. Već sad se dešava, pričam na osnovu iskustva iz osnovnih škola, imam dete u osnovnoj školi, da nastavnici brane deci da pišu latiničnim pismom. Ovo kad budu videli, deliće jedinice ukoliko se ne bude pisalo isključivo ćirilicom. Druga stvar, u obrazloženju za odbacivanje ovog amandmana je ministar naveo da se to pitanje rešava drugim zakonom. Kojim drugim zakonom? Ovo je krovni zakon. Ja vas molim, dva pisma su naše bogatstvo, nemojmo učenje latinice prebacivati sa učiteljice na „tičerku“, nego ostavimo stvari kao i do sada, da imamo dva pisma koja se ravnopravno mogu koristiti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman koji se posle člana 5. dodaje član 5a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Ovde se nauči mnogo o retorici, pa čujemo od vladajuće većine jedan početak koji bih ja mogao da iskoristim sada i da kažem da velika mržnja koju vladajuća većina oseća prema opoziciji ne bih trebala da je spreči da urade nešto što je u interesu građana Republike Srbije, jer ovo je retorika koju ste iskoristili, zar ne? Na ovakav način, naravno ne bih trebalo da razgovaramo. Činjenica jeste da smo ovde predložili mnogo stvari. Između ostalog je predloženo, na primer da se ograniči broj učenika po odeljenju, tako da maksimalno odeljenje u osnovnim i srednjim školama može da ima 20 učenika. To je jedan od faktora koji možemo da utičemo na kvalitet obrazovanja. To je član koji je predložen, koristiću ovu argumentaciju, ovo je u interesu svih građana. Zbog čega onda vladajuća većina ne podržava ovo? Da li je u pitanju samo mržnja prema opoziciji kada o ovome govorimo? Ovo su neke stvari gde nije bitno samo opredeliti sredstva za nešto, nego je i bitno raditi na kvalitetu i na pokazateljima kvaliteta obrazovanja ljudi koji dobijaju. Složićemo se svi da učionice u kojima, a to je posebno u Beogradu slučaj da ima 30-32 učenika, jednostavno ne možete da dođete do kvalitetne nastave. Prema tome, sa ovakvim jednim amandmanom država bi trebala da obezbedi dovoljna sredstva da deca uče u odeljenjima koji imaju razumnu veličinu. Isto tako, u predškolskim ustanovama trebalo bi ograničiti broj dece po grupi po vaspitaču koji vodi tu grupu, ne bi li takođe, ta deca u predškolskim ustanovama dobili kvalitetno obrazovanje. Hvala.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Pozivam da se ne prihvati, baš kao malo pre i naravno da to što predlagač amandmana ne uviđa nikakvu razliku između, kako je rekao mržnje i sopstvene neozbiljnosti, odnosno problema sa matematikom, to nije razlog da mi ovo podržimo. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Saša Radulović, ali prvo Marijan Rističević. (Saša Radulović: Kako?) Prijavio se pre vas. (Saša Radulović: Što mene pitate?) Da bih znao da li niste tražili repliku. (Saša Radulović: Sad svakoga pitate.) Kolega Raduloviću, da ste tražili pravo na repliku, mogu da prihvatim ili da odbijem, ali prvo moram da vas pitam. Saša Radulović: Da li svaki put pitate?) Zato što vas ne mrzim, to vas pitam. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam ništa protiv da pomenuti gospodin govori pre mene. Bojim se da je on pomešao. Član 5. ne govori o broju učenika. Da li sam ja pogrešio? Po ovome, 5a, on je predložio da obrazovanje bude to, to i to, nigde se ne govori o broju učenika. Kaže – matematički dokaz u izbornoj krađi. Imali smo sva pokrivena biračka mesta, krađe nije bilo. Isti čovek, neverovatno. Broj dva, jedan traži da se školarina poveća, ovi iz grupe nikad im dosta nije bilo, drugi traže da školarina bude besplatna. Jedan kolega rasulović, kaže – ja sam protiv subvencija. Onda, list „Blic“ kaže – sigurno je da u ovoj 2014. godini nećemo ići na ukidanje subvencija za investitore koji otvaraju nova radna mesta, otkriva za „Blic“ gospodin rasulović.
Kolega Rističeviću, kakve to veze ima sa amandmanom?
Ima. Govorim da je, kako je pomešao ovo, visoku školarinu, povećati školarinu, skinuti školarinu. Besplatno školovanje, subvencije da se uvedu, da se ne uvedu, bilo je izborne krađe, nije bilo izborne krađe, kaže isti čovek, po amandmanu kaže besplatno obrazovanje izađe i obrazlože koliko u odeljenju treba da bude učenika. Ili je muzičar ili nije muzičar. Ako je muzičar, neka ide da svira. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Saša Radulović.
Mislim da građani mogu jako lepo da vide kako izgleda kada poslanici vladajuće većine hoće da pobegnu od rasprave i kako pokreću razno-razne teme i puštaju razne neistine, samo da ne bi govorili o onome što je stvarno tačka dnevnog reda. Evo, da vam kažem, ovaj član koji predlažem, to je član 5a. i tu ima jedan stav koji kaže – odeljenje u osnovnim ili srednjim školama može da ima maksimalno 20 učenika. Tako da, prethodni govornik očigledno nije govorio istinu. Oni bi da ne diskutujemo o ovome. Oni bi da diskutujemo o svim ovim stvarima koje podmeću, ova neka izmišljanja. Ako hoćete da vidite, recimo, za subvencije stranim investitorima, dovoljno je da pogledate budžet Republike Srbije za 2014. godinu koji sam ja predložio, budžet Ministarstva privrede, za koji su oni svi zajedno glasali, jer tad im je zvonce tako govorilo, i tim budžetom su ukinute subvencije svim stranim investitorima. Uvođen je red u Srbiji. Prema tome, to je ono o čemu govorim. Da bi se uvele sve ove stvari u Republiku Srbiju, i besplatni udžbenici i prevoz za svu decu, i to da se obezbedi maksimalan broj učenika po odeljenju, sve to može da se plati, jer novca u budžetu ima. Problem je što se taj novac troši na pogrešne stvari. Troši se na bacanje novca, u različitim subvencijama, stranim investitorima, na korupciju, na svašta nešto. Kada sam pokušao da uvedem red, to je zaustavljeno i zbog toga sam i podneo ostavku. Prema tome, da ne bi pobegli od suštine, građani treba da znaju. Suština je da amandman 5a. predlaže i besplatne udžbenike za svu decu, u svim osnovnim i srednjim školama, predlaže, takođe, da se ograniči broj učenika po odeljenju, predlaže mnoge stvari koje trebaju svim roditeljima. Ovo je samo jeftin pokušaj da se pobegne od suštine. Gospodo, vreme reči je isteklo. Dajte dela malo, imate amandman.
Zahvaljujem, kolega Raduloviću, isteklo je vaših dva minuta. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Dužan sam samo da kažem da je prosek učenika u osnovnim školama Srbije trenutno 19,1 učenik.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, posebno vi dragi moji seljani i seljaci, ili kako vas već nazivaju, evo primera kako bi gospodin Radulović eliminisao ne znam koliko odeljenja. Ja se nadam, ministre, da to nećemo dozvoliti. Kad je već predlagao amandman, trebao je za seoske sredine predvideti da to bude manji broj dece, jer dece u seoskim sredinama nema. Metropolizacija je uradila svoje. Veliki broj dece je pre ili kasnije, posle sticanja obrazovanja, otišlo u grad. Svi veliki umovi su rođeni na selu, pa bih ja voleo da je prethodni govornik govorio malo i o tome. Međutim, on je pokušao da kaže da ja nisam govorio istinu. Ali, ovde to stoji. To je nesporno. I nije jedan medij objavio, 12. 09. 2013. godine, „da sigurno da u ovoj 2014. godini nećemo ići na ukidanje subvencija za investitore koji otvaraju nova radna mesta“, otkriva za „Blic“. On objašnjava da ova mera postoji i u drugim državama i da je jasno da „mora postojati nešto zbog čega će se ulagači opredeliti baš za Srbiju“. Ja pozdravljam to mišljenje. Verovatno da nije mislio, već je samo rekao. Ali, ja pozdravljam to što je on rekao, jer to donosi nove tehnologije. Nove tehnologije donose radna mesta. Nove tehnologije uz nova radna mesta donose novi sistem obrazovanja, novo obrazovanje, donose novo znanje. Ali, eto, on nije znao šta je rekao, jer mu je verovatno neko napisao i bilo je – pročitaj što ti je napisano. Hvala.
Kolega Raduloviću, nemate pravo na repliku. Nemate zato što vas je podržao kolega Rističević u onome što ste govorili dok ste bili ministar. (Saša Radulović: Po amandmanu.) Po amandmanu? Po amandmanu prvo ide narodni poslanik Aleksandra Čabraja.
Zahvaljujem. Član 106. Baš kao što ni slike Vukovara, prema kojima bih ja očekivala malo više poštovanja u ovom domu, nemaju blage veze sa ovom raspravom, upravo tako nema ni izborna krađa, ni nove tehnologije, itd, dakle, nikakve. Kao što ste i sami rekli, predsedavajući, nikakve veze nemaju sa ovom diskusijom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala. Kao odgovor na ovu temu o jednom delu amandmana koji predlaže Poslanička grupa DJB koji govori o maksimalnom broju učenika, jedini odgovor koji smo mogli da čujemo od ministra je prosečan broj učenika u Srbiji, koji je, eto, nešto malo manje od tih 20. Ali, nije suština i ne govori ovaj amandman da prosek učenika po odeljenju treba da bude manje od 20 ili do 20, nego da ne bude više od 20 učenika u odeljenju. Zašto je to važno, ministre? Evo, ja sam našao ovde dok traje diskusija sajt vaše škole. Vi se sad hvalite tamo i kažete – broj učenika u odeljenjima kreće se od 10 do 20, što omogućava primenu savremenih oblika i metoda rada, u cilju postizanja kvalitetnijih znanja i veština. Znači, vi, gospodine ministre, u svom prethodnom životu, kao direktor jedne privatne školske ustanove, vrlo dobro ste znali zašto je važno da odeljenja nemaju više od 20 učenika i da se na taj način radi bolje i kvalitetnije. Kada mi govorimo ovde o zakonu kojim treba da se uredi obrazovanje u celoj Srbiji, onda je sasvim u redu da govorimo o tome da li taj broj od maksimalnih 20 učenika može i treba da se nađe kao zakonska obaveza i da li mi onda možemo da govorimo o tome koliko će to da košta državu Srbiju i da li mi imamo mogućnosti, materijalne i kadrovske, da to ispunimo, a ne ovako paušalno da se napadamo mi iz opozicije kako ne znamo ništa, kako želimo samo da opstruiramo raspravu, a vaš odgovor da bude to koliko je prosečno učenika u jednom odeljenju. Podsetiću vas da je prosečna plata u Republici Srbiji 44 hiljade dinara, ali je problem što 350 hiljada ljudi u državi Srbiji prima 25 hiljada dinara i ova Vlada se time ne bavi. Tako i na ovaj način pokušavate da zamaglite problem obrazovanja, problem odeljenja koja imaju 30 i više učenika i koji je kvalitet nastave u takvim odeljenjima.
Reč ima ministar, pravo na repliku.
Ja sam radio svojevremeno kada je bilo usmereno, kada sam imao 49 đaka u odeljenju. Ali, sve zavisi prema guberu. Dakle, 19,1 govori o nečemu drugom, a to je bela kuga. Naravno da postoje druge nevolje te iste brojke, a to su i planinske čuke, sela i ostalo, gde ih ima manje. Velike koncentracije ima samo u par gradova – Beograd, Novi Sad, Pazar. Mi radimo celu studiju sa Svetskom bankom, cele te mreže, da bi videli na čemu smo. Apsolutno, pedagoški je oko 20 đaka. Opet zavisi od sastava, od mnogo drugih činilaca i kada se formiraju odeljenja, znaju stručni saradnici kako se to čini još od prvog osnovne, pa prvog srednje, itd. Široka je tema. Moja namera nije bila da spočitam priču da je 20 loša cifra. To je opet pitanje novca. Govorim, nažalost, da je ovo realnost. Dakle, 19,1 đak je nešto što sam ja zatekao.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Prvo da pozdravim izlaganje poslanika Đurišića, koji praktično govori o suštini. Ministar je sada potvrdio, što je jako dobro, i to što je pisalo na sajtu njegove škole, da je odeljenje sa 20 učenika u stvari odeljenje koje može da garantuje, do 20 učenika, dobar kvalitet nastave. Onda ostaje pitanje – zbog čega ne stavimo to ograničenje? Recimo, moguće dopune zakona su takođe da postavimo 20 učenika i da damo rok u kome će država ispuniti to, jer, recimo, u Beogradu je prosek na teritoriji celog grada negde 24, u srednjim školama 25. To je daleko iznad ovog 20. A, kada uđemo malo uže u gradske opštine, ministar to zna, dođemo do broja 30. Ono što je problem, i ministar ovo ne može da promeni, iako zna šta je dobro za učenike, on sigurno zna da je broj 20 dobar broj. Međutim, da bi to moglo da se ostvari, mora cela Vlada da stane iza toga. To mora da postane prioritet. Država mora da opredeli pare za to. E, tu onda uđemo u problem i onda, naravno, te stvari koje ministar zna kao stručnjak, mora nekako da prećuti kada govori o tome šta Vlada želi da podrži, jer Vladi je bitno da daje subvencije Srbiji, Vladi je bitno da daje subvencije stranim investitorima, Vladi je bitno da baca novac. To je vezano za korupcijom. Uzima se reket 30%. To je ono što sam zaustavio kao ministar, jer kad smo krenuli u ministarstvu, videli smo da se novac baca na takav način, pa smo ih sve zaustavili, jer se ne otvaraju nova radna mesta i ona koja se otvore, to su za jeftinu radnu snagu. Zbog toga, da se vratimo na suštinu ovog amandmana, a to je – dajte da uvedemo merila kvaliteta, upravo ono što ste govorili pre nego što ste postali ministar, da odredimo taj broj od 20, da predvidimo vreme u kome ćemo to realizovati, pošto to predstavlja ograničenje za budžet. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, pravo na repliku.
Jednu konstruktivnu rečenicu. Imamo Strategiju 2020, koju pominjemo stalno, i tu imamo jednu jako bitnu temu. Ja sam s ministrom Vujovićem o tome pričao. Poslovi iz zakona, radi se preko 200 podzakonskih akata, radi se na normativu o prostoru, nikad nije urađena studija koliko mi stvarno prostora imamo. Ako treba, milijarde evra, treba, kad bi se prešlo u jednosmenski rad, zbog čega i govorim, jeste prilika da se pogledaju standardi sadašnjih škola i ustanova i to se upravo radi. Znači, ja zaista ne znam da li je ovo pogrešna teza sada, ali, mi je već imamo ostvarenu. Ostaje da se prepakuje. Još jedan fenomen. Roditelji misle da možda i postoji neka mantra da su gradske škole u centru bolje i onda dovode decu, čak direktori tih škola primaju decu i preko broja. Znači, ne samo što je to ustavno pravo da roditelj dovede gde hoće, nego narušava standard prostora tih škola zato što prima prekobrojno decu. Automatski na periferiji velike škole, koje su građene, imaju prostora, ostaju praznije. Treba da se ujednači kvalitet rada i na periferiji i u centru. Iza ove teze ima mnogo teza. Jedna je prostor i da se sagleda ukupan resurs prostora na nivou Srbije. Ako imate učionicu od 90 kvadrata koja je bila nekad planirana za ogromno odeljenje, a sada u stvari od nje imate skoro dve, da ne kažemo, od dve, tri sigurno, automatski je pitanje da li mi trebamo da bežimo od činjenice da je Strategija 2020 kad je u pitanju jednosmenski rad nešto što ne treba raditi. Mislim da treba, ali to sad otvara tek nova pitanja posle ovih zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Potrudiću se da ovo opet bude kratko. Nije ništa neobično što smo mi maločas slušali ovde, mada deluje samo na prvi pogled da možda jeste, o nekoj prosečnoj plati, statistici na tu temu. Nije ništa neobično kad se zna da je jedan bivši predsednik, čuveni maneken, izgleda greškom priznao da jeste prosečna plata danas bolja, nego u njegovo vreme. Ako se sad pokušava neka amortizacija te izjave pričama da to možda nije baš tako, žao mi je, kasno. Šteta je što pritom nismo čuli što taj koji je ustao da priča o ovom amandmanu nije rekao – a, šta sam mislio o samom amandmanu, da li je za ovo što predlažu ovi ljudi ili je protiv? Više nego jasno je da ne može da se svede nikako na priču o broju dece u odeljenju. Ne može, jer valjda je to opšte poznato da nema usvajanja amandmana delimično, ili ide sve, ili ne ide nikako. Kada je reč o samom sadržaju i onome što ovde predlagač uporno ponavlja, naravno, ponavlja jedno te isto. Neću ja da ga pitam da obrazlaže bilo šta dalje, dok ne odgovori ono što mu je traženo još pre tri amandmana i pre tri kruga jedna te ista priča. Pritom, naravno, ne mislim na pitanje – zašto se, ako toliko brine za plate, standard i kako ljudi žive, zalaže za ukidanje Železare? To mi je jasno. Odgovor znam. Zato što ne ume ništa bolje od toga, pa zato to predlaže. Ja hoću da on nama kaže, ako za 560 hiljada đaka predlaže da se svakom kupi računar, koliko je to para? Za sad izbegava da odgovori, a više nego jasno zašto izbegava, a tvrdim da neće imati hrabrosti da odgovori. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Kao ovlašćeni. Zahvaljujem ministru na ovoj konstruktivnoj diskusiji. Ovo je zaista bitno pitanje. Taj prelazak na jednosmenski rad je nešto što bi trebali takođe da ostvarimo. Trošak toga je ogroman zato što zahteva i prostor itd. Međutim, ovaj drugi trošak pitanjem ograničenja maksimalnog broja učenika, mislim da smo trebali da stavimo, odnosno da treba da stoji u zakonu, jer upravo ovaj zakon treba da predstavlja i za sva ta podzakonska akta o kojima govorite neka ograničenja, o tome govorimo, jer kad to ne uradimo u zakonu, onda u podzakonskim aktima može svašta nešto da izađe. Prema tome, to ograničenje, to što je u Beogradu više đaka po školama, nažalost, je pitanje migracija, jer posla slabo ima u ostatku Srbije, nažalost, i sve manje i ljudi beže u Beograd, iz Beograda dalje u svet, i to nam je slika u Srbiji već duži niz godina, pa zbog tih migracija u stvari dobijamo veliki broj dece u školama u Beogradu, a u manjim sredinama dolazi do ozbiljnog pada. Vi razumete sve te stvari. Ono što jeste suština oko čega se ne slažemo, što pokušavamo da kažemo ovde, jeste da su upravo ovakve stvari tema ovog zakona i da bi neki od ovih stvari, kao što je ova koja ograničava broj učenika u odeljenju trebala da bude u ovom i ovakvom zakonu zbog toga ja i toliko govorim, jer time ste sami kazali, time se unapređuje kvalitet. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Ministre, predlažem da još jednom razmislite o usvajanju ovog amandmana, odnosno da vidimo da li bi poslanička grupa koja je predložila ovaj amandman možda mogla da uradi ispravku. Ako kolega Orlić kaže, ispred SNS, da je samo ograničenje broja učenika, mogao bi da se usvoji amandman, a ne može zbog drugih stvari i vi konstatujete da je bolje da bude do 20 i kažete – nije to ni tako teško postići, s obzirom da u nekim delovima ima više, negde ima manje, prigradske škole možda imaju manje, a ove u centru grada više. Dakle, nije teško doći do tog broja, do 20. Zato mislim da treba u zakonu da stoji ograničenje broja 20, onda bi se odgovornije ponašali direktori i ne bi mogli preko broja da upisuju. Konstatovali smo, kada smo raspravljali pre tri dana o ovom istom zakonu, postoje tehnološki viškovi, imamo dovoljno profesora, imamo dovoljno zgrada. Nema razloga da onda ta odeljenja ne budu do 20 i da naša deca ne dobiju kvalitetno znanje. Ako ovo ne možemo da uradimo, ceo zakon pada u vodu, jer vi ovde pred svima nama i pred građanima Srbije priznajete da nema para za obrazovanje. Ako ostanemo u tome da nema para za obrazovanje, nećemo ništa od toga napraviti, a to je prioritet za Srbiju. Dakle, treba nam više para ovde, a manje para u mnogim drugim oblastima. Mi sada hoćemo, kao poslanici, vama da pomognemo u onome što vi hoćete da ostvarite. Hajde da limitiramo ovo na 20. Može da se uradi ispravka amandmana, može odbor da podnese amandman i da na taj način rešimo ovu stvar.
Reč ima ministar.
Poštovani, ja mislim da sam već rekao da smo mi to već ostvarili, i manje od toga. Međutim, ne radi se ovde, treba preraspodeliti prostor, ljude, prevoz i druge stvari, jer civilizovane zemlje nekada voze đake. Kada imate malu seosku sredinu, sa tri, četiri, pet učenika, pa 10, 15, kako ćete im organizovati srednjoškolsku nastavu, a da ne idu svi, recimo, u ekonomsku školu? Treba i mreža domova. Mi radimo upravo celu studiju i Svetska banka nam pomaže, već šest meseci radimo novu mrežu škola koja nije rađena od Titovog vremena. Znači, mora neki redosled poteza da se uspostavi. Znači, prvo se radi ta studija mreže škola, drugo, radi se predviđanje svega onoga što smo govorili prošle nedelje, i nekih kretanja, o natalitetu, korišćenja posebnih resursa za predškolsko, za đački turizam i ostalo. Prvi put smo ministar Vujović i ja pričali na ovu temu, apropo ovih zakona, a to je da se sada otvara pitanje, nažalost, zbog malog broja dece i slabog nataliteta, mogućnosti da se napadne najveći problem strategije, a to je upravo jednosmenski rad. Nema potrebe da objašnjavam šta je prednost jednosmenskog rada, jer kolega Marko bi opet otišao na sajt i video da je to i tamo takođe prisutno. Nisam ja ništa izmislio. Pedagoška nauka je poznata, ali samo zavisi da li imate uslove da napravite takvu jednu kompilaciju događaja. Jako se studiozno na tome radi. Znači, ako sam rekao u četvrtak, kada smo se videli, da je samo 26% jedan akcioni plan bio realan prema strategiji, sada treba da napravimo i realan akcioni plan prema njoj. Prvi put će se to desiti. Ne mogu da dajem neka obećanja. Šta raditi sa malim seoskim školama u ugroženim područjima, na planinskim predelima, na graničnim područjima, gde su određene manjine? Ima tu mnogo pitanja, ali ako sam prihvatio posao i rekao zarad kvaliteta i svega toga. Mnogo toga se nalazi u ovom zakonu. Pričali smo prošle nedelje i mislim da je to jedino razumno da će se određene izmene i dopune morati raditi makar za godinu dana. Čim izađe zakon o zabrani zapošljavanja, dao sam tvrdu reč veroučiteljima, da ću tada moći da im dam status nastavnika na neodređeno vreme, i to je rečeno. Sada ne mogu. Mogao je neko pre mene 14 godina, pa nije. Međutim, ovo sve je jedna ista priča. Znate, ja prosto neću da kradem vreme Skupštini, ali zahteva jedan jači elaborat samo na tu temu. Znači, radi se intenzivno na tome. Mi uvodimo, pogledaćete kasnije članove koji nailaze, a to su upravo i shodno učenje i niz drugih stvari. Sve ovo drugo je jako bitno za to. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Koristiću vreme predsednika poslaničke grupe. Da ponovim, ministre, jedan veliki problem je kod tih obećanja, kad god ih slušamo ovde u Skupštini, jedan ministar nešto kaže, posle toga padne Vlada, dođe drugi ministar i kao da ni o čemu nismo pričali. Jedan konstruktivan predlog ovde koji smo dobili je da se ovo izdvoji. Može takođe da se da rok. Recimo, ako ta analiza traje duže vremena, da kažemo da se ograničava na 20 učenika po odeljenju u osnovnim i srednjim školama, a da se onda u roku od, recimo, dve, tri godine obezbedi to u svim školama. Da vam kažem još jednom, vi ste rekli da je prosečan broj ispod 20. Međutim, ovde govorimo o maksimalnom broju. Nije to postignuto danas. Daleko smo od ovoga u većim sredinama. Sami ste pomenuli Beograd, Novi Sad i Novi Pazar, gde imamo situaciju da je broj učenika po odeljenju daleko iznad 20. Upravo zbog toga hoćemo da u zakonu predvidimo nešto što će dati garanciju da će do ovoga da dođe, jer dosadašnja iskustva govore da dok se donosi zakon kaže se šta treba da se kaže, posle toga kao da se ništa nije desilo, jer para na kraju nema, jer Vlada nije spremna da odvoji novac za obrazovanje. Na ovakav način bi to stavili u zakon i onda bi to moralo da se desi.
Na član 6. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su Marijan Rističević i dr Marko Atlagić. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Zbog uštede vremena, neću obrazlagati.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog uštede vremena, odustajem od obrazloženja.
Na član 6. amandman su zajedno podneli poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, Dragan Vesović, Ivan Kostić, Zoran Radojičić i Miladin Ševarlić. Reč ima Boško Obradović.
U nekoliko amandmana želeli smo da zakonski, gospodine ministre, naglasimo značaj školskog bibliotekarstva koje je negde ostalo mimo vaše pažnje u ovom zakonu. Konkretno, u ovom amandmanu definisali smo značaj brige o samom standardu prostora i opreme za biblioteke. U jednom drugom amandmanu smo tražili da među članove Nacionalnog prosvetnog saveta dođe i predstavnik Udruženja školskih bibliotekara Srbije, odnosno Društva školskih bibliotekara Srbije i nešto kasnije, tražili smo i takođe obavezne lektire i druge knjige kojima treba opremiti naše školske biblioteke. Vi ste u odgovoru rekli da prosto ne možete ovaj amandman podržati iz razloga što se to rešava podzakonskim aktima. Ne sumnjamo mi u to da postoji dobra volja da se brine o školskim bibliotekama i podzakonskim aktima, ali smatramo da bi bilo značajnije da se briga o njima podigne u zakonski nivo, jer bi time pokazali, da tako kažem, poštovanje o značaju, mestu i ulozi školskih biblioteka u prosvetnom sistemu. Druga stvar se tiče onog vašeg poprilično nemuštog obrazloženja o tome šta je zakonski zastupnik. Jasno ste rekli da vam je to neko dodao, šapnuo, rekao, poučio vas, a onda niste obrazložili šta se iza toga krije. Znači, roditelj ili staratelj, nema treći. Roditelj ili staratelj. Ko je treći zakonski zastupnik? Nema ga. Ko je? Jedino homoseksualni bračni parovi i deca usvojena od strane homoseksualnih bračnih parova. Dakle, objasnite zašto menjate, zašto niste u skladu sa Porodičnim zakonom koji prepoznaje jedino roditelja ili staratelja? Zašto otvarate Pandorinu kutiju nekih novih zakonskih zastupnika koji ne postoje trenutno. Dakle, mislim da smo potpuno u pravu i imamo pravo uostalom, tu se ne slažem sa predsedavajućem, da imamo svoj stav po ovom pitanju i to ne može biti govor mržnje kada mi kažemo da smo protiv homoseksualnih brakova, da smo protiv usvajanja dece od strane homoseksualaca, da smo protiv gej parada. Pazite, to je sloboda misli, to je demokratija. Mi imamo pravo da budemo protiv toga. Mi smatramo da je to loše za naše društvo, da ne treba ova država i društvo da idu u tom pravcu. Zašto smo reagovali, to samo želim da vam podcrtam? Zato što smo se toliko puta do sada opekli gledajući kako ideologija homoseksualizma maršira našim institucijama. Prvo, traže samo jednu gej paradu, a posle toga traže da uđe u zakon, pa da uđe u udžbenike, pa da uđe u vrtiće, pa da uđe u škole, pa traže zabranu diskriminacije po pitanju seksualne orijentacije, koja nije ljudsko pravo itd, itd. Znači, nema kraja zahtevima LGBTI itd, populaciji. Znači, vi im ovim otvarate mogućnost da bez izmene zakona u perspektivi imate homoseksualne bračne parove kao zakonske zastupnike dece koja su usvojena u tim brakovima. Mi prosto sumnjamo da vam je neko došapnuo i da vam je neko dodao tu formulaciju, koja ne postoji u Porodičnom zakonu, kao što vam je neko u Ministarstvu, iza leđa, radio seks pakete, gospodine ministre. Znači, ja na osnovu dokaza iz vašeg dosadašnjeg rada, da neko vama radi iza leđa, da vi ne znate šta …
Verujem da je vama ova tema fantastično interesantna, a u plenumu je amandman. Dakle, od seks paketa i ne znam šta ste već sve hteli da kažete, molim vas, vratite se na vaš standard.
Jel vi to koristite moje vreme, ja se izvinjavam? Jel vi koristite moje vreme, a niste se prijavili za reč?
Ne. Član 27. Malo Poslovnik, ipak, kad imate vremena, kad prestanete da razmišljate o homoseksualcima, pročitajte malo Poslovnik. Znači, vodim sednicu. Amandman.
Dakle, jedini koji razmišljaju o homoseksualcima i njihovim pravima su članovi SNS i njihov predsednik, koji o tome šest godina neprestano misli i brine da to sve bude kako treba. Mi se ne brinemo o tome, mi se tome protivimo. To je velika razlika. Vi brinete o tome.
Lepo. Samo o amandmanu. Evo, niste eksplicitno napisali.
Ja sam veoma jasno ukazao gospodinu ministru i on me odlično razume, za razliku od vas.
Dobro.
On me odlično razume. On je dopustio da mu se iza leđa u Ministarstvu prosvete radi na određenim obrazovnim programima koji nisu prošli ni saglasnost roditelja, ni stručnih tela, niti bilo koga drugoga. Kada je na našu intervenciju to uvideo, zabranio je te obrazovne programe. Sada mu kažemo, opet mu neko ubacuje termine koji nemaju uporište u Porodičnom zakonu. Ne postoji zakonski zastupnik, postoji roditelj ili staratelj. Nemojte dozvoliti da vam neko ubacuje iza vaših leđa nešto što nema veze sa našom tradicijom i što priprema teren za nešto što treba da dođe, što su jasni zahtevi ideologa i lobista homoseksualnog lobija u Srbiji, koji je u srcu Vlade Republike Srbije i na njenom čelu. Da li sam bio dovoljno jasan ovoga puta?
Da vidimo. Reč ima ministar. Izvolite.
Ovo drugo mi niste jasni i dalje. Znate, nikakva mi namera nije bula u tom smislu, niti mi je to moglo pasti na pamet, kao vama. Zakonski zastupnik, objasniću još jednom širi pojam, važi za roditelje, staratelja, dedu, babu, advokata i niz drugih ljudi, a ja poštujem pravnike koji su pametniji od mene. Ako su probali da mi podvale, evo vi ste to otkrili, ja nisam. Kada su biblioteke u pitanju, zaista se podzakonskim aktima mora urediti polje bibliotekarstva. Zadnjih, podosta godina su bibliotekari škola desetkovani time što god je ostao tehnološki višak mogao je da bude u biblioteci, bilo koje struke, što je malo nelogično. To se čak svelo na ulogu knjižničara više, nego bibliotekarska priča. Mislim da sam posle 25 godina prvi ministar koji je uložio pare od prošle i ove godine u školske biblioteke. To znaju bibliotekari škola, pitajte ih. Znači, mi ćemo se vrlo brzo u jednom od podzakonskih akata baviti pitanjem ko može biti školski bibliotekar, šta je uloga u funkcija svih stručnih saradnika ustanove sa težištem i na biblioteci, a ako znate, iza ovoga ide izmena nastanih planova i programa. Takođe će biti šira društvena rasprava oko toga šta je lektira, šta treba da bude lektira, šta nikada nije bila, a šta bi trebala da bude. Znači, mnogo tu ima tema i radiće se vrlo javno. Bibliotekarski poziv u školi ima veoma veliku ulogu i značaj, bar tako mislim i tome se ne izjašnjavam samo ovde na rečima, već evo godinu i nešto dana sam pokazao na delu i mislim da ćemo prvo urediti prema normativu ko može da radi i predaje, pa tek onda šta su obaveze i poslovi bibliotekara u školi, uz naravno, ostale stručne saradnike. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, gospodin Boško Obradović očigledno ne poznaje u dovoljnoj meri pravni sistem Republike Srbije i jedino što ume da govori su neprestane laži, uvrede na račun Aleksandra Vučića i SNS. Gospodine Obradoviću, roditelj je pre svega biološka kategorija. Zakonski zastupnik je pravna kategorija. Dete, budući da nema potpunu poslovnu sposobnost mora da ima zakonskog zastupnika. Vi se igrate sa jednom temom koja nije ni malo naivna, ni malo bezazlena i ne zasluže dnevno politički nivo rasprave. Roditelji su po zakonu zakonski zastupnici svoje dece, ali ministar vam je rekao jednu situaciju koja je vrlo životna i koja se nažalost dešava. Zakonom se mora definisati ko je zakonski zastupnik deteta čiji su roditelji razvedeni. To je jedna situacija. Hoćete da vam navedem još jednu situaciju koja je nažalost još drastičnija od ove. Šta u situaciji ako oba roditelja, ne daj Bože, poginu na primer, u saobraćajnoj nesreći? Neko mora da bude zakonski zastupnik tog deteta. Neko mora da štiti njegova prava i interese dok ne postane punoletan, a vi ste u vašoj glavi sve to izostavili i odmah prebacili na ministra, kako on navodno promoviše homoseksualizam i gej brakove. Kako vas nije sramota? Dakle, ovo je prosto neverovatno. Kada nešto ne znam, ja makar o tome ćutim. Vi se hvalite vašim neznanjem. Pitajte vaše kolege, valjda ima neko ko je pravnik i ne mora da bude čovek vrstan pravnik. Dete mora da ima po zakonu zakonskog zastupnika. Mora da postoji neko ko štiti njegova prava i interese kada se zaključuju ugovori, kada se upisuje u školu, kada putuje u inostranstvo. Neko u ime deteta mora da, da potpis, mora da, da saglasnost, mora da se brine o detetu. Da li će to biti roditelj? Bilo bi idealno u svakoj životnoj situaciji da to bude roditelj, i to da budu oba roditelja, ali šta ako su roditelji razvedeni, šta ako se ne daj Bože, roditeljima nešto desi, zakon mora da predviđa i takve situacije. Vi ništa od toga nećete da kažete, nego postoji mračna namera SNS, Aleksandra Vučića da promovišu homoseksualizam i gej brakove. U Srbiji ne postoji kategorija gej brakova. Dakle, ne postoji, niti bilo ko iz Vlade Srbije, niti Aleksandar Vučić, niti bilo ko iz SNS ima nameru da u pravni sistem Republike Srbije uvodi gej brakove. Ono sa čim vi imate problem, to sam vam ja danas rekao, vi koji ste veliki Srbi, koji ste veliki pravoslavni hrišćani, koji ste protiv migranata, koji se radujete što je u nemački Bundestag ušla Alternativa za Nemačku, šaljete im čestitke zbog toga. Zašto ne kažete da je visoki funkcioner te vaše Alternative za Nemačku gospođa koja se zove Alis Vejdel. Žena je deklarisana lezbejka. Živi u braku sa svojom devojkom, odnosno bračnim drugom ženskom pola i odgaja dvoje dece. Kako vam to ne smeta, nego im šaljete čestitke, šaljete im pozdrave, radujete se činjenici da su ušli u parlament, a u srpskom parlamentu prigovarate Aleksandru Vučiću, ministru Šarčeviću, SNS kako navodno mi promovišemo homoseksualizam i gej brakove. Ono što vama smeta, jeste činjenica da je Srbija danas uređena država, da policija radi svoj posao i da svako može na miran način da šeta ulicama Beograda, kao što ste mirno šetali vi pod tim istim gej zastavama u duginim bojama, zajedno sa Sašom Jankovićem, zajedno sa Bojanom Pajtićem, zajedno sa Borisom Tadićem, zajedno sa Vukom Jeremićem i nije vam falila dlaka sa glave, tako danas Beogradom mogu da šetaju slobodno i oni koji sebe smatraju osobama homoseksualne orijentacije i ja u tome ne vidim ništa loše. Ali, jedno je kada policija radi svoj posao i svakome garantuje bezbednost, a drugo je promocija homoseksualizma kao društvene vrednosti, a pogotovo je nešto drugo kada vi kažete da se mi zalažemo za uvođenje homoseksualnih brakova. Molim vas, kažite mi jednog funkcionera SNS, kažite mi jednu izjavu predsednika SNS Aleksandra Vučića, koji je ikada rekao da podržava uvođenje gej brakova u Srbiji? Toga nema, to ste izmislili. Ali su vam zato pripadnici gej populacije veoma dobri kada treba da vas uvedu u parlament, kada treba da pređete cenzus. Kada ste se prošle godine fotografisali ispred stare zgrade Narodne skupštine u Kralja Milana, zajedno sa Bojanom Pajtićem, zajedno sa Borisom Tadićem, zajedno sa ostalim tzv. liderima opozicije, nisu vam smetale zastave u duginim bojama. Nisu vam smetale ni ove godine kada su Beogradom mesecima, bez ijednog prijavljenog protesta i javnog okupljanja, ljudi protestvovali zato što su bili nezadovoljni pobedom Aleksandra Vučića i mahali zastavama sa duginim bojama. Vi ste im isto preko tvitera podrške, čestitke, rekli im kako je to super, kako je to fensi, kako treba rušiti Aleksandra Vučića svim raspoloživim sredstvima. Znači vama kada osobe gej populacije odgovaraju, vi nemate ništa protiv njih, vi ste sa njima na istoj strani. Kada smatrate da možete uzeti neki glas time što ćete biti malo protiv migranata, malo protiv pripadnika gej populacije, onda ste vi protiv gej populacije. Kako vam ne smeta ova Nemica koja odgaja dvoje dece u braku sa osobom ženskog pola? Nije mi jasno kako vam to ne smeta, a smeta vam ministar Šarčević koji priča o zakonskom zastupniku srpske dece, u srpskim školama u Republici Srbiji u situacijama koje su na žalost vrlo životne. Dakle, morate da govorite sa iole nekim poznavanjem materije koja je tema dnevnog reda. Nije dovoljno samo da deset puta ponovite – Aleksandar Vučić je diktator, Aleksandar Vučić je zlikovac, vi u SNS se zalažete za gej brakove. Evo, ja se ne zalažem. Otac sam dvoje ženske dece. Kada ste od mene čuli da se zalažem za gej brakove? Ali, sa druge strane, dopuštam pravo ljudima da budu i takve orijentacije, i dopuštam im pravo da se šetaju ulicama Beograda ako smatraju da to trebaju da rade. Ali, vi ste se slikali sa njima, nisam ja. Vi ste bili ispod tih zastava. Vi ste sa njima družili. Vi ste se sa njima radovali. Vi ste u istom frontu kada treba napadati Aleksandra Vučića, SNS, Nebojšu Stefanoviću, srpsku policiju, itd. Prema tome, gospodine Obradoviću, pre nego što bilo šta kažete na ovu temu, pročitajte malo pravne propise Republike Srbije, napravite razliku između kategorije roditelj i kategorije zakonski zastupnik. Bilo bi dobro da dete ima oba roditelja, na žalost nekada se desi da nema jednog, nekada se desi da nema oba, ali zakonskog zastupnika po zakonu mora da ima, jer zakonski zastupnik štiti njegova prava i interese dok on ne stekne poslovnu sposobnost. To zna svaki prosečan student pravnog fakulteta bilo gde u Srbiji.
Hvala. Reč ima Dragan Vesović, po amandmanu.
Hvala gospođo predsedavajuća. Cenjeni gospodine ministre, ja sam sada pažljivo slušao kolegu Martinovića, baš zato što ja nisam pravnik, ja sam pitao pravnike i onda su me upravo pravnici uputili na Porodični zakon gde smo pored roditelja imali termin staratelj. Ja mislim da je to ovo o čemu govori gospodin Martinović. Upravo u tim slučajevima kada ne daj bože oba roditelja nastradaju, pa brigu o detetu preuzima njegova rodbina, oni mu postaju staratelji. Ono što je u ovome, što po meni ništa nije sporno, a vidim da je izazvalo veliku polemiku, nama zasmetalo, jeste zašto preko već postojećeg Porodičnog zakona i već postojećih termina roditelja i staratelja, odjednom uvodimo zakonskog zastupnika? Zašto ne ostavimo ono što već ima u drugom zakonu? To je ono što smo vas hteli pitati gospodine ministre. Vi ste malopre dali jedno objašnjenje da su vam pravnici rekli da je to širi pojam. Slažem se da je to širi pojam, ali ako je to širi pojam zašto u ovom članu 6, gde je prvi deo našeg amandmana upravo bio da se umesto, odnosno drugim zakonskim zastupnicima, da se menja i glasi – odnosno starateljima, jer mi imamo u Predlogu zakona saradnja sa roditeljima zarez odnosno drugim zakonskim zastupnicima. Mi smo samo hteli da vratimo ono što stoji u Porodičnom zakonu i da taj termin koji je, kako kažete širi, ako je širi i podrazumeva roditelje zašto naglašavate roditelja, a brišete staratelje, a sada odjednom dodajete zakonskog zastupnika. To je ono što sam i malopre hteo da pitam kada smo govorili o prvom amandmanu, međutim zbog jedne ogromne polemike koja je tada nastupila i koja evo opet ima tendenciju da nastupi, nisam mogao da dobijem. Dakle, nisam zadovoljan tim odgovorom i nama u Srpskom pokretu Dveri očito da to predstavlja problem. Naši stavovi o LGBTI, sada i I populaciji su poznati, i mi se plašimo da neko, upravo kao što je gospodin Obradović rekao, vama ne radi iza leđa da na neki način, ne sumnjajući u vašu ličnu dobru volju, ne pokušava da na mala vrata uvede nešto što će u nekom periodu imati neke negativne konsekvence. Hvala.
Aleksandar Martinović, po amandmanu.
Zahvaljujem se gospođo Gojković. Kolege iz Dveri u svemu vide lošu nameru Vlade i vide lošu nameru ministra, i vide u stvari ono čega nema. Ja ću vam reći ono što sam rekao i kada sam se prošli put javio za reč. Ne može i ne treba svako sve da zna, ali nemojte da se hvalite svojim neznanjem. Nije zakonski zastupnik kategorija koja postoji samo u Porodičnom zakonu. Mogu da vam nabrojim koliko hoćete zakona gde se pominje termin, odnosno sintagma zakonski zastupnik, npr. Zakon o zaštiti prava pacijenata kaže da je roditelj zakonski zastupnik deteta, Zakon o maloletnim učiniocima krivičnih dela kaže da je roditelj zakonski zastupnik deteta, Zakon o opštem upravnom postupku, Zakon o parničnom postupku, Zakon o krivičnom postupku. U svim tim zakonima definisano je da je roditelj zakonski zastupnik deteta. Ne znam da li vi imate decu, ali dete ne može neposredno da učestvuje ni u jednom postupku koji se vodi pred nadležnim državnim organom. To mora da čini njegov nadležni zastupnik, a to je pre svega roditelj, ako ga ima, a ako ne, onda je to neko drugo lice koje je ili roditelj ovlastio ili je definisano zakonom. Sada ja ne znam kako ste vi iz svega toga iskonstruisali da neko ministru Šarčeviću radi iza leđa, da neko hoće da uvede gej brakove, da se zalažemo za to da upropastimo Srbiju itd. Pa, hoćemo da imamo više dece. Hoćemo da imamo više dece, posebno u nedovoljno razvijenim područjima. Da li vidite koliko napora ulaže Ministarstvo prosvete da ne ugasimo škole upravo u onim sredinama u kojima imamo u školama jednog, dva ili tri đaka? U vreme Demokratske stranke to se dešavalo, masovno su gašene škole. Aktuelni ministar Šarčević ne dozvoljava da se tako nešto dešava. Evo ga LJubiša Stojimirović. Jesu li ljudi imali sednicu Odbora za obrazovanje u Crnoj Travi? U vreme neke bivše vlasti ni jedna sednica Odbora za obrazovanje se nije održavala van Grada Beograda. Sada se održava i u Crnoj Travi i u mnogim drugim opštinama koje su nerazvijene, gde imamo malo dece, gde imamo malo đaka. I onda vi kažete – vi iz SNS uvodite homoseksualizam i gej brakove. To u čemu ste vi, izvinite, možda je teška reč, ali to je političko ludilo. Vi ste zaslepljeni političkom mržnjom. Pošto ne umete da ponudite rešenje ni za jedan ekonomski problem, ni za jedan socijalni problem, ni za jedan međunarodni problem sa kojim se Srbija suočava, vi Srbiji nudite mržnju. To je politika kratkog daha. Ta politika ne može da da bilo kakve rezultate. Pokušali ste sa tom politikom 2016. godine, nije vam išlo. Pokušali ste sa tom politikom 2017. godine, išlo vam je još gore. Što se mene tiče, nastavite i dalje, ali nije dobro za vas. Kada je čovek opsednut mržnjom prema nekome, on vidi stvari koje objektivno ne postoje. Ako mislite da je to dobra politika za vas, nastavite i dalje. Mi ćemo i dalje argumentima braniti politiku Vlade, argumentima ćemo braniti politiku Ministarstva prosvete, koje zajedno sa drugim resornim ministarstvima radi na tome da u Srbiji bude više dece, više đaka, obučenih ljudi koji će sutra moći da nađu posao, da žive od svog rada i da od svog rada izdržavaju sebe i članove svoje porodice. Eto, to je u najkraćem politika SNS.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Po osnovu replike, gospođo predsedavajuća?
Niste dobili repliku. Izvolite.
Dobro, onda po osnovu vremena. Dakle, kada se svi setimo kako je gospodin Aleksandar Martinović pre pet-šest godina grozničavo napadao Aleksandra Vučića i Tomislava Nikolića za izdaju SRS-a, a danas je najgorljiviji naprednjak, onda možemo sasvim lako da zamislimo da za koji mesec ili godinu upravo on ovde predlaže zakon o legalizaciji homoseksualnih brakova i usvajanje dece.
Uvaženi poslaniče, moram da vas podsetim da ste dobili reč po amandmanu.
Upravo ste me zaustavili na poenti, krenuo sa o poenti.
Opet o homoseksualcima.
Ako dozvolite, prosto imamo problem, gospođo predsedavajuća, sa onim što se jedno priča pre izbora, a drugo se radi posle. Jedno se unosi u zakon, a drugo se radi posle.
Ne, ne mogu da dozvolim da mi otmete sednicu iz ruku.
Dakle, ja ne mogu da govorim?
Po amandmanu, ili kako ćemo?
Čekajte, ja govorim upravo o suštini amandmana, gde mi tražimo da se briše - zakonski zastupnik, i da se vrati - roditelj i staratelj.
Nije amandman to.
Kako nije to amandman?
Pa ne piše.
Vi ne pratite amandman. Ne pratite o čemu mi govorimo.
Ako neko prati, pratim ja.
Vi samo trošite moje vreme i neprestano koristite vreme koje pripada poslaničkoj grupi Dveri.
Vi ste potrošili moje vreme.
Koje vaše vreme? Pa, nije ovo vaša Skupština.
Ceo dan me maltretirate tu da pričamo o homoseksualnim brakovima, koji nemaju veze sa suštinom ovog zakona.
Kako nemaju? Ja govorim o amandmanu Dveri.
Maltretirate me stvarno. Što bih ja morala to da slušam ceo dan?
Čekajte, vi sad meni ne dozvoljavate da ja govorim o našem amandmanu, je li to poenta?
Vratiću vam vreme, ako ćete pričati o amandmanu.
Ne dozvoljavate mi, prekinuli ste me posle prve rečenice. Pustite me da pričam, pa ćete videti da govorim o tome.
Hajde.
Hvala puno. Dakle, ne može se verovati predlagaču ovog zakona, Vladi Republike Srbije na čelu sa SNS, da iza termina: „zakonski zastupnik“ ne stoji priprema za legalizaciju homoseksualnih brakova. Zašto? Zato što ste tako rekli da nećete smanjiti penzije, pa ste smanjili, da nećete nastaviti pregovore u Briselu, pa ste nastavili, da nećete izdati Kosovo, pa ste izdali… [[Isključen mikrofon]] (Boško Obradović: Greška u sistemu, pretpostavljam?)
Kakva sad greška u sistemu? Pričala sam sa Arsićem, ne mogu sve. Javite se, šta imate još da kažete u vezi amandmana? Hajde da se napravim luda, pa da kao vi pričate o amandmanu, a ne pričate ništa o amandmanu.
Razumem da je vaš nemački pulen Angela Merkel izgubila 10%... [[Isključen mikrofon]]
Malo pročitajte Ustav, koga možete da vređate, koga ne možete da vređate. Malo tu škole ipak treba da bi se došlo u ove klupe, nije dovoljno samo da vas neko ugura u parlament. Stvarno nema smisla. Znam da poslanici SNS umeju da vam uzvrate i da vam… [[Žagor u sali.]] Pauza dve minute, dogovorite se sami sa sobom šta hoćete danas da radimo. Otvorena sam za predlog da stavimo tačku dnevnog reda – uvrede stranih državnika i građana Srbije koji imaju drugačije seksualno opredeljenje od većine, ali molim da ispunite formu, potpišite, nađite poslanike koji će vas u tome podržati, a pustite nas da raspravljamo o ovome. [[Saša Radulović: Je li pauza ili nije?]] Je li vama nije dobro? Hoćete čašu vode? [[Saša Radulović: Ako je pauza, prestanite da pričate.]] Sa ovoliko godina mogu sebi da dozvolim da u pauzi radim kolut napred i kolut nazad. (Saša Radulović: Poslovnik!) Nema povreda Poslovnika u pauzi. [[Posle pauze]] Izvolite. Srđan Nogo.
Na svu sreću u ovoj sali ima još pravnika pored gospode iz SNS, koji i te kako dobro poznaju pravne propise, pa i te kako znaju, za razliku od vodećih pravnika u SNS, da i Ustav zabranjuje brojne stvari, a takođe i da advokat ne može nikako da bude zakonski zastupnik. Svaki pravnik bi to morao da zna. Znači, advokat ne može biti zakonski zastupnik, on može biti punomoćnik, a ne može nikako biti staratelj, ili zakonski zastupnik. Dobro se zna da dete može da ima ili roditelje ili staratelje, ali to ne može biti advokat. Zato ponavljamo – zašto uvodite u ovaj zakon terminologiju koju ne poznaju zakoni i propisi koji uređuju porodicu i porodični život? Vi ne možete da nam date niti jedno racionalno objašnjenje za tako nešto. I te kako imamo razloga da sumnjamo šta se krije iza tih vaših namera. Što se tiče Alternative za Nemačku, oni tretiraju Kosovo kao unutrašnje pitanje Srbije, za razliku od vaših nemačkih partnera.
Ivan Manojlović.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, meni je zaista žao što vidim da i danas poslanicima opozicije mnogima neke stvari pored upornog objašnjavanja, nisu definitivno jasne, i tužno je što u danu kada govorimo o školskom obrazovanju, neko eto daje sebi za pravo, da ga sama biblioteka podseća jedino na biblioteku iz doba dok je Efes bio razvijen grad. Svi dobro znamo šta se u Efesu dešavalo iza kulisa biblioteke. Pa, eto imamo nekog ko taj amandman predlaže, ali jedino što mu je bitno, nije bitno šta će da se dešava sa tim đacima, da se zaista posveti tome šta dobija školstvo, već jednostavno, šta se dešava iza zakonskog zastupnika. Čitav dan ovde slušamo o homoseksualizmu, i to upravo od nekoga ko je 2016. godine posećivao striptiz muškaraca namenjen ženama. Dakle, isti taj čovek koji je uporno čitavog dana je protiv homoseksualizma pohađa muški striptiz, i verovatno odatle vadi pouku šta je to, i izaziva sumnju šta to može da se desi, pa da nešto mi ne zamenimo nekim terminom. Hvala vam puno.
Hvala. Srđan Nogo.
Povreda Poslovnika. Znači, ja sam se javio odmah po završetku mog izlaganja. Član 106, stav 3, - za vreme govora narodnih poslanika nije dozvoljeno dobacivanje. Toliki je bio žamor u sali, gospođo predsedavajuća da nisam sam sebe jedva čuo, nijedan poslanik praktično nije bio na svom mestu, mnogo su bučno govorili. Tako da vas molim da uvedete red i nastavimo sednicu u normalnom toku, da svi zauzmu svoja mesta i da nema međusobnih razgovaranja. Sada je to drastično bolje nego kada sam ja govorio, ali prosto radi zapisnika, radi javnosti želim da to uđe u stenografske beleške da zaista nije bilo elementarnih uslova tokom mog obraćanja. S obzirom na opšti žamor u sali, da prosto ste bili dužni da upozorite narodne poslanike i da omogućite normalne uslove za sednicu. Dok sam govorio, ni vi niste mene pažljivo slušali, apsolutno je bio da kažem, blagi haos u sali, kao da smo na nekom neformalnom okupljanju, uopšte nije bila radna atmosfera. Tako, da vas molim, da prosto to ne dozvolite da neki drugi narodni poslanik ne bi bio u situaciji kao ja.
Koji član? (Srđan Nogo: 106.) Ali, u prenosu se čujete samo vi, što vi kažete javnost, a sada da kolegama poslanicima govorim tiše, tiše, danas sam govorila, niko živi nije hteo da me sluša, tako da, Bože moj. Reč ima Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi ovog amandmana ja razumem strah predlagača. Sam sam protiv gej parade. Protiv sam parade heteroseksualaca ukoliko bi se ona održala. Razumem strah ovih koji su predložili ovaj amandman, ali moram reći, da nije bilo gej parade oni ne bi napravili ideologiju. Oni treba da budu zahvalni, inače ne bi videli parlament da nisu kadili oko te gej parade. Moje jedno pitanje predlagaču zbog čega treba odbiti ovaj amandman je sledeće. Oni predlažu da ne bude zakonski zastupnik i da bude staratelj. Moje pitanje je opravdano, ko će da proveri da staratelj kojim slučajem u međuvremenu nije postao homoseksualac? Hoće li oni lično? Hvala.
Na član 6. amandman su zajedno podneli Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović, Zdravko Stanković. Reč ima Marko Đurišić. Izvolite.
Član 6. ima naslov – Kvalitet obrazovanja i vaspitanja. Onda u prvoj rečenici kaže – elementi kvaliteta obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji su i onda se navodi u četrnaest tačaka nekoliko elemenata kvaliteta. Ono što smo mi svojim amandmanom želeli da uradimo, to je da dva od ovih 14 malo detaljnije razradimo, jer smatramo da ovako kako su nabrojani i ovako kako su definisani. Prvo, prilično se ovaj član razlikuje od članova pre i posle njega, koji su vrlo detaljno razrađeni. A, ovde se samo ovako nabrajaju i recimo tačka 12. kaže – jedan od elemenata kvaliteta je sistem upravljanja. Ovako kako je napisano nama ne znači mnogo jer svaki sistem upravljanja, odnosno neko upravljanje možemo da zovemo sistemom i da kažemo - e, sada ćemo na osnovu toga da merimo kvalitet. Ono što smo mi svojim amandmanom predložili je da se ovo promeni – sistem demokratskog i odgovornog upravljanja. Da definišemo na koji način, šta očekujemo od tog upravljanja. Ko i na koji način da se sprovodi, znači, demokratski i da bude odgovorno, da se odgovara onome ko bira one koji će da upravljaju u sistemu obrazovanja. Ne čudi, gledajući politiku Vlade i ovog ministarstva i ponašanje zašto ovo nije prihvaćeno. Znači, ceo ovaj zakon upravo ovo demokratsko i odgovorno upravljanje briše iz zakona. Znači, svo upravljanje se stavlja u ruke ministru. Ministar i ministarstvo je to koje će da bira direktore. Ministar će time navodno da odgovara za poslovanje i kvalitet obrazovanja, ali u praksi imaćemo posledice da će kvalitet, to je gotovo jasno iz svega onoga što smo videli u prethodnih pet godina i više, da će obrazovanje kao i razne druge sfere, gde se pod ovom etiketom efikasnog, centralizovanog upravljanja da ćemo rešiti probleme. Upravo su se problemi samo mnogo puta umnogostručili. Na žalost, posledica usvajanja ovakvih zakonskih rešenja biće da nećemo imati ni demokratsko ni odgovorno upravljanje. Takođe, tačka 14. Zakona kaže – odgovarajući materijalni finansijski resursi. Naš predlog je bio – odgovarajući materijalni i finansijski resursi koji garantuje autonomiju i ustavno obrazovanje i vaspitanja, ulaganja u razvoj obrazovanja i kontinuirano podizanje kvaliteta obrazovanja. Znači, želeli smo da definišemo koji su to ciljevi koji želimo da ostvarimo ulaganjem određenih materijalnih i finansijskih resursa. Ovako kako je navedeno ne znači ništa kao i ceo ovaj član koji je po mom mišljenju ne znači ništa. Pogledajte članove 7, 8. članove pre ovoga oni su vrlo obimni i detaljno razrađuju svaku temu o kojoj se govori. A ovde je u jednoj rečenici na 12 tačaka se nabrajaju neki elementi kvaliteta. Ovo je neko ko je radio verovatno u pripremi ovog zakona na nekom projektu, prepisao iz nekog zakona koji postoji u nekoj zemlji. Lepo deluje da postoje elementi kvaliteta, ovde ne znači ništa. Ovako usvojen član bez, a bilo je potrebno sigurno iza svake od ovih tačaka detaljnije razraditi i ne čudi me, nažalost, što Ministarstvo nijedan amandman koji ide u ovom smeru od strane poslanika nije prihvatio. Hvala vam.
Reč ima LJubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, pa, ja sam u principu za to da se ne prihvati ovaj predlog. Zašto? Da smo hteli da raširimo sve ove elemente koje je navelo ministarstvo onda smo mogli da napravimo jednu kompletnu knjigu, da ne kažem, neki veći stručni rad. Nigde u teoriji sistema i u nauci o upravljanju nisam sreo termin demokratsko upravljanje. Jedino što iz ovog našeg prethodnog perioda imali smo jedan period gde je bilo neko demokratsko upravljanje pa smo videli kako se to odrazilo na Srbiju i na stanovnike Srbije. Zato mislim da ne treba menjati ništa ovde. Hvala vam.
Na član 6. amandman je podnela LJupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala. Radi se o članu 6. koji se odnosi na kvalitet obrazovanja i među ovim elementima koji su ovde nabrojani, a tiču se kvaliteta, predložila sam da se doda i – inkluzivnost i dostupnost obrazovanja. Amandman je odbijen uz obrazloženje da se ne prihvata, jer je predloženi element kvaliteta uvršten kao opšti princip koji sistem obrazovanja mora da obezbedi za sve. Jeste, provlači se negde u drugim članovima, ali trebalo bi da znamo i moramo da budemo svesni da je dostupnost obrazovanja različitim osetljivim grupama dece i inkluzivnost, jedan od ključnih elemenata za merenje kvaliteta. Jer, kada nastavnik u učionici prilagođava nastavu deci sa teškoćama u razvoju u smislu vizuelizacije ili korišćenja audio sadržaja, to samo može da dodatno koristi i ostalim učenicima. Ne znam stvarno kome smeta pominjanje termina – inkluzija i inkluzivno obrazovanje. Verujem da u mnogim školama, odnosno znam da u mnogim školama, kada treba da se IOP rade i pedagozi kažu – pa dajte detetu dvojku, nemojte da se maltretirate, da vi ocenjujete šta ono može šta ne može, da jednom za svagda razbijemo i taj mit, da inkluzivno obrazovanje podrazumeva samo podršku deci koja imaju teškoće. Inkluzivno obrazovanje, po definiciji je obrazovanje prilagođeno individualnim potrebama i mogućnostima dece, samim tim obuhvata i decu koja su nadarena. Međutim, verujem da postoje veliki otpori i u duhu onoga što ste rekli, da ćete meriti s kojim prostorom raspolažete i kakva je opremljenost, vrlo bi trebalo da razmislite o opremljenosti tzv. škola za obrazovanje učenika i dece sa teškoćama u razvoju, koje su opremljene kao neke kraljevske palate, a u kojima ima izuzetno malo dece, gde je kvalitet obrazovanja na izuzetno niskom nivou i da te škole treba otvoriti za svu decu i praktično ih reformisati i ukinuti.
Hvala. Na amandman kojim se posle člana 6. dodaje član 6a podneo je Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Član 6a ponovo govori o obrazovanju kao pravu svakog deteta i govori o tome da bi Republika Srbija trebala svoj deci iz budžeta, svim učenicima osnovnih i srednjih škola da nabavi udžbenike. Baš kao i sva deca naše dijaspore koji su napustili zemlju i žive, recimo u zemljama u SAD, u Kanadi, u zemljama EU, tamo država deci nabavlja udžbenike. Kod ovakvih pitanja se uvek postavlja pitanje da li je to moguće platiti? Napravili smo jedan obračun koji jasno kaže da za 560.000 đaka u osnovnim školama i za 260.000 đaka u srednjim školama, ukupan trošak nabavke svih udžbenika košta 0,23% budžeta Republike Srbije, 0,23. To je duplo manje od subvencija koje dobija Er-Srbija. Prema tome, pošto je ovo moguće platiti, a veliko je opterećenje za sve roditelje u Srbiji, jer prosečna primanja domaćinstva su samo 57.000 dinara, celog domaćinstva. Znači, ne jednog člana nego celog domaćinstva, onda je potpuno jasno da gotovo sva domaćinstva u Srbiju imaju ogroman problem da nabave udžbenike, jer njihova cena po detetu od 10 do 17.0000 dinara, tako da ako neko ima dva deteta ili tri deteta, to je praktično nemoguć poduhvat. LJudi moraju da uzimaju kredite da bi deci kupila knjige. Znači, budžet ovo može da nosi, jednostavno je platiti udžbenike za svu decu, tako da je potpuno neshvatljivo da se ovakav amandman odbija. Nastaviću da govorim o njemu zato što je ovo izuzetno važno za sve građane Republike Srbije. Znači, pet godina je ova vlast tu i ona pre nje, ovaj problem može jednostavno da se reši, deca dobiju udžbenike za korišćenje, prenose se sa generacije na generaciju. Troškovi su mali, a benefit za sve građana Srbije je jako veliki i trenutno ovo nemamo i predlažem da se ovaj amandman usvoji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čudne su računice i čudne su brojke kada ih iznosi gospodin Saša Radulović. Pitam se da li je on mislio na roditelje dece u Srbiji, da li je mislio na udžbenike i kako će roditelji da ih nabave, kada je bio stečajni upravnik npr. u društvenom preduzeću, Prva srpska fabrika šećera „Dimitrije Tucović 1898“ u Beogradu? Kada je istovremeno bio poverenik u postupku prinuda likvidacije društvenog preduzeća fabrika obuče „Moda“ Kovačica u likvidaciji. Sve u isto vreme. Kada je bio poverenik u postupku prinudne likvidacije DPP „Lune Milovanović“ Bavanište, da li je mislio na roditelje na decu i na udžbenike kada je bio poverenik stečajnog upravnika u postupku stečaja društvenog preduzeća fabrika obuće „Moda“ Debeljača, kada je bio poverenik u preduzeću, odnosno kada je bio stečajni upravnik u građevinskom preduzeću „Novi auto-put“ u stečaju iz Beograda, sve u isto vreme i kada je u isto to vreme, kao stečajni upravnik, kao poverenik Agencije za privatizaciju, kao prinudni likvidator sam sa sobom zaključivao ugovore o pružanju knjigovodstvenih usluga. Dakle, nas zanima koliko bi besplatnih udžbenika moglo da se podeli deci danas u Srbiji da taj novac nije otišao na račun njegov i na račun njegove firme, u vreme kada je ugovor o pružanju knjigovodstvenih usluga zaključivao sam sa sobom? Koliko bi udžbenika moglo da se kupi, ja bih to voleo da znam i mi u SNS bi voleli da znamo da npr. nije zaključen ugovor 28. januara 2014. godine između Beogradske industrije piva, slada i bezalkoholnih pića u restrukturiranju i preduzeća „Pronet“ koju zastupa predsednica Sandra Savanović Stevanović, gde su konsultantske usluge i to samo 30%, a to je provizija, plaćene 690.000 dinara. Znači, BIP u restrukturiranju plaća 30% konsultantskih usluga u iznosu od 690.000 dinara. Onda se pojavi gospodin Saša Radulović i kaže, znate, u dobro razvijenim državama kao što su SAD, kao što je Kanada, imate jedan besplatan komplet udžbenika u školi, imate drugi besplatan komplet udžbenika kod kuće, deca ne moraju da nose teške torbe, ne moraju da pišu domaći. Super. Da li u Americi, Kanadi, Finskoj, da li u Norveškoj, bilo gde, u jednoj dobroj uređenoj mondijalističkoj zemlji su ovakve stvari bile moguće da je čovek istovremeno bio u nekoliko, u 14 ili 15 preduzeća, što stečajni upravnik, što prinudi likvidator, da u svim tim preduzećima zaključuje ugovor sam sa sobom i da posle toga omogući da se zaključi jedan ovakav ugovor gde samo avans za pružanje konsultantskih usluga iznosi 690.000 dinara. Ako je ovako nešto moguće u Americi, Kanadi, Finskoj, odlično, ali ja mislim da nije i to gospodin Saša Radulović dobro zna. To je bilo moguće samo u Srbiji i to pre dolaska SNS na vlast. Zbog svega ovoga, Agencija za licenciranje stečajnih upravnika je Sašu Radulovića najurila bukvalno iz svih stečajnih postupaka koje je vodio, kao što je svojevremeno u decembru mesecu 2013. godine najuren iz Vlade Srbije, jer je imao nameru da kompletnu srpsku privredu otera u stečaj. Prema tome, gospodine Šarčeviću, naš dobronamerni savet vam je sledeći, nemojte ni jedan amandman Saše Radulovića da prihvatite, jer kao što je hteo da otera u stečaj srpsku privredu, tako bi hteo i srpski obrazovni sistem, sve po sistemu – sve je besplatno. Tako je i kod njega sve bilo besplatno, ali nas je to besplatno i te kako skupo koštalo.
Saša Radulović, replika.
U nedostatku argumenata, kao i obično, idemo ka neistinama, da odgovorim na pitanje poslanika, ne bi mogao da se kupi ni jedan udžbenik, pošto ja nikada u životu ništa ukrao nisam. Inače, u tim stečajevima koje pominjete, tamo sam članove SNS slao u zatvor, dakle mnogo njih, počev od „Mode“, pa „Luneta Milovanovića“ i ponosan sam na to, zato što su bili lopovi bez premca i radi se o milionima dinara, ili milionima evra u nekim većim preduzećima, pa su završili u zatvor zato što sam štitio interese poverilaca. Ova čitava predstava ovde traje samo zbog jedne stvari, nemate odgovor na pitanje, puni ste reči, jer ja da sam jednu uradio od tih stvari već bih bio procesuiran do sada, pa vi pošto ne možete to da pokrenete, ni jedan postupak, sve što možete ovde je da pričate. I samo i pričate. Nego da se vratimo na ovo, dosta je priče. Imate ovde da možete da nabavite sve udžbenike za svu decu u osnovnim i srednjim školama. Jednostavno je, u budžetu ima dovoljno novca. Može da se plati. Ni jedna od tih laži neće nas skrenuti sa teme. Građani trebaju da znaju da se ovo sve koristi ne bi li otišli sa glavne teme, a to je – moguće je nabaviti sve udžbenike za svu decu, i gospoda iz SNS izmišljanjima, lažima pokušavaju da skrenu sa te teme. A ta tema je da bi se nabavili svi udžbenici, to košta duplo manje nego što daju subvencije „ER Srbiji“. To košta deset puta manje nego gubitke koje su napravili SNS i njihov premijer u periodu 2014 -2015. godine u Železari Smederevo. Deset puta manje. Kad govorimo o Beogradu na vodi, poklonili su milijardu evra zemljišta. Milijardu evra. Pa, to vam je za 50 godina da sve platimo što nam je potrebno. Prema tome, ako ćemo o pljački – onaj ko pljačka Srbiju je SNS, i nećemo bežati od suštine. Udžbenike za svu decu.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, 25. oktobar 2013. godine. Evo, gospodine Raduloviću, jeste ovo vi sa direktorom „ER Srbije“, Danetom Kondićem? Evo, neka vide svi narodni poslanici. Isti vi, tadašnji ministar privrede, gospođo Gojković, pogledajte, gospodin Saša Radulović se fotografiše sa gospodinom Kondićem ispred makete novog aviona „ER Srbija“. To je neki „Erbas“, ja se mnogo u avione ne razumem, pa ne mogu da vam kažem oznaku, to je taj isti gospodin Saša Radulović, koji nam sad drži pridike o funkcionisanju „ER Srbije“. Što se tiče dokaza, pa evo vam dokazi. Agencija za privatizaciju, dala je saglasnost Saši Raduloviću da sam sa sobom zaključi, odnosno sa firmom „E biznis servis“, 28.12.2009. godine, pa 25.11.2009. godine, opet sam sa sobom kao prinudni likvidator Fabrike obuće „Moda Kovačica“, pa 25. novembar 2009. godine, pazite, bukvalno isti dan, da Saša Radulović, kao prinudni likvidator, zaključi ugovor sa privrednim društvom „E biznis servis“ u postupku prinudne likvidacije DP „Lune milovanović“ Bavanište, pa, 19.02.2010. godine, sve za vreme vladavine bivšeg režima Demokratske Stranke da zaključi ugovor sam sa sobom, odnosno sa svojom sopstvenom firmom, knjigovodstvenom agencijom „E biznis servis“, 19. februar 2010. godine, u postupku stečaja dužnika društvenog preduzeća fabrike obuće „Moda“ Debeljača. Dakle, sve ugovori iz 2009, 2010. godine, kada je Saša Radulović, što kao stečajni upravnik, što kao prinudni likvidator zaključivao ugovore sa svojom sopstvenom firmom, odnosno, knjigovodstvenom agencijom. Sad, kada podvučete crtu, onda možete da izračunate koliko bi besplatnih udžbenika moglo da se podeli roditeljima danas u Srbiji, da Srbiju nije zadesila elementarna, politička nepogoda, zvana Saša Radulović, Bojan Pajtić. (Narodni poslanici poslaničke grupe Dosta je bilo dobacuju sa mesta – Replika. ) Evo vidite kako su nervozni, dobacuju, vrište, itd. NJihovo vreme je odavno prošlo, to je za Srbiju dobro.
Vreme, molim vas. Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Nastavak, neistina. Prvo, nikad sam sa sobom nisam potpisivao ništa. Ovo je ugovor koji je sa kancelarijom stečajan upravnik. O tome sam govorio više puta. Dame i gospodo, radi se o 5.000 dinara za knjigovodstvene usluge, koje su pružala deca koja su bila zaposlena u kancelariji, uz odobrenje Suda, Agencije za privatizaciju svih ostalih ustanova. Ovo je manir SNS, oni mašu nekim papirima, govore o stvarima koje nemaju veze sa činjenicama i optužuju. To nas neće skloniti sa glavne teme. Da ponovim, glavna tema je nabavka udžbenika za svu decu. Ove laži o sklapanju ugovora neće promeniti ovo. Da ponovim, građanima je važno da država nabavi sve udžbenike za svu decu osnovnih i srednjih škola, kao što vršnjaci naših mališana koji su pobegli iz Srbije od ovakve vlasti, tamo dobijaju, u zemljama u kojima su se preselili, Amerika, Kanada, EU, tamo škole nabavljaju udžbenike, za svu decu plaćena su iz budžeta. Sva ova priča pokušava da skrene sa te teme. Srpska Napredna Stranka, da ima nešto protiv mene, već bi me procesuirala. Što se tiče „ER Srbije“, pa naravno da kao ministar razgovaram sa direktorom, ali sam direktoru rekao – subvenciju nećete dobiti. Morate da napravite popis imovine, procenu vrednosti imovine. Ništa od toga nisu uradili, pa smo im sve subvencije i ukinuli. Mahati sa ovim stvarima, u vreme kada su glasali za moj predlog zakona o budžetu, gde sam ukinuo sve subvencije vam dovoljno govori o njima, glasaju na zvonce. Da se vratimo nazad, svoj deci nabaviti udžbenike, to je 0,2% – 0,3% budžeta Republike Srbije. To vam je pola subvencije „ER Srbije“. Pa, ako se pitate zašto opterećujete vaš budžet sa ogromnim cenama udžbenika, onda treba da gledate nazad na SNS, koji nije spreman da ovako jednu stvar, koja je u interesu svih roditelja prihvati.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Već sam rekao, možda bi bilo moguće u ovom momentu da se obezbede besplatni udžbenici da Srbiju nisu pogodile elementarne političke nepogode u liku Saše Radulovića, Borisa Tadića, Bojana Pajtića i da ovu državu nisu opljačkale do „gole kože“, a budžet ostavile potpuno prazan. Gospodine Raduloviću, ja sam vama pokazivao rešenja koja je Agencija za privatizaciju iz 2009. i 2010. godine, ovo govorim zbog građana Srbije, davala da sami sa sobom, odnosno sa Knjigovodstvenom agencijom, koja je u jednoj polovini bila u vlasništvu vašem, a u drugoj polovini u vlasništvu vaše supruge, zaključujete ugovore o pružanju knjigovodstvenih usluga u preduzećima u kojima ste bili ili stečajni upravnik, ili ste bili poverenik Agencije za privatizaciju, ili ste pak, bili u svojstvu nekoga ko je sprovodio postupak prinudne likvidacije. U sva tri svojstva vi ste dobijali saglasnost Agencije za privatizaciju iz 2009. i 2010. godine, da zaključujete ugovore sami sa sobom, u ciframa koje su približne onima koje vi danas navodite, a koje se odnose na nabavku besplatnih udžbenika. Sakrili ste imovinu tako da se ne vidi. Dalje. Koliko bi udžbenika moglo da se kupi da na izborima 2016. godine niste prebacili kao Udruženje građana Grupi građana „Dosta je bilo“ fiktivne poslove u iznosu od skoro 31 milion dinara? To je pričao vaš bivši odbornik Branko Klanšček, koji je rekao da je Udruženje građana prebacivalo Grupi građana „Dosta je bilo“ budžetska sredstva koja su dobili za izbore.
Vreme.
Dakle, kad se podvuče crta, pitanje je koliko je udžbenika moglo da se kupi da ih Saša Radulović nije pokrao. (Narodni poslanici poslaničke grupe „Dosta je bilo“ dobacuju sa mesta – vreme.)
Nemojte vikati na mene. Hvala. Znači, naučite da ne vičete na predsedavajućeg. Na član 7. amandman je podnela poslanica Branka Stamenković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li reč želi Branka Stamenković? Znači, ne želite po amandmanu. Moje pitanje je jasno. Znači, u školi smo. Da li po amandmanu želi neko reč? (Ne) Hvala. Sada, izvolite, po Poslovniku.
Bezobrazni ste. Javila sam se, bila sam u sistemu. Ne radite svoj posao kako treba. Pravite se nevešti, navodite kola i vodu na svoju vodenicu. Ja ne znam kako možete sami sebe u ogledalo da pogledate. Mene bi bilo sramota jedan minut da sam kao vi. Povreda Poslovnika.
Ponovite, nisam vas čula, tapšale su vaše kolege.
Kolega Radulović se javio za repliku. Član 104, ima pravo na repliku. Ne možete uvek razmene, da su bar argumenti, nego uvrede koje dolaze sa strane SNS, da završavate tako što je njihova poslednja. Naročito što iznose neistine. Morate čoveku dati repliku i pravo da odgovori na neosnovane napade. Nema smisla ovo što radite. Pravite se da ne vidite neosnovane napade, nema smisla ovo što radite, pravite se da ne vidite podignut Poslovnik, pravite se da ne vidite, da ne čujete, a kada vam se vikne da bi čuli, optužujete da neko na vas viče. Nije nego se pravite da ne vidite. Nećete da uključite mikrofon i šta nam onda drugo preostaje da privučemo vašu dragocenu pažnju. Molim vas, prizovite se pameti i počnite da vodite ovu sednicu u skladu sa Poslovnikom. Sramota je kako ovo radite. Drugo, javila sam se po amandmanu. Nije tačno da nisam, bila sam u sistemu. Isključili ste me.
Hvala lepo. Član 104. stav 3. pročitajte, pa sa zadovoljstvom možemo da diskutujemo u sledećem mandatu. O tome kada budete naučili Poslovnik, o uvredama upućenim meni govorite i vaš lik i delo, a ja ne. Prizvaću se pameti, svakako, ne brinite ništa. Možda ćete mi vi prizvati pamet i vašim ponašanjem, nije problem. Mogu ja svašta da izdržim. Stvarno nije nikakav problem. Glasaćemo, naravno ne znam o čemu, ali ćemo glasati. Da li je istina da se vi držite za ruke pre nego što uđete u salu? (Saša Radulović: Sram vas bilo.) Da li je problem što sam to pitala? Kao predsednik trebalo bi da znam šta rade poslanici. Čula sam tu činjenicu da bih shvatila šta želite da kažete, kada i zašto me vređate. Moram sve da znam. To je to. Na član 7. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Za udžbenike bi ovo bilo dovoljno da ovi stečajni upravnici nisu pokrali. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Odustajem od obrazloženja. Hvala.
Hvala. Na član 7. amandman su zajedno podneli poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Mi predlažemo da se doda tačka 1a, koja govori o pravovremenom, kvalitetnom i efikasnom obrazovanju stanovništva Republike Srbije u skladu sa iskazanim ili prepoznatim razvojnim opredeljenjima u pravcu održivosti ispunjavanja obrazovnih potreba svakog stanovnika Republike Srbije tokom celog njegovog života i da se dodaju tačke 1b i 4a koje glase - osnovni temelj života i razvoja svakog pojedinca, društva i države zasnovano je na znanju i potpuno ugrožavanje potreba, interesovanja, karakteristika onih koji uče, dakle, učenika, dece i odraslih i sada ja vas pitam zbog čega vi, gospodine Šarčeviću, ne želite da naše stanovništvo bude pravovremeno, kvalitetno i efikasno obrazovano, da to bude u skladu sa iskazanim ili prepoznatim raznim opredeljenjima itd, da to bude uz potpuno uvažavanje njihovih potreba, interesovanja i karakteristika i da znanje bude osnovni temelj života i razvoja svakog pojedinca, društva i države? Veoma je neobično da vi ne želite da obrazovanje ispunjava sve ove ciljeve. To nije nešto što smo mi izmislili. To je nešto što piše u Strategiji razvoja obrazovanja do 2020. godine, a jedina mogućnost koju mi možemo da domislimo zašto vi to ne želite je zato što vama ne trebaju građani koji misle, još vi nama kežete u obrazloženju da se amandman ne prihvata jer je rešenje u Predlogu zakona obuhvatnije. Gospodine Šarčeviću, mi ne izbacujemo ništa od onoga što ste vi stavili nego dodajemo tri nove tačke. Molim vas, kako može biti obuhvatnije ono gde ima manje od onoga gde ima više? Ili vi ne razumete šta znači obuhvatnije ili vas je neko prevario dok je pisao ova obrazloženja?
Hvala. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne) Na član 7. amandman je podnela poslanica LJupka Mihajlovska. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Dveri. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. U članu 7. se definišu opšti principi obrazovanja i vaspitanja. Ima ih 10 sa još 10 načina kako se posebna pažnja posvećuje nečemu. Mi smo tu dodali nešto što očigledno fali ne samo u ovom tekstu, nego i u životu, što je važnije, nego što piše u tekstu, a to je da se u članu 7. stav 1. tačka 7) iza reči „direktora i sekretara“ doda „njihovu akademsku čestitost“, ministre, tako da tačka 7) glasi – kompetentnost i profesionalna etika koja podrazumeva visokostručnog nastavnika, vaspitača, stručnih saradnika, direktora i sekretara, njihovu akademsku čestitost, stalni profesionalni razvoj, visok nivo profesionalne odgovornosti i etičnosti. Više puta je ponovljen moj napor da se ovakva jedna formulacija stavi u zakone svuda gde to može da nađe svoje adekvatno mesto i ovo je jedno dobro mesto u ovom zakonu. U Predlogu zakona o visokom obrazovanju, gde smo predložili izmenu pre jedno godinu i po dana, odgovor Vlade tadašnje je bio da Vlada to prihvata, ali da će u promenama Zakona o visokom obrazovanju i osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja da ugradi taj instrument. Međutim, to se nije desilo, tako da ja sa dobrom namerom, ne samo prema vama, nego prema onome što ovaj zakon treba da donese srpskoj akademskoj i sveukupnoj javnosti, predlažem da prihvatite ovaj amandman koji će unaprediti tekst, oko toga se sigurno slažemo, i stvoriti uslove da ne budemo država falsifikatora diploma i doktorata od bivšeg predsednika države, sadašnjeg ministra, gradonačelnika i drugih spodoba koji se predstavljaju kao neki od predstavnika aktuelne vlasti.
Hvala. Sad je 18.00 časova. Mislim da smo dosta radili. Nastavljamo sa sednicom i raspravom o amandmanima sutra ujutru u 10.00 časova. Hvala vam. [[Sednica je prekinuta u 18.00 sati.]] Poštovani poslanici, nastavljamo sa radom. Molimo vas da radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Po evidenciji, imam 85 poslanika. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 104 narodnih poslanika. Danas je utorak, pitanja su. Da li neko želi da iskoristi svoje pravo, u skladu sa Poslovnikom, i da postavi pitanje ili traži objašnjenje? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Živković.