Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 101 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Niko nije prijavio sprečenost da prisustvuje današnjoj sednici. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VRAĆANjU (RESTITUCIJI) IMOVINE CRKVAMA I VERSKIM ZAJEDNICAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Aleksandar Vučić, Milorad Mirčić, Milovan Radovanović, Milan Stevović, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Miljko Četrović, Momir Marković, Branislav Blažić, Vojislav Milajić, Sreto Perić, Goran Cvetanović, Ljubomir Kragović, Veroljub Arsić, Dragoljub Stamenković, Gordana Pop-Lazić, Zlatan Jovanović, Dragutin Perić, Bore Kutić, Stefan Zankov, Mita Avramov, Milorad Krstin, Radiša Ilić, Zoran Antić, Milan Veselinović, Nikola Todorović i Dragan Čolić, kao i amandmane Odbora za privatizaciju. Primili ste izveštaje Odbora za privatizaciju i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman kojim predlaže izmenu naziva Predloga zakona. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član1. amandman je podnela poslanikNataša Jovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
SRS je na ovaj Predlog zakona podnela tridesetak amandmana. Da bi se shvatilo šta se predlaže amandmanom na član 1, moram prvo da objasnim da se ne slažemo i oko naziva ovog zakona. Vlada predlaže da se taj zakon zove zakon o vraćanju (restituciji) imovine crkvama i verskim zajednicama. Mi smatramo da, ukoliko ovu oblast treba regulisati posebnim zakonom, ukoliko ste i dalje na tom stanovištu, onda ima mesta primeni Zakona o sredstvima u svojini Republike, koji dozvoljava da se vrati ona imovina. Praktično, nije potreban zakon, ali ako već insistirate na zakonu zbog nekih političkih razloga, da uvažimo da postoje neki krupni politički razlozi, a ti krupni politički razlozi, recimo, nalažu da je bolje nešto urediti zakonom nego odlukama vlade, onda bi ovaj zakon morao da glasi – zakon o davanju na trajno korišćenje imovine crkvama i verskim zajednicama. Da objasnim o čemu se radi. Kada je 1995. godine donet Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, onda je bliže definisan pravni položaj državne svojine, bez obzira šta je predmet državne svojine. Utvrđeni su režimi kada je u pitanju nepokretnost, pa još ako je u pitanju zemljište, poslovni prostor, objekti, kakav je pravni režim pokretnih stvari, novčanih sredstava itd. Ono na čemu se zasniva taj zakon moglo bi da se definiše da o pravu korišćenja i upravljanja može da brine i neko drugo lice, ali pravo raspolaganja nad sredstvima u državnoj svojini ima Vlada Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je izvršni organ koji sprovodi zakone, ona izvršava zakone. U okviru tih ovlašćenja iz Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije potpuno je moguće rešenje, a moram da kažem da je taj zakon u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Za razliku od ovog zakona, koji za ovu formulaciju i ovu sadržinu nema ustavni osnov, da se ispravi nešto što, po proceni izvršne vlasti, ima potrebu da se ispravi. Kako? Tako što bi se nekom licu prenelo pravo korišćenja i upravljanja, s tim da Republika zadrži i dalje pravo raspolaganja. Ustav Republike Srbije ne zna za kategoriju "vraćanje". Moram da vas podsetim da, ma koliko neki ljudi iz Vlade Republike Srbije, koji su bili lično zainteresovani i koji su pokretali postupak ocene ustavnosti, odnosno tražili da se utvrdi da neke odredbe čak ni Ustava ne smeju da postoje, čak ste i Vi, gospodine Parivodiću, jedan takav postupak pokrenuli, ili ste najavili da ćete da pokrenete, i to pred Sudom državne zajednice. Vidite, rasturi se i sud i državna zajednica i sad nema ko da vam rešava to. Znam da ste se vi šalili povodom toga. Od toga nema ništa. Trenutno su Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije u fazi kada hvale Ustav Republike Srbije. Moram da vas podsetim, ovih nekoliko dana puna usta hvale za Ustav Republike Srbije iz 1990. godine, koji je tako savršen akt, jer je predvideo sve moguće situacije. Ne bi bilo dobro da sad kritikujete nešto što se ovih dana hvali. Mi od početka pričamo da u ovom Ustavu možda treba pet-šest članova promeniti, možda onaj član u kome još postoji društvena svojina kao pojam i još nekoliko koji se tiču nadležnosti pojedinih državnih organa. U skladu sa tim Ustavom, mi predlažemo, pored promene naziva ovog zakona, da i u članu 1, gde se na neki način definiše sadržina Predloga zakona, umesto termina "vraćanje imovine", upotrebite reči "davanje na trajno korišćenje". Šta u praksi znači kada se nešto da na trajno korišćenje, u skladu sa Ustavom i u skladu sa Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije? To znači da ono lice, kome je preneto pravo trajnog korišćenja, ima gotovo sva prava nad tim stvarima, osim prava raspolaganja. Ako se pogleda šta je osnovni zahtev crkava i verskih zajednica koje, s pravom, traže da se ispravi neka istorijska nepravda, onda možete doći do nepogrešivog zaključka da su oni samo zainteresovani za pravo trajnog korišćenja. Zašto? Oni ne žele pravo raspolaganja, oni ne žele da stiču po osnovu prometa nepokretnosti jer su svesni značaja nepokretnosti, ne samo njegovog značaja za crkvu, za vernike, nego i za narod i za ovu Republiku i njihov osnovni zahtev jeste da im se to vrati u smislu korišćenja i upravljanja. Naravno, ako se vrati šuma, i treba da se vrati šuma sa pravom trajnog korišćenja, to podrazumeva i eksploataciju i održavanje i obnavljanje itd. Dobro, pošto imamo puno amandmana, imaćemo vremena za još.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nataša Jovanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman sam podnela u skladu sa koncepcijom SRS i našim dugogodišnjim stavom kada je u pitanju imovina i povraćaj imovine crkvama, odnosno verskim zajednicama. Mi smo vam govorili, kada je bio Zakon o verskim zajednicama, da je naša SPC u proteklih 60-70 godina i pod vremenom Kralja Aleksandara Karađorđevića postradala zbog otimanja svoje imovine, a kasnije zbog progona vernika i svega onoga što nam se kao državi i narodu desilo. Smatramo da je ovaj amandman, koji sam podnela u ime SRS, zapravo ključ svega i videćete, gospodine ministre, da je to koncepcija koju zagovaramo, za sve vreme razgovora o pojedinostima, a to je da se reč "vraćanja" zamenjuje rečima – "davanja na trajno korišćenje". To je jedini mogući način po Ustavu Republike Srbije. Smatramo da bi se time ispravila ta velika istorijska nepravda koja je zadesila, pre svega, SPC i druge priznate verske zajednice u našoj zemlji. Daje se mogućnost da oni raspolažu tom imovinom koju će da imaju na trajno korišćenje, ali ne da je otuđuju, odnosno da, kao što je rekao gospodin Zoran Krasić malopre, vrše promet nepokretnosti, odnosno onoga što imaju u posedu bez saglasnosti Vlade Republike Srbije. Naša država je, i to je naš stav oduvek bio i od postojanja u višestranačkom sistemu političkih stranaka, odgovorna za to da se omogući nesmetano korišćenje poseda SPC i drugih verskih zajednica, ali odgovorna treba da bude i u budućnosti za raspolaganje tom imovinom, naročito zbog toga što je Ustav Republike Srbije taj koji nam dozvoljava da donesemo zakon, da tu nepravdu ispravimo i da damo crkvama imovinu na trajno korišćenje. Sve ostalo biće svojevrsna obmana, kao što je i Zakon o evidentiranju oduzete imovine fizičkim i pravnim licima, donet prošle godine. Taj rok ističe negde sada u julu. Veliki su problemi nastali u međuvremenu, neraščišćeni odnosi, nemogućnost da pojedini vlasnici na osnovu samo onog upitnika, koji ste im vi dali, dokažu svoje vlasništvo, a ovde je sve apsolutno i kristalno jasno. SPC i druge tradicionalne verske zajednice kojima je oduzeta imovina imaju na to pravo i one znaju tačno kada se to desilo, koje godine, kog datuma, kojim ukazom. Naša je namera, i to je ono što mi treba da uradimo što je moguće pre, ali da im damo na trajno korišćenje tu zemlju. Čak je jedan objekat, evo, ovde je govorio gospodin Krasić, a tu su bili ministri iz Vlade Republike Srbije, koji je bio objekat Vlade Republike Srbije i koristilo ga je Ministarstvo unutrašnjih poslova, 1998. godine na predlog predsednika SRS, prof. dr Vojislava Šešelja, koji je bio predsednik Vladinog Odbora za budžet i finansije, uz saglasnost Vlade i resornog ministarstva, dat je na korišćenje Mileševskoj eparhiji. Mi smo tada pokazali, tim gestom i mnogobrojnim ktitorstvom koje je, i Ministarstvo vera, koje je predvodio gospodin Milovan Radovanović, i Vlada Republike Srbije učinila u tom periodu, da nam je namera da štitimo imovinu SPC, kao što nam je sada ovde namera da vam kažemo da je jedino moguće da se prihvati ovaj amandman, dakle, u samom početku da se naziv zakona promeni. Suštinski se ništa ne menja, crkvi se vraća ono što joj pripada, ali samo da se uskladi sa važećim Ustavom Republike Srbije i da se umesto "restitucija", kako ste vi napisali, zakon nazove i u svakom članu tako da stoji – "davanja na trajnokorišćenje". Nama, dame i gospodo narodni poslanici, i našoj SPC preti velika opasnost sada, posle onoga što je uradio separatistički režim Mila Đukanovića, uz pomoć Šiptara, u Crnoj Gori, gde živi stotine hiljada naših sunarodnika. Vi vidite i danas u dnevnoj štampi, a to je ono što smo mogli da pomislimo odmah pošto su euforično separatisti, pre odluke Referendumske izborne komisije, samoproglasili izborne rezultate, da jedan raspop i predvodnik otcepljenog dela, ili nečega što se zove, sami se nazivaju crkvom, Miraš Dedejić, preti od jutros, i to je objavila sva dnevna štampa, da će da nam otmu sve objekte i svu imovinu koju ima naša SPC u Crnoj Gori. To je ono o čemu mi moramo u budućnosti da razmišljamo, kao i o tome, a to je ideologija naše stranke i ono što nam je ne samo ostavio u amanet naš predsednik, koji je otišao i da brani tu ideju ujedinjenog sprtva, da svi Srbi mogu slobodno da žive na svojoj zemlji, ono za šta ćemo da se borimo, i tako štiteći srpske nacionalne interese da štitimo i SPC, i druge narode, i one druge koji se drugačije izjašnjavaju i koji su druge veroispovesti. Smatramo da bi trebalo da prihvatite ovaj amandman i da u tom kontekstu dalje razgovaramo o ovim sledećim amandmanima SRS, kako bi se na pravi način definisalo to šta mi treba kao država, odnosno Vlada Republike Srbije da uradi posle usvajanja ovog zakona i da se ispravi ta istorijska nepravda koja je naneta, pre svega, mučenici SPC. Hvala.
Hvala. Pre nego što nastavimo o amandmanima, u stvari, da pitam samo još o ovom prvom amandmanu da li neko želi reč? (Ne.) Jedno obaveštenje i konstatacija. Primili ste ostavku Srboljuba Marinkovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koji je izabran, narodnom poslaniku Srboljubu Marinkoviću, izabranom sa izborne liste SRS - dr Vojislav Šešelj, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Na član 2.amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Dame i gospodo, zapamtila sam kada smo govorili ovde o zakonu u načelu da je jedan od poslanika, iz poslaničke grupe koja će glasati za ovaj zakon, rekao da će ovaj zakon postići najvažniji spoljnopolitički efekat. Zapisala sam to. Svaki put se naježim od ovakve konstatacije, jer zbog tih spoljnopolitičkih efekata imamo danas, još uvek nezvanično, ali, otcepljen deo srpskog naroda u Crnoj Gori, naravno, koliko god je za to odgovoran separatistički režim Mila Đukanovića, odgovorna je EU i Havijer Solana, koji se ničim izazvan, mešao u te poslove. Dokle god se udovoljava takvim zahtevima, mi sebi pravimo ono što ne odgovara građanima Srbije. Posledica toga jeste i ovo što vam je gospođica Nataša Jovanović malopre rekla, da je jutros pod vešću "užas" objavljeno da Miraš Dedejić ima nameru da preotme 750 hramova SPC. Mislim da je jutros, danas, ovo veći problem i za SPC, nego ovaj zakon o kojem mi raspravljamo, uz sva uvažavanja, i značaj, i potrebe za donošenjem jednog ovakvog zakona, naravno ne ovakvog kako ste ga vi koncipirali, mi smo podneli amandmane na svaki član ovog zakona, i to konstruktivne amandmane. Pokušali smo da vam predstavimo našu koncepciju kako bismo mi obeštetili SPC i ostale tradicionalne crkve. Na osnovu tih naših amandmana napravili smo prečišćen tekst Predloga zakona i predali smo ga svim poslaničkim grupama i ministru, naravno, ali očigledno da nikoga ne interesuje da se neki problem, ovakav kakav je, kako vi kažete, "vraćanje", a mi kažemo, "davanje na trajno korišćenje imovine crkvama", reši na pravi način. Da se jedan takav zakon donese glasovima svih narodnih poslanika – vi to nećete i zato niste ni prihvatili naš amandman. I nema potrebe, ministre, da prihvatate svaki treći ili svaki peti, jer ako ne prihvatite sve naše amandmane, onda niste uradili ništa da bismo mi ipak glasali za ovaj zakon. Ovde je, takođe, neko govorio u načelnoj raspravi, nakon rasprave poslanika SRS, da ne treba praviti novu nepravdu, kao da su ljudi, ili pravna lica, svejedno, koji sada koriste imovinu koja je nekada bila crkvena, kao da su je oni lično oteli, kao da oni nisu savesni korisnici te imovine. Dakle, potpuno nakaradno postavljeno. Zapravo i ovaj zakon jeste jedno od vaših predizbornih obećanja. Razumemo mi da vi pokušavate samo da ispunite vaša predizborna obećanja. Niste do sada ispunili nijedno, nećete ni ovo. Zato što je zakon koji donosite, ministre, moram da vam kažem, neprimenljiv. Uporno donosite neprimenljive zakone, neustavne zakone. Juče sam ovde citirala nekoliko članova Ustava Republike Srbije, sada ću da vam citiram samo član 119. stav 1. koji kaže: " Zakon, statut autonomne pokrajine, drugi propis ili opšti akt mora biti saglasan sa Ustavom". Ovaj zakon, ministre, i kolege poslanici, nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije i nije u skladu sa Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije. U članu 8. stav 2. ovog zakona kaže se: "O davanju na korišćenje, odnosno u zakup, nepokretnosti koje koristi državni organ i organizacija odlučuje Vlada Republike Srbije". Dakle, ako ste zaista želeli da na ovaj način rešite pitanje vraćanja, kako ste vi rekli, a mi, opet ponavljam, kažemo – davanjem na trajno korišćenje imovine crkvama i verskim zajednicama, onda je trebalo da menjate i Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije ili da ga stavite van snage, a pre toga morali ste da promenite Ustav Republike Srbije, jer Ustav Republike Srbije ne poznaje institute koje vi predviđate u ovom zakonu. U članu 2. Predloga ovog zakona predvideli ste da se vraćanje oduzete imovine zasniva na načelima: jednakog pravnog tretmana svih crkava i verskih zajednica; njihove autonomije volje u pogledu pokretanja postupka; zaštite pravne sigurnosti sadašnjih savesnih vlasnika i trećih lica, kao i na načelima hitnog postupanja. Sam ovaj član Predloga Zakona, zapravo, objašnjava ono što smo mi kroz svoje amandmane i kroz načelnu raspravu pokušali da vam stavimo do znanja, jer je nemoguće ako zadržite ovaj termin "vraćanje oduzete imovine" da primenite član 2. Predloga ovog zakona. I ne samo ovaj, nego mnogo članova ovog zakona. Dakle, i ovo je jedan od zakona kojim ćete vi da se hvalite kako ste doneli zakon o vraćanju imovine crkvama, a nećete moći da vratite imovinu, bar ne najveći deo. Zato mi insistiramo i dalje na tome da prihvatite naše amandmane i da prihvatanjem naših amandmana zaista budu zadovoljni svi; i sadašnji korisnici te imovine, i crkve, i verske zajednice i, na kraju krajeva, da se, kako vi kažete, ispravi jedna nepravda. A vi tu nepravdu ispravljate nanošenjem nove nepravde, jer zaista ne vidim u čemu je razlika između onih koji su oduzimali imovinu i crkvama i građanima Srbije, od vas koji, takođe, planirate da oduzmete nekom imovinu, da biste je nekom drugom vratili. Zaista ne verujem ni da je cilj, ni namera crkava, pogotovo SPC, da se bilo kome oduzima imovina, da bi se vratila crkvi. Ovo govorim nevezano za onaj osnovni naš aspekt, a to je ustavnost ovog predloga zakona. Niko od poslanika koji će glasati za ovaj zakon, govorim pre svega o pravnicima, ne spominje, čak i kada bismo imali ovo predviđeno u Ustavu, prekluzivni zakonski rok od 20 godina i taj rok je smetnja za ovakav predlog zakona. Dakle, ni pravnički, ni politički ovo nije dobro rešenje, ali mi svakako želimo, kada je u pitanju SPC i ostale crkve, da se na neki način razreši, odnosno da se ispravi nepravda koja je nekad naneta ovim crkvama. Zato smo i predlagali i predlažemo da se, umesto vraćanja oduzete imovine, koristi ustavni termin, zakonit termin,i da se kaže, da se crkvama daje imovina na trajno korišćenje. Na ovaj način se zadovoljava cilj i ovog zakona i potrebe crkava. Jer, ne treba crkvama imovina da bi je one preprodavale, prodavale, nego im treba da bi mogli da obrađuju tu zemlju, ako je u pitanju obradiva površina. Da obrađuju zemlju da bi od toga mogle da žive i crkve i manastiri, jer znamo kako se izdržavaju monasi i monahinje, pre svega, u srpskim pravoslavnim hramovima. Naravno da mi nemamo ništa protiv toga, ali nemojte da zarad, eto, ne znam, nekakvih političkih poena koji su jednokratni, jer vi, danas, sutra ili već kada se bude usvajao ovaj zakon, kada usvojite taj zakon, moći ćete dva-tri dana da se hvalite da ste doneli ovakav zakon i onda ćete imati zahteve crkava da se ovaj zakon realizuje, a ljudi u lokalnim samoupravama neće moći da razreše to pitanje; neće moći da vrate imovinu kako predviđate ovim zakonom, zato što ne verujem da će pravnici u tim službama da donose neustavna rešenja, a posebno je pitanje sadašnjih korisnika te imovine. Dakle, s obzirom na to da je danas neuobičajeno poprilično puna sala u Parlamentu, predlažem narodnim poslanicima da razmisle o našim amandmanima, ne samo o ovom amandmanu koji sam podnela na član 2. Predloga zakona, već da razmisle o svim našim amandmanima i da u danu za glasanje glasate za ove amandmane. Jedino na taj način ispunjavamo obavezu prema crkvama i verskim zajednicama. Način na koji predviđa Vlada Republike Srbije to nije moguće. Ništa u našim amandmanima, pretpostavljam da ste pogledali predlog teksta zakona koji smo mi napravili na osnovu Vladinog predloga i na osnovu naših amandmana. Imate vremena, pogledajte i videćete da, ni u jednom delu nismo osujetili nameru, niti na bilo koji način doveli u pitanje obeštećenje crkava i verskih zajednica. Mi insistiramo na zakonitim i ustavnim rešenjima. Još jednom naglašavam, hoćemo da učinimo to za crkve i verske zajednice, hoćemo da glasamo za zakon, ali pod jednim jedinim uslovom, da zakon bude ustavan, odnosno da umesto termina "vraćanje oduzete imovine" koristimo termin "davanje na trajno korišćenje". Bez toga, dame i gospodo, ne rešavate problem. Donosite zakon koji nećete moći primeniti, samo zato što ne možete da dozvolite sebi činjenicu da su poslanici SRS mnogo ozbiljniji i mnogo studiozniji od Vlade Republike Srbije. Ovaj zakon vam je dokaz, odnosno ovaj naš predlog je dokaz koliko ozbiljno radimo ovaj posao i koliko želimo, na kraju krajeva, da pomognemo i Vladi Republike Srbije. Kada se donese ovaj zakon i kada bi se doneo onakav kakvog ga mi, Srpski radikali, predviđamo, onda bi primena tog zakona bila na republičkim organima. Jedino Direkcija za imovinu Republike Srbije može da raspolaže državnom imovinom. Još jedanput vas pozivam, prihvatite ne samo ovaj, nego sve naše amandmane, inače nećete uraditi ništa sa ovakvim zakonom.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu?(Ne.) Imamo dva predloga za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku toku sednice, saglasno članu 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus je, na osnovu člana 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice – Predlog odlike o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 23. maja 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 129, nije glasalo 9, od ukupno 138 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS je, na osnovu člana 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice – Predlog odluke o izmenama i dopunama Odluke o izboru članova odboraNarodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 23. maja 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 129, nije glasalo 6, od ukupno 135 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pre nego što nastavimo rad, narodni poslanik Nedeljković je tražio reč po Poslovniku. Posle toga nastavljamo o amandmanima. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, kao narodni poslanik iz Gornjeg Milanovca dužan sam da javnosti, i ovoj skupštini i Vladi Srbije skrenem pažnju da se nakom održanog referenduma za opoziv predsednika opštine u Gornjem Milanovcu, koji, inače, nije, da tako kažem, uspeo, dakle, da se u toj sredini uvodi vanredno stanje. Ako je izraz vanredno stanje prejak, daću vam kratak opis onoga što se zbiva, pa vi sami nađite odgovarajući izraz. Dakle, šta se radi? Predsednik opštine formira krizne štabove. To niko tako nije nazvao, to je to. Dakle, formira krizne štabove i nasilno pokušava negde, a to je već uspeo, da otera fizički pojedine rukovodioce, odnosno direktore javnih preduzeća i ustanova, a na njihovo mesto postavlja ljude koje on hoće. Za one koji možda ne znaju zakonske odredbe, jedino može skupština opštine da imenuje i razrešava, a kada se skupština opštine rasformira, posle neuspešnog referenduma u ovom slučaju, Vlada imenuje prelazno veće koje jedino može da vrši tu funkciju. Šta se ovde događa? Ljudi upadaju, pokazuju neke papire potpisane od Dražimira Marušića i obaveštavaju da su od tog momenta oni direktori. Dakle, ponavlja se, volite li 5. oktobar ili, rekao bih, 45. godinu, s obzirom na ideološki predznak uzurpatora. Da čudo bude veće, niko od nadležnih državnih organa, institucija, ne reaguje i pored upozorenja, ni MUP, ni tužilaštvo, ni sud. Svi čekaju da se nešto samo od sebe desi. Ako Vlada ništa ne bude preduzela da spreči revolucionarno preuzimanje vlasti u jednoj srbijanskoj opštini i ne kazni uzurpatora, koji uspostavlja svoj privatni feud, javnosti će to biti definitivan dokaz da je rečeni predsednik iznad zakona. Mi koji se već duže vremena borimo protiv lokalnog despota, znamo, imamo saznanja, imamo dokaze da uživa zaštitu verovatno sa najvišeg mesta. O razlozima ne želim da nagađam. On je pred zakonom zaštićen poput belog medveda i zbog toga je mogao da čini sve što je do sada činio, da krši zakone, da bude do guše u korupciji i kriminalu, a da tužilaštvo, sud, MUP, apsolutno prstom ne mrdnu do sada. On sada širi priču po Gornjem Milanovcu da je obezbedio da mu Vlada na sutrašnjoj sednici imenuje prelazno veće po njegovom ćefu i da legalizuje ono što sada na silu otima. Ako se to dogodi, ako mu Vlada preda Gornji Milanovac na tacni, on može slobodno da zatvori kapije grada, da podigne vešala i veša sve svoje političke protivnike. Po mom saznanju, sve političke stranke u Gornjem Milanovcu, odnosno opštinski odbori čije su stranke članice vladajuće koalicije, najavljuju samoraspuštanje ako Vlada udovolji zahtevima lokalnog diktatora da mu imenuje prelazno veće po njegovoj volji. To se nas srpskih radikala ne tiče, ali su me zamolili da to ovde javno kažem.
Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se zato što sam rođen u Gornjem Milanovcu i Dražimir Marušić je član SPS i član Glavnog odbora SPS, predsednik Opštinskog odbora SPS u Gornjem Milanovcu. Pre nekoliko dana je organizovan referendum o poverenju Dražimiru Marušiću, izabranom predsedniku opštine Gornji Milanovac, koji je iniciralo sedam opštinskih odbora stranaka koje žive i politički deluju u Gornjem Milanovcu. Na tom referendumu Dražimir Marušić je imao 2.500 glasova više od onih koji su organizovali referendum i na taj način je referendum potpuno u skladu sa zakonom validan. Mi, naravno, nekada nismo glasali za ovaj Zakon o lokalnoj samoupravi i smatram da je kompletan zakon krajnje problematičan, ali zakon mora da se poštuje. Izrečene su teške kvalifikacije ovde, da je neko korumpiran, neka nadležni državni organi rade svoj posao, ali građani Gornjeg Milanovca nisu poverovali da je Dražimir Marušić korumpiran. Kada 2.500 ljudi više kaže da on treba da ostane predsednik opštine, onda je očigledno reč o čoveku koji ima poverenje u ovoj opštini. Ne treba niko da zatvara kapije na Gornjem Milanovcu. Dražimir Marušić je nekoliko puta bio predsednik opštine Gornji Milanovac i sa punom odgovornošću želim da kažem da je najmanje sto miliona dolara investicija iz budžeta države ili sa drugih mesta došlo u ovu opštini; prva fabrika za pročišćavanje otpadnih voda, gasifikacija Gornjeg Milanovca, čitav niz drugih dobrih poteza, komunalna infrastruktura. Građani Gornjeg Milanovca su to ocenili, procenili. U skladu sa zakonom bi trebalo organizovati izbore za odbornike opštinske skupštine, što je legalna procedura. Podsećam vas da je, u momentu kada je promenjena vlast, bilo zabranjeno lokalnoj televiziji da prati izbor predsednika opštine Gornji Milanovac, birački odbori i izborna komisija bili su komponovani bez predstavnika SPS, pa zahvaljujući jednoj intervenciji gospodina Lončara, nadležnog ministra, Dražimir Marušić je dobio pravo na posmatrače na biračkim odborima. Dakle, prosto molim da zbog javnosti pustimo da ova stvar po proceduri bude dovedena do kraja. Potpuno sam uveren da će na izborima, koji moraju biti raspisani, SPS lako naći novog partnera da komponuje vlast i da na taj način Dražimir Marušić, kao izabrani predsednik opštine, a član je SPS, formira većinu koja će obezbediti stabilno političko rukovođenje u Gornjem Milanovcu. Jer, podsećam vas da 50 referenduma o izjašnjavanju poverenja građana Srbije do sada košta budžet države Srbije 600 miliona dinara. Dakle, treba da procenjujemo kada budemo o ovom zakonu govorili da li je vredno na ovaj način održavati ovakav izborni zakon ili treba da se vratimo na pozicije da izabrani odbornici opštinske skupštine biraju predsednika i da na taj način nemamo ove probleme. U svakom slučaju, čestitam Dražimiru Marušiću na sjajnoj pobedi koju je ostvario u nedelju i nema ovde nikakvih dilema. Država treba da radi ono što treba da radi, a naravno, oni koji gube imaju pravo da se ljute.
Po Poslovnik narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Po Poslovniku, pošto gospodin Baralić uopšte nije pričao o onome što sam izneo kao problem, nego je održao jedan politički govor, marketing. Niko nije negirao da je referendum protekao tako kako je protekao. Doduše, vi ste malo naduvali te rezultate u njegovu korist, ali nije to sporno. Pitam vas: da li neko ako pobedi na izborima samim tim stiče veća ovlašćenja nego što mu zakon daje na osnovu funkcije koju ima? Dakle, on je "pobedu" na referendumu shvatio kao odrešene ruke da radi šta hoće. Počeo je da formira krizne štabove. Javno preduzeće "Putevi", Muzej, JKP, dolaze ljudi i pokušavaju, na način da isteraju – dva direktora su već isterali. O tome pričam. Što se tiče lokalnih izbora, ima tu jedna načelna stvar koju treba reći. Nažalost, u najvećem broju opština lokalni izbori se odigraju u atmosferi, na način i po metodologiji da ne odražavaju političku volju i opredeljenje građana. Ovo je idealno vreme za lokalne moćnike da dobiju lokalne izbore. Lokalne izbore najbolje dobijaju lažovi, oni koji se služe ucenama, pritiscima, neumerenim obećanjima. Ne sporim da je dobio više glasova, ali govoriti o volji naroda kada izađe 30% građana, na način na koji ti ljudi izađu, to ljudi koji su učestvovali i posmatrali svojim očima znaju odlično. Neću da širim tu priču o metodologiji sprovođenja lokalnih izbora. Ljudi koji ne obećavaju nerealno, ljudi koji ne ucenjuju, koji ne podmićuju, nemaju šta da traže na lokalnim izborima, ako sa druge strane imaju protivnika koji se time služi. Što se tiče toga da državni organi treba tu korupciju, kriminal da sankcionišu, iznosio sam materijalne dokaze, svedoke, o njegovim i njegovih saradnika kriminalnim radnjama. Koji je rezultat? Rezultat je da imam 20 tužbi za klevetu, a državni organi apsolutno ništa nisu ispitali kada sam nudio i materijalne dokaze i kada sam nudio svedoke. Tužilaštvo odbacuje ili drži u fioci da sve to zastari. Verujem da vi to niste želeli, ali meni je, zaista, malo to izgledalo ironično i cinično. Čoveka uhvate na licu mesta sa 100.000 evra u koferu, pa nikome ništa, a pravimo se kao da ne znamo u kojoj državi živimo, pa ako protiv nekoga nije doneta pravosnažna presuda on je čist, nevin. Jeste po zakonu, ali znamo kako stvari stoje.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošteni ljudi dobijaju na izborima sem tamo gde se umeša Vlada Srbije. Tamo gde se umeša Vlada Srbije trava ne raste. Ta banda, evo, šta radi u Boru. Zato što im je mnogo stalo do Bora, zbog toga što misle da na lopovskoj privatizaciji otmu pare od građana Bora, zato planiraju, čak i pre završetka izbora, da raspišu tender, i zato što će mnogo novca da se slije u lokalnu samoupravu, a svejedno će opljačkati radnike i ljude koji žive u Boru, zato su namerili da po svaku cenu, na silu, bukvalno nepismenog kandidata isteraju da, ne daj bože, bude predsednik opštine Bor. Naravno, najozbiljniji kandidat je Branislav Rankić, kandidat SRS, pošten, ozbiljan, odgovoran, častan, stručan, radnik, naravno, veoma obrazovan, fakultetski obrazovan, čovek koji je radio ceo život, vezan za Bor, vezan za RTB, ali zašto je on manje dobar od onoga ko ne ume da prozbori dve reči, koji ne ume ništa da kaže, jer njega kao mečku vodaju tamo. Dakle, kao mečku ga vodaju, u pravom smislu reči. I mečku ponekad puste, ovog nikada ne puste, imaju uže pa ga vodaju od sela do sela i u svakom selu banda je dovela, uključila reflektore, i rade li rade. Četiri godine se nisu pojavili u Boru, niko nikada otišao nije, a sada u Metovnicu, Krivelj, Šarbanovac, Zlot, tobože, sada će čuda da čine, samo glasajte za tu mečku koju će oni da vode i sve su probleme rešili. To je ono što rade svuda po Srbiji, jer iza njega stoji Vlada. A Vlada došla juče, da ih vidite, išao sam na miting podrške Branislavu Rankiću, časnom, poštenom i ozbiljnom čoveku, srpskom radikalu, kad vidim neko me maltretira na putu, vozimo normalan auto, neki mercedes S-500, stavljena rotacija, neki mašu iz kola, urlaju, sikću sklanjajte se. Namerno neću da se sklonim da vidim koji je to bandit, kada ono, jedan od ministara. Sklanjaju sve s puta u onu žutu traku, oteraše i kamione i sve automobile i sve moguće. A gde je pošao? Ide u Bor da laže narod. Ide velika sila. Stao sam na pumpu da odmorim, krenuo opet prema Boru, pre skretanja za Paraćin, opet neki takav. Gledam ko je, kad ono drugi ministar, i opet neku rotaciju, izgleda da je sednica Vlade bila u Boru. Ne, ne mogu oni baš u rudnik, oni vole u kancelariju, gde će da otmu pare od rudnika, a neće baš u rudnik da silaze. Onda ide treći, a vidim neki džipovi me obilaze, a računam, da li je i ovaj iz Vlade, nije, ali podržava Vladu. Više Bog otac ne može da vas nahvata šta ćete sve da smislite i šta ćete da uradite, ne biste li vi raspolagali sa parama, ne biste li ih opljačkali koliko možete i kako možete. To je prava istina, ali svejedno, pobediće častan i pošten čovek kakav je Branislav Rankić. Da se vratim na zakon, mi smo tražili u članu 3...ali ljudi, rešeto za mečku je bilo u mercedesu. Dakle, mi smo tražili da se u članu 3. stav 1. sledeće stvari izmene: da se tačka 3) skrati i da glasi samo – "obveznik davanja na trajno korišćenje je Republika Srbija", iz prostog razloga što naš osnovni zahtev, poslanika SRS, jeste, a razgovarao je zamenik predsednika naše stranke i šef naše poslaničke grupe, Tomislav Nikolić, sa visokim crkvenim velikodostojnicima, u skladu sa interesima i Srpske crkve i našeg naroda, apsolutno je najvažnije da crkva dobije ono što joj pripada. Ali nema država novca niti je crkvi potreban taj novac da rešava te stvari, već im je potrebna zemlja, zemljište koje će da obrađuju i po tome se Srpska crkva uvek prepoznavala. To je ono što možemo na svaki način da joj vratimo, da bude istog kvaliteta, nešto što bi bio ekvivalent onome što ne može da se vrati direktno u onom obliku kako bi to crkva zahtevala. To je ono što jeste suština predloga srpskih radikala i niko u crkvi protiv toga ne bi imao nikakav problem. Ali da vidimo šta smo mi to uradili sa našom crkvom, osim što smo dozvolili svemoguće napade, medijske napade, na našu crkvu, a vi znate da SRS nije nikakva klerikalna organizacija, naprotiv, mi jesmo za odvojenost crkve od države i nemešanje... Da li vidite ovo, čovek razgovara telefonom, izgleda da je i on pošao rešeto da nosi?
Gospodine Vučić, nastavite.
Možda je danas na redu da nosi rešeto u Bor, pa mora da izađe napolje. Niste vi to, ljudi, videli. Znači, građani Srbije, pa vi to vidite, taj čovek ne progovara, oni ga vode i kažu: evo, mi smo došli ovde, za njega da glasate i prstom upiru u mečku. I ništa ljudi, ovaj ćuti, ništa i dalje. Onda kada ljudi nešto pitaju, oni kažu: ti sada ćuti, ja ću da odgovorim. Čekajte, da li vi kandidujete njega ili ove ministre, koga kandidujete, o čemu je ovde reč? To je nešto neverovatno. Da se vratimo na našu crkvu, dakle, sem svakovrsnih medijskih napada, a pre svega na SPC, svakovrsnih i svakojakih, od toga da se na B92 prikazuje naša crkva kao zločinačka organizacija, da se niko od državnih organa tome ne suprotstavlja, da niko ne sme da kaže da to nije istina. Da niko ne sme da kaže – nemojte da napadate možda jedinu instituciju u Srbiji u koju narod i građani imaju poverenje, i vernici a i oni koji nisu vernici ili koji su vernici nekih drugih crkava, zato što je potrebno da se i poslednja institucija Srbije sruši. Mi nemamo više ni novine koje je neko smatrao da su institucija, a bile su desetinama godina u ovoj zemlji, makar bile i mnogo lošije nego što su mnogi mislili o njima. Mi ne možemo to više ni u fudbalskim klubovima da govorimo, pogotovu posle svega što je ovaj ološ Dejan Savićević uradio, srušili su nam vojsku, srušili su nam policiju. Jeste, to kažem kao najveći zvezdaš, a ne smem ni da pričam o Lazovićima i ostalima što će iz srca Šumadije da igraju za separatističke pokrete. Dakle, uz sve to, srušili su nam vojsku, srušili su nam policiju, srušili su nam državu, koja nam je otputovala na službeni put, u potpunosti nam ruše sada i crkvu. E, kako to sve ide? Sada će u Crnoj Gori, imam onaj veliki telefon gde primam mail-ove, da vam pokažem mail sa pozivom jutros koji je osvanuo u Budvi, poziv Mainama, Paštrovićima, Grbljanima, Brajićima i svima ostalima da zauzimaju srpske crkve i da ih prebacuju u ovu sektu policijsku koja se naziva "Crnogorska pravoslavna crkva". Ko je to omogućio, ko je tome doprineo? Neću u da optužujem one koji manje ili više nisu znali, ali nisu želeli da to bude nezavisna država. Koliko je bilo onih u ovoj skupštini koji su pomagali odvajanje našeg naroda? Moram građanima Srbije jednu stvar da objasnim, nemam ništa, i ništa dobro i lepo ne osećam prema Milu Đukanoviću, prema separatistima, prema onima koji su glasali za otcepljenje, šta ćemo, ljudi, sa onih pretužnih 45% naroda, 200.000 Srba koji su glasali za opstanak državne zajednice, u koju će crkvu da idu. Hoće li sutra da se dozvoli i pravljenje hrvatske pravoslavne crkve, ko zna šta će sve da izmisle. Gledajte šta smo mi u Srbiji napravili, ode neki naš fudbaler, on je tamo neki golman za neki hrvatski klub ili ne znam šta, pitaju ga, za koga ćeš da navijaš na svetskom prvenstvu, a umesto da se kaže, naravno, za svoju zemlju i svoju reprezentaciju, on kaže, pa za nas i za Hrvate. Tačno da uzmete konopče i da se ubijete, nemate šta drugo da radite. Ovde vam vode mečke za gradonačelnike, ovde vam uništavaju i urušavaju sve institucije, ruše vam potpuno zemlju. Ruše vam zemlju na svakom mestu, na svaki način. Ruše srpsku crkvu na svakom mestu. Još je srpska crkva ostala jedina institucija koju nisu srušili. Još i to da sruše. Svakog dana! Videli ste da i separatistički, kako hoćete, i ustaški režim u Crnoj Gori, pošto slede ideje crvene Hrvatske, Sekule Drljevića i Savića Markovića-Štedimlije, time se ponose. Slavili su sa sve albanskim i hrvatskim zastavama i svim ostalim, samo nije bilo srpske i jugoslovenske trobojke. Dakle, posle svega toga mi ćemo da nastavljamo da im pomažemo ili će neko konačno da se oglasi i da kaže – prekinite više sa razaranjem države, sa razaranjem naše crkve. Da li ima nekoga ko to sme da kaže u ovoj zemlji? Da li ima nekoga ko se ne plaši šta će da mu kažu na B92? Ima nekih koji su jedva dočekali. Milina im jedna, sada će da idu da slave zajedno sa onima koji su u Tirani i Zagrebu slavili srpsku nesreću, srpsku muku i srpske probleme. Mi smo u Srbiji danas ostali bez mnogo teritorija i bez velikog dela našeg naroda. Periferija našeg naroda se, nažalost, uvećava, uvećava se i teritorijalno i u broju ljudi, sada već dolazi na cifru od oko dva miliona ljudi. Dva miliona Srba živi van granica Srbije, ne u belom svetu nego u onome što su priznate zemlje bivše Jugoslavije; što u okupiranoj Krajini, što u Republici Srpskoj i Federaciji BiH, što u Makedoniji, što u Crnoj Gori. Naše je da vodimo brigu o našem narodu. Što se tiče ovih crnogorskih separatista, daleko im lepa kuća, nikada očima da ne vidim ni Mila Đukanovića, ni Dejana Savićevića. Ni za šta mi nisu potrebni na kugli zemaljskoj. Što se našeg naroda tiče, njima je naša pomoć potrebna, njima će vrata Srbije uvek biti otvorena; njima ćemo uvek pomagati i činiti sve da opstanu i ostanu na svojim ognjištima, ako treba i ekonomski i na svaki drugi način. Oni nikada ne treba i ne smeju da se osete usamljenima, oni moraju da znaju da iza srpskog naroda uvek mora da stoji i srpska država i srpski narod u celini. Istovremeno, još jedanput pozivam ove separatiste u Crnoj Gori, koji misle da mogu sada da rade šta hoće, pošto su i uz spoljnu pomoć, a pre svega, očigledno je, kampanjom zasnovanom na antisrpstvu, uspeli da izvuku sve Albance, ali i neke druge da glasaju protiv Srba i Srbije, da ne napadaju na srpske svetinje, da ne napadaju srpsku crkvu, kao i ove njihove podrepaše što s` motkom ne mogu da domanu do dva posto ovde u Srbiji, da to ne pokušavaju ovde da čine. Dovoljno je to što su pokazali koliko su jadni i kada je bila Miloševićeva sahrana, pa satanističkim balonima proslavljali tu sahranu, a sada šampanjcem proslavljali nesreću, jad i čemer srpskog naroda u Crnoj Gori, tako da bi bilo dobro da sa tim prekinu. Jer građani Srbije više teror mečki i srpskog neprijatelja neće da trpe. Nego vi raspisujte izbore što pre, jer ne možete da skupite toliko mečki koje ćete da vodate po Srbiji i vodiča za mečke. Neka se narod izjašnjava šta misli i o Vladi Srbije i o predsedniku Srbije, a onda ćete da vidite koliko ljudi žele promene, koliko žele da imaju ozbiljnu državu, koliko žele da se bore protiv korupcije i kriminala, protiv onog koji je uhvaćen sa 100 hiljada evra, pa postao direktor bankarskog sektora, jer da je uhvaćen sa milion, postao bi guverner, sa dva miliona predsednik vlade, a sa pet miliona i šef države. Zbog svega toga građani Srbije hoće promene i hoće izbore. Pošto ste mnogo jaki i pošto mnogo mečki i vodiča za mečke imate, pošto ste najjači na kugli zemaljskoj, raspisujte izbore, da vidimo volju naroda na nivou cele Srbije i da vidimo šta će građani Srbije da kažu. Mi nikome nećemo pobedom na izborima da se svetimo, jer mi nismo revolucionari, ni ovakvi, ni onakvi. Jedino što vam obećavamo to je da će, u skladu sa zakonom, lopovi i kriminalci morati da idu u zatvor.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Mirčić podneo je amandman kojim predlaže izmenu naslova iznad člana 4. i člana 4. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pre nego što počnem sa iznošenjem obrazloženja za ovaj amandman na član 4, moram da kažem, ukoliko je Vlada uverena i ima stvarno časne i plemenite namere ovakvim konceptom Predloga zakona, onda moram da kažem da sa našim amandmanima idemo dva puta više i dalje u pogledu kvaliteta, časnosti, poštenja i drugih karakteristika i osobina ovog našeg stava i ovog našeg predloga. Moram da se vratim na prethodni amandman ( na 3. član). Vi ste u tački 3) rekli šta znače neki izrazi; "pod obveznikom vraćanja, odnosno isplate naknade podrazumevaju se Republika Srbija, privredna društva i druga pravna ili fizička lica koja su vlasnici imovine i koja su prema ovom zakonu u obavezi da vrate oduzetu imovinu ili isplate novčanu naknadu". Trudio sam se da vrlo lepo pročitam šta ste napisali. Moram da kažem, ovde već vidimo konflikte u samoj definiciji pojma "obveznika vraćanja". Kada se kaže obveznik, to mnogo više liči na neke poreske propise, a ne na ove imovinske, ali da ne ulazimo u sitne detalje. Međutim, način taksativnog navođenja ko bi mogao da bude dužan da vrati stvarno je široko i konfliktno određen. Vi prosto terate crkvu da ulazi u konflikt sa svojim vernicima, zato što je onaj ko je dužan da vrati definisan kao fizičko lice. Pa iza reči "fizičko lice" možemo da stavimo i nepostojeću zagradu u kojoj bi moglo da piše "vernik". Opasno je to što radite. Naravno, tačku 4) nismo hteli da vam promenimo kompletno, jer smatramo da ovome nije mesto u zakonu, s obzirom na to da je teritorija Republike Srbije definisana Ustavom Republike Srbije. Ako ste već želeli da ovo saopštite, onda smo mi dali drugu formulaciju koja je primerenija i potencira, ako mogu tako da kažem, ovaj istorijski trenutak. Namerno ne čitam kakva je. Vi koji ste imali prilike da čitate amandmane i da imate Predlog zakona u rukama, da ste, kojim slučajem, čitali Predlog zakona, shvatili biste o čemu se radi. Onda dolazimo do amandmana na član 4. U Predlogu Vlade taj član ima svoj naziv – Prioritet naturalne restitucije. Član 4. kaže: "Oduzeta imovina vraća se, po pravilu (kada u zakonu stoji "po pravilu", znajte da to ništa ne znači, može da tumači kako se kome prohte), u naturalnom obliku, u vidu iste ili druge odgovarajuće imovine, a tržišna novčana naknada isplaćuje se samo ako vraćanje u naturalnom obliku nije moguće". Mi smatramo da taj oblik vraćanja putem novčanog izraza u ovom trenutku nije prihvatljiv, pogotovo ukoliko pogađa Vladu, odnosno budžet Republike Srbije i da ne bi bilo dobro da poreski obveznici izmiruju obaveze države, tim pre što onaj kome se vraća ta imovina, skup imovinskih prava daje na trajno korišćenje, u bilo kojoj varijanti, ne želi to. Nijedna naša crkva i verska zajednica ne želi da iz budžeta uzima sredstva po ovom osnovu, kako ih vi gurate da uzimaju to. Crkve i verske zajednice su daleko ozbiljnije institucije od promenljivog personalnog sastava izvršne vlasti koji se menja i koji reprezentuje državu, i s vremena na vreme ta država može da deluje neozbiljno, ali ne zato što je država neozbiljna nego što oni koji opredmećuju tu državu, koji je personifikuju, promenljivi ljudi, vrlo često izgube kompas u vremenu i prostoru i počnu svašta da rade. Predstavljaju državu tako što je uništavaju. Šta mi predlažemo da se promeni u članu 4. i kako onda da glasi? Mi tražimo da naslov bude "davanje imovine na trajno korišćenje", a član 4. da glasi: "Ako na trajno korišćenje ne može da se da oduzeta imovina, daće se druga odgovarajuća imovina". Iz ovoga se vidi da termin "odgovarajuća" treba tumačiti dvosmerno, i sa gledišta države koja je daje na trajno korišćenje i sa gledišta primaoca. "Odgovarajuća" možete da tumačite i po kvantitetu, i po kvalitetu, i po lokalitetu, kako god želite, ali "odgovarajuća" u smislu konsenzusa, postizanja saglasnosti između obe strane. To je poenta koju mi želimo da istaknemo u ovom predlogu zakona ovim našim amandmanima. Sada moram malo da proširim ovo, a vidim da se iz Vlade, preko ovih savetnika nadobudnih, vodi neka kampanja. Pa evo juče su bili neki razgovori, pa evo već priprema, nekoliko dana, oko zaštite naših manastira na teritoriji Kosova i Metohije, kao kulturno istorijskih spomenika itd. Vrlo perfidno se to radi od strane Vlade Republike Srbije. Moram da upozorim najširu javnost u Srbiji da ona grupa političara, poslanika, ljudi u Vladi, u bankama i još na nekim mestima, koja na sve moguće načine žele da izvrše denacionalizaciju, na način kako se to zamislilo u saglasnosti sa DS, putem evidentiranja i one potvrde, pa sledeća etapa videćemo kakva će da bude, budite sigurni da neće doći do te druge etape, preko crkava i verskih zajednica želi da probije princip, da probije ustavnost, da bi sutra kada oni lično dođu na tapet da se omaste, rekli – molim vas, mi sada ništa novo ne tražimo, to je već završeno. Prva etapa je bila evidentiranje, druga etapa je bila crkva i verske zajednice, e sad, treća etapa mogu da budu ministri, pojedini predstavnici, navodno, nekih udruženja i ko zna ko sve više računa na tu imovinu. I to je taj, moram da upotrebim tu reč, nemoral. Nemoral, jer se crkva kao institucija, ozbiljna institucija u koju građani imaju najviše poverenja, istura u prvi plan i pokušava nešto drugo, politički još opasnije, da se uradi, da svi oni koji se suprotstave ovakvom konceptu, koji u krajnjem slučaju ima isti cilj, budu prozvani, da može, što reče gospodin Vučić, i taj što ga vode na lancu, makar tu jednu rečenicu da kaže – eto, moja Vlada je vratila. Nama se sada ovde priča o tome ako se ovo ovako uradi, znate, crkve i verske zajednice će biti na drugim teritorijama zaštićene zato što je privatna svojina svetinja. Molim vas, moram da vas podsetim samo na jednu stvar. Kakve veze ima unutrašnji pravni poredak Republike Srbije i koncepcija odvojenosti države od crkve, kao i odnos države prema crkvi u Srbiji sa pravima koja treba da ima SPC ili bilo koja druga crkva ili verska zajednica u nekoj od ovih država u našem okruženju? Oni mogu sve tamo da urade šta god im padne na pamet. Vi pokušavate da ovo što je u oblasti imovinskih prava javnosti predstavite kao da je statusno pitanje. Ali, moram da kažem da vi niste kvalifikovani da razgovarate sa mnom. Pa pola Makedonije je u vlasništvu SPC, svi istorijski spomenici i Dušanov most, i čitava mesta. I vi mislite, ako ovde napišete ovakav zakon i idete sa vašim konceptom da ste poboljšali položaj, jer će privatnu svojinu tamo da tumače kao svetinju. Nemojte sa tim podvalama da idete, mi smo daleko bolje obrazovani od vas i bolje baratamo ovim činjenicama. Vi ne možete da se kvalifikujete da sa nama razgovarate o ovim pitanjima. Mi možemo šest meseci unapred da vam kažemo šta vam svaki potez znači i zašto ste ga preduzeli. Nemojte pitanje subjektiviteta, statusa pravnog lica da vezujete za imovinski odnos u Republici Srbiji, koji Republika ima prema crkvama i verskim zajednicama. Nemojte. Jer, ako mislite da ako vaš koncept prođe ovde da to može da pomogne negde tamo u inostranstvu crkvama i verskim zajednicama, onda grešite. Onda vi ne znate kako je organizovana Rimokatolička crkva, SPC, ne znate kako su organizovane verske zajednice; po kom principu, iz čega crpe svoj subjektivitet, kakva je njihova imovinska pozicija, šire posmatrano, uže posmatrano, unutar jedne države, u međunarodnim okvirima. Nemojte da mešate pravni subjektivitet i imovinsko pitanje, to nemojte da mešate. Naše crkve i verske zajednice ne žele da im se to, kako oni kažu – restitucija, izvrši u novčanom obliku. Ne žele. Ali, ni građani Srbije ne žele da vi ovakvom podvalom, kakvu nudite u ovom zakonu, navodno, predate sve crkvama i verskim zajednicama i da onda ova država ostane ili se dovede u pitanje u kakvom će stanju da budu pragovi državnosti, pa zašto ne reći, i izgled nacionalnog supstrata srpskog naroda, jer ćete onda imati ministra finansija, ako bude ovakav kao što je ovaj, on će da kaže – pa vi imate vašu imovinu, pa vi održavajte manastire i spomenike srpske kulture i srpske prošlosti, nismo mi u obavezi. Onda vi terate crkvu da raspolaže svom ovom imovinom, da bi se nešto čuvalo, ostalo zabeleženo za pokolenja. E, to nećemo da vam dozvolimo. Crkvama i verskim zajednicama ovim zakonom treba preneti pravo trajnog korišćenja imovine. Koje? One koja im je nekada oduzeta. Ako ne može baš sve da se vrati, onda druga odgovarajuća imovina, naravno, iz državne svojine, ali samo pravo korišćenja, a ne i pravo raspolaganja, da crkve i verske zajednice mogu da ubiru plodove i da tako obezbeđuju sredstva za svoje normalno poslovanje, ali to ostaje i dalje u nepromenjenom svojinskom obliku kakav je propisan Ustavom Republike Srbije, uz obavezu države da pomaže, održava spomenike kulture, ono što je dokaz našeg postojanja i naše državnosti. I nemojte to da vezujete za inostranstvo, nemojte da brkate sa pravnim subjektivitetom, jer ćemo onda da iznosimo mnogo težu artiljeriju, kojom ćemo da opovrgavamo vašu koncepciju i da podržavamo našu koncepciju. Znači, u krajnjem, cilj može da bude isti, ali varijanta koju predlaže SRS je poštenija, jer ne istura crkvu na brisani prostor, da ona dolazi u naku neprijatnu situaciju, i prema pravnim licima, i prema fizičkim licima i prema privrednim društvima. Jedini koji može da bude, kako vi to kažete, obveznik prema crkvama i verskim zajednicama je samo Republika Srbija. Jer ako bi doslovno išao sa vašim konceptom, onda moram da vam kažem da onaj ko je uzeo taj treba i da vrati. Vi ste samo zaboravili na neke stvari, da se život desio 1945. godine do danas. Srećom on se desio, došlo je do nekih promena, živelo se, moralo da se živi, za neke je to bila i kazna. I nemojte crkvu sada da gurate u neke nove konflikte, jer crkva ne želi konflikte, crkva ne želi da kapitališe. Crkva samo traži da joj se vrati da ona koristi ono što je imala, da na taj način ubira, održava i verovatno na taj način i smanji, ako mogu tako da kažem, obaveze koje vernici imaju prema crkvi u ovom trenutku, jedan čist račun, ali i da država dalje ima obavezu da održava objekte, da neguje tradiciju gde se podudara sa našom državnošću. Nemojte da izbegnete tu obavezu države, jer činite loše ne samo crkvi, nego i narodu i državi i svim građanima.
Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za privatizaciju podneo je amandman na član 4. Predstavnik predlagača na sednici Odbora prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milovan Radovanović podneo je amandman kojim predlaže izmenu naslova iznad člana 6. i član 6. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mada ovi zakoni koji ispred člana imaju naziv ništa ne znače i po pravilu su to loši zakoni, nismo hteli da idemo toliko daleko da menjamo vaš Predlog zakona i ovaj član 6, a i naslov smo samo delimično promenili. Evo kako to izgleda kada predlaže Vlada Republike Srbije. To je bila glava druga – Subjekti prava i obaveza, pa nadnaslov iznad člana 6 – Subjekti prava na restituciju. To bi trebalo da bude oni koji učestvuju u postupku povraćaja. Član 6. glasi: "Pravo na vraćanje imovine pripada crkvama i verskim zajednicama, odnosno njihovim pravnim sledbenicima, u skladu sa važećim aktima crkava i verskih zajednica". Ovde se praktično daje jedna nova definicija crkava i verskih zajednica. Samo sada se ne kaže – pod crkvama i verskim zajednicama podrazumeva se, dve tačke, pa se navode onih sedam, nego se kaže – crkve i verske zajednice su subjekti prava. Mi predlažemo da član 6. glasi: "Prava iz ovog zakona pripadaju crkvama i verskim zajednicama, u skladu sa važećim aktima crkava i verskih zajednica". Mi nismo videli u obrazloženju da li postoji neki pravni sledbenik, a ovde se priča o crkvama i tradicionalnim verskim zajednicama, koje su postojale i 45. kada se desio taj čin koji je bio fatalan po njihovu imovinu. Mi nemamo nijedan podatak da je u međuvremenu neka od tih crkava i verskih zajednica, koje su ostale bez imovine 45. godine, do danas promenila pravni subjektivitet, da je neka nestala i da je neka druga došla. Ne znam kako vi to podrazumevate pravnim sledbenicima neke crkve. Šta bi mogao da bude pravni sledbenik SPC? Ne daj bože, ne mogu da shvatim situaciju da može neko da bude pravni sledbenik SPC. Zašto? Pa trajna ima da bude, dok je Srba i srpskog naroda biće SPC. Nikad neće imati pravnog sledbenika. Zašto? Zato što nikad neće biti ugašena. Kažite mi, profesore, ovo je zakon koji reguliše odnose u Srbiji i mora da znate da je Narodna skupština ovlašćena zakonom da propiše, da uredi ono što je u granicama teritorije Republike Srbije propisane Ustavom. Voleo bih da regulišem to i u Crnoj Gori, ali niste mi dali. Prvo ste napravili Beogradski sporazum, pa veštačku državnu zajednicu, pa ste sve uradili da se rasturi, a onaj jadnik duva i balone. Onaj vaš koalicioni partner. Vi navodno za zajedništvo, oni protiv zajedništva. Vi kampanju da se ostane, on kampanju u Beogradu za samostalnu Srbiju. Očigledno da imate različite sponzore. Batić, zna se, dobio kola, pare za kampanju; Nataša Mićić gajbu, dobila gajbu piva, toliko su je sponzorisali da se rasturi Srbija i Crna Gora, prema zaslugama svako je dobio; Čeda od Tačija dobio takođe, doduše, u naturalnom obliku, u vidu belog praška. Pa nemoguće da opozicija više zna nego vlast. Ako opozicija stvarno više zna od vlasti, onda vlast mora da ide kući. Koliko vidim, otkad smo ušli u ovu zgradu u ovom sazivu, uvek je opozicija više znala nego vlast. Vi izgleda samo glumite neku vlast. Dok se ne rasturi kompletno ova država, a onda ćete da kažete – pa da, to je bilo sve demokratski. Pitanje da li će Srba biti na kugli zemaljskoj je demokratsko pitanje. Terajte vi to kako hoćete. Znači, ovo sa pravnim sledbenicima nije mi jasno na šta je Vlada mislila. Kažem vam, SPC neće nikada imati svog pravnog sledbenika. Zašto? Zato što je neuništiva. Ništa ne može da joj se desi, dok postoji jedan Srbin, pa makar poslednji Srbin bio u Hagu. Dok postoji poslednji Srbin, pa makar on bio jedini koji je u Hagu, SPC ima da postoji, na našu sreću, a vi što mislite drugačije, na vašu žalost. Tako je i sa drugim crkvama i verskim zajednicama. Jevrejska verska zajednica postoji. Je l' tako? Šta ne mora da znači? Jevrejska verska zajednica ima da pređe u protestante, pa će postati pravni sledbenik. Nemojte mi teoretičara, molim vas. Pustite teoriju za fakultete. Čitajte šta ste napisali ovde. Nemojte vi zarez, tačka, sada šta je ko mislio kada je pisao. Zakon vam je katastrofalan, loš, neustavan. Znate i sami da postoji odredba u Ustavu koja kaže kako se menja odgovarajući svojinski oblik i pod kojim uslovima. To što se vama ta odredba ne sviđa, što ste vi lično pokrenuli neki postupak, vežite mački o rep. To ne obavezuje državu. Ne može država da funkcioniše na bazi ličnih osećanja pojedinih ministara. I kakva je ta Vlada? Zašto vas Vlada nije podržala u vašoj inicijativi, nego vas je pustila kao građanina da istrčite. Ovo je neustavan zakon, to da se bude načisto. Da bi se cilj ostvario postoji drugi put. Taj put se nalazi u amandmanima SRS. Prenesite pravo trajnog korišćenja crkvama i verskim zajednicama i pomozite da se održe oni objekti od izuzetnog istorijskog i duhovnog značaja za ovaj narod. I kraj priče. Neće biti amandmana uopšte. Dobićete aplauz sa naše strane. Ali ne, vi ga zamumuljite, zakukuljite. Crkvu ste stavili u prvi plan zbog vaših ličnih interesa, vi i još nekoliko vas koji mislite – e, sada će da se vrati ono što je nama uzeto. Pitanje je kome su vaši preci uzeli. Da vratimo pre vaših predaka, da vidimo kome su oni uzeli, pošteno zaradili ko zelenaši na pijaci. I još ovde predviđate treba da se odvaja iz budžeta. Treba da se odvaja iz budžeta, crkve neće to. Što dovodite crkve u konflikt sa vernicima? Nijedna crkva, nijedna verska zajednica nije rekla – ako ne možete da nam vratite šumu od dva hektara, dajte nam pare. Zašto nije rekla? Ispod časti je crkvama i verskim zajednicama, jer bi to bilo u suprotnosti sa njihovom misijom koju imaju na ovoj kugli zemaljskoj. Zašto omalovažavate crkve? Prvo je onaj ministar omalovažio kada je donosio zakon, onaj prvi zakon, promašio temu. Od koga je dobio aplauz? Od satanista. Ko je drugi aplaudirao? Niko više. Zašto svađate, zašto dovodite u neprijatnu situaciju sve nas? Dovodite nas u neprijatnu situaciju da razgovaramo o nečemu za šta postoji saglasnost. Put koji vi birate je konfliktan. Molim vas, objasnite mi samo jednu stvar, zar sveštenici treba puškama da brane crkve i crkvena dvorišta od nasilnika koji ulaze. Da li vi znate da danas crkve i verske zajednice imaju problema? U neposrednoj blizini manastira bespravno je izgradio objekat i opština neće da ruši objekat na tuđoj zemlji podignut. Neće da ruši objekat. Prostornim planom Republike Srbije i drugim dokumentima ta šira teritorija je pod posebnim tretmanom, jer je od izuzetnog značaja. Država neće, lokalna samouprava neće da poruši objekat koji je bespravno podignut. Zašto? Zato što predsednik opštine ne pripada toj veri ispred čije crkve je podignut objekat. Vi meni sada pričate, vratićete vi imovinu, pa vi ne možete da sprovedete vaše zakone. Sada pričamo neke bajke ovde, subjekti vraćanja, pravni sledbenici. Kakav crni pravni sledbenik! Nema pravnog sledbeništva, kada su u pitanju crkve, a ako vi računate na ove sekte, u to vreme njima ništa nije ni oduzeto, jer nisu ni postojale u ovom obliku. Postojale su u nekom drugom. Zakon vam je loš, koncepcijski loš, konfliktan, otvara mnoga pitanja sasvim nepotrebno. Što se mene lično tiče, ovaj zakon uopšte nije bio potreban. Vlada Republike Srbije je trabalo da zaduži Direkciju za imovinu Republike Srbije da napravi jedan listing, popis svega onoga što je oduzeto crkvama i verskim zajednicama 45. godine, i da donese odluku i da kaže: SPC daje joj se na trajno korišćenje – spisak, ta crkva – spisak, verska zajednica – spisak. Kraj priče. Završeno. Proknjiži u katastru. Šta? Državna svojina, trajno korišćenje, ta i ta crkva i verska zajednica. I kraj priče. To ste mogli odlukom Vlade da završite. Vama treba kampanja. Kad god su lokalni izbori neko se hapsi, da znate. Evo sad su lokalni izbori sad hapsite ponovo nekoga, i terate ove dopunske izbore svesni toga da to nema veze sa izbornom voljom građana. Vi polako menjate izbornu volju građana. Pazite, to je sada vrlo interesantno i smešno, ali kada se gekne na zemlju, to je vrlo bolno, da znate. Vrlo bolno. Svi će da vam zameraju, zapamtite što sam vam rekao. Za ove dve godine ste uspeli da se posvađate sa svima onima koji su došli pod udar nekog od zakona koji je u međuvremenu donet. Sa svima, zapamtite. Zapamtite, vidite sami, napravite jednu retrospektivu, pogledajte malo ove agencije, nije bitno, nameštene, nenameštene, kako hoćete, videćete, konfliktne propise donosite. Da vam to plastično učinim vrlo jednostavno,onako, jasno. Kada ste potpisivali sa Solanom Beogradski sporazum, vi ste ga hvalili – rešio je sve naše probleme. Kada ste donosili Ustavnu povelju – ma sve je rešeno, ma ljube se braća itd. A mi smo tada bili osuđivani kada smo vam rekli, gde ste zapeli, uništavate državu. Od ovoga nema ništa, zapamtite! Čim ste počeli da razmišljate o tome, to je propast. Ne, vi ne znate, vi ste primitivni, prosti. Kako beše onaj Čović, kaže – radikali, psi rata. Samo godinu i po dana posle toga, više to nisu ekstremisti na Kosovu i Metohiji, nego teroristi. Kada SRS kaže za UČK da su teroristi, za Čovića smo psi rata. Kada on kaže, to je već mudra državotvorna politika. Mi koji smo nepromenljivi sa našim stavovima, jer nemamo potrebe da menjamo, jer znamo o čemu se radi, trpimo stalno kritiku i stalno se pravdamo nekome. Vi menjate stavove kako ustanete ujutru. Te napadate, te sa njima ćete u koaliciju, te ove koalicije, te one koalicije, te ovamo, te onamo. Vodite računa da se ne preračunate.
Hvala. Reč ima ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, gospodin Parivodić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Moram da reagujem na nekoliko iskaza koji su imali za cilj da me isprovociraju, da reagujem zbog toga što argumenata protiv našeg zakona nema. Znači, argumenti koje vi iznosite su smušeni, nejasni. Znači, koncepti koje vi iznosite su komunistički. Tako ne razmišljam. Razmišljam moderno, razmišljam na bazi civilizacijskih principa, opštepriznatih, a ne na bazi koncepata koje ste vi naučili o nekom vremenu u kome ste valjda svoj životni vrhunac doživeli. Vi pominjete moj lični interes i moju imovinu. Vama mogu ovde da kažem da meni, niti mojim precima nije ništa oduzeto, osim gradskog građevinskog zemljišta i grobnih mesta. Znači, ništa mi nije nacionalizovano da bih se zbog toga strasno borio za denacionalizaciju. Ja se strasno borim za denacionalizaciju, jer strasno verujem u pravnu državu, u slobodu građana Srbije i u njihovu imovinsku sigurnost. I zato što smatram da država treba da pruži pravdu svojim građanima, time što će svako biti jednak pred zakonom i svako imati pravo svojine, bilo da je on to stvorio ili njegov predak. Sve drugo je za moje viđenje smušeno. Dalje, što se tiče obrazovanja, gospodine Krasiću, završio sam pravni fakultet 1990. godine, sa prosekom 9,38. Godine 1995. sam sa odlikom magistrirao na pravnom fakultetu; nemojte da me prekidate, molim vas. Dakle, da ponovim, 9,38 na pravnom fakultetu, diploma 1990. godine. Godine 1995. magistrirao na pravnom fakultetom, sa odlikom i objavio moju magistraturu, koju možete da kupite u "Službenom glasniku SRJ", tada je ona objavila. Godine 1997. sam magistrirao na University college London iz Međunarodnog trgovačkog prava, takođe, sa odlikom. Godine 1998. sam položio pravosudni ispit Republike Srbije. Godine 2001. sam položio ispit za patentnog zastupnika pred Zavodom za intelektualnu svojinu. Godine 2002, u decembru, doktorirao sam na temu – Ugovor o franšizingu na Pravom fakultetu u Beogradu, i pored toga sam sudski tumač za engleski jezik. Molim vas, gospodine Krasiću, da mi navedete vaše akademske uspehe. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Replika.
Potrudiću se da ne bude baš mnogo smušeno, vrlo tečno govorim srpski jezik, gospodine ministre. Završio sam i ja neke škole, ali u vreme kada ste vi te škole završavali ili kada ste vukli šerpe po pesku, rukovodio sam mnogim stvarima u ovoj državi. Mnogo sam pravio, mnogo sam gradio, pa kada mi neko rastura mnogo se naljutim. Kada nešto napravim i dođe neko da mi rasturi ne pomaže mu ono University itd. Ništa od toga nema. Od toga ništa nije dobro ovim građanima Srbije što ste vi nabrojali. Sada da ne bi bilo kilavo baš, po naški, pošto ovo smušeno mi ništa ne znači. Velika je razlika, gospodine Parivodiću, između Vlade Republike Srbije i Vašeg stava i stava SRS. Vi ste sve lepo zbroćali ovde, ali ste samo zaboravili na Ustav Republike Srbije. Kako možete da preskočite Ustav Republike Srbije? Samo ću da vas upozorim na dve norme, jedna norma koja obavezuje sve građane, sve državljane Republike Srbije da poštuju Ustav i zakon, ona isto glasi da su svi državni funkcioneri dužni da poštuju Ustav i zakon. Vi ste, gospodine Parivoduću, dužni da poštujete Ustav i zakon. Vi ste dužni, kada pođete prema ovoj govornici, da uzmete Ustav Republike Srbije i da pogledate da niste prekršili koju odredbu u mislima, ne u rečima, nego kada ustanete da vidite – da li sam loše pomislio. Znate i sami da se od 1990. godine pa do današnjeg dana, verovatno još neko izvesno vreme, veliki spor vodi i u teoriji, u sudskoj praksi, u politici, kako može državna svojina da promeni svojinski oblik. I Vi, lično, pokretali ste postupak pred Ustavnim sudom da se ta odredba Ustava izbaci, ali ona postoji. Za to vam nije bio potreban prosek 9,6. Mogli ste sa 6,25, kao Zoran Stanković, mogli ste bez ikakvog propisa to da shvatite, znači, nikakav prosek vam ne treba. Samo treba da se pročita Ustav Republike Srbije. U njemu jasno stoji. Nešto što smo hteli plemenito da uradimo, da Vas više ne napadamo, nego da kažemo, vidimo da ne znate, da napravimo ovaj tekst da bude u skladu sa Ustavom. Kakva je mogućnost? Mogućnost je sledeća –prenosi se pravo trajnog korišćenja. Vi kažete komunistički. Ne znam da li je komunistički ili nije komunistički, piše u našem Ustavu. Samo da vas podsetim, taj Ustav je prošao na referendumu. Vi koji ste sada ovde i koji ste odavno obećali da ćete doneti novi ustav, niste još došli do teksta predprednacrta, prepredkomisija, podpododbora, još nije u fazi. Kao što vidite, to što imate 9,36 je smušeno, nema efekata uopšte. Kada sam se malo tako junačio kao vi, pa kažem – vi ste svi nepismeni pre nas, isto kao vi, vi ste mlad čovek, još ste u zanosu, znate šta je rekao meni moj Jordan pokojni, bog da mu dušu prosti – e, moj sinko, dok smo mi neškolovani, ove države će biti, a kada dođete vi pismeni, od nje neće biti ništa. Vi ste samo potvrdili, ne samo vi nego i Bubalo, Pitić i Đelić, samo ste potvrđivali ono što je moj pokojni otac meni stalno pričao, s tom razlikom što sam zapamtio to što mi je otac rekao, pa kada se pojavi mr, dr itd. otvorim ovolke oči, jer svašta izlazi iz tih usta, puno puta nešto što nije istina.
Reč ima ministar Parivodić.
I dalje nisam ništa čuo o akademskim uspesima gospodina Krasića, koji tvrdi da smo mi neobrazovani.
Reč ima po Poslovniku narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vojislav Koštunica bi trebalo da pazi koga šalje u Narodnu skupštinu, ako već nije pazio koga bira za ministra. Još uvek ne znam koji su bili motivi da vi postanete ministar, ne znam kako se sa time složila vaša poslanička grupa, zaista ste bili apsolutno iznenađenje za sve političke stranke i sve ljude koji prate naučna dostignuća, a i politička dostignuća pojedinih ljudi, ali vi ste došli u Skupštinu da promovišete sebe, svoje ideje, svoje želje, svoje ciljeve, svoje zahteve. Gospodine ministre, Skupština ne služi za to. Objavite knjigu, dajte intervju novinama, idite na televiziju. U Skupštinu ministar ne dolazi da svoju strast ispoljava pred poslanicima. Baš mene briga što imate strast da vratite nekome imovinu. Da li je to motiv da dolazite u Skupštinu, da svoju strast ovde na nama prikazujete? Zato što vi, gospodine ministre, ne poštujete Ustav, hoćete da me ubedite da ćemo doneti zakon koji će biti poštovan, a u proceduri donošenja zakona ne poštujete Ustav. Da vas, kao vrsnog pravnika, upoznam sa članom 3. stav 1. Ustava – "U Republici Srbiji je slobodno sve što Ustavom i zakonom nije zabranjeno". Vama je Ustavom zabranjeno da nam donesete zakon po kome državnu imovinu pretvarate u imovinu crkve. To je zabranjeno Ustavom, gospodine ministre. Možete ovde da iznosite svoje reference do u beskraj. Možda biste dobro branili tuđe patente, možda biste odlično zastupali ljude sa tim pravosudnim ispitom, sve prihvatam, vaše su reference briljantne, ali vi ne znate šta je Skupština i ne znate šta je Ustav. Pre ću da prihvatim da ne znate ustavne odredbe, nego da ih znate, a da ih kao čovek koji na fakultetu uči decu Ustavu i zakonu, gazite ovako brutalno. Gospodine ministre, u raspravi u načelu upozorio sam vas da niste sposobni da donesete ustav koji bi vam odgovarao. Nemojte ovaj Ustav da ignorišete i sprovodite svoju volju i svoju strast. Borite se strasno da bude donet ustav po kome će ovaj zakon biti moguć. Ovaj zakon je nemoguće doneti i bude li ikada Ustavnog suda proglasiće neustavnim mnoge odredbe ovog zakona. Šta ćete onda? Dosta mi je više da raspravljamo o privatnom zakonu. U poslednja dva meseca od kada se naslućuju izbori samo privatni zakoni. Prepoznam ministra u predlogu zakona, prepoznam političku stranku ili poslaničku grupu. Ovde prepoznajem privatni zakon Vojislava Koštunice i vas, apsolutno privatan zakon, s tim što ga vi branite sa strašću, a Vojislav Koštunica više nema strasti ni za šta, pa je poslao jednoga koji ima strast. Nemojte tu strast na nama da ispoljavate. Nikada sa ove govornice ne pitajte poslanika kakvu je školu završio i koje su mu akademske reference, jer to je ponižavanje Narodne skupštine, gospodine ministre, ako niste znali. Čak ni za ministre ne postoji zakon da moraju da budu doktori nauka, redovni profesori fakulteta, akademici, a tek za poslanika. Što je šarenije društvo u ovoj skupštini, to je bolja Skupština i vi to vrlo dobro znate. Ne znam koga ste, izuzev sebe, uvredili iznošenjem svojih kvaliteta. Mnogo bih više voleo, gospodine ministre, da sam iz obrazloženja Predloga zakona, da sam iz vaših odgovora shvatio da ste profesor. Ako ste morali da mi kažete da ste profesor, onda nešto nije u redu.
Reč ima ministar Parivodić.
Vrlo verujem u demokratičnost narodnih predstavnika, a to podrazumeva i to da ljudi bez obzira na svoje formalno obrazovanje mogu da se ne samo bave politikom, nego da budu izabrani za poslanike. To je potpuno legitimno i to je deo moderne demokratije, to je aspekt moderne demokratije i u tome se potpuno slažem sa gospodinom Nikolićem. Meni ne bi palo na pamet da govorim o svom obrazovanju da gospodin Krasić nije potegao to pitanje i rekao da smo mi neobrazovani. On je inicirao tu temu i zbog toga sam izneo moje argumente da smatram da jesam obrazovan, ali još nisam čuo argumente gospodina Krasića zbog čega on oseća svoju obrazovnu superiornost, recimo, u odnosu na mene.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Šormaz.
Za mene se barem zna da sam strastven, iako sam iz DSS-a, ili strastan. Samo hoću da kažem da neću da ulazim u ovu raspravu da li ministar zna šta je Narodna skupština ili ne, ali čini mi se da i neki od nas koji ovde sedimo ne uvažavaju Narodnu skupštinu na pravi način, jer je prosto neverovatno da jedan narodni poslanik ovde izgovori za građanina Srbije, koji ga je birao ili učestvovao u izborima, da je "mečka", "mečkar" ili "mutav". To smo slušali u raznim kampanjama, ali za govornicom Narodne skupštine to nismo čuli. DSS i ljudi koji rade kampanju u Boru neće izgovoriti ni jednu lošu reč o kandidatu SRS, gospodinu Rankiću, neće izgovoriti ni jednu ružnu reč za ovom skupštinskom govornicom, kao što nisu izgovorili ni na ranijim izborima na kojima smo pobedili. Gospodin Rade Milovanović iz Bora je prosvetni radnik, rođeni Boranin, uči borsku decu, sve je, samo nije mutav i pošten je čovek. Prema tome, mečka nije, mečkar nije, kao što gospodin Tomislav Nikolić ili Aca Vučić imaju pravo da odu u kampanju i da podrže svog kandidata, tako i svaki član DSS-a, pa makar bio i ministar, ima pravo da ode i da podrži, pa i Velja Ilić, kao predsednik Nove Srbije, jer je to naš zajednički kandidat. Prema tome, to je legitimno pravo, to je demokratsko pravo i to se radi svuda u svetu. Mi nećemo nikoga od kandidata SRS nazvati ružnim rečima, ali mogu samo da zahvalim onima koji tako pričaju sa ove govornice, jer će zahvaljujući tome pomoći gospodinu Radetu Milovanoviću da pobedi u Boru, što će on sigurno uraditi. To znate i zato je ovako nervozan nastup bio za govornicom. Rade Milovanović će sigurno pobediti u Boru i hvala vam na pomoći.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Gospodine potpredsedniče, zamolio bih vas da prekinemo sednicu, sada sam dobio informaciju da je narodnom poslaniku Nedeljkoviću izuzetno loše i da se lekari bore za njegov život, a ovde mu je pozlilo u sali. Zaista, mislim da nema smisla, oni čak kažu da nema šansi da ga oporave, pa bih vas zamolio da prekinemo sednicu, dok ne saznamo pravu informaciju.
Hvala, gospodine Nikoliću. Određujem pauzu od sat vremena, videćemo kasnije kako ćemo.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre podne je prekinut rad sednice i gospodin Mihailović, koji je u tom trenutku predsedavao, posle obaveštenja koje je dao gospodin Tomislav Nikolić o tome da je pozlilo narodnom poslaniku Miroslavu Nedeljkoviću, dao je pauzu od sat vremena. U odnosu na to, obavestio sam sve poslaničke grupe u Skupštini Srbije da ćemo otvoriti nastavak sednice u 15,00 časova. Pre svega vas molim da minutom ćutanja odamo poštu, u međuvremenu, preminulom narodnom poslaniku Miroslavu Nedeljkoviću. (Minut ćutanja.) Slava mu! Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vam sa ovog mesta, nisam dobar govornik, ali mislim da je važno da i javnosti i medijima i predstavnicima različitih nivoa izvršnih vlasti, u ime svih vas, kažem jedno kratko slovo. Za nepune dve i po godine saziva ovog parlamenta naslušali smo se, a i vi ste jedni drugima svašta rekli za ovom govornicom, jer je to život politike. Zato ste ovde, zato smo svi ovde, jer predstavljamo sve građane države Srbije. Nije bilo nikakvih primedbi, ni proceduralnih, na demokratski izbor na osnovu raspisanih izbora 2003. godine. U odnosu na to, postoji, a često se zaboravlja u ovim teškim vremenima, život politike, život države i životi ljudi, pojedinaca. Život politike omogućava, to je obaveza, stranačka, građana koji su glasali za izborne liste, da se ovde ljudi rasprave, da kroz demokratski predviđenu proceduru učestvuju ili ne učestvuju u nekim diskusijama, čine sve da pomognu, na način na koji sami izaberu i u odnosu na odluke svojih stranaka i svojih izbornih lista, kako će poboljšavati zakone ili sprečavati njihovo donošenje. To je život politike i taj život nekada je aktivniji, nekada manje aktivan. Postoji život države. Često se zaboravi i u ovim javnim prenosima, kakav je sada, da život države ne može da stane, ali da on zavisi od života pojedinaca, a životi pojedinaca mogu da stanu. Danas u 11 sati za ovom govornicom, bio sam ovde gde je sada gospodin Anđelković, govorio je, zastupajući interese građana, svoje stranke i svoje izborne liste, gospodin Miroslav Nedeljković. Pre samo dva minuta mi smo mu odali poštu. Često u svim ovim polemikama, u svim ovim TV snimcima ljudima nije jasno. Parlament čini 250 narodnih poslanika. Niko od njih pojedinačno, pa ni onaj ko formalno predstavlja Skupštinu, ali i svako od njih pojedinačno, oni na svom radnom mestu, kao građani Srbije na svakom radnom mestu, sem toga što učestvuju u životu politike i čine najviši nivo vlasti države, oni i umiru na radnom mestu. Tu se ne razlikuju od svih ostalih građana. Skupština Srbije je, to možete videti na sajtu, prva objavila detaljni informator, na osnovu zakona koji je donela, u kome imate sve podatke koje u političkoj argumentaciji možete da upotrebljavate ili zloupotrebljavate. Jednog podatka nema. Kada sam ga prvi put pomenuo, rekli su mi da je to nepristojno, jer, evo, šta pišu novine, evo, šta izveštava televizija, evo, kakav je parlament. Ne, to nije nepristojno. Iz tog prvog saziva u ovom trenutku nisu živa četiri narodna poslanika. Mislim da svi oni koji se sete samo povremeno da je ovo saziv, kao i svaki sledeći, tela koje ne prestaje ni jednog trenutka da radi 365 dana u godini, po cenu ličnih gubitaka i ličnih života, možda ne znaju da je to što sedimo pod ovom zastavom i pod ovim grbom rizik svakoga od vas pojedinačno, makar i sam da učestvuje nekada u raspravi, da se očuva, sačuva i visoko podigne i taj grb i ta zastava. Ovo moramo da imamo u vidu svakog časa, ovo moraju da imaju u vidu vaše porodice, ovo mora da ima u vidu javnost. Ono što je obaveštenje jeste, bilo ili ne bilo zahteva neke poslaničke grupe, danas sednica neće biti nastavljena u pojedinostima. Istovremeno, obaveštavam sve da, zbog potrebe države koju vi pojedinačno predstavljate, sutra u 10 časova će se nastaviti rasprava u pojedinostima. Neophodno je da ovaj parlament sutra završi sednicu redovnog zasedanja. Zbog toga se, na tom razumevanju, na toj spremnosti svima vama zahvaljujem i još jednom vas molim da u svim raspravama, a dobro je da se dobro raspravimo, tome služi parlament, budemo svesni da svako od nas, kako god se u tim raspravama ponašao, jeste neizbežni sastavni deo nečega što zbilja predstavlja narod Srbije i što zbilja može da bude ugrožen u svakome od vas pojedinačno. Hvala vam još jednom i još jednom moje saučešće porodici gospodina Nedeljkovića. Između ostalog i njegov današnji nastup i ovaj tužan povod je omogućio i ovo slovo, koliko god to možda u ovom trenutku bilo neprimereno. Hvala vam. Nastavak sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da pre nego što nastavimo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini utvrdimo kvorum. Konstatujem da na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici prisustvuje 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Veroljub Stevanović. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VRAĆANjU (RESTITUCIJI) IMOVINE CRKVAMA I VERSKIM ZAJEDNICAMA (pojedinosti) Pre toga jedno saopštenje. Svi članovi Zakonodavnog odbora odmah sednica u maloj sali. Budite ljubazni, važno je zbog toka sednice. Hvala. Prelazimo na rad po amandmanima. Na član 7. amandman je podneo poslanikMilan Stevović. Vlada i Odbor za privatizaciju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Stevović. Izvolite, gospodine Stevoviću.