Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 83 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da imamo kvorum i mogućnost da nastavimo rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladan Zagrađanin, prof. dr Miladin Ševarlić i Ljiljana Malušić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 8. tački dnevnog reda – Predlog zakona o otvorenim investicionim fondovima sa javnom ponudom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da prisustvuju ministar finansija, gospodin Siniša Mali, i njegovi saradnici iz ministarstva. Dame i gospodo narodni poslanici, primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marijan Rističević, Vjerica Radeta, Nataša Spasoje Jovanović, Sreto Perić, Milorad Mirčić, Aleksandar Šešelj, Dubravko Bojić, Ružica Nikolić, Nikola Savić, Petar Jojić, Zoran Despotović, Nemanja Šarović, Aleksandra Belačić, Miljan Damjanović i Filip Stojanović. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala. Podneli smo amandman na ovaj član, a mogli smo slobodno i na sve druge članove. Toliko je propusta u ovom predlogu zakona, ali smo mi zapravo hteli samo da preciziramo ovu tačku stava 1. i člana 1. Predloga ovog zakona i zapravo da još jedanput ponovimo i da skrenemo pažnju na ono što je suština ovih investicionih fondova i otvorenih i alternativnih. Vi ste to najavljivali u medijima i o tome govorili kao o nekom ekonomskom bumu koji će se, i finansijskom, koji će se desiti u Srbiji i stalno ste u onoj istoj temi - mi smo najbolji i prvi put u istoriji čovečanstva, mi smo lideri u ovom u onom. Naravno, ništa od toga nažalost nije tačno. Mi bismo bili srećni da Srbija jeste u nečemu, u pozitivnom smislu, najbolja ili među najboljima, ali smo još uvek daleko od toga. Ovi zakoni su loši pre svega zbog činjenice o kojoj vam je Nataša Jovanović govorila da su ove zakone pisali i ona je konkretno imena navela, neki u USD, koji svakako nisu neko ko želi dobro građanima Srbije i državni Srbiji. Kako će funkcionisati ovi fondovi i šta ćemo mi imati od toga? Videćemo to u praksi, ali svakako moramo malo da osvežimo pamćenje svih nas, javnosti pre svega, da vidimo šta se tu dešavalo oko nekih drugih fondova zbog kojih smo mi bili opet prvi u svetu, prvi od nastanka sveta, prvi u istoriji lideri na Balkanu, u Evropi, na zemaljskoj kugli, ne znam gde sve i to je bilo, da vas podsetim, 2013. godine 31. jula je tada Vučić rekao da u četvrtak posle toga 31. jula počinju razgovori sa „Mubadalom“ vezano za fabriku čipova. Po toj fabrici čipova smo trebali da budemo lider u Evropi, ali izgleda da smo ostali lideri jedino u čipovanju u Evropi. To je ono što je problem i upravo to pokazuje i činjenica ko su autori ovih predloga zakona. Podsećamo koliko se pisalo, pričalo da će „Mubadala“ da otvori, taj njihov fond, fabriku aviodelova, da ćemo otvoriti fabriku čipova, da će biti zaposleno sve živo i neživo, da će svi morati da idu u IT stručnjake. Prosto tog jula 2013. godine nije se moglo živeti od toga. Sećate se, a da podsetimo javnost, u ime ljubavi prema „Mubadali“ čak je tadašnji režim, a vi ste isti i sada, školi „Sveti Sava“ u Novom Pazaru dali ime „Halifa bin Zaed Al Nahjaha“. To je nešto što je tada šokiralo i dalje šokira javnost u Srbiji. Mi smo ovde, između ostalog, i da podsećamo javnost u Srbiji na neke stvari koje vi pokušavate da gurnete pod tepih, promovišući nešto novo, nešto kao da mi sad ne znamo kakva su bila obećanja i od „Tenisa“ i od „Mercedesa“ i od „Folksvagena“ i od ovih što su trebali da dođu u Priboj. Dakle, sećamo se mi i „Folksvagena“ i „Mercedesa“, sećamo se znaka „Mercedesa“ koji je nalepljen na autobus – i gde je to sad? Kad se pojavila vest da će u Zemun u „Ikarbus“ da dođe „Folksvagen“, ja se prosto uplašila, kuku, pa šta će biti sa „Mercedesom“, moraće njega da isteraju, kad ono „Mercedes“ nikad nije ni došao. Dakle, radite vi vaš posao i gledajte da Srbiji bude što bolje, ali nemojte da pravite famu od svakog vašeg posla. Nemojte da svaki najobičniji posao predstavite kao nešto najbolje na svetu. Nije, nažalost. Nije tako, nažalost. Ta „Mubadala“ koja je trebalo da u Srbiji gradi fabriku čipova najveću na Balkanu, na svetu, u Evropi, ne znam ni ja gde, koja je trebalo da radi avio-delove, da se zaposli ne znam koliko ljudi, e, taj njihov fond je pukao već 2016. godine. Znači, tri godine posle tih obećanja koje ste vi ovde nama davali taj fond je pukao, oni su tada rekli ogroman neki minus je bio u pitanju, navodno zbog, ne znam, poskupljenja sirovina itd. Samo vam govorimo primere koji ne treba da vam budu primeri i govorimo vam da sve zakone morate da upodobite stanju u Srbiji. Govorićemo o tome i kroz buduće amandmane. Ponavljamo, nemojte sve što radite, što je redovan posao i ministarstva i Vlade i skupštinske većine, nemojte da predstavljate kao epohalno, ništa ovo epohalno nije. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Aleksandra Belačić. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, otvoreni investicioni fondovi su institucije kolektivnog investiranja gde se prikupljaju novčana sredstva, a mogu se ulagati u imovinu, odnosno investicionom politikom kreirati i ostvariti dobit. Zakon o investicionim fondovima donet je 2006. godine gde su se stvorili uslovi za osnivanje i funkcionisanje tih fondova, kao novog oblika finansiranja na tržištu kapitala u Republici Srbiji. I dobro je što je tako, ali samo na papiru. Dok zemlje u okruženju imaju po 90 i više takvih fondova, Srbija nažalost ima desetak, pa ću nabrojati neke, poput „Delta plus“, „Fima proaktiv“, „Fokus premijum“, „Cepter kapital“ i drugi. Mnoga mala i srednja preduzeća u Srbiji su kreditno nesposobna gde je nedovoljno obrtnih sredstava za sirovinu koja im je neophodna da bi svoje poslovanje imalo efekat i dalo finansijsku korist. Tržište je nedovoljno razvijeno, nedovoljno prisustvo hartija od vrednosti koje bi privukle potencijalne ulagače. Ulaganjem sredstava u investicioni fond omogućiće se pristup tržištu kapitala gde bi tim sredstvima upravljali iskusni stručnjaci menadžeri i to bi dalo veće benefite od same štednje. Ovaj način investiranja sredstava koji je još 2007. godine prisutan u Srbiji, nažalost, nije u potpunosti iskorišćen, jer građani se pre odlučuju za štednju nego za rizik uloga u nekom još uvek nepoznatom fondu. Hvala.
Hvala, gospodine Despotoviću. Sad reč ima Jelena Žarić Kovačević, po amandmanu. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući. Uvaženi ministre, danas govorimo o otvorenim investicionim fondovima, kao jednom od načina za dalje jačanje srpske ekonomije. Potrebno nam je kreiranje novih poslovnih prilika za domaće i strane investitore, kao i nove aktivnosti u cilju razvoja tržišta kapitala. Svetska banka, to smo mogli da čujemo i u raspravi u načelu, Svetska banka je procenila da naš BDP može da raste i do 7% godišnje i da je značajan deo rasta uslovljen upravo razvojem tržišta kapitala. Zbog toga je Ministarstvo i radilo na Strategiji za razvoj tržišta kapitala. Pre sveta, treba obezbediti regulatorni okvir koji će olakšati dalji razvoj privatnog i javnog sektora u Srbiji. Tačka 6) u članu 1. glasi: „i druga pitanja od značaja za oblast otvorenih investicionih fondova sa javnom ponudom“ i svakako obuhvata širi krug pitanja u odnosu na predloženo amandmansko rešenje koje se odnosi na zaduživanje. Kada smo kod zaduživanja, u predlogu se član 57. odnosi na to pitanje, pa je možda trebalo podneti amandman na taj član, ukoliko je predlagač amandmana želeo da interveniše u tom smislu. Samo moram da kažem da se slažem sa mišljenjem Vlade da se ovaj amandman odbije. Hvala.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Sada po amandmanu reč ima Nataša St. Jovanović, pa Žarko Bogatinović da se pripremi. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, podržavam koleginicu koja je govorila da ovaj amandman ne treba usvojiti, iz razloga jer ovaj amandman je, kao što je i Vlada istakla, zaduživanje otvorenih investicionih fondova sa javnom ponudom potpuno nepotrebno. U samom članu 1. stav 1. – organizovanje i upravljanje otvorenim investicionim fondovima sa javnom ponudom takođe u tački 6. kaže: „i druga pitanja od značaja“, tako da mislim da je to u potpunosti obrazloženo i u potpunosti zaokruženo. Ovaj zakon o otvorenim investicionim fondovima sa javnom ponudom faktički odnosi se na unapređenje tržišta u Srbiji. O tome nismo mogli ranije da pričamo, jer nije bila takva klima, uopšte nije bilo takvo stanje budžeta. Najvažnije izmene ovde se odnose, u stvari, na kupovinu investicionih jedinica koje će moći da se vrše uplatom u dinarima i devizama, a investiciona jedinica će biti prenosivi finansijski instrument. Mi sada proširujemo finansijske instrumente i osnovni cilj ovog zakona što se tiče učešća i razvoja investicionih fondova na tržištu Srbije je obezbeđivanje uslova kojima se mogu privući veći broj učesnika na tržištu, ali i bolji pristup preduzeća izvorima finansiranja i u tome je poenta. Ovo sve podrazumeva još intenzivnije trgovanje, to je nama u stvari cilj. Evo, imamo primer sada i predsednika Erdogana, koji je došao sa 200 privrednika. Mi želimo na svaki način da privučemo investicije. Jedan od načina je upravo i ovaj Zakon o investicionim fondovima sa javnom ponudom. Takođe, domaće tržište će biti atraktivnije za strana ulaganja i biće omogućen pristup kako ovim, a pričaćemo takođe i o alternativnim izvorima finansiranja. Da ne dužim mnogo, ovaj amandman je potpuno suvišan i podržavam stav Vlade da ovaj amandman ne treba usvojiti. Hvala.
Hvala, gospođo Jovanović. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Naravno, neko može da kaže da ovaj amandman nije potreban, mi smo rekli da je veoma bitan, da je ključni upravo zbog organizovanja, osnivanja i rada otvorenih investicionih fondova. Mi koncepcijski na drugi način gledamo na to i videće se kroz kasnije amandmane, mi želimo da Ministarstvo i ministar budu direktno i zaduženi i odgovorni za ovaj posao. Ali, interesantne su primedbe na ovaj amandman, očigledno su pomešani papiri za čitanje. Ovde govore koleginice o tački 6, a amandman je na tačku 1. Hajde da se dogovorimo da stvarno govorimo i ako kažemo zbog čega neki amandman nije dobar, mora se znati koji tačno amandman nije dobar i reći argument zbog čega. Nijedan argument nismo čuli, kao što ga nismo čuli ni u mišljenju Vlade. Ovde nam je takođe koleginica čitala, kaže – ona se slaže sa Vladom, kao što je Vlada rekla, ne znam tačno koja je Vlada u pitanju, pošto ono što je rekla Vlada Republike Srbije nema veze sa ovim što je koleginica rekla, potpuno suprotno obrazloženje od onoga što ste vi ministre i Vlada rekli zbog čega ne prihvatate amandman. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Sada pravo na repliku ima Nataša Jovanović. Izvolite.
Želim da odgovorim na sledeće, znači, ovo se ticalo amandmana kolege Despotović Zorana gde mogu i da pročitam šta je odgovorila Vlada vezano za njegov amandman gde kaže zaduživanje otvorenih investicionih fondova sa javnom ponudom. Amandman se ne prihvata iz razloga što rešenje dato u članu 1. stav 1. tačka 6. o tome smo pričali Predloga zakona celishodnije od rešenja datog u podnetom amandmanu na ovaj član jer ima šire značenje, o tome sam i rekla, i obuhvata sva pitanja od značaja za oblast otvorenih investicionih fondova sa javom ponudom koja je regulisana Predlogom zakona. Prema tome, ovde se ne radi ni o kakvom mešanju nego o tačnom čitanju Vlade kako je odgovorila i moj je stav da ja to apsolutno podržavam, da ne treba stavljati amandmane čisto kao i ova prethodna koleginica – briše se i tako dalje, nego treba davati smislene amandmane koji imaju neki značaj. Hvala.
Hvala gospođo Jovanović. Vjerica Radeta ima pravo na repliku. Izvolite.
Žao mi je što koleginica ne razume, a ovo nije prvi put šta znači predložiti da se briše neki član, svi članovi nekog zakona, deo, odnosno stav ili tačka nekog člana i to je odnos prema Predlogu zakona. Ako je u Predlogu zakona napisano nešto što je suvišno, naravno da se predlaže da se briše, ali vi iz skupštinske većine pokušavate da sad kad neko gleda Skupštinu vi kažete – ovi samo predlažu da se nešto briše i da se stekne utisak da mi ne znamo šta radimo. Dakle, amandmanom može nešto da se promeni, može nešto da se doda, može nešto da se briše. Važno je da se obrazloži zbog čega je to tako. Kako drugačije, draga koleginice, da se reaguje na neki član u kojem piše nešto što apsolutno nema veze s mozgom, što ne treba da postoji u nekom članu u nekom zakonu? Kako da se reaguje nego da se napiše predlažemo da se briše? A to što vi ne razumete kako izgleda amandman, zapravo šta je suština amandmana, to već nije naš problem. Suština amandmana je nešto i postojanje amandmana uopšte kao dela ovog Poslovnika i ovog našeg rada je nešto veoma važno. Amandmani bi trebalo da budu ti koji će na neki način povezati opoziciju sa predstavnicima vlasti u smislu da vlast bar jednom u životu razmisli o nekom amandmanu, govorim konkretno o poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke kao najvećoj opozicionoj političkoj stranci u parlamentu. Problem baš i jeste u tome što vi mislite da ste sila, da vi možete da radite po sistemu može mi se i ne pada vam na pamet da poslušate nijedan amandman, nijedno ozbiljno obrazloženje koje mi vama nudimo, a to samo znači da vi pojma nemate šta je parlamentarna demokratija. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Pravo na repliku ima Nataša Jovanović. Izvolite.
Uvažena koleginice, poštujući vaše godine i vaš staž ovde u parlamentu sigurno je da vi dosta znate o radu parlamenta i tako, ali ne možete da kažete baš da svi ne znaju ništa, jedino baš vi znate sve. Vi se ovde javljate u ulozi kao neko ko će da brani i koleginicu Aleksandru Belačić, jer je to njen amandman „briše se“ i kolegu Despotović Zorana i sve ove koji su ove amandmane podneli. Vaš je amandman bio broj 1., ovo su sledeći takođe na član broj 1. Sve što je rečeno je apsolutno tačno i ima pravo da se kaže „briše se“. Međutim, ovde se odnosi na zakon i to član 1. stav 1. Organizovanje i upravljanje otvorenim investicionim fondovima sa javnom ponudom. To je nemoguće da se briše. Pa, to je suština toga o čemu se radi u ovom zakonu. Druga stvar je da se briše nešto što je potpuno nepotrebno. Davali ste vi amandmane gde se briše i zarez ili tačka, pa se spajaju rečenice, i to smo videli. Tako da, mogu da kažem, eto, toliko o tom znanju i da krenemo bolje dalje. Hvala.
Hvala gospođo Jovanović. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Mlada devojčice, jeste li punoletni? Valjda jeste, ne biste mogli biti poslanik da niste. Dakle, očigledno je da se ne snalazite u ulozi narodnog poslanika, ne snalazite se sa Poslovnikom, ja sam zamenik šefa poslaničke grupe. Imamo još uvek mislim nešto malo minuta vezano za poslaničku grupu, dobro potrošili smo, nemamo više, ali i to može da se koristi. Dakle, ne branim ja ovde nikoga, ja sam ovde u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. To što vi ne znate kako to funkcioniše zaista mi je žao, ali pokazuje da vi ne znate Poslovnik i opet ponavljam da ne znate ni šta je parlament, ni šta je demokratija u parlamentu. Da li ja nešto znam ili ne znam? Pa, bojim se da vi ne možete to da cenite, jer ono što ste vi pokazali u Narodnoj skupštini i što sam pokazala ja, nekako je baš neuporedivo.
Hvala, gospođo Radeta. Pravo na repliku, Nataša St. Jovanović.
Očigledno da ovde niko ne odustaje. Zahvaljujem se koleginici za to da li sam punoletna, zahvaljujem, jer ja sam u srednjim godinama, ali hvala što koleginica misli da lepo izgledam. Tako da se puno zahvaljujem, meni impresija ovog zadnjeg jedino to. Eto, iskreno rečeno da ja lepo izgledam i da SNS ima ovako lepe poslanice. Što se tiče znanja, ja imam poprilično velike staž, sada je 29 godina da sam velik deo svog radnog staža provela i u bankarstvu. Dobro znam da čitam i ove zakone, pogotovo ekonomske stvari i znam o čemu pričam. Prema tome, nema potrebe sad mi o tome ko više zna, ko manje zna. Koleginica je pravnik i naravno potpredsednik Skupštine. Uvažavam i njenu funkciju i njeno znanje, nego čisto radi se o različitim stavovima. Prema tome, ja neću nikoga uvrediti, ali mislim da moje obrazloženje i te kako je adekvatno i nažalost, eto, mi se slažemo sa Vladom da treba da se ovaj amandman usvoji. Toliko, ne bih se više nastavljala.
Hvala, gospođo Jovanović. Prvo na repliku, Vjerica Radeta.
Koleginica očigledno ne prati ni šta sama priča, prva je krenula sa uvredama, ali nisam htela da reagujem na taj način nego sam joj posredno dala do znanja da bi trebalo malo da razmisli pre nego što nešto kaže. Naravno, ne znam ja ni da ona lepo izgleda, ne znam uopšte kako izgleda, niti je gledam na taj način, nešto je pobrkala očigledno, a pogotovo je toliko nenormalno u Narodnoj skupštini pričati kako neko izgleda. Ovde valjda treba da se pitamo kako neko zvuči i šta neko kaže. Hvala vam.
Hvala, gospođo Radeta. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović.
Za razliku od vas gospodine Marinkoviću neću da prekidam ovakvu raspravu, ovu edukaciju gospođe Radete, jer stvarno bi bilo besmisleno, ali zato imam primedbu na vaše rukovođenje ovom sednicom, povredili ste član 27, 107. i 162. Ne možete vi gospodine Marinkoviću da sedite tu kao mumija. Znate, i sad gledate i nešto vam je simpatično, vi poznajete odlično Poslovnik, vi ste računam ozbiljan političar i pretendent da postanete predsednik ove vaše partije i neko na koga se valjda računa i što mi podržavamo. Onda je normalno da ćete vi sa mesta predsedavajućeg kada dođe do očiglednog ne znanja da vi vršite edukaciju poslanika, jer to je vaš posao, da kažete – ne, niste u pravu. Znate šta, koliko god poslaničkih klubova da drži dr Aleksandar Martinović, ne može on pojedinačno da edukuje svakog poslanika, dosta ih ima, a drugo, ako je prošlo već tri i po godine ovog saziva onda poslanici su trebali da nauče šta znači član 162. Amandman sadrži, pa kaže, prva alineja – odgovarajući član ovog Poslovnika kao pravni osnov za podnošenje amandmana, citat se ne računa u vreme, to valjda znate. Druga je – naziv i član predloga zakona na koji se amandman odnosi, rešenje koje se predlaže, obrazloženje koje sadrži objašnjenje predloženog rešenja i cilj koji se želi postići usvajanjem amandmana i po potrebi proceni uticaja predloženog rešenja na budžetska sredstva. Stav dva, na pisanje amandmana primenjuje se jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa. Završen citat. Ako neko ne zna šta je suština amandmana poslanika SRS, a toliko je jasno rečeno. Prvo da napravim tu malu digresiju, kad kaže gospođa Radeta osnivanje, pa to je ključna reč u članu 1. i u tački 1. Onaj ko je pisao ovaj zakon, a to nije Siniša Mali, Ministarstvo finansija, već ljudi ljudi iz USAID, zaboravio da stavi ključnu reč „osnivanje“, pa onda su tu srpski radikali, jel tako gospodine ministre, da to što je glavno i ključno na koji način će da se osnivaju fondovi. Bila je primedba i neznanje i nepoznavanje ovog člana i nerazumevanje amandmana kolege Despotovića. Kaže – tačka 6. i druga pitanja od značaja za oblast investicionih fondova sa javnom ponudom, a kolega je sasvim smisleno naznačio da treba da se govori u toj tački o načinu zaduživanja tih fondova koji dođu ovde. Tako da, molim vas kolega Martinoviću u ovom periodu dok ne bude ovih par dana zbog Interparlamentarne unije radila Narodna skupština, vi gledajte pojedinačno, vi ste čovek koji je sve video, sagledao, kakvi su čiji kapaciteti u vašoj poslaničkoj grupi. Izvolite na edukaciju i verujem da će od vas da nauče mnogo.
Hvala, gospođo Jovanović. Smatram da nisam povredio Poslovnik i vi to dobro znate. Moja uloga nije ovde edukativna, nego da u skladu Poslovnikom pomažem predsedniku Narodne skupštine i da se ponašam u skladu sa tim Poslovnikom. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Nataša Sp. Jovanović: Ne.) Ne. Dobro, hvala. Reč ima gospođa Ana Čarapić, ovlašćeni predstavnik SNS. Izvolite.
Kao ovlašćeni predstavnik svoje poslaničke grupe za set zakona o kojima raspravljamo u pojedinostima juče i danas, želim da istaknem da ono što predlaže kolega Despotović, a Vlada je odbila, regulisano je članom 57. Eto, čisto kao dopunu svega ovoga. Znači, precizno je regulisano članom 57. gde se precizira u kojim slučajevima društva za upravljanje alternativnim investicionim fondovima mogu da se zadužuju. Iz tih razloga Vlada nije usvojila ovaj amandman zato što je to regulisano precizno zakonom. Hvala.
Hvala, gospođo Čarapić. Reč gospodin Aleksandar Marković, po amandmanu. Izvolite.
Vidim da su neki oduševljeni. Zahvaljujem predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o investicijama, o investicionim fondovima treba istaći dosadašnje rezultate Vlade Srbije na ovom polju. Rezultati su odlični. I, podatak da smo dobili 2,3 milijarde evra stranih direktnih investicija u prvih sedam meseci ove godine i da je to za 43% više nego prošle godine za isti period, ali i to da je prošla godina bila, takođe rekordna kada je reč o privlačenju stranih direktnih investicija, ako se ne varam 3,5 milijardi evra. Ono što je jako važno, da sve međunarodne finansijske institucije priznaju da smo lider u privlačenju stranih direktnih investicija. Dakle, to su sve činjenice koje niko ni ne pokušava da ospori. Kada kažem niko, tu svakako mislim na kredibilne učesnike u javnim diskusijama kada je reč o stanju ekonomije, kada je reč o stanju privrede naše zemlje, dakle, stručna javnost i svakako one političke partije koje učestvuju u javnom i političkom životu naše zemlje, ali i kroz institucije sistema. Tu svakako ne ubrajam one čiji je krajnji domet lepljenje nalepnica po saobraćajnim znakovima i po ulazima, odnosno ulaznim vratima u institucije. Oni svoju ozbiljnost i svoj politički program pokazuju svaki dan, tako što lepe te nalepnice. Dobro je što oni to rade. Na taj način se najbolje vidi sva bezidejnost Dragana Đilasa i tog Saveza za Srbiju. Najhrabriji među njima, neki bi rekli i najbestidniji među njima je svakako Boško Obradović koji je prevazišao sve ostale iz tog tužnog saveza, pa je iskoristio pre neki dan priliku da na konferenciji za novinare u holu Narodne skupštine zalepi nalepnicu tu na pano Narodne skupštine. Nije mi jasno zašto obezbeđenje nije reagovalo tom prilikom, ali nadam se da se to više neće ponavljati. Ono što je zanimljivo u tom smislu, a to je kako je Goran Ješić iz DS prokomentarisao ovaj Boškov performans. Pazite, ovo Goran Ješić kaže, ne ja – kako da ispadneš idiot, moron i glupan. Uputstvo sa pratećim tekstom u tri slike. Te tri slike su Boško Obradović u akciji lepljenja nalepnice na pano Narodne skupštine. Ponavljamo ovo su reči Gorana Ješića. Tu ne ubrajam ni one spodobe koje cepaju srpsku zastavu, pa to posle pravdaju nekakvom umetničkom slobodom. Ma ne moj, umetnička sloboda. Umetnička sloboda je cepanje srpske zastave. Tu mislim na onog Trifunovića. Kako ga nije sramota. Koliko je predaka naših poginulo za tu srpsku zastavu, za tu istu zastavu, koliko očeva, dedova, pradedova je dalo život za srpsku zastavu, tu istu zastavu koju je on cepao pre neki dan. Zaista ne znam šta je potrebno u ovoj zemlji da tužilaštvo konačno pokrene postupak protiv ovog Trifunovića. Tu ne ubrajam one koji javno puše marihuanu. Evo imamo i sliku. Ne znam da li kamera to može da zumira. Lepo se vidi ovaj jedan pskurni lik koji divlja zadnjih meseci po Beogradu, a u krajnjem slučaju građani su imali prilike da to vide u dnevnim listovima. I ako se neko pitao zašto ovaj čovek divlja mesecima po Beogradu, evo sada imamo odgovor. Verovatno su u pitanju neka sredstva, verovatno su u pitanju neke supstance, verovatno ima dodatni podsticaj nakon korišćenja ovoga, pa onda juriš na saobraćajne znakove. Onda napada gradilišta, onda napada ograde, saobraćajne znakove i sve ostalo. Zaista sam zabrinu gospodine predsedavajući zbog narastajuće agresije u našem društvu, pa u poslednje vreme imamo prilike da su i neke javne ličnosti predmet napada, uglavnom na društvenim mrežama, ali u poslednje vreme se to dešava i u svakodnevnom životu. Evo imamo priliku da vidimo kako su se okomili na našeg slavnog glumca Nenada Jezdića, kome su napali privatnu imovinu, automobil, lokal u kome radi. Prosto moram da se pitam šta je sledeće? Ako su mu danas napali imovinu, da li je sledeće što sledi fizički napad. Apelujem na nadležne organe da se pozabave ovim i ovakvim pojavama. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite, kolega Bogatinoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, koristim svaku priliku, naravno u kontekstu zakona koji je na dnevnom redu, da istaknem velike promene u sredini iz koje dolazim, a to je grad Leskovac, i to u poslednjih sedam godina. Nakon dužeg niza godina, lutanja i stagnacija, perioda u kome je bilo gotovo nemoguće naći posao, ove 2019. godine, smo svedoci situacije u kojoj građani Leskovca imaju izbor gde da se zaposle. Poslodavci su prvi put u poslednjih tridesetak godina, primorani, i to tržišnim razlozima, da poboljšaju uslove u pogledu plata i kvalitet radnog ambijenta, jer radnici u Leskovcu sada mogu da daju otkaz lošem poslodavcu i da odmah nađu bolji posao. Ovo nije samo priča. Ko ne veruje, neka dođe u Leskovac i neka razgovara sa poslodavcima. Na strani ponude i dalje ima građana koji žele posao, ali situacija se promenila, sada se postavlja pitanje i plata i uslova rada, a radnici traže bolje uslove jer im se nude veće mogućnosti. Rekao bih da je prvi korak ključnog cilja našeg delovanja da se ljudi zaposle, završen. Sada je vreme za drugi deo, a to je povećanje plata, jedno bez drugog ne ide. Sve ovo ne bi bilo moguće da 2012. godina nije započeta vrlo važna reforma stabilizacije i vraćanje poverenja u naš finansijski sistem, reforma za koju je trebalo vremena, imajući u vidu i katastrofalno nasleđeno stanje te 2012. godine, i to su činjenice. Gledali smo kolebanja kursa svakog meseca, od 118 do 125 dinara. Neko je iz te žute vlasti pre 2012. godine, taj špekulativni novac stavljao u džep. Setimo se bezočne pljačke državnih banaka od strane istih, lažnih Evropljana. Stabilizacija kursa, inflacija, izuzetna su dostignuća sadašnjeg rukovodstva Narodne banke Srbije, na čelu sa guvernerkom Tabaković. Stvoren je ambijent u kome poslodavci žele da otvore radna mesta, u mom Leskovcu, i kao pozitivna posledica te činjenice moji sugrađani mogu da nađu posao i dobiju veće plate. Stabilan ambijent, bez velike fluktuacije kursa, u ovako dugom vremenskom periodu je zaista istorijsko dostignuće, jer toga nikad nije bilo kod nas. Inflacija je pod kontrolom, može se, dakle, planirati i proizvodnja investicija. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Reč po amandmanu ima Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, mene je podstakla rasprava mojih kolega, a kao što znate razvoj srpske ekonomije najznačajniji je zadatak Vlade Republike Srbije i prate se svi parametri, kako bi se progres koji ostvaruje naša privreda nastavio, a da se uz sve investicije koje privlačimo stvaraju i ovi zakonski okviri za još novih mogućnosti, koji će doprineti još bržem razvoju. Tako je i sa inovativnim delatnostima koje bi u ovom trenutku bile novi zamajac za razvoj i ovi fondovi su jako dobra prilika za inovatore koji imaju ideju, ali ne i početni kapital za pokretanje posla. Eto, sa moje strane, jedan apel na sve one koji su možda čekali priliku da se pridruže poslovnom svetu, sada imaju mogućnost da realizuju svoj poslovni poduhvat, jer svakako su mala i srednja preduzeća ono što našoj privredi treba. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Kovačević. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, profesore Bojiću.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo se odnosi na član 1. Tačka 6. se menja i glasi: "Otkup dela otvorenog investicionog fonda". I odmah moram da kažem da ja sa ovim zakonima nisam na "ti", ali ću izneti svoj utisak i svoje viđenje. Raniji Zakon o investicionim fondovima je u sadašnjoj verziji doživeo transformaciju u dva nazovimo nova zakona. Mnogi na različite načine pokušavaju da ovladaju investicionim tokovima, ali u tome mnogo manji broj uspeva, od broja onih koji su ostali u pokušaju, tako da su u ovoj igri karte stalno na stolu, a dobitak nije uvek izvestan. Finansije su hiper osetljiva oblast. One nisu trajna kategorija, nisu ni vakuum, ni stakleno zvono, već izložene svakodnevno raznim pritiscima i uticajima, pa podsećaju na divlju planinsku reku niz koju se morate spustiti u tananom gumenom čamcu do mirne luke. Predlogom ovog zakona postavlja se pitanje - hoće li nešto tako dinamično da se uredi, odnosno može li? Odgovor bi glasio - u nekoliko. Vidi se da smo ovladali zakonodavnom tehnikom, ali šta je sa analizom efekata njegove primene? Jer, motiv za njegovo donošenje nisu praktični razlozi, već direktive EU, koje se svakim danom pojačavaju, pa u direktivi smo više sve što se moglo udirektiviti. Donećemo zakone. Hoćemo li njima razviti i unaprediti tržište kapitala u Srbiji? Srpska radikalna stranka postavlja pitanje - da li je moguće obezbediti stabilnije i sigurnije poslovanje investicionih fondova, odnosno veći stepen zaštite u slučaju rizičnih ulaganja alternativnih fondova?
Hvala, profesore. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, gospodine Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, već 19 godina mi se bavimo samo i donosimo zakone onako kako odgovara našem inogenom putu u EU. Bivša vlast, koja je uvela taj program, apsurdni, koji je veoma štetan za našu privredu, a to je program subvencija i praksu davanja besplatnog zemljišta i svih dozvola stranim investitorima i polazila od pretpostavke da je strani investitor važniji, vredniji, bolji, lepši, ne znam ni ja šta sve, od domaćeg. Dakle, doveli smo privredu Srbije u jednu takvu situaciju da postoji ogromna zavisnost i ogroman uticaj tzv. lobija stranih investitora, koji samo što nisu počeli da kroje i državnu politiku i koji će da izvrše veoma velike pritiske ukoliko Vlada Srbije, ne samo ova nego i bilo koja druga, krene da donosi neke odluke koje nisu u njihovom interesu. To je jedna opasnost koju očigledno niko iz vlasti ne prepoznaje. Druga stvar, zašto je ta jedna praksa tako loša? Dakle, ukoliko neki investitor dobije sve od države Srbije besplatno, i zemljište i dozvole i još 10 hiljada evra po radnom mestu ili više, šta mislite ukoliko njegova proizvodnja propadne, njegova privredna aktivnost propadne, to se dešava svakog dana, jednostavno, kompanije propadaju, nisu uspešne, pojavi se neka konkurencija, itd, šta mislite, da li će stranac da zatvori onu fabriku ili ono preduzeće u onoj zemlji u kojoj je uložio mnogo sredstava već duži period godina, ili će da zatvori i da ode tamo gde je dobio sve besplatno? To je jedna opasnost koju zaista niko ne vidi, a sa ovim zakonom se produbljuje ta mogućnost i njihov uticaj u Srbiji, kao i sve što se donosi iz sfere ekonomije. To sve apsolutno odgovara strancima. Hoću da vas podsetim da nije danas situacija u svetu onakva kakva je bila možda u vreme osnivanja sadašnje EU, dakle, od Mastrihtskog ugovora. Najbogatiji deo sveta više nije Evropa i nije to normalno za jednu zemlju kao što je Srbija da se samo oslanja i ostvaruje monopol, kad kažem stranih investicija, samo onih koji dolaze sa zapada, a kada se, to smo isto i videli, kada se pojavi neki ogroman investitor koji nije iz zapadne Evrope ili tog tzv. političkog zapada, mi smo onda ovde i uslovljeni i postoje pritisci da se od takve prakse odustane, iako ti koji ne dolaze iz zapadne Evrope mnogo su uspešniji, posluju na dugi rok i spasili su neka od naših preduzeća koja su bila u opasnosti da propadnu.
Hvala, gospodine Šešelj. Sada po amandmanu reč ima gospodin Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja razumem zabrinutost svog kolege Aleksandra Šešelja, ali Srbija nije neozbiljna država, nije ni naivna država, a i nema lopovsku vlast kakva je bila do 2012. godine. Hipotetički, kolega je u pravu da može neki privrednik ili kompanija da propadnu u međuvremenu, a da ostvare određene neke subvencije od Vlade Republike Srbije i sada ja ne dovodim to u pitanju da li je to strani investitor ili domaći, potpuno su izjednačeni po pitanju subvencija, ali, koliko je meni poznato, za iznos subvencija koje ostvare oni moraju da polože i bankarsku garanciju. Znači, taj novac na neki način, dok traje period subvencionisanja, mora da bude pokriven bankarskim garancijama. Ništa više ne može na „majke mi“, kao što je to bilo ranije, kao što se davalo za razne kompanije koje su navodno nečiji bili brendovi, pa su čitave fabrike nestajale preko noći, jer nije bilo odgovarajuće garancije koja bi obezbeđivala onaj deo subvencija koje je davala Republika Srbija. Sada smo u sasvim drugačijoj situaciji. Znači, ima pravo bilo koji investitor, da li domaći, da li strani, da ostvari subvencije od Vlade Republike Srbije, ali isto tako za iznos tih subvencija mora da položi bankarsku garanciju kojom u stvari potvrđuje da će zaista ozbiljno da se bavi tom delatnošću.
Hvala, gospodine Arsiću. Pravo na repliku ima gospodin Šešelj. Izvolite.
Pre svega, mi kao zemlja koja ima jedno već iskustvo gde su nam se predstavljale investicije kao spasonosne, to je bilo u Železari u Smederevu, kada je „U.S. steel“ kupio Železaru, mi koji imamo iskustvo da jedno preduzeće koje je tu došlo da posluje, sve je moguće dobilo od države i to nema toliko veze ko je tad bio na vlasti, da li je bio Đilas, da li je Vučić, kao da to ima veze sa poslovanjem da li je neko personalno rešenje povezano sa tim poslovanjem, ukoliko oni nemaju interes, oni će da odu odavde i sve će da ostave, evo vam posle sve za jedan dolar. To je jedna opasnost, možda se to neće desiti sutra, ali to može da se desi u narednom periodu. Dakle, naša privreda je u velikoj zavisnosti od uticaja stranaca, koji jednostavno ukoliko postanu toliko moćni, a svakog dana su sve moćniji, mogu da krenu da utiču na političke odluke, da kažu – znate šta, ukoliko vi hoćete u Evroazijsku uniju, ukoliko hoćete da vam Kinezi budu u Boru ili u Smederevu, mi ćemo da odemo odavde i sve ovo što ste vi uložili od subvencija će da propadne i radnici će opet biti na ulici. Dakle, to je opasnost koju niko ne prepoznaje. Mi se ovde gađamo privrednim rastom, poredimo se sa Nemačkom, kažemo da imamo veći privredni rast od Nemačke, ali nije Nemačka zemlja sa kojom mi možemo da se poredimo. Mi treba da se poredimo sa Bugarskom, sa Rumunijom, to su zemlje koje su članice EU, koje su u mnogo lošijem stanju nego što je Srbija. A da pogledamo njihove parametre. Zbog tog političkog pritiska, od kad je Bugarska postala članica EU, umesto spoljno-trgovinskog suficita koji su imali u saradnji sa Rusijom, oni sad imaju sa njihovim najvećim spoljno-trgovinskim partnerom, Nemačkom, deficit. Javni dug koji im je bio 2000. godine oko 11 milijardi, sad je 46 i više milijardi. To je sudbina vezivanja privrede za EU i za Evropu. Ne kažem da treba da bude Srbija u izolaciji, da treba da ignoriše saradnju sa zapadnom Evropom i EU, ali to ne može da bude jedino opredeljenje i da bude postavka tako da automatski neko ko dolazi iz Evrope je dobar i došao je da nam pomogne, jer to nije tačno.
Hvala, gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, niko baš ne dolazi samo da nam pomogne, ima on tu svoje interese, ni iz EU, ni iz ostatka sveta. Hajde da to opet raščistimo. Znači, to je to. Možemo da se poredimo i sa Rumunijom i sa Bugarskom i u privrednim pokazateljima, međutim, u nečemu drugom ne možemo. Oni kao članice EU mnogo više sredstava dobijaju iz budžeta EU nego Republika Srbija i to se meri desetinama milijardi evra. Zato oni imaju određene parametre koji su povoljniji od nas, jer, eto, dobijaju novac od te polu raspale, zle EU. Priču oko „Sartida“ ne možemo da poredimo ni sa jednom današnjom pričom. Prvo „Sartid“ nije privatizovan, nisu davane nikakve subvencije. „Sartid“ je, po meni, na nezakonit način preko Agencije za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka u sudskom postupku koji je trebao da se vodi u Trgovinskom sudu u Požarevcu, a vodio se u Trgovinskom sudu u Beogradu, jer je mesno nadležan Požarevac, prodat „Ju-es stilu“ za 25 ili 26 miliona dolara, koliko se ja sećam, i to u vreme „Sablje“. Prodao ga je Zoran Živković, niko drugi, to je onaj poljoprivrednik. Tako je bivši režim vodio Republiku Srbiju. Kolega Šešelj, možemo o tome da pričamo i da je Miroljub Labus, tada, kao direktor Agencije za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka imovinu banaka koje su imale potraživanje prema „Sartidu“ otpisao, a čini mi se da je taj iznos negde oko milijardu ili sto ili dvesta miliona dolara. Ali je, svakako, Trgovinski sud u Beogradu uzeo taj dug koji je već otpisan da bi umanjio vrednost imovine koju je imao „Sartid“. Dolaskom SNS na vlast prošlo je od te privatizacije 10 i više godina, tako da nije bilo moguće pokrenuti ni jedan krivični postupak zbog relativne zastarelosti u tom trenutku. Ali, kažem, to je bivši rešim, koga nikako ne vidim više u ovoj sali da sa njima popričam o tome kako su rasprodavali imovinu građana Srbije.
Hvala, gospodine Arsiću. Pravo na repliku ima Aleksandar Šešelj. Izvolite, gospodine Šešelj.
Ono što ste rekli malopre, to je vezano za sredstva koja, na primer, Bugarska ima iz EU. Pre svega, to nije tačno, to je jedan mit koji postoji u Srbiji kod svakog ko se zalaže za evropske integracije i kod onih koji se za to iskreno zalažu, a i oni kao što imamo iskustvo ovih već 20 godina koji su za to plaćeni u Srbiji da šire tu evrofiliju i da govore otprilike kako našim ulaskom u EU ovde nastupa zlatno doba, med i mleko itd. Činjenice su potpuno drugačije. Pre svega, kada se govori o Bugarskoj, zemlja sa kojom mi treba da se poredimo, dakle mi ne možemo da se poredimo sa Finskom, Nemačkom i Holandijom, to su naši prvi susedi. Mi smo u istoj takvoj situaciji. Oni su postali članovi EU isključivo zbog političkih pritisaka da se što više odvoje od Rusije. To danas postoji u Srbiji. Bugarska je prvo morala da uđe u NATO pakt da bi ušla u EU, da bi NATO pakt izašao na Crno more. To je, valjda, činjenica, svakom je to jasno. Ali, njima od sredstava obećanih u periodu između 2008. godine, dakle, kada su oni ušli u EU, do 2013. godine, od obećanih sedam milijardi evra oni su dobili samo, kroz pet godina, milijardu i 300 miliona. Dakle, to su činjenice. Svake sledeće godine oni su bili blokirani sa političkim uslovljavanjima, izmišljenim ili ne izmišljenim da uđu u front protiv Rusije, da uvedu sankcije, da se ponašaju isključivo onako kako se od njih zahteva od strane EU i NATO pakta, pa onda izmišljeno – niste se dovoljno borili protiv korupcije, i to se blokira. Što se tiče uticaja EU, 700.000 stanovnika za 10 godina Bugarska je izgubila od kad je ušla u EU, a Lisabonski ugovor, tzv. Ustav EU, koji garantuje slobodan promet robe i kretanje građana nije važio u tom slučaju. I dalje su bugarski radnici morali da dobijaju radne dozvole da bi se negde zaposlili. Dakle, takva je i naša sudbina ukoliko bi se nekim čudom desilo da nakon što bi Srbija priznala Kosovo, uđe nekad kroz sledećih 50 ili 100 godina u EU, ukoliko EU tada bude postojala. To je naša sudbina, mi na to treba da gledamo, a apsolutno se slažem sa svim što je rečeno malo pre vezano za neke koji su ranije bili na vlasti, ali odgovornost je sada na vlastima da to istraže i da onda nekoga pošalju zbog toga u zatvor, a ne da oni samo služe kao ljudi koji su, dakle kampanja koja je protiv ljudi tih koji su bili nikad godi, da bi se neko danas pokazao boljim.
Hvala, gospodine Šešelj. Pravo na repliku, Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi kolega, ja ću samo jedan primer da vam navedem, evo samo jedan primer. Između ostalih fondova koje ima u EU, jesu i fondovi koje imaju zemlje dunavske regije. Republika Srbija je za sve ove godine pristupanja EU uspela iz tih fondova da dobije nešto oko 200 miliona evra. To je uglavnom bilo za luku Beograd, za luku Novi Sad. Čini mi se da je izvestan iznos bio za izgradnju vodoizvorišta u Velikom Gradištu i Golubački grad. Znači, sve ukupno za sve ove godine, nešto oko 200 miliona evra. Da li znate koliko Rumunija dobija godišnje? Oko 600. Znači, mi za 10 godina nismo mogli da povučemo sredstva iz jednog fonda, koliko Rumunija kao punopravan član EU povlači za jednu godinu. Slično je i sa Bugarskom. Nemojte da pričamo o nenamenskim transferima koji idu iz budžeta EU ka nekim zemljama, jer tada da zemlja odlučuje kako će novac da se troši. Hajde da pogledamo namenske transfere, pa ćete videti koliko može novca, ukoliko je vlast ozbiljna, da se povuče i ulaže u infrastrukturu, a ne da se podižu krediti u ovim iznosima da bi smo dostigli neke parametre za normalan ekonomski razvoj. Znate, bez izgradnje puteva, rekonstrukcije pruga, ne možete da ostvarite ni ekonomski razvoj, jer jednostavno i cene transporta i saobraćaja utiču na to kakvu ekonomsku klimu i ponudu imate prema investitorima, bez obzira da li su oni domaći ili strani.
Hvala, gospodine Arsiću. Aleksandar Šešelj ima reč, pravo na repliku. Izvolite.
Isto tako, mitologija o Rumuniji, isto tako kao i o Bugarskoj, Rumunija je nešto veća zemlja, ima nešto više stanovnika, ali sudbina je potpuno ista, iako su brojke možda malo drugačije. Pre svega, od 1993. godine do 2011. godine, sa četiri milijarde dolara na 127 milijardi dolara javni dug, 127 milijardi dolara javni dug Rumunije, a u EU od 2007. godine, 1. januara, kao i Bugarska. Šta mislite, jel češće da Rumuni i Bugari rade u Srbiji, traže posao kao nadničari ili kao bilo kakvi radnici, ili Srbi u Bugarskoj ili u Rumuniji? Ja mislim da je ova prva situacija daleko češća, a to je sudbina danas prosečnog radnika u Rumuniji. Isto tako, kao što i za Bugare ne važi Lisabonski ugovor, slobodan promet radnika, tako ne važi ni za Rumune. Oni isto idu tako, pazite, članovi EU koji rade na crno u EU. Što se tiče njihovih sredstava, isto tako kao što zamrzava EU sredstva koja su obećana, isto tako, samo vi uđite, samo vi to uradite, pa će sve da bude kako treba, isto tako kao i u Bugarskoj, tako i u Rumuniji, na osnovu raznih političkih uslovljavanja, tamo su morali da povećaju zbog MMF-a PDV na 24%, tamo je javni dug mnogo porastao, enormno, i tamo su sredstva blokirana zbog političkih uslovljavanja, između ostalog, borbe protiv korupcije, nedovoljno spoljno-političke orijentacije prema EU itd. To je naša sudbina. To je ono što nas čeka, ukoliko bi se neki hipotetički slučaj desio da mi postanemo jednog dana članovi EU, i to neće ništa da promeni. Mi i dalje srljamo, idemo isto tako kao što su radile vlasti pre 5. oktobra, tj. vlasti nakon 5. oktobra, dakle, u nešto što nema nikakvu perspektivu, nema nikakvu budućnost, a imamo negde da pogledamo, da se poučimo iskustvom, šta se desilo našim prvim komšijama Bugarima i Rumunima, s kojima mi treba da se poredimo, da ne pričam o Hrvatskoj itd. i nekim drugim državama.
Hvala, gospodine Šešelj. Veroljub Arsić ima reč, pravo na repliku. Izvolite.
Kolega Šešelj, onako kako smo mi krenuli 2001. godine u EU, kada su državu vodili Đilas, Tadić, Bojan Pajtić i ekipa oko njih, tu računam čak i Vojislava Koštunicu, razlika između zarada u Srbiji i Rumuniji bi bila takva da bi građani Srbije išli u Rumuniju da rade. To je najveći problem. Uspeli smo 2012. godine da ubedimo građane Srbije da jedna takva lopovska vlast vodi njih u propast. Sada je sasvim drugačija situacija. Možemo o mnogim stvarima da pričamo, ali ja najviše volim da pričam o ekonomskim parametrima, a to je da u Srbiji se danas mnogo lakše, neuporedivo lakše živi, nego pre šest ili sedam godina. Da li je to još uvek dovoljno? Nije, ali to su procesi. Posle ratova, sankcija i jedne pošasti koje su napravili demokrate i bivši režim svojim lopovskim privatizacijama, štampanjem novca i svim ovim, to ne može preko noći da se ispravi. Ali, baš zato, kao ozbiljni i odgovorni ljudi, treba da sarađujemo sa svima, ne da budemo isključivi prema jednoj ili prema drugoj strani. To je taj problem o kome vi govorite. Te dve zemlje uglavnom su okrenute isključivo prema EU i nikome više, a Srbija je okrenuta prema svima sa kojima može da sarađuje i koji hoće da sarađuju sa Srbijom. Ne vidim zašto je to problem. Nisu investicije koje dolaze iz Kine loše investicije. Nisu ni investicije koje dolaze iz Turske loše investicije. Nisu ni investicije koje dolaze iz EU loše investicije. Svako tu ima svoj ekonomski interes, ali valjda i mi imamo neki svoj ekonomski interes da ti ljudi dolaze ovde. Dakle, nemojte da budemo isključivi. Naš cilj jeste da mi postignemo u svakom smislu standarde koje EU postavlja kao uslov da neko postane punopravan član EU. Znači, to pre svega želimo zbog naših građana. Ti standardi nisu loši, baš zato i kažem, ne živi se loše ni u Austriji, ni u Nemačkoj, ni u Francuskoj, znači, imaju neke standarde koji su dobri. Mi želimo te standarde da primenjujemo u Srbiji, a da li će političkom odlukom EU da hoće Srbiju ili ne, kao punopravnog člana, to je već stav EU. Ali mi na prvom mestu, to radimo isključivo zbog naših građana.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj, replika.
Pa, pre svega zbog naših građana, mi baš zato treba da se ugledamo na neke zemlje koje su nedavno postale članovi EU i da vidimo kako žive građani u tim zemljama, a ne da verujemo onim obećanjima koja dolaze da ćemo ne znam ni ja šta sve dobiti. Videli smo da je to ostalo prazno, samo ostalo slovo na papiru za ove zemlje sa kojima mi možemo realno da se poredimo. Zašto mi nekome možemo da trebamo? Kao jeftina radna snaga, kao zemlja koja daje nenormalne subvencije i apsolutno zemljište se dobija besplatno, nekad i do milion evra. Videli smo „Ametek“ u Subotici dobio milion evra zemljišta besplatno. Dakle, to je ono za šta mi njima trebamo. A oni da hoće nešto ovde da razvijaju, to su priče za malu decu. I to isto tako do 2012. godine, a onda vidimo, personalne su promene, politika je ista, EU nema alternativu. Ono što je EU bila 1992. godine i ono što je 2019. godine su dva potpuno različita sveta. Više niko ne govori o zlatnoj perspektivi EU, kako će to da bude kroz 10 ili 20 godina, priča se danas o opstanku EU kao takve organizacije uopšte. Prvi put jedna zemlja napušta EU. Što se tiče Rumunije i Bugarske, isto su tako morali da sprovedu mere štednje kao što je to morala da uradi Srbija 2014. godine, samo zato što je to bio diktat MMF-a. Svi ekonomski parametri o kojima vi govorite su porasli na gore, i spoljni dug i trovinski deficit, nezaposlenost, sve. Pričali smo neki dan ovde, juče u stvari, o ribarstvu. Bugarskoj je obećano za projekat ribarstva više od milijardu evra. Nisu dobili ni jedan jedini evro od tog novca, ni jedan jedini evro. To je tako sudbina Srbije. Pozdravljam to da treba da budemo okrenuti i istoku i zapadu i da sarađujemo sa svima itd, ali to nije realno i to nije moguće. To nije moguće zato što ukoliko jedna zemlja hoće da postane član EU, mora da se odrekne i ispunjava političke pritiske, koji su pre svega usmereni na to da se okrenu leđa i Kini i Rusiji i da Srbija, koja je uvek bila, vekovima prijateljska zemlja i saveznik Rusije, postane njen neprijatelj. A onda ćemo da zaboravimo i na investicije i na sve ostalo, a tek je onda drugo pitanje šta će biti sa našim teritorijalnim integritetom. O tome niko ne razmišlja. Vodi se politika od danas do sutra, onako kako se kaže iz institucija vašingtonskog konsenzusa, a to će biti na kraju najlošije po građane Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, to su možda neki drugi živeli od obećanja do 2012. godine koji su vladali. Mi se na to ne oslanjamo. Oslanjamo se na prvom mestu na sebe, na svoje potencijale. Ne živi se od tih obećanja, niti nam pada na pamet. Ako se nešto što je obećano i desi, desilo se, odlično je, ako se ne desi, nikome ništa, idemo dalje. To odmah da raščistimo. Ne znam koji su to izvori da su ekonomski pokazatelji u Srbiji lošiji nego što su to bili pre 2012. godine. Nemojte da verujete ljudima koji o ekonomiji ne znaju ništa, ili o ekonomiji govore zlonamerno, o rezultatima, zato što jedan od prvih uslova koji pokazuje ekonomsku stabilnost zemlje jeste da je inflacija u toj zemlji u okvirima one koja je projektovana, druga jeste da cena kapitala na finansijskom tržištu postaje manja, treća bonitet zemlje, ukoliko se zadužuje na međunarodnom tržištu, a sve su to parametri koji su bolji nego što su bili pre 2012. ili 2014. godine. Isto tako, nemojte oko te priče o narastanju javnog duga zato što ćemo o tome kada bude bio budžet Republike Srbije za 2020. godinu. Kažem vam da popričamo, samo da vam pokažem kolike su kamate na kredite koji su podizani do 2012. godine, koliko je otplaćeno do danas, pa da vidimo koliko to ima u strukturi javnog duga. Ja znam šta pričam, a oni koji to ne razumeju, ja tu ne mogu da im pomognem. Znači, prvo to da raščistimo, a onda da vidimo da li je toliko loše podizati kredit koji je namenski. Znači, ne za pokrivanje likvidnosti budžeta nego namenski za izgradnju puteva, za rekonstrukciju pruga, za razne druge infrastrukturne projekte. Na taj način poboljšavamo svoju makroekonomsku situaciju, uslove za investicije ili, kao što se to radilo do 2012. godine, podizanje kredita koji su bili nenamenski, a čisto radi pokrivanja likvidnosti budžeta, odnosno povećanja penzija i plata u javnom sektoru. Ne možete to da menjate. Još nešto. Da li je gori parametar, recimo, te 2012. godine 27% nezaposlenost ili danas kada je to nešto oko 10%, a tih 10% jeste u stvari i granica kada počinje borba na tržištu rada. Nemate više jeftinu radnu snagu. Sad poslodavac mora da se bori za kvalitetnog radnika da bi došao do njega. To 2012, 2013, 2014. godine nije bilo moguće.
Hvala, gospodine Arsiću. Reč ima Aleksandar Šešelj ponovo, mada ovo može da ide u nedogled. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, ja bih da pohvalim vaš demokratski potencijal i sami ste rekli da ne žurimo nigde. Pre svega, jednu stvar da kažem, jedna situacija me zanima, od parametara sa zemljama sa kojima mi možemo da se poredimo, dakle, Bugarska, Rumunija i Hrvatska, koliko ima stanovnika manje u tim zemljama nego pre učlanjenja u EU? Obećano zlatno doba, obećane investicije, bolji životni standard, veće plate, sve to, a u Hrvatskoj će sad biti manje od četiri miliona stanovnika, u Bugarskoj 700.000 manje, u Rumuniji za više od milion manje, tj. više od milion ljudi će manje živeti u Rumuniji u poslednjih 10 godina. To je EU. Borba za natalitet koji je ovde proklamovala Vlada Republike Srbije je u direktnoj je suprotnosti sa evropskim integracijama. Primer koji ja često navodim jeste u vreme prvih sankcija Rusiji od strane EU. Otvorila se ovde mogućnost, Rasim Ljajić je pričao o tome, za naše poljoprivredne proizvode, da oni zamene poljoprivredne proizvode iz Poljske, Španije i odakle sve ne. Mi smo dobili ovde naređenje, diplomatsku notu da ne bi bilo u skladu sa našim evropskim integracijama da mi povećavamo naš izvoz, na taj način činimo dobro za našu privredu, nego da se usaglasimo sa EU i mi smo od toga odustali. To je sudbina Srbije ukoliko se nastave evropske integracije. Uslovi se neće završiti samim krajem pristupnih pregovora. Svaki put ćemo biti uslovljeni i nije to što se danas obećava… Pare iz fondova EU nisu srpske da može Srbija da ih koristi, već će i dalje odlučivati evropska birokratija da li postoje mogućnosti, da li smo se mi dovoljno okrenuli protiv Rusije, da li smo mi dovoljno ispunili njihove zahteve, pa onda tamo negde u perspektivi moći ćemo da koristimo i ne ona obećana sredstva, nego možda 10% tih sredstava. Šta ćemo mi dati? Mi ćemo dati kompromis sa našim teritorijalnim integritetom, bićemo spremni da se odreknemo naše teritorije, ukoliko mi budemo želeli da nastavimo na tom putu. Hvala.
Hvala, gospodine Šešelj. Sada reč po ovom amandmanu ima Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Rekao bih isto vezano za te investicione fondove o kojima govorimo. Mislim da je potrebna svima nama jedna veća investicija, konkretno vezano za ova nerazvijena područja, za područje jugoistočne Srbije, gde bismo mogli da obezbedimo bolje uslove za život svih naših građana, da se obezbede bolji putevi, da se obezbede bolje pruge, da se obezbede svi oni alternativni vidovi, vidovi energije, jer je priroda nama dala sve. Mi nemamo dovoljno sredstava, ali kroz ovakve fondove možemo to obezbediti ulaganjem u te male sredine, ulaganjem u poljoprivredu, ulaganjem u sve ono što daje život jeste šansa za razvoj naše zemlje Srbije. Fondovi o kojima sada govorimo su nešto što je vrlo bitno za naš budući period. Ja još jednom podržavam i naše ministarstvo, ministra finansija, da ovo moramo završiti, moramo usvojiti, jer samo ulaganjem u te naše sredine o kojima govorim, jugoistočne Srbije, brdsko-planinska područja, u poljoprivredu, naša sela, imamo šanse da obezbedimo razvoj naše zemlje Srbije. Svedoci smo šta je bilo do 2012. godine i svedoci smo kakve su bile privatizacije od 2000. do 2012. godine. Inače, uvek govorim o mom kraju, svojoj opštini, jer je opština Svrljig iz koje dolazim do 2000. godine bila opština koja je stvarno imala razvoj. Do devedeset i neke godine bili smo jedna od najrazvijenijih opština na jugoistoku Srbije. Imali smo više radnika od broja stanovnika. Posle 2000. godine, posle uništavanja privrede, one katastrofalne privatizacije, došli smo do toga da opština ima status nerazvijene. Očekujemo da u narednom periodu stavimo mnogo veći akcenat na te male sredine, na brdsko-planinska područja, da uložimo u našu poljoprivredu, da uložimo u naša sela, jer priroda nam je dala sve. Mi to moramo iskoristiti ovakvim fondovima. Imamo šansu da radimo na tome, da obezbedimo investicije i da tamo u tim našim područjima ljudi mogu normalnije da žive, da se obezbede uslovi za život zato što stvarno govorimo o nečemu što je vrlo bitno. Turizam, razvoj turizma, poljoprivreda je ono na čemu treba da radimo. Sa druge strane, bez ovakvih investicija, bez fondova, bez pomoći i EU jeste naša budućnost, siguran sam, jer se tamo mnogo više ulaže u poljoprivredu i kroz poljoprivredu, kroz ulaganja u takva područja, verujte mi, siguran sam da ćemo razviti i našu Srbiju. Još jednom, uvaženi ministre, podržavam sve ove predloge. Mislim da je potrebno da stvarno radimo na tome da se ulaže više u tim našim malim sredinama, kao što su opštine na jugoistoku Srbije, kao što je naša poljoprivreda i naše selo. Ja neću glasati za ovaj amandman, ali mislim da je potrebno da zakon usvojimo i da to bude za dobrobit svih naših ljudi koji žive na jugoistoku Srbije, a i u celoj Srbiji.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o otvorenim investicionim fondovima. Amandmanom sam tražio da se izvrši brisanje pomenutog člana. Smatrao sam da je ovaj član apsolutno nepotreban, jer se iz samog Predloga zakona jasno vidi na koga se odnose njegove odredbe. Moramo priznati da trenutno u Srbiji postoji veliki broj investicija koje su od vitalnog značaja za građane Srbije. Ovde mislim na institucije u putnoj i železničkoj mreži. Ono što nije za pohvalu su neke stvari koje su u vezi sa Ministarstvom saobraćaja, bolje reći, sa ministarkom tog ministarstva Zoranom Mihajlović. To je čuveni slučaj „Behtel“, a u vezi sa izgradnjom Moravskog koridora. Srpska radikalna stranka je odavno upozoravala da je nešto ovako nedopustivo. Ovde se unapred znalo ko će biti izvođač radova i jako je daleko skuplji od svih ostalih ponuđača. Što je najgore, u pitanju su ogromna sredstva, negde oko 300 miliona dolara. Smatram da je tako nešto nedopustivo i, bez obzira što ima stvari koje ste uradili dobro, ovako nešto baca mrlju na sve ono što ste do sada radili. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Olivera Ognjanović, po amandmanu. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Slažem se sa kolegom da u Srbiji ima mnogo investiranja. Srbija se gradi i razvija. Međutim, predlažem da se ovaj amandman odbije. Neophodno je Predlogom zakona obuhvatiti, odnosno naglasiti koji su fondovi izuzetak na koje se ne primenjuje ovaj zakon. Član 4. se odnosi na zatvorene investicione fondove koji pretežno svoju imovinu ulažu u akcije, kojima se trguje na berzi i ne otkupljuju svoje akcije, osim u slučajevima koji su navedeni u osnivačkom aktu. Na zatvorene investicione fondove se primenjuju odredbe zakona, kojima se uređuje tržište kapitala i odredbe zakona kojima se uređuju privredna društva. Isto se odnosi i na investicione fondove bez javne ponude, jer te institucije prikupljaju kapital, bez promovisanja prodaje svojih jedinica u javnosti. Slažem se sa obrazloženjem koje je dato, a koje kaže da se amandman odbija iz razloga što se dodatno preciziraju institucije za kolektivno investiranje na koje se ne primenjuje ovaj Predlog zakona. Hvala.
Hvala. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Kada su se prvi put pojavili zakoni za, prvi Zakon o investicionim fondovima u Srbiji, SRS, ima tome 10 godina, bila je opoziciona, kao i sada, politička stranka, i pompezno su tada najavljivane velike promene na tržištu hartija od vrednosti i na berzi. Ne možemo da kažemo da nije osnovan određeni broj fondova u proteklih 10 godina, ali kao što i sami priznajete sada vi 10 godina posle u nekom većem razvojnom obimu privrede Srbije nije imala od toga koristi. Fondovi i to sami znaju, pa evo i ovde kolege koje su radile i u privredi, u bankarskom sektoru su veoma oprezni kada su u pitanju određena ulaganja. To nije tako jednostavno, najpre zato što odluku o tome na koji način će da plasiraju svoja sredstva i gde da ulažu je odluka ne samo menadžera i tog portfilija koji on ima, već celog upravljačkog društva koje o tome donosi odluku. Sada ovde razgovaramo o otvorenom investicionom fondu sa javnom ponudom. U zemljama EU kada odluče da izađu na neku berzu takođe veoma gledaju šta je to što je profitabilno, kakav je rizik ulaganja, koliki se eventualno gubici. Tako da ne možete sa takvim hvalospevima, da govorite, ovo je samo zakonski okvir, da će to nešto da bude odlično, da će privreda, mala, srednja preduzeća, pojedine privredne grane odmah od toga da imaju koristi. Odkud vi to znate? Odkud znate kakva je upravljačka politika tih društava i onih koji su članovi tih fondova? Vi se samo nadate da će ova mogućnost Srbiji da donese to da imamo nove startapove, da se ulaže u taj IT sektor itd. Međutim, sam način kontrole tih fondova, predviđeni ovim zakonom, koji je koncipirao USD po SRS nije dobar. Mi smatramo da umesto Komisije za hartije od vrednosti koja izdaje dozvolu, koja prati rad fondova i društva za upravljanje, to treba da radi isključivo Ministarstvo finansija, kako bi se sprečila mogućnost, jer vi ćete da usvojite, imate skupštinsku većinu ovde, ali da nam obeća ministar da će on da bude taj koji će da kontroliše upliv na srpsko tržište kapitala koje dolazi iz ovih zemalja, da li je to novac, odnosno da li su to privredna društva koja ulažu u te fondove, koji imaju jasne namere, koji žele dobro našoj privredi, a ne tako – usvojićemo zakon i neka dođe ovde svako ko ne može ni da posluje na tim tržištima, pa je Srbija meka za sve i svašta, kao za jeftinu radnu snagu, za minimalno plaćanje radnika. Tako ćemo sad širokogrudo da nastupamo i prema onima koji hoće ulažu taj svoj novac u ove fondove, naročito kada bude reči o ovim alternativnim investicionim fondovima. U načelnoj raspravi smo govoreći o ovim zakonima smo rekli da pre svega treba da se baziramo, ako hoćemo da pomognemo našoj domaćoj privredi i tim malim i srednjim preduzećima, na onaj akumulisani kapital kao višak koji vi imate u budžetu da se drugačije napravi struktura budžeta za sledeću godinu, da sav novac koji se troši na razno razne agencije, a njih je preko 130, usmerite u Fond za razvoj i u druge konkretne projekte po Srbiji, jer složićete se, tu je i kolega Milija rekao, zaista se slažem sa njim, poznajući taj kraj, kao i Zapadnu Srbiju, kao i jug Srbije, kao i potencijale koje Srbija ima i u turizmu, i u poljoprivredi, i u svim segmentima, šta je to što treba da bude strategija privrednog razvoja. Završićemo ovaj mandat Skupštine Srbije a da po mnogim granama privrede uopšte niste izašli sa nekim strateškim projektima, već onako ad hod, od prilike do prilike. Sada će da dođe „Fosfvagen“. Nije došao. „Mercedes“ je puta želja. Pa je došao „Fosfvagen“ pa se gurali u „Ikarbusu“. Ne možete tako. Šta će onaj tamo što živi u nekom selu na Zlataru. Verujte, tokom leta sam išla u jedno udaljeno selo, inače je poznata kao turistička destinacija, selo Štitkovo. Ne verujem ni da ste čuli za to. Samo ovi što su iz tog kraja su išli tamo. Kada sam prošla kroz ceo taj predeo, onakva lepota Zlatara, onakvi pašnjaci, onakva mogućnosti, verujte mi, videli smo četiri krave, možda jedno malo stado ovaca. Isto vam je i na Pešteru. Nema tamo ni razvijenog stočarstva. Mnogo još treba da se ulaže u sve te krajeve, a da ne govorim o ovome što se desilo sa Kuršumlijskom banjom. Jeste ona sada prodata, ali dela infrastruktura okolo treba da se uradi. Jeste li videli onog poštara gde se probija i gde ide da odnese ljudima osnovne namirnice u selima oko Kuršumlijske banje. Nije to tako baš sve jednostavno. Sada će da dođu ti neki. Samo ponavljate kao neka, bože sačuvaj, mantra ovde - pravilnik EU, direktiva, biće dobro, najvažnije je da mi donesemo pravni okvir da uskladimo zakone. Čekajte ljudi, šta od toga ima konkretno taj neki čovek tamo? Pogledah u Ivanu sa Uba. Oni su tamo započeli te neke, a voleli bi da imaju još više investicija. Je li tako? Svako normalan hoće da ulaže jer uloženi dinar u sve to, u zdravu proizvodnju hrane – vratiće se, u turizma – tri puta će se vratiti. Nije to problem. I infrastruktura i autoputevi, ali sve to prateće pored toga. Budite sigurni da ako gledate, a ima vas koji možda i to pratite, interesuje vas iz ekonomske struke, pa čitate te časopise, kako domaće, tako i strane, nije tako baš laka situacija sa tim fondovima. Ako hoćete ili neki privredni subjekti iz vaše opštine pa obratite se nekom fondu iz bilo koje zemlje EU i kažete – evo, mi ovde imamo odlično podneblje, zdravu zemlju, klimu, sve, imate neku propalu fabriku, možete li vi da prihvatite da to pogledate i da vaš novac i kapital uložite da se to oživi ovde. Garantujete i kažete – ovo je nekada dobro radilo, ovi žuti i svi petooktorbaši su to uništili, pre toga su tu ljudi radili, bila je sigurna zarada, siguran plasman, znate li koliki je to put do toga da oni uopšte dođu i da investiraju u to vaše mesto i da daju novac iz ovih fondova? Ovo je samo pravni okvir koji i nije dobro urađen, koji je isključivo po direktivi EU. Nemamo ništa protiv, ali brisali smo svuda gde se isključivo govori o zemljama EU. Stavili smo apsolutno da su sve zemlje dobrodošle sa svojim kapitalom, pre svega kapital za direktne investicije iz Kine i iz Rusije, jer njihovi nacionalni fondovi i zajednički fond koji je formirala kinesko-ruska vlada 2014. godine napravio je i te kako veliki bum na svetskom tržištu i mi samo od takvih zemalja možemo da očekujemo, koje imaju ogroman kapital, i dobro je da smo na ovoj mapi, je li tako, profesore Obradoviću, kineskog novog puta svile i da očekujemo te direktne strane investicije da dođu. Mi smo, dame i gospodo poslanici, ja mislim još 2005. godine u Skupštini doneli zakonski okvir da se naprave ove slobodne industrijske zone po Srbiji i kasnije je to prošireno sa sedam gradova, izmenama i dopunama zakona na još nekoliko. Ti industrijski parkovi koji treba da niču širom cele Srbije, gde su napuštene hale, gde su nekada ljudi radili, to i vi znate, gospodine Marinkoviću, da to može kroz te male proizvodnje, da podigne privredu Srbije. Kako su to uradili Kinezi? Ako pogledate, napravili su jedan, mi smo bili tamo kao delegacija, potpuno novi grad kako što je Sudžo, jedan od najvećih industrijskih parkova na svetu. I lepo da se usmerimo na to, da sa takvim strateškim partnerima iz tih zemalja pravimo te industrijske parkove, a ne da dovodite ove pojedine fabrike sa zapada koje će da vam traže ovde od šest do 11 hiljada po radnom mestu, sa kratkim ciklusom proizvodnje, neizvesnim koliko će to da traje, sa oročenim. Uglavnom traže jeftinu i niskokvalifikovanu radnu snagu, a nama su potrebni novi tehnološki razvoj i procesi koji će da daju Srbiji podstreka i pre svega da povećaju BDP. Koristila sam vreme ovlašćenog predstavnika. Ako sam malo produžila, ja se izvinjavam. Hvala.
Nema problema, sve u redu, hvala vama. Reč ima po amandmanu Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite, gospođo Jevtović.
Zahvaljujem. Saglasna sam sa predlogom Vlade da amandman ne treba prihvatiti, jer jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona je unapređenje tržišta kapitala. Moram da kažem da mi od 2013. godine pa do sada nismo bili na međunarodnom tržištu kapitala. Međutim, ove godine bili smo na Londonskoj berzi i moram da kažem da smo izlaskom na Londonsku berzu povratili međunarodni ugled koji se tiče naše finansijske stabilnosti i povratili ugled što se tiče poverenja stranih investitora u ulaganje u našu zemlju. Naime, na Londonskoj berzi za ponuđenih milijardu evra javilo se više od 6,5 zainteresovanih, odnosno više od 320 investitora. Dobili smo istorijski najnižu kamatnu stopu od 1,62%. To je istorijski uspeh i sve čestitke Vladi i vama ministre lično. Za šta je iskorišćen taj novac? Taj novac je upravo iskorišćen da bismo vraćali one skupe kredite kojim nas je zaduživala vlast do 2011. godine, a čija je kamatna stopa bila preko 7,5%. Samo na ovako niskoj kamatnoj stopi od 1,62% izvršena je ušteda na kamate od 3,8 milijardi dinara. Inače, što se tiče poverenja stranih investitora, što se tiče ekonomske stabilnosti i ekonomskog napretka naše zemlje, moram da istaknem da Republika Srbija, zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, politici Vlade, krupnim koracima korača napred. Srbija je najbrže rastuća ekonomija u Evropi, drugi put zaredom. Dinar je u 2018. godini proglašen za drugu najstabilniju valutu. U Srbiji trenutno ima 41.000 gradilišta. Do 2012. godine na kompletnoj teritoriji Republike Srbije bilo je 1.550 gradilišta. Danas samo u Beogradu ima preko 2.000 gradilišta, znači više gradilišta nego 2012. godine što je bilo na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Zašto su gradilišta važna? Zato što se povećava zaposlenost i zaposlenost jeste povećana realno, stvarno jer se podaci dobijaju iz Centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja. Nezaposlenost je sada rekordno niska, 10,3%, ali za SNS ona je i dalje visoka i dalje ćemo preduzimati sve da se ona približi onoj cifri kakva je u zemljama demokratskim, razvijenim u zemljama EU. Što se tiče ulaganja u industrijske zone, moram da istaknem da opština iz koje dolazim je opština Priboj, da je izgrađena jedna od najvećih industrijskih zona u zapadnoj Srbiji, da u toj industrijskoj zoni koja je nekada bila jedno devastirano, zapušteno zemljište sada posluje više kompanije iz Španije, iz Holandije, iz Turske, ali posluju i naše kompanije iz Požege. U industrijskoj zoni zaposleno je oko 450 radnika. Srbija zahvaljujući ekonomiji na realnim osnovama korača krupnim koracima napred. Ovi zakoni su značajni ne samo radi usaglašavanja sa EU, ali ne možemo da zaboravimo da Srbija upravo najveću spoljnotrgovinsku razmenu ima sa zemljama EU, nego radi nas samih i radi boljitka života svakog našeg građanina. Ne možemo da zaboravimo i ne smemo da zaboravimo, to je fakat i to je činjenica, da u nemačkim kompanijama radi preko 60.000 naših građana, da u francuskim kompanijama radi preko 15.000 naših građana, to su sve primanja i prihodi naših građana i primanja i prihodi kojim se, na kraju krajeva, puni i republički budžet i budžeti lokalnih samouprava. Hvala.
Hvala, gospođo Vukojičić. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, gospođo Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, predlozi zakona o investicionim fondovima na prvi pogled izgledaju kao produkt ozbiljnog rada, ali nažalost to je zaključak koji je izveden isključivo na osnovu obima, kada pogledate sam predlog. Međutim, kada je u pitanju sadržaj Predloga zakona o alternativnim fondovima, možemo videti da je prisutan veliki uticaj raznoraznih nevladinih organizacija i da nam je i ove zakone kreirala EU. Nama to nikako ne treba zato što je njihov interes isključivo njihova ekonomska dominacija i svakako im ne odgovara ekonomski jaka Srbija. Kao što rekoh, oba ova zakona o investicionim fondovima su u okviru obaveza koju Srbija ima u procesu pridruživanja EU. Kada su u pitanju investicije mi ne treba da se isključivo oslanjamo na potencijalne investitore koji dolaze iz EU, već treba da se oslanjamo na one investitore i na one investicije koje dolaze od strane naših tradicionalnih prijatelja, a to su Rusija i Kina. Zaista moramo da tražimo isključivo strateške investicione fondove i da saradnju ostvarimo samo sa proverenim fondovima. Kada je u pitanju poslovanje investicionih fondova, konkretno otvorenih investicionih fondova, kako bi se izbegla svaka mogućnost zloupotreba, sva pitanja njihovog poslovanja moraju biti u nadležnosti ministarstva i to je ono što smo i ovim amandmanom i većinom amandmana predložili. Zahvaljujem. Kada je u pitanju poslovanje investicionih fondova, konkretno, otvorenih investicionih fondova kako bi se izbegla svaka mogućnost zloupotreba, sva pitanja njihovog poslovanja moraju biti u nadležnosti ministarstva i to je ono što smo i ovim amandmanom i većinom amandmana predložili. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Nikolić. Po amandmanu se javila Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministre, pa kada govorimo o visini osnovnog kapitala, društvo za upravljanje, novčani deo iznosi najmanje 125.000 eva u dinarskoj protivvrednosti i to je važno reći. Taj iznos se uplaćuje na privremeni račun. Ono što je takođe važno, jeste da kapital društva za upravljanje mora u svakom trenutku da bude veći od minimalnog iznosa osnovnog kapitala. Komisija za hartije od vrednosti je ta koja je nadležna za donošenje podzakonskih akata koji regulišu primenu zakona iz ove oblasti, ali je isto tako nadležna i za vršenje nadzora i za izricanje određenih nadzornih mera o aktivnostima u razvoju tržišta kapitala, nije moglo mnogo da se govori i da se razmišlja pre nekoliko godina, a sada govorimo o zakonskim rešenjima koje se tiču učešća i razvoja investicionih fondova na tržištu Srbije, kako bi baš prisustvo preduzeća izvorima finansiranja bio bolji. Radi se na tome da trgovina bude intenzivnija, da se pruži veća sigurnost i domaćim i stranim investitorima, da se domaće tržište učini još atraktivnijim. To nam pokazuje i da su reforme koje smo sproveli bile dobre, ali nam to i otvara nove puteve u razvoju naše privrede i naše ekonomije. To je samo jedan od faktora za rast našeg BDP, pored domaćih i stranih investicija o konkurentnosti tržišta pored razlike između uvoza i izvoza, što će na kraju rezultirati rastom naše privrede. To nam sa druge strane pokazuje i koliko su se promenile stvari o kojima govorimo. Pre nekoliko godina, pričali smo o deficitu, pričali smo o tome da nema para za plate i penzije, pričali smo o ogromnom javnom dugu, a danas govorimo o povećanju minimalne cene rad, o povećanju plata i penzija, o suficitu u budžetu, o javnom dugu koji je sada pod kontrolom o nezaposlenosti koja je na 10% i svemu tome još boljim rezultatima, smatram da će upravo doprineti i predlozi zakona o kojima mi danas raspravljamo. Hvala.
Hvala. Reč ima po amandmanu, gospodin Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. U komentaru na predloženi zakon osvrnuo bih se na neke detalje koji su bitni i za uslovno male sredine, za refleksiju zakona o lokalni nivo, imajući u vidu i malo finansijsko tržište, kao što je finansijsko tržište u Leskovcu. Nesumnjivo je da se ovim zakonom daje zakonodavni i institucionalni okvir za regulisanje osnivanja, funkcionisanja poslovanja, izveštavanja društva za upravljanje fondovima i koji je prethodno važeći Zakon o investicionim fondovima, imaju i za cilj stvaranje temelja za organizovanje i osnivanje i funkcionisanje investicionih fondova, kao novih oblika institucionalnih investitora na tržištu kapitala u Republici Srbiji. Domaće tržište kapitala je ostalo nedovoljno razvijeno sa konstantnim nedostatkom finansijskih instrumenata u koje bi investitori mogli da ulažu, a veliki deo imovine pod upravljanjem domaćih investicionih fondova uložen je u depozite kod banaka, što svakako nije svrha postojanja i poslovanja ovakvih institucija. Osnovni cilj donošenja ovog zakona i regulisanje društva za upravljanje fondovima na način adekvatan uslovima domaćeg tržišta kapitala. Izvršena je dodatno preciziranje, upravljanje preciziranje imovine u kojoj je dozvoljeno ulagati, uključujući ograničenja i izuzetke od ograničenja, detaljnije su uvođeni politika, upravljanja rizicima investicionog fonda, kao i politika nagrađivanja, usluge i odgovornost depozitara i nadzorna ovlašćenja komisije. Bitniji elementi zakona koji omogućavaju dodatno angažovanje kapitala, malih investitora kakvih je potencijalno mnogo na teritoriji grada Leskovca su sigurnost profitabilnost i dostupnost uloženih sredstava. Sigurnost ulaganja koja je jedna od osnovnih tendencija donošenja ovog zakona, ogleda se i u tome da se ulaganjem u investicione fondove, individualnih sredstava svakog investitora poveravaju licima sa sertifikovanim profesionalnim znanjem iz ove oblasti, koji je u skladu sa investicionom strategijom fonda ulažu sredstva u različite vrste imovine. Veći stepen sigurnosti zajedno sa uvođenjem novih formi i struktura organizovanja ovih fondova privući će veći broj domaćih i stranih investitora i doprineti razvoju tržišta kapitala. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Saviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o otvorenim i investicionim fondovima je još jedan od zakona iz serije tzv. evropskih zakona koji i ne daju baš neke rezultate ovde kod nas u našem ekonomskom i finansijskom ambijentu. Da je to tako govori i podatak da je ovo treći put da se menja ovaj zakon, odnosno da se on unapređuje, kako se kaže u obrazloženju od 2006. godine, pa 2008, 2011. godine i tako dalje. Međutim, vidimo sada da se ovaj zakon menja opet iz temelja. Znači, da je nešto bilo dobro, da je bilo primenljivo kod nas već bi dalo rezultate. U obrazloženju ovog zakona kaže se da on neće prouzrokovati dodatne finansijske troškove građanima i budžetu Republike Srbije, međutim, odmah već u sledećoj stavci se kaže da li će primena ovog zakona opravdati troškove njegove primene. Što se odmah negira ova činjenica da će biti određenih nekih troškova. Dobro, to i nije toliko važno. Zakon suštinski se donosi iz više razloga, ali jedan osnovni je da se omogući, da se olakša investitorima pristup na tržištu kapitala. Iz iskustva znamo pristup tržištu kapitala će uvek, to je bilo kod svih režima, da će uvek imati privilegiju. To se najbolje vidi na primeru izgradnje Moravskog koridora gde je bukvalno bez tendera, bez ikakve tržišne utakmice „Behtel“ dobio tender za izgradnju tog koridora. Hvala vam.
Hvala, gospodine Saviću. Po amandmanu se javila Nataša St. Jovanović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, kolege narodni poslanici, morala sam da se javim po ovom amandmanu i da kažem sledeće, da nema nikakve smetnje zaista da bude iznos protivvrednost u evrima po zvaničnom srednjem kursu dinara prema evru. To se radi i kada se daju bankarski krediti i to je neophodno zato što se radi ovde i domaćim i o stranim investitorima. To ništa ne bi trebalo da bude sporno. Takođe, kolega Savić je izneo da ovaj iznos koji je 250 miliona evra u dinarskoj protiv vrednosti zamenjuje se rečima 30 milijardi dinara. Kurs stalno varira, iza njega stoji i brine se o njemu NBS u ovom slučaju, tako da u januaru 2019. godine bio je 118,49, a najjači je u septembru bio 117,57. To su minimalne razlike. Narodna banka reaguje na međunarodnom tržištu tako što interveniše i kupuje tako da je od početka godine kupila dve milijarde i 80 miliona evra. Naš kurs je apsolutno stabilan. Međutim postoje neke male… (Narodni poslanik Vjerica Radeta dobacuje s mesta.) Molim vas predsedavajući da utišate koleginicu, nije kulturno. Radi se o tome da minimalne razlike u kursu postoje zbog toga je veoma precizno dato da bude protivrednost u evrima jer je to sigurnije i mnogo bolje zato je to i Vlada dala u svom obrazloženju. To nije ništa sporno da bude u dinarima, nego mora da bude u evrima, kako bi bili sigurni strani investitori koliki novac su uložili, jer se uopšte to usklađuje sa evropskom regulativnom kao i uslovima domaćeg tržišta kapitala. Znači, mi moramo da budemo u svetu i da budemo usklađeni sa njima. Na taj način mi proširujemo mogućnost ulaganja imovine i postižemo bolju diversifikaciju rizika samim tim i veću zaštitu investitora. Zbog toga je izraženo u evrima, a ne u dinarima. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Predložili smo u članu 12. da se tačka 5) briše, i moram da pročitam, nemam običaj da čitam šta piše u toj tački, odnosno onome što brišemo. Ovde govorite o komisiji koja izdaje dozvolu za rad kada utvrdi valjano zahteva iz prethodnog člana 11. Pa, između ostalog, da na osnovu dobijenih informacija se može zaključiti da su lica koja poseduju kvalifikovano učešće podobna i pouzdana. Prvo, ne kaže se koja poseduju, već koja imaju, ako ste vi to radili, prevodili pardon. Niste, znamo ko je radio. Kako se to može utvrditi da je neko podoban i pouzdan? Da li na osnovu članske karte stranačke ili ne znamo, nismo razumeli. Ali, nije to ni važno. Važno je da smo se mi ovde danas naslušali toliko lepih reči, a ja stvarno ne bih nikoga da uvredim, ali verujte da imam utisak da jedan broj narodnih poslanika iz vlasti ne zna ni šta je tržište kapitala, bukvalno da ne znaju o čemu govore. Zaista ne želim nikoga da uvredim, ali samo malo da se edukuje neko pre nego što govori o nekoj temi. Čuli smo ovde, ne znam šta sve ovde nije urađeno, šta će da se uradi iz ovih fondova, kako će se razviti poljoprivreda, kako će se razviti ovo i ono. Ali, hajte sad malo da izađemo iz zemlje cvetova i leptira, pa da se vratimo u Srbiju. Desilo se juče u Petrovcu na Mlavi izgrađen most, koštao preko 100 miliona dinara. Radila je domaća firma, domaći kapital, neka firma „Bauwesen“ tako nekako iz Lazarevca. Juče je trebala Zorana Mihajlović da ide da pusti taj most u funkciju. Dobila dojavu da je most popucao, što je tačno, još nije pušten u rad popucao, ima građevinsku, nema upotrebnu dozvolu. Čak ni Zorana Mihajlović nije htela da ide da otvara taj ispucali most. Potpuno je nebezbedan za bilo kakvo kretanje po njemu. Ali, pošto se predsednik opštine pripremio za feštu, onda je on sam juče popodne, sa par saradnika pustio most za pešake i bicikliste, Ali, ni to nije najvažnije. Najvažnije je da je posle toga 300 njih, e ne znam sad iz kog fonda je to otišlo, bilo na nekoj fešti, jeli, pili, kao da su stvarno otvorili most. Dakle, to je realnost. Ne razumem zašto nećete bar jednom nešto da priznate od onoga što vam je realno stanje u Srbiji. Pa, vama će zabraniti ljudi da dolazite u ulice, u komšiluk, u prodavnice, ljudi će vam govoriti – alo, o čemu pričate, pa vidite kako mi živimo. Nemojte da po vama merite sve. Vama, koji pored poslaničke plate imate i upravne odbore, uglavnom. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Spasoja Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, gospođo Jovanović.
Kako brzo čitate gospodine Marinkoviću, rekoh prelete i ovaj moj amandman, ali dobro. Pri kraju smo ovom prvom fondu rasprave i da napravimo neki rezime. Sama ideja, što se tiče institucionalnog načina finansiranja srpske privrede je u ovim predlozima zakona definisana kroz direktivu EU i kako je to i priznao i sam predlagač u ime Vlade. To je bio taj okvir, pravni okvir da se da mogućnost za razvoj malih i srednjih preduzeća. Mnogi od njih zaista se ne osuđuju da uzimaju bankarske kredite, mnogi su se zaleteli posle 2000. godine. Neki od njih koji su dobro poslovali su, nažalost doživeli krah, ugasili svoja preduzeća, otpustili zaposlene. Najveći problem u tome je što je Srbija kada je u pitanju razvoj privrede kroz fondove, ove alternativne, investicione fondove u mnogome zakasnila od drugih zemalja iz tog bivšeg socijalističkog sistema, jer da smo mi imali vlast kako treba, a da nismo imali sankcije od ovih NATO zlikovaca i njihovih prijatelja SAD, svih zemalja EU, da nismo morali da branimo našu otadžbinu, kako ovde KiM 1999. i 1998. godine, tako i pre toga srpske zemlje preko Drine i Dunava, onda bi drugačija situacija bila i onda biste mogli da pravite neku paralelu sa tim kako ti fondovi mogu da ožive srpsku privredu. Nažalost, u opustošenoj Srbiji, koja tek sada može da kaže da, eto, i ne možemo to sad sve kod vas da kritikujemo, ali to je malo i treba mnogo više. Morate da vodite računa i ti fondovi sa Zapada, koje vi ovde hvalite neće u takvoj meri da ulažu. Oni ne vide Srbiju kao sigurno tržište gde svoj kapital treba da plasiraju. Drugo su ove fabrike koje dobijaju podsticaje i subvencije i jeftinu radnu snagu. Oni će veoma dobro da odmere šta je njihov prioritet. Ovaj član zakona definiše šta su to potfondovi, „krovni fond“. To postoji svuda u svetu. U nekim zemljama gde to je okvir za funkcionisanje tržišta kapitala ide tradicija, on i prevazilazi BDP tih zemalja. Ali, to neće biti slučaj. Mi ne možemo da očekujemo takvu ekspanziju, zato što nas iskustvo do sada uči da oni uglavnom traže nešto što je ovde jeftino i, manje više, besplatno.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima Žarko Bogatinović. Po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Tendencija ovog zakona jeste objedinjavanje malih kapitala, kapitala malih ulagača, čime se omogućuje učešće i finansijska objedinjavanje uslovnog sitnjenja kapitala. Time bi se neaktivan finansijski potencijal u manjim sredinama postao aktivan na tržišnim principima. To je posebno značajno da razvoj investicionih fondova, naročito za male investitore, predstavlja alternativu štednje u bankama i omogućava da se domaće finansijsko tržište usmeri ka nekim finansijskim institucijama, a na samo ka banka. Takozvani mali investitori imaju veću mogućnost za profitabilniji i sigurnije ulaganje svojih sredstava, što samim tim doprinosi većoj finansijskoj ponudi, odnosno daljem razvoju tržišta kapitala. Od izuzetnog značaja je propisana obaveza fonda da od investitora otkupi investiciju na jedinice, najkasnije u roku od pet dana od dana podnošenja zahteva, čime bi sredstva bila ponovo dostupna klijentu. Ovo predstavlja još jednu prednost investiranja, jer su za razliku od sredstava oročenih u bankama, kojima klijent do momenta isteka oročenja ne može da raspolaže, sredstva investirana u Investicioni fond su ponovo dostupna klijentu i to najkasnije u roku od pet dana. Ovim se omogućava bolje aktiviranje kapitala kod konzervativno opredeljenih ulagača kakvi su u većini na teritoriji grada Leskovca, sigurnost ulaganja, veća profitabilnost i dostupnost uloženih sredstava u kratkom roku je ono što je potrebno da se dodatno aktiviraju finansijska sredstva i sa teritorije grada Leskovca koji su trenutno neaktivna ili u okviru ponude banaka. Naravno, treba naglasiti i da zakon samim daljem usklađivanjem sa propisima EU i celishodnim propisivanjem vrste imovine, u kojima Investicioni fond može ulagati prikupljena sredstva, dodatno stimuliše osnivanje novih društava, što će svakako postići i tržišnu konkurenciju. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, investicioni fondovi su u poljoprivredi veoma bitni. Bilo bi dobro kada bi taj novac bio plasiran u primarnu poljoprivrednu proizvodnju, stočarstvo i preradu, ali investicioni fondovi uvek idu na visoko profitabilne poslove, a to je, recimo, informisanje, internet, telekomunikacije itd. Ponovo ću da navedem jedan primer. Prvo, kada je gospodin Soroš nešto investirao u Srbiji, naravno posle nevladinih organizacija, antivladinih ili nazovite to kako hoćete, on je investirao u telekomunikaciju i internet, u KDS sisteme. To je ovaj nesrećni Šolak, Đilasov partner. To su ovi najuspešniji izvoznici našeg novca. Veliki izvoznici našeg novca, najveći mogući. Dakle, to su oni čiji poslovi i biznisi i jesu u Srbiji, gde im srpski pretplatnici, srpski građani donose prihode, ali poreze ne plaćaju ovde. Sistem koji su oni razvili je parazitski - izvući što više novca, što bi bilo legalno ukoliko je to zakonito, a što manje uložiti. Koristili su cevovode, dalekovode, EPS-ovu mrežu, toplane, da razvuku taj sistem. Šolak je svoje akcije prodao, Soroš je takođe svoje akcije prodao, ali su zadržali određeni broj akcija i određene interese. „United Group“, koju je vodio Dejvid Petreus, poznat po aferama u SAD, bivši šef CIA i bivši komandant vojnih snaga i za milijardu i po KKR je kupio „United Group“, u kojoj su bili glavni Šolak, a bogami, i Đilas. Postoje dokazi finansijski o povezanosti Đilasa i Šolaka „United Media“ i „Direct Media“. Transakcije su vredne desetinama miliona evra. Dame i gospodo, investicioni fond jeste kupovao i preprodavao telekomunikacije u Srbiji, ali sve vreme u Srbiji prave gubitke, fiktivne gubitke. Dakle, SBB koji je nosilac televizijskih kanala i interneta u Srbiji, pravi gubitke. Međusobno povezane firme „Adria News“, koju vodi Jugoslav Ćosić, pravi gubitak od sedam i po miliona, a pri tome Jugoslav Ćosić ima platu 4.000 evra, pa vas ja, dame i gospodo, pitam kako jedan investicioni fond, a nedavno je bio Statopulos Nikos ovde, predstavnik „BC Partners“, investicionog fonda koji je kupio firmu od KKR, od Dejvida Petrousa za 2,6 milijardi evra. Zamislite kad neko plati 2,6 milijardi evra, neku firmu koja pravi gubitke, a SBB godinama prikazuje da pravi gubitke u Srbiji. Taj koji je to kupio verovatno zna gde se odliva novac, verovatno zna gde je ta odlivna cev preko koje novac od pretplate pretplatnika Srbije SBB-a izlazi napolje, a da pri tome u Srbiji izbegavaju sve obaveze, ne plaćaju poreze, naknade REM-u, RATEL-u, imaju lažne prekogranične televizije, imaju lažne kompanije, imaju gubitke i sad ja pitam kako jedan investicioni fond plaća Jugoslava Ćosića 4.000 evra, kad on sa firmom „Adria News“ d.o.o. koja, uzgred budi rečeno, nije osnivač N1 televizije, ali se tako ponaša ili osnivač „Adria News“ i Luksemburga… dakle, kako neko ko pravi 7,5 miliona evra gubitka ima platu 4.000 evra? Kako to „BC Partners“ plaća Jugoslava Ćosića 4.000 evra, jer to je sad krovna kompanija, jel, to je onaj koji je kupio celu „Uniteg Group“, kako on u tom sistemu toleriše jedno preduzeće koje pravi, koje ima jednu antivladinu televiziju, što meni ne smeta, smeta mi što nije registrovana u Srbiji, već je lažna, prekogranična, preko koje se odliva novac napolju? Kako oni plaćaju 4.000 evra Jugoslava Ćosića ako je njegova firma u gubitku 7,5 miliona evra? Evo, da sam ja vlasnik „BC Partners“, ja bih se zapitao kako ja to plaćam čoveka 4.000 evra, a on meni pravi gubitke od 7,5 miliona evra. Verovatno je na tako visoku platu, a još u privatnoj kompaniji ima interese iz te „United Group“, „United Media“ od 12.000 evra mesečno, kako tvrde dobro upućeni, kako ja to plaćam sa tako velikim novcem čoveka koji prave gubitke u mom sistemu? Pa, tako što mi on omogućava da se novac odliva iz Srbije negde u Luksembrug, da ja taj novac preuzimam i pri tome, recimo, N1 televizija ne može da bude tužena. Nije registrovana u Srbiji, nije davalac medijske usluge. Ukoliko je tužite, njihov advokat će reći da oni nisu registrovani u APR-u, nisu registrovani kod REM-a kao davalac medijskih usluga, pružalac medijskih usluga, a pri tome oni izbegavaju svaku vrstu odgovornosti za informacije koje pružaju. Pri tome ne moraju da plaćaju naknadu REM-u i RATEL-u, koje druge televizije plaćaju pa i do milion evra, ove centralne velike televizije. Dakle, plaćaju naknadu RATEL-u, plaćaju REM-u, plaćaju SOKOJ-u. Te obaveze N1 televizija, sport klubovi, 13 sport klubova, Nova S ne plaćaju ništa u državi Srbiji. Ne plaćaju čak ni porez na reklame zato što reklame ugovaraju preko „CAS Media“, koja je vlasništvo takođe „United Group“, koja je u vlasništvu investicionog fonda koji se sada zove „BC Partners“, koji je to kupio od bivšeg šefa CIA, čiji savetnik je bivši ambasador. To je Klintonov ambasador Kameron Monter, dakle, veoma antisrpski raspoložen. Ceo taj sistem je napravljen na telekomunikacijama. Nije Soroš ušao u poljoprivredu. Nije Dejvid Petreus ušao u poljoprivredu. Nije ni „BC Partners“ ušao odmah u poljoprivredu. Ušli su u telekomunikacije, gde se brzo zarađuje, ali to im je bilo malo, pa su napravili takav sistem, po meni protivzakonit, pomoću koga ispumpavaju novac, bez ikakvih obaveza u Srbiji. U Srbiji ništa ne plaćaju i onda vam se Šolak pojavi iz Švajcarski i kaže – ja sam poreski obveznik u Švajcarkoj. Sada ja pitam Šolaka i Đilasa da li su ove milionske transfere zaradili u Švajcarskoj ili u Srbiji, pljačkajući sirote pretplatnike SBB-a, kojima preporučujem da pređu na „Telekom“. Kada onaj nesrećni Teodorović može da preporučuje da se odjave… Pazite, on prima platu iz državnog budžeta? Telekom uplaćuje višak prihoda u državni budžet. SBB pravi minuse, ispumpava pare odavde, samim tim potkrada budžet Republike Srbije i Dušan Teodorović, ovaj begunac za vreme rata u Ameriku savetuje pretplatnike da se odjave i izbegnu mogućnost da novac završava u budžetu Republike Srbije, da se odjave sa „Telekoma“ koji pravi dobitak, uplaćuje ga u budžet, da se odjave i da pređu na SBB, koji pravi ovde minuse i tako oštećuje budžet Republike Srbije. Uzgred budi rečeno, Dušan Teodorović masnu platu prima iz budžeta. Dakle, to je kao kada bi mi seljaci hteli da muzemo kravu, a da je ne hranimo. Dakle, to je kao kada bi mi seljaci hteli da muzemo kravu, a da je ne hranimo. To bi mogao četiri dana, a posle četiri dana bi uginula. E, to preporučuje velikan, akademik Dušan Todorović. Kada on može to da preporučuje, ja u kontri dragi moji gledaoci. Vi koji možete da izbegnete SBB i „Total“, pokušajte da se prijavite na MTS, na Telekom itd, kablovske mreće i da na takav način pomognete svojoj državi, jer punjenjem budžeta Telekoma punite budžet Republike Srbije i pomažete sport i kulturu, jer je Telekom najveći sponzor sporta i kulture, reprezentacije, njihovih aktivnosti, sportista itd, u državi Srbiji, što SBB i cela ova bulumenta raznih špijuna, šefova CIA, bogova oca, komandata vojnih snaga i raznih drugih belosvetskih secikesa nije. Hvala.
Hvala gospodine Rističeviću. Sada reč ima po amandmanu dr Milan Ljubić. Izvolite gospodine Ljubiću.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici. Zakon o investicionim fondovima predstavlja veoma bitan korak u jačanju srpske ekonomije, njene raznovrsnosti i kreiranja novih poslovnih prilika, kako za domaće, tako i za strane investitore. Osnovni ciljevi donošenja ovog zakona su obezbeđivanje uslova za privlačenje većeg broja učesnika na tržištu, kao i pružanje veće sigurnosti investitorima. Uz nove forme i strukture organizovanje ovih fondova očekuje se veća sigurnost domaćih i stranih investitora. Suština je razvoja tržišta kapitala i razvoj industrije investicionih fondova. Omogućavanje rada i podsticanja rada investicionih fondova otvorile bi se nove mogućnosti da se u našu privredu ulože dodatna novčana sredstva, a samim tim otvorila bi se nova radna mesta. Sve ovo je u ekonomskom interesu kako bi Srbija rasla i razvijala se i imala veće stope rasta. Cilj je stvaranje boljeg poslovnog ambijenta, podsticaj razvoja domaće privrede i privlačenje potencijalnih stranih investitora. Zahvaljujem.
Hvala doktore Ljubiću. Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o alternativnim investicionim fondovima. Primili ste amandmane, koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Milorad Mirčić, Miljan Damjanović, Nataša Jovanović, Dubravko Bojić, Zoran Despotović, Petar Jojić, Tomislav Ljubenović, Nemanja Šarović, Ružica Nikolić, Sreto Perić, Aleksandar Šešelj, Nikola Savić, Aleksandra Belačić i Marijan Rističević. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram Pretres predloga zakona, u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite gospođo Radeta.
Ista je sadržina amandmana na član 1. kao i na ovaj prethodni zakon zato što u suštini imamo istu primedbu na ovaj prvi stav, samo je različito obrazloženje Vlade zašto ne prihvata. Kaže da ne menjamo suštinu predloženog člana ovim amandmanom. Menjamo baš, zato što ste vi ovde napisali u Predlogu zakona, govorite o uslovima za osnivanje i upravljanje alternativnim investicionim fondovima. Mi mislimo da tu mora da stoji – uslovi za osnivanje, poslovanje i upravljanje. Ali, dobro, ako vam to ne menja suštinu. Suština je nešto drugo. Suština je da ono što su danas narodni poslanici vlasti, se neće desiti na žalost. Mi bismo zaista bili srećni da bude tako, ali ta priča da će se iz tih fondova sredstva slivati u poljoprivredu, da će se našim privrednim društvima dodeljivati neka sredstva iz fondova itd, to su samo bajke. Ja ću sada da vam na jednom primeru pokažem, nadam se stići ću do kraja, za dva minuta. Podsećam na 2015. godinu. Tada je potpisan memorandum o razumevanju između Srbije i Tenisa. Tada je trebalo da mu se obezbede 24.000 ha zemlje da dođe da razvije našu poljoprivredu. Pa onda slušajte – 22. juna 2016. godine Vučić kaže – ugovor sa Tenisom se priprema za jun, dobili smo konačnu vest o Tenisa da želi da ulaže i želi da radi u našoj zemlji i to dugo godina da ovde ostane i da oporavi posrnulu srpsku poljoprivredu, 22. februar 2016. godine. 29. april 2017. godine, ministar Nedimović kaže – da li će Tenis poslovati u Srbiji saznaće se do 29. aprila 2017. godine. I ništa se nije saznalo, još uvek. Zapravo jasno je da neće. I nije ovo žal za Tenizom. Može da se ulaže u našu poljoprivredu, našim seljacima, našim gazdinstvima i da od 2,8 miliona dođu na 4 miliona svinja, kao što je Teniz obećavao. Samo govorimo, ilustrujemo kako zapravo Srbiju ne poštuju onako kako se vi hvalite i sve liči na ono što reče malopre jedna koleginica, kurs dinara stalno varira, ali je stabilan. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite koleginice Jovanović.
Evo, da malo se dotaknemo onoga, ministre, što su sad već uspesi pojedinih fondova u Srbiji, da ne bude da omalovažavamo svačiji rad ili nastojanje da se poboljša stanje u srpskoj privredi. Naime, menadžment kompanije „Moji brendovi“, neću pominjati imena tih ljudi, je pokazao da kroz osnivanje svog investicionog fonda po važećem zakonu, ako rade na poboljšanju proizvodnje, kako oni vole da kažu brendiranju, ja bih pre rekla promociji tih proizvoda kao što je industrija „Bambi“, „Knjaz Miloš“ i drugi koje su oni uspeli da podignu iz pepela i da ih prodaju za ogromne milionske iznose, njima nije bilo potrebno da imaju ove zakone. Ja verujem da u Srbiji ima još takvih ljudi i sposobnih ekonomista ili onih koji prepoznaju koji je to potreban segment u privredi da se ojača kroz najpre investiranje, a tu država treba da ponudi određena sredstva, mnogo veća nego ovim stranim investitorima ili mnogo veća nego što su davali oni šakom i kapom. Sećate se one Marije Rašete, jel tako beše Vjerice, koja je tamo za kao razvoj stočarstva u kraju gde živi njen svekar uzela od Fonda za razvoj u to vreme, ja mislim da je bilo skoro 10 miliona dinara. Znate vi ko je to, kao da kupuje ovde, kad tamo neka diskoteka, neki bordel, neki noćni klub, to je nešto strašno. Dakle, ako ima takvih ljudi, evo ova dvojica su pokazala iz ove kompanije da oni to umeju i znaju, a verujem i drugi, dajte ministre fokusirajte se na to, a ne da čekate da pojedini evropski investicioni fondovi, jer im vi omogućavate ovim zakonom i pre nego što je Srbija, a nikada neće ući u EU, da oni menjaju i sedište svog fonda i da se igraju na raznorazne načine, nego ovako vi lepo razmislite koje su to privredne aktivnosti koje treba da pokrene Vlada Srbije, a ne dovođenjem ovih kompanija iz inostranstva, iz zemalja EU, kojima dajete ovolike subvencije. Evo, vi ste zaista stručnjak za ekonomska pitanja. To što su ovi došli nisu ni „Braunfild“ ni „Grinfild“ investicije, u pravom smislu reči, jer to ne poznaje osim davanja lokalne infrastrukture i oslobađanja od svih tih taksi, davanja ovakvih subvencija za svako radno mesto. Zašto niste? Mi smo imali, što bi rekli ovi ekonomisti, pilot projekat u Staroj Pazovi, kada je predsednik opštine bio naš srpski radikal, Srđo Komazec, on je doveo mnoge strane kompanije i o tome smo stalno govorili i pričali, kad vi uopšte niste ni znali šta je to, ali bez toga da traži da država daje subvenciju od 10 hiljada evra za svako radno mesto.
Hvala, gospođo Jovanović. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, do sada u Srbiji nije postojao zakon o alternativnim investicijama i investicionim fondovima, samo Zakon o otvorenim investicionim fondovima. Razlika je u tome što alternativni investicioni fondovi imaju jasno definisano u šta se sve može ulagati hartije od vrednosti, dok investicioni fondovi imaju širok spektar ulaganja. Najveći značaj ovog nacrta svakako se ogleda u tome što će domaći kapital, privatni kapital fizičkih lica, moći da se mobiliše u ventur kapital fondove i investicije. Tačno je da su oni neizvesni i neisplativi odmah, ali tek rezultati tih fondovi su vidljivi za nekoliko godina. Ovakva ulaganja su vrlo rizična, ali ako se pronađu firme koje posluju na zdravoj osnovi, tada se ulaganja i isplate. Takve fondove je koristio i naš veliki Nikola Tesla još u 19. veku. Ideja nije loša, ako zaživi, tako da uz ove fondove Srbija bi trebalo da reši nagomilane probleme u ekonomiji, privredi, poljoprivredi i zaštiti životne sredine i tako vrati, recimo, poverenje, kako investitora, tako i korisnika tih sredstava. Nadam se da će se ovim novim Predlogom zakona o alternativnim investicionim fondovima malim i srednjim preduzećima dati mogućnost da se mogu zaduživati kod banaka u većem obimu nego do sada, kao što je to bilo da se u Srbiji samo jedna petina malih i srednjih preduzeća mogla zaduživati kod poslovnih banaka zbog rigoroznih zahteva. Hvala.
Hvala, gospodine Despotoviću. Za reč se javio po amandmanu Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, u svom poslednjem izlaganju u toku današnjeg dana podvukao bih i da je od velike važnosti očuvati finansijsku i ekonomsku stabilnost. Rekao bih da je to odlučujuće. U prethodnom periodu se delovalo na posledice. Uzroke smo pobedili i sklonili sa vlasti 2012. godine, da se više nikada ne vrate. Lečili su se, da tako kažem, bilansi i države i banaka i sada je vreme da se deluje i preventivno, da se predupredi bilo kakva kriza i da jednom budemo spremni za sve ono što nas očekuje, našu državu i naš finansijski i bankarski sistem, u budućnosti. Glad za preuzimanjem rizika u bankarskom sektoru uglavnom je pozitivna stvar, jer se sredstva plasiraju privredi i stanovništvu. Ali, mi smo se odlučili za sistem sigurnosti. Depoziti građana i privrede su na prvom mestu. Stabilnost je veliki korak napred u kreiranju poslovnog ambijenta, koji je priznat i od velikih međunarodnih institucija i agencija, MMF, "Fič rejtings", biće očuvan i unapređen ovim zakonima o kojima raspravljamo poslednjih dana. Ako banka želi da rizično posluje, to mora i da plati. I to je suština ovih zakona. Plaćanjem premije dodatno se osigurava zaštita depozita građana i privrede i to na najpravedniji način. Veću premiju plaća onaj ko ima veći rizik u poslovanju. Na ovaj način se sistem osiguranja depozita, kao i ostali zakoni, sada u uslovima značajno unapređene finansijske stabilnosti, dodatno usklađuje sa najboljim standardima u međunarodnoj praksi, kao i pravnim tekovinama EU. Da se sada vratim na moje sugrađane koje predstavljam u ovom domu. Ovi zakoni će dodatno uticati na poboljšanje poslovnog ambijenta i u mom gradu, biće još više investicija i radnih mesta, sa velikim potencijalom za rast zarada u narednom periodu. Svesni smo da građani to prepoznaju i to znamo zbog sve veće podrške SNS i Aleksandru Vučiću. Hvala.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Marijan Rističević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, crkva je odvojena od države. Ali, mnogi od nas, velika većina građana Republike Srbije, nije odvojena od crkve. S tim u vezi ja želim da čestitam predsedniku Republike Srbije na ordenu Svetog Save i mislim da je time nagrađen ne samo predsednik Republike Srbije, već svi građani koji veruju u njegov rad i trud. Svetosavski je, i ako se ne slažete sa tim, priznati da je to neko zaslužio, ne gunđati previše, ali, bože moj, svetosavski je i praštati onima koji se ne slažu sa time da jedan čovek koji je dosta toga uradio za crkvu kao predsednik Republike Srbije, dobije od te iste crkve odlikovanje, a verovatno je crkva cenila i njegov doprinos očuvanju države. Postoje države bez demokratije, ali nema demokratije bez države. Država je pretpostavka demokratije i mi ne bi bili predstavnici ovde ukoliko ona nestane. Verujem da je crkva cenila i trud koji se ulaže da naša država i naš narod opstane, ne samo u ovoj državi, već i u državama u okruženju. Dame i gospodo, ja sam se malo ogrešio o Đilasa. Koliko se on ogrešio o narod i o državnu i gradsku kasu, mogu i ja malo o njega. Ja nisam znao, ali su me obavestili, da je on postao malo moj kolega poljoprivrednik. Kaže, kada je pošteno, znojem, trudom i radom zaradio 619 miliona evra, da je odvojio jedan komadić novca i u Sikolama kupio firmu koja se zove "Omladinka" i da ima 25 hektara zemlje. Verujem da ne može baš da pogodi njivu, ali, bože moj, kupio je svoj udeo u poljoprivredi. Malo me podseća na Živkovića, ali, eto, sem Živkovića, ja među političarima imam i drugog kolegu poljoprivrednika koji je od 619 miliona evra nešto malo odlomio i to je otišlo, ja mislim da je to opština Negotin, u Sikole, za zadrugu ili tako nešto, koja se zove "Omladinka". Verovatno to Đilas po radnim akcijama. Dame i gospodo, kad smo već kod Đilasa i Šolaka, ja moram Đilasu da objasnim zašto ga građani neće. Ako si prihodovao 619 miliona evra, a pri tome si skromnog porekla, nisi nasledio zlatan rudnik, rudnik dijamanata, nisi u Drvaru pronašao naftu itd, skromnog si imovinskog porekla, iako si se domogao 619 miliona evra, tebi je porasla, odnosno njemu je porasla ambicija ne da bude ravnopravan sa biračima, već da bude gazda svojih birača. A birači baš ne vole u demokratiji da imaju gazdu. Oni vole da mogu da učestvuju u donošenju odluka ili da utiču na donošenje odluka. Demokratija voli jednakost, a on ima ambiciju da bude mnogo nejednak, da ima 619 miliona evra. Birači to ne cene, jer veruju da taj novac potiče iz njihovih džepova. I naravno da ta nejednakost između vođe i birača, on misli da treba da bude vlasnik, a oni podanici, ne može da da rezultat. I zato sve ove stranke oko njega ne mogu da pređu 11%. Samo da vas podsetim da je DS, koja je uništila sama sebe, imala biračko telo uvek oko dvadesetak procenata, nekad više, ali nikad puno manje. Ali, DS je podržavala sve pokrete koji su se pojavljivali, „Žuta patka“, DS, Balša i ekipa, svi se zalete, podržavaju „Žutu patku“, „Žuta patka“ uzme svoj deo, onda dođe grešni Janković, oni svi podržavaju Jankovića, onda svi podržavaju Bastaća. Svako od njih uzme svoj deo. Onda se pojavi Đilas, oni svoje biračko telo ustupe Đilasu. Sad kad su ostali bez biračkog tela, sad bi oni da bojkotuju izbore. Valjda pretpostavljaju da bi mi trebali sad da naredimo svim biračima da moraju da čitaju „Danas“, da čitaju „Blic“, da čitaju „Vreme“, da čitaju „Nin“, da čitaju „Nedeljnik“, da gledaju „Novu S“, da gledaju N1 televiziju, koliko sam ja to medija nabrojao, dakle, i da podržavaju ove urednike u RTS, a od kojih ni jedan nije smenjen, svi su iz žutih vremena. Valjda treba da naredimo da moraju da se gledaju Olja Bećković, valjda moramo da naredimo da se gleda onaj mali, kako se zove, Ivan Ivanović. Dakle, valjda treba da naredimo prvo biračima da moraju to da gledaju. Valjda Đilas veruje i ta ekipa da mi treba sad da naredimo biračima, ne samo da gledaju, da slušaju akademika Teodorovića, itd, te svetinje, te tamo druge Srbije, Bećkovićku, tatu i ćerku, sve to zbirno moraju da slušaju i da gledaju. Na kraju, mi bi trebali biračima da naredimo da čitaju one nalepnice sa saobraćajnih znakova dok voze u saobraćaju, dok učestvuju u saobraćaju. Valjda treba da naredimo, na kraju, da glasaju za stranku koja je ostala bez birača. Gospodine Đilas, uzmite vi vaših 619 miliona evra, pod znacima navoda vaših, vratite taj novac onima kojima pripada, vratite to onima koje ste opljačkali, pa možda steknete neki utisak o biračkom telu, jer demokratija podrazumeva neku jednakost, elementarnu jednakost između vođe i birača, a vi ste, gospodine Đilas, zajedno sa Šolakom izgubili. Vi branite svoje Šolakove biznise. Vi ne branite demokratiju, ne branite ljudska prava, vi ne branite pravo države Srbije da postoji, vi branite samo svoje džepove. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ono što SRS zamera predstavnicima vlasti prilikom rasprave u ovom Predlogu zakona o alternativnim investicionim fondovima jesu navodi da se zakon usvaja zbog potrebe da se naše zakonodavstvo uskladi sa evropskim zakonodavstvom. Podneli smo ovaj amandman na član 3. i predložili da se u njegovom stavu 1. briše tačka 4. Član 3. se odnosi na izuzetke od primene ovog zakona i u tački 4. su nabrojane nacionalne institucije, kao što su: Evropska centralna banka, Evropska investiciona banka, Evropski investicioni fond, evropske razvojne finansijske institucije i bilateralne razvojne banke, Svetska banka, MMF i druge nacionalne institucije i slične međunarodne organizacije. Smatramo da ovo ne treba unositi u tekst zakona koji će se primenjivati u Republici Srbiji. Zanimljivo je da deo obrazloženja za donošenje ovog zakona koji je napisao predlagač u okviru procesa pristupanja Republike Srbije EU i pregovaračke pozicije Republike Srbije za Poglavlje 9 - finansijske usluge Republike Srbije, između ostalog preuzeo obavezu da do kraja trećeg kvartala 2021. godine transponuje Direktivu 2011/61 EU, Evropskog parlamenta i Saveta od 8. juna 2011. godine, a koja se odnosi na upravljanje alternativnim investicionim fondovima u nacionalnim pravnim okvirima Republike Srbije donošenjem posebnog zakona kojim se uređuju alternativni investicioni fondovi. Članom 266. Predloga zakona redom su pobrojani članovi zakona koji će početi da se primenjuju od dana prijema Republike Srbije u EU. Mi iz poslaničke grupe SRS smo u svakoj raspravi do sada savetovali predstavnicima vlasti u Republici Srbiji da zakoni koje usvaja Narodna skupština moraju biti u interesu građana Republike Srbije, da interesi građana Srbije moraju biti zaštićeni kroz poštovanje zakona koji se usvaja u Narodnoj skupštini, a ne zbog toga što postoji potreba za usklađivanje sa tuđim zakonodavstvom. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo, ovde smo nekoliko puta čuli da usvajanjem ovog zakona, odnosno donošenjem ovog zakona omogućiće se još lakše, efikasnije ulaganje novca od strane banaka u mala i srednja preduzeća, odnosno u privredu. Mislim da treba konačno izlaziti iz takvih zabluda koje vladaju i iz te mantre koja se ogleda u tome da će evropske banke ili bilo koja banka u Srbiji više novca ulagati u privredu, nego što ulažu u nešto što je u svakom slučaju korist bankama, ali nije tolika korist samoj Srbiji i razvoju njene privrede, a to je da se sve više poslovne i druge banke bave kupovinom hartija od vrednosti koje emituje država Srbija, koje plasira na tržište, i banke su više zainteresovane za kupovinu takvih akcija, odnosno tih vrednosnih papira, nego da ulože u nešto što je velika neizvesnost i velika nesigurnost. Zašto je velika neizvesnost? Oni bolje poznaju ekonomsku situaciju u kojoj se nalazi Srbija, nego što se to predstavlja, prezentuje nama od strane predstavnika vlasti. Oni znaju da je ovo trusno područje, da na ovom području ne vredi nešto dugoročno ulagati, bolje je kupovati hartije od vrednosti. Iza hartija od vrednosti stoji garancija države, stoji njena imovina, a, na kraju krajeva, to su mnogo bolje i povoljnije kamate koje se realizuju preko kupovine hartija od vrednosti, nego što je u nekim redovnim postupcima, kada se, recimo, uloži u privredu, pa se čeka da se plasira taj proizvod, pa se čeka da dođe do dividende, do zarade, pa onda se to deli. Tu je, u krajnjem slučaju, ne samo manja korist, finansijska, nego dosta, dosta neizvesno. Nama je taj problem suštinski što država se finansira dobrim delom iz te emisije hartija od vrednosti. Vidite, pogledajte i u pregledu, u završnim računima, pogledajte u predlozima budžeta, videćete da su to milijarde faktički koje se ostvaruju tako što emitovanjem i prodajom hartija od vrednosti Srbija prihoduje. Mi moramo prekinuti sa tom praksom. Što se tiče ovih zakona, ništa oni neće poboljšati Srbiji, doneće boljitak onima koji svoj kapital plasiraju na sigurnije tržište, odnosno kupovinu hartija od vrednosti.
Zahvaljujem. Na član 10.amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12.amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13.amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Mi kroz ovaj amandman možemo da objedinimo celu ovu priču u tri rečenice. Rekli smo ko je autor ovih predloga. Rekli smo da je i ovo jedan od zakona koji donosite zbog EU, i to na tako nakaradan način da je zaista neprihvatljivo da ovako nešto ostane u našem pravnom sistemu. Vi ste u ovom 2. stavu člana 13. rekli – ukupna vrednost imovine pod upravljanjem utvrđuje se u skladu sa propisima EU, koji u vezi sa alternativnim investicionim fondovima bliže uređuju izuzetke, opšte uslove poslovanja, depozitare itd. Mi smo rekli da ovo treba menjati i da treba da stoji – ukupna vrednost imovine pod upravljanjem utvrđuje se u skladu sa zakonima Republike Srbije. Ljudi moji ima li išta normalnije u Republici Srbiji nego da se primenjuju zakoni Republike Srbije? Sada gledajte zašto Vlada neće ovo da prihvati, a i skupštinska većina. Amandman se ne prihvata iz razloga što bi se menjanjem predmetne odredbe odstupilo od ispunjenja obaveza predviđenih članom 91. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji nas je u ceno zavio, zavija i dalje, odnosno odstupilo bi se od usklađivanja sa Direktivom 2011/61 EU. Dokle više kupite sve ove direktive? Kome god padne na pamet da vam nešto diriguje, da vam nešto naređuje, vi to prihvatate. Dajte bar formalno da napišete da će se primenjivati zakoni Republike Srbije. Dosta više naloga sa zapada. Vi sada, gospodo, požurite, pa na poklonjenje kod Mekalistera. Čeka vas.
Zahvaljujem koleginice Radeta. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite kolega Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što je bio oslonac svake vlasti od 5. oktobra do današnjeg dana, put evrointegracija, koliko god to možemo danas da posmatramo kao besmisleno, kao nešto nemoguće, što se nikad neće ostvariti, sve ono što smo mi mogli da vidimo u Srbiji, a ministri razni govorili o tome da ne bi ništa bilo bez Evropske banke za obnovu i razvoj, bez SSP, predpristupnih fondova i ostalih laži i besmislica koje smo imali prilike da vidimo, to nas je sve dovelo u ovo stanje u kojem smo danas i ozbiljno ograničilo naše mogućnosti pre svega kada se radi o saradnji sa nekim drugim zemljama, sa nekim drugim uspešnijim privredama, koje možemo da privučemo ovde i njihove investicije, a da se to sve desi bez ikakvih političkih pritisaka, bez ikakvog uslovljavanja, pre svega kad se tiče o pitanju svih pitanja, a to je teritorijalni integritet Srbije i pitanje Kosova i Metohije. Ovako smo uvek pod pretnjom da ništa neće biti od investicija, da će nam opet plate pasti, da će nam nezaposlenost porasti ukoliko odustanemo od evrointegracija zato što smo sami sebe doveli u taj položaj da smo previše zavisni od EU i stranih investitora koji dolaze ovde u Srbiju pretežno sa zapada i dobijaju sve na tacni kod nas. Ukoliko zaista postoji razlika između SNS i DS, a ja tvrdim da ne postoji i da postoji po ovom pitanju očigledan kontinuitet, valjda treba da neko uradi nešto da se takvo stanje promeni, a ne da se sve radi, kao što se tiče i ovog zakona i svakog drugog, samo što je u skladu sa evropskim direktivama, sa diktatima iz inostranstva, koji se posle predstavljaju kao veliki uspesi naše privrede, a to sa realnošću nema veza. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Koleginice Čarapić želite po amandmanu ili repliku? Po amandmanu. Izvolite.
Po amandmanu. Želim da mi skinete vreme od ovlašćenog predstavnika. Pošto se često u poslednje vreme u plenumu provlači tema kako strani investitori nisu dobri, kako strani investitori imaju neke posebne subvencije u odnosu na domaće investitore, evo par reči na tu temu. Zaista bih želela kao narodni poslanik da vidim podzakonski akt, uredbu ili zakon u kom je predviđeno da strani investitori imaju neke subvencije i benefite od domaćih investitora. Da li su investitori strani ili domaći, to je nebitno. Oni svakako dobri za našu ekonomiju. Inače i strani investitori posluju po važećim zakonima u Republici Srbiji. Dakle, nemački investitori ne posluju u Republici Srbiji po nemačkim zakonima, niti austrijski investitori posluju kod nas po austrijskim zakonima, već po važećim zakonima u Republici Srbiji. Tako da svi investitori i domaći i strani se registruju u APR, plaćaju poreze i doprinose na zarade, izmiruju obaveze koje imaju prema Republici Srbiji. Kapital može da bude domaći ili strani, ali kada se ulaže u Srbiji podleže pravnom sistemu Republike Srbije. Poenta je da u tim kompanijama, da li one bile strane ili domaće, rade naši radnici koji primaju zarade i plate u tim kompanijama. Na te zarade, na plate se obračunavaju porezi koji se slivaju u budžet Republike Srbije i doprinosi koji se slivaju u naše fondove, u RFZO i u Republički fond za penziono osiguranje. Radnici primaju plate, a to utiče na rast lične potrošnje, a svi mi znamo da je lična potrošnja i njen rast jedan od faktora privrednog razvoja. Dakle, lična potrošnja gura privrednu aktivnost u svakoj državi, pa naravno i u našoj. Da li mi trebamo da se odreknemo 25 hiljada radnih mesta, koliko zapošljavaju turske kompanije, ili treba da se odreknemo 35 hiljada radnih mesta, koliko ima u slovenačkim kompanijama, ili pak preko 60 hiljada radnih mesta, koliko je zaposleno u nemačkim kompanijama? Naravno da ne treba da se odreknemo ni tih radnih mesta, niti trebaju radnici da se odreknu zarada, niti država treba da se odrekne svojih prihoda po osnovu poreza na zarade, niti republički fondovi prihoda po osnovu doprinosa na zarade. Dakle, za svaku ekonomiju su podjednako dobri strani i domaći investitori i još jednom ponavljam da ne postoji nijedan zakon, niti podzakonski akt koji precizira ili koji predviđa da strani investitori imaju veće benefite od domaćih investitora. Svakako je dobro što je stopa nezaposlenosti u Srbiji u ovom momentu 10,3%, a setimo se 2012. godine bila 27%. Dakle, sve što radi Vlada Republike Srbije ima punu podršku predsednika i sve što radi Vlada i svi članovi Vlade je dobro za nas građane. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice Čarapić. Kolega Šešelj, vi želite kao predlagač amandmana repliku? Izvolite.
Prvo, vlada takva atmosfera i sve je umereno na to da je po prirodi stvari strani investitor bolji, lepši, pametniji, uspešniji i šta sve ne od domaćeg, a sijaset je primera gde Republika Srbija može da izvuče jedno zaista loše iskustvo i da pokaže kako to u stvari nije tačno. Pre svega, postoji očigledna diskriminacija kada se dođe do pitanja subvencija. Te pare koje stranci dobijaju kod nas od Vlade Srbije ne može da dobije nijedan domaći privrednik i to je realnost, a to da li je u podzakonskom aktu ili nije, to je na terenu. Šta se desilo na primer sa jednim nemačkim investitorom „Tenisom“ za preradu svinjetine? On je dobio sve unapred i zemljište i novac i sve i već je bilo gotovo da je „Tenis“ sada u „Mitrosu“, je li tako, nova fabrika koja pospešuje našu privredu, jedan od najvećih svetskih proizvođača itd. Šta je bio ishod svega toga? Gde je „Tenis“? Kada je mogao neki klaničar, domaći privrednik da dobije ono što je dobio „Tenis“? Nikada i neće nikada ni dobiti. To je zato što je to politika. Shvatanje da je stranac zato što je stranac bolji od domaćeg privrednika je pogrešno i nijedna zemlja ne postoji ni u Evropi, ni u svetu. Pogledajte samo Južnu Ameriku. To su zemlje koje imaju mnogo više stanovnika od Srbije i mnogo su veće. Koja se to zemlja razvila oslonjena na strane investicije pre svega i MMF? Nije nijedna. Nije nikada. Samo je izašla iz toga još gora i siromašnija zato što oni gledaju ovde sopstvene interese, a njihov interes je jeftina radna snaga i da mogu da pokupe sav novac koji im stoji na raspolaganju i koji im se daje na tacni. To je ono što je interes svih stranih investitora, a niko ne kaže da su strane investicije loše. Naravno, sve su investicije dobre. Kada Vlada Srbije ne finansira od a do š poslovanje tog investitora u Srbiji, postavlja se pitanje – što ne bi onda Vlada Srbije sama mogla kada ulaže toliki novac da se bavi tim poslovanjem? Šta će nam stranac?
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku ima narodna poslanica Ana Čarapić. Izvolite.
Još jednom ponavljam da ne postoji nikakav zakon koji predviđa da strani investitori imaju veće subvencije od domaćih investitora. Ukoliko postoji, ja bih želela da nam se isto i pokaže. Kada su u pitanju i strani i domaći investitori, bitno je da naša ekonomija raste i da su svi makroekonomski pokazatelji bolji nego što su bili pre sedam godina. To je najbitnije. Kada je u pitanju privredni rast, setimo se da smo u 2018. godini ostvarili privredni rast od 4,2% BDP-a, zatim za prvih osam meseci 4,4% i kada je u pitanju stopa nezaposlenosti i kada je u pitanju stabilnost domaće valute i kada je u pitanju stopa inflacije, ona je na rekordno niskom nivou od 2,2%, a pre sedam godina se kretala i do 11, 12%. Dakle, svi makroekonomski pokazatelji govore da smo ostvarili boljitak u svakom pogledu. Tako da, bilo domaći, bilo strani investitori, to je dobro i za građane, dobro i za našu ekonomiju, ali nikako ne smemo zaboraviti ni činjenicu da je do 2012. godine bilo aktivnih samo 1.500 gradilišta, danas je u Srbiji aktivno preko 40.000 gradilišta. Nedavno smo u Skupštini usvojili Zakon o izgradnji stanova za pripadnike snaga bezbednosti i u tom zakonu se predviđa da su za izgradnju istih stanova angažovana naša domaća pravna lica, odnosno naši domaći privredni subjekti. Dakle, članovi Vlade se podjednako brinu da svi naši poslodavci, odnosno privredni subjekti budu uključeni u realizaciju infrastrukturnih projekata, što je i cilj i posao Vlade Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Čarapić. Kolega Šešelj, želite repliku? Izvolite.
Hvala, gospodine Milićeviću. Pre svega, što se tiče privrednog rasta, mislim da je svima jasno da ukoliko postoji rast od 4%, to ne može i dalje da se poredi sa najrazvijenijim evropskim državama, jer ukoliko Srbija raste za 4%, a Nemačka npr. za 1%, pa i tih nemačkih 1% je deset puta veće u apsolutnim iznosima nego što je to srpskih 4%. To je isto tako imaginarno i nikakvog apsolutno uticaja nema na onog običnog građanina. Što se tiče srpskih firmi i diskriminacije, da li imamo bolje pitanje od pitanja „Behtela“? Dakle, američka kompanija, za koju je sve bilo namešteno da dobije posao izgradnje Moravskog koridora, posle angažuje neke turske podizvođače. Šta tu srpska firma može da radi? Apsolutno ništa. Ali zato Vlada Srbije može da da 300 miliona evra više nego što je to bilo predviđeno za izgradnju istog tog auto-puta koji bi napravili Kinezi. Kinezi su nam bili dobri za „Miloš Veliki“ auto-put, to je onda bilo u redu. Oni su tada bili kvalitetniji i sve kako treba, ali ne valjaju kinezi za Moravski koridor. Kako to? Da li postoji jedna razlika između afere na čijem je čelu Zorana Mihajlović 300 miliona evra više za „Behtel“ i svih pljačkaških privatizacija od 5. oktobra naovamo? Apsolutno nikakve razlike nema. Novac se krade, stranci dobijaju bez tendera, rade šta hoće. Imali smo slučaj u Hrvatskoj, Split-Karlovac auto-put. „Behtel“ je isto tako dobio, kao što je dobio posao u Srbiji, tako je dobio tada u Hrvatskoj. Zbog toga je pala Vlada, ministar ekonomije je podneo ostavku zbog te afere, jer je to matrica po kojoj „Behtel“ posluje. Politički pritisak, da vidimo koliko možemo maksimalno novca da izvučemo, nema veze što vredi mnogo manje, ali američki ambasador dođe u Ministarstvo saobraćaja i građevine – „Behtel“ je dobio posao. To je to. To je ta diskriminacija o kojoj mi pričamo. To je uticaj stranih investitora i tu se zaista ne vidi razlika između DS i SNS.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona o alternativnim investicionim fondovima. Suština ovog zakona je, ovo je jedan nov zakon, da se formira društvo koje će upravljati ovim fondovima i svim stvarima koje su vezane za njih. To samo po sebi ne mora da bude loše. Ovo su stvari koje treba staviti pod jedno okrilje, pod jedan krov, da se to sistematizuje i da se nađe na jednom mestu. Međutim, nema nigde garancije da će ovako nešto dati rezultate. Iz iskustva znamo da su mnogi ovakvi i slični zakoni bili neprimenjivi ili su davali neke minimalne rezultate, u nekim slučajevima su proizvodili i više štete nego što su donosili koristi. Jedan od zakona smo već razmotrili pre ovog zakona. Ako je već Vlada krenula u jedan ovakav projekat, treba da razmisli na temu da u onim stvarima gde Srbija ima performanse da može da se nosi sa najjačima ili sa jakima u svetu i u Evropi, a naravno to je svakako IT sektor, gde su se naši mladi ljudi pokazali veoma uspešnim. Evo, juče sam čuo neku informaciju, ne znam baš tačno na kom mediju, prema rangiranju u svetu da se Srbi nalaze na petom mestu po prepoznavanju i uspešnosti u IT sektoru. Znači, ako već ovako nešto treba ili mora da postoji, onda svakako da se usmeri u jednu ovakvu oblast koja je od velikog značaja i za Srbiju i za sve one aktere u informacionim tehnologijama. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, danas je 9. oktobar. Tog dana jedan je život nastao. To je život mog oca koji uprkos 85 godina, sutra će krenuti u 86, raducka nešto oko imanja, a seljaci do same smrti uvek rade, uprkos skromnim penzijama, njegova penzija je 11.000 dinara. On se, kao i svi drugi seljaci, uprkos poznim godinama najviše brine za državu. Državotvoran je kao i svi drugi koji daleko lošije žive od kruga tramvajske dvojke i čuvaju državu po svaku cenu, dok ovi iz kruga tramvajske dvojke gledaju da ruše po svaku cenu. Oni mi liče na nešto drugo, kolega Martinoviću. Dakle, danas je 9. oktobar, dan kada je jedan život nastao, ali i dan kada je jedan život nestao. U Marseju je ubijen kralj Aleksandar ustaško-bugaraškom rukom, ustaško-bugaraškom ekipom. Valjda su mu zahvalili bugaraši sa područja Makedonije, kako beše, vlado-georgievčano-zemski, valjda su mu ustaše i bugaraši zahvalili to što ih je u delovima Kraljevine Jugoslavije sa poražene strane svrstao u pobednike, pri tome dobio manju ratnu odštetu zato što se ujedinio i sa onima koji su u ratu bili poraženi i zato je dodeljena manja ratna odšteta zbog takve vrste ujedinjavanja. To je ta ustaško-bugaraška zahvalnost. Mi moramo da izvlačimo pouke. U današnje vreme te bugaraške velikobugarske aspiracije ima stranka koja se zove Ataka, koja investira mržnju u Srbiju. Sa tom Atakom u toplim odnosima, ali baš toplim odnosima je Boško Ljotić-žutić, desna ruka Dragana Đilasa. To je ovaj što siluje saobraćajne znake, što uskače u Radio-televiziju Srbije, što nekažnjeno divlja po Narodnoj skupštini, što unosi kamenje, čupa mikrofone itd. To je ovaj što pravi nered u državi. Valjda želi da se iz tog nereda u nekoj nemogućoj anarhiji za današnje vreme, ali on ne zna da je nemoguća, valjda želi da postigne neku anarhiju iz koje bi ta bugarska Ataka realizovala velikobugarske ciljeve. Naši građani imaju pravo da to znaju, da se Boško Ljotić, zalaže za organizaciju koja je ubila Kralja Aleksandra, koji je toliko bio čovek naklonjen praštanju da je pustio poražene da se ujedine sa pobednicima, pri tome žrtvovao svoje kraljevstvo i kraljevstvo svoga dede, i državnost Srbije, a i državnost Crne Gore. Dotle išao da se odrekao rođenog dede da bih stvorio državu u kojoj su bili, državu pobednika i pobeđenih. Dotle je išao i iz zahvalnosti su ga ubili. Dame i gospodo, ma ko, posebno Britanci, investirali mržnju u podele u Srbiji. Narod Srbije, Srbi i svi drugi treba da znaju kada se dve ribe posvađaju u okeanu iza obližnjeg kamena vreba Britanac, MI-6. Dakle, uprkos investicijama u našu nejednakost, u moguće podele i sukobe, preko Boška Ljotića, žutića Đilasa, naš narod treba da zna da mi treba da se priklonimo investicijama u privredu. Država bez privrede, automobil bez motora i menjača, država bez investicija je država bez goriva u tom automobilu. Takav automobil može da ide samo nizbrdo. Mi hoćemo da idemo na vrh. Naš narod treba da zna i da izvuče pouke, ove bugaraško-ustaške, ustaškog zločina u Marseju, da izvuče pouke iz sarajevskog atentata Vidovdana i da izvuče pouke od 27. marta, da smo dosta ratovali za druge, vreme je da investiramo i živimo za sebe. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podne narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik, Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, Šolak i Đilas su investirali u RTS. To je opšte poznato. Setimo se „48 sati svadba“, jel, tako gospodine Martinoviću, jel tako bilo? Tih emisija na RTS-u je išlo 208. Zapamtite, 208 emisija je išlo na RTS-u iza koje je stajao Dragan Đilas. Da li je to bio „Emoušen“, „Multikom“ ili „Dajrekt medija“, uglavnom to su njegove kompanije. Nedavno sam dobio odgovor žutog Bujketa, koji me cenzuriše, dragi moj Bujke, slobodno ti mene cenzuriši, ja sam na to navikao, pa cenzurišeš i moje izjave o žetvenim ostacima. Ali, dragi moj Bujke, tvoji novinari, urednici, obični urednici, ne oni tovni, ne oni žuti, sa tovnim platama, dakle ovi obični koji rade za neku crkavicu, to rade jeftino zato što novac ispumpavaš sa Šolakom i Đilasom. Dragi moj bujke, slobodno me cenzuriši. Dragi moj Bujoševiću, jer si mi poslao odgovor na pitanje – da li si sklapao poslove sa Dajrekt medijom i kakvi su to poslovi? Poslao si mi odgovor – da jesam, Dajrekt medija, Đilasova, da jesam, ali sadržina ugovora je poslovna tajna. Zamislite kada Javni servis, vlasništvo svih građana koji se izdržava od pretplate i koji se još dotira iz budžeta sa jedno četiri milijarde dinara, koliko se sećam, zamislite kad poslanicima koji to treba da kontrolišu, naš dragi Bujke, odgovori da je to poslovna tajna, njegov odnos sa Đilasom. Uprkos, toj poslovnoj tajni možeš ponovo da mi cenzurišeš izjave o žetvenim ostacima, kažeš nećeš da puštaš ljude sa farme, u redu je, ali kada sedneš dragi moj žuti Bujke, kada sedneš da doručkuješ, ručaš, da znaš da sam ti možda ja na tanjiru doprineo i onaj moj otac od 85 godina, jer bi možda ostao bez hrane da nije nas, ali slobodno me cenzuriši, jer mi seljaci, jel, te sa farme ti nećeš da puštaš, a sada u obavezi zbog direktnog prenosa da ih malo pustiš. Ne možeš baš skroz da mi prekriješ ton, pa koristim dragi moj žuti Bujke ovu priliku da ti se obratim povodom biznisa kojeg Đilas je imao sa tobom, a ranije „48 svadba“. Pa, recimo dragi moj žuti Bujke, odnosno gospodine Bujoševiću da mi odgovorite, kako ste to suprugu direktora ili urednika BETA zaposlili, da ona sklapa poslove sa Đilasom pošto vidimo tu neku medijsku koaliciju, BETA, Danas, N1, i tako dalje. Otkuda baš to da ona sklapa poslove, koliko koristite tih informacija, koliko vi novca pošaljete BETA i tako dalje? Mnogo tih pitanja ima, ali uglavnom ono da je tajna vaš posao sa Đilasom to onako teško mogu da progutam. Na takav način oštećujete ove kamermane koji su ovde sa nama, oštećujete ove koji rade u montaži, oštećujete i ove ljude koji tamo dežuraju pred RTS-om. Onaj stariji gospodin od mene, onako mršav, koga guraju tamo Đilas i Boško Obradović, oštetili ste i njega, zato što je njegova plata manja, zato što vi ispumpavate novac kako naši seljaci kažu, kako bi rekli za Đilasa i za taj postupak, vi masnoj guski rep podmazujete. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik, Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Već sam rekao da demokratija ne voli ne jednakost, političari po imovinskom stanju, verovatno imaju više nego obični građani, ali tamo gde je nejednakost izražena između članova partija i lidera, tu ne može da bude napretka. Evo, uzmite Đilasa za primer, uzmite Boškića, čim se domogao para napustili ga partijski prijatelji, partijski članovi, partijski funkcioneri, svi koji su videli da je ta nejednakost odjednom porasla. Zamislite nejednakost između Đilasa i članova, recimo DS, ima tu čestitih poslanika, koji žele da idu na izbore, ali Đilas kaže – ne možete da idete na izbore, jer je on u međuvremenu postao vlasnik partije. Dakle, on ima nekoliko partija. On je vlasnik neke Zelene partije, koju je prekvalifikovao, promenio ime. Onda je vlasnik DS zato što su ušli u dužničko ropstvo, on je vlasnik Levice Srbije, da li je to partija ili nevladina organizacija, to bi Sveti Petar znao, to je Borko Stefanović, čija je supruga urednik u RTS, a njima RTS ne valja. Da vam kažem, taj biznis sa RTS-om je išao uvek u žutom smeru, ali evo ga danas Lutovac, pazite, mene nije bilo na RTS-u, verujem i kolega iz Skupštine koji se ne sviđaju gospodinu Bujoševiću nije bilo po nekoliko godina. Evo, ja još nisam bio uživo ni u jednoj informativnoj emisiji RTS-a. U celoj svojoj karijeri, bio sam jednom u nekoj emisiji koja se za svaki slučaj nasnimavala. Ta emisija se obično prikazuje uživo, ali kada sam ja bio ta emisija je blago cenzurisana zato što je prvo nasnimavana, kao, ajde pusti malo Rističevića, ali nemoj da ide direktno, neka to ide u snimku, pa mi možemo da izvršimo hirurške intervencije i da prepravimo šta prepraviti moramo. Dakle, Lutovac je bio sinoć, valjda je nešto zaboravio da kaže i eno ga danas pred RTS-om štrajkuje zato što su njegovi studenti ofarbali RTS u pink, a ne u žuto. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik, Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Moram ja o mom kolegi poljoprivredniku Đilasu, to su poljoprivrednici u bekstvu. Pazite imate poljoprivrednika u pokušaju, kako kaže naš kolega Atlagić, koji je u bekstvu, gospodin Živković kome je država pomogla da podigne, i svi kažu oštetio državu za 525 hiljada evra. Nije za 525 hiljada evra, gospodine ministre, nego malo preko milion, zato što zemljište na kome je ta vinova loza zasađena je trebalo da bude predmet restitucije. To je imovina porodice Jakšić, tih 52 hektara mi moramo platiti po zakonu, 500 hiljada evra. Na tom zemljištu je zasađen vinograd, pa je Živković prodajući svoju firmu Koletu, prodao i taj vinograd. Time je otišlo i zemljište na 30, 40 godina i sada porodica Jakšić mora da dobije finansijsko obeštećenje od 500 hiljada evra. Tako da nas je bivši, moj ne suđeni kolega poljoprivrednik, u pokušaju, gospodin Živković, koštao preko milion evra, a ne samo 525 hiljada evra. E, sada imam drugog kolegu poljoprivrednika, iz „Omladinke“ iz Sikola, gospodina Đilasa, koji kaže da svoje bogatstvo doneo negde iz zlatnog rudnika, iz Češke, Drvara itd, a prihodi njegove firme su išli ovako. Pa, recimo 2004. do 2007. godine, šef Narodne kancelarije poslovni prihod je bio 179 miliona i 12 hiljada evra. Sledeći deo kada je bio gradonačelnik od 2008. do 2012. godine, prihod je bio u evrima 332 miliona i 133 hiljade, samo od „Dajrekt medije“ i od 2013. do 2014. godine, kada je završavao mandat gradonačelnika, prihod je bio 106 miliona i 488 hiljada 667. Ukupan prihod Đilasovih firmi, mog kolege poljoprivrednika, je 619 miliona 688 hiljada 269 evra. Kako on misli da bude demokratski lider, sa ovakvom nejednakošću između njega lidera političara koji je poljoprivrednik i sirotih seljaka, čiji prihodi nisu 619 miliona, koji jedva zarade svega 619 evra, a ne 619 miliona. Ogromna je to razlika, gospodine Đilas, da bi vi bili uticajni u tom biračkom telu. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Ne, zahvaljujem. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Ne, zahvaljujem. Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Ne, zahvaljujem. Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Koliko ljudi vole nepravdu, to je čudo. Ljudi vole i investicije koje su prave, ne sumnjive, koje donose nova radna mesta, nove tehnologije, koji samim tim donose profit. Ne angažuju vlasnici firmi radnike zato što ih vole, već zato da bi zaradili i da bi profitirali. Ali, radnici i sindikati treba da učine sve da se napravi neka ravnoteža između kapitala i rada, da sve više novca preraspodeljujemo seljacima i radnicima, odnosno u korist rada. Ja cenim što to Vlada pokušava i što pokušava jednakom dotacijom penzionerima od pet hiljada dinar, malo više učini onima sa najnižim penzijama. Onaj sa najnižom penzijom od 11 hiljada dinara, kada dobije pet hiljada dinara, njemu je to pola jedne penzije, a onaj koji ima penziju od 100 hiljada, njemu je to 5% penzija. Mislim da treba uvek pomagati slabijima, one sa nižim primanjima, i bože moj, investicije treba da budu u korist privrednog razvoja, a tu sindikati, čak i nedostatak radne snage, ima da omoguće da se sve više novca rasporedi u korist radnika. Ja sam dužan da o nejednakosti pričam još više. Koliko naši ljudi i kada su na ugroženim područjima, cene tu nejednakost, koliko je ne vole. Lista Sloboda Dragana Đilasa, Leposavić - 23 glasa, Srpska lista - 6.777, Mitrovica 55 glasova, Srpska lista - 7.118, Zubin Potok Srpska lista - 4.142, on 17 glasova Đilas. To je Rada Trajković, Rašić i Đilas, ekipa Kurtijeva, to Kurti zahvaljuje zbog oslobođenja 2001. godine, što su ga oslobodili, uprkos pravosnažnoj kazni od 15 godina zatvora. Zvečan - 4.150 prema 18, Obilić 1.127, Đilas nula, mislim Đilas nula glasova, ovo nula figurativno. Srbica - 109, Đilas - dva, mora da su dva Albanca glasala za njega. Dakle, Vučitrn - 1.068 prema tri, verujem tri Albanca glasala za Đilasa, Kosovo polje 321 prema jedan, znači jedan se Albanac na biračkom mestu predomislio, pa nije hteo da glasa za Đilasa, Gračanica „Srpska lista“ - 7.885, Sloboda 168, tu mora da je više Albanaca rešilo da ih podrži, Štrpce - 5.122, Đilasova 26, pa, onda ide Orahovac - 0, Đilas Vitina - 0, Klokot - 0, Gnjilane - 2, Novo Brdo - 0, Osojane - 1, Goraždevac - 1, Klina - 4. Eto, ni Albanci više neće da glasaju za Đilasa. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 126. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 147. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 157. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 180. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 186. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 243. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega Šešelj.
Kao i sve zakone, dame i gospodo narodni poslanici, koje donosimo zbog politike pridruživanja u EU, dakle ne razmatramo uticaj koji ima na obične građane Srbije i uopšte, u tom kontekstu ne posmatramo ponašanje EU prema Srbiji. Pre svega, kao što znate više od godinu dana Priština je uvela takse na robu iz centralne Srbije i BiH, takozvana, Republika Kosovo. Šta je EU uradila za godinu dana? Da li je EU uopšte razmišljala o položaju srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, da li imaju lekove, da li imaju hranu, da li su im sve namernice dostupne itd? da li ste videli da se neko oglasio? Da li ste videli da je neko od Šiptara sa Kosova da je snosio ikakve posledice? Da li je neko sankcionisan? Nije. Dakle, ništa ne znače ovakvi i slični zakoni koje bi Narodna skupština donela. Neće nas približiti EU, a na sve to pogledajte kako se EU odnosi prema Srbiji i prema srpskom narodu. Dakle, srpski narod koji živi na Kosovu i Metohiji apsolutno nikoga ne zanima u EU. Pogledajte današnju situaciju. Dakle, pod punom ratnom opremom teroristička formacija ROSU nije dozvolila ni fudbalerima "Crvene zvezde" da odigraju utakmicu u Kosovskoj Mitrovici, kao da su oni teroristi. Da li znate kakve poruke takve aktivnosti stvaraju u srpskoj zajednici koja živi na Kosovu i Metohiji? Kako oni treba da se osećaju? Šta radi Kancelarija za Kosovo i Metohiju? Šta radi Marko Đurić? Da li zna on nešto, osim da organizuje aplauze? Dakle, to ide toliko daleko da i sportisti ne smeju da uđu na Kosovo i Metohiju i to nikog ne zanima. Valjda taj sport nema granice? Dakle, to je odnos EU, to je perspektiva Srbije. Građani Srbije apsolutno nisu u fokusu, niti njihova dobrobit u Briselu i nema razloga da se to promeni. Ovakvi i slični zakoni nas neće nigde približiti. I dalje ćemo biti u ovom bespuću. Krajnje je vreme da se sa takvom praksom prestane.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određuje četvrtak, 10. oktobar 2019. godine, sa početkom u 11,15 časova kao Dan za glasanje o tačkama od 4. do 9. dnevnog reda Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Zahvaljujem.