Dame i gospodo narodni poslanici, država Srbija je prodala „Komercijalnu banku“. Država Srbija je prodala jedinu ozbiljnu preostalu banku u Srbiji koja je bila pod kontrolom države Srbije. Iako smo čuli, ne samo od ekonomista, već i od guvernera NBS da to nije u najboljem interesu Srbije i da država može da upravlja tom bankom i da dobro posluje, država Srbija je nekako, na brzinu čini se, prodala „Komercijalnu banku“, i to, ni manje ni više, nego „Novoj Ljubljanskoj banci“. Dakle, svesno se država Srbija odrekla jednog ozbiljnog dela monetarnog suvereniteta i nastavila i zadala ozbiljan udarac, uopšte, suverenitetu svojih građana. Dakle, pod preporukama MMF-a, ovih što nam kažu da smo najbolji na svetu, da smo najbolji u regionu, da smo najbolji u istoriji, nejasno je da li neko u Vladi Republike Srbije misli da oni svi to rade u interesu građana Srbije ili iz svojih sopstvenih interesa. Sa tim u vezi bih uputio pitanje Vladi Republike Srbije, gospođi Ani Brnabić i gospodinu Siniši Malom – gde je konkretan interes Srbije da proda „Komercijalnu banku“? Dakle, banku koja posluje sa profitom, banku u koju građani Srbije imaju poverenje baš zato što je državna i to za čini se neki mali novac, odnosno manji, koliko ta banka zaista vredi, i to „Novoj Ljubljanskoj banci“, banci koja je naslednik, odnosno sledbenik „Ljubljanske banke“ koja je već zadala mnogo problema građanima Srbije i bilo je mnogo problema sa starom deviznom štednjom, odnosno ta banka je opljačkala građane Srbije. Umesto da se, što bi jedna slobodna, suverena i odgovorna država uradila, sa strane NBS, stavila blokada na jedan takav ugovor, odnosno transakciju, gde bi se „Nova Ljubljanska banka“ ocenila kao nelikvidna i kao sumnjiva i automatski odstranila iz te ponude, država Srbija je „Komercijalnu banku“ prodala i time zaokružila monopol stranih banaka na domaćem tržištu. Mi danas osim „Poštanske štedionice“ nemamo ni jednu ozbiljniju banku u Srbiji, a svakako „Poštanska štedionica“ nije mogla da se poredi ni sa brojem korisnika, ni sa kapitalom sa „Komercijalnom bankom“. Zašto smo mi apsolutno dali strancima monopol na bankarsko tržište u Srbiji? Gde je tu naš konkretni interes? Šta će oni to nama dobro doneti? Da li shvatate da svaka država u Evropi, ozbiljna država ima veliki udeo na domaćem tržištu, od te Nemačke na koju se mi pozivamo, gde je više od 30%, do nekih manjih zemalja? Ono što je dozvoljeno Jupiteru, to nije dozvoljeno i volu, pa tako ono što je u redu za neke zapadne države, to ne može da bude slučaj sa Srbijom, jer Srbija treba da bude u kolonijalnom ili polukolonijalnom položaju i ne sme da ima domaću banku, a kao i sve ono što se kritikuje od strane SNS, pljačkaške privatizacije i slično iz vremena posle 5. oktobra, tako se i nastavilo, čini se baš na primeru „Komercijalne banke“, da se sistematski uništavaju javna dobra, javna preduzeća kako bi se na kraju prodali ispod cene i na taj način se stekao utisak da država u stvari nije mogla to da kontroliše. Dakle, pozivam nadležne organe, odnosno NBS da ne dozvoli da do ovoga dođe i da država Srbija, odnosno Vlada ponovo razmisli o ovoj prodaji i da zadrži najveću banku, „Komercijalnu banku“ u svom vlasništvu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Fatmir Hasani. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam Vladi Republike Srbije – zašto se ne investira u najnerazvijenije opštine u Srbiji, na jugu Srbije, pogotovo u naše opštine Preševo, Bujanovac i Medveđu? Tamo su ove opštine ostale ekonomski nerazvijene, ali mi u Srbiji imamo još puno opština koje su nerazvijene i treba država da ima u vidu i najviše da investira u nerazvijene opštine zbog toga što mladi ljudi najviše idu iz nerazvijenih opština, a razlika u ekonomskom razvoju između opština je velika. Imamo opštine u Srbiji gde ne možeš da nađeš radnike za neki novi pogon, a imamo opštine gde imaš radnika koliko hoćeš. Zato mi treba da imamo neku strategiju da se u celoj zemlji jednako investira i otvaraju najviše pogoni po ovim nerazvijenim opštinama, zbog toga što tamo imamo radnu snagu. Država troši za mlade ljude za školovanje i za sve to i posle 25. godine mi ne možemo da ih zaustavljamo, oni idu na zapad, a država troši i ne može da ih zaustavi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažena predsednice Skupštine Republike Srbije, uvažene koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, teška saobraćajna nezgoda koja se dogodila pre neki dan u novopazarskom naselju Selakovac, u Ulici Dubrovačkoj, uznemirila je zaista javnost u Novom Pazaru i pokrenula niz pitanja koja se odnose, pre svega, na bezbednost učesnika u saobraćaju i bezbednost saobraćaja u gradu Novom Pazaru. Uznemirujući snimak ove nezgode u kojoj je teško povređena jedna 27-godišnja žena i njeno dete, zaista je zgranuo i uplašio građane Novog Pazara i alarmirao sve nas. Ovakva situacija je zaista jedna velika opomena, pre svega, svim nesavesnim vozačima koji voze u gradovima naše države, ali i nadležnima koji su zaduženi da kontrolišu i obuzdavaju ovakve, reći ću, nasilnike u saobraćaju. Problem je utoliko veći što grad Novi Pazar ima sedam osnovnih škola koje su u neposrednoj blizini državnih puteva. Lokalna samouprava nema ingerencije da na tim državnim putevima postavlja ležeće policajce i to je jedan veliki problem, na šta su oni ukazivali već duže vreme, obzirom da su građani tražili da se i na ovoj problematičnoj lokaciji, kao i na drugim problematičnim lokacijama državnih puteva koji prolaze kroz sam Novi Pazar postave ležeći policajci i na taj način onemogući divljanje vozača koji su nesavesni. Lokalna samouprava, još jednom ponavljam, nema ingerencije da na državnim putevima postavlja ležeće policajce i to je prema mom mišljenju jedan od ozbiljnih propusta koji ima naš pravni sistem u Republici Srbiji. I građani traže što hitnije postavljanje usporivača brzine i u Dubrovačkoj ulici ili na drugim problematičnim mestima. Savet za bezbednost grada Novog Pazara za bezbednost saobraćaja je tražio od nadležnih institucija da se pozabave ovim problemom i da se omogući da grad postavi ležeće policajce u problematičnim lokacijama. Stoga, ja pozivam ovom prilikom Javno preduzeće „Puteve Srbije“ da što pre omogući da se postave usporivači brzine, tzv. ležeći policajci, na ovim problematičnim deonicama državnih puteva koji prolaze kroz sam grad. Ukoliko je to baš toliki problem, postavljam pitanje i direktoru „Puteva Srbije“ – zašto se na ovim problematičnim lokacijama ne postave kamere koje beleže brzinu kretanja vozila? Čini mi se da je istovremeno ovo jedno od mogućih i vrlo kvalitetnijih rešenja za ovaj gorući problem, ne samo u Novom Pazaru, gde je i najevidentniji, već i u drugim delovima naše države. Na ovaj način rešićemo problem divljanja neodgovornih vozača, a ponavljam vam da je na snimcima koje su zabeležile kamere na okolnim lokalima da se nečesto ovde vozi i preko 200 kilometara na čas. Bezbednost pešaka, posebno dece, mora nam biti zaista na prvom mestu, jer svi mi imamo decu koja bezmalo svaki dan idu u školu, izložena su ovoj opasnosti. Takođe apelujem na ministra unutrašnjih poslova gospodina Stefanovića da hitno ojača saobraćajnu policiju u Novom Pazaru i iznađe način da uposli, zaista, još jedan broj saobraćajaca, jer je evidentno da je malo saobraćajne policije i malo saobraćajaca u gradu Novom Pazaru, a čini mi se i u drugim delovima naše države. Hvala.
Zahvaljujem. Pitanje ima Mirjana Dragaš.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovane kolege poslanici, iskoristila bih danas mogućnost za postavljanje poslaničkog pitanja koje se odnosi na rad centara za socijalni rad. Pitanje se, naravno, odnosi na Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, koje je u nadležnosti ministra Đorđevića, i u tom smislu njima postavljam pitanje. Smatram da je ovo vrlo razuđeno ministarstvo, sa raznim oblicima rada socijalne zaštite i mera koje moraju da se sprovode u smislu pomoći porodici i najosetljivijim kategorijama stanovništva. To je najistureniji organ na terenu i oni moraju da odgovore, takoreći dnevno, na mnoga osetljiva pitanja i probleme koji se u životu događaju. Svesni smo, naravno, složenosti problema u društvu, kao i niza mera i zakona koji su u međuvremenu usvajani, takođe, u cilju unapređenja rada ovih institucija i to je svakako dobro. Međutim, i pored toga, s vremena na vreme, eskalira neki problem koji skrene pažnju na njihov rad i zahtev da se ova služba posebno osavremeni i njen rad unapredi. Ovom prilikom posebno bih se osvrnula na, nažalost, nešto što se skoro desilo sa Centrom za socijalni rad npr. u Alibunaru, koji nije na vreme uočio problem dece koja su ostala potpuno sama i bez roditeljskog staranja. Naravno, pozdravljam brzu reakciju Ministarstva u ovom slučaju, ali bih vođena ovim slučajem želela da skrenem pažnju na rad centara, koji imaju ulogu organa starateljstva kada su u pitanju deca, nemoćni i stari i bez porodica, lica koja su korisnici tuđe nege, ali isto tako na pitanja zaštita žena i dece u celini. Ne samo u ovom slučaju koji je uzburkao javnost, već i u brojnim drugim situacijama kada je izostao dovoljan stručni nadzor i nepristrasan rad centara koji imaju zadatak da zaštite decu i porodicu, pokazalo se da je neophodan još organizovaniji i bolji rad ovih institucija, niz preventivnih mera koje bi oni primenjivali, akcija koje bi preduzimali, ali isto tako oštriji i redovniji nadzor nad njihovim radom, što je uostalom i najavilo ovo ministarstvo. U nekoliko proteklih godina poznato nam je više slučajeva kada centri nisu u postupcima npr. poveravanja dece ili nekim drugim merama koje su preduzimali, nisu dovoljno zaštitili korisnika. To može biti posledica nestručnosti, nedostatka timskog rada, zanemarivanje zakonskih obaveza, a možda i prevaziđenog koncepta rada centara za socijalni rad. Zato postavljam pitanje, da li Ministarstvo, polazeći od uočenih propusta u radu centara za socijalni rad koji su, eto, nažalost, u poslednje vreme često predmet javnih kritika, planira izmene zakona u kojima bi se povećala odgovornost, obezbedila stručna, bolja kadrovska opremljenost i na taj način reafirmisala uloga ovih ustanova kojima je država poverila veliki broj značajnih ovlašćenja u pogledu brige o porodici i deci, kako bi oni uživali veći ugled i poverenje građana? Zadatak ovih službi nije da reaguju samo na problem, već i u oblasti preventive, odnosno uočavanja problema i rada na njihovom otklanjanju. Oni su nam važni, jer su institucija zaštite poverenja, ali i kvalitetne i brze akcije. Zato mislim da ovim službama u narednom periodu treba posvetiti veću pažnju i primeniti novu modernu strategiju razvoja, koja je materijalno-tehnički, a posebno kadrovski osposobljena za bolji i kvalitetniji rad, u smislu celovite zaštite najosetljivijih kategorija. Hvala.
Zahvaljujem. Marijan Rističević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje je vezano za Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Šta će Ministarstvo za državnu upravu preduzeti, ako na teritoriji opštine Stari grad opštinsko rukovodstvo, na čelu sa Bastaćem, koji je poznat po nabijanju kese na glavu političkim protivnicima, odnosno kumovima koji prikupljaju novac, dakle, šta će preduzeti ukoliko se ne formira opštinska izborna komisija? Postoji indicije da Bastać i njegova kriminalna ekipa, koja trenutno vlada na teritoriji opštine Stari Grad, neće formirati opštinsku izbornu komisiju, sa ciljem da deligitimizuje predstojeće izbore. Ukoliko to ne učine, koliko ja znam, a to pitam Ministarstvo za državnu upravu, grad Beograd treba da preduzme određene radnje da bi građani Starog Grada imali pravo da posle kriminalca izaberu novo rukovodstvo na predstojećim lokalnim izborima, koji se održavaju zajedno sa izborima za narodne poslanike, što daje posebnu težinu, s obzirom da RIK i lokalna izborna komisija treba da obave zajedničke izborne radnje, na teritoriji, ne samo Starog Grada, već u celoj Srbiji. Moje drugo pitanje se odnosi na Ministarstvo kulture i informisanja, a i druge organe, šta će preduzeti povodom, po meni širenja lažnih vesti, od organizacije koja se zove BIRODI? Ta organizacija je poznata po tome što njeni predstavnici sede u ekspertskom timu Dragana Đilasa, zajedno recimo sa ovim Čedomirom Čupićem, poznatim kao seksualni predator na fakultetu, kao čovekom koji je falsifikovao svoje kolege i za to priznao u tužilaštvu krivicu, onda možete zamisliti kada takve moralne veličine, koje se druže sa gospodinom Čupićem i koji su članovi Đilasovog ekspertskog tima, za svaki slučaj za Šolakovu i Đilasovu televiziju objave da je to televizija koja ima najbolje izbalansirani program i uređivačku politiku. Po meni to spada u širenje lažnih vesti. Ne znam zašto je ova država dopustila da strane televizije, a ja sam vas upozoravao godinu dana, da strane prekogranične, fiktivno strane prekogranične televizije, registrovane fiktivno u Luksemburgu, mogu da učestvuju aktivno u procesu pred izbore, odnosno čak i u izbornoj kampanji. S tim u vezi, nisu registrovane u Srbiji, ne znaju kada su izbori u Luksemburgu, a ovde će emitovati program i ova nevladina organizacija BIRODI pokušava da to što oni rade, protiv Vlade Republike Srbije, a reći ću i protiv države Srbije, da predstave kao izbalansirani program i za mene BIRODI nije nevladina organizacija gospodine Orliću, nego je to antivladina i antidržavna organizacija, koja širi lažne vesti. Ja sam vas upozoravao, prethodnih godinu dana, da N1 i Nova S televizija, zajedno i sa dvadesetak lažnih prekograničnih televizija, koje pripadaju Šolaku i Đilasu, će u izbornoj kampanji pokušati sve da učine da u izboranoj kampanji šire lažne vesti, da utiče na izborni proces u Republici Srbiji. Ja vas pitam, s obzirom da je u Crnoj Gori, zabranjeno emitovanje programa dve naše televizije, koji su nedvosmisleno registrovane u Republici Srbiji, emituju program u Republici Srbiji i samim tim u Crnoj Gori istovremeno se preuzima program, znači legalne su prekogranične televizije, a Crna Gora je zabranila emitovanje legalnih prekograničnih televizija, jer navodno utiču na javno mnjenje i na gospodina Đukanovića. U ovom slučaju mi dopuštamo da lažne prekogranične televizije rade gore stvari i nema nikakve reakcije države i s tim u vezi moje pitanje - šta će država preduzeti povodom širenja lažnih vesti i povodom toga što strane televizije aktivno učestvuju u izbornoj kampanji i zamislite recimo, da Rusija na takav način to radi u Americi? Hvala.
Hvala. Reč ima Sandra Božić, izvolite.
Zahvaljujem predsednice Gojković. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, moje današnje pitanje upućujem, pre svega rektorki Beogradskog univerziteta, Ivanki Popović, ali s obzirom na predmet mog interesovanja, današnjeg javljanja, postavljanja pitanja i odnos koji ta osoba ima sa rektorkom i zbog njene poznate objektivnosti moram ovo pitanje da uputim i na još dve distance, a to su Ministarstvo prosvete i Ministarstvo pravde, a po potrebi nakon ishoda i odgovora, zamolila bih i nadležno tužilaštvo da odreaguje. Naime, svima nam je poznato da se funkcioner DS Balša Božović koji je samoprozvani ekspert za sve i hodajuća Robin Hudovska parodija, svuda predstavlja kao diplomirani pravnik koji je prava završio na Beogradskom univerzitetu. To je nešto što je vrlo lako proverljivo, javnosti dostupno kao informacija. Evo, pre svega kod sebe imam njegovu konkretno izjavu da na njegovom tviter nalogu da je diplomirani pravnik. Univerziteta u Beogradu je tagovan i piše – narodni poslanik u parlamentu Srbije – ko me upozna, veruje mi. Evo, ja ne verujem baš toliko, nisam toliko sklona da verujem funkcionerima DS, tako da molim da nadležni organi mi objasne kako nakon moje provere na spisku, na sajtu koji je zvaničan, javni, dostupan Pravnog fakulteta Beogradskog univerziteta, ne postoji nigde upisano ime Balše Božovića koji bi trebalo da je završio Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu, kako se predstavlja, ali na ovom spisku videćete njega nema. Zaista sam bila temeljna kada sam istraživala i pregledala sam apsolutno sve module, sve smerove, od osnovnih studija preko master studija, specijalističkih studija do doktorskih studija i ja zaista nisam uspela da nađem nijednog Balšu Božovića koji je završio Pravni fakultet Beogradskog univerziteta. Od 1983. godine od kada se ovaj spisak zvanično evidentira, znači, svi oni koji su završili određene studije, a ja sam naravno pretraživala, i verujte mi, prvi koji mi je, da kažem, pao na pamet, koga poznajem, a završio je Pravni fakultet sa odličnim ocenama i to sa ponosom uvek možemo da istaknemo, jeste upravo predsednik Srbije Aleksandra Vučić. Naravno, on se nalazi uredno u evidenciji, kao i svako drugi ko mi je pao na pamet, ko je završio Pravni fakultet nalazi se u toj evidenciji, ali nekako Balša Božovića tu nema. Dakle, po ovome možemo da zaključimo da po Pravnom fakultetu u Beogradu Balša Božović se lažno predstavlja. Verujte mi ovo nije tek takav bilo kakav previd. Podsetiću vas da se Balša Božović 2012. godine i 2014. i 2016. godine kandidovao na listama za različite nivoe vlasti gde je pored njegovog imena stajalo, diplomirani pravnik Beogradskog univerziteta, a to je svakako isticao u medijima i u javnosti konstantno. Dakle, ovo je defakto, ja koja nisam pravnik ja sam politikolog, ali mogu da kažem da je to defakto primer lažnog predstavljanja. Evo, ovde imamo i zvanične liste 2016, 2012. i 2014. godine gde piše, Balša Božović diplomirani pravnik. Dakle, ukoliko je Balša Božović, završio bilo kakve studije, pa moguće i studije na nekom drugom fakultetu, a pominje se tu nekakva konekcija sa njegovom dobrom prijateljicom Vesnom Rakić Vodinelić, neka to javno kaže i prestane da se predstavlja lažno i na taj način obmanjuje građane Republike Srbije. Dakle, da li je završio bilo kakve akademske studije i gde? Nekoliko puta su moje kolege upravo ovde sa ovog mesta tražile, imajući iste sumnje kao i ja danas, tražile na uvid Balšin indeks, međutim, nisu imali nikada prilike da to izvanredno znanje pretočeno u ocene u indeksu i vide. Takođe, ja istražujući ovaj slučaj sada zaista počinjem da razumem nekako izfrustriranost Balše Božovića likom i delom pojedinih mojih kolega koji su zaista postigli izvanredne rezultate u svom profesionalnom angažmanu i naravno akademskom životu, koji kod njega bude određene komplekse zbog čijeg lečenja nedužni ljudi dolaze u zabludu i predmet su Balšinog politikanstva i vrlo loše propagande. Dakle, molim prethodno spomenute da odgovore na moje pitanje u što kraćem roku, jer svesni smo da su nam izbori pred vratima, a znate kako, ukoliko kažemo da je Balša Božović opet kandidat na nekoj od lista, a ja sam sigurna da će Balša Božović biti kandidat na nekoj od lista, ukoliko mu naravno šef Boško Obradović to dozvoli, ja bih na ovaj način zamolila da se pod hitno prestane sa obmanom naših birača. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Moje pitanje ide na adresu predsednika Vlade, ministra finansija i guvernera Narodne banke i tiče se teme koju je već jedan kolega maločas pomenuo, ali mislim da je suviše velika stvar da bi mogla da prođe nezapaženo i gurnuto pod tepih. To je, naravno, reč o prodaji Komercijalne banke. Ja sam sa ovog mesta više puta tu temu apostrofirao, pitao i ministra finansija ovde uživo kada je gostovala Vlada. Apelovao sam sa ovog mesta da se to ne čini sa argumentima i struke i rekao bih logike i politike da je prodaja najveće domaće banke, poslednje preostale velike domaće banke, nešto što temeljno zadire u ekonomski suverenitet ove zemlje i da, na kraju krajeva, primer i argument koji se često poteže ili se mogao čuti u poslednje vreme, kako tu prodaju Komercijalne banke ne mogu da kritikuju oni koji su sami doprinosili, prodavali domaće banke ili ih gurali u stečaj, misleći tu na neke prethodne vlasti. Ja se slažem sa tom kritikom, ali ne mislim… I sam sam, uostalom, kritikovao sve vreme to, ali ne mislim da je to onda… ali bih da se nastavi sa tom praksom za koju smo se složili da je loša. Dakle, reč je ubedljivo o najboljoj domaćoj banci i ne samo domaćoj, znači jednoj od najvećih, najsolventnijih i najpouzdanijih na teritoriji Republike Srbije, koja radi i u Republici Srpskoj i u Crnoj Gori i ima odlične bilanse. Prodaje se za, ponavljam i naglašavam, 387 miliona evra, uz očekivanu dobit kao do kraja godine da to poraste na 450 miliona, ali zvanična kupoprodajna cena je 387 miliona evra. Godišnji profit, zarada banke samo je prošle godine bio oko 70 miliona evra. Dakle, svakom laiku je jasno da je to loša računica. Tim pre što su mnogi u ovoj sali, mnogi iz ove sadašnje vlasti kritikovali, kao što rekoh, poteze i politiku prethodnih vlasti, koja je zaista to činila, ali čak ni oni nisu hteli da prodaju baš sve. Kao da je cilj bio da se sve ono što su loše činili prethodnici, nastavi i da se još radikalizuje, kao što pokazuju ovi primeri privatizacije, kažem, i kojim se, nemojmo zanemarivati tu stvar, finansijski sektor ove zemlje stavlja potpuno u ruke stranaca. Da ne govorim o tom jednom simboličkom, pa i ne samo simboličkom, i političkom problematičnom momentu da mi prodajemo Novoj ljubljanskoj banci Komercijalnu banku, u kojoj je većinski vlasnik, većinski pojedinačni vlasnik, znači, najveći akcionar, jeste država Slovenija. Znači, država Srbija prodaje banku Novoj ljubljanskoj banci, čiji je najveći vlasnik, odnosno akcionar država Slovenija. Da ne govorim primere iz sveta, gde se takođe vidi ta fraza o tome kako je država loš vlasnik nije sasvim tačna i da nijedna država koja drži do sebe i do svoje suverenosti, bez obzira na tokove slobodnog prometa, novca, kapitala i tako dalje, ipak drži neke poluge, i to ključne, finansijske, političke u sopstvenim rukama. Na stranu što je i guverner Narodne banke poslednjih par puta imao izjavu u poslednjim danima… nekoliko izjava kojima je dovodila u pitanje opravdanost te prodaje. Dakle, ja tražim argumentaciju i još jednom razloge, pošto stvar nije nepopravljiva, ali je jako blizu toga da postane popravljiva, od Ministarstva finansija, od predsednice Vlade i od guvernera Narodne banke obrazloženje zašto se, uprkos svemu, uprkos svim argumentima i struke, kažem, pa i zdravog razuma otišlo, išlo se na prodaju Komercijalne banke i time zapravo ugrožavanja, praktično suspendovanja finansijskog suvereniteta ove zemlje. Moje drugo pitanje je kratko i ide na adresu predsednika Vlade, odnosno predsednice Skupštine, ovo ću morati preskočiti, pa ću je pitati danas, večeras, predsednicu Vlade, ali za predsednicu Skupštinu - da li će u sklopu raspisivanja izbora, lokalnih izbora u Republici Srbiji, što je u njenoj nadležnosti, da li će biti, da li ima saznanja, jedno je da li će ona raspisati izbore, a drugo je da li ima saznanja da će lokalni izbori biti održani na severu Kosova i Metohije, barem u onim opštinama gde je to moguće, jer su poslednji put ti izbori održani 2012. godine. Znači, lokalni izbori na severu Kosova i Metohije su poslednji put održani 2012. godine. Posle toga nisu, nego su opštine sa srpskom većinom na severu gurnute u naručje Prištini.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, a pretres u pojedinostima ćemo nastaviti po potrebi i posle 19.00 časova. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 90. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da, na osnovu člana 101. stav 4. Poslovnika, prekidam rad ove sednice zbog održavanja sednice Dvadeset sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, koju ćemo početi u 11.00 časova, tako da određujem kratku pauzu do 11.00 časova. U skladu sa članom 101. stav 5. Poslovnika, obaveštavam vas da će sednica Dvadeset šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu biti nastavljena odmah po završetku sednice Dvadeset sedmog vanrednog zasedanja. Hvala. [[Posle pauze]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvadeset šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O UTVRĐIVANjU POREKLA IMOVINE I POSEBNOM POREZU Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju svi članovi Vlade sa njihovim saradnicima iz nadležnih ministarstava. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici, kao i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Sada sam dobila obaveštenje da će nadležni ministar biti prisutan od 11.30 časova. Određujem pauzu do 11.30 časova. To je nekih 15 minuta.
Mi smo se u načelnoj raspravi izjasnili vezano za ovaj zakon i mislimo da ovaj zakon ne bi trebao da bude usvojen. Predložili smo da se povuče iz procedure, jednostavno, zato što je ovo samo predizborni trik od kojeg neće biti apsolutno nikakve koristi, koji neće poslužiti svrsi o kojoj se govori u javnosti, a u javnosti se već godinama priča kao da će sad sve da se okrene naglavačke kad ovaj zakon bude usvojen. To naravno nije tako, niti će biti nekog efekta, niti će biti nekih posledica za one koji su se obogatili bez dokazanog pravnog osnova. Mi imamo u našem zakonodavstvu potpuno uređen taj sistem utvrđivanja neosnovanog bogaćenja. Neosnovano bogaćenje je ono koje se ostvaruje kroz krivična dela. Ako ćemo ovo raditi bez valjanih sudskih postupaka, ako će se ovim baviti samo činovnici Uprave prihoda, onda tek to znači da neće biti nikakvog efekta i da neće biti nikakvog rezultata. Vi želite da ostavite u javnosti utisak kako ste vi svi dostupni sudu javnosti, a dobro znamo da, pre svega, vaša imovina, imovina vaših funkcionera i sadašnjih i bivših neće biti na dnevnom redu, neće niko o njoj raspravljati. Mi ćemo u toku rasprave danas da vam skrenemo pažnju za sve ono gde bi trebalo da, ako već usvojite ovaj zakon, odakle bi trebalo da počnete i šta bi zapravo trebalo da uradite. Znamo da to nećete uraditi, znamo da je ovaj zakon samo jedan pamflet, jedan predizborni letak, najbolje ga tako nazvati i Srpska radikalna stranka predlaže da se ovaj zakon povuče iz procedure.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je potpuno ubeđena da je ovaj zakon zaista jedan predizborni. Kad je koleginica rekla da će poslužiti kao pamflet, ne znam da li će se deliti od vrata do vrata ili možda bacati iz vazduhoplova. Ostaje da vidimo kako će to biti. Ovaj zakon bi možda imao smisla da je u Švajcarskoj. U Srbiji je ovo samo jedna poruka glasačima da ćemo kao da se borimo, mi kao društvo, vi kao vlast da ćemo se boriti protiv onih koji su na nezakoniti, odnosno nelegalan način stekli neku imovinu. Šta je ovde vrlo interesantno? Član 1. ovog zakona predviđa da će se on odnositi uglavnom na fizička lica. Oni koji su vaša preteča, ne svih, naravno, nego i u vašem sistemu vlasti postoje ljudi koji su produžena ruka Vlahovića, Đelića, Labusa i drugih, i oni su lepo svoj kapital ili pretvorili u neke druge vrednosti ili u neka finansijska sredstva, pa izneli iz Srbije, ili su preneli na neka druga lica, ili su sada nastali pravni subjekti. Iz ovog zakona se ne vidi da će se on primenjivati i na njih. Ovo nije smelo uopšte da se stavi u pravni promet, odnosno, nije se smelo ići sa ovakvim predlogom, jer ovo će biti samo jedan odnos prema onima koji misle drugačije, prema onima koji žele da zaštite imovinu Srbije, imovinu Srbije, ne svoju ličnu. Prema njima će biti ova oštrica uperena, a da će dati neke efekte ovaj zakon, mi smo potpuno sigurni da od toga neće biti ništa. Zbog toga za ovakav zakon ne možemo i nećemo glasati.
Hvala. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Đurić, Tatjana Macura, Ljupka Mihajlovska, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dakle, ako se iskreno želi, ako ova vlast iskreno želi da se uhvati u koštac sa kriminalom, da iskreno želi, svakako se ne bi čekao poslednji momenat i vreme predizborne kampanje koja još nije zvanično počela, ali samo što nije, a vi je promovišete, između ostalog, dnevnim redom ove sednice. Mi smo vam skretali pažnju da za sve ove godine, koliko ste prozivali, koliko ste kao vladajuća stranka i vladajuća koalicija prozivali neke bivše imenom i prezimenom i bogatstvom, zapravo niste uradili ništa zato što nijedan kriminalac kojeg vi nazivate kriminalcem nije procesuiran. To govori u prilog tome da vi niste iskreni u nameri da se suočite sa tim. Naravno, čovek se odmah pita zbog čega, a rekli su nulta tolerancija prema korupciji, kriminalu, a korupcija i kriminal cveta li cveta. Ne da je nulta, nego sa nekoliko nula i ko zna koliko brojeva ispred. Dakle, da ste hteli istinski da se borite sa kriminalom, da vratite otetu imovinu, da vratite sve ono što je stečeno kriminalnim radnjama, vi ne biste dozvolili da za nekoliko meseci dođe do zastarelosti postupaka koji su mogli biti vođeni protiv Miroljuba Labusa, Đelića, Vlahovića, Dinkića, Pitića i ostale bulumente iz tog vremena. Nismo zaboravili da je Aleksandar Vučić, kao poslanik SRS, pokazivao ono zatvorsko odelo za Dinkića i tvrdio da će Dinkić biti uhapšen. Da je ostao u SRS, sigurno ne bi promenio stav ni prema kriminalu. Ovih dana, recimo, drže se neke, mislim da neki predstavnici ministarstava učestvuju u tome, radionice, kako vi to zovete, ne znam kako se to moderno kaže, gde se mladi ljude uče kako treba da zarađuju novac itd. Zamislite predavač Pitić. Pitić je sa mesta ministra postao vlasnik banke, pa je onda postao vlasnik fakulteta. Sada taj njegov fakultet naravno objašnjava mladim ljudima kako mogu da se obogate, valjda kao on. Računa on se obogatio, nije krivično odgovarao i evo recept. Dakle, vi ovde govorite, dugo već govorite o bogatstvu Dragana Đilasa, govorite o krađi novca na mostu. Da li je moguće da je to samo priča radi priče, a očigledno jeste, da vam ne pada napamet da se povede jedan ozbiljan postupak da se to definitivno utvrdi? Mi vam govorimo godinama o tome da je Dragica Nikolić preko svoje fondacije oprala i ukrala ogromne količine novca. Pitamo mi evo javno, i bez zakona ovog smo pitali, kako može Tomislav Nikolić da ima tri vile na Savi, da ima na Senjaku vilu, da ima stan u pametnoj zgradi, da ima crkvu, da ima latifundiju u Bajčetini? Kako je to mogao da zaradi? Kako može Zorana Mihajlović da nosi ogrlicu od 14.000 evra? Još kaže - to je bilo na sniženju, realna cena je 42.000 evra. Da li je moguće da se vi ne pitate da li će to biti predmet razmatranja kada usvojite ovaj zakon? Pa neće, neće, zato što među vama postoje zaštićene vrste. Zaštićene vrste biće i dalje netaknute. Nema danas ovde ministra Stefanovića, koji je bio prvi dan kada smo raspravljali o ovom predlogu. Na vašem glavnom odboru ministar Stefanović je rekao Vučiću da je Zorana Mihajlović njemu poslala inspektore i policiju na vili na Bežanijskoj kosi i od tada se pojavila vest da on ima vilu na Bežanijskoj kosi. Mi ga pitamo - kako je došao do te vile? Onda je Vučić jedanput objasnio da je prodao stan od 90 kvadrata pa kupio tu vilu. Odakle mu stan od 90 kvadrata, a svi znamo njegov profesionalni put? Ima toliko toga što bi stvarno trebalo i što bi moglo i što je moglo i bez ovog zakona. Ovaj zakon vam nije potreban. Danas će i ovih dana ljudi u Srbiji da kažu kao što će vaši poslanici da kažu - ovako radi odgovorna Vlada, bravo Vlada. Znate, psihološki, pola miliona ljudi živi od garantovanog najnižeg ličnog dohotka od 30.022 dinara i kad vi takvim ljudima kažete - evo mi smo vlast koja se bori i koja će oduzeti imovinu svakom onom ko ne bude dokazao kako je došao do te imovine, ljudi će se radovati da mu se komšiji uzme kuća, da se drugom komšiji uzme neka firma, itd. Vi na taj način tom patetikom, licemerstvom, psihološki pokušavate da utičete na ljude u predizbornoj kampanji i zato nudite ovaj zakon koji je najobičniji papirčić, koji apsolutno ništa ne znači.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo vam kroz naše prethodne diskusije više puta ukazivali da ovaj Predlog zakona nije utemeljen u Ustavu Republike Srbije i da Ustavni sud svakako mora da ga ospori i da ovakav zakon koji donosite nije suštinskog već marketinškog tipa koji donosite uoči predizborne kampanje. Ono što je nesporno jeste da ova vlast zatvara oči pred kriminalnim radnjama svojih najviših funkcionera i da uporno izbegavate da ih procesuirate i da stanete na put da se spreči ozbiljan kriminal koji je zastupljen u najvišim organima vlasti. Da ne postoji dobra volja ili je nesposobnost u pitanju ili ne smete ništa da preuzmete samo zato što to ne dozvoljavaju strane agenture jeste činjenica da i posle otkrivanja raznih afera i umešanosti ministra Zorane Mihajlović i njenih najbližih saradnika, koje u poslednje vreme hapsite pa ih puštate, njihova umešanost u ozbiljan kriminal, a vi ništa ne preduzimate. U više navrata ministar Mihajlović je istakla da nema nikakva primanja od Vlade Republike Srbije, da zarađuje od „Megatrenda“, a da troši mnogo više od onoga što njena imovinska karta pokazuje. Zatim se postavlja pitanje – da li ćete kada su u pitanju javni izvršitelji, koji su se na muci osiromašenog naroda obogatili, koji su im oteli kuće i stanove zbog toga što nisu bili u stanju da plate komunalne usluge, zato što nisu mogli, da li ćete i njihovu imovinu ispitati? Na žalost, sumnjamo da hoćete, jer i pored podrške više od 100.000 građana Republike Srbije ne postoji dobra volja da se u Narodnoj skupštini na dnevnom redu nađe Predlog zakona SRS o izvršnom postupku i obezbeđenju, kojim bi bili ukinuti javni izvršitelji, a postupak izvršenja vraćen u sudove, čime bi bila zaustavljena pljačka najsiromašnijih građana Srbije koji nisu u stanju da plaćaju svoje dugove. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Na član 9. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Ovaj Predlog zakona liči na one parole – uzmi račun, prijavi komšiju i slično. Na prvo mesto značaja ovde se stavljaju posebna ovlašćenja jedinice poreske uprave, a da li je poreska uprava pre donošenja, odnosno ovog Predloga zakona proverila koliko je informativno građana Srbije prijavilo svoju imovinu koja prelazi 35 miliona, što je bila obaveza od 2013. godine po Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Verujem da mi nemamo takav podatak, a da se želeo zaista postići pravi efekat ili bilo kakav iskreni efekat po ovom zakonu to bi morali sigurno da uradimo. Međutim, vi to niste želeli svakako da uradite. Kada smo malopre rekli da postoji kontinuitet između finansijskih eksperata od 2000. godine, posebno 2003, 2004. godine i sve do 2012. godine sa današnjim sistemom vlasti vi to izgleda niste marili, za tu našu konstataciju, odnosno za tu istinu, za tu činjenicu. Kako vi objašnjavate i tumačite prodaju „Komercijalne banke“? To je rušenje ili urušavanje monetarnog sistema države Srbije. Videćete kakve posle ove privatizacije, prodaje, kakva finansijska kriza može da nastupi kada to budu svetski moćnici poželeli, a onda građani Srbije će da se pitaju šta se desilo. Možda je nekima lako i da se nasmeju na ovo što mi pričamo. Oni su svoje životne egzistencije obezbedili ne samo za sebe, nego i za neke svoje potomke, a šta za one koji još uvek danas nemaju posao? Pre nekoliko dana, nisam mogao da verujem da postoje ljudi čija je penzija 14.500 dinara – 15.000 dinara. Kada se to podeli u dva dela, kako se ona prima, to je 7.000 dinara. Ti građani se ne smeju. Njima nije do smeha. Njima je veliki problem kako da prežive, kako da iškoluju, da pomognu svojoj deci i svojim unucima, kako oni da dočekaju sutrašnji dan, i nije im uopšte do smeha. Ovaj zakon, još jednom ponavljamo, zaista je potpuno besmislen i donosite ga u vreme kada je svako ko ne mora biti ni politički veš, ne mora biti ni ekonomski ekspert, ali ako zna šta treba da se desi u naredna dva meseca to je da se sprovedu izbori, njemu će biti potpuno jasno zbog čega je ovaj zakon baš sad, pa ako ste želeli da postignete neki efekat, ako ga nije bilo godinama – zašto niste sačekali da prođu izbori? Vi samo želite da pošaljete poruku kako ćete se boriti protiv onih koji nešto imaju, a građani Srbije zbog toga što oni vrlo često teško žive, sigurno ne svi, nisu voljni da prime dobre informacije i dobre vesti da njegov komšija, da njegov možda čak i bliski prijatelj ili rod mogu da imaju od čestitog rada više zarađenog i da malo bolje žive. Način na koji se živi u Srbiji, način na koji vi sprovodite vlast kod velikog broja građana izaziva zavist. Nisu procenti… Ko je, kolega Mirčiću rekao da SNS neće pobediti na ovim izborima, jer neće imati 100% osvojenih glasova? Otvaranje konzulata, predstavništava u nekim mestima gde ne može da se izvrši nikakva kontrola ukazuje na nečiju želju. Da li vi svi to želite, da li ste vi svi saglasni sa tim, to je drugo pitanje, ali na tome se na terenu uveliko radi. Hvala vam.
Hvala. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, ovaj zakon je protivustavan i vi kao ekonomista i stručnjak za tu oblast vrlo dobro znate da se na ovakav način ne utvrđuje nečija imovina i da za to postoje zakoni koji su na snazi, sa raznim izmenama i dopunama, već unazad 20 godina. Kada je uveden porez na dohodak građana, čini mi se 2001. godine, a i kasnije, izmenom Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji tačno je definisano kako neko može da izvrši izbegavanje, evaziju poreza, svoje obaveze i koji član Krivičnog zakona njega u krivičnom postupku tereti zbog toga. Sad je zaista neverovatno da vi ovako nečim što je apsolutno i neprimenljivo i, opet ponavljam, protivustavno, želite navodno da ispitate nečiju imovinu. Niste se bavili onim što je od vas zvanično i od svih državnih organa unazad sedam godina tražila SRS – da ispitate imovinu tadašnjeg predsednika Republike Tomislava Nikolića, a sada ste mu dali da vodi neko izmišljeno koordinaciono telo gde je uposlio sve one svoje iz Predsedništva, rođake, prijatelje, šuraka, već ne znam koga. Apsolutno je jasno da Tomislav i Dragica Nikolić i njihovi sinovi nisu mogli da zarade milione i milione evra. Evo, svedoci smo toga i ja i gospođa Gojković i gospodin Mirčić. Mi njega poznajemo od devedesetih, ja od 1992. godine, vi još malo ranije, gospođo Gojković. Kako je neko mogao da stekne toliku imovinu, a da se ne bavi kriminalom? Onda su preko Fondacije Dragice Nikolić oprali, jel se to tako žargonski kaže, gospodine ministre, što ste vi trebali da proverite i nadležni iz vašeg ministarstva i nadležne inspekcijske službe, kroz Fondaciju Dragice Nikolić i razne izmišljene radove u gradu Kragujevcu stotine hiljada evra. Više takvih poslova, onda je to nekoliko miliona evra. Zamislite, gospodine ministre, samo na izgradnji jednog dečijeg parka, sad ćete reći – pa, to je, eto, humana misija, napravi se jedan park. Ne nije, to je bio način da se opere ogroman novac i to je javna tajna u gradu u kojem ja živim. Dragica Nikolić je za izvođenje tih radova prikazala 600.000 evra. Ono, po procenama svih ljudi koji se bave arhitekturom, građevinskim poslovima i, na kraju, to se nalazi preko puta moje zgrade, znači, mesta gde ja živim, ne košta više od 50.000 evra. Sve je to urađeno preko preduzeća „Banković d.o.o.“ iz Crne Trave. Znači, našli su neku fantomsku firmu, kao i „Jezero lejk“ Kragujevac i slični, i to su veoma proverljivi podaci. Evo, danas ističe, jel tako, rok za predaju završnih računa onih koji su po zakonu obavezni to da urade. Molim vas, gospodine ministre, ako danas jedno preduzeće, inače, da vam kažem da juče skoro ceo dan nije radio portal APR-a, pa se ljudi muče i ne mogu to da urade onlajn, što tako pompezno promovišete. Dakle, oni su morali da podnesu, kao i svako udruženje građana, evo gospodin Stojanović je više puta rekao da je i on na čelu jednog takvog udruženja, završni račun o svom poslovanju. Pošaljite, u svako preduzeće odlazi jedan inspektor iz organa Poreske uprave. Na području grada Kragujevca ili Beograda, već gde je njihovo sedište, veoma jasno se vidi kako su i na koji način preko raznih firmi, ćerki firmi, preko rođaka i prijatelja stekli ogromno bogatstvo i to je za zatvor, za krivičnu odgovornost. Uz sve ove druge koje poznajete iz tog perioda, a to su ovi čelnici i kriminalci iz DOS-a koji su se tako provukli, evo sada će 20 godina od tog petooktobarskog mafijaškog puča, znači, zastariće njihovo krivično delo otimačine, pljačke, upada u Saveznu upravu carina od strane Mlađana Dinkića automatskim puškama i svih tih dosovskih satrapa i vi ništa niste uradili. Sada, eto pred izbore donosite jedan zakon koji je em protiv ustava, em neće da tretira upravo one koji su izvršili najveće pljačke ove države i ovog naroda.
Hvala gospođo Jovanović. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsedniče. Nije bilo preke potrebe da se ovaj zakon donosi, imajući u vidu da je Zakonom o poreskom postupku i poreskoj administraciji, pre svega u članu 59. izričito propisano kako se unakrsno ispituje poreklo imovine. Dakle, treba postaviti pitanje i odgovornost nadležnim organima koji su bili zaduženi za ovu oblast. Dame i gospodo, gospodine ministre, još 1974. godine posle Drugog svetskog rata je donet prvi zakon o ispitivanju porekla imovine. Taj zakon je imao dosta dobrih strana. Posle tog zakona i njegovog prestanka je donet nov zakon 1984. godine i on je prestao da važi. Dame i gospodo, ono što je trebalo i moralo da se radi, to je moralo da se pohapsi banda pljačkaša koji su opljačkali, pre svega neposrednom pogodbom, kada je prodat „Sartid“, a bila je podneta i krivična prijava i pokrenuta istraga protiv Nemanje Kolesara. U tom postupku su bili saslušavani i Miroljub Labus, Božidar Đelić i Aleksandar Vlahović. Šta je bilo, dame i gospodo, i zašto se ne bavimo ozbiljnijim stvarima i ozbiljnijim problemima u ovoj državi? Šta je bilo sa „Lukom Beograd“, sa „Nacionalnom štedionicom“, „Veterinarskim zavodom“, „Galenikom“, „C-marketom“, „Šinvozom“, „Keramikom Kanjiža“, IP „Prosveta“, koncesijom za autoput Horgoš – Požega, izvozom šećera, 10.000 šlepera? Dame i gospodo, poštovane kolege, Kole je uvezao 10.000 šlepera šećera od trske da bi u ovoj državi prepakovao i prodao po duplim cenama i tako zaradio prema nekim procenama oko 40 miliona evra. Dakle, bilo bi nužno i potrebno da se pokrene pitanje i reši i raspravi 24 privatizacije koje su predstavljale najveću pljačku u istoriji ove države. Te pljačke su nanele štetu više milijardi evra i o tome je čak Vlada Republike Srbije raspravljala. S druge strane, tu je dame i gospodo, i Verica Barać pokojna, ukazala na brojne probleme i kriminalne delatnosti koje su se odvijale u ove 24 pljačkaške privatizacije. Nije samo da se radi o 24 pljačkaške privatizacije, dame i gospodo, radi se o 2.800 preduzeća koja su prodata za vreme žutih mrava i žute gerile. Postavljam pitanje, gospodo poslanici, zašto se kriminalci iz bivšeg režima ne gone? Zašto se kriminalci ne gone i ne hapse, koji su naneli tolike štete radnicima i građanima Republike Srbije, da ovo ne bi trebalo da se prašta ni da se zaboravlja, već se mora pristupiti pokretanju krivičnih postupaka? Ko je kriv za ovo? Kriva je bivša vlast, ali i ova vlast ima takvo pravosuđe, ima tužioce takve koji krivične prijave tih kriminalaca i pljačkaša drže u fioci. Tu su problemi, dame i gospodo, poštovani poslanici. Da smo imali tužilaštvo nestranačko i da su bili nezavisni, da politika na njih ne može uticati, mnogi bi se našli u zatvoru. Šta je najbitnije? Ne samo da odu u zatvor, nego smatram da njima treba oduzeti imovinu koju su opljačkali. Bez oduzimanja imovine i vraćanja građanima, nema pravde.
Hvala, gospodine Jojiću. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dužni smo, mi srpski radikali, radi javnosti da objasnimo neke stvari. Naime, mi ovde zastupamo jasan princip da, pre svega, treba gledati interes države. Kada je u pitanju oporezivanje i kontrola onih koji se bave politikom, mi smo za mnogo rigoroznije mere nego što su predviđene ovim zakonima. Svako ko se bavi politikom treba da bude pod kontrolom državnih organa, pojačanom kontrolom. To ništa nije novo, ali se bojimo kampanje, kampanje u smislu negativnih posledica koje mogu da se dese. Mi smo svi svedoci da se pre izvesnog vremena vodila kampanja protiv ministra finansija i to zamislite čoveka koji je bio, kako to potvrđuju argumenti, bio fantastičan studen, magistarski rad uradio, a onda je doveden u pitanje njegov doktorat. Svedoci smo, pošto sedi ovde ministar, kada se uspelo od strane nekih da se nanese šteta ne samo ministru, nego i Vladi, da se stalo sa takvim akcijama. Mi smo očekivali da će ti dušobrižnici da krenu dalje, da će imati podršku Vlade, da svi ministri, ako su već krenuli na jednog ministra, da svi ministri budu pod lupom i kada su u pitanju i diplome i kada su u pitanju fakulteti, kada su u pitanju njihova usavršavanje, a pogotovo kada je u pitanju imovina. Međutim, stalo se. To je ta kampanja. To ima duboke korene, još seže posle Drugog svetskog rata, kada su oni čupali brkove tzv. kulacima da bi im vadili žito i kukuruz sa tavana i podruma i ovo malo lični simbolično na to. Krenućemo kampanju, a onda ćemo u prvi plan da stavimo da se to odnosi na one koji se bave politikom, pa će se oni buniti. Ne, treba država da kontroliše i svoje funkcionere i one koji su se opredelili da se bave politikom, jer tu je povećana odgovornost. Ali, protiv smo toga da se nanosi šteta tako što će se vršiti hajka, pa onda će oni koji imaju kapital, gde su raspoloženi i voljni da ulože taj kapital u ovoj državi, taj kapital plasirati van ove države, a mi ćemo kasnije, što kaže, da se kajemo, da kažemo napravili smo grešku. Ne može se tako voditi država. Mora da se razmišlja na način šta je to korist državi. Ovde se zamenom teza ide na to da srpski radikali, na neki način, prave opstrukciju, jer se boje za preispitivanje imovina njihovih ličnih ili bilo koga drugog. Sedeli smo pre neki dan ovde, slušali mi svi ovde i ćutali što je žalosno, kada je neko od kolega ili koleginica čitao imovinu Dragana Đilasa, spisak imovine Dragana Đilasa. Otud joj dokument? Otkud vam taj dokument? Ko vam je dao taj dokument? Da li je to tačno? Da li je to istina? Da li je to hajka na jednog čoveka koga ja politički uopšte ne mogu da shvatim i da razumem? Ne slažemo se, ali zar to nije otvaranje neke nove ere kada će neko na volšeban način doći do podataka da li su tačni ili lažni, da čita spisak imovine, pogotovo stanova? Ti ljudi imaju decu, valjda postoje institucije u ovoj državi. Za to se mi borimo i zalažemo srpski radikali, da sve ide kroz institucije.
Hvala, gospodine Mirčiću. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Ovaj amandman zapravo upozorava na ono što je stav SRS. Vi ste ovde predvideli da u postupku kontrole se utvrđuje nezakonito stečena imovina fizičkog lica i njena vrednost. Mi smo rekli da to može samo na osnovu pravosnažne sudske odluke. Ne može čak ni u zemljama gde je korupcija na znatno nižem nivou nego kod nas, ne može se prepustiti nekim činovnicima da oni određuju da li je nečija imovina stečena na osnovu zakona ili na neki drugi volšeban način. Šta vi očekujte, da će tamo neki poreski službenik da procenjuje da li je neko nešto nasledio, da on čita, kako će poreski službenik da čita rešenje o nasleđivanju, kako će da čita kupoprodajne ugovore, kako će da čita ugovore o poklonu, kako će da čita koncesione ugovore, kako će da čita ko zna šta. Prosto, ljudi nisu iz te struke. Vi dozvoljavate ovim zakonom da, kako se ono kaže – dva loša ubiše Miloša, dva bez duše, jedan bez glave. Nikoga mi ne branimo unapred i ne napadamo nikoga unapred, ali dešavaće se da će službenik Poreske uprave, njih nekoliko, po nečijem nalogu naravno, nekog koordinatora ili tako, ko vedri i oblači, reći će – e, ovaj nam politički ne odgovara, hajde pronađi mu, ima tamo neku kuću, čuo sam da ima i neke pare u nekoj banci, hajde traži te podatke i toga treba da skembamo. To nije način da se suštinski uredi ova oblast. To može samo na osnovu pravosnažne sudske presude. Nikome ništa ne može da se uzme. Vi ste uveli ove izvršitelje da otimaju, da ostavljaju ljude bez krova nad glavom. Sad će ovi poreski službenici da ostavljaju ljude bez krova nad glavom. Dakle, kome god vam padne napamet vi ćete da ti ovlašćenje - oduzimaj, cepaj kožni mantil, i ko 47.
Hvala, gospođo Radeta. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite, gospodine Ljubenoviću.
Hvala, predsedavajući. Poslanička grupa SRS podnela je amandman na član 15. Predloga zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebno u porezu. Član 15. se odnosi na poresku osnovicu za poseban porez. U stavu 1. ovog člana su odredbe kojima se definiše kako se utvrđuje osnovica poreza. Ovaj stav glasi – osnovica posebnog poreza utvrđuje se u vrednosti nezakonito stečene imovine koje čini zbir revalorizovane vrednosti utvrđene nezakonito stečene imovine za svaku kalendarsku godinu koja je bila predmet kontrole. Srpska radikalna stranka predlaže amandmanom njegovu izmenu tako što se reč – nezakonito briše. Ovo amandmansko rešenje smo predložili iz razloga što se nezakonitost utvrđuje u sudskom postupku. Pažljivo analizirajući obrazloženje koje je dao predlagač zakona, nemoguće je ne primetiti jednu bitnu stvar koja je navedena, a to je da zakon uspostavlja mehanizam koji, između ostalog, omogućava i da imovina stečena koruptivnim aktivnostima potpadne pod režim posebnog oporezivanja. Slažemo se sa time da sva imovina mora da potpada pod režim oporezivanja, ali izražavamo i bojazan da bi se mogle stvoriti mogućnosti zloupotrebe ovog zakona, jer bi novčana kazna mogla ostati jedna sankcija za one koji su bili korumpirani. Onaj ko je korumpiran nastaviće i to da bude, možda će nakon određenog vremena platiti određenu kaznu i nikom ništa. To nije iskren način borbe protiv korupcije. S obzirom na to da se radi o važnom zakonu, ovaj amandman doprinosi poboljšanju kvaliteta teksta zakona. Hvala.
Hvala, gospodine Ljubenoviću. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite, gospodine Stojanoviću.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 16. Predloga zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnim porezu. Ja sam svojim amandmanom tražio da se reči: „Jedinica Poreske uprave“, zameni rečima „Poreska uprava“. Smatrao sam da se na ovaj način tekst zakona definiše na bolji i precizniji način. Poznat vam je stav SRS da mi principijelno nemamo ništa protiv da se stvari u ovoj oblasti urade na način kako to najviše odgovara našim građanima. Međutim, više nego očigledno je da se ovaj zakon donosi iz marketinških razloga i da on služi samo u predizborne svrhe. Postoji opravdana bojazan da će se ovaj, kao i mnogi drugi zakoni, primenjivati selektivno, što će stvoriti dodatne probleme našoj zemlji i našim građanima. Imovina, pogotovo privatna imovina je nešto sa čim se niko ne bi smeo igrati. Nema toga kantara na svetu koji će na pravilan način izmeriti nečiju imovinu. Naravno, tu pre svega mislim na imovinu koju poseduje prosečan ili malo boljestojeći građanin. Kao lice koje je rođeno i sve do nasilnog egzodusa živeo sam na Kosovu i Metohiji i ja i moja porodica smo posedovali solidnu imovinu u našem rodnom Gnjilanu. Država Srbija se ogrešila svojim neodlučnošću i beščasnoj međunarodnoj zajednici, kojoj se sve vreme udvara, zbog svoje iluzije evropskog puta i nije adekvatno reagovala na zaštiti državne, društvene i privatne imovine. Narod je morao u bescenje da prodaje svoju pradedovsku imovinu i tiho nestaje u samoći i tugom, a šire se groblja širom Srbije. Proteraše nas albanski teroristi, uz podršku međunarodne zajednice, a država Srbija svojom nedovoljnom brigom dodatno nas šamara i ponižava. Zakon nije dobar, zato treba da se povuče iz procedure. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Stojanoviću. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih pažljivo isproveravao, a tu su potrebne jake jedinice, jaki eksperti i pažljivo bih isproveravao imovinu bivših funkcionera za vreme ovog žutog bivšeg režima, jer postoje indicije po kojima bih ja uhapsio celu Vladu Mirka Cvetkovića. Ja bih to da se odmah hapsi, zajedno sa njim. Evo, navešću samo jedan podatak. Ta ekipa je prodala „Srbijaprojekt“, tako se zvala firma, za milion i po evra. Znači, celu firmu za milion i po evra. A potom su akcionari te firme postale i osobe koje su bile u onoj "Beloj knjizi" čuvenoj. Potom je od istih tih akcionara iz "Bele knjige" samo jednu zgradu, koju je prodao zajedno sa firmom, kupila za četiri i po miliona evra. Znači, prodala firmu sa više zgrada za milion i po evra u Beogradu, a samo jednu zgradu od 1.800 kvadrata kupila Vlada, prvo prodala pa kupila po tri puta većoj ceni. Da li tu treba ijedan drugi dokaz da treba slančiti Mirka Cvetkovića i celu tu Vladu, zajedno sa ovim Nikezićima, bog otac znao kako su se zvali svi ti njihovi eksperti. Da čudo bude još veće, zgrada je kupljena bez tendera, znači prodata je cela firma koja je imala više zgrada za milion i po, a jedna zgrada kupljena je za četiri i po miliona evra, za tri puta veću cenu. Gle čuda, bez tendera je kupljena. A znate li za koga, za čije namene je kupljena? Za Agenciju za borbu protiv korupcije. Da li se nama stranka bivšeg režima to podsmevala? Prodali firmu sa više zgrada za milion i po, a samo jednu platili četiri i po miliona evra, bez tendera, i to za Agenciju za borbu protiv korupcije, a među prodavcima je bila i osoba iz "Bele knjige", to je ona čuvena knjiga kriminalaca itd. Treba li neki dodatni dokaz da pokupimo tu Vladu onako đuture, strpamo negde iza rešetaka. Ja verujem da tu ima ptica koje bi rado propevale. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Evo još jednog člana gde se naša sumnja povećava kada je u pitanju realno želja da se sprovede ovaj zakon, a to je da se pravi posebno odeljenje Poreske uprave i da zaposleni u tom odeljenju redovno idu na obuku. Više puta je do sada to gledano, to je uostalom jedna matrica po kojoj funkcioniše nešto što je marketinški osmišljeno, a suštinski je da li će biti u upotrebi, to niko i ne gleda. Naime, kada bi to bilo tako, onda bi se svelo na sledeće, da posebno odeljenje Poreske uprave i zaposleni u tome treba redovno da idu na obuku kako da obračunaju porez u visini od 75% na imovinu koja je različita za 150.000 evra u odnosu na prihode koji su prijavljeni. Evo, to je suština. Ko normalan može da poveruje da je ovo iskrena želja i odlučnost da se uvede red kada je u pitanju plaćanje poreza? Zašto? Zašto postoji potreba za posebno odeljenje, pa još da se obučavaju? Pa to su ljudi koji su stručnjaci u svom poslu u ovoj oblasti, Poreska uprava funkcioniše, što kaže, i od ranije, samo treba volja i želja da se krene u odlučnu borbu protiv onih iskrenih i pravih kriminalaca, ali mi vam navodimo njihova imena. Nije to zato što je to prošla vlast, nego zato što je to opštepoznato i, na kraju krajeva, ne bi bilo loše da to bude primer i onima koji su sada aktuelni i onima koji misle da će jednog dana da budu čelni ljudi ove države. Da se na tom primeru gde su opravdana sredstva, pa šta ćete gore nego kad čovek upadne sa dugim cevima u Narodnu banku, kad upadne u Lutriju naoružan i uzima iz sefa gotovinu? Niz je primera koji su se dešavali gde su to najteža krivična dela, na taj način stekli imovinu, stekli, uvećali svoje bogatstvo i sad mi treba specijalno odeljenje Poreske uprave da idu redovno na obuku. Mi smo, da bi to izgledalo ozbiljno, predložili bar ovo da izbrišete, a od vaše volje zavisi da li ćete uopšte pristupiti ozbiljno ovom poslu, tako što ćete staviti van snage ovaj zakon.
Hvala, gospodine Mirčiću. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Đurić, Tatjana Macura, Ljupka Mihajlovska, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Ovaj član 21. je svojevrsni leh specijalis u odnosu na Zakon o sudovima i baš je neverovatno, kako vi karikirate ozbiljne stvari. Vi predviđate da sudije Upravnog suda koje sude po tužbi protiv konačnih rešenja o posebnom porezu moraju imati završenu obuku za sticanje posebnih znanja o utvrđivanju nezakonito stečene imovine i posebnog poreza. Pa, vi mislite da su sudije kreteni, da su sudije neobrazovane, da sudije ne znaju da čitaju zakon ili vi hoćete svoje specijalce, pa makar bili i sudije, da rade ono što sam malo pre kada sam govorila upravo skrenula pažnju, da ćete ciljano vi određivati kome treba oduzeti određenu imovinu. I neće vas biti briga da li je ta imovina stečena legalno ili nelegalno? Štitićete svoje, a neke druge ćete ojaditi i zato vam trebaju vaši specijalne sudije. Dobro znamo svi kakvu smo mi to sreću, pod navodnicima, dobili od ovih specijalaca u Sudu za organizovani kriminal i za ratne zločine. Dobili smo među sudijama kriminalce, među sudijama organizovani kriminal, dobili smo sudije za ratne zločine koji sude samo Srbima, koji izmišljaju i prihvataju predloge tužilaca za nekakva krivične dela i nekakve zločine kojih nije bilo, a pogotovo na način na koje pokušavaju da im sude. Zar na to nije nauk da nam ne trebaju nikakvi specijalisti. Trebaju nam sudije koji su pošteni i časni, koji su dostojni svoje funkcije i koji posao rade u skladu sa zakonom. Svaki sudija, gospodo draga, ako ne znate, ume da pročita novi zakon koji budete usvojili, da ga protumači i kada dobije predmet u skladu sa tim zakonom, taj sudija će u skladu sa slobodnom sudijskom voljom, zakonom i dokazima da presudi. Ne treba da bude nikakav… šta će, ko će, samo mi recite, ko će biti taj ko će te vaše buduće sudije specijalizante ili kako ćete ih zvati, specijalce, ko će njih obučavati? Šta? Neko iz Uprave prihoda dođe da obučava sudiju? Pa, vi stvarno toliko nenormalnih predloga imate, da to boli.
Hvala gospođo Radeta. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Đurić, Tatjana Macura, Ljupka Mihajlovska, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Vlada je prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Gospodine Marinkoviću, ovaj amandman i da je prihvatila Vlada on ne bi nešto popravio ovaj Predlog zakona, mada je ovo odličan amandman. Čuli ste da imamo specijalne sudove, specijalna tužilaštva, specijalne agencije, posebna odeljenja poreske uprave koja treba da se bore, navodno protiv nelegalno stečene imovine i sada, a kolega Atlagić je tu. Neki studenti kada studiraju oni uče na osnovu ozbiljnih udžbenika i polažu ispite, mada se ponekad ispit može položiti na osnovu neke skriptice, na osnovu nekih beleški. E, kada bi sada pravili neko rangiranje ovog Predloga zakona u odnosu na ozbiljne zakone ovo bi možda bilo u nivou te neke male nebitne skriptice. Nikakvih promena neće biti. Da imate zaista iskrenu i pravu želju da se borite protiv onih koji su nezakonito stekli imovinu koja prelazi uobičajeno moguće sticanje, vi ste imali do sada sasvim dovoljan broj zakona i po kvalitetu i po obimu kojim bi se to moglo regulisati. Međutim vi to ne želite, vi želite samo da i dalje psi laju, vozovi prolaze, ali ovaj vam je zakon potreban da bi samo one koji ne žele da se disciplinuju na način na koji vi to očekujete, mogli da dođu pod udar ovog zakona. Član 23. govori o bezbednosnim proverama zaposlenih u posebnoj jedinici poreske uprave, koji bi trebali da rade ovaj deo posla. Moram da vas podsetim nije to baš tako davno bilo kada je direktor Poreske uprave u Republici Srbiji, čovek koji je došao iz BIA imao tamo neku visoku poziciju u BIA, došao u Ljuboviju u jednu fabriku duvana, gde se vrši primarna prerada duvana, ponašao se kao da je došao sa divljeg zapada, vadio pištolje, pretio, pozivao se na predsednika Vlade u to vreme, eto da ima od njega direktan nalog. Šta smo mi imali za posledicu? Imali smo za posledicu da je ta primarna proizvodnja te industrijske biljke, ne mogu reći potpuno prestala, ali za 90% smanjena. To je podneblje vrlo kvalitetno, gde ta industrijska biljka uspeva, daje dobre prinose, dobar kvalitet i veliki broj ljudi, s obzirom da je potreban veliki živi rad, obezbeđuje svoju egzistenciju, odnosno egzistenciju svoje porodice. Posle nepromišljenog i nesavesnog postupka tog gospodina Marinkovića, to je stalo, fabrika, odnosno nećete verovati on je uhapsio fabriku. Bio je uhapšen i direktor. Ja u to ne ulazim, postoje organi ove države, on je dokazao da to nije bilo u redu, da je bilo protivzakonito, ali eto, to je jedan čovek bio. Iako moramo da vodimo računa o integritetu svakog čovek, ali on je uhapsio fabriku, zabranio pristup, zabranio prilaz zaposlenima u toj fabrici. Tamo je bio već neki otkupljeni duvan, prerađen, polu prerađen koji je propadao. Ogromna finansijska šteta je nastala, milionska šteta nastala. Ko će sve to da plati? Država. Pa, ko kaže da u ovoj agenciji neće biti takvi, iako ste vi rekli da su oni dužni da prijave svoju imovinu. Pa, vi u Zakonu o obezbeđenju i izvršenju kažete da javni izvršitelji, kao i lica zaposlena kod njih, nemaju pravo da se pojavljuju na licitacijama prilikom kupovine oduzete imovine. I, ne pojavljuju se oni, ali se pojavi tetka, strina, pojavi se neko njihov i onda kupuju tu imovinu. Takvu ćemo imati ovde situaciju. Dalje ovim, što koleginica Vjerica reče, ovaj prethodni član da je leks specijalis, pa i ovaj stav 3. ovog člana 23. je leks specijalis u odnosu na Zakon o Ministarstvu unutrašnjih poslova. Vi ovde kažete, oni koji budu vršili bezbedonosnu proveru onih koji će raditi u ovoj posebnoj jedinici da ne smeju da daju podatke kako na koji način su do toga došli i slično. Prvo, nemoguće je ovim ograničiti, a drugo, ako to ima za cilj da stvori direktoru poreske uprave, a kasnije ministru finansija koji će odlučiti o prijemu, da stvori pravu sliku o kandidatima, zašto bi se nešto krilo. Može da bude i zloupotreba od strane onih koji proveravaju i ako ja samo napišem za nekoga da nije podoban, a ne dokažem postupak na koji način sam ja to sproveo. Hoćete li vi verovati u to? Ako ćete verovati onda ćemo mi sa ovim zakonom imati još mnogo više problema nego što smo imali bez njega. Uraditi nećete ništa kvalitetno za građane Srbije. Oni možda daju podršku jednom zakonu gde bi sve to bilo provereno, ali ovakvom kao što je ovaj sigurno ne. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik, Dubravko Bojić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gotovo da u našoj novijoj zakonodavnoj praksi nije bilo sličnog primera da se jedan zakon više najavljivao, da je njime prećeno političkim neistomišljenicima i prethodnim vlastodršcima još od petooktobarskog prevrata početkom veka. Svaka nova vlast, a to su bili žitu u različitim agregatnim stanjima, svakodnevno su punili stupce novinskih tekstova ko će se prvi naći na udaru tog zakona. Bilo je tu mnogo ilustracija, fotografija raznih nekretnina na ekskluzivnim lokacija. Navođeno je na stotinu imena u raznim sredinama. Sve se završilo ekstra profitom za nekoliko političkih neistomišljenika. U svakoj predizbornoj kampanji odzvanjalo je da će građani konačno saznati ko ih je opljačkao i osiromašio. Međutim, ništa se nije događalo osim što je nova vlast, ne samo nastavljala nego još gore krala i pljačkala svoje građane. Sećam se, uvažene kolege, kao i dosta vas, govorili su da će po ugledu na italijanske sudove i zakone koji su zadali najteži udarac italijanskoj mafiji, čak su dovodili ovde članove italijanske vlade i sudije koji su oduzimali imovinu mafiji da će se to desiti kod nas. I šta se dogodilo? Žuti dođoše, zaviše Srbiju u crno, ne ostaviše ni kamen na kamenu, ogubaše zemlju, izvršiše ekonomski genocid Srbije i ko je odgovarao, a videćemo i posle ovog vašeg zakona ko će odgovarati. Sve sam ovo naveo da ukažem i da podvučem da vidimo da li će se politička praksa nastaviti i posle ovog zakona. Što se tiče ovog Predloga zakona, sasvim na kraju da kažem, Srpska radikalna stranka smatra da ovakav zakon nije trebalo ni donositi iz razloga što u ovom zakonu osim posebnog poreza od 75% nema ničeg što nije sadržano u nekom od prethodnih zakona iz ove struke. Hvala.
Hvala, profesore Bojiću. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Ja sam uložio amandman u odnosu na član 25, s tim što sam predložio da se koriguje visina novčane kazne. Dakle, predlažem da bude 500.000 i da se zameni onaj deo koji se odnosio u predlogu 500.000 da se zameni sa 1.000.000,00 dinara. Ima razloga što se toga tiče, neko bi morao da snosi odgovornost ukoliko ne bi pružao podatke nadležnom državnom organu. Dame i gospodo, gospodin Sreto Perić, poslanik Srpske radikalne stranke govorio je o članu 23. To je bezbednosna provera. Uvažene kolege poslanici, pošto sam radio u službama bezbednosti ne mogu da se složim sa ovakvim predlogom zakona koji predviđa bezbednosnu proveru lica razgovorom sa građanima. Molim vas, znate šta to znači? Imao sam prilike da proveravam policajce i referente koji su mi donosili izveštaje lažne, jer su odlazili kod komšija onoga lica koje se proverava, a komšija nije u dobrim odnosima bio sa tim licem i davao je najnegativnije ocene i podatke o tom licu, a da sam naknadno proveravao kroz sve evidencije i utvrdio da se radi o časnom čoveku. E, vidite, kaže – da se proveravanje vrši obavljanjem razgovora sa građanima. E, to vam je bezbednosna procena. Hajde da pitamo ljude koji rade u BIA da li ovo može biti prihvaćeno i da li to može biti deponovano i povereno direktoru Poreske uprave? Milim da to nije trebalo predvideti i treba brisati. Dame i gospodo, ovih dana veći broj građana Pančeva obraća se sa molbom i apelom da Ministarstvo za građevinu reši pitanje „Beovoza“, za građane Pančeva, jer ih je Ministarstvo građevinarstva kaznio i „Beovoz“ ide samo do Ovče, a išao je 25 godina sve do Pančeva. Sad treba proveriti gde je utrošeno 42.000.000,00 evra od ruskog kredita. Gospođa Zorana Mihajlović na moja tri pitanja nije dala odgovor. Kako su sredstva korišćena na Pančevačkom mostu na Dunavu? U kakvom je stanju onaj most, ljudi? Ono samo što građani ne padaju, ograde nema. Kad uzmete dve trake sa ove strane i dve trake sa one strane, to je nekoliko kilometara, to je oko četiri, pet kilometara, ograde su trule, most je u groznom stanju, a Pančevce je kaznila Zorana Mihajlović. Prema tome, dame i gospodo, evo tu je ministar, gospodin Mali, koji može ovaj slučaj, eventualno, na Vladi da postavi jer to pitanje zaslužuje, 15.000 građana dnevno putuje iz Pančeva u Beograd, to su đaci, studenti i radnici. Prema tome, dame i gospodo, ja molim Vladu da izvrši kontrolu i proveru i da omogući Pančevcima da koriste taj „Beovoz“ koji su koristili 25 godina. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi svakako znate ko je Borko Stefanović, bez obzira što je menjao ime, prebivalište, stranke, recimo prošao put od Srpskog pokreta obnove, Reformista Vojvodine, potom Građanskog saveza, potom, Demokratske stranke, pa Levica Srbije, pa Stranka slobode i pravde, Dragana Đilasa, ako tu ima slobode i pravde, mislim nakaradnije ime za sebe nisu mogli izabrati. Meni je posebno ta njegova Levica bila zanimljiva. On je pokušao da sebe predstavi kao nekog siromaška koji se zalaže za prava siromašnih. Više mi je ta njegova Levica izgledala na - leva ruka desni džep. Hajde da vidimo, taj kritičar, Borko Stefanović, šta je sve u svojoj političkoj karijeri uradio. Naravno, otac mu je bio jedan od direktora NIS za vreme Slobodana Miloševića, stric mu je bio jedan od glavnih ljudi u Ministarstvu spoljnih poslova, i otprilike, njegova karijera se tu kretala. On je poznat kao direktor u Ministarstvu spoljnih poslova, dok je Vuk Jeremić bio ministar, oni su poznati naftaši, poznati mangupi, pa da vidimo, taj Borko Stefanović je ispregovarao cenu NIS-a za 400.000.000,00 evra. Za 400.000.000,00 evra, što je kasnije bio jednogodišnji profit NIS, gospodin Stefanović je prodao dve rafinerije, 497 benzinskih pumpi, 1.600 benzinskih stanica, zgradu u Novom Sadu, zgradu u Beogradu, motele, hotele, odmarališta i tako dalje, sve za 400.000.000,00 evra. Zato bi se ja ozbiljno pozabavio Borkom Stefanovićem ukoliko je to moguće, naravno, jer ukoliko ga budete tražili, dok je vršio pregovore onda se zvao Borislav Stefanović, pa je valjda, da zavara tragove i to njegovo – leva ruka, desni džep, promenio identitet i prebivalište i postao Borko Stefanović iz Beograda, više nije Borislav Stefanović iz Novog Sada. Taj Borko Stefanović je poznat i po jednom drugom slučaju, o kome može da svedoči bivši ambasador u Izraelu koji se zove Mile Isakov, naš veliki protivnik, posebno moj. Mile Isakov kaže da ta „leva ruka, desni džep“, Levica Srbije, Borko Stefanović klepio 20.000.000,00 dolara za vreme nagodbe sa Izraelcima oko one afere „Satelit“. Gle čuda, baš Borko Stefanović pregovarao oko afere „Satelit“. To je onaj zakup satelita čuveni, kada su SCG sa Izraelcima dogovorili da se zakupi satelit za ne znam 30, 40 miliona evra, da ga zakupi savezna država, a plati samo Srbija. Čudan neki dogovor bio. Gle čuda, pregovarači su bili, to je valjda neki vrhovni savet ili kako se to zvalo - Milo Đukanović u ime Crne Gore, Svetozar Marović u ime savezne države ili zajednice Srbije i Crne Gore i Boris Tadić predsednik Srbije. Tri Crnogorca su se dogovorila da savezna država zakupi satelit, ali da se plati samo iz budžeta Republike Srbije. Naravno, kad je došlo do spora, Republika Srbija je bila ta koja je morala da se izuje i Borko Stefanović je napravio čudnu nagodbu, Izraelci su nudili da to oproste za 12 miliona evra, a Borko Stefanović se isprsio i lepo to platio poravnanje 27,5 miliona evra. Tome najbolje može da svedoči Mile Isakov, bivši ambasador u njihovo vreme, koji kaže da kada je otkrio taj slučaj, da su ga smenili sa mesta ambasadora Borko Stefanović i Vuk Jeremić, koji su verovatno taj novac podelili. Zato u smislu ovog zakona svi drugi zakoni deluju i ja molim organe unutrašnjih poslova i druge nadležne organe da lepo ispitaju to pregovarača za NIS, čuvenog Borka Stefanovića, vođu „leva ruka, desni džep“, s obzirom da on najviše kritikuje ovaj zakon, da se lepo isproveravaju ova dva njegova velika posla koja vrede više desetina miliona evra. Mislim da nije olakšavajuća okolnost to što je promenio ime, prezime i prebivalište, da se taj još uvek može pronaći ispod skuta Dragana Đilasa. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Za reč se javio, po amandmanu, narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite, kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Evo, već danima govorimo o Zakonu o poreklu imovine. Danima govorimo o zakonu koji je verovatno trebao i pre da se nađe na ovom plenumu, ali ono što sam hteo da upitam gospodina ministra jeste jedna stvar. Ja ne znam da li je on upoznat sa činjenicom da sam možda jedini narodni poslanik u ovom plenumu kome je Ministarstvo finansija 2012. godine radilo unakrsno ispitivanje porekla imovine? Zašto su mi kolege i koleginice poslanici to radili? Pa, samo zato što sam bio jedini opozicioni predsednik opštine u to doba u Šumadiji, a i uopšte u centralnoj Srbiji, žutoj opozicionoj vlasti u tom trenutku. Ja sam, iskreno, za njih mislio da neće doći gore vreme i da neću doći više u takve probleme, a i da će još neko bar u ovom međuvremenu, do 2020. godine, bar biti na taj način ispitivan kao što su to meni radili, ali očigledno da se to nije desilo. Zašto se to nije desilo pitam ja i vas, a i pitam ovde kolege narodne poslanike? Interesantna je situacija, gospodo poslanici, zato što su neki koji su to isto radili 2012. godine, u ime Demokratske stranke. a sedeli su ovde sa moje desne strane, kao što je Aleksandar Senić u međuvremenu preleteli u SNS i zato što je to interesantna priča, dragi prijatelji. Čovek koji je ovde bio sa naše desne strane i kadrirao u SNS, ovde je gospodinu Orliću rekao i nama i meni u TV duelu, koji sam nosio listu Aleksandra Vučić –Dragan Jovanović na lokalu u Šumadiji, da se neće brijati dok je Aleksandar Vučić i njegovi razbojnici na vlasti. Pazite, rekao je meni lično taj isti čovek. Samo da čujete, gospodo, pa da vidite kome treba da se ispita imovina. Zašto je ovo važno? Ovo treba i mediji da čuju. Taj isti gospodin danas je kadrovik... Pazite, čovek koji je rekao da je Srbija okupirana od stane Vučića i njegovih razbojnika, danas u Šumadiji meri krvna zrnca ko je i koliko za Vučića? Da li vi verujete i da li to ovaj ministar može da poveruje što ovo sluša? Zašto je to važno, gospodo draga? Zato što je gospodin preleteo u SNS, dobio fotelju u Koridorima Srbije. Za tri godine, može svako da ode, okom da vidi, da se između Topole i Rače u selu Sepci pravi objekat vredan više miliona evra. Pazite, za tri godine da li neko meni kao čoveku koji je 15 godina na čelu opštine, treći mandat kao narodni poslanik. U drugoj sali smo 2008. ili 2007. godine, gospodin Vučić, i ja sam bio među njima, Dinkiću nosili robijaško odelo. Sećate se vi, gospodo radikali, kako je to bilo? Sada ti isti ljudi su presvukli dresove. Da li će se njima raditi ispitivanje porekla imovine? Njihov državni sekretar 2012. godine mi je lično pretio za to i rekao mi je što mi se to radi. Godine 2009. ili 2010. na prvom mitingu Srpske napredne stranke i Nove Srbije u Kruševcu mi smo iz Topole vodili deset autobusa, prvi miting gde su se predstavili Toma i Vučić. Tada isti ovi ljudi koji su tada bili najveća okosnica Demokratske stranke, sve poreske uprave su privatnike u Topoli maltretirali ko je pomogao u gorivu i plaćanju autobusa. Danas ti isti ljudi, presvučeni u dres Srpske napredne stranke, autobuse iz džepa plaćaju evrima da bi, navodno, vodili i vozili ljude po Srbiji. Da li je to moguće i da li će to, gospodine ministre Mali, biti ispitano, da vidimo kako je čovek za tri godine u Koridorima Srbije zaradio da pravi destileriju od više miliona evra? Da li vi znate, gospodine Mali, to svi u Šumadiji znaju, ovde ima časnih poslanika koji sede sa moje leve strane, mogu to da potvrde, da čovek dovodi firme koje asfaltiraju na Koridoru 10, da mu asfaltiraju foćnjake, dvorišta i sve ostalo oko te destilerije i javno se hvali da mu je kuma zamenica ministra policije i da mu zato niko ništa ne može? Taj isti čovek sada kaže - ja sam SNS i meni niko ništa ne može. E zbog toga, nažalost, dragi prijatelji, ja moram da podignem glas i da kažem - ako je Draganu Jovanoviću moglo Ministarstvo finansija da ispituje i krvna zrnca i sve ostalo da radi, mislim da bi trebalo i tim ljudima elementarno da se ispita poreklo imovine, bez obzira što su oni promenili stranački dres. To Dragan Jovanović nije uradio i sada da me maltretiraju ranije žuti, a sada oni samo presvukli dres i kažu - mi smo Srpska napredna stranka, nama niko ništa ne može. Ovo je, gospodo draga, nedopustiva stvar i zbog toga, zbog naroda i časnih Šumadinaca ovo se moralo reći i zbog ovih časnih ljudi koji ovde sede s moje leve strane, da znaju šta su oni sve primili u svoje redove. Hvala lepo i doviđenja!
Hvala, kolega Jovanoviću. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
I pre nego što ste ovim zakonom, koji je, opet ponavljam, protivustavan, ustanovili neke specijalce i poreske uprave, počeli su da dolaze specijalci po Srbiji. Da li je normalno, gospodine ministre, pored živog i zdravog direktora Poreske uprave, kojeg inače poznajem tridesetak godina, Selimira Glišića, u Kragujevcu, da vi šaljete nekog kadrovika iz Kruševca da dođe… Kako beše, Dragane? Milivojević iz Kruševca da on organizuje rad Poreske uprave u Kragujevcu? Ako vi imate neko slobodno mesto u Ministarstvu u Beogradu, pa taj iz Kruševca treba negde da se uhlebi, koji inače apsolutno ništa ne zna ni o kragujevačkoj privredi, ni o preduzećima, ni o preduzetnicima, što Selimir Glišić ima u malom prstu, on će za godinu dana verovatno i u penziju. Vi se igrate na takav način i maltretirate privrednike grada Kragujevcu. E, sada, u ovom članu piše - Agencija za sprečavanje korupcije. Koja je to agencija? Ima Agencija za sprečavanje korupcije koja se tiče javnih izabranih funkcionera, odnosno Agencija za borbu protiv korupcije. Tako se zove. To je pravilan naziv. Ako ćete vi sada neku novu agenciju za sprečavanje korupcije da izmišljate da biste sprovodili ovaj nesprovodiv zakon, protiv kojeg će svakako biti pokrenuta žalba Ustavnom sudu, to sam sigurna, vi se onda igrate nekim stvarima koje se tiču veoma ozbiljnog rada drugih državnih organa. Ne samo suda, o čemu je govorila koleginica Radeta, da vi sad treba da obučavate sudije, nego i organe poreske uprave, a na kraju krajeva, gospodine ministre, i bankarski sektor. U svakoj banci, vi to vrlo dobro znate, postoji sektor rizika, postoji sektor koji se bavi sprečavanjem pranja novca i po međunarodnim standardima onaj koji radi tamo, eto, spletom okolnosti i neke moje drugarice rade na tako odgovornim poslovima u pojedinim bankama u ovoj zemlji, dužni su da kroz indikator tzv. sumnjivih transakcija vide o čemu se radi kada je upitanju neka kupovina. Naravno i tu ima raznih zloupotreba, one rade svoj posao, ali dođe taj iz upravnog izvršnog odbora i kaže – seci tog, ovome ne daj to i znači da je sve to onda farsa. Jer, takva veza i sprega ovih žutih koji su preleteli poput tog Senića mafijaša iz Rače u SNS, ne može mu niko ništa. Za sada je tako, ali videćemo, doći će vreme kada će morati pravda i zakon, možda su spori ali dostižni, da se poštuju i u takvim slučajevima. Imamo situaciju, gospodine ministre, evo, sad pošto je ovaj zakon, ovo je stvarno smešno, a još je smešnije bilo ono obrazloženje Nebojše Stefanovića onog dana da neko drži u slamarici 150 hiljada i jedan evro. Toliko, eto, znači više od 150.000. Kako ćete vi, eto, on drži taj novac u slamarici, nije ga odneo ni u jednu banku, nije kupio nijednu nekretninu da sad se bavite utvrđivanjem porekla tog novca? Umesto da ste lepo ljude pozvali da dođu, a mi smo i rekli sada, s obzirom na to da ste prodali na ovakav način Komercijalnu banku, da to urade u banci „Poštanska štedionica“, da donesu svoj novac i da na takav način otvaranjem računa i polaganjem svog novca mogu, dakle, da uđu u legalne tokove i da kupuju nekretnine i da koriste za druge svrhe, vi se bavite nekakvim fantomskim istragama i pokušavate da ovim zakonom ustanovite da će se sprovoditi nešto što ne može da se uradi bez ovih drugih organa. Onda lepo ukinite pri Ministarstvu unutrašnjih poslova, šta će vam onda, Upravu za borbu protiv korupcije, ukinite poreske inspektore i sve druge organe, jer vi pravite neke nove paraorgane, kao što je u ovom članu 28. i nekakva Agencija za sprečavanje korupcije.
Hvala, gospođo Jovanović. Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Evo, ovo su poslednji ili je baš poslednji amandman na ovaj Predlog zakona i zaista zaslužuje, pre svega radi javnosti da se na neki način zaokruži priča o ovom što ste vi pokušali da predstavite kao nešto od čega će ne znam ko sve živeti bolje. Dva su razloga zbog čega vi donosite ovaj zakon. Suštinski razlog je predizborna kampanja. Vama će ovo služiti za predizbornu kampanju, a koja su u okviru toga dva razloga? Prvi, obraćate se ljudima kojih je, nažalost, u Srbiji najviše koji teško žive, koji imaju nenormalno male penzije, koji rade za minimalnu zaradu, koji nemaju ni za osnovne životne potrebe dovoljno sredstava, obraćate se njima i kažete - e, vidite, svi ovi što su bogati mi ćemo to da im oduzmemo jer mi ne znamo kako su se oni obogatili. To je jedna strana priče. Drugi razlog je taj što se vi, zapravo, sada obraćate, takođe vam je to jako važno u predizbornoj kampanji, ljudima koji imaju puno para, koji imaju skupe nepokretnosti, da ih ovim zakonom podsetite da nisu bili dovoljno široke ruke u čašćavanju lokalnih odbora vaših, finansiranju kampanje itd. Sad, ko se pokaže da mu nije teško da izdvoji određena sredstva, koga lepo tamo izreketiraju, taj može biti bezbedan, niko mu imovinu dotaći neće. To je nešto već viđeno. Vi inače prepisujete ono što su radili ovi pre vas, pa nije čudo što i to radite. To je već viđeno na kompaniji BK svojevremeno. Evo, pre nego što dalje krenem nešto o ovom zakonu, moram da se vratim čas na amandman koji sam ja malopre obrazlagala na to što pokušavate specijalne sudije, da neke ljude obučite za specijalne sudije za ovu oblast. Evo, vidite, postoje i sudije koje nisu specijalci, koji su normalne sudije, rade svoj posao i koje posao rade u skladu sa zakonom. Sad pitamo mi, da je više ovakvih sudija, evo ja sada ne znam ni kako se zove sudija, radi se o Leskovcu, ali Predrag Kostić, javni izvršitelj iz Leskovca, dobio je pet godina zatvora zato što je za dve i po godine sa namenskog računa firmi svoga sina dao 27 miliona dinara. Zamislite vi šta rade javni izvršioci i oni neće biti predmet ovog zakona. Njihova imovina je legalna, njihova pljačka je legalna. To koliki su im bankovni računi, koliko nekretnina imaju za ovih poslednjih nekoliko godina, njih niko neće dirati, jer Bože moj, vi ste njima zakonom dozvolili da skidaju kožu sa leđa ljudima, da pljačkaju besomučno. Da ste vi zaista bili iskreni kada ste donosili, kada ste razmišljali o ovom zakonu, vi bi ste učinili nešto dobro za državu Srbiju. Prvo, ne bi ste prodali Komercijalnu banku. Guverner vam pre nekoliko dana kaže: „Država ne treba da prodaje Komercijalnu“, a tada već počelo potpisivanje ugovora. Zašta vam služi Narodna banka? Koja je njena uloga kada su u pitanju državne banke? Dakle, umesto da ste pozvali sve državljane Republike Srbije da donesu pare u svoju državu, da ih ulože u Poštansku štedionicu, vi ovim zakonom terate ljude da sakrivaju pare, da dok zakon ne stupi na snagu, zakon se ne može retroaktivno primenjivati. Dakle, evo, danas mogu svi da se rastrče da podignu pare iz Srbije i da ih nose tamo negde van Srbije. Danas mogu da naprave, ne znam koliko, ugovora o poklonu, o fiktivnoj kupoprodaji itd, kad zakon stupi na snagu, nije Marko Marković vlasnik ničega, nego Janko Janković, podeljeno sa tamo nekim još Petrom Petrovićem. Znači, njih dvojica podelili, sva trojica zapravo, napravili lepo dil i niko ne podleže ovom zakonu. Na taj način se zakon izigrava, na taj način će padati cene nepokretnosti. Na taj način se stvara pravna nesigurnost. Vi mislite da je sve onako što lepo zvuči i što je lepo da vas narod čuje, mnogo bi vam se ljudi više obradovali, ministre, da ste rekli da ćete podići najnižu zaradu, bar na nivo najniže potrošačke korpe, da će penzije najniže biti bar na nivou najniže potrošačke korpe. To je ono što narod interesuje. Vi hoćete od ljudi da stvarate da budu zavidni komšijama, rođacima +, prijateljima ako nešto imaju. Šta će biti ako neko ima imovinu od 149.999 miliona? Šta će njemu biti? Ništa. Ali, ako ima okruglo 150, taj pada pod ovaj zakon. Ništa vi ovo niste dobro uradili, verujte, apsolutno ništa. Ali, ako već donosite ovaj zakon, sada ćemo lepo da vas podučimo i poučimo na koga posebno treba da obratite pažnju. Tvrdite da ćete krenuti iz svog dvorišta. E, pa videćemo koliko vam zahvata to dvorište. Opet vas podsećamo, Đelić, Pitić, Vlahović, Labus, Dinkić, oni su grobari srpske privrede. S njima je počelo uništavanje privrede u Republici Srbiji. Oni su kreatori i realizatori kriminalnih lopovskih afera. Vi ste obećali, mnogi su umešani u one 24 sporne privatizacije, vi ste obećali da ćete ih rešiti. Doduše, obećali ste, pre svega osam godina, gde ćete pre, bilo je prečih poslova. Dakle, prvo, dok im ne nastupi zastarelost za krivično gonjenje, a to je do kraja ove godine ili negde do septembra, uradite to ako hoćete stvarno da se borite protiv korupcije i kriminala. Rešite više tu priču oko Đilasa, oko ne znam koga još prozivate, Vuka Jeremića itd. Mi se slažemo sa vama. Jasno je da su oni lopovi, ali kako je moguće da vi imate sve poluge vlasti, da lopovi šetaju, još vas nešto prozivaju? Tu nešto nije logično, nije normalno. Ovde je pre neki dan jedan kolega rekao da je iza Đilasa, ukrao je ne znam koliko stotina miliona, slično kao Zorana za „Behtel“, otprilike to je ta vrednost i on kaže - iza Đilasa će ostati samo taj dug. Ne, ostaće, most je ostao, a taj dug je on napravio zato što je ukrao, ali to će biti dug države Srbije. Isto to, ostaće deo Moravskog koridora, ostaće, a Zorana uzela 300 miliona evra. Ko će odgovarati? Neće niko, zato što vi ne želite da se na pravi način suočite sa ovim problemima. Šta će biti, gde su onolike pare koje su pokradene u korupcionaškim aferama kroz javne nabavke? Ovde su se izređali svi mogući predstavnici nezavisnih regulatornih tela. Sve izveštaje smo im ovde raspravljali, usvajali ste ih. Svaki je rekao da postoji ozbiljan problem i ozbiljne količine novca su nestale kroz zloupotrebu ili izbegavanje potpuno javnih nabavki. Kako će to ovaj zakon da reši? Neće nikako, jer ni to vam nije tema, naravno. U prvom delu smo govorili, pominjali smo kada ćete, da li ćete po ovom zakonu ispitati imovinu Tomislava Nikolića? Evo, da ponovim, kuća na Senjaku, stan u pametnoj zgradi, tri vile na Savi, latifundija u Bajčetini, crkva u Bajčetini, kuća u Kragujevcu i Dragica i Dragičina fondacija. Da li ćete se time baviti? Bojim se da nećete. Da li ćete objasniti, nema danas Nebojše Stefanovića, pitala bih njega direktno, pošto mi govorimo ono o čemu javnost bruji. Bruji o vili Nebojše Stefanovića na Bežanijskoj kosi. Vučić je lično rekao da je došao do te vile tako što je prodao prethodno stan od 90 kvadrata sa garažom. Naše pitanje je kako je došao do tog stana sa garažom? Kako je to kupio? Od koje plate? Gde je radio? Dakle, nemojte da mislite da niko ništa ne zna zato što, eto, vama nije interesantno da se o tome priča. O Zorani, po ovom zakonu mora se ispitati cena njenog, zamislite, i broša i rukavica i ogrlice i priveska i tašnica. Ona žena na sebi u svakom momentu nosi najmanje 20.000 evra. Odakle? Nije problem što ona tako, tako je i Dragica Nikolić dok je bila u javnosti i ona je na sebi nosila petnaestak hiljada evra, „Diora“ itd, nekih kompleta. Odakle? To je pitanje. Možda bi mnogi od nas obukli takva lepa odela i te lepe broševe, ali nema se. Da li ćete ovim zakonom malo otići do inostranstva? Naši državljani su u pitanju. Da li ćete na osnovu ovog zakona videti kako je Jorgovanka Tabaković kupila stan u Rimu svojoj ćerki? Hoćete li to pitati? Nećete. Mi smo rekli da i diplome lažne treba da budu predmet ispitivanja po ovom zakonu, jer Jorgovanka Tabaković je na osnovu lažnog doktorata postala guverner i zarađuje 5.000 evra mesečno. Znači, to je vrlo povezano. Nebojša Stefanović, čija je sporna i diploma sa osnovnih studija, kamoli doktorska, je takođe ministar i zarađuje, ne samo što zarađuje, nego ima mogućnosti posebne komunikacije sa „Krušikom“, pa njegov tata može da izvozi oružje „Krušikovo“ po ceni kako se uveliko piše takvo da je „Krušik“ napravio zbog njega gubitak. Dakle, ne smete se kriti. Morate sesti tu da vas lepo pitamo i da nam lepo odgovorite. Ovo nije ništa lično. Mi smo narodni poslanici, vi ste Vlada. I moramo na ovaj način da razgovaramo. Moramo da razgovaramo o ovom zakonu i sa aspekta Ustava i sa aspekta njegove ustavnosti. Zaboravila sam, toliko imate ministarskih afera da prosto čovek ne može sve da ih pomene. Zamalo da zaboravim ovog Vanju Udovičića. Vanja Udovičić, tamo strpali nekog u zatvor, kao što su i Zoranini saradnici u zatvoru, a ona šeta. On je nekoj fantomskoj firmi dao 143 miliona dinara za neke evropske univerzitetske igre 2020. godine. Da li ćete ispitati ogromne pare koje je Rasim Ljajić dobio kao šef narko mafije? Nećete. Ovo što pričamo nisu samo priče. Ovo samo treba da uzmete. Doduše, vi ste sve ovo mogli i još uvek možete da radite na osnovu postojećeg krivičnog zakonodavstva. I ovaj zakon vam uopšte nije trebao. Ponavljamo, vi se ovim zakonom samo hvalite, jer sad ljudi kažu – evo, svaka im čast, donose Zakon o poreklu imovine. I šta će se desiti? Tresla se gora, rodio se miš. Upozoravamo ljude koji imaju dosta para da vode računa, moraće verovatno da daju reket vladajućim strankama da bi bili pošteđeni od udara ovog zakona. I svi oni koji vam nisu dali dovoljno reketa, njih prozivate u javnosti. Mislite da se i to ne zna? Nisu svi bogati ljudi u Beogradu i nisu svi ljudi sa sumnjivim bogatstvom u Beogradu. Čačnite malo po Srbiji. Pogledajte po lokalnim samoupravama šta rade vaši reketaši, šta rade vaši predsednici opština, kako uzimaju pare, kako reketiraju ljude i one koji bi pošteno da rade i nešto zarade. Oni koji nisu baš preterano pošteni, lako se sa njima udiluju. Daju njima koliko im je dovoljno, koliko im treba i mirna Bačka. Tako ne može. To nije ozbiljan odnos prema narodu, pre svega. Nemojte da pričate narodu da ćete nešto epohalno uraditi zato što ste ovaj zakon predložili i što ćete ga usvojiti. Vas dva ministra, taman lepo da ste u tandemu, gospodine Mali i gospodine Đorđević. Možda se nećemo do sledećih izbora nešto preterano ni viđati. Mnogo puta sam vas pitala u ime SRS i u ime naroda Srbije da li radite nešto na tome da najniža plata u Srbiji bude bar 37.000, koliko je najniža potrošačka korpa i da najniža penzija bude bar 37.000 dinara, koliko je najniža potrošačka korpa? Hvala.
Hvala. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, gospodine Despotoviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu SRS je podnela amandman na član 29. Predloga zakona, posle reči „Srbije“ ostatak teksta se briše. Decenijama je tako pompezno najavljivan i u svakoj izbornoj kampanji, ovim zakonom je prećeno, recimo, prethodnim vlastodršcima, ali prolazile su godine, smenjivale su se vlasti, a zakona ni na vidiku. Dočekasmo konačno Predlog zakona o utvrđivanju porekla imovine. Odmah da kažem da sam razočaran ovim smešnim izdanjem zakončića od 29. članova. U njemu nema ničeg što već nije sadržano u nekom od poreskih zakona, osim posebnog poreza od 75%. Samo dve rečenice iz ovog Predloga zakona su bitne, a sve ostale su se mogle naći kroz neke izmene i dopune nekog od zakona koji uređuju ovu problematiku. Na koga će se zakon odnositi, od kada će se primenjivati, a posebno kako će se štititi oni koji se nađu pod njegovim udarom, sve je nepoznanica. Zato delim mišljenje svoje SRS da je ovakav zakon nepotreban i da efekti njegove primene ni izdaleka neće opravdati ciljeve ovog zakona koje je predlagač zacrtao. Da bi ovaj zakon imao efekta, da bi opravdali to što njime nagoveštavate, onda sve svoje potencijalne stručne i ostale kapacitete morate angažovati i krenuti od vas samih, kao što ste i obećali. Očekujem da je gospodin ministar, koji je sedeo tu za vreme diskusije radikala, napisao i nacrt novog zakona i ovaj Predlog zakona bi valjalo povući. Hvala.
Hvala, gospodine Despotoviću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinosti, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sada prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O PARNIČNOM POSTUPKU. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Đorđe Komlenski, dr Aleksandar Martinović, Aleksandar Šešelj, Vjerica Radeta i Sreto Perić. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 2. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik dr Aleksandar Martinović i narodni poslanik Đorđe Komlenski. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Zakon o parničnom postupku je jedan procesni zakon kojim se uređuje način i postupak vođenja određenog sudskog spora. Prateći probleme koji se pojavljuju u postupku izvršenja, Ministarstvo pravde je smatralo da treba da interveniše u ovom Predlogu zakona, odnosno ovim članom, gde će se prilikom donošenja presude, koja ima karakter izvršne isprave, pa ako je fizičko lice uneti njegov jedinstveni matični broj, ako su u pitanju privredni subjekti, onda matični broj, ako su u pitanju organizacione jedinice ili država Srbija, onda upisati karakteristične brojeve koji prate njih. Ovako bi trebalo da bude, da Ministarstvo pravde prati ostale aktivnosti u postupku izvršenja, a ne samo kako i na koji način da se lakše sprovede izvršenje. Naravno, ne treba ispustiti iz vida činjenicu da bi ovo moglo, do određene mere, i da pojeftini postupak izvršenja za izvršne dužnike, jer do sada svaki pokušaj uručenja presude ili izvršenja na bilo koji način kod dužnika imalo je ogromne troškove za izvršnog dužnika. Ovo ukoliko donese do tog određenog poboljšanja, odnosno smanjenja troškova, moglo bi da bude pozitivni pomak za dužnike. Međutim, ovo je samo jedna sitnica. Ovo je jedna sitnica i vrlo je interesantno pitanje bilo koleginice Vjerice Radete i SRS – da li će se ovaj prethodni zakon o kojem smo mi govorili i u raspravi u načelu, a i kada smo obrazlagali naše amandmane, odnositi na javne izvršitelje? Tu je odgovor potpuno jasan – naravno da se neće odnositi, jer je u prvom članu ovog prethodnog zakona već rečeno da će se on odnositi samo na fizička lica. Sad da ne otvaramo veliku polemiku vezano za… Inače, Predlog ovog zakona ima ukupno dva člana. Znači, član 1. pojašnjava kako i na koji način će biti lakše identifikovati uglavnom izvršne dužnike, a član 2. govori kad zakon treba da stupi na snagu. (Predsedavajući: Hvala. Završite misao.) Imajući u vidu da je bilo predviđeno da će zakon stupiti na snagu 1. januara 2020. godine, a mi ga tek danas raspravljamo u pojedinostima, mi smo predložili da to bude od 1. marta 2020. godine, sasvim logično.
Hvala gospodine Periću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Ljute mi se juče kolege kada sam rekla da se zapravo sada po Skupštini prazne fioke i da se tako široko postavlja dnevni red, opet babe i žabe, ali evo dokaza. Mi smo dobili još 22. novembra od Vlade Predlog zakona o dopuni Zakona o parničnom postupku i zakon je trebao da stupi na snagu, Vlada predložila, 1. januara 2020. godine. Sada pitamo – da li je pretrpeo neko neku štetu zato što zakon nije donet na vreme i što nije stupio na snagu tog 1. januara 2020. godine? Ako jeste, ko je, kako će odgovarati, da li će odgovarati? Ako nije, onda znači da ove izmene nisu ni potrebne. Ako nije morao da stupi na snagu 1. januara ove godine, evo već dva meseca prošla, znači uopšte nam ove izmene ne trebaju. Upravo su mi javili da se Zlatibor Lončar jako naljutio što njega nisam malopre spomenula, jer on kaže da i njegova imovina treba da se preispita. Valjda je mislio na to kako je on došao do stana, od kojih kriminalaca je dobio stan. Podsećam na jednu izjavu Aleksandra Vučića iz juna 2019. godine kada je rekao da Bog Otac ne zna gde ide novac za zdravstvo. Dvadeset posto budžeta za zdravstvo, kaže Vučić, evo, da me sad neko ubije, ne znam gde ide. Dakle, ni Bog Otac, ni bog Vučić ne znaju gde ide 20%, Vučić rekao, sredstava planiranih iz budžeta za oblast zdravstva. Vi sada možete da kažete koliko se gradi u zdravstvu, koliko se radi, to što vidimo jeste činjenica, ali evo imate zakon pa ispitajte i ovo. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNI ZAKONA O OBLIGACIONIM ODNOSIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marijan Rističević, Nataša Sp. Jovanović, Sreto Perić, Nemanja Šarović, Vjerica Radeta i Petar Jojić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, gospođo Jovanović.
Za vreme DOS-ovske vlasti bilo je neverovatnih slučajeva, pa i jedan takav, setih se kada je počelo da se nabraja sve to što su oni opljačkali, da je ministar za saobraćaj Marija Rašeta Vukosavljević omogućila svom svekru da iz Fonda za razvoj Republike Srbije, da li je tako, gospodine Martinoviću, u to vreme uzme ogroman novac. Nekoliko miliona, mislim, pet ili šest miliona dinara za nekakvu proizvodnju u selu odakle je taj čovek i oni su otvorili, zamislite, gospodine Marinkoviću, vi ste tada bili mlađi, pa se možda ne sećate toga, noćni klub. Izađe ministar Mali. Da li je Ministarstvo finansija sa njim na čelu ispitalo za period, od kada ste vi na vlasti, pošto ste oterali onog malverzatora i ukrajinskog plaćenika, onog Vujovića, utvrdilo ko je sve za vreme Mlađana Dinkića, eto tako, samo na njegov potpis ili nekog njegovog, uzimao ogroman novac iz Fonda za razvoj? Pazite, to je bila velika pljačka. Ti šifrovani iz G17 su osnovali posebno ministarstvo koje je vodila Verica Kalanović za investicione projekte, već kako se zvalo, gde Aleksić iz Trstenika, to Milena najbolje zna, dođe i kaže – treba mi toliko i toliko, ona kaže – nema problema, pare su kod mene, evo ti. Dođe ovaj drugi, treći. Sav taj novac je „pljačka budžeta Republike Srbije“, građana ušao u nekakve legalne tokove. Bilo je i takvih slučajeva da se nekom preduzetniku napiše – evo tebi 100.000, ovome 50.000, sve zato što su oni to mogli. Sad dovodite u situaciju nekog čoveka da treba da kupi nešto tako od nekoga, recimo stupi na snagu ovaj zakon, neko ko je naš gastarbajter, neko ko je legalnim novcem zaradio kupuje fabriku, firmu, ugostiteljski objekat od tog nekog ko je ukrao od države, a vi sad niste ništa uradili putem Zakona o krivičnom postupku, već sad izigravate nešto ovim nemogućim zakonom. Šiptarski teroristi koje je ovaj nesrećni Majić, iz gnjilanske grupe oslobodio, širom Srbije, gospodine Marinkoviću, a najviše u Nišu i na jugu Srbije kupuju nekretnine novcem od droge, trgovine oružjem, čega god, jer to su zlotvori koji su pušteni na slobodu, a zna se kakva su zlodela uradili. Ko će to da kontroliše? Hoćete njima da oduzmete na takav način stečenu imovinu, neki stan ili kuću koja se vodi na neka razna lica? Molim vas, nemojte da zamajavate narod sada zato što su izbori kako ćete vi to da rešite, kako ćete da sprovedete pravdu, jer znate da je narod ogorčen na svu tu pljačku, kad vrlo dobro znate da je ogroman broj onih koji su za vreme žutih, za vreme Dinkića, Vlahovića, Đelića, Pitića i svih drugih, na takav način pljačkali Srbiju, sada upravo u vašim redovima.
Hvala gospođo Jovanović. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite gospođo Radeta.
Raspravljali smo kroz druge zakone o formi propisanu zakonom za neki ugovor ili pravni posao, da li važi za punomoćje za zaključivanje tog ugovora, odnosno za preduzimanje tog posla, ali je interesantno da vi najpre krenete sa zakonom koji nije u skladu, i tada smo vam govorili da taj zakon nije u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima, i vi onda to kasnije menjate kroz ovaj zakon. I ovaj zakon o kojem danas raspravljamo, posledica notara i izvršitelja. Tako funkcionišete kad vam se zada da donesete neki zakon vi uopšte ne vodite računa kako je određenu materiju regulisao neki drugi zakon koji je sistemski zakon, kako je propisano Ustavom i zato donosite zakone koji su neprimenjivi, koji ne mogu da se primenjuju u roku kada vi napišete da počinje primena zakona. Zato i danas imamo ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o obligacionim odnosima, koji formalno gledano u ovom smislu, što ste vi predložili, treba da se menja. Ali ovde je opet problem suštine, a suština jesu notari i izvršitelji i moram podsetiti na to da je SRS podnela nov Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju i da nas je u tome podržalo više od 100.000 građana Republike Srbije i da vi, drage kolege, ni slučajno ne želite da se o tom zakonu raspravlja, a imamo ovde raspravu o zakonima pojedinačnih poslanika i Nenada Čanka i Gordane Čomić i imaćemo u ponedeljak Predlog zakona drugih troje kolega iz ove Narodne skupštine, ali kada nešto predloži SRS, makar to tražilo i više od 100.000 građana, vas to ne interesuje zato što vas ne interesuje narod.
Hvala gospođo Radeta. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Gospodine Jojiću, izvolite.
Hvala gospodine potpredsedniče. Što se tiče Predloga ovog zakona koji je u članu 3. propisao formu ugovora, s tim što je trebalo uskladiti sa Zakonom o državnom premeru i katastru, jer u Zakonu o državnom premeru i katastru ne govori se o nepokretnim stvarima, nego se govori o nepokretnostima. Dame i gospodo, od kako je zemljišna knjiga prešla u katastar Srbija ima velike probleme jer smo imali u prethodnom periodu uredno vođenje evidencija i upisa nepokretnosti dok je bila u primeni zemljišna knjiga. Zemljišna knjiga je bila fikcija apsolutne tačnosti. To nije lako bilo falsifikovati i sud je kontrolisao svoje referente da li primenjuju zakon kako treba i vrše upis prava vlasništva ili ne. Međutim, kako je zemljišna knjiga prešla u javni registar, pre svega, katastar, od tada građani Srbije imaju ogromne probleme. Ti problemi se ogledaju u tome što su nestručni ljudi u katastru koji pogrešno obavljaju upis prava vlasništva na nepokretnostima, pa građani moraju da se žale drugostepenom organu, pa drugostepeni organ vam je, pre svega, bilo Ministarstvo građevina, na čelu sa ministrom Zoranom Mihajlović, i za vreme dok je ona radila, od početka pa do pre godinu dana, ona je imala u fiokama 36.000 nerešenih predmeta, a tih 36.000 predmeta se odnosilo na građane koji su trpeli štetu jer nisu mogli da ostvare svoja prava, niti da vrše promet svojih nepokretnosti. (Predsedavajući: Privedite kraju.) Završiću, gospodine potpredsedniče. Kada je u pitanju član 3. – forma ugovora, forma ugovora trebala je da bude sadržana u ovom članu precizno, ne pozivajući se na neke druge zakone. Zbog toga što taj ugovor mora da predvidi pre svega stranke, predmet ugovora, cenu i klauzulu intabulandi. Mislim da je trebalo ovde da se predvidi forma tog ugovora, šta treba da sadrži. Hvala lepo.
Hvala vama gospodine Jojiću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres. (Miladin Ševarlić: Po amandmanu.) Kolega Ševarliću, zakasnili ste stvarno. (Miladin Ševarlić dobacuje.) Zakasnili ste. Zaključujem ovaj pretres. Ne mogu da predviđam šta će se događati. Imamo još jedan, pa se javite slobodno. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na Četvrtu tačku dnevnog reda – Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Nataša Sp. Jovanović, prof. dr Miladin Ševarlić, dr Aleksandar Martinović, Miodrag Linta, Božidar Delić, Aleksandar Šešelj, Milorad Mirčić, Sreto Perić, Nemanja Šarović, Nikola Savić, Marijan Rističević, Filip Stojanović, Đorđe Milićević, Ružica Nikolić, Zoran Despotović, Tomislav Ljubenović, Dubravko Bojić, Petar Jojić, Aleksandra Belačić, Vesna Nikolić Vukajlović i Ljiljana Mihajlović. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Da, podneli smo ovaj amandman na član 1. i na još nekoliko članova, a ista je suština. Vi u ovom zakonu za poginule borce, kažete da su pali borci. Mi mislimo da je to neprimeren izraz, da su to relikti neki još komunističke terminologije i baš smo iznenađeni da niste prihvatili da promenite i ovde gde smo mi tražili amandmanima, a i u celom zakonu. Znate, vi kažete da se ovim zakonom uređuju prava i uslovi za ostvarivanje prava boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata, članova porodica palih i umrlih boraca, i umrlih vojnih invalida. Znači, lepo kažete umrlih vojnih invalida, a ovde kažete palih boraca. Znate, nisu se ti ljudi sapleli, pa pali, to su borci koji su se borili u otadžbinskim ratovima, koji su živote dali u otadžbinskim ratovima i zaslužuju svaku vrstu poštovanja, pa između ostalog i u ovom terminu. Dakle, mi insistiramo da se za svakog borca, koji je poginuo kaže poginuli borac. Zaista, ministre evo razmislite, prihvatite ove amandmane. Ako već niste prihvatili ono što traže ovi ratni vojni invalidi koji već mesecima protestuju, štrajkuju, zimu prezimiše u ovom parku, vi donosite ovaj zakon i opet niste ispunili ono što oni očekuju od svoje države, onda bar pokažite poštovanje u ovom terminološkom delu. Dakle, mi smo, kada smo govorili i u načelnoj raspravi o ovom Predlogu zakona, general Delić je i sam predlagao zakon kojim su regulisana prava boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica i mnogo bolje i mnogo sveobuhvatnije je on to predlagao. Kroz amandmane takođe pokušavamo da vam uredimo ovaj zakon. Za ovaj zakon nećemo reći da je nepotreban i da je apsolutno loš, potreban je, nije loš, ali može biti i mogao je biti mnogo bolji. Imajte sluha za borce koji su dali živote ili delove tela svog, boreći se za otadžbinu. To nije nikakva fraza, to je istina. Ako ne, pogledajte okruženje, ko ne poštuje svoje borce, ko ne poštuje porodice palih boraca, ko ne poštuje invalide ratova, on ne zna ni šta je država, niti poštuje državu, niti zna šta znači boriti se na bilo koji način za svoju državu, za svoju otadžbinu. Molim vas da prihvatite ovaj amandman, a i ostale amandmane, da ukažete poštovanje palim, kako vi kažete, a mi kažemo poginulim borcima otadžbinskih ratova. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite gospođo Jovanović.
Evo i gospođa Radeta i većina nas ovde u sali u svojim porodicama imamo borce srpskog otadžbinskog rata i zaista je za nas, srpske radikale neprimereno da ovako stoji nešto u nazivu, jer oni su poginuli, braneći otadžbinu i srpstvo. Mnogi od njih su porodice u povoju, malu decu ostavili kao siročiće i prava i te dece i njihovih članova porodice, po nama, srpskim radikalima treba da budu nacionalna kategorija. Niste bili tu gospodine ministre, pre nekoliko dana smo pokrenuli temu i to pitanje, da kao u Republici Srpskoj i Srbiji stradanje i borba za očuvanje zapadnih srpskih zemalja treba da se zove srpski otadžbinski rat. To i sami znate, zvanični naziv u Republici Srpskoj, a i tamo je godinama trajala borba za prava boraca, invalida srpskog otadžbinskog rata. Međutim, oni su ipak uz kasnije određene izmene i dopune dobili nešto veća prava nego što su ova po ovom zakonu ovde. Naravno i oni do kraja nisu zadovoljni. Ako je to na takav način moglo da se sagleda i reši i da se osnovica za njihovu pomoć računa na adekvatniji način, a novca ima u budžetu, onda treba da prihvatite i amandmane i obrazloženja, pre svega koja vam je dao general Delić, zato što to što ćemo mi da poštujemo i članove porodica poginulih boraca, dakle zaista u pravom smislu reči sprskih junaka, kao i invalide srpskog otadžbinskog rata, nešto što će da bude putokaz budućim generacijama. Da znaju da postoje ljudi koji su bili spremni da brane otadžbinu i srpstvo, za razliku od raznoraznih dezertera, kako ovih što sede ovde, odnosno, sada trenutno i ne sede u skupštinskim klupama iz ovih prozapadnih stranaka, tako iz svih onih zapadnoevropskih i američkih agentura u mnogim nevladinim organizacijama. Vi plaćate iz budžeta Republike Srbije Natašu Kandić, Jelenu Milić i takve koji su za NATO, protiv interesa ove zemlje, pre svega Kandićka koja je jedno dokazano zlo i koja osim toga što je učestvovala direktno u pisanju lažnih optužnica protiv političkog i vojnog vrha ove zemlje, tvrdi da je u Srebrenici bio genocid. Dakle, za takve imate novac i to je skandalozno i neprihvatljivo, a za borce, invalide i članove njihovih porodica vi dajete na ovaj način na koji ste utvrdili, počev od osnovice, pa preko te pomoći koja nije adekvatna i sa kojom oni apsolutno ne mogu ni najosnovnije lekove, ni potrepštine koje im trebaju da kupe, da to urade. Znate, svest o tome da je država ugrožena, otadžbina Srbija i da treba da se brani, je nešto što u normalnoj srpskoj porodici svako dete ponese, što se kaže od kako ga zaljulja kolevka. I ako je svako, oni koji protestuju svih ovih dana i u parku preko puta Skupštine, ispred Predsedništva i dolazili su kod nas na razgovore i mi išli kod njih, zvali su i sve poslaničke grupe, ako oni i dan danas kažu, da ne daj bože da je sutra otadžbina Srbija ugrožena, to su i ovi borci koji su bili sa slavnim generalom Delićem na Paštriku, to su oni svi borci sa Košara, to su svi oni koji su i pre toga išli kao dobrovoljci u Republiku Srpsku Krajinu, Republiku Srpsku, onda ne možemo, na kraju i sa njim osećanjima, to je naša moralna obaveza i odgovornost, odnosno države i njihovih porodica da se poigravamo na takav način da kažemo da su neki njihovi zahtevi megalomanski, ovakvi ili onakvi. Dakle, u sklopu, eto, na kraju tek dobre volje Vlade da se konačno donese ovakav zakon, a general Delić je kao poslanik SRS, imajući u vidu i svoje kontakte i muku koju deli zajedno sa njima, decenijama još pre tri godine podneo Predlog zakona o pravima boraca i članova porodica poginulih boraca, uzmite u obzir kao najdobronamernije sve ovo što smo napisali ovim amandmanima, pa tako i da prihvatite i ovaj amandman da je reč o poginulim borcima srpskog otadžbinskog rata, kao i borcima koji su se borili za našu južnu pokrajinu Kosovo i Metohiju, a koju moramo da čuvamo i da je branimo, kao najveću srpsku svetinju.
Hvala gospođo Jovanović. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala. Evo, sada sam dobio materijale. Članom 5. predloženom promenom definisan je borac koji je državljanin Republike Srbije i definisano je devet tačaka. S obzirom da su oružani sukobi i borbena dejstva bili na teritoriji kopnene zone bezbednosti u periodu od 23. marta 2001. do 30. juna 2001. godine, to takođe treba uključiti u predlog ovog zakona, odnosno u izmenu amandmana. Hvala.
Hvala, profesore Ševarliću. Po amandmanu se javio doktor Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Upravo se u Prijepolju održava komemorativna akademija za 18 ubijenih civila i jednog bivšeg penzionisanog kapetana JNA koji su 1993. godine oteti iz voza u Štrpcima kao građani Republike Srbije, odvedeni u nekom pravcu i likvidirani. Dakle, 27 godina se navršilo od tog zločina koji je učinjen nad građanima Republike Srbije, nad 18 Bošnjaka i jednim Hrvatom, za koje su podignute optužnice, procesuirani su pred sudovima u Srbiji, u BiH, u Crnoj Gori, određeni pripadnici paravojnih organizacija. Neki procesi se još uvek događaju, ali na žalost porodice ubijenih i otetih još se suočavaju sa činjenicom da su svega za nekolicinu pronađeni posmrtni ostaci, da većina još uvek nije pronađena i da nema spomen obeležja, da ne postoji njihovo grobno mesto i tako dalje. Kao što se suočava i sa činjenicom da im nije priznat status civilnih žrtava rata i da uopšte nemaju bilo kakvu satisfakciju, reparaciju od organa države Srbije. Mislim da je usvajanje ovog zakona prilika da na neki način, pored toga što ćemo odati i ovim činom, ja želim da odam počast svim civilnim žrtvama ratova 90-tih godina, kao i ovim civilnim žrtvama kojima se danas navršava 27 godina od otmice i ubistva, a tako i svim ostalim. Pozivam, kako Vladu, tako i ministra i sve odgovorne da zaista promislimo da svim onima koji su bili građani ove države, koji su nosili državljanstvo Republike Srbije, bez obzira na veru i naciju, koji su civilne žrtve rata, priznamo to pravo i da oni, odnosno njihove porodice dočekaju da dobiju taj status civilnih žrtava rata i da na taj način steknu određena prava koja im sleduju prema zakonu i prema svemu onome što su preživeli. Kao i to da se učine posebni napori da se pronađu posmrtni ostaci za preostale za koje još uvek ne znamo gde su i za koje porodice uporno tragaju. Evo, svake godine na današnji dan u Prijepolju se sećaju u upozoravaju sve nas na način da se suočimo sa svim onim što nam se dogodilo u prošlosti, možemo ići ka boljoj budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miodrag Linta. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre Đorđeviću, dame i gospodo narodni poslanici, ja želim da izrazim svoje žaljenje i nezadovoljstvo što je Vlada na predlog ministra Đorđevića odbila moj amandman, kojim sam tražio da se dopuni član 5. Predloga zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. U tom članu 5. definisano je sedam kategorija boraca, ali nije uključena osma kategorija boraca. Naime, ja sam svojim amandmanom tražio da se svim pripadnicima Vojske Republike Srpske Krajine prizna ratni staž za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju. Zašto sam to tražio? Smatram da se preko 50.000 krajiških boraca časno i ponosno borilo za interese svoga naroda, da su se borili i vodili odbrambeni rat pre svega zbog namere ustaškog režima Franje Tuđmana, da stvori etički čistu Hrvatsku državu bez Srba. Dakle, Krajišnici nikako nisu želeli taj rat. Krajišnici su hteli sporazum sa hrvatskim narodom. Krajišnici su bili spremni da prihvate multietničku demokratsku hrvatsku državu, ali nažalost, sa druge strane, imali smo ustašku politiku čiji cilj, ponavljam, bio je proterivanje krajiških Srba na ustaškim načelima i na načelima Nezavisne Države Hrvatske. Ja ću navesti nekoliko razloga zbog čega smatram da bi ovim Zakonom o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica trebalo da se prizna preko 50.000 pripadnika Vojske Republike Srpske Krajine. Podsećam da je država Srbija priznala krajiške oficire i podoficire i njima je priznat ratni staž za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju. Postavlja se pitanje, i o tome sam često govorio u Skupštini, a sa kim su ti krajiški oficiri i podoficiri komandovali, ako je njima država priznala ratni staž, a njihovim borcima nije? Da li je moguće da se prizna samo 5% ili 10% boračkog sastava Vojske Republike Srpske Krajine, a da se ostalih 90%, 95% boraca ne prizna? Krajiški borci su ogorčeni i nezadovoljni, jer smatraju da nisu vodili privatni rat. Drugi razlog. Podsećam ministra Đorđevića da je Hrvatska svojim zakonom o pravima hrvatskih veterana krajem 2017. godine, priznala pripadnike hrvatskog veća odbrane iz komšijske BiH. Dakle, Hrvatska je sve pripadnike hrvatskog veća odbrane iz druge države u potpunosti izjednačila sa pravima pripadnika hrvatske vojske i pri tome se nije obazirala šta će reći Sarajevo, šta će reći zvanični Beograd i šta će reći međunarodna zajednica. Ona je smatrala da su pripadnici hrvatskog veća odbrane iz BiH se borili za hrvatske državne nacionalne interese i Hrvatska je to svojim zakonom uvažila. Treći argument u prilog moje teze zašto smatram da bi ovim zakonom trebalo da se priznaju krajiški borci, odnosno njihova borba tokom čitavog rata u dvostrukom trajanju. Naime, Hrvatska je 1993. godine, izmenama i dopunama Zakona o penziono-invalidskom osiguranju, priznala preživele pripadnike oružanih snaga genocidne Nezavisne države Hrvatske. Znači, priznala je preživele ustaše i domobrane i rekla im – mi priznajemo vašu borbu za hrvatske državne interese, priznajemo da ste izvršili genocid nad srpskim narodom, nad Jevrejima i Romima, priznajemo da ste sistematski klali i ubijali Srbe i zato period od 15. aprila 1941. godine do 15. maja 1945. godine će vam biti priznat kao ratni staž u dvostrukom trajanju i vi ćete za klanje Srba dobiti osam godina ratnog staža. Ako ste posle toga, posle 15. maja, bili zarobljeni i bili u zatvoru tri, četiri, pet godina, i za to ćemo vam priznati radni staž u dvostrukom trajanju. Dakle, osam godina vam priznajemo, ustaše i domobrani, za period kada ste počinili genocid nad srpskim narodom, Romima i Jevrejima i još četiri, pet, šest, sedam, osam godina za period dok ste bili u zatvoru. Da bi to ostvarili, preživele ustaše i domobrani, trebala su im dokazna sredstva, obično država traži pismene dokaze. Pošto preživele ustaše i domobrani 1993. godine nisu imali pismene dokaze, onda je država rekla ovako – imaju dva proustaška udruženja koji će vama izdavati potvrde i uverenja da ste bili u oružanim formacijama Nezavisne države Hrvatske. Odete u ta dva udruženja, društvo „Hrvatski domobran“, „Društvo regularne hrvatske vojske“, dobićete potvrdu ili uverenje. Sa tom ćete potvrdom ili uverenjem otići u hrvatski penzioni fond ili zavod i na osnovu toga ćete dobiti penziju. I od 1993. godine preživele ustaše i domobrani primaju penziju. Prema informacijama zagrebačkog „Jutarnjeg lista“ iz 2013. godine, tada 13.000 preživelih ustaša i domobrana ili njihovi naslednici su primali penzije u proseku od 300, 400, 500, 600 evra i više, a Hrvatska godišnje iz budžeta izdvaja blizu 50 miliona evra da isplaćuje penzije ustašama i dobranima. Za izmene i dopune Zakona o penzionom i invalidskom osiguranju da da penzije hrvatskim nacistima i koljačima Hrvatska nije pitala nikoga, nije pitala ni Beograd, nije pitala ni međunarodnu zajednicu, rekla je – ustaše su se borile za hrvatske državne nacionalne interese. Tim zakonom, hrvatske oružane snage su, po predlogu ratnog zločinca Franje Tuđmana, nazvane „domovinska vojska“. I sada vi lepo vidite, znači, imamo prvi domovinski rat, to je genocid nad srpskim narodom NDH i prvu domovinsku vojsku, imamo drugi domovinski rat koji je vodio Franja Tuđman, kao naslednik Ante Pavelića, i imamo domovinsku vojsku. Znači, prvu domovinsku vojsku, drugu domovinsku vojsku, prvi domovinski rat, drugi domovinski rat. Četvrti argument zašto smatram da bi ovim zakonom trebalo da se pripadnicima vojske Republike Srpske Krajine prizna ratni staž za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju. Svi dobro znamo da je nacistička Hitlerova Nemačka izazvala Drugi svetski rat, da je brutalno poražena i kažnjen nemački narod, izvršena denacifikacija, iz razloga što je Hitlerova Nemačka počinila strahovit genocid, Holokaust, izvršila agresiju, bila krivac za taj rat. Šta je uradila posleratna Nemačka? Svega šest godina posle rata, 1951. godine, ta Nemačka koja se distancirala od Hitlerove, od Trećeg rajha, od Hitlerove Nemačke, donela je zakon gde je rekla – svim pripadnicima nemačkog Vermahta, svim pripadnicima SS formacija od 1951. godine isplaćujemo penziju, jer su se oni borili za nemačke interese, osim onih za koje se utvrdi da su počinili ratne zločine, zločine protiv čovečnosti. Prema podacima iz februara prošle godine, nemačke penzije primaju i pripadnici nemačkog Vermahta i SS formacija koji nisu Nemci, koji su pripadnici drugih naroda. Prema tim podacima, preko 2.000 lica sa područja evropskih država, Amerike i drugih delova sveta prima penzije iz nemačkog budžeta za ratovanja na istočnom frontu, na balkanskom ratištu, na drugim ratištima, u visini od 400, 500 evra do 1.300 evra. Dan-danas 71 Hrvat koji je bio pripadnik nemačkog Vermahta i SS divizija prima iz nemačkog budžeta penziju u visini 500, 600, 700, 800 evra. Ova Nemačka ceni borbu Hrvata u jedinicama nemačkog Vermahta. Sada ispada da su krajiški borci gori od ustaša, sada ispada da su krajiški borci gori od nacista jer, ponavljam, Nemačka se nije libila šest godina posle rata da isplaćuje penzije pripadnicima nemačkog Vermahta i SS formacija i Hrvatska se nije libila da od 1993. godine isplaćuje penzije preživelim ustašama. Sad se Krajišnici pitaju – čekajte, čiji smo mi? U obrazloženju Vlade kojim je odbijen moj amandman, a moj amandman glasi: "U članu 5. stav 1, posle tačke 5) dodaje se tačka 5a) koja glasi da se kao borac priznaje i pripadnik srpske vojske Krajine i Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srpske Krajine u zonama pod zaštitom Ujedinjenih nacija, koji je učestvovao u oružanim akcijama posle 27. aprila 1992. godine do 12. novembra 1997. godine na području pod zaštitom mirovnih snaga Ujedinjenih nacija, na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, broj 743 od 27. februara 1992. godine, Vensov plan, i Zakona o važenju pravnog sistema na delu teritorije SFRJ koja je bila pod posebnom zaštitom Ujedinjenih nacija, od 20. marta 1992. godine". U obrazloženju za odbijanje mog amandmana stoji sledeće, citiram: "Postoji veliki rizik da zakonsko rešenje koje se odnosi na priznavanje statusa borca u Republici Srbiji koje bi obuhvatilo i druge kategorije pripadnika lokalnih oružanih snaga, dakle, u ovom slučaju pripadnika Srpske vojske Krajine i Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srpske Krajine, bi mogle da proizvedu negativan efekat ne samo u okruženju, već i u odnosima Republike Srbije i međunarodne zajednice. Pa šta bi nama Hrvatska mogla reći da mi priznamo pripadnike Vojske Republike Srpske Krajine, odnosno njihovu pravednu borbu protiv ustaškog režima Franje Tuđmana za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju? Pa šta vi nama, gospodo Hrvati, možete da prebacujete, kada ste vi priznali pripadnike Hrvatskog veća odbrane iz komšijske Bosne i Hercegovine? Postojala je Republika Herceg-Bosna, ona je nestala, a vi ste priznali borce Republike Herceg-Bosne. Postojala je Republika Srpska Krajina, koja je nestala ne zbog vojne pobede hrvatske vojske, nego pre svega zbog politike dvostrukih standarda zapadnih centara moći i neodgovorne politike tadašnje vlasti u Srbiji. Šta vi nama ima da zamerate ako smo mi priznali krajiške borce, kad ste vi priznali pripadnike hrvatskog veća odbrane? Drugo šta vi imate nama da zamerate da mi priznajemo krajiške borce, kad ste vi priznali ustaše, priznali ste domobrane. Priznali ste im osam godina, odnosno četiri godine za vreme NDH u dvostrukom trajanju zato što ste izvršili genocid nad našim narodom. Šta bi vi nama iz Zagreba zamerili? Mora da se pokrijete ušima i da ćutite. Šta bi nam zamerili iz Međunarodne zajednice? Šta bi nam zamerila Nemačka? Izvinjavam se gospodo u Berlinu, pa vi ste 1951. godine svojim zakonom dali penzije pripadnicima nemačkog Vermahta i ESS formacija, pa valjda i mi smemo da priznamo i krajiške borce koji su vodili, pravičnu, pravednu borbu protiv ustaškog režima Franje Tuđmana. Dakle, ja smatram da ovo obrazloženje Vlade nije argumentovano, nije zasnovano na činjenicama, a ja sam dao sada četiri primera, četiri konkretna dokaza zašto smatram da bi moj amandman trebao da bude usvojen, da se ispravi istorijska nepravda preko 50 hiljada pripadnika Vojske Republike Srpske Krajine i da se time priznaju ne samo krajiški borci, nego svi Krajišnici. Nadam se da će ovde prisutni ministar Đorđević, da uvaži ova moja četiri argumenta, i da još pre glasanja o Predlogu zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, da razgovaramo, da se ovaj amandman usvoji i da postane sastavni deo novog zakona, koji je inače u celini veoma dobar. Ja sam to juče govorio, koji na jedinstven način, na jedan sistematičan način uređuju ovu veoma kompleksnu materiju. Dobio sam prethodnih dana mnogo poruka od Krajišnika, mnogo poziva i mejlova, razgovora. Ministre Đorđeviću, verujte ako bi ovaj amandman bio usvojen Krajišnici ovo nikada ne bi zaboravili. Zaista bi rekli da je Srbija nakon 25 godina od završetka rata na području Hrvatske u potpunosti priznala Krajišnike i njihovu pravednu i pravičnu borbu protiv ustaškog režima Franje Tuđmana za interese svog naroda, za interese države Srbije i za interese Jugoslavije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Po amandmanu. Malo iznenađuje da u okviru obrazlaganja ovog amandmana kolega govori o tome šta bi nama neko zamerio. Pa, zar mi u Srbiji i srpska država i vlast treba da vodi računa o tome šta bi nama zbog nekog našeg poteza rekla hrvatska ustaška država. To je zaista neprimereno. Ovaj amandman u suštini je trebalo prihvatiti ministre, ali SRS je jedina politička partija i to jednostavno mora da se kaže koja priznaje Republiku Srpsku Krajinu, trenutno okupiranu srpsku državu, koja priznaje Vladu Republike Srpske Krajine, koja priznaje Milana Martića predsednika Republike Srpske Krajine, koji kaznu zatvora služi, vi to ministre znate, u Estoniji pod neverovatnim uslovima bez ikakve pomoći i porodica mu je nezbrinuta. On tamo čak i hranu koju dobija u zatvoru plaća. Toliko nehumani uslovi su nešto što bi trebalo da bude nekako tema, ne mora ovog zakona, ali bogami i ovog zakona. Kada su u pitanju borci Krajišnici, mislim na Republiku Srpsku Krajinu, svako ko je prolazio auto-putem novosadskim, negde na delu gde se iz Ugrinovačke ulice iz Zemuna, ulazi na taj put, video je, odnosno gledamo već više od 25 godina, nekada mladiće, a sada sredovečne ljude, koji su u tom otadžbinskom ratu ostali bez obe noge. Oni prose, oni čekaju da neko od vozača otvori automobil i da im da neki dinar. Ta slika je slika i prilika odnosa države Srbije prema borcima otadžbinskih ratova, i ne može se reći da vi sada nekako niste donekle popravili stanje i da ne gledate da zaista popravite stanje. Niste isti kao što su bili ovi žuti koje to zaista, apsolutno nije interesovalo, ali Republika Srpska Krajina mora da bude prisutna i u razgovorima. Kad razgovarate u inostranstvu, kad razgovarate u diplomatskim krugovima. Republika Srpska Krajina je privremeno okupirana srpska država i to niko od zvaničnika u Srbiji ne ponavlja i to je nešto što mi jako zameramo. Vojislav Šešelj je napisao knjigu sa naslovom „Srpski narod mora osloboditi Republiku Srpsku Krajinu“ mora to ostati u narodu. Znamo mi da imamo problem i sa KiM, da se otvara problem i Republike Srpske, ali ako mi budemo to zaboravljali, ako budemo zaboravljali borce koji su dali živote ili delove tela za te naše države, mislim na Republiku Srpsku i na Republiku Srpsku Krajinu i deo Srbije mislim na KiM, onda to neće biti dobro. Zato bi zaista trebalo malo ozbiljnije razmisliti i o ovom predlogu i o amandmanima generala Delića koji je amandmane podnosio kao sudionik svega što se dešavalo srpskom narodu i u ime boraca njegovih koji su se sa njim borili, koji su izginuli ili su ostali invalidi. On zaista ima apsolutni legitimitet i puno pravo da se obraća i ministrima i Vladi i svim državnim zvaničnicima, ali to ne bih rekla za kolegu koji je govorio malo pre o amandmanu. Ovo je takođe nešto što treba da služi kampanji vladajuće stranke, zato što lično poznajem puno boraca Republike Srpske Krajine, puno članova njihovih porodica, imam ih i u široj i užoj familiji i rekli su prvi put kada Linta bude branio interes Krajiških boraca, samo da ga pitamo da kaže bar jedno mesto gde je on bi borac i bar jedan dan kada je to bilo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Želite repliku ili po amandmanu? Replika, izvolite.
Smatram da je ova tema o kojoj raspravljamo i danas, ima nacionalni i državni značaj i da ne bismo trebali da oko ovog pitanja politizujemo i jedni druge napadamo bez argumenata. Što se tiče mene lično, tačno je da ja nisam bio borac vojske Republike Srpske Krajine. Ja sam završio osnovnu školu u jednom selu koje se zove Perna u opštini Vrginmost na Kordunu, jer sam živeo sa svojim bratom kod dede i babe. Nakon završene osnovne škole, završio sam gimnaziju u Karlovcu 1988. godine, a te iste godine u jesen otišao sam na služenje vojnog roka u Ljubljanu, Devetu armiska oblast. Nakon povratka iz vojske, iz JNA 1989. godine upisao sam Filozofski fakultet u Zagrebu, odsek – istorija, odnosno povjest kako oni kažu tamo. Završio sam kao jedan od najboljih studenata dve godina Filozofskog fakulteta u Zagrebu i u proleće 1991. godine se vratio svojoj kući u opštini Vrginmost. Na osnovu odluke krajiških vlasti, na osnovu odluke pokojnog predsednika Opštine Vrginmost Mitra Obradovića, redovni studenti su dobili mogućnost da legalno nastave školovanje u Srbiji… (Predsednik: Hvala. Vreme.) … sa obrazloženjem da će Republici Srpskoj Krajini trebati školovani i obrazovni ljudi koji će raditi na njenom … [[Isključen mikrofon]]
Hvala. (Miodrag Linta: Da li mogu da nastavim?) Zato sam ponudila da govorite o amandmanu, niste shvatili, tražili ste repliku. Javićete se kasnije po amandmanu da nastavite. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Po amandmanu. Nije vas spominjao. Zaista vas nije spominjao.
Nije problem, može i po amandmanu. Samo jedna rečenica, da je ovo zaista šuplja priča kada govorimo o redovnim ili vanrednim studentima. Da li je moguće da je neko branio redovnim studentima da idu da se bore? Od mog rođenog strica sin, Stevo Radeta, je bio student druge godine Mašinskog fakulteta. Nažalost, u 23. godini je poginuo na brdu Sjemeć. Znači, ne kažem da je kolega trebalo da pogine ali trebalo je da se bori, ili bar ovde da ne izmišlja, da on nešto priča u ime boraca, Krajišnika.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Po amandmanu. Sad imate vreme.
Samo sam hteo veoma kratko da kažem i svoju biografiju i da kažem šta sam radio u tom periodu. Dakle, na osnovu odluke krajiških vlasti, na osnovu odluke pokojnog predsednika Opštine Vrginmost, Mitra Obradovića, sam u jesen 1991. upisao treću godinu na Filozofskom fakultetu, u Beogradu, završio osnovne studije, upisao postdiplomske studije. Godine 1991. na ratištu su bili moj pokojni otac i brat. Ja sam svake godine dolazio dva puta godišnje za vreme RSK i tokom zime i tokom leta svojoj kući u opštini Vrginmost i smatram da to što nisam bio borac RSK da mi to ne oduzima mogućnost da se iskreno borim da moji Krajišnici, krajiški borci budu priznati i da oni nisu vodili privatni rat. Meni bi lakše bilo da kažem - ja nisam bio borac RSK, ja nisam bio na ratištu, šta mene briga za krajiške borce. Ja imam osećaj odgovornosti i ovo je jedna vrsta mog moralnog duga prema tim časnim ljudima koji su se borili, ponavljam, protiv ustaškog režima Franje Tuđmana za slobodu i moju i našeg naroda. Najmanje što mogu da učinim je da makar na ovaj način vratim deo duga prema tom narodu. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite.
Gospodine ministre, uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ja prihvatam obrazloženje koje je dala Vlada ne prihvatajući ovaj amandman, jer, stvarno, u članu 5. u stavu 1. u tački 6) se pominje taj datum 27. Tako da, ono što sam ja tražio može da se podvede i pod tačku 6) i ne mora da bude u tački 7). Time hoću da kažem da smo mi pišući ove amandmane želeli da ovaj zakon učinimo bolji. Međutim, čitajući obrazloženja, ovo govorim kao ovlašćeni predstavnik, ja sam sada video da pojedini amandmani koji su prihvaćeni učinili su ovaj zakon gorim nego što ga je predložila Vlada. Zamislite, recimo, prihvaćeno je da se umesto Ravnogorske spomenice kako je predložila Vlada, usvoji amandman antifašistička spomenica. Da mi danas proslavljamo neki jubilej to bi bilo u redu, pa da se podeli i Ravnogorcima i da se podeli partizanima, ali ako već jedni imaju Partizansku spomenicu 1941.–1945. Vlada je odlično predložila da postoji ravnogorska spomenica 1941. – 1945. Znam mnogo ljudi koji bi tražili, jer više mislim da nema živih Ravnogoraca, koji bi tražili da dobiju, jer imaju pravo po ovom zakonu tu spomenicu, ali možda je Vlada vodila računa o troškovima. Siguran sam da nikad nijedan potomak Ravnogoraca neće tražiti antifašističku spomenicu. To apsolutno nije u redu. Kad smo ovde raspravljali u načelu, da je govoreno o tome mi bismo svakako iz SRS reagovali. Danas ne možemo da reagujemo jer je Vlada prihvatila nešto što je gore od njenog predloga. Kao ovlašćeni predstavnik želim da nešto kažem i o ovom obrazloženju pali borac i poginuli borac. Naša najbolja namera je bila da zakon koji već 28, 29 godina postoji i u kome je taj termin dat, da se konačno novim zakonom promeni jer vojnik je poginuo, a borac je znači pali borac. Da bude potpuno jedinstven termin, poginuo je i borav, poginuo je i vojnik. A u ovom obrazloženju kad se kaže – umrli. Pa, umrli borac i umrli vojnik je umrli, i jedan i drugi su nestali. Zna se kako u našem pravnom sistemu posle pet godina se oni proglašavaju, znači mrtvim i stiču, takođe, status koji im po ovom zakonu pripada. Iz ovoga vidim da nije postojala volja u Ministarstvu da se prihvati ono što… neprihvatanje ne može da se obrazloži, onako, da kažem, pa da mi ovde onda zaključimo da u ovoj sali svi imao jedinstveni tretman. Nemamo gospodo isto kao što iz ovih amandmana možemo da zaključimo da to što smo mi pomirili zakonom Ravnogorce, odnosno pripadnike Ravnogrskog pokreta i pripadnike Narodnooslobodilačkog pokreta, odnosno Partizane, mi danas ovim amandmanima dokazujemo da je to samo formalno i da u suštini nije tako, a to će se videti i kasnije kroz onu komisiju koja treba da rešava pitanja Ravnogoraca u kojoj se nalaze tri pripadnika SUBNOR-a. Zato za sve ove godine od kad je došlo do tog izjednačavanja nikada nije moglo da se učini ništa, jer SUBNOR uvek glasa protiv. Iz toga vidimo da mi, ovde koji sedimo dozvoljavamo i samo se formalno slažemo da je došlo do pomirenja i do izjednačavanja u pravima pripadnika jednog i drugog pokreta. U stvari, ovo što mi radimo ovde time ne dolazi do pomirenja već samo pokazujemo da je to samo formalno. Ja, kao narodni poslanik ne prihvatam, ne vidim i nikada ne bih glasao za nešto što je formalno i iza čega stoje nekakve sasvim druge namere. Ovde, u ovoj sali je bilo onih koji su izrazili svoje nezadovoljstvo sa tim što ste ustanovili „Ravnogorska sponica 1941-1945“, ali to je, na kraju krajeva, njihovo pravo. Ali, da se sad radi toga prihvati jedan amandman, da to bude antifašistička spomenica… Sa jedne strane ona priznaje borbu Ravnogoraca kao pripadnika opšteg antifašističkog pokreta, ali pravo ime za njihovu spomenicu je bilo Ravnogorska spomenica 1941-1945. godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospođa Maja Gojković, po amandmanu. Izvolite.
Želim da se zahvalim prethodnom govorniku što je skrenuo pažnju na jednu temu za koju sam mislila da neće biti mesta u 21. veku u Republici Srbiji, da se i dalje delimo, toliko godina posle završetka Drugog svetskog rata, na potomke onih koji su se borili za slobodu ove države kao partizani ili nas, sa ponosom kažem, kao potomke onih koji su se takođe borili za slobodu Srbije i srpskog naroda i za slobodu Evrope, ali po jedinicama kraljevske vojske, odnosno generala Draže Mihailovića Ne vidim u čemu je tu problem i zašto neko ne može da govori o tome sa jednakim ponosom kao što govore potomci komunističkih partija ili onih koji su dali svoje živote kao partizani? I jedno i drugo je istorijski dokazana činjenica i Srbija treba da bude ponosna da je imala dva oslobodilačka pokreta. Jedina je u Evropi imala dva oslobodilačka pokreta. Mi ne bi trebali ovde da otvaramo neke stare rane, jer znamo da je istoriju pisao pobednik, znamo kako je istorija izvrnuta, ali posle smo dobili šansu da tražimo rehabilitaciju naših dedova i ja sam to iskoristila. Ja sam to iskoristila i ja sam Dobrivoja Gojkovića rehabilitovala pred sudovima ove države. Žao mi je što nisu tu kolege iz Socijalističke partije Srbije, jer bez obzira koliko smo mi zajedno na nekim projektima i gradimo zajedno budućnost ove države, kada dođemo do te stare priče, onda ispadne da oni ne mogu da naprave jedan korak dalje i da se jednostavno Srbija ne deli više na partizane i na četnike, nego da priznamo zajednički istorijsku činjenicu, da su se i jedni i drugi borili isključivo za slobodu Srbije. Posle da ne zalazimo mnogo u istoriju ko je koga izdao i zašto su jedni bili na vlasti, a drugi opet stradali u komunističkom režimu i to mnogo stradali, nego da pokušamo da se izdignemo iznad toga. Zato me čudi ovaj amandman uvaženog potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije Đorđa Milićevića, da mu je smetalo ono što je pisalo u prvom Predlogu zakona, znači ravnogorska spomenica. Ne znam zašto mu je to smetalo? Nisam imala prilike sa njim da razgovaramo duboko o tome, ali, evo, mi smo takvi da ćemo preći preko svega, pa je Vlada Republike Srbije usvojila taj njegov amandman. Izaći ćemo u susret, ako je to jako bolno pomenuti - ravnogorski pokret i, eto, Vlada Republike Srbije je mimo parlamenta usvojila taj njegov amandman koji je postao antifašistička spomenica. Evo, da vam kažem, uvažene kolege, ja ću tražiti tu spomenicu u ime mog dede, jer vi ste rekli da niko neće tražiti tu spomenicu. Ja ću da tražim da bi, prosto, izazvala tu komisiju koja odlučuje o tome da jednom pokaže da li je mislila da treba zakopati te stare podele na partizane i četnike ili su prilikom usvajanja ovog amandmana i podnošenjem tog amandmana mislili da nastavimo tu priču i u 22. i u 23. veću. Nismo mi krivi za građanski rat koji se desio u tom periodu. Nismo mi krivi za ono što se dešavalo posle 1945. godine. Zato sam duboko razočarana ovakvim gestom da kolege podnose takve amandmane i neće, bez obzira koliko imaju godina, 20, 30, 40, da je to duboko ideološki u njima, da ne mogu da podnesu činjenicu istorijsku da je postojalo više oslobodilačkih pokreta u našoj državi. Sada ću da vam navedem primer zašto ću da tražim tu spomenicu. Ne znam da li bi mi to deda to odobrio ili pokojni otac, ali ja ću da tražim iz inata zato što je Dobrivoje Gojković, koji je bio sve, samo nije bio komunista i partizan, sve je bio, znači, pristalica pokreta Draže Mihailovića, moj deda stric je bio Dragiša Vasić. Ne znam ko ne zna ko je bio Dragiša Vasić? Ja sam iz takve porodice… (Aleksandar Šešelj: Đorđe Milićević ne zna.) Đorđe Milićević ne zna, ne želi da zna, zato što ga partija verovatno uči tako, a nas naša Srpska napredna stranka uči da smo svi isti, da smo jednaki, da Srbija može da napreduje samo ako zakopamo te lažno stvorene podele u našem narodu. E to je razlika između partije i partije. Nama trebaju svi, a neko će na svakom zakonu da podmeće prepreke. Ja ću da tražim zato što je Dobrivoje Gojković, uvaženi ministre… Ministre, ako budete imali nekog uticaja na tu komisiju, da vam kažem zašto ću tražiti. Zato što je učestvovao u najvećoj operaciji spašavanja vojnih pilota u Drugom svetskom ratu u Operaciji „Halijard“. Dva pilota američka su spavala u našoj kući, u njegovoj kući, u kući mog oca. Uspeli smo prošle godine, uz pomoć saradnje sa Fondacijom „Halijard“ da identifikujemo jednog od te dvojice koji su spavali u kući. Znači, oni postoje. Njihova deca postoje i njihovi unuci, jer je on umro pre nekoliko godina, taj američki pilot koji je spašen zahvaljujući žrtvi srpskih seljaka koji su se borili pod okriljem Draže Mihailovića i koji su se organizovali u tom kraju u svim selima oko Pranjana u kojima je bilo finale te operacije, gde je napravljen aerodrom improvizovano, da bi oni mogli da se spašavaju i da njih 500 napusti Srbiju i, hvala Bogu, svih 500 ode i dožive duboku starost i žive sa svojim porodicama. Zbog te operacije je Draža Mihailović dobio spomenik u Libertvilu i odlikovanje Trumana. Prema tome, mi nemamo čega da se stidimo. Mi moramo da budemo ponosni na svaki delić svoje istorije u Drugom svetskom ratu. Na ono što nismo ponosni mi smo osudili. Donosimo zakone o memorijalnim centrima, tamo gde su ginuli i stradali Srbi, Jevreji i Cigani i Romi i to svi ovde osuđujemo jednoglasno, a onda ne možemo da se delimo u 21. veku i da deo istorije nam je simpatičan, svima nama, a drugi deo istorije ćemo da šutamo. Ne znam do kog veka ćemo da se sklanjamo od činjenice da su se borci Draže Mihailovića borili za slobodu Srbije? Da li znate koliko je strašno bilo u okupiranoj Srbiji stavljati u opasnost svoju ženu i decu time što vi spašavate američke pilote? Pa, Nemci su odmah znali. Nemci su odmah znali gde je ko prespavao nekoliko sati. Nekoliko sati su oni samo boravili u tim kućama i dobila sam priznanje od Fondacije „Halijard“ za to, jer su pronašli ime moga dede. Ako sam dobila priznanje od Fondacije „Halijard“, od SAD, tražim priznanje od Srbije. Tražim priznanje od te komisije, ko god da sedi tu, a da li će sedeti samo pripadnici NOB-a… Kog NOB-a? Izvinite, to mogu samo da budu njihova deca ili unuci. Juče sam upoznala jednog gospodina iz Šida, 94 godine, on jeste, eto, ali neće biti u toj komisiji. On jeste pripadnik NOB i on se seća svega šta se dešavalo u Šidu i okolini u onim teškim vremenima u Drugom svetskom ratu. Ali, retko ko će u toj komisiji biti, a da je pripadnik NOB-a. Nećemo to dozvoliti. Moraju da budu učesnici, porodice i oni koji zaista dobro poznaju istoriju naše države i koji ne insistiraju više na tim bezveznim podelama. Ne znam u kojoj državi se još uvek toliko insistira na tim istorijskim podelama. Deda od ne znam koga, samo zato što se učlanio u neku levičarsku stranku, je u redu i njegov deda je mnogo doprineo napretku Srbije i oslobođenju Srbije u Drugom svetskom ratu, a mi unuci onih koji nisu bili komunisti, koji su duboko bili antikomunisti, borili se za slobodu Srbije, mi ne smemo ništa da kažemo. Mi moramo i dalje da se stidimo i da prihvatamo sve zarad nekog zajedničkog mira, svaki amandman, i sve da nam bude simpatično i da nam bude sve u redu. Nisam znala za ovaj amandman. Drago mi je što nas je Vlada spasila podele da glasamo za ili protiv, ali da amandman nije bio usvojen od Vlade Republike Srbije ja ne bih glasala za njega, iako mislim da to objedinjuje oba pokreta, jer borba je bila zajednička protiv fašizma, protiv nacista i protiv nemačke okupacije. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite. (Milorad Mirčić: Svi smo mi, Majo, radikali.) (Sreto Perić: Bili i ostali.)
Gospodine ministre, uvažena predsednice Skupštine, gospodo narodni poslanici, meni je drago što ste i vi govorili o ovom amandmanu, mada imam sasvim drugačiji stav, vezano za Antifašističku spomenicu. Ona je, kako ja kažem, prihvatljiva za sve Ravnogorce, isto kao i za pripadnike Partizanskog pokreta, ali ako bi se dodeljivala danas potomcima kao jubilarna, povodom nekog jubileja vezano za NOR. Međutim, ovo što ste vi posebno potencirali, a mi iz sopstvene prakse znamo, vezano za tu Komisiju, ovo nije prva Komisija koja ovim zakonom se formira. Tih komisija je bilo i do sada. Nikada ni jedan Ravnogorac nije mogao da ostvari ništa, jer su u Komisiji sedeli pripadnici SUBNOR-a. Da li ih ima? Ima ih verovatno, ali SUBNOR postoji i danje, jer su sada tu naslednici. Ali, vidite kakvo je obrazloženje. Mi u SRS kada smo razmišljali o tome kako prevazići taj problem, a da kod dodeljivanja te Ravnogorske spomenice 1941-1945. sve bude transparentno i u redu, kažemo – sigurno pripadnici SUBNOR-a ne treba tu da budu. Pre bi trebalo da budu potomci Ravnogoraca. Ali, ako već Skupština predlaže četiri člana, zašto Skupština ne bi predložila svih sedam članova na osnovu predloga poslaničkih grupa? Po nama je to bilo nekako prihvatljivo. Međutim, vrlo je interesantno obrazloženje zašto je odbijen takav naš amandman. Kaže – amandman se odbija iz razloga što je neophodno u rad navedene Komisije uključiti organizaciju koja baštini antifašizam i neguje tradicije NOB kako bi rad navedene Komisije bilo kvalitetniji, a u cilju sprečavanja pokušaja revizije istorije. Znači, ovo što mi govorimo o Ravnogorcima, mi nekako vršimo neku reviziju istorije. U stvari, treba izvršiti reviziju naše istorije.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Hoću da vršim reviziju istorije, da jednom pričamo otvoreno o svemu. Sad ću da uputim poruku toj nekoj budućoj komisiji da je prvi predsednik Republike Srbije, u istoriji ikada, koji je došao u Pranjane i održao govor u kojem je priznao žrtvu srpskih seljaka koji su svi, ali svi koji su učestvovali u toj operaciji bili borci Draže Mihajlovića, to se vidi i na fotografijama na izložbi koja je bila tog dana. Znači, svi su bili isključivo borci Draže Mihajlovića. Odao je počast tome što su se žrtvovali i spasili u veličanstvenoj akciji koja se proučava na mnogim vojnim akademijama, 500 života, 500 pilota, savezničkih pilota. On je prvi predsednik koji je odao počast njima. Eto, to imam da poručim toj komisiji. Time je stavio jednu veliku tačku na gluposti da kada neko od nas čiji su dedovi učestvovali i borili se za slobodu ovu države kažu da nisu bili kod Tita u vojsci da mi vršimo revizije. Ne vršim ja nikakvu reviziju, ja govorim samo u ime polovine Srbije koja nije podržavala komunizam, koja nije podržava Tita i nije bila u NOB-u, takvom kako je to objašnjeno nama i mnogim generacijama od 1945. godine, na žalost našu do današnjeg dana. Do današnjeg dana to provejava. To nije prava istina. Revizija istorije je rađena postepeno od 1945, pa izgleda još uvek i dan-danas. I dan-danas se pokušava da se sakrije istina o tome da je Srbija imala dva oslobodilačka pokreta, oba antifašistička pokreta, oba, ali da se od 1945. godine, zahvaljujući velikoj ulozi naših prijatelja Engleza, 1945. jedni dobili privilegiju da vladaju državom i da pišu istoriju, a ovi drugi su stradali. Neki su pobegli van države, neki nisu želeli da pobegnu iz Srbije. Nisu želeli. Među njima je i moj deda, nego su smatrali da će izbori biti demokratski. Tu su se prešli. Kod komunista demokratskih izbora nema. Nije ih bilo 1945. godine. Bilo je onih kuglica i sve ostalo je istorija, ali neću da otvaram stare rane. Koga to interesuje danas u 21. veku? U Srbiji 2020. godine neko podnosi amandmane jer se boji revizije istorije, neko ko ima 30 i nešto godina. Verovatno nije sam, verovatno je predsednik te partije tražio jer ne može da pređe preko toga da postoji samo jedna istina, a to je da su Srbi ginuli u Drugog svetskom ratu. Jedni su se borili za kralja i otadžbinu, drugi za Tita, pa kako ko hoće. Stvarno da se unuci raspravljaju ovde oko toga ko je bio u pravu, mislim da je ovaj amandman potpuni višak, ali evo neka to bude jedan veliki izazov za tu komisiju, ko god da je pravi, kako će da pređu preko toga da je predsednik Republike Srbije u Pranjanima u septembru mesecu prošle godine stavio jednu veliku tačku, jer je prvi u istoriji naše države, koji je došao tamo, položili smo venac, poklonili se senima tih ljudi i održali govor u čast svih onih koji su bili hrabri i koji su žrtvovali svoje porodice, svoju decu u želji da spasu savezničke pilote. To je jedan veličanstveni poduhvat. Kažem, ponosna sam, rehabilitovala sam svog dedu zato što nije bio komunista, zna se kako se sudilo u ono vreme. Nije mu sudio pravnik, žao mi je što Neđo Jovanović nije tu. Nije mu sudio pravnik, sudio mu je lokalni mesar. Samo da kažem svojim kolegama koji možda ništa ne znaju o tim vremena, ali evo, vaspitali su nas tako da je Srbija jedna država i da svi moramo da je volimo, a istoriju dajte da ostavimo istoričarima neka raspravljaju o tome kako god hoće i kog god da su opredeljenja. Kažem, tražiću, kolege, tu spomenicu kako god da se nazove, samo da vidim pod kojim opravdanjem će odbiti mene sa priznanjima i od „Halijard“ fondacije, sa priznanjima od SAD, sa priznanjima od sudova naših, da je moj deda nepravično osuđen i dedovi mnogih ovde koji jesu tu, iznenadili bi se u kakvim su sve strankama, a dedovi su im bili u jedinicama Draže Mihailovića ili su bili samo pristalice tog pokreta. Tako presuda glasi – pristalica tog pokreta. Kažem, da vidim kakvo će obrazloženje naći. Mi ovde da se delimo, mislim da nije dobro za Srbiju. Zato ako bude takvih nekih amandmana za glasanje, lično ne mogu to da podržim. Sad, zavisi, Vlada je na potezu, pa radi mira u kući neka usvoje šta god žele.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, bez namere da delim pretke, a ako ne mogu da izmirim mrtve pretke, neću da svađam žive potomke. Ali, to izgleda nekima ne možete objasniti. Dame i gospodo narodni poslanici, kao unuk dva vojnika Jugoslovenske vojske u otadžbini, čiji je komandant bio đeneral Draža Mihailović, ja neću tražiti te njihove antifašističke spomenice. Te ravnogorske spomenice za mog dedu Boška i za mog dedu Lazara su ovde. Ja sam njihova spomenica, moja majka pokojna je njihova spomenica, moj živi otac je njihova spomenica, moja sestra je njihova spomenica. Svi moji su njihova spomenica. Oni su zaustavili Crnu legiju u vreme kad se Proleterska brigada odmarala. Oni su zaustavili Crnu legiju i tako sam ja postao spomenica. Da oni nisu zaustavili ustaše, mene danas ne bi bilo, ne bi bilo mnogo njihovih potomaka, ali su oni zajedno sa drugima zalegli i odbranili stanovništvo od Francetićeve Crne legije i od njihovog hrvatskog cveća, a iza svojih leđa imali su više, više nacionalnih sela i nikome ništa nažao nisu učinili. Moj deda Lazar je odrobijao tri i po godine, ali tadašnjom revizijom suđenja i u komunističkim vremenima, dokazano je da mu je to bilo namešteno, pa je posle tri i po godine u ponovnom suđenju oslobođen. Ja sam njihova spomenica. Ne treba meni antifašistička spomenica. Neću da je delim sa Tuđmanom, ne pada mi na pamet. Neću da delim spomenice sa potomcima Franje Tuđmana, ne pada mi na pamet. Neću da delim spomenice sa potomcima Marka Mesića, onaj što je sa 369 pješačkom pukovnijom otišao na Staljingrad, pa umesto da ga likvidiraju, obukli su ga u neku komunističku uniformu i poslali u Srbiju. S njim neću da delim spomenicu. Neću da delim spomenicu sa Franjom Pircom, koji je posle 10. aprila izdao kraljevsku avijaciju i otišao, bio je član glavnog stožera Ante Pavelića, da bi se 1944. godine vratio kod Tita, pozvao sve bivše kolege pilote na promenu ratnog rasporeda i sve oni koji su uzleteli protiv Hitlera i srušili 154 švapska aviona. Pozvao na promenu ratnog rasporeda, odveo u selo Jabuka kod Pančeva, njih 72 i streljao. Ja sa njima neću da delim spomenice. Moje spomenice su ovde. Ja priznajem jedino da nisam baš u potpunosti verovao u hrabrost svojih dedova, ali mi je trebalo 40 godina da spojim dve lekcije u školi. Kaže - kraljevska vojska je bila trula i kapitulirala, kraljevska vojska je bila trula i kapitulirala. U drugoj lekciji sam učio kako smo 27. marta mi, mi, a tu se mislilo na komuniste, verovatno, mi odložili napad na Sovjetski savez za nekoliko meseci i time spasili Sovjetski savez. Trebalo mi je 40 godina da dve lekcije spojim u jednu. Ko to mi? To znači kraljevska vojska je spasila i Kraljevina Jugoslavija je spasila Sovjetski savez, koji je 1944. godine doakao Kraljevini, zajedno sa Markom Mesićem i Franjom Pircem, Tuđmanom itd. To su oni koji su od saveznika naručivali, kao Kočo Popović, sravnite Leskovac sa zemljom. To su isti oni koji su zbog vođe neprijateljskog vojnika iz Prvog svetskog rata streljali u Srbiji šta su stigli. Kao naredila OZNA, kraj priče, 70.000 ljudi. I terali omladinu Srbije na najveći streljački stroj na Sremskom frontu koji je postojao u Evropi. To je bio klasičan streljački stroj. Sa njima ja neću da delim spomenice. Moje spomenice su ovde, na dedu. Ja sam živa spomenica. Najveći dobitnici te revolucije, koju još samo mi u Srbiji čuvamo, ne želeći nikog da delim, samo kažem, samo mi želimo to da čuvamo. Ja nemam ništa protiv onih koji to žele da čuvaju, ali treba da znaju, najveći dobitnici te navodne revolucije su Slovenija, Hrvatska, BiH, Makedonija. Oni su najveći dobitnici. Oni su dobili svoje nacionalne države i prvom prilikom, dobili su svoje nacionalne države, uprkos tome što je ta država bila stvorena od pobednika Kraljevina Srbije i Crne Gore i poraženih krajeva Austrougarske. Uprkos tome što su poraženi u Drugom svetskom ratu, oni su najveći dobitnici. Nezavisna država Hrvatska je stvorila Socijalističku republiku Hrvatsku samo kao prelazno rešenje između jedne Nezavisne države Hrvatske i druge. E, sa njima neću da delim odlikovanja, neću da tražim zajedničku spomenicu, zato što su oni podigli pušku na državu u kojoj su bili najveći dobitnici. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članovima 27. i 205. Poslovnika, određujem pauzu do 16.00 časova, kada nastavljamo sa radom u delu sednice koji se odnosi na postavljanje poslaničkih pitanja Vladi poslednjeg četvrtka u mesecu.
Poštovani narodni poslanici, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova, saglasno članu 205. Poslovnika. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim… Nije potrebno da znate svi odredbe Poslovnika. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovana premijerko, poštovani ministri, imam nekoliko pitanja na koje bih želeo da dobijem i odgovore. Naime, obavešteni smo da je još u junu prošle godine od zvaničnih organa države BiH prema zvaničnim organima Republike Srbije došao zahtev za otvaranje konzulata BiH u Novom Pazaru i da još uvek iz naših državnih organa nije konkretan odgovor… Prema tome, da li će i kada će biti konzulat otvoren u Novom Pazaru? Nama Bošnjacima je vrlo važno da postoji konzulat BiH u našem gradu, matične države, u kojoj živi najveći deo našeg naroda i s tim u vezi voleo bih da postavim pitanje premijerki – kada će biti odgovor na to pitanje i kada ćemo moći da očekujemo otvaranje konzulata BiH u Novom Pazaru? Moje drugo pitanje usmereno je prema ministru Šarčeviću. Naime, poznato je da prethodnih dana imamo zaista neke teške momente kada je u pitanju Osnovna škola „Avdo Međedović“ u Novom Pazaru, da je nakon dva neuspešna konkursa ministarstvo postavilo vršioca dužnosti. Međutim, i do danas traju opstrukcije od bivšeg rukovodstva i onemogućava se vršilac dužnosti da preuzme školu i da počne ta škola konkretno raditi. Čak ovih dana bivši direktor, koji je i penzionisan, bahato se ponaša. Danas preteći u samoj školi, bez ikakvog opravdanja boravi u toj školi, i prosvetnim radnicima, pa čak i deci koja pohađaju nastavu, da tamo ni tenkom neće moći doći bilo ko da izvrši volju ministra. Takođe, pitam ministra šta je sledeći korak i kada ćemo imati normalizaciju nastave u ovoj osnovnoj školi, koja jeste zaista od posebnog značaja i gde su u prethodnom periodu bile velike malverzacije? Poznato je da je ta škola pod blokadom, poznato je da je tu bio veliki nepotizam i poznato je da u toj školi treba zavesti red i učiniti je primerom kakvo treba biti obrazovanje, posebno obrazovanje na jeziku nacionalnih manjina, u ovom konkretnom slučaju bosanskom jeziku. Takođe, moje treće pitanje je opet za ministra obrazovanja…
Hvala, imaćete priliku da postavite pitanje još jednom. Izvolite.
Dobar dan svima. Samo kratko, pa ću onda prepustiti ministru Šarčeviću za ostalo. Što se tiče zahteva za konzulat u Novom Pazaru, moraću da proverim i pogledam sa Ministarstvom spoljnih poslova. Ako nije još poslat odgovor, onda je to verovatno zato što, kao što znate 14 meseci se čekalo na formiranje Saveta ministara BiH, nismo imali kome formalno baš da šaljemo odgovor, tako da proveravam sa Ministarstvom spoljnih poslova i u najkraćem mogućem roku ćemo vam poslati odgovor, ako još uvek nismo, i u tom smislu ćemo biti maksimalno moguće i otvoreni, kooperativni, kao što smo bili do sada. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Šarčević.
Poštovani poslaniče, svakako ste u pravu i delim vaše mišljenje u aspektu da se mora poštovati država i red, a to sve stoji u Zakonu o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Ovde je na delu jedan totalan pokušaj opstrukcije i politizacije jedne grupe ljudi koja stoji iza Bošnjačkog nacionalnog vijeća, što nije istina. Niti je to stav celog Bošnjačkog nacionalnog veća, nego nekakvim preglasavanjem posle izbora za nacionalne savete neko i to manipuliše. Stvari vrlo jasno postavljam na svoje mesto i tu kao što vam je poznato, a i u Srbiji na drugim mestima je bilo slučajeva… Jedan od poslednjih je bio u Šapcu kada je isto smenjen direktor škole zbog malverzacija i štete negde od preko sedam miliona dinara i krivična prijava je pokrenuta, a tih plašenja mečke, rešeto, mi ćemo tužiti ministra, mi ovo, mi ono, pa mogu da me tuže, ali nijedan član zakona nisam prekršio. Ja samo koristim ona ovlašćenja koja su mi u zakonu data, a ovde smo u parlamentu inače usvajali taj zakon i bilo je povuci potegni oko onog člana da se ministar pita oko imenovanja direktora. Kao što vidite, u praksi se pokazalo da je to toliko potrebno, jer nema ko. Ako dozvolite da se prave nekakvi savezi, politički, interesni, znači, ovo ste dobro rekli u toj ustanovi i mnogim drugim, ne u vašoj regiji, nego u drugim delovima Republike bilo nepotizma, ali smo u zakon stavili da je to kažnjivo i da ne može neko da bude direktor. Neko je mislio da je bogom dano da njemu to pravo pripada. Kada je država samo rekla – ne može, ide ponovo konkurs, stavljamo v.d, potpuno neutralnu osobu. Ne, mi smo sada zauzeli školu. Pošto je bio raspust i prekid zbog gripa, ovog redovnog, ljudi su organizovali, mi smo čak prijavili sve to i u policiji, tužilaštvu, izašla je republička inspekcija, ljudi iz školske uprave. Sve je odrađeno po pe-esu. Oni su ljudi stavili žicu, lance, katance, šta god bilo i to je opsada. Znači, smešno. Čovek je u penziji, a on dalje vodi školu. Ja sam se čuo juče i sa sindikatom koji je nadležan za tu školu, republički nivo, sa rukovodstvom i oni to osuđuju i šalju im poruku da moraju da poštuju državu. Prijavili smo tužilaštvu, čekamo da oni reaguju. Taj čovek je uzurpator i on će biti krivično gonjen. To što onemogućuje deci da rade, manipuliše sa roditeljima i decom, ništa novo, ni viđeno, to smo imali pre tri godine u Zemunu i država je to izdržala. Napravili su niz faulova, među ostalima nema najave štrajka. Počeo je da se bavi odmah štrajkom - kako ćemo u štrajk kada škola nema rukovodstvo, znači vršiocu dužnosti se legalno posao ne da uđe u objekat, ne da se školskom republikom inspektoru, ne da se načelniku uprave. Kada se sve slegne, taj gospodin će bogami teško se vući po sudovima. To mu je poruka. Poruka je sledeća - kako će kolektiv da dobije platu? Evo, nagradno pitanje, ko će da potpiše platu? Ne što ću ja da ih sprečavam da dobiju lični dohodak. Nemate lice u objektu koji je merodavan da potpiše platni spisak. To im još nije došlo do glave. Pošto nemate lica, jer je to specifično ovaj u penziji, ovde vakum, znači oni su napravili opstrukciju, nema ko da izvesti policiju u Pazaru da oni reaguju, pa smo mi morali, kao ministarstvo, Sektor za osnovno obrazovanje i niz stvari. Mi se ponašamo isključivo po zakonu, oni su nekakvu nastavu organizovali na 35 minuta i ja sam zamolio moje tamo saradnike da se ne ide nikakvom silom, da idemo u razgovore pre svega sa roditeljima. Morao bih da vam kažem, bez obzira što je vama milo da se ljudi izjašnjavaju dole u regiji da uče na bosanskom jeziku, ali u ovoj školi je, a ja ću to istražiti, najverovatnije došlo do zloupotrebe i tog prava roditelja. Iza leđa su sami proglasili da svi uče samo na bošnjačkom, to nema ni u jednoj drugoj školi. To pravo nije dato Bošnjačkom veću, niti je dato pojedincima, kao tom direktoru, to su radili na sigurno jedan nezakoniti način. To vam garantujem i to će tek izaći na videlo. Ja poručujem kolegama koji tamo rade, roditeljima, da se uzmu u pamet, imanje v.d. je tek početno stanje. Dalje demokratska procedura ide ka svim ustanovama, ali neće niko biti imenova. Ako ima nepotizam, ako je u finansijskim malverzacijama, može da ga podrži ko hoće. Oni se drže starog sistema - napravio sam većinu u kolektivu, napravio sam podršku od nacionalnog veća, napravio sam bilo gde podršku i to je dosta. To nije dosta. To je samo redovna procedura, koja može, a ne mora da se uvaži. Upravo vidite zašto ne mora da se uvaži, jer ovde država radi svoj posao. Naravno da ovakve stvari opstrukcijom ne mogu da budu kratke i spremamo se na jedan duži period, ali nećemo ni posustati ni odustati i ova priča će ići i u korist dece i građana Novog Pazara.
Zahvaljujem. Izvolite, imate dodatno pitanje.
Zahvaljujem i zaista zahvaljujem premijerki na ovome i verujem da će to biti vrlo brzo realizirano, kao što je i prošlog puta vrlo brzo realizirano ono po pitanju džamije u Priboju, što je nama velika čast da imamo konačno Vladu i da imamo ljude koji su odgovorni i koji brzo deluju. Kao što takođe želim da se zahvalim ministru Šarčeviću i da mu kažem da u stvari Bošnjačko nacionalno veće je mnogo drugačije i kompleksije i ja sam sam većnik u Bošnjačkom nacionalnom veću u drugom mandatu i zapravo to što su oni zloupotrebili veće jeste samo posledica nekih drugih stvari i onoga što mi nažalost trpimo već 30 godina. Ono što je važno je da će se rešiti ovaj problem, da će roditelji konačno moći mirno da spavaju, da će njihova deca imati kvalitetnu nastavu i vrlo je apsurdno bilo. Znate, prošlih dana se govorilo da su ti ljudi pravili školu. Zaista pitam – jel Vlada Republike Srbije pravila tu školu ili su neki građani sami, posebno bivši direktor sam od svojih sredstava pravio tu školu? Tako se jako opasno manipulira emocijama. Moje drugo pitanje za ministra veže se za ovaj raspisani konkurs za rad na mestu stalno zaposlenje, na nakon ove zabrane javili su nam se profesori matematike i fizike koji su osnovne studije završili, master studije, u čijim diplomama stoji – diplomirani profesor matematike i fizike ili master matematike i fizike, koji rade od 2013. godine, 2014. godine. Međutim, valjda po pravilniku sada njihovo zvanje ne postoji u tom pravilniku, ali u dodatku diplome, u saplementu stoji. Zbog samovolje određenih direktora oni govore da ovi ljudi nemaju pravo da konkurišu. Kako su mogli raditi od 2013. godine do 2020. godine, imali su sve kompetencije, a sada kada ih treba stalno uposliti onda kao nemaju pravo? Naročito je ovo vrlo opasno jer se nalazimo u predizbornoj kampanji. Ljudi će pokušati da istisnu druge ljude koji imaju radno iskustvo, koji rade i već sedam godina čak im govore da nisu u redu ili nisu dovoljne ni one pedagoško-psihološke kompetencije sve sa ciljem da ih istisnu sa radnih mesta kako bi svoje kadrovike, partijske i ostale uposlili na tim mestima. Molim ministra da pojasni ovu situaciju.
Hvala. Molim ministra Šarčevića da odgovori.
Pre svega da se zahvalim i premijerki i svima koji su omogućili da sprovedemo ovu aktivnost, a po meni nije ni trebala da se uvodi. Kada je uvođena zabrana zapošljavanja u prosveti nastava je ušla u birokratski ciklus, iako imate slobodne nastavne norme. Sada da ispravimo tu grešku, znate jer smo o tome puno puta pričali, čak i u parlamentu ovde, to je pokrenuto i mi smo u prvom cugu imali 4.738, valjda, konkursa odjednom. Imajući u vidu da su većim mladi ljudi, većim žene, fertilno sposobne, zaista mislimo da ćemo bitno uticati i na poboljšanje nataliteta u zemlji, ali i ispraviti nepravde. S obzirom da ovde imate i jedno običajno pravo i jedno zvanično pravo i neki fer plej, ja sam pre nego što smo počeli realizaciju ove mere pozvao sve reprezentativne sindikate i pozvao sve rukovodioce udruženja direktora, znajući da je to između čekića i nakovnja. Vrlo smo se jasno dogovorili – ići će u ciklusima, čak ide brže nego što je bilo s početka zamišljeno mesečno, zahvaljujući opet Komisiji Vlade za kadrove i uopšte jednom senzibilitetu da se ovaj problem reši. Mi smo već danas, juče sam potpisao četvrti poziv, jer u prosveti, ko zna, radi se na procenat, na parče, imate ljude koji su od pre 2014. godine i mnogo ranije se zadesili u tom statusu itd. U međuvremenu dolaze nove školske godine, dolaze novi tehnološki viškovi i to se stalno menja i potiskuje. Znajući da je to prostor za manipulaciju napravili smo pre svega prvo jedan džentlmenski dogovor i rekli da se ispravi ta nepravda, imajući u vidu da neko ko radi pet, šest, sedam godina svakako, pošto je na određeno vreme, a nije zadovoljio, mogao je da bude otpušten. Ako jeste, onda tu nema spora. Ako su neki direktori, zaista će biti izuzeci u Srbiji, ja dobijam dnevno mejlove od zaposlenih koje čak ni neki sindikati ne zastupaju, a puna im usta brige za radnicima, dogovor je da gde god postoji problematična situacija, nešto van standarda i tipično da se izvadi na stranu i da se rešava. U Zakonu o sistemu obrazovanja i vaspitanja, znajući za ovu našu muku, mi smo izbegli da se sve situaciju zapošljavanja u prosveti rade preko Zakona o radu, ne nego ide leks specijalisom Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Odmah da kažem na visokom to nije bio slučaj i visoko se dobro odbranilo, a ti sindikati 2014. godine nisu znali da zaštite interes prosvetnih radnika i da kažu to nije administracija. Neko ko je donosio nije o tome morao da misli. Neko je drugi morao da zaštiti. Kada smo došli do realnog sagledavanja problema Udruženje direktora Srbije se džentlmenski ponelo da će da se poštovati i išli smo da rešimo zato stare slučajeve. Zašto ? Zato što ovi sveži u poslednje dve, tri godine mogu biti pod sumnjom da je neko otišao na porodiljskom, da je dve godine za treće dete i to ćemo zadnje rešavati. Počeli smo da rešavamo u prvo cugu pet hiljada ljudi, 2014. i 2015. godina i unazad, znači do 2009. godine, 2010. godine i dokle se to dešavalo i išli smo prema tome ko ima punu radnu normu. Išli smo onda 2016. i 2017. godinu puna norma, pa preko 60 do 100% opet ove stare grupe, pa smo pustili sada 50%. Opet moramo napraviti jedan džentlmenski dogovor za ljude, to u prosveti postoji, koji rade u dve, tri škole, koji imaju 30%, 20%, 40% i tu mora da važi dogovor jer direktor će se formalno pozvati na svoje lično pravo za izbor kandidata. Ja sam se pozvao takođe na isti način, na moje pravo da imam u vidu ponašanje direktora i da nekim represivnim merama obećam da ću reagovati i to i sada kažem ovde vrlo javno. Ako neko ne poštuje radnika, fer plej i sve drugo, onda ćemo mi imati u vidu da to posmatramo očima mogućih prevara. Meni stižu čak i sumnje da se to i manipuliše možda i plaćanjem, kupovinom radnih mesta. Znači to je sada veliki problem, ali ne toliki koliko ja imam u vidu, koliko žele neki da prikažu. Ono što je jako važno, svaki slučaj se prijavljuje, imamo ceo tim za to, imamo podgrupe radne po regionima u Srbiji, imamo centralnu grupu u Ministarstvu. Nekoliko kolega vode, Zoran Kostić, Miloš Blagojević i tako dalje i to znaju radnici. Slobodno se oni javljaju svima i to je pokušaj tih direktora, strašan pokušaj. Verujte, možete im obećati da mogu lično u kabinet da se jave. Znači, svaku situaciju idemo da sagledamo i da rešimo. Da ne bude da od šume ne vidimo drvo, ako rešimo 15 hiljada slučajeva, a imamo 50, pazite to je u procentima strašno malo, svakoga boli ta priča, ali da smo očekivali da to može da se desi, svakako nismo naivni. Imamo drugu vrstu problema. Jedan od sindikata koji je reprezentativan, a to je sindikat „Unija“, koji je inače vrlo ratoboran i spreman uvek za neke svoje egzibicije, meni je poslao pismo da ja prekinem sa ovim, jer valjda tu su izbori, pa je to dobro, pa to ne odgovara da se radi. Kao, baš zbog tih nekih nevolja, nije njihov posao da o tome brinu. To im ja odavde poručuje. Ja ću da radim moj posao do kraja, a oni neka štite interese radnika. Nemoj da bude da sam ja veći sindikalac od njih. Ja bih se pitao, izvinite gospodo, sindikalci iz sindikata „Unija“, jel vi zastupate interese da se radnici zaposle ili da ostanu u statusu na određeno vreme? Otvorite oči, dajte Centralnoj komisiji podatke pa ćemo onda da radimo da reagujemo. Znači, imate da je na 100 slučajeva jedan simptomatičan i mora se pažljivo odraditi. Dolazim na ovo poslednje što ste rekli. U sistemu 90-tih godina naročito, kada nije radila industrija, vi ste imali da je mnogo ljudi iz raznoraznih struka, najčešće inženjerskih počeo da radi u nastavi. Vrlo kompetentni su za sigurno osnovnu školu, za rad i fizike i matematike i informatike, ali oni su ostali u nekom statusu predugo, ne pre ovog događaja, još mnogo ranije. Niko se njima nije brinuo. Takođe, se niko dugo nije brinuo za inicijalno obrazovanje profesora koji rade u školama, jer ko upiše sada matematiku ne trči u školu, to zna premijerka. Mi imamo čitav niz afirmativnih mera kako ćemo to popraviti kratkoročno, ali dugoročno ćemo to stabilizovati i kroz bolje stipendije i platne razrede i niz drugih mera koje na tome radimo. Ja sam juče bio na konferenciji Univerziteta svih u Srbiji i insistirao, bili su predstavnici Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje od kojih potiče priča o takozvanom kratkom ciklusu. Mi hoćemo da kroz kratki ciklus ovi ljudi prođu ovu proceduru i nadomeste ovaj dodatak na svoje obrazovanje i njihove kompetencije su već dovoljne. Time njih nismo zaboravili, ali smo isto u ovoj sugestiji rekli da ne diraju njihova mesta. Kada se čekalo pet, šest godina šta je problem par meseci. Znači, videćemo na delu kako se ko ponaša i to će biti zaista jedna borba. Za te ljude moramo da se brinemo na jedan poseban način. Još nešto da kažem, ako dozvolite. Nekada kada je država mislila da ide toliko brzo napred, a ne znajući da štiti bokove i da brine o onome o čemu se sada brine intenzivno, proglasila je da za rad u predškolskom, školskom i srednjoškolskom nivou rade master. Sada se pitam da li je to zaista potreban nivo, kao da osnovne studije matematike, fizike, informatike nisu dovoljne za rad u osnovnoj školi, mi smo sebe zakucali. Mi ćemo sada ovih dana jako menjati pravila da to relaksiramo. Nama su poželjni apsolventi elektrotehnike. Ja sam danas razgovarao sa dekanima FON-a, i ETF i bio sam neki dan u Nišu. Znači, sve su to resursi jako dobri. Ne možemo da zaustavimo dalje četiri nula revoluciju sve šta je potrebno, ali ovo su sve samo vrh ledenog brega, ovo su mnogo ozbiljniji problemi. Tako da imajte u vidu da ono što dođe do centralne grupe neće ništa promaći. Ja sam se služio, ne pretnjom, nego svojim zakonskim pravima za one rukovodioce ustanova koji sve ovo rade na svoj neki način. Moje je da istražim i da vidim koliko su pošteni. Hvala.
Zahvaljujem. Želite komentar?
Hvala, ministre. Ovim ste makli veliki kamen sa srca mnogim prosvetnim radnicima koji su zaista prepadnuti da nakon sedam, osam ili više godina rada će izgubiti posao, izgubiti egzistenciju i ostati faktički na ulici. Ovo je izuzetno bilo važno da se kaže, kao što je bilo važno i ono što ste govorili o osnovnoj školi „Avdo Međedović“. Samo bih zamolio da se mnogo ne čeka sa sprovođenjem svih mogućih mera, jer se nalazimo zaista u jednoj situaciji kada se to zloupotrebljava od strane političkih faktora imajući u vidu predstojeću predizbornu kampanju i na tome se pokušava praviti razdor između Bošnjaka i Srba, odnosno između države i Bošnjaka. To nije istina, to nije činjenica i to nije nešto što je na terenu. Na terenu roditelji i većina ovih prosvetnih radnika i dece su za poštovanje zakona, jer su dobri radnici, međutim, bili su izmanipulisani ili zloupotrebljeni i na kraju, omeđeni ovim kabadahijskim odnosom bivšeg rukovodstva, koje je na svaki način gledalo da partokratijskih ili nepotistički ovu školu svede na malu razinu, o tome govori i ta njena procena. S tim što se ne bih složio oko bosanskog jezika i ne bih voleo da bilo ko, bilo koga prisiljava na bilo šta, ali nasilje u toj školi je nad 99% decom bošnjačke nacionalnost. Verujem da je većina njih samostalno odabrala da pohađa nastavu na maternjem jeziku. Hvala.
Hvala. Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja sam gospođo premijerka hteo da nastavimo našu debatu o Kosovu, ali se nažalost pojavila sada urgentnija tema i hitnija preko koje ne mogu da pređem. Nadam se da će tu biti ministar Mali, ali i vi ste dovoljno tu da odgovorite. Reč je naravno o prodaji "Komercijalne banke", o nečemu što sam smatrao da je pogrešno i ispostavilo, nisam ja, nego i dobar deo ljudi, pa i stručna javnost, zapravo malo ko je uopšte našao lepu i pohvalnu reč za prodaju najveće domaće, jedne od dve preostale domaće banke. To je stvar ekonomskog suvereniteta. Suverenitet nisu samo granice, suverenitet je i koliko upravljate i možete da upravljate svojim finansijama. Naravno da ćete vi ili neko reći, pa to je sada u današnje vreme, kapital ne poznajte granice itd. Ali, činjenica je da se nijedna ozbiljna zemlja ne odriče ni finansijskog suvereniteta i vrlo je neobično da se pod firmom da je država loš vlasnik, prodaje državna banka koja dobro posluje, koja ima 75 miliona evra profita samo u prošloj godini, prodaje se za 387 miliona. Pa to maltene nije ni dva stadiona fudbalska koja su predviđena da se grade. Ove televizije koje su kupljene za 200 miliona, što je država izdvojila 200 miliona evra da kupi dve, ne baš profitabilne televizije, a mi prodajemo za 387 miliona, što je navodno uz neke dividende za izađe na 450 miliona, za banku koja dobro posluje. Pri tome je pod firmom da je država loš vlasnik, prodaje "NLB" gde je država Slovenija većinski vlasnik, pojedinačno većinski akcionar sa 25% akcija, plus neki konzorcijum manjih akcionara. Dakle, država Srbija je loš vlasnik, a država Slovenija nije loš vlasnik. Onda možemo da prodamo našu najveću banku, preostalu banku strancima. To je po meni strašna greška i da ne mislim samo to ja i pojedini ekonomski stručnjaci koje mogu da nabrojim, nego to kaže i guvernerka NBS, gospođa Jorgovanka Tabaković. Dakle, pitam ima li šanse da se taj proces zaustavi i da li mislite i zbog čega mislite da je to dobra akvizicija? Pošto imam samo još pola minuta za drugo pitanje, onda ću se samo vratiti i zamoliti vas za komentar rečenice predsednika Vučića, koji je više puta poslednjih dana ponovio, reč je o Kosovu, da očekuje da ćemo u vezi sa Kosovom dobiti ponudu, citiram - koju ne možemo da prihvatimo, a koju ne smemo da odbijemo? Nije li to reketaška ponuda ako zaista stigne? Nije li to ucenjivačka formulacija i nije li neprimereno da šef države govori na takav način o najvažnijem nacionalnom državnom pitanju?
Hvala. Reč ima premijerka. Izvolite.
Hvala. Vrlo rado ću odgovoriti na pitanje o "Komercijalnoj banci" i bavila se lično kao predsednica Vlade ovim pitanjem pre nego što je ministar finansija postao Siniša Mali, koji je zaista i velika zahvalnost profesionalno uradio posao i preuzeo na sebe profesionalno vođenje celog ovog procesa koji je bio maksimalno transparentan u skladu sa svim najvišim međunarodnim pravilima, što pokazuje i to da je vođen uz vrlo detaljno praćenje od strane i MMF i svih međunarodnih finansijskih institucija koje smo nažalost morali da isplatimo u iznosu koji smo im isplatili, zahvaljujući put opciji koju smo nasledili. Ponovo da ne pričamo da je nešto sada nasleđeno, pa vi ste na vlasti šest godina, pa šta je bilo u tih šest godina, dakle, ovo je zaista nešto što je potpisano, ako se ne varam 2009. godine. Ako mene pitate, još tada je bila obećana prodaja "Komercijalne banke" zbog čega su ušle međunarodne finansijske institucije IBRD. Dakle, ta odluka je bila doneta od strane ljudi koji nas danas kritikuju zašto smo to uradili, pritom su oni doneli tu odluku i napravili aranžman sa međunarodnim finansijskim institucijama koji je, ako mene pitate, a ponovo sam govorila to na sastancima, sa svim međunarodnim finansijskim institucijama, potpuno otvoreno izuzetno, izuzetno nepovoljan bio za Republiku Srbiju, zato što su međunarodne finansijske institucije ušle u kontrolu i menadžment banke, bez da su preuzele bilo kakav rizik za poslovanje te banke, sa garantovanom isplatom. Sve to dogovoreno 2009. godine. Dakle, još jednom, kada se takve stvari stavljaju na sto, treba da se stave na sto pre svega onim ljudima koji su to osmislili, napravili te ugovore i ostavili onda nekom drugom da čisti iza njih, kao što je trebalo očistiti sve ono ostalo smeće i đubrište koje je ostavljeno nekim odgovornijim ljudima u Republici Srbiji koji su, hvala Bogu, preuzeli kada je predsednik Aleksandar Vučić postao predsednik Vlade. E, sada, možemo da pričamo o tome da „Komercijalna banka“ danas uspešno posluje i ja ću se sa vama složiti u tome, ali isto tako možemo da pričamo i o tome koliko je bilo potrebno vremena i energije i teških odluka da bi „Komercijalna banka“ poslovala dobro. Zato što nije uvek poslovala dobro, nije uvek poslovala domaćinski, a što vam govori podatak koji je, mislim, predsednik Vučić izneo juče, a to je podatak sa kojim smo mi imali jedan od najvećih problema i zaista, verujte da smo svi hteli da se ubijemo oko toga, a to je da ste vi imali tzv. „golden parachute“ ili zlatni padobran za direktora tadašnje „Komercijalne banke“ Ivice Smolića, tako da i kada je čovek otpušten, otpušten zato što nije dovoljno dobro radio posao, dobio otpremninu veću od 700 hiljada evra. To su bili politički dogovori i tako se „Komercijalna banka“ vodila i jedan od velikih razloga zašto sam ja lično danas za prodaju „Komercijalne banke“ je zato što sve što smo mi videli do Vlade koji je vodio Aleksandar Vučić, odnosno 2014. godine, kada su se stvari u Srbiji promenile, je bilo tako da su sve banke u državnom vlasništvu vođene tako da se preko njih finansiraju pojedinci, izvlače pare, finansiraju političke stranke i da se te banke uništavaju. To je bio slučaj sa „Komercijalnom bankom“. To što je ona danas postigla cenu kakvu je postigla je samo zahvaljujući svemu onome što je rađeno od 2014. godine, da se „Komercijalna banka“ konsoliduje, da se dovede dobar menadžment i da ona dobro posluje. Sada, što se tiče cene „Komercijalne banke“, ako ste vi videli i mi smo izabrali stranog finansijskog savetnika u ovom procesu. Procenjena vrednost za 100% kapitala banke se kretala u rasponu od 406 miliona evra do 451 milion evra, odnosno u rasponu od 338 miliona evra do 375 miliona evra za 83,23% kapitala banke. Dakle, ponuđena cena koju smo postigli je iznad gornjeg ranga procenjene vrednosti banke, a izabrana ponuda je iznad tržišne kapitalizacije banke na dan 30. jun 2019. godine. Dakle, ovo su sve stvari koje su lako proverljive, stvari koje nisu stvar politike, nego procene i vrednosti banke i toga kako danas izgleda tržište. Čini mi se da verovatno svi ti međunarodni savetnici znaju nešto više i od vas i od ostalih kritičara o tome kako je danas međunarodno tržište. Dakle, cena koju smo mi doveli za „Komercijalnu banku“, odnosno za 83% „Komercijalne banke“ je iznad gornjeg ranga procenjene vrednosti banke. Ja ću vas takođe podsetiti, što je neverovatno danas za ljude koji pričaju kako je ovo katastrofalno urađen posao za Republiku Srbiju, 387 miliona evra za 83%. To je, poštovani narodni poslaniče, otprilike isto za koliko smo prodali celokupnu naftnu industriju Srbije, celokupnu naftnu industriju Srbije sa svim rezervama, sa svim nalazištima, sa svim postojećim i nepostojećim izvorima, sa svim skupa za 400 miliona evra. To je tada bio fantastičan posao, to je tada bilo prelepo vođena država, a danas 387 miliona evra za 83% banke, koja je bila u katastrofalnoj situaciji do pre samo četiri godine, je jako mala ponuda. Pritom, takođe ću vas podsetiti, da ljudi koji danas kritikuju prodaju „Komercijalne banke“ na način koji je kritikuju, su ljudi koji su vodili Srbiju i te banke u vreme kada smo mi imali „Agro banku“, „Novu Agro banku“, „Razvojnu banku Vojvodine“, „Privrednu banku Beograda“, „Univerzal banku“, banku za bankom koja je uništena, zgažena zato što je neko koristio za političke interese, za plaćanje svojih tajkuna, za izvlačenje para. Sve te banke su otišle u stečaj, pet banaka. Znate koliko smo mi iz budžeta ili iz fonda dali da isplatimo štednju u tim bankama? Znate li? 778,5 miliona dinara su platili građani Republike Srbije, zato što te banke, zato što su vođene onako kao što su vođene. Ovi koji se danas žale, Đilasi, Jeremići, Pajtići i ostali stručnjaci, i svi oni koji su iza ovih banaka koje su zbog njihovog vođenja i njihovog izvlačenja para i njihovog varanja građana i privrede platili skoro 800 miliona evra, svi oni se danas žale. Znate zašto? Zato što se nadaju da će jednom ponovo doći na vlast, pa će im onda „Komercijalna banka“ služiti za ono što im je služila i „Komercijalna banka“ i sve ove ostale banke do tada, za finansiranje sopstvenih aktivnosti, za izvlačenje para, za finansiranje njihovih političkih stranaka. Toga više neće biti u Republici Srbiji. Neće biti. Srbija čuva svoj interes time što Srbija i dalje ima domaće banke. Imamo banku „Poštansku štedionicu“ preko koje se finansira sva stanogradnja za službe bezbednosti i ima „Srpsku banku“ preko koje pre svega finansiramo našu namensku industriju, ali videćemo da proširimo i polje rada „Srpske banke“. Dakle, i dalje ima, sačuvali smo interes, prodali 83% za one pare koliko su maltene oni koji nas danas kritikuju prodali celu, komplet naftnu industriju Srbije. Oni koji su pet banaka upropastili dajući pare „Farmakomu“ i ostalima, trpajući te pare sebi u džep, jer, odakle im inače 619.000.000 evra za 10 godina na vlasti i sličnim ostalim tajkunima, koji danas verovatno celu Srbiju mogu da kupe, odakle im pare? Pa, iz ovih banaka. I to su platili građani Srbije 800.000.000 evra. E, toga više nema i neće biti. Banke više neće moći da se zloupotrebljavaju, tako da je to moj odgovor za „Komercijalnu banku“. Hvala vam.
Zahvaljujem. Imate dodatno pitanje?
Podsetio bih vas na ovo pitanje o Kosovu i Metohiji, ali da smo kažem još reč-dve još o „Komercijalnoj banci“. Sigurno su neki nedosledni, sigurno su neki doprineli toj prodaji i tom krčmenju i finansijskog sektora i sada možda kritikuju iz nekih političkih ili politikantskih razloga. Ja sam protiv toga bio i tada i sada. Drugo, kao što se i Aleksandar Vučić promenio i promenio mišljenje po mnogim pitanjima, eto, možda su i neki od tih kritičara sada promenili mišljenje pa uvideli da su grešili. Ima jedna tu strukturna stvar i malo nepravedna koju ste naveli, možda bi bolje zvučalo, koju jedan deo političke javnosti ovde često i rado pominje i poteže, a to je, kao, prodali smo Naftnu industriju, jel tako, za više, nešto više od toga. Ovde je reč o jednoj banci. Prevideli ste samo jednu sitnicu gospođo Brnabić. Taj NIS kada je prodavan, on je bio gubitaš i jako je loše poslovao. Dakle, ja sam u svim, bez obzira ko je kupac da se čuva ekonomski suverenitet, ali je činjenica da je NIS poslovao sa gubicima i da je kupac taj, znamo o kome govorimo, naravno, o ruskom kupcu, zaista podigao na noge i napravio jednu profitabilnu i uspešnu regionalnu kompaniju od tog NIS-a. To je takođe činjenica. Drugo, država se nije odrekla u potpunosti vlasništva nad NIS-om, zadržala je makar manjinski paket. Mislim da je trebalo to učiniti i ovde, makar koliko je Slovenija zadržala u NLB, makar toliko ste i vi trebali zadržati ovde. Na kraju krajeva, da ne ulazim sada u te detalje, prošle godine je država Srbija otkupljivala te udeo i akcije od tih stranih akcionara u „Komercijalnoj banci“ za veće pare po procentu nego što sada prodaje NLB-u. Znači, mogli smo se barem ugledati na Sloveniju, ako ništa drugo. Još nešto, sami ste rekli, bilo je loših direktora, loše uprave. Evo vam prilike da postavite dobru upravu, svoje kadrove, pa da oni dobro posluju. Znači „Komercijalna banka“ je dobro poslovala, imala je dobre bilanse i odlične perspektive i zato se to ne prodaje, a prodajete nešto što je problematično ili nešto što ne možete da dignete. To je ta velika razlika između, recimo, „Komercijalne banke“ i NIS-a, što ne kažem da je možda i ono moglo da se proda bolje. Moram drugu stvar da pokrenem, a vi ste ovde završili trijumfalno prošlo gostovanje prošlog meseca pominjući sjajni konačno oporavak demografski, da je prvi put u odnosu na prošlu godinu rođeno više dece, za 600 ili 700 dece novorođeno nego 2018. godine. Ono što ste zaboravili da istaknete i to je nevolja sa statistikom, ona je uvek tako malo omogućava elastična tumačenja da je, zapravo, 2018. godina bila apsolutno najgora godina po broju novorođene dece, tako da se u 2019. godini samo malo popravio taj inače najgori bilans. Dakle, mi imamo dve najgore godine kada je reč o novorođenoj deci, a i kada je reč o onima koji polaze u prvi razred, to je takođe katastrofa… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Hvala. Prvo predsednica Vlade, pa ministar Vulin. Izvolite.
Hvala vam. Da. Vi ste u pravu, NIS jeste loše poslovao. Tada je sve loše poslovalo. Tada je i „Komercijalna banka“ loše poslovala i da, mi jesmo postavili menadžment koji je izvukao „Komercijalnu banku“ iz užasno teškog problema i velikih problema, ogromnih problema koje je imala. Tada je i Aerodrom loše poslovao. Tada je i Železara loše poslovala. Tad je i RTB loše poslovao. Recite mi šta tada nije loše poslovalo? Vi ste u pravu, sve je loše poslovalo. Sve je bilo uništeno. Sve je loše poslovalo. Da NIS nije prodat za 400.000.000 i da je sačekao kojim slučajem 2014. godinu i reforme u Srbiji i odgovorne ljude i on bi krenuo dobro da posluje, pa ukoliko ima potrebe da ga prodajemo i prodamo ga, pa prodali bi ga, bogami, za ozbiljne novce a ne za 400.000.000. Ali, to bi tada bila neka odluka zasnovana na nekim faktima i na tome da podignete, kao što smo podigli aerodrom, pa smo ga dali u koncesiju 25 godina za preko milijardu i 500 miliona evra. U koncesiju, sve se to vraća građanima Srbije, to je i dalje njihovo vlasništvo. Pa, iz tih stvari treba da se uči. Pa, kakva je bila Železara? Pa, da li smo je prodali za 46 miliona evra? Da li nismo možda trebali? Da li je trebala da nastavi, da plaćamo iz budžeta za pet hiljada radnih mesta i da broje ljudi samo dane kada će ostati bez poslova? Za RTB „Bor“? Zar za RTB „Bor“ nisu rekli da sadimo lešnike tamo? Pa, je danas RTB bio stavljen na noge, pa smo našli strateškog partnera za 63% RTB za milijardu 200 miliona dolara. Pa, ljudi, stvarno, možemo da pričamo ovo i ono, ali nemojte oko ekonomije. Nemojte, zaista oko ekonomije. NIS je loše poslovao. Pa, nije postojalo ništa što je dobro poslovalo. Recite mi jednog ko je dobro poslovao? PKB? Sve je plaćeno iz budžeta. A znate zašto? Zato što je plaćeno nekim ljudima. Zato što je plaćeno nekim ljudima koji su politički bili povezani sa političkim strankama, nekim političarima, tajkunima koji su danas među najboljim ljudima u Srbiji, koji su trpali te novce u svoje džepove. Koliko god loše poslovao, 400 miliona, dajte molim vas. Pa, samo da procenite. Pa, tada je bila urađena procena NIS-a. Prodat je NIS pod minimalnoj proceni. I, svaka čast našim partnerima iz Rusije. Svaka njima čast, oni su uložili, NIS dobro radi. Svaka im čast, moram da kažem, ali zašto bi oni rekli nama – e, nemojte molim vas da nam date za 400 miliona, mi mislimo da to vredi milijardu i 600 miliona. Pa, neće ljudi, ako ćete da date za 400, ako ćete da date za 200, pa dajte ga. Pa, nije to odgovornost ruskih partnera i GASPROM-a, nego Republike Srbije i Vlade i ljudi koji vode tada Vladu Republike Srbije. Tih 400 miliona ne pokriva ništa u tom NIS-u. Tako da je isto, da smo i „ Komercijalnu banku“ prodavali 2014. godine, pa znate koliko smo mogli da dobijemo za nju? Ne znam, verovatno ni sto miliona. Toliko što se tiče toga, a slažem se sa vama i hvala vam što ste objektivni, što ste pošteni, što ste rekli – NIS je loše poslovao. Tako je, sve je loše poslovalo. Sve je bilo uništeno. Trebale su godine da se to digne. Sada da ostavimo nekom da sutra u nadi da će da osvoje vlast na ulicama, pa će onda ponovo da bude vađenje para iz banaka zato što su državne. E, neće moći, ni jedno ni drugo. Zaista, neće moći. Da li ja na kraju krajeva mislim da država treba da upravlja bankarskim sektorom? Ne mislim, mislim da država treba da ima neke banke, da bi sačuvala neku stabilnost, da bi sačuvala neke projekte koji su od državnog značaja, što trenutno i radimo, kao što sam rekla preko banke „Poštanska štedionica“, i preko „Srpske banke“. Ovo ostalo, da li je država najbolji vlasnik. Ne, ne mislim da je najbolji vlasnik, ali hvala bogu u poslednjih šest godina mnogo bolji vlasnik nego što je ikada bila pre toga. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Samo da dodam, da je bilo i uspešnih firmi. Recimo, u to vreme „Dajrek medija“ Dragana Đilasa je fantastično poslovala. Sjajno je radila. SBB je fantastično poslovao. Tako da nije da nije bilo, bilo je, samo nije bilo državnih, nije bilo ono što je za narod, ali za njih jeste bilo. Ja sam želeo da odgovorim na vaše pitanje na temu Kosova i Metohije, ovoga što je rekao predsednik Vučić. Kažu kada je 1915. godine srpska vojska pregazila Albaniju, došla do mora, da je Nikola Pašić rekao – spasa nam nema, propasti nećemo. To vam je upravo rekao i predsednik Vučić. Ima jedan izreka u našem narodu, često se koristi, posebno u Kosovskoj Mitrovici, tamo sam je prvi put i čuo, kaže – zategni, ali da ne pukne. To je tako, pred pregovore nećete reći ni da ni ne. Nećete reći šta su vam pozicije. Nećete reći gde prestaje, gde počinje. Nećete reći, naravno, šta ćete sve uraditi, na šta ste spremni, na šta niste, zato služe pregovori. Ne treba govoriti ranije o tome, svakako. Ovo što je rekao predsednik Vučić rekao je upravo tako. Da li se mi pravimo da nas ne ucenjuju? Rezolucija 1244 je ucena. U Rezoluciji 1244 koje se grčevito držimo kao nečega što garantuje naše prisustvo na prostoru Kosova i Metohije se kaže – ako ne odemo. Da nije bilo Rezolucije 1244 nastavili bi bombardovanje. To je čista ucena. Čista ucena je kršenje našeg suvereniteta. Čista ucena je povlačenje naše vojske. Čista ucena je povlačenje naše policije, naravno. Ali, jednostavno živimo u takvom svetu i moramo da se nosimo i borimo. Znate, već osam godina ja slušam kako smo izdali Kosovo. Evo, ovde imate poslanika sa Kosova i Metohije, imamo ih južno od Ibra, imamo ih severno od Ibra ovde i oni najbolje znaju da smo mi pre osam godina slušali da smo priznali nezavisnost Kosova, da smo potpisali nezavisnost Kosova i da je samo pitanje nedelja kada će se to i desiti, kada Kosovo ulazi u UN. Nije se desilo. Ne, slučajno. Znate, vi imate Vuka Jeremića kome su za njegove pregovore i za njegovo što pitao Međunarodni sud pravde imate naslovne strane u Prištini gde kažu – hvala Vuče. Ovde imate gde Kurti traži da se Tači smeni i da bude uhapšen za to što je pregovarao i to što je prihvatio. Vi vidite razliku i vidite zašto se toliko beži od pregovora. Vučić pregovara tako da Kurti beži od pregovara glavom bez obzira. Čekajte, ovo je prvi put da imamo garnituru šiptara u Prištini koja odbija da sedne za pregovarački sto. Do sada je uvek bilo obrnuto. Do sada su uvek nama zavrtali ruke i govorili sedite, a šiptari raširenih ruku - samo što pre dođite, pregovori, biće dobro. Sada oni beže od pregovora. Znači da gubiš nešto. Znači da gube nešto u pregovorima i to da gube mnogo u pregovorima. Od kako smo počeli da pregovaramo 14 zemalja više ne priznaje Kosovo i Metohiju, a nijedna nova se nije pojavila koja kaže – da, priznaje Kosovo i Metohiju. Dakle, vidite šta je promena i apsolutno to što je predsednik Vučić, da li će stizati i stižu takve neprihvatljive ponude stižu i stižu već osam godina i on nije prihvatio ni jednu. I svaki put je uspeo da sačuva suverenitet naše zemlje i svaki put je mogao da ode i u Kosovsku Mitrovicu i da ode i u Gračanicu da pogleda Srbije sa Kosova i Metohije u oči i da im kaže šta je dogovorio, šta je uradio da dobije njihovu podršku. Evo, već osam godina čuvamo srpski suverenitet na prostoru Kosova i Metohije i činimo to preko svake nade. Od onih koji su nam napravili liniju na Jarinju, od onih koji su ispregovarali da važe diplome južno od Ibra, znate, evo ovde imamo poslanike južno od Ibra, oni znaju koliko desetina univerziteta, ne fakulteta, univerziteta imaju južno od Ibra koji štancuju neke diplome, samo Bog zna šta bismo morali da priznamo i šta bi nam se ovde dovuklo, ali mi smo to priznali, kao što smo tada, pre 2012. godine, od tih koji nas sada napadaju priznali da ćemo prestati da izdajemo saobraćajne dozvole, da ćemo prestati izdajemo tablice, da ćemo prestati da izdajemo lične karte, da ćemo prestati da izdajemo bilo koje dokumente za Srbe koji žive na prostoru Kosovu i Metohije. Kao što vidite mi to sve ne radimo i grčevito se borimo da sačuvamo naš suverenitet. Tako da spasa nam nema, propasti ne smemo – zategni, a da ne pukne, i to je tako. Hvala.
Hvala. Imali ste pitanje. Reč ima Slavica Đukić Dejanović.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine poslaniče, vi dobro baratate statističkim podacima i znam da umete da ih analizirate. Malo je neverovatno da se niste osvrnuli na trendove, da se niste osvrnuli na paralelne analize koje kažu da je 2018. godina za čitavu regiju bila zaista najlošija godina. Mi kada poredimo 2019. godinu ne činimo to samo u odnosu na 2018. godinu, nego pravimo paralele sa deset zemalja koje su nam pre svega gaografski, istorijski i regionalno jako bliske. Dakle, uzeli smo u obzir Mađarsku koja i te kako investira u porodicu i pronatalitetnu politiku, uzeli smo u obzir Rumuniju, Bugarsku, dve zemlje EU, Albaniju i sve članice bivše Jugoslavije. Jedino je kod nas rođen veći broj beba. Još jedan podatak koji vam je sigurno promakao, nadam se ne tendenciozno. U januaru mesecu 2020. godine, dakle ove godine, rodilo se 245 više nego u januaru mesecu prošle godine. To je za 5% više. Ti trendovi raduju. Naravno ne mislim da je resor na čijem sam čelu dao dominantan doprinos za ovakav rezultat, ali mere Vlade Republike Srbije i naravno, ne samo finansijske nego i one druge iz domena populacione politike i integrativni pristup rešavanju problema su sigurno razlog da po prvi put imamo više novorođenih beba u jugoistoku Srbije, gde je tradicionalno situacija bila lošija nego što je to sada. Tako da, ako baratamo činjenicama ja bih volela da se zajednički radujemo ovom trendu. To su mali brojevi, ali sudbinski velike nade.
Zahvaljujem. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Gospođo Đukić, ne može da nas raduje trend. Raduje nas ako je od jedno dva meseca, ali mora da se potvrdi u malo dužem periodu. Ono što se pokazalo u prethodnom periodu to je da poslednjih šest, sedam godina, dakle sa blagim izuzetkom sada ove poslednje godine trend je bio opadajući i to samo kada je reč o živorođenoj deci i kada je reč o prvacima. Zašto je to važno? Važno je što ne samo što se rodi manje dece, a više umre, nego je problem u tome što i oni koji se rode odu brzo iz zemlje ili im roditelji napuste zemlju, tako da je tu stanje još poraznije. Gospođo Brnabić, vi ste uspeli vešto da temu o gubitku ili odricanju od ekonomskog i finansijskog suvereniteta Srbije pretvorite u raspravu o tome da li je trebalo ili nije trebalo prodavati naftnu industriju. Znači, vi ste tu došli, odnosno, ova vlast zbog toga što prethodnici nešto nisu dobro radili ali problem je u tome što ste vi nastavili i ova Vlada je nastavila te loše stvari, da prodaje ono što se ne mora prodavati. Pitali ste za Železaru Smederevo“. Da, trebalo je prodati i dobro je da se proda pošto-poto, ali recimo Bor već nije trebalo, za aerodrom nije trebala koncesija, Komercijalna banka nije trebala, Telekom nije trebalo, a što se pokušalo. Dakle, to su razlike i to je stvar koja je vrlo bitna, gospođo Brnabić. Ekonomski suverenitet je važan isto onoliko koliko i ovaj državni suverenitet. Gospodine Vulin, što se tiče priče o Kosovu, nažalost, činjenica je da je stanje na severu Kosova i Metohije danas lošije, da je Priština prisutnija na severu Kosova i Metohije nego što je bila pre dolaska ove vlasti. To je žalosna činjenica koja se može prikrivati neuspešno raznim hokuspokusom. Dakle, sada tamo vršljaju ROSU specijalci i policija Prištine. Kad god žele odu i uhapse koga žele. Do 2012. godine to nije moglo. To je tekovina, gospodine Vulin, te mudre taktike i tog pregovaranja kojeg je ova vlast na čelu sa Aleksandrom Vučićom vodila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Pre svega, želim da pohvalim maksimalno ozbiljan i odgovaran odnos kako predsednika Aleksandra Vučića, tako i svih ostalih državnih organa, a naročito zdravstvenog sistema Republike Srbije prema mogućnosti širenja Korona virusa i na prostor Srbije. U doprinos tome govori i jučerašnji sastanak predsednika Vučića sa predstavnicima svih zdravstvenih i drugih institucija koje učestvuju u borbi protiv Korona virusa, na kome je dogovoren komplet mera prevencije hitnih reakcija nadležnih organa protiv tog virusa, pa bih zamolio ministra Lončara da nam kaže o kojim se to tačno merama radi, kao i da oceni spremnost nadležnih organa Republike Srbije da reaguju u slučaju pojave Korona virusa. Kada govorimo o vojsci, uglavnom govorimo o činjenicama vezanih za njeno naoružavanje, opremljenost, borbenu gotovost, ali svaku armiju sveta čine pre svega ljudi, pripadnici te armije, čega su, koliko možemo da primetimo aktuelna Vlada i Ministarstvo odbrane izuzetno svesni. Rekonstrukcija Vojne akademije, rekonstrukcija Vojne gimnazije, rekonstrukcija Vojno-medicinske akademije, izgradnja stanova, povećanja zarada pripadnicima vojske jesu samo neke od aktivnosti mera, tj. jesu realnost u kojoj mi živimo poslednjih nekoliko godina, pa bih zamolio ministra Aleksandra Vulina da nam rezimira šta je to sve učinjeno poslednjih nekoliko godina kako bi se unapredilo kako školovanje, tako uslovi rada, socijalni status i naravno, lečenje pripadnika Vojske Srbije. Za ministra prosvete. Svi već znamo šta je mala matura i kako izgleda njeno sprovođenje u osnovnim školama. Ono što će biti novina u našem obrazovno-vaspitnom sistemu i što nas čeka u bližoj budućnosti jeste državna, odnosno velika matura koja je u suštini deo projekta koji ima za cilj unapređenje kvaliteta našeg srednjeg obrazovanja. Pošto se na medijima i na raznim portalima susrećemo sa različitim tumačenjima efekata državne mature, zamolio bih ministra prosvete da nam objasni njenu suštinu kako će ona načelno izgledati i koji su to efekti koji se žele postići njenim uvođenjem? Zahvaljujem.
Prvo pitanje je o korona virusu Ministru Lončaru. Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi poslanici, evo, upravo sam sada čitao, izašao je najnoviji Zaključak sa sastanka na kome su učestvovali ministri iz EU, predsednik Svetske zdravstvene organizacije za Evropu, predstavnici iz Italije, znači, Vlade i ministri iz Italije, i ono što je zaključak tog najnovijeg sastanka je da mere koje su oni preporučili, a ja ću ih i navesti, su sve mere koje smo mi već bukvalno i pre te njihove odluke usvojili i počeli da sprovodimo. Oni su danas doneli odluku o dnevnom i redovnom informisanju svih građana o tome šta se dešava u svakoj zemlji. Doneli su meru da moraju da se odštampaju uputstva na više jezika za sve građane koji dolaze iz tog područja i koji mogu da budu interesantni. Podsetiću vas da smo mi to još pre više nedelja uradili na srpskom, engleskom i na kineskom jeziku. Odobrena su dodatna sredstva. Koliko vidim, doneta je odluka da se izdvojih dodatnih 100 miliona evra iz evropskih fondova za dalje istraživanje vezano za korona virus. U svakom slučaju, ono što je preporuka to je da se bude na dnevnoj komunikaciji sa građanima, sa javnošću, sa svima i da nema razloga za bilo kakvu paniku, niti bilo kakvo širenje straha ili onoga što se dešavalo, stampeda, da se opustoše prodavnice i da ljudi ulaze u taj proces za koji stvarno nema nikakvog razloga. Uveravam vas da je Srbija uradila sve što je neophodno i to ne kažemo samo mi. To kažu svi relevantni činioci iz Evrope i iz sveta koji su dolazili kod nas i koji su imali prilike da se uvere šta mi uradimo. Srbija je apsolutno spremna. Trenutno u Srbiji nema nikog ko je zaražen korona virusom. Rade se redovna testiranja, rade se redovne analize, što apsolutno ne znači da nećemo imati i pozitivne ljude i one koji će biti zahvaćeni korona virusom, ali to apsolutno, želim svima da kažem, ništa neće promeniti. Ono što se očekuje od svih nas, od građana Srbije je da svako radi svoj posao, da nadležni lekari, stručne službe rade svoj posao, a da mi građani se pridržavamo uputstva koja nam oni daju. Znači, to je osnov svega, bez ikakve panike, bez ikakvog posebnog straha, samo sa malo više opreznosti. Prema tome, to je naša trenutna situacija. Imamo i sajt koji je formiran od juče posle sastanka sa predsednikom Vučićem i sa našim najeminentnijim stručnjacima. Mislim da su to svim mogli da vide i da isprate. Imate redovne informacije svako jutro u 8 časova i posle podne u 18 časova. Građani Srbije mogu da znaju šta se dešavalo u tom periodu u Srbiji, a šta se dešava i u Evropi, Kini i u svetu. Molim građane da jedino veruju tim zvaničnim i da se služe jedino tim zvaničnim informacijama. Sve ostalo, poluinformacije, dezinformacije, lažne informacije neće nam doneti ništa dobro. To je jedini način i sve što čujete i sve što vidite, za sve to tražite dokaz i tražite činjenice, jer to je jedini način da se zaštitimo od lažnih vesti, od onih koji bi hteli ovo da iskoriste u neke druge svrhe. Svi moramo da shvatimo da ovo nije političko pitanje, a da će pokušati mnogi da ga zloupotrebe i da prevedu na dnevnopolitičke potrebe za ono što je njima neophodno. Ovo je krajnje stručno pitanje i ovim treba da se bavi struka, kao što je i urađeno. Dato je našim najstručnijim ljudima, koji imaju iskustva sa ovim, koji su prošli razne epidemije i pandemije. Imamo ljude koji su prošli variolu veru. Znači, i kod nas i u inostranstvu da se bave koji imaju rezultat i koji imaju znanje i koji mogu ovo da odrade onako kako treba, da imamo što manje štete, jer ne postoji ni jedan drugi razlog, sem nekog neracionalnog, da verujemo onima kojima je cilj da šire lažne vesti. Još jednom želim da apelujem na ljude da ne zloupotrebljavaju i brojeve telefona koje smo dali i sve službe koje smo stavili na raspolaganje da koriste za neke druge stvari, jer svaki poziv tim ljudima oni shvataju najozbiljnije. Kada pozovete ekipu Hitne pomoći i kažete da ste bili u zaraženom području i da imate simptome, istog momenta minimum pet ljudi kreće u jedan ozbiljan proces, kreće u korišćenje zaštite, opreme koja nije ni malo jeftina, i kreće angažovanje svih resursa da dođu do vas, da vas uzmu, da vas odvedu na Infektivnu kliniku, da imate što manje kontakata, da ne idete javnim prevozom, da ne idete taksijem i angažuje se i oprema, pre svega ljudi i oprema koja bi njih da zaštiti. Nemojte posle toga da se dešava, kad ljudi dođu da vi niste u stanu ili da se desi da nikad niste ni izašli iz Srbije, a kamoli da ste bili u Italiji ili u Kini, jer stvarno nema smisla. Nema smisla da se zloupotrebljava nešto što hoćemo da odradimo na najodgovorniji način. Nema smisla prema tim ljudima koji dežuraju 24 časa, nema smisla prema resursima i državi koja mnogo ulaže. To su dodatna sredstva koja se sada ulažu da bi to funkcionisalo tako kako funkcioniše i da bi pozitivnu i odličnu ocenu dali svi oni ljudi koji se razumeju u to, isti ti ljudi koji sada pokušavaju da reše problem i u Italiji i u drugim zemljama. Nisu kod nas bili neki drugi ljudi, bili su isti ti ljudi koji ocenjuju i stanje i u Kini i u Evropi i bilo gde. Apsolutno isti ljudi. To što nekima ne odgovara što su oni rekli, to što nekima ne odgovara da je Srbija sposobna da se nosi sa ozbiljnim stvarima, to je njihov problem, ali to ne sme da ostale građane odvede na pogrešan put. Prema tome, apsolutno nema mesta za paniku. Trenutno virusa nema u Srbiji, a i kada ga bude ništa se drastično neće promeniti. Molim vas, ostavite da svako radi svoj posao, a građani Srbije da odrade te mere koje se nama preporučuju. To će biti sasvim dovoljno, bez ikakvog širenja panike, bez ikakvog stampeda, bez ičega. Još jednu stvar molim građane Srbije, nemojte kupovati maske, a onda ići na autobuske stanice i ostalo i da to šaljete u inostranstvo. Nemojte kupovati po 200, 300, 500 maski koje dođu u apoteku i vi da kupite sve. Nemojte biti toliko nekorektni. Nema nikakvog smisla. Želim da obavestim sve građane, da znaju, dve fabrike u Srbiji, jedna u Beogradu, jedna u Gornjem Milanovcu rade i radiće 24 časa, koliko god je potrebno i imaćemo dovoljno maski, ali ne možemo da imamo ako svako kupi po 500 maski i šalje ih u inostranstvo, prodaje ili šta radi drugo. To nema nikakvog smisla. Pazite samo, mi ćemo dobro izanalizirati sve ovo što se dešava, nemoj neko da pomisli, naše reakcije će biti po svim preporukama koje idu od Svetske zdravstvene organizacije i više od toga, ali ćemo i tražiti objašnjenje od svih nadležnih koji se bave ovim zašto ovaj virus koji je slabiji od običnog gripa pobuđuje toliko pažnje? Zašto kada imamo na satnom, na dnevnom, na minutnom nivou, da mnogo više ljudi umre od nekih drugih stvari, da se neke druge stvari mnogo brže i češće prenose od običnog gripa, boginja, od nekih drugih virusa i slično? Znači, da ne misli neko da nećemo dobro izanalizirati sve. Ponavljam, ne prejudiciramo nikakav zaključak i pridržavamo se svih mera koje se preporučuju. Zato još jednom molim sve građane da jedino slušaju zvanične informacije koje postoje. Ja im se na tome zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vulin.
Hvala. Pre nego što odgovorim na vaše pitanje, poštovani poslaniče, samo da ne ostanemo dužni, 2000. godine srpska država je na KiM mogla skoro sve. Nije imala vojsku, sve ostalo je imala. Godine 2004, 17. marta čitav svet je očekivao našu reakciju kada je počelo martovsko nasilje. Imali smo pune kasarne, obavezno služenje vojnog roka, imali smo tenkove koji su bili jedno 16 godina mlađi nego što su danas, imali smo državu u punom kapacitetu i na prostoru KiM, ali nismo imali nikoga ko bi smeo bilo šta da uradi ili bilo šta da kaže, a čitav svet je očekivao reakciju srpske države. Onda je došla 2008. godina. Mi u međuvremenu, naravno, ništa nismo radili, puštali smo da nam se polako kapacitet državnosti gubi, da se sve to smanjuje, da to polako nestaje, 2008. godine kada su Šiptari proglasili nezavisnost i priznalo ih osamdesetak zemalja, uključujući i neke od najmoćnijih na svetu, svi su očekivali srpsku reakciju, svi su očekivali šta će biti sa severom KiM, svi su očekivali šta će uraditi srpska država. Naš predsednik pobegao u Rumuniju, premijer bio je tu, valjda nešto radio, srpska vojska spustila glavu, ćutala, čekala da joj neko nešto kaže. Niko joj ništa nije rekao, ostala u kasarnama, niko ništa nije mrdnuo i onda su shvatili da mogu da rade sa nama šta god hoće. Godine 2012. mi više nismo mogli skoro ništa, jer više nije bilo ničega. Bilo je upada na prostor severa KiM i pre toga, bilo je sukoba, bilo je barikada, bilo je KFOR-a, odvodio se ko je hteo i šta je hteo, pa se ljudi skupe, pa se bore, više-manje, kao što je i danas, ali danas bar u saglasju sa svojom državom a ne u svađi sa svojom državom. Protok vremena na prostoru KiM nije radio za nas, već protiv nas i to jako protiv nas. Mi smo imali nekoliko istorijskih momenata kada smo mogli da reagujemo državom pa i vojskom i nismo. Svaki dan posle toga je bio sve teži za državu ili bilo koju drugu odluku. Znate, vi sada imate, kada krenu specijalne jedinice ROSU, skupi se narod, ali zađe i Vojska Srbije na administrativnu liniju, pa jasno pokaže šta će se desi, pa se vrate, pa stanu, pa ne bude kao što su navikli da bude. Godina 2012. i 2020. nisu isto, kao što 2012. i 2000. nisu uopšte isto. Pad i moć srpske države od 2000. do 2012. je zastrašujući. To što smo se mi pravili da nije tako, okrenemo glavu, pravimo se da ne znamo da to tamo postoji, pravimo se da nismo primetili, recimo, da nam se prekida promet povremeno, što nismo primetili da nam izlaze na administrativnu liniju, pravimo se da to ništa nije tako, sve je tako. Mi smo 2012. godine rekli – hajde da prihvatimo šta je tako, da vidimo šta je realnost i da se borimo protiv nje i da radimo šta možemo da radimo najbolje što možemo da radimo. Opet vam ponavljam, nas su terali da idemo za pregovarački sto. Sada Šiptari beže od pregovaranja, neće da pregovaraju, beže glavom bez obzira, zato što znaju da su sve dalje od svoje nezavisnosti, zato što znaju, pa kada je tako što ne uzmu to što smo im dali? Evo, kažite, hajde, nek uzmu, gde je to? Što Kurti ne uzme to? Što nas ceo svet onda pritiska kad smo sve dali? Šta ćemo im? Završite, pa… Znači, nismo dali. Vidite, to što pokazujete, nismo dali, znači tu smo. Vratili smo mi dosta. Odjednom Srbi nisu pod stolom, nego za stolom. Moraš da pričaš sa njima i moraš da priznaješ njihovu državu i da vodiš računa i o njihovim interesima. Godine 2012. dame i gospodo narodni poslanici, drugarice i drugovi, kada smo ušli u Brisel, kada smo došli da pregovaramo, tada su nama dolazili sa papirima u kojima su samo rekli – ovo ima da završite. Mi to nismo hteli da radimo, ali tako se razgovaralo sa nama. Sada se priznaje da imamo i svoje interese pa se borimo žestoko oko njih na svakom mestu i svaki dan. Dakle, moramo razumeti i vreme i kontekst i šta se kada dešava i šta je moguće, šta nije moguće. Čekajte, mi smo posle 2000. imali Ruse na aerodromu. Imali smo ruski padobranski bataljon u Prištini i niko to nije iskoristio, niko ništa nije uradio po tom pitanju, niko nije pokušao nešto da napravi od toga. Ne, nego smo na kraju izbacili UNMIK, a uveli EULEKS, srpskim potpisom, potpisom Vuka Jeremića i Borisa Tadića. To smo mi uradili. Nisu EULEKS i UNMIK mogli da se zamene praktično što se ovlašćenja tiče da nije bilo Srba. To smo mi uradili. Mi smo na to došli. Mi nismo došli na to da imamo moćni UNMIK u Kosovskoj Mitrovici, nego smo imali jednu kancelarijicu, predstavništvo u Severnoj Mitrovici, malo veću u Južnoj Mitrovici, jedan divan čovek, Indus jedan, ali nije smeo da pređe. Ne sme on, kad ostane nasamo sa vama on kaže: „Ja sve razumem, vi ste sve u pravu, ovo je kršenje Rezolucije, ali šta ja tu mogu“. Mi smo na to došli. Umesto UNMIK koji je bio prvi transponder, kako oni kažu, do toga da je KFOR treći, a UNMIK se ni ne pominje. Sad je EULEKS, zapravo Kosovska policija, pa ide na drugo mesto EULEKS. Mi smo u to došli, sve je već pripremljeno za nas i bilo je pripremljeno, samo da potpišemo, spustimo glavu i odosmo. Odbili i kao što vidite, još uvek odbijamo i čvrsto ćemo se držati toga. Što se tiče vašeg pitanja, poštovani poslaniče, mnogo smo, trudili smo se, naravno, ništa u vojsci nije od danas, ništa nije samo od juče, sve je to produkt rada onih koji su bili na ovom mestu pre mene, ali evo, mi smo u potpunosti rekonstruisali objekat Vojne gimnazije, koji je, zaista naš internat je sada za svaku pohvalu. Rekonstruisali smo Sportski centar u Vojnoj akademiji, otvorili najmoderniju streljanu i filmsku streljanu i pištoljsku streljanu. Značajno smo poboljšali kvalitet života same dece na Akademiji, od toga da smo povećali njihove nadoknade, obezbedili im nove uniforme, renovirali nekoliko kabineta za učenje, opremili ih najmodernijim nastavnim sredstvima, poboljšali kvalitet ishrane, od kalorijske vrednosti, do ukusa. Do toga da smo obezbedili deci, recimo, da im se plaćaju karte za autobuski prevoz. Uveli smo im, deca su osigurana. Verovali ili ne, to godinama u nazad nije rađeno i to smo uradili. Puno stvari se uradilo, upravo za kvalitet obrazovanja i naravno, posebno smo vodili računa da što je moguće više oplemenimo sam nastavni proces. Značajno smo ga uvojničili. Na Vojnoj akademiji se više neće školovati menadžeri odbrane. Od marta meseca školuju se oficiri i samim tim i nastavni plan i program za školovanje na Vojnoj akademiji, Vojnoj gimnaziji je više uvojničen, sa mnogo više vojničkih predmeta. Znate, mi smo imali primere da recimo na komandno-štabnom usavršavanju nemate ni jedan jedini čas vojne taktike ni vojne istorije. Možete da zamislite to, školujete buduće komandante, školujete buduće visoke oficire koji ne uče taktiku i ne uče vojnu istoriju, i to smo imali. Imali smo čak slučajeve da, recimo, u četvrtoj godini Vojne akademije časovi borenja nula. Zamislite oficira koji ne vežba ni jednu borilačku veštinu, a znamo šta su oficiri, znamo kakvi su to ljudi. Dakle, imali smo jedan proces razvojničavanja vojske i tom procesu je došao kraj. To se radi već zadnjih nekoliko godina, mi vraćamo vojsku u naš obrazovni sistem. Svako ko veže svoju sudbinu za vojsku, zna da postoji sistem koji će brinuti o njemu. Zna da postoji sistem u kome će biti čuvani, u kome će biti zaštićeni. Mi smo vrata naše Vojne akademije i vrata naše Vojne gimnazije otvorili za predavače sa iskustvom, ne samo za one koji imaju doktorsku titulu, već za one koji imaju ratna i životna iskustva koja vredi preneti našim budućim oficirima, koji znaju kako su komandovali armijama, kako su komandovali korpusima, kako su komandovali divizijama i brigadama ikoji to prenose sada našoj deci. Mi smo, znate, do 2012. godine, dok Aleksandar Vučić nije postao ministar odbrane, tim ljudima je bilo zabranjeno da se pojave, kakva Akademija, da priča o tome kako se borio protiv NATO agresije, to je bilo strogo zabranjeno a ne da predaju deci, još da govore svoja iskustva. Danas, da znate, mnoge armije sveta traže njihova iskustva i traže da takve predavače šaljemo po svetu, kako bismo preneli kako smo se borili te 1999. godine. Dakle, kao što vidite, zaista se trudimo da obrazovni sistem značajno unapredimo, jer ono što naučimo oficira na akademiji, tako će nam vratiti posle kada bude bio u trupi. Hvala.
Zahvaljujem. Da li imate još neko pitanje? (Bojan Torbica: Bilo je i za ministra obrazovanja.) Ministar obrazovanja, on je najaktuelniji danas.
Pa, s obzirom da sam najviše s vama ovde, i red je. Vrlo važna tema. I danas je bio jedan događaj u hotelu „Metropol“, gde smo imali jednu dobru radionicu sa četiri zemlje koje već godinama imaju iskustva državne mature. Znači, Češka, Slovačka, Slovenija, Hrvatska, to su države koje već ovo rade 12 do 15 godina. To je prekretnica u sistemu obrazovanja, odnosno njegovom kvalitetu. Uvođenjem državne mature gubite dupli program završavanja srednje škole putem nekakve labave mature i nekakvih prijemnih ispita. Znači, gubi se i potreba da to roditelji dodatno plaćaju, ali se, ono što je najvažnije, osigurava kvalitet u preduniverzitetskom delu. Velika matura je eksterna ocena i sve postaje drugačije, potpuno drugačije, nema lažnih odličnih, nema lažnih vrlo dobrih, nema lažnih vukovaca i sve ono što je bilo kvazi ili lažno u bilo kom delu sistema, postaje objektivno. Time se vidi rad ustanove. Time se vidi rad svakog pojedinog nastavnika. Time se ne ulepšava život time što će se nekakav uspeh formulisati i mi imamo na međunarodnom, svetskom testiranju već godinama, decenijama, ponavlja se, nigde nismo tu ni napredovali ni nazadovali, da trećina sistema ne valja. Trećina sistema ne valja zato što ulepšavamo sebi stvarnost već podugo na jedan pogrešan način i protiv svake pedagogije. To je ono što je nekada bilo ponavljanje, popravni, dovoljan ili dobar, sada nemate ni dovoljne, ni dobre, niti ko ponavlja. Svi su ili vrlo dobri 3,50, pa guramo dalje. Međutim, to će sve da dovede u apsolutni red, znači u apsolutni red i time vi imate da je distribucija pravednosti, jednakosti i kvaliteta u potpunosti primerena. To je veliki posao. Znači, od početka mog mandata smo otvorili i tu IPA 14 i započeli posao i radićemo još skoro dve godine. To je četiri i po godine do pet pripreme za veliku državnu maturu. Trebalo je dobiti ta sredstva evropska, trebalo je umrežiti i saradnju srednjeg i visokog obrazovanja, a imali smo loša iskustva u mnogo čemu male mature. Najveći problem nije bio da li će neko da ukrade test i da ga pojavi na ulici ili da se to ponovi, kao što je to uvek bivalo, jer je to bila javna nabavka i nesigurna priča. Mnogo veći problem je bio pregled testova. Znači, u prve dve godine 2016, 2017. i 2018. godine je mukom živom, živom silom odbranjeno da se u nekim regijama ne poklanja deci, prilikom pregledanja, bolji rezultat. To su radili odrasli. Ne bih rekao koliko je koruptivno, koliko je želje da naprave dete uspešnijim itd. Čitavi regioni, mi smo imali pet školskih uprava gde su smenili rukovodioce, gde smo inspekcijom tamo dežurali i gle čuda, u tim regijama sada je postignuće na maloj maturi najlošije. Sistem je sebe proverio i u slučaju krađe testa prošle godine, gde je odgovornost svakako na svim drugima i ne prihvatam na Ministarstvu, jer smo mi u jednom danu za prepodne proverili 2.000 ustanova, gde nigde nije ni procurelo ni otvorilo. Zahvaljujući Ani, ne što je ovde, premijerki, mi ćemo uraditi i poboljšanje male mature. Znači, upravo radimo na tome zajednički da Zavod za kvalitet obrazovanja i vaspitanja dobije, već je tu stigla ta jedna dodata štamparska mašina, oni su imali jednu manju, koja može da zadovolji potrebe štampanja. To se sve dešava sada u našim prostorijama u Fabrisovoj ulici, gde je sedište Zavoda. Tamo trenutno radi projekat za veliku maturu i tamo su i čiste sobe, odnosno bezbedne sobe za čuvanje svega toga. Obezbeđivanjem 17 skenera, mislim da će biti i 19 isto, imamo sistem kojim će moći da se mnogo lakše obavi, znači, imaćemo da je svaki test koji je završen skeniran u toj lokalnoj školskoj samoupravi i poslat u Skening centar, opet u Fabrisovoj. Tako da je puna kontrola kretanja testova. Pregledanje, znači tu smo napredovali i tu je softver uradio naš FON. I to je još uvek u jednoj eksperimentalnoj fazi, ali evo, svaki dan imamo sastanke. Svaki dan imamo i sa FON-om i sa ljudima i sa timovima i to ide vrlo ozbiljno. U sledećoj fazi pripremamo se i za digitalno izvođenje samog procesa završnog ispita, da li je kraj osnovnog ili kraj srednjeg obrazovanja. Ove godine na linijama Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, kao i IT saveta, ima preko 860 miliona dinara, koji su namenjeni za obnavljanje i kupovinu novih računara, kako zbog uvođenja predmeta digitalni svet, tj. informatika za mlađe razrede kao obavezni predmet, tako i zbog povećanja broja i u starijim razredima osnovne škole, ali i u srednjim školama. Znači, mi ćemo imati negde blizu 50.000 kvalitetnih računara, kažem kvalitetnih, jer idemo i u zanavljanje onoga što je već prošao rok i što je nekvalitetno. Već one naredne godine, ako ponovimo ovu priču o budžetu, a planirano je, mi imamo preko 70.000 računara i možemo da radimo i sam proces, znači, bez štampanja testova. Uključeno je i Kosovo i Metohija, apsolutno kao deo sistema i mislim da je tamo prosveta i zdravstvo jedino što najbolje funkcioniše kao da je država Srbija. I to ljudi znaju i to tamo osećaju. Šta je jako važno? Težina zadataka. Znači, mala matura je u osnovi solidno postavljena. Objektivnost ocenjivanja u školama je apsolutno nešto što svi sumnjaju, zato i postoji. Planira se da odnos bude negde 50:50, da se uvaži ono prethodno učenje, ali radi se jedan potpuno novi, savremeni model, koji sve ovo prati, a to je uz dizajniranje i drugačiju ulogu Zavoda za kvalitet vaspitanja i obrazovanja, gde se formiraju jedinice za nacionalno testiranje. Znači, običaj u Evropi je da se na tri godine radi procena usvojenog gradiva, posebno kad su novi kurikulumi. To je uvođenje novih alata i instrumenata, i mentora, tutora i mnogih drugih modela. To ćemo sve da radimo. Ali, imamo i priliku da mi to radimo, pošto naš sistem nulti razred, onaj poseban, pripremi i osam godina, da to radimo i češće, na dve godine, tako da postoji i prognoza uspeha i ostvarenje te prognoze od strane nastavnika, što njega kategoriše kasnije za platu kroz tzv. platne razrede, tako da postoji ta lična motivacija. Moram da kažem da će biti obuhvaćeni svi učenici i u samom pilotu koji se sad priprema za veliku maturu će biti obuhvaćeni i srednje stručne, umetnička i opšta matura gimnazijska. Ako pravimo analizu šta je to na PISA bilo loše, imamo tačno regione gde znamo da nam je bilo loše, gde je tradicionalno loše, gde je strukturno loše. Završen je prvi ciklus eksternog vrednovanja od strane Zavoda za kvalitet i više od 30% ne zadovoljava standarde, kada bi išli strožije preko 40%. Ali, takođe ovo ulepšavanje stvarnosti, jer vi imate da učenik ili učenica koji ne žele ozbiljno da se dalje školuju idu bez prijemnog na trogodišnje zvanje i govorimo o klasičnom modelu, odlaze na tržište rada vrlo nezainteresovani. Ustanove nemaju naviku da ih opominju, da ih učei da vide, opšte obrazovni nivo im je na nekom lošem dostignuću. Znači, niti je pravde izostanaka tu čestito. To bi moglo da se prekine školovanje. Ali, niti je nastavnik te škole motivisan da radi bolje, jer kao ima loše kandidate. Uvođenjem platnog razreda svakako će biti motivisan, ali ako imamo dualno to isto, dualno je lek za ove stvari. Kod dualnog imate da kandidat dobija sigurnost posla kod kompanije i zainteresovan je da se tamo na praksi pokaže što bolje i taj papir mu je dobar. Bez papira za opšte obrazovanje, gde te kompetencije koje mora da ponese i da ne bruka ni sebe ni zemlju su takođe važne. Bez njega ne može da dobije glavni papir da je sposoban i gubi priliku za rad. Tako da, svi isti profili koji su kroz dualno su daleko ozbiljniji i daleko više je motivisan učenik. Kroz motivaciju nastavnika postižemo taj željeni efekat i tu ćemo najviše da radimo do nekih novih modela testiranja svega. Univerziteti su prihvatili i to je neki standard da kod velike državne mature budu tri predmeta uslov da je završetak školovanja takav da ne važi samo završna četiri razreda, nego i matura, bez toga ne možete završiti srednje obrazovanje, znači, osim maternjeg, stranog jezika i matematike, to je minimum. Svaki ozbiljan fakultet može da traži dodatno. Plafon je do šest predmeta. Reforma gimnazije to prati sa devet izbornih programa koji pomažu da se stiču nove kompetencije. Tu u obzir dolaze mnogi predmeti koje propisuju sami fakulteti. Sastavljanje testova, kao i pregledanje rade zajedno komisije srednjeg i visokog, tako da jedan elektrotehnički fakultet, medicinski, da ne nabrajamo dalje, mogu da stave svaku priču na nivo koji mogu da postignu kandidati koji tamo žele da odu, što sve strašno uozbiljuje proceduru učenja i postignuća i sve se radi kroz elektronski sistem, tako da su mogućnosti bilo koje manipulacije i računanje na bilo kakvu protekciju skoro nemoguće. Mi imamo još dve godine da to debelo istreniramo, da uradim sve pilote koji su potrebni i da se građani i roditelji i deca na to naviknu. Biće kukanja sigurno, po običaju, ali će svi biti u istoj poziciji. Svi su sa neke perspektive da smo uspešni, znati da smo stepenik, dva, ali to je samo prva faza. U sledećim fazama učenje, rad, nastava, sve drugo na čemu radimo, promene, kurikuli, načini prenošenja znanja i svi drugi instrumenti koji čine reformu i koji se ugrađuju u novu Strategiju obrazovanja i nauke čine jedinstvenu celinu. Lično moram da kažem da je državna matura glavna poluga i uporna tačka cele reforme. Hvala.
Hvala. Izvolite.
Imao bih pitanje za premijerku. Pre nepune tri godine dobili ste poverenje predsednika Aleksandra Vučića, tj. mandat da sastavite Vladu Republike Srbije i dobili ste poverenje ove Skupštine, da je predvodite kada smo izabrali vas za premijera i ovaj sastav Vlade. Za otprilike dva meseca će biti održani parlamentarni, pokrajinski i lokalni izbori i kada se sada okrenete iza sebe koji su to rezultati Vlade Srbije na koje ste najviše ponosni? Da li postoji nešto što ste toliko želeli da učinite, a niste stigli tokom ovog mandata? Hvala.
Hvala.
Dosta teško pitanje. Mnogo stvari smo uradili, zaista, bez ikakve lažne skromnosti. Radili smo mnogo i čini mi se da smo postigli mnogo. Pre svega, u oblasti digitalizacije, gde sam ja rekla da je jedan od ključnih prioriteta Vlade koju predvodim i da će jedan od ključnih izazova biti ta transformacija našeg društva i naše privrede ka društvu i privredi čiji je razvoj i dalje zasnovan na inovacijama, znanju na dodatnoj vrednosti, što će nam dati dodatnu konkurentnost i omogućiti da mnogo brže rastu prosečne plate u Srbiji. Da zaista probam da ne dužim, mogu da kažem da sam danas sa zadovoljstvom bila u poseti Novom Sadu, gost u Skupštini AP Vojvodine, gde smo uveli sistem elektronski parlament. Dakle, od prethodne sednice Skupštine AP Vojvodine, u potpunosti se sednice Skupštine vode elektronski, što je bio kompleksan projekat i zaista je veliki uspeh. Pored toga, čini mi se da smo možda najviše u tom smislu uradili u prosveti i ministar Šarčević zna sa time što smo mi tek 2017. godine uvezali sve škole u Srbiji na internet u okviru Akademske mreže Srbije. Dakle, tek smo tada krenuli u tu modernizaciju obrazovanja, što smo 2019. godine krenuli da uvezujemo škole na brz i bežični internet. Prvo, 500 škola i 10 hiljada digitalnih učionica, a sada od 1. septembra ove godine još 500 škola i još 10 hiljada digitalnih učionica. Plan je da do 2021. godine, odnosno 1. septembra 2021. godine svet to završimo. Time Srbija ima jednu obrazovnu infrastrukturu za svako dalje unapređenje i modernizaciju obrazovanja. Time što smo 2017. godine uveli programiranje i kodiranje kao obavezan predmet od petog razreda osnovne škole, po čemu je Srbija danas jedan od lidera u Evropi, do toga da je zahvaljujući svemu tome, sledeće godine je prva generacija dece koja završavaju osnovnu školu sa znanjem programiranja i kodiranja, do toga da imamo danas hiljadu srednjoškolaca koji idu u specijalizovana IT odeljenja i da su oni iz generacije u generaciju samo sve jači, sve bolji i sve bolje prolaze na prijemnim ispitima i na testiranju, pa onda da smo mnogo uložili i sistemski promenili stvari nauci. Osnovali smo 1. januara 2019. godine Fond za nauku. Duplirali smo ove godine budžet Fonda za nauku. Planiramo verovatno da ga dupliramo i sledeće godine. Raspisali smo prvi konkurs i u naredne dve nedelje dajemo prvi poziv za finansiranje mladih istraživača. Dakle, prvi put mladi istraživači su dobili priliku da formiraju svoje timove, da vode svoje projekte. Usvojili smo Strategiju razvoja veštačke inteligencije i raspisali poziv za finansiranje projekata veštačke inteligencije. Do sada smo doveli 70 projekata. Krenuli smo da radimo sa našim mladim talentovanim ljudima iz dijaspore, osnovali tačku povratka. Za sada već imamo 60 projekata koji se finansiraju preko Fonda za nauku za povezivanje naših naučnika u dijaspori i naših naučnika ovde u Srbiji. Dakle, sve te stvari su duplirane, Fond za inovacionu delatnost, sve te stvari smo radili u obrazovanju, nauci, modernizaciji, a da damo osnovu za dalji rast. Onda svakako u privredi, šta da vam kažem? Sama činjenica da je prosečna plata prešla 500 evra i da smo mi završili 2019. godinu sa prosečnom platom od 510 evra, a tu se… Tek će rasti zato što se tu i ne računa povećanje minimalne cene rade. Veliki broj paušalaca koji su bili u sektoru usluga ćemo prebaciti, zahvaljujući podsticajima koje smo dali uređenom sistemu, u normalne tokove zapošljavanja. Rast bruto društvenog proizvoda u poslednje dve godine je iznad 4%. Godine 2018. 4,4%, 2019. godine 4,2%. Za ovu godinu je planiran od 4,0%. Danas mogu da vam kažem, a sutra će to biti objavljeno, da je rast u januaru ove godine 6,5%. Dakle, nastavljamo jak rast, oporavak industrije i već sledeće nedelje ću imati novi sastanak Saveta za BDP-a, da nastavimo da guramo onako najjače što možemo. Do nezaposlenost, koja je 2012. godine bila preko 25%, nezaposlenost mladih preko 51%. Danas imamo nezaposlenost od 9,5%. Verovatno ćemo četvrti kvartal, koji je uvek i najgori po nezaposlenosti završiti sa 9,7%. Dakle, ispod smo 10% i to je neverovatan uspeh. U poslednje tri godine dva puta smo proglašeni za svetskog lidera u stranim direktnim investicijama, da nam strane direktne investicije svake godine rastu, da smo 2019. godinu završili sa 3,8 milijardi evra stranih direktnih investicija, 2018. godinu sa 3,5, 2017. godinu sa 2,6. Dakle, zaista značajno. O tome je Srbija mogla nekada samo da sanja. Dakle, mi nismo mogli da se približimo ni 2,5 milijarde evra, a danas imamo 3,8 milijardi, zahvaljujući čemu i pada nezaposlenost i rastu prosečne plate. Reforma javne uprave, a gde danas imamo u velikoj meri elektronsku upravu i gde smo danas otprilike preko 100 miliona dokumenata razmenili elektronski, automatski, među nama, za par sekundi, što znači da 100 miliona papira od 1. juna 2017. godine građani nisu skupljali od šaltera do šaltera i od kancelarije do kancelarije i donosili nama na noge, već smo mi to radili za njih. Rekla sam danas u Skupštini AP Vojvodine da ova Vlada i svi mi zajedno, ovaj parlament, i vama hvala na svoj podršci i svom poverenju, svima onima koji su imali poverenje u ovu Vladu i onaj ekspoze koji sam predstavljala, dakle, mi smo zajedno u mandatu ove Vlade stavili tačku na to da su građani kuriri državi ili lokalnoj samoupravi i stavili zaista princip da mi jesmo servis građana. Zahvaljujući elektronskoj upravi, servis građana koji je njima dostupan 24 časa, sedam dana u nedelji, 365 dana u godini. Onda do infrastrukture, autoputeva koji zaista danas vidi svaki pojedinačni građanin Republike Srbije i oni koji danas optužuju i kritikuju Aleksandra Vučića i Vladu Republike Srbije i SNS i vladajuću koaliciju ne mogu da pobegnu od toga da je završen Koridor 10, da danas imate autoput kroz Srbiju od Hrvatske i Mađarske do Severne Makedonije i Bugarske, da smo završili autoput do Čačka, velika stvar, ogromna stvar - samo zbog toga ova zemlja nije više ista. Dakle, to je drugačija zemlja danas kada putujete u centralnu i zapadnu Srbiju, da smo nastavili autoput, da danas punom parom gradimo dalje autoput Čačak - Požega, da on treba da bude zahvaljujući Aleksandru Vučiću i njegovoj molbi i apelu na naše kineske partnere koji rade tu deonicu, da treba da bude gotov do kraja 2021. godine, autoput do Požege, i da smo krenuli da radimo Moravski koridor, da spajamo Koridor 10, Koridor 11, brzu prugu Beograd – Budimpešta, da smo krenuli Ruma – Šabac – Loznica, da smo krenuli Novi Pazar – Tutin, da projektujemo i pregovaramo sada o finansiranju Fruškogorskog koridora, da se nadam daćemo i to krenuti u poslednjem kvartalu 2020. godine, kao i autoput mira, da idemo na autoput Niša do Prokuplja, Kuršumlije, Merdara. Dakle, to su sve zaista stvari koje smo mi uradili onako u poslednje, čini mi se, četiri godine, jer ne možemo da govorimo samo od tada kada sam ja preuzela kao predsednica Vlade 2017. godine, zato što sam i tada rekla i uvek sam ponavljala i danas kažem to je bila Vlada kontinuiteta i zato smo uspeli ove sve stvari da uradimo. Ali, svi ti rezultati zaista pokazuju koliko su bile važne, hrabre, ozbiljne, odgovorne reforme koje je i Aleksandar Vučić sa svojim timom uz podršku, naravno, Skupštine proveo 2014. godine, kada smo ušli u mere fiskalne konsolidacije, koje nisu bile potrebne tada, koji su Srbiji potrebne bile i 2003. i 2004. godine. Tek tada su ljudi bili dovoljno odgovorni, koji su vodili ovu zemlju, da sprovedu da bi Srbija ozdravila, da bi ekonomski stali ponovo na svoje noge i da bi imali ovaj rast, razvoj koji danas imamo. Dakle, hvala vam na tom pitanju. Ako pričamo, u poljoprivredi sistemski smo krenuli u sisteme za navodnjavanje. Mi smo imali manje od 2% poljoprivrednih površina pokrivenost sistema za navodnjavanje. Zamislite tu neodgovornost. Dakle, mi smo završili prvu fazu sa 14 projekata sa Abu Dabi fondom, ušli smo sada u drugu fazu. Krenuli smo prvi put u elektrifikaciju poljoprivrednih površina. Ministar Nedimović i ja ćemo tokom marta podsetiti Leskovac da pokažemo da je završena prva faza i nastavljamo dalje, ja mislim, u Mačvi. Uveli smo prve automatske sisteme protiv gradne zaštite i to smo pokazali Radarskom centru Valjevo, fantastični rezultati od kada smo uveli sistem protiv gradne zaštite. Završavamo u Užice, završavamo u Bukulju i Frušku Goru. Imamo nova tržišta za naše meso, Kina, Turska. U kulturi završili Narodni muzej, Muzej savremene umetnosti, Narodno pozorište u Vranju. U vojsci imamo nove migove, nove tenkove, imamo pancir. Imamo zaista značajan napredak na svim listama toga gde je Srbija danas u svojim odbrambenim sistemima i danas, ako imamo ovde i narodne poslanike koji kritikuju to da smo mi bilo kom trenutku ugrozili ekonomsku, finansijsku, vojnu, bilo koju sigurnost, bezbednost i suverenitet ove zemlje, mogu da kažem da nikada Srbija nije bila jača nego što je danas i u svim ostalim temama - organizovani kriminal, borba protiv organizovanog kriminala i korupcije. Koliko smo tona narkotika zaplenili, koliko je MUP uradilo. Danas jedna godina ne može da se meri sa četiri godine pre 2013. godine, sport i sve ostalo, populaciona politika. Teško mi je da nabrojim, ali sam prezadovoljna sa svime što sam uradila i mislim da smo dali sve od sebe. Mogli smo neke stvari brže da uradimo. Reći ću vam da mi je žao što nismo završili izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Imali smo tu mnogo kritika. Bile su te kritike na mestu. Ko god je u narednoj Vladi imaće tu mnogo da radi. Dakle, imamo dobre rezultate i mnogo je bolja podrška, bolja nego što je ikada bila, ali ponovo imamo tu zaista nekih stvari koje su mogle mnogo bolje da se urade. Žao mi je što možda nismo napredovali više u smislu članstva u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, što nismo uradili bolju stvar objašnjavajući zašto je potreban novi zakon o GMO, da bi bolje zaštitili naše potrošače, da bi bolje zaštitili naše tržište, ne da bi otvorili tržište nego da bi bolje zaštitili naše tržište. Pričala sam sa nekim narodnim poslanicima o tome. To je takođe nešto o čemu će morati da se brine sledeća vlada i velika stvar u ekonomskom smislu je energetska transformacija zemlje i to je nešto što će biti veliki zadatak za neku buduću vladu i možda smo mogli tu još neke stvari da uradimo, ali jednostavno nije bilo … Reforme javnih preduzeća je takođe jedna stvar, ali nije moglo da se stigne sve. Kada smo pričali o reformama javnih preduzeća izabrali smo da radimo reformu i da spašavamo iz stečaja sve one ljude i radna mesta u preduzećima koja su zaista bila problematična za budžet Republike Srbije i gde su životi radnika i porodica bili u pitanju, kao što je „Železara“, RTB Bor i PKB i mnoga druga gde danas imamo sigurnost i jednu novu perspektivu za rast. Ono što nismo uspeli da završimo, zaista imamo dobre razloge zašto nismo završili jer smo prioritizovali nešto drugo, ali dali smo sve od sebe. Svakako se zahvaljujem svima vama koji ste zaista verovali u naš plan i program i dali nam podršku i vreme kada su se ljudi smejali. Reći ću vam i time ću zaista završiti, kada su se ljudi smejali recimo za digitalizaciju i za taj potencijal Srbije, u poslednje tri godine pored toga što je Srbija zemlja koji je svetski lider u privlačenju stranih direktnih investicija mi smo zemlja koja je u celoj Evropi najviše napredovala, imala najveći rast u izvozu IT usluga. To je naša pamet koju sada cela Evropa priznaje i prepoznaje. Sigurna sam da je sigurnost Srbije neupitna i da će budućnost biti još mnogo bolja zato što mnoge od ovih stvari koje smo mi uradili tek će se videti 2021, 2022. godine, kao što su se stvari koje je Aleksandar Vučić sa svojim timom uradio 2014, 2015. godine videle 2017, 2018. godine. Hvala vam.
Jel imate komentar? (Da.)
Iako imam pravo na završni komentar, ja bih ostavio da građani krajem aprila meseca daju svoj završni komentar, jer ne sumnjam da će građani znati da cene sve ono što su tokom ovog mandata uradili kako Vlada tako i ova Narodna skupština, pošto su građani prethodnih osam godina pokazali da jako dobro znaju da procene i da ocene ko to radi u interesu države i u interesu građana, a ko to radi u sopstvenom interesu. Hvala.
Reč ima poslanica Tatjana Macura. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Mislim da je nužno da u sledećem sazivu pristupite vi ili neki vaš naslednik izmeni Poslovnika o radu Narodne skupštine i da vreme koje imaju narodni poslanici, a koje je ograničeno na tri minuta, se ili produži ili da se ograniči predstavnicima Vlade njihovo vreme za odgovor, jer ovako dolazimo u situaciju da samo tek nekoliko narodnih poslanika dođe u priliku da postavi pitanje. Zahvaljujem se svim članovima Vlade koji su danas sa nama. Posebno se zahvaljujem ministru Đorđeviću i ministarki Slavici Đukić Dejanović. Konačno se pružila prilika da odgovorite konkretno na pitanje – tada će doći na izmenu Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom? Dosta dobru uvertiru je napravila predsednica Vlade. Sinoć sam pokušala sa članicama inicijative koju sam pokrenula, „Mame su zakon“, da uđem u trag broju obećanja koje su se u toku poslednjih 20 meseci, koliko je ovaj zakon na snazi, da uđem u trag koliko je to puta obećano da će ovaj zakon da se izmeni, svaki put pod pritiskom ili saopštenja koja su upućivale porodilje koje su se porodile od jula 2018. godine ili pod pritiskom protesta koji su se organizovali na ulicama upravo iz nezadovoljstva što veliki broj žena u Srbiji prima zaista mizerne nadoknade tokom porodiljskog odsustva, koje neretko ne prelaze više od 1.000 dinara. Dakle, da bi građani Srbije razumeli kakav je ovo problem, kada je zakon stupio na snagu, a to je bilo pre 20 meseci, neke bebe koje su tada rođene danas su uveliko prohodale, progovorile, verovatno su i krenule u vrtić i u susret ovoj kampanji koju ste najavili, koja kaže da ćete se boriti za našu decu, ja danas zastupam one građane koji se nisu prepoznali u toj kampanji i pitam vas - šta ćemo učiniti, odnosno šta ćete vi učiniti i da li postoji neka mogućnost da se za ovaj kratak period koliko imamo do raspisivanja izbora, ipak predlog izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci uputi u skupštinsku proceduru? Dakle, mi smo negde prebrojali otprilike oko pet najava u prethodnom periodu. Svaka je bila vezana za naredni saziv parlamenta, odnosno za naredno zasedanje, pa smo imali menjanje od prolećnog, jesenjeg, prolećnog, jesenjeg i tako u nedogled. Evo, došli smo na kraj četvorogodišnjeg mandata i 20 meseci od stupanja na snagu ovog zakona ali izmena i dopuna zakona, osim onih koje su uputili narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije, do danas nema. Dakle to bi bilo moje pitanje. Hvala.
Zahvaljujem. Ko odgovara na pitanje? Reč ima ministar Zoran Đorđević.
Mislim da treba prvo građani Srbije da znaju da u doba DS izdvajanje za porodilje i trudnice je bilo na nivou 26 milijardi na godišnjem nivou, da se danas izdvaja 68 milijardi. Na našu žalost, broj porodilja i trudnica nije veći, ali izdvajanje države jeste veće i briga države o trudnicama i porodiljama jeste veća iz godine u godinu. Činjenica je da vi neke stvari prebacujete i preko nekih stvari prelazite i paušalno govorite. Prvo, nije tačno da svaka trudnica ima nekoliko hiljada dinara, jer svaka trudnica koja se porodi ima 100.000 dinara za prvo dete, za drugo dete dobija dve godine po 10.000 dinara, dobija 12.000 dinara 10 godina za treće dete i 18.000 dinara za četvrto dete 10 godina. Naravno, uz to, mi smo gledali da uz poslednju izmenu zakona, koju vi opet, namerno, uvek, svaki put preskačete, da budemo pravedniji, ne pričate o tome da je sada obuhvaćen veći broj trudnica i porodilja i da sada i one koje su bile na privremeno-povremenim poslovima o ugovoru u delu, preduzetnice, da su one sada upravo obuhvaćene ovim, poljoprivrednice. Da su sve one sada obuhvaćene, da su to nove kategorije koje ranije nisu bile uopšte i koje, naravno, u nekom ranijem periodu nisu bile zbrinute, a ova Vlada je prilikom promene zakona i to uradila. Svakako, znate i činjenicu da smo vas uključili i nevladine organizacije u izmenu zakona i da mi svakako želimo da izmena zakona svaki put kad se desi donese nešto novo, da ona donese neki boljitak i da na neki način naše trudnice i porodilje osete to da država brine o njima i da politika Vlade, koja želi da ima jednu bolju demografsku sliku, želi to i na jedan drugačiji način da prikaže, odnosno da prikaže kroz to da ono što delimo neki uspeh u ekonomiji, želimo da na neki način preslikamo na trudnice i porodilje i da i one imaju veća primanja. Svakako znate da smo, i jesmo obećali da će to biti u jesenjem zasedanju, ali onda je naš predsednik izašao sa predlogom Srbije 2020.-2025. koja potpuno ima jedan drugačiji izgled i drugačiji jedan pristup i jedno veliko ulaganje u jednu budućnost i između ostalog ima ulaganje i u tu budućnost, kaa su u pitanju trudnice i porodilje, gde je 700 miliona evra opredeljeno upravo za mere koje bi trebalo da obuhvate te promene. I ono što mi možemo vama da kažemo, evo, tu je i predsednica Vlade, mi jesmo razmišljali o svemu tome i siguran sam da će nova Vlada odmah, verovatno, u prvom svom sazivu da ide sa tom promenom. Mi naravno nećemo da čekamo novu Vladu, mi ćemo da pripremimo teren za novu Vladu koja će imati svakako dosta materijala da vrlo brzo donese odluku i svakako ono što jeste bila ideja našeg predsednika, da u narednom periodu taj novac bude uložen i na taj način bude i sprovedeno. Tako da u nekim stvarima, vi namerno preskačete, namerno ne govorite o tome šta ova Vlada i govorite o tome da veliki broj trudnica i porodilja. Skupovi na kojima se nalazite ne govore o tome da se tu nalazi veliki broj trudnica i porodilja, ministarstvo nadležno za brigu o porodici i deci i Slavica Đukić Dejanović nebrojano puta prima majke i porodilje. Svakoj od njih izlazimo u susret, a poslednja u nizu jeste i laž koja se pojavila pre dva dana o tome da trudnice i porodilje ne dobijaju nikakve potvrde o tome kakva primanja imaju i time unose dodatni nemir. Mislim da takve laži doprinose samo tome da neko želi da ima samo jeftine političke poene od svega toga, a da to upravo bude na trudnicama i porodiljama, na jednoj ranjivoj kategoriji i da na neki način donese jednu sumnju u sve to šta mi radimo. Niko normalan u Republici Srbiji neće sebi da dozvoli da radi bilo šta na uštrb trudnica i porodilja. Niko, pa ni ova Vlada. Da li mislite da mi kada dobijemo finansijska sredstva i kada možemo kao država da opredelimo, a dobili smo u ove četiri godine iz godine u godinu sve veća sredstva. Naravno da mi gledamo da potrošimo ta sredstva u potpunosti. Ove godine će biti 68 i po milijardi potrošeno na trudnice i porodilje. Sve do poslednjeg dinara. Ukoliko budemo imali više dece biće potrebno više sredstava i ova Vlada, ubeđen sam u to, sigurno obezbeđuje ta sredstva i sigurno će dati više. Verujem do isteka ove godine i do potrošnje ovog budžeta, biće sigurno novih lepih vesti za trudnice i porodilje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Ja bih samo da konkretizujem planove koje imamo, a koji su već izneti, koje je predsednik države izneo u nacionalnom investicionom planu do 2025. godine. Dakle, podrška povoljnim i dostupnim stanovima u koje će se uložiti 500 miliona evra, povećanje davanja kod prvorođenog deteta, više nego što duplo, skoro troduplo. Naš plan i predlog, naravno moram uvek napraviti jedan balans između finansijskog potencijala i želja koje imamo, ali naš plan je da do pete godine one porodice koje imaju drugo rođeno dete, imaju tih 10.000 svakog meseca, a ne do druge godine. Peto dete će se potpuno izjednačiti sa svim finansijskim davanjima sa četvrtim. Dakle, vrlo konkretne mere već stoje, čekaju Vladu i pošto neće biti diskontinuiteta u radu, tvrdimo da će ovaj investicioni nacionalni plan posebnu pažnju posvetiti pronatalitetnoj politici i pitanjima o kojima danas pričamo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dakle, ja ću se složiti sa vama da je potrebno konkretizovati kada kažem da se radi o velikom broju porodilja ministre Đorđeviću. Mogla bih i da stavim na papir. Pokušala sam sada da izračunam o kojem broju porodilja je reč, koje su oštećene primenom ovog zakona. Dakle, ako pretpostavimo da se godišnje u Srbiji porodi između 60 do 65 hiljada žena, ako pretpostavimo, odnosno znamo da se ovaj zakon primenjuje već dve godine, dakle, danas govorimo o broju od 100 do 120 hiljada žena koje su se porodice u prethodnih 20 meseci, od kada je ovaj zakon stupio na snagu, ako prema saznanjima koja imamo upravo iz izveštaja o radu vašeg ministarstva, pretpostavimo da jedna trećina prima nadoknade koje su manje od zarade koju su primale dok su radile, onda mi govorimo o broju od 40 do 50 hiljada žena koje su samo za ovih 20 meseci oštećene lošom primenom ovog zakona. Dakle, kada se osvrćemo na to, to su vaši izveštaji ministre, nisam ništa izmislila od tih podataka, a mogu i da vam dostavim dokumentaciju koja je stigla do narodnih poslanika. Dakle, ja ne sumnjam u dobronamernost svih predstavnika Vlade Republike Srbije, ne sumnjam u to da ste imali najbolju nameru kada ste donosili ovaj zakon. Jeste istina da ste vi u ovom zakonu prepoznali određene kategorije žena koje nisu do sada bile prepoznate. Problem je način na koji su one bile prepoznate i problem je to što niste čuli apele nevladinih organizacija koje su relevantne, narodnih poslanika koji su tada učestvovali u raspravi koji su vam sugerisali da je konkretno, recimo, mera od povećanja broja meseci sa 12 meseci na 18 meseci može značajno da utiče na visinu nadoknade. Niste nas čuli kada smo vam govorili da nadoknada koja dolazi po osnovu zarade ne može da eliminiše nadoknadu koja dolazi po osnovu invaliditeta deteta u porodicama koje su dobile dete sa invaliditetom. Niste nas čuli kada smo vam govorili da ne možemo da kažnjavamo žene koje su najuspešnije među nama, a kojima smo ograničili primanje nadoknade tokom porodiljskog odsustva na tri mesečne zarade. Dakle, ne radi se o milionima žena, radi se o 2.200 žena koje danas u Srbiji imaju tu sreću da primaju više od tri prosečne zarade. To su po podacima NALED-a podaci koje ja sada sa vama delim, dakle među tih 2.200 žena nema mnogo onih žena koje žele da se ostvare kao majke ili koje nisu već završile sa tim procesom. Moja kritika na to nije na vaš rad konkretno, nije da vi niste dobronamerni nego da jednostavno niste čuli drugu stranu, da nismo nikada seli za sto niti sa nama narodnim poslanicima niti sa predstavnicima nevladinih organizacija, koje su sigurno vrlo dobronamerno vama prilazili i tražili od vas, praktično, da razumete u čemu je problem i da probamo zajednički da ga rešimo. Dakle, ja vas još jednom konkretno pitam, da li vi znate danas nakon 20 meseci od primene ovog zakona kada će ovaj zakon stupiti na snagu, jer ministarstvo ne staje sa radom, onda kada se raspusti Vlada, kada prestane vaš mandat. Hvala.
Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Preuzeću ja ovo na sebe. Dakle, mi smo se viđali nekoliko puta i mala sam razgovore i sa brojnim nevladinim organizacijama, organizacijama civilnog društva i može politički da pričamo ovako ili onako. Ja ću vam reći, vi ste u pravu. Dakle, u tom zakonu postoje neke manjkavosti koje su trebale da se isprave, neke stvari koje smo trebali da uradimo drugačije i od toga apsolutno ne bežim. Apsolutno ne bežim od toga. Sa druge strane istina je da je zakon obezbedio da mnogo veći obuhvat žena bude podržan nego što je to bilo ranije. Dakle, kada pričamo o broju žena koje možda sada primaju manje, odnosno sada primaju manje nego što bi primale zato što smo podigli na 18 meseci, umesto na 12 meseci. Trebalo bi pogledati i koji je broj žena koji imaju podršku, a nisu je imali. Pri tom, svakako je da i te koje primaju manje zbog obuhvata koji je proširen da bi sprečili neke zloupotrebe. O tome smo pričali. Iskreno, ja se slažem sa vama i mislim da se i celi tim slaže sa vama i da će izmenama i dopunama zakona to biti vraćeno na 12 meseci. Imamo još jedan mogući scenarijo, ali pozivam vas, možemo da sednemo još jednom zajedno da pogledamo kroz to i da na kraju, krajeva izračunamo te finansijske efekte. Da je važno da se mnogo toga nadoknadilo i više dalo kroz ove sistemske mere jednokratne pomoći koje se daju kada se rodi dete, a koje ranije nisu postojale. I bez sumnje za ovih otprilike 2.200 žena koje imaju najveća primanja, gde smo stavili na tri umesto na pet, to takođe moramo da promenimo. Postoji tu racionalno objašnjenje zašto je tri, a ne pet od strane i PIO Fonda i vi to znate. Ja se sa tim ne slažem, mislim da one jesu na neki način diskriminisane, tako da ćemo i to promeniti. A, koliko brzo. Evo, ja sam spremna da mi garantujemo da ćemo mi kao Vlada spremiti finalni tekst zakona i možemo sa vama da prođemo i da ostane odmah narednoj Vladi, Narodnoj skupštini da stave na glasanje sa momentalnom primenom. Dakle, u ovom trenutku ne postoji način da mi to u mandatu ove Vlade ili ove Skupštine promenimo, s tim što zaista i za sve građane koji nas danas gledaju kažem da mnogo, mnogo više dajemo i da prihvatam na sebe sve ono što smo prevideli, a što se pokazalo kao manjkavost nekih odredbi ovog zakona u praksi. Još jednom želim da apelujem, zaista, ne sada na sve moje ministre, nego na sve koji se bave politikom da imaju bolji dijalog sa organizacijama civilnog društva, da razumeju, da čuju, da ne beže od toga, da ne znamo sve najbolje, da smo nešto prevideli i da za neku buduću Vladu imamo bolju komunikaciju, kako bi na kraju, krajeva pre donošenja zakona videli gde su sve eventualne rupe koje možemo da popravimo u proceduri donošenja zakona. Tako da, mislim da smo uradili mnogo, da je danas mnogo bolje, da dajemo mnogo veću podršku. Da li postoje neke mane tog zakona? Da, apsolutno postoje i treba da sednemo i treba da ih ispravimo. Hvala.
Komentar do dva minuta, narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Prihvatam vaše obećanje predsednice Vlade. Dakle, ljudi se drže za reč i ja bih ovim završila pitanja vezano za Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom. Ali, iskoristila bih ovo vreme i nije potrebno da mi niko od predstavnika Vlade Republike Srbije sada odgovori. Ja ću vas podsetiti da mi trenutno raspravljamo o zakonu koji se kolokvijalno naziva Zakon o nestalim bebama. Ja ću još jednom iskoristiti svoje pravo kao narodna poslanica, da vam ukažem na to da ovaj zakon, iako ga smatram sa vaše strane vrlo dobronamernim, znam da rešavate problem koji niko drugi nije prihvatio da rešava, međutim ja vam skrećem pažnju i apelujem u ime svih udruženja roditelja koji kažu da ovaj zakon ne može suštinski da reši njihov problem i da ih može dovesti u dodatnu problematiku u odnosu na ono stanje u kojem se oni danas nalaze. Apelujem na vas da do kraja ovog zasedanja povučete zakon iz skupštinske procedure. Razumem da to može da bude politički nezahvalan potez za vas u ovom trenutku, ali ću isto tako iskoristiti ovaj trenutak rasprave i apelovati na kolege koji se nalaze na opozicionoj strani da ne zloupotrebljavaju taj momenat, jer postoji nešto što se naziva višim interesom i nacionalnim interesom. Mislim da oko ovog pitanja ne smemo da budemo razjedinjeni i da koristimo raspravu za jeftine političke poene. Dakle, zaista postoji ozbiljan problem i postojaće ozbiljan problem sa primenom ovog zakona. Još jednom vas molim da razmislite i kao što ste već sami najavili, da treba da postoji bolja komunikacija sa nevladinim organizacijama, ja vas pozivam da primite udruženja građana, da čujete kakve sudbine vi treba da rešavate i da razumete problem sa kojim se suočavaju. U tom smislu bih onda apelovala i na javnost da možda, na one međunarodne organizacije koje u ovom trenutku pritiskaju državu Srbiju da donese taj zakon, ipak budemo fleksibilniji, da oni u stvari budu fleksibilniji nego što jesu i da se taj pritisak na Republiku Srbiju po ovom pitanju smanji, jer još jednom ponavljam da ovo nije političko pitanje, ovo je nacionalno pitanje i mi zajedno moramo da štitimo interese roditelja koji traže svoju nestalu decu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Kosanić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe Jedinstvene Srbije uputiću par pitanja. Prvo pitanje upućeno je ministarki Slavici Đukić Dejanović. Ministarka, Srbija ide krupnim koracima napred u svim segmentima, reći ću zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, Ivice Dačića, ali svakako i Dragana Markovića Palme koji koju god zemlju poseti širom dodatno otvori vrata saradnje Srbije sa tom zemljom. Ali, zasigurno ovde moram da kažem da sve to nema punu meru ako Srbija nema uspešnu populacionu politiku. To je ono što je, čini mi se, najznačajnije za nas. Ministarka, u prethodnom periodu urađene su mnoge pozitivne stvari, sa mrtve tačke smo promenili, da kažem, mnogo štošta. Zasigurno znam da ste vi maltene obišli svako mesto, manje ili veće u Srbiji, pokušavajući da aktualizujete ovo veoma značajno pitanje za Srbiju. Jagodina je primer uspešne lokalne samouprave u kojoj se značaj populacione politike prepoznao još pre mnogo vremena i rezultati te uspešne populacione politike vidi se da se svake godine u Jagodini dva nova odeljenja prvaka upišu u školu. Ono što je značajno, moramo da kažemo da demografija ne podrazumeva, sa jedne strane, uspešnu populacionu politiku, već sa druge strane podrazumeva i uspešno upravljanje migracijama. Vi znate da Srbija svake godine izgubi veliki broj ljudi starosti otprilike nekih 29 godina, koji odu u inostranstvo, ali isto tako izgubimo jedan grad veličine 300.000 kad se saberu umrli i ti migranti. Vi ste pre neki dan imali jedan značajan sastanak iz EU gde ste pominjali ovo pitanje i siguran sam da je moje pitanje da će Vlada Republike Srbije u narednom periodu prepoznati značaj ovog zaista važnog pitanja. Moje pitanje je – kakve su konkretne sada mere i šta će Vlada Republike Srbije učiniti u narednom periodu, što se tiče upravljanja migracijama? Drugo pitanje ja bih trebao da uputim Neli Kuburović, ali pošto je ona postala majka, ja joj čestitam odavde, mislim da bih mogao da mi odgovori Nebojša Stefanović, ministar, tiče se nestalih beba. Mi u Skupštini imamo ovaj zakon, neki će reći da je ovaj zakon možda dobar, neki da je loš, ali ono što je značajno mi smo ovo pitanje pokrenuli sa mrtve tačke. Znači, krenuli smo napred, što se tiče ovog pitanja. Ono što ja ovde želim da kažem kao otac dve devojčice je da je meni prosto neverovatno da neko nekome uzme dete i ako se ja pitam za to treba da postoji najveća moguća kazna koja je predviđena našim zakonom. Pitanje za vas, ministre – da li ćemo u narednom periodu pokrenuti i promenu Krivičnog zakona, baš što se tiče ovog pitanja o nestalim bebama?
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade, dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala lepo. Ovo je, kao što sama rekao kada smo o ovome govorili u raspravi u načelu, teška tema. Teška tema, veoma emotivna, duboko potresa ogroman broj ljudi, duboko potresa i one ljude čija su deca možda umrla, a oni bi više voleli da veruju da su nestala, one ljude kojima su deca stvarno ukradena i čija su deca nestala i, na kraju krajeva, one ljude koji nisu dobili dovoljno dobra objašnjenja zdravstvenih i drugih, administrativnih, ustanova i aparate šta se dogodilo sa njihovim detetom, zašto nisu dobili telo tog deteta, zašto nije dovoljno dobro objašnjeno šta god da se sa detetom dogodilo. To je otvorilo, naravno, ogroman broj pitanja, pogotovo što su neki ti slučajevi bili pre 40, 30, 20 godina. Dakle, mnogi slučajevi su se dogodili u vreme kada je danas mnogo teže, prvo razumeti taj fenomen. Kao što ste vi rekli, kad razmišljate, prosto to je horor, to u glavi jednog normalnog čoveka, u glavi roditelja, u glavi građanina jedne zemlje ne postoji ni jedna strašnija misao koju možete da pomislite. Svako ko ima svoje dete zna šta mu prvo prođe kroz glavu kad vam kaže palo sa bicikla, a vi ste već u šoku i u stresu, a ne daj Bože ovako nešto. Naravno, razumem i roditelje koji… Ne postoji, nema dovoljno dobrog zakona i nema dovoljno dobrog rešenja koje će vratiti dete ili odagnati bol ili rešiti problem. Ne postoji. Voleo bih da mogu da vam kažem da postoji bilo gde u svetu, ne postoji. Taj bol ostaće zauvek. Ono što mi možemo da uradimo je da pokrenemo zaista ovo sa mrtve tačke i da posle mnogo decenija tišine, neprihvatljive tišine, i posle mnogo decenija toga da vlasti nisu smele, nisu bile spremne, nisu mogle, uopšte ne želim da kažem da nije bilo i u drugim vlastima možda želje da se to reši, ali prosto nisu ništa uradili. To je činjenica. Mi smo razgovarali sa roditeljima, razgovarali sa udruženjima, razgovarali sa različitim stručnjacima Ministarstva, cela Vlada se angažovala oko ovoga, dakle, svi bili zainteresovani za rešavanje. Ovo je, da kažemo, prvi značajan korak koji, s jedne strane mislim da je dobro što smo pronašli rešenja koja nisu samo vezana za ovaj zakon, već da i Ministarstvo pravde i unutrašnjih poslova, i očekujem i nadam se, i Republičko tužilaštvo koje jeste samostalno, ali verujem da će to shvatiti kao gest, mislim da oni to jako dobro razumeju i mislim da Tužilaštvo to dobro prati, da faktički se tretira kao produženo krivično delo, odnosno krivično delo sa produženim trajanjem, promenjene porodične okolnosti gde vi faktički imate mogućnost da gonite nekoga, ako se dokaže krivično delo, i za nešto što je učinjeno pre 30 godina. Da li ćemo, u svakom slučaju ja sam to ovde rekao kada smo razgovarali u parlamentu u raspravi u načelu, da li ćemo uspeti da dođemo do dokumentacije za svaki pojedinačan slučaj, plašim se da ne. Nadam se da hoćemo, ali se plašim da nećemo uspeti. Negde je ta dokumentacija možda namerno uklonjena, negde je možda nestala. Na kraju krajeva jedna od obaveza Republike Srbije koje su ustanovljene presudom Evropskog suda za ljudska prava nije samo da se, kako je negde bilo, da kažem provejavalo u jednom delu javnosti, da se nadoknadi neka vrsta štete, da se nadoknadi jedna vrsta bola, jedna vrsta patnje. Jer, to je rekao Evropski sud za ljudska prava, on je dosudio tu cifru od 10.000 evra upravo da se identifikuje institucija koja nije uradila svoj posao. Da li je ona pripadala SFRJ, SRJ, SCG, svejedno. Znači, da se identifikuje to i, s druge strane, to u potpunosti je jedan kolosek, drugi kolosek je kada utvrdimo da postoji potencijalno krivično delo, kada postoji osnov sumnje za to Tužilaštvo započinje istragu u tom smeru da dokažemo ko je i na kakav način to uradio. To je ono što možemo u ovom trenutku. Vi ste u pravu da, mi kada smo pooštravali, da kažem, i nekoliko puta na inicijativu i Ministarstva unutrašnjih poslova, pooštravali Krivični zakonik baš u smislu kažnjavanja svakog krivičnog dela prema našoj deci, svakog. U ovom smislu mi imamo dobre zakone, jako oštre. Mislim da danas i sa novim izmenama Krivičnog zakonika koje se tiču i pooštravanja kaznene politike prema ponovnim učiniocima krivičnih dela. Mislim da imamo dosta dobru polaznu osnovu, što naravno ne isključuje mogućnost i da dodatno pooštrimo baš u ovom smislu u kome ste vi rekli, dakle, uopšte to ne bih isključio i mislim da i o tome treba ozbiljno razmatrati. Ono što je dobro, mislim, što bi bilo dobro, a to je da sudovi koji jesu nezavisni čuju potrebe naroda, ne ni ministara, ni poslanika, ni političara, da oslušnu svoj narod i da drakonskim kaznama pokažu da se kao društvo nikako ne možemo ni pomiriti, ni složiti ni možda neki treći termin da ne koristim, sa nekim ko se usudi da dodirne neko od naše dece. Kada to budemo imali, a ja sam to često govorio, kad kod onih koji nose oružje bez dozvole, jer znamo da ga nose da bi učinili neko krivično delo, ne nose ga na vašar ili na izlet. Pa, dobiju godinu dana uslovno. Kako onda da kažete ljudima, nemojte da nosite oružje. Naravno da će kriminalci da nose i da probaju da ga nose i imaće nekog u društvu koji nije ranije krivično osuđivan, kome je to prvo delo i naći će hiljadu načina samo da probaju da budu, odnosno da izvrdaju sistem. Kada dobiju od sudije, pošto je kazna od dve do 12 godina za takva dela, kad dobije sedam ili osam godina zatvora, onda više niko neće razmišljati u tom pravcu. Kad neko ko bude dodirnuo tuđe dete sa namerom da ga ukrade, dobije 20 godina robije, više niko neće, odnosno preveliki će biti rizik da se u to upusti. Mislim da je to jedno od rešenja, dosledna drakonska primena krivičnih sankcija za takve ljude. Mi imamo dosta instrumenata za to samo što je potrebno da to počnemo da primenjujemo. Naravno, mislim da je još jedna stvar, veoma važna o kojoj možda nismo dovoljno razgovarali i tu podržavam i poslanike koji su o tome diskutovali prethodnih dana, sa različitih pozicija i uopšte zaista se trudim da to sagledavam najšire, a ta tema je jedna vrsta podrške društva ovim porodicama. To nije dovoljno da to uradi samo Vlada. To nije dovoljno da uradi samo Narodna skupština. Mi kao društvo moramo da se uključimo u razumevanje dubine bola ovakvih porodica. Šta je to što možemo da uradimo da budemo istinska podrška. To je važna stvar, ne samo u ovom slučaju. Mislim da je nekada bilo više empatije u našem društvu. Mislim da nam sada možda nedostaje razumevanja društva, ne samo za ovaj slučaj nego za sve ostalo. Mi danas učimo decu u školama šta je nasilje. Nije nasilje samo fizičko, nije nasilje samo takav, nasilje postoji različite vrste od psihološkog do ekonomskog, finansijskog, dakle, svaka vrsta iživljavanja nad nekim detetom ili ženom danas mora da bude prepoznato i moramo da budemo podrška tom društvu. Kada takve stvari budemo posmatrali na takav način onda ćemo doći do toga da će biti nezamislivo bilo kom pojedincu da dodirne tuđe dete, onda ćemo imati i manje, kao što ga danas već imamo mnogo manje nego u prethodnim godinama, ima manje nasilja, svakog oblika nasilja, ali ga još nismo iskorenili. Još nismo uspeli da u potpunosti kažemo – da, sad smo zadovoljni tim. Naslanja se, jako je usko povezano, ove teme će dovesti i svake godine zahvaljujući tome što se razgovara što idemo u prvi, četvrti i šesti razred, mi smo angažovali gotovo 3.000 pripadnika MUP samo da pored sistema prosvete, razgovaraju sa decom. To povezujem zato što ta deca kada odrastu sa takvom vrstom saznanja i razumevanja će biti manje spremna da bace kamenicu da nekom razbiju glavu, jer će shvatati da to nije normalno. Manje će biti željni da se ižive nad nekom ženom zato što su tog dana nezadovoljnim nečim drugim u svom životu. Tada ćemo imati mnogo efikasnije mehanizme našeg društva da pošaljemo poruke vezane i za ovo. Dakle, hvala svima još jednom. Ne znam da li ću imati prilike do kraja rasprave vezano za ove tačke dnevnog reda koje su sada u parlamentu, ali hoću da se zahvalim još jednom svim poslanicima koji su zaista na konstruktivan i na ozbiljan način prišli ovoj temi, koja uopšte nije laka. Hvala vam što razumete da je ovaj zakon prvi važan korak gde ćemo početi da rešavamo te probleme mimo tužilačkog dela posla i policijskog. Naravno, potpuno sam uveren i siguran sam da mogu da kažem u ime ministarke Kuburović, da smo spremni da sedimo i da razgovaramo o svakoj od ovih tema i šta dodatno možemo da implementiramo i promenimo u zakonima da se efikasnije suprotstavimo ovakvoj vrsti izazova.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade, Ana Brnabić, a zatim gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Hvala. Želim da se osvrnem samo na vaše drugo pitanje, a to je naša dijaspora i odliv mozgova. Dakle, to je jedna od tema koju smo mi kao Vlada zajedno u timu sa predsednikom Republike, kojom smo se zaista ozbiljno i studiozno bavili u poslednjih godinu dana i preduzeli, ja sam pričala pre nekog vremena ovde u Skupštini o tome, preduzeli zaista konkretne mere da sprečimo dalji odliv mozgova, što na kraju krajeva, zavisi i od jačine naše ekonomije i njene stabilnosti, od prosečnih plata i penzija. Posebno smo se fokusirali tu na zdravstvo i na povećanje plata i penzija, kako bi medicinske sestre, tehničari, doktori ostajali u Srbiji, na ulaganje infrastrukturnu, da bi radili u zaista dobrim uslovima, na ulaganju u opremu, da bi radili na najboljoj opremi, da bi zahvaljujući tome mogli da učestvuju sa svojim radovima na međunarodnim seminarima, dakle da bi bili u svemu tome onako jednaki sa svojim kolegama u inostranstvu i naprednijim zemljama Evrope. Tu smo zaista dosta uradili, ali je opet kao i u mnogim oblastima minus iz koga smo mi krenuli tako veliki da će nam trebati još neko vreme da se podignemo i da tu postignemo značajne rezultate, ali mogu vam reći da mi zaista imamo sada ljude, medicinske sestre, imamo i doktore koji su otišli na usavršavanje a koji planiraju ili su se već vratili u Republiku Srbiju. Dakle, imamo neki mali dobar trend, ali o tome ne možemo još da razgovaramo dok to ne bude bolje i u mnogo većoj meri. Pred ovoga, mi smo od 1. januara ove godine, ponovo uz zaista veliku podršku narodnih poslanika koji su glasali za te zakone, a koji su usvojeni u Skupštini krajem prošle 2019. godine, uveli čitav niz konkretnih podsticaja, kojima danas u Srbiji, ako ste u privredi, najisplativije da zaposlite naše ljude iz dijaspore. Danas, ako zaposlite naše ljude koji su u dijaspori vi u prvih pet godina ne plaćate, oslobođeni ste plaćanja čak 70% poreza na zarade na te ljude. Dakle, velika je motivacija kompanija u Srbiji da uspostave kontakt sa našim ljudima iz dijaspore, da uspostave kontakt sa fakultetima i da vraćaju te ljude zato što je u ovom trenutku najkonkurentnije moguće. Sutra imam sastanak u Palati Srbija sa preko 550 privrednika da ih obavestim još jednom lično, konkretno o ovim podsticajima i da ih pozovem da uspostavimo jednu vrstu komunikacije i saradnje da zajedno nalazimo naše ljude u dijaspori, da im nudimo poslove i da se oni vraćaju u Srbiju. Dakle, u prvih pet godina 70% poredak za na zarade oni ne plaćaju. Takođe, da bi ostali mladi ljudi u zemlji mi smo takođe od ove godine za novozaposlene uveli značajne poreske podsticaje tako da u prvoj godini kada se zaposle oslobođene su 70% ukupnih poreza i doprinosa, u drugoj godini 65%, u trećoj godini 60%. Dakle, ponovo kao privredniku vam je posebno zanimljivo da dajete posao mladim ljudima kojima je to prvo radno mesto. Onda smo za dijasporu podigli limit za uvoz ličnih stvari. Limit je bio 5.000 evra, čime smo mi zvali ljude iz dijaspore deklarativno da se vrate, ali oni kada hoće da se vrate i treba, recimo, da uvezu svoje lične stvari, automobil, knjige, ako se vraćaju sa porodicom, imovinu koju imaju iznad 5.000 evra, oni plaćaju carinu na te lične stvari kao da ih kupuju i uvoze u Srbiju. Mi smo sada podigli na 20.000, a ako su preko 10 godina bili u inostranstvu onda mislim da ne postoji taj limitu uopšte. Ubrzali smo nostrifikaciju zakonom koji je prošao Skupštinu, ja mislim u januaru, ako se ne varam. Dakle, ubrzali smo nostrifikaciju, skratili smo rokove sa 90 na 60 dana, plus smo od 1. januara 2020. godine, uveli elektronsku nostrifikaciju da bi mi mogli da pratimo koliko brzo se nostrifikuju diplome kako bi uveli kompletnu transparentnost, kako ne bi te ljude mučili nego mogu i da se prijave iz inostranstva, ne moraju fizički da dolaze ovde. Tako da, u ovom trenutku imamo otprilike 80 predmeta u obradi i pratimo kojom brzinom to ide, s tim što, ako ste završili fakultet na prvih 500 univerziteta sa tri top liste – Šangajska, Tajms i Američka, to ide automatski u roku od osam dana. Danas je Vlada Republike Srbije usvojila Strategiju za zaustavljanje ekonomskih migracija iz Srbije, kojom pokrivamo neke od ovih stvari koje smo već uradili i dajemo put šta ćemo u budućnosti raditi. Zajedno sa nekim našim organizacijama iz dijaspore, kao što je „Serbian City Club“ iz Londona, i „Serbian Entrepreneurs“ iz San Franciska i Njujorka, otvorili smo taj program koji se zove „Tačka povratka“ da pružimo konkretno, dakle, sada imaju ljude koji su zaposleni, samo se time bave zajedno uz veliku podršku UNDP, za one ljude koji žele da se vrate daju sve informacije, konkretnu podršku i sa nalaženjem posla i sa nostrifikacijom diploma, sa vađenjem ličnih dokumenata i svim ostalim, da oni ljudi zaista vide da smo mi otvoreni i da želimo da podržimo njihov povratak. Čini mi se da smo do sada imali najkonkretnije moguće mere. Evo, sutra imam sastanak sa privredom, da ih pozovem da rade sa nama na ovome, da ih upoznam, jer mnogi od njih ne prate zakone koje mi usvajamo, ne znaju za te podsticaje, da ih pozovem, da im predstavim i da onda zajedno pratimo. Ja se nadam da ćemo zaista imati dobre rezultate u 2020. godini. Hvala vam.
Reč ima ministar, gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Gospodine Kosaniću, da se i ja zahvalim što postavljate ova pitanja i da iskoristim priliku, čini mi se da vremenski faktor je taj da je verovatno ov na ovu temu moje poslednje obraćanje narodnim poslanicima, da se svima zahvalim što smo doprineli zajednički, pre svega, povećanju vidljivosti i značaja teme populacione politike i da podsetim da, zahvaljujući Nacionalnom savetu za populacionu politiku, kojim predsedava predsednik države, Savetu za populacionu politiku Vlade Republike Srbije, kojim predsedava gospođa Ana Brnabić, Kabinetu, na čijem sam ja čelu, ali apsolutno svi ministrima i svima vama, mi smo u poslednje četiri godine napravili onaj prvi, možda najteži, korak. Otvorili mnoga pitanja, često bili kritikovani što stvari nisu bile bolje, a zapravo Vlada Republike Srbije po prvi put, na inicijativu predsednika Vučića, bavi se vrlo organizovano ovim pitanjima i to u vrlo tesnoj saradnji sa medijima, sa akademskom zajednicom, sa privrednim subjektima, sa jedinicama lokalnih samouprava, o čemu ste vi nešto rekli. Primer dobre saradnje sa međunarodnim organizacijama je sadržan i u vašem pitanju i sadržan je i u vašem interesovanju šta se to zapravo dogodilo kada su eksperti iz SAD, iz Švedske, iz Italije i iz još nekoliko zemalja, i to ne samo demografi, nego i ekonomisti koji se bave populacionom politikom i ljudi koji dobro poznaju etiku, došli u našu zemlju. To je sedam zaista vrhunskih eksperata sveta koje su angažovale organizacije UN, koje se bave, pre svega, razvojem i populacionim pitanjima. Dakle, UNDP i UNFPA su boravili u aktivnoj poseti i radili ovde jednu celu radnu nedelju. Oni su najpre stekli uvid u sva naša dokumenta, u sve ovo o čemu smo pričale i predsednica i ja. Stekli su uvid u to kako mi to zamišljamo da su jedinice lokalne samouprave, dakle gradovi i opštine, ta mesta gde čuvena krilatica UN „leave no one behind“, da niko ne ostane iza kolone, da oni koji su najosetljiviji budu uključeni u naše programe, kako ih mi to primenjujemo i naravno dali su određene preporuke. Koje su to preporuke koje su oni dali? Pre svega, populaciona politika ima tri bitna elementa. Pronatalitetne mere o kojima smo u više navrata pričali, uz sve komentare da one treba da se unapređuju, da u nekim segmentima moraju biti i bolje i kvalitetnije i koje nikako nisu samo finansijske, jer kada su samo finansijske one se vrlo brzo iscrpe i nemaju nikakve rezultate. To su vrlo ograničene i nefinansijske mere i mi smo o njima ovde u više navrata pričali. Dakle, usklađivanje rada i roditeljstva, servisne aktivnosti koje će sniziti psihološku cenu roditeljstva, neuporedivo više znanja o reproduktivnom zdravlju, neuporedivo više znanja o demografiji, programi ka zdravom materinstvu, partnerstvo u odgoju dece itd. To je samo jedan segment. Ovaj drugi je vezan za migracije. Premijerka je dosta o tome rekla šta smo uradili. Šta su oni predložili uz sve ono što smo mi već uradili? Oni smatraju da naše bavljenje dijasporom mora biti još malo drugačije i tu vrstu preporuka su dali. Smatraju da, prosto, naše ljude koji su u inostranstvu treba stimulisati da dođu, ali tačka povratka sada već radi na tome, da im tehnički olakša šta im to sve od papira treba ako odluče da dođu, na koji način mogu dobiti olakšice oko otpočinjanja posla, da budu ovde start-aperi, na koji način oni treba, na primer, da reše pitanje svog zdravstvenog osiguranja, na koji način treba da reše čitav niz administrativnih pitanja za koje je ranije bilo potrebno mnogo vremena. Oni, takođe, smatraju da nedovoljno koristimo transfer znanja, zajedničkih projekata i sugerirali su i predsedniku države i u razgovoru sa svima nama davali su vrlo konkretne sugestije za sredine različite veličine šta su to dominantni njihovi predlozi, na koji način ljude koji su zavičajno vezani za određenu regiju Srbiju, možemo imati komunikaciju koja će biti ne samo finansijsko ulaganje, već taj put do povratka u Srbiju može zapravo biti za početak kroz različite oblike, pre svega, transfera znanja i zajedničkih projekata. Takođe su sugerirali da jedno telo na nivou Republike treba da se bavi ljudskim resursima. Ocenili su da činjenica da smo stari i da u proseku naš stanovnik ima 42,3 godine, iziskuje da populaciona politika mora biti usmerena na vrlo konkretne programe aktivnog starenja i krenuli su od toga da ljudi pre nego što će biti penzionisani treba u radnim organizacijama da imaju savetodavnu funkciju, da se pripremaju za penzije u kojima takođe treba da budu aktivni i to aktivni u okviru svih svojih psiholoških i stručnih potencijala. Smatraju da tu leži jedan veliki neiskorišćen potencijal koji bi morao biti potpuno drugačije. Takođe, smatraju da treba spremnije da dočekamo buduće generacije starijih naših sugrađana. Znate, statistika kaže da je 14,3% osoba do 14. godine u Srbiji, a 20,2% onih koji su preko 65 godina. To je podatak koji nam u svim planskim dokumentima iziskuje vrlo konkretne mere i sada, kada govorimo o akcionim planovima i planovima jedinice lokalne samouprave, mi se trudimo da zajedno sa nevladinim sektorom, da zajedno sa predstavnicima sredstava informisanja razgovaramo o tome koliko su ta planska dokumenta i prioritizacija za svaku sredinu bitna, jer, bez obzira što Srbija nije velika, prioriteti vezani za populacionu politiku su različiti. Dakle, veličina jedinice lokalne samouprave je jako važna. Formiranje tela koje će se baviti ljudskim resursima od prenatalitetnog perioda, kroz period trudnoće, rađanja, ranog razvoja, posebno u periodu fertilnosti radne efikasnosti, jer se ti periodi preklapaju. To smo dobili vrlo, vrlo konkretne predloge i moram reći da su otišli iz Srbije sa konstatacijom da spadamo u one zemlje koje u regionu vrlo ozbiljno i integrativno pristupaju i prilaze ovim problemima. Naravno, oni su deo svojih uvida preneli i predsedniku Republike kao predsedniku Saveta za populacionu politiku, a i nama u kabinetu dali vrlo, vrlo korisne sugestije. Vama hvala na tom pitanju.
Zahvaljujem. Kolega Kosaniću, izvolite.
Zahvaljujem na odgovorima. Tu nije ministar Mali, ali neko iz Vlade može da mi odgovori da li je realno da u narednim godinama Srbija ima najveće plate na zapadnom Balkanu? Ja sam siguran da je to realno, imajući u vidu da sam siguran da u prvom kvartalu 2020. godine Srbija će imati najveći rast u Evropi. S druge strane, u decembru smo imali prosečnu platu od 510 evra, a podsetiću samo da pre par godina ta plata je bila 340 evra. Drugo pitanje uputio bih ministru Lončaru. Ministre, aktuelna tema - korona. Čuli smo iscrpno da ste rekli da je Srbija u potpunosti spremna, ne daj Bože, da dođe i kod nas. Mene interesuje samo jedna stvar - da li, a siguran sam da jeste, Srbija potpuno kontroliše granice i da li imamo punu saradnju sa ljudima u okruženju koji već imaju, da kažem, pojedine slučajeve korone? Još jedno pitanje. Ovih dana se pojavila informacija da će Srbija biti izložena velikim pritiscima za, da kažem, rešavanje statusa naše južne Pokrajine Kosovo i Metohija. Naš predsednik Aleksandar Vučić je rekao da ovo pitanje nas čeka u narednom periodu. Pominje se nekakav nov Ahtisarijev plan, sada pod nazivom "Ahtisari plus, plus", pa me interesuje da li smo kao Vlada Republike Srbije, kao država potpuno spremni da odgovorimo izazovima, imajući u vidu, pogotovo da predsednik države Aleksandar Vučić za neki dan će biti u Vašingtonu, a posle toga za neki dan u Berlinu? I, još jedno pitanje. Ministre Vulin, toliko godina smo čekali nov protivvazdušni sistem, ovoga puta "Pancir S1". Čini mi se da smo sedamdesetih godina dobili "Kub" i "Nevu" u Jugoslaviji. Moram da kažem da, pored svega onoga što smo u prethodnom periodu dobili - migovi, helikopteri, svo naoružanje, ali naša namenska industrija "Lazar", "Miloš", dobili smo jedan moćan sistem, a pitanje za vas je da li je realno da u narednom periodu još više ojačamo našu protivvazdušnu odbranu i dobijemo još jedan… da zaokružimo, bolje reći, sistem jednim moćnim sistemom kao što je, recimo, "Buk-M3" ili možda gledajući konfiguraciju Srbije "Tor - M2"?
Zahvaljujem. Reč ima premijer, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Ja ću početi samo sa platama, pa ću onda ministrima da prepustim za njihove oblasti. Dakle, hvala vam na tom pitanju. Ono je dosta lako za odgovoriti. Što se tiče regiona zapadnog Balkana sada nam beži samo Crna Gora i to u ovom trenutku samo nekoliko evra u prosečnoj plati i ako su bili mnogo iznad nas i to pre tri godine pa smo ih mi onako, nadoknadili smo to, i ja verujem da mi tokom 2020. godine postajemo zemlja sa najvećim prosečnim platama na zapadnom Balkanu. Dakle, mogu da garantujem da će to tako biti, ali to nije naša ambicija, dakle naša ambicija je da gledamo region šire i da polako nadoknadimo i da prestignemo i sve ove ostale u regionu, Bugarsku, Rumuniju, pa onda i sve ostale. Dakle, da trčimo mnogo brže nego što oni trče u ovom trenutku. Pokazali smo da možemo to u poslednjim godinama i ja mislim da je zaista ovo trenutak kada će se naša ekonomija samo ubrzavati zato što mi na kraju krajeva sada imaćemo i rezultate svih reformi, ne samo 2014. godine, nego i ovog svega ostalog što smo radili 2017 i 2018. godine, kao što sam već rekla. Tako da, garantujem što se zapadnog Balkana tiče da ćemo biti prvi i prestići i Crnu Goru tokom 2020. godine, ali to nije ono što je naša ambicija. Naše ambicije su mnogo više. Hvala.
Hvala, gospođo Brnabić. Reč ima doktor Zlatibor Lončar. Izvolite, ministre Lončar.
Krenuo bih od toga da je izašao po dogovoru koji imam ujutru u 8,00 i 18,00 časova, i poslednji izveštaj za danas za 18,00 časova, da ni danas u Srbiji nije registrovano, odnosno nemamo ni jednog pozitivnog na korona virus. Ono što je bitno da kažem, ja volim konkretna pitanja i ne želim nikoga da lažem, ako neko misli da je moguće i da je realno da zatvorite tako granicu i da napravite barijeru da sve prođe sem korona virusa ili nekog drugog virusa ili neke druge bakterije, građani ne trebaju da imaju iluziju da je to moguće uraditi. Znači, ono što mi želimo, ne zanosimo se uopšte da tako nešto možemo da uradimo, da svuda u okruženju oko nas bude korona virus, a da se nadamo da to nikada neće ući kod nas. Mi nismo ni malo nerealni ljudi, znamo kako funkcioniše život i da funkcionišu ljudi i roba i sve, tako da ta mogućnost da zaustavite samo korona virus ili neki drugi na granici, da pustite sve drugo, nije realan i ne postoji, ne treba niko da se zanosi da se to radi. Ali, sve druge mere su sprovedene. Šta je naš cilj? Da svakog sumnjivog, potencijalno nekog ko bi mogao da bude zaražen korona virusom, da ga što pre otkrijemo, lociramo i da ga preuzmu nadležne službe, da rade ono što je neophodno da se radi. Još jednom podsećam, i kada neko dođe sa korona virusom i kada neko bude pozitivan sa korona virusom u Srbiji, apsolutno niti je smak sveta, niti je išta ozbiljno i preozbiljno što treba da izazove bilo kakve promene tipa stampeda, tipa panike, tipa bilo čega. Ponavljam, u tim momentu nadležne službe rade svoj posao, a mi ostali građani slušamo preporuke koje oni daju. Znači, to je suština svega. Ja moram da ponovim, korona virus je više puta slabiji od virusa gripa koji postoji i koga ima trenutno. Da vas podsetim da smo imali do pre par nedelja njih 24 hiljade registrovanih sa gripom, pa se smanjilo na 12 hiljada, a danas smo na devet hiljada i da imamo ljude koji umiru od sezonskog gripa. Prema tome, samo molim ljude da to imaju na umu i da ne nasedaju na lažne vesti, na provokacije na bilo šta drugo, jer ovo sve, apsolutno Srbija je preuzela sve što je neophodno da se uradi i da ne dođe i kada dođe do pozitivnih ljudi na korona virus, organizovan je sistem na najvišem mogućem nivou da odradi svoj posao. Imamo stručne ljude, nabavili smo adekvatnu opremu, nabavili smo dodatne količine lekova, nabavili smo sve ono što je neophodno i napravili organizaciju koja podrazumeva da se radi u tim slučajevima. Ne samo to, nego više smo uradili i radimo od onoga što je preporučeno. Da podsetim, mi smo većinu tih mera uveli i pre nego što je danas zasedala Svetska zdravstvena, ministri EU, ministri iz nekih zemalja iz okruženja. Znači, pričamo samo o činjenicama. Ono što će biti pitanje, što ćemo morati da dobijemo svi odgovore, kao i stručno i kao javnost i sve, šta je to što izdvaja ovaj virus koji je slabiji od virusa gripa, da mu se posvećuje ovoliko pažnje? Znači, to su neke stvari zbog budućnosti o kojima moramo sada dobro da analiziramo, dobro da vidimo zbog budućih generacija da bi znali kako će da reaguju i šta će da se radi, jer iz svega morate da izvučete pouku, da izvučete iskustvo da se uradi. Još jednom ponavljam, nema apsolutno nikakvog razloga za paniku. Trenutno nemamo pozitivnih na korona virus. Kada se to desi, ništa se ne menja, nije razlog za paniku, svako mora da radi svoj deo posla, Srbija je apsolutno spremna za to. Hvala.
Hvala, dr Lončar. Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Hvala. Ja da vas podsetim da smo mi, protivvazduhoplovni sistem nema, nabavili 1975. godine, a poslednji „Kubovi“ su stigli 1983. godine. U međuvremenu se izdešavalo sve, od građanskog rata na prostoru bivše SFR, NATO agresije i evo od tada do danas nismo nabavili ni jedno jedino moderno protivvazduhoplovno sredstvo. Sad su stigli „Panciri“. Stigao je „Pancir S1“. Naša protivvazduhoplovna odbrana je jača nego što je bila, mnogo jača. Ljudi su obučeni za rad na njima, oni su pripremljeni, snabdeveni. Oni već sada, ovog trenutka su u stanju da brane naše nebo, da brane našu zemlju. Znate, 2012. godine kada je Aleksandar Vučić postao ministar odbrane i bilo je dana kada ni jedan jedini „Lovac“ nije mogao da poleti, ni jedan jedini „Lovac“ nije bio u stanju da čuva naš suverenitet. Nismo imali gume, nismo imali gorivo, a o municiji da ne govorimo. Znate, mi smo imali dana kada niste mogli da zaštitite svoje nebo, pa se ćutalo i lagalo da zapravo štitimo svoje nebo, ni toga nije bilo. Od 2000. do 2012. godine kupljeno je ukupno osam raketa za MIG-ove, a mi imamo 14 MIG-ova. To je sve što su kupili, osam raketa. Danas svaki pripadnik Vojske Srbije, svaki ima dve M10 uniforme i još jednu radnu M93 uniformu, svaki. Svaki pešadinac ima zimske čizme, letnje čizme i dobija sada i vojničke cipele, što nikad do sada nije imao. Ako ste pripadnik, recimo, Vojne policije, specijalnih brigada 72, 63. ili izviđačkih jedinica imate posebnu uniformu, imate M93, imate M10, imate duboke letnje, plitke letnje, zimske i još jedne letnje čizme. Imate četiri para čizama. Sve naše ustanove, sve naše jedinice, sve naše kasarne su snabdevene municijom, hranom, gorivom u većem procentu nego što je ikada bilo. Mi smo imali dana kada nismo imali dovoljno hrane za vojsku, kada smo ih puštali da idu kući da jedu samo da ne bi trošili to malo rezervi koje smo imali. Plate, pukovnik je 2008. godine, to je bila najbolja godina, bar po platama, imao 837 evra, danas prosečno prima 1.101 evro. Potporučnik je primao 423 evra, danas 564, poručnik 456, danas 574, kapetan 497, danas 646, major 557, danas 756, potpukovnik 654, danas 904 evra. Prosečna plata našeg letača je 145.000 dinara, a ima nove vazduhoplove, najmodernije vazduhoplove. Ovih dana mu stiže letačka oprema koju je sam izabrao, ne koju mu je neko rekao, nego pokazali su nam piloti - ovo je najbolji letački kombinezon na svetu, kupljen, ovo su najbolje, čizme, ovo su najbolje naočare, ovo su najbolje rukavice, kupljeno im je, ovo je najbolja jakna, kupljena je, na najsavremenijim vazduhoplovima. Nama su naši piloti govorili da su verovali da će otići u penziju, a da nikad neće sesti u novo sredstvo. Sada dolaze ne samo što su nova, nego su i najbolja na svetu, HA 145 je najbolji helikopter u svojoj klasi, MI 35 je najbolji helikopter u svojoj klasi, nema boljih. PVO sistem pancir je najbolji u svojoj klasi, nema boljih. Znači, ne samo što smo kupili novo, nego smo kupili najmodernije, nego smo kupili najsavremenije, nego smo kupili nešto što je stvarno potrebno našoj zemlji. Zato i vidite ovolike napade na našu zemlju. Pa kad god Srbija jača, onda je napadaju. Kada je slaba, kada je nikakva, kada njena vojska nema čime da izađe iz kasarne, onda je ne napadaju, onda smo svima dobri, onda svi hvale Tadića, onda se hrvatski predsednik seća sa setom kako je bilo lepo razgovarati sa Tadićem, naravno, jer nije bilo srpske vojske kojoj je komandovao. Danas, kada nas napadaju, znajte, napadaju nas zato što je Aleksandar Vučić, kao vrhovni komandant naše Vojske, stvorio bolju vojsku, stvorio vojsku koja je u stanju da zaštiti i odbrani našu zemlju. Znate, mnoge zemlje u našem okruženju dopuštaju drugim zemlja da im čuvaju nebo, Crna Gora, Slovenija, sada će Severna Makedonija, njima drugi avioni čuvaju nebo, druge zemlje. To nama ne sme i ne može da se desi. Naša avijacija čuva srpsko nebo, ne može niko drugi da je čuva. Zato naša Vojska svakog dana, ali svakog dana jača i nemojte da nas plaše kada govore loše o našoj Vojsci van granice naše zemlje. To rade zato što smo ojačali. To rade zato što ovu zemlju sad ima konačno ko da čuva. U ovom parlamentu, ja sam beskrajno zahvalan ovom visokom domu što je dao podršku strategijama kojima smo regulisali nacionalnu odbranu, kojima smo regulisali naše stavove u budućnosti naše odbrane, gde smo rekli da je ova zemlja vojno neutralna i da će ova zemlja čuvati Srbe bez obzira gde oni žive. Zahvaljujući ovom parlamentu, po prvi put smo smogli snage da kažemo da nećemo biti članice NATO pakta, da nećemo biti članice bilo kog drugog pakta i da ćemo čuvati Srbe gde god da žive. Ali, to ne bi bilo moguće bez vojske koja je u tom stanje da uradi. Znate, mi smo imali Vojsku u kojoj su od slavnih herojskih 73. i 63. padobranske napravili bataljone. Sada imate Vojsku koja ih je vratila u brigade, koja svoje najbolje jača, omogućava im da napreduju, da se školuju, da se obrazuju, da dobijaju više činove, da dobijaju veće plate, da imaju sve bolju i bolju opremu. Naša Vojska po projektu 1.500 i 1.500 plus je opremljena najsavremenijim noćnim nišanima, najsavremenijim streljačkim naoružanjem, najboljim uniformama koje, doduše, sami pravimo i jako smo ponosni na sve što sami pravimo. Pa, mi smo uveli posle, znate, u vreme JNA rekordna godina je bila nekih osam novih sredstava uvedenih u naoružanje. Prošle godine smo imali 49 i to ne sitnica, nego „Nore“, „Lazari“, „Miloši“, „Mali Miloši“, „Laste“. Dakle, čitava naša Vojska se promenila i promenila se zaista na bolje. Pa, vi imate danas, imate raketnu artiljeriju kakvom ne može se da se pohvali niko u našem okruženju. Mi sada imamo modernizovane modularne ognjeve sa povećanim dometom, sa sposobnošću da nose municiju u marševskom poretku, da ne morate čekati da ga napunite, brzina reagovanja je sa 20 minuta pomerena na 2,5 minuta, što je u ratu najvažnije, da ste u stanju da ispalite, pogodite i nestanete sa datog mesta. Vi imate jednu armiju koja se razvija u svakom smislu, jednu armiju koju zaista i prijatelji i neprijatelji moraju da respektuju. Kada vidite srpsku vojsku, a nadam se da će mnogi od vas imati prilike da za Dan Vojske dođu da vide našu paradu, povodom Dana Vojske, gde ćemo pokazati sve najnovije što smo nabavili, sve najnovije što je uvedeno u naše naoružanje, da ćete imati prilike da dođete, da vidite, da osetite ponos kakva vojska pripada vašoj zemlji i kakvo vojsku ste i vi, narodni poslanici, napravili svojim odlukama neprekidnom podrškom našoj armiji. Ovo je Vojska kojom možemo da se ponosimo i koja je u stanju da sačuva i Srbe gde god da žive, ali i našu Srbiju. Moram, ovo su poslednji minuti danas, pre izbora, hoću svima da vam se zahvalim, hoću da vam se zahvalim i za priliku što evo Vojska može poslednja baš da bude, da zaključi i da zaključi da živimo u jednoj boljoj Srbiji, modernijoj Srbiji, da nju čuva jedna bolja i sigurnija Vojska, ljudi koji su uvek bili vrhunski patrioti, vrhunski profesionalci, ali sada imaju i vrhovnog komandanta i državno rukovodstvo koje je u stanju da im pomogne, da ih sačuva, koje je u stanju da im vrati poljuljanu veru kada su već prestali da veruju da će ih Srbija čuvati i da će ih Srbija razumeti. Bez vas, dame i gospodo narodni poslanici, ne bi ovo bilo ovako. Pomogli ste svojoj Vojsci i jednog dana sam siguran da ćete biti beskrajno ponosni kada budete pričali svojoj deci kako ste jačali Vojsku Srbije i kako ste stvarali tu veliku i važni instituciju koja je čuvala i sačuvala našu zemlju. Hvala.
Hvala. Pravo na komentar ima gospodin Đorđe Kosanić. Izvolite.
Samo da zahvalim na iscrpnim odgovorima i da poželim da i u narednom periodu Srbija ide još krupnijim koracima napred. Hvala vam puno.
Hvala. Zbog kratkog komentara, obezbedili ste mogućnost i gospođi Paunović da pita. Izvolite.
To se zove kvalitetna koaliciona saradnja, kolega Marinkoviću. Poštovanje za premijerku Srbije i ministre Vlade Republike Srbije. Ovde smo čuli dosta kvalitetnih odgovora i zaista u samom finalu, moje prvo pitanje jeste bilo upućeno ministarki bez portfelja profesoru Slavici Đukić Dejanović, a ticalo se, pre svega, populacione politike kao najosetljivijeg pitanja i negde smo i kao Skupština Srbije i kao Vlada naglasili da to jeste najveći i najvažniji zadatak, pre svega, koji ste dobili od predsednika Republike. Ja znam da ste u odgovorima i do sada kolegama mahom objasnili koliko je ministarstvo uspelo da uradi za ovaj kratak vremenski period, iako ovde govorimo zaista o rezultatima koji će se videti tek posle određene vremenske distance, jer prosto, povećanje nataliteta nije nešto što daje trenutno rezultate. Drugo što želim da, pre svega, čujem od premijerke Vlade Republike Srbije, to je, zarad javnosti, ne zarad nas koji smo u ovoj sali, mi znamo šta je naš najveći nacionalni interes, a to je očuvanje Kosova i Metohije, ali želim da u ime Vlade kažete i odgovorite na sve one insinuacije koje stižu iz Prištine kao posledica nemoći, pre svega, novoformirane vlade Aljbina Kurtija, koje su bazirane na određenim pretnjama i tiču se nekakvih mera reciprociteta, o kojima, ja gotovo mogu da tvrdim, čak ni sam Aljbin Kurti ne zna kako bi izgledale, niti mogu da postoje, jer ono što je bio odnos Beograda prema Prištini i takozvanom rukovodstvu te tzv. samoproglašene republike Kosovo, bilo je više nego korektno, ako danas opravdanje traže za svoje takse koje nemaju osnova ni u čemu što je civilizovano, u nekakvim reciprocitetima. Onda vas molim da zarad naroda Srbije, a potpuno svesno u ovom tajmingu, kažete šta je to što će Vlada Srbije nedvosmisleno raditi svih narednih godina, bez obzira što smo pred izborima i pred formiranjem nove Vlade? Dakle, želim da čujem ono što već znam, ali zbog javnosti Srbije, da Srbija nikad neće odustati od odbrane svog, pre svega, suvereniteta, kroz jednu akciju povlačenja priznanja. Žao mi je što ministar Dačić nije tu, ali znam da je to bio program cele Vlade i da ste sarađivali, pa vas molim da u njegovom odsustvu, eto, zarad javnosti, odgovorite na pitanje. Hvala vam.
Hvala. Imamo vremena za još jedan odgovor. Reč ima premijerka Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Završiću, ako mogu, odgovorom na vaše pitanje o Kosovu i Metohiji. Bilo je danas razgovora na ovu temu i dosta pitanja, nekih optužbi, nekih nejasnoća, nekih insinuacija. Reći ću samo jednu stvar koja je za mene pokazatelj rezultata, pre svega, politike Aleksandra Vučića, a onda i cele Vlade Republike Srbije. Reći ću to, ne sa aspekta predsednice Vlade, nego nekoga ko je iz ove Srbije i svedok je, na kraju krajeva, i čitav niz decenija kako se radilo na ovom pitanju i kakav je status ovo pitanje Kosova i Metohije imalo. Ako jedna stvar danas ne može da se spori, to je onda ova. Danas i neke od vodećih zemalja, vodećih sila na svetu koje su priznale jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova kažu da to nije zatvoreno pitanje i da tačka na to pitanje nije stavljena, da je to još uvek otvoreno pitanje, pozivaju na dijalog i pozivaju na neki kompromis kao rezultat tog dijaloga. Kakav to može biti kompromis i kakav kompromis je prihvatljiv eventualno, e to je pitanje tog dijaloga. Pre 2013. godine to je bilo zatvoreno pitanje. Koliko se ja sećam, to je bilo za sve te velike sile zatvoreno pitanje, nije bilo dijaloga, nije bilo poziva na kompromis, nije postojao znak pitanja šta je to što nam budućnost nosi. Za njih je to bilo zatvoreno pitanje. Bilo je realno nezamislivo i, ako ćemo ruku na srce, za sve nas u Srbiji nezamislivo da te sile, a posebno tu mislim na SAD, na Nemačku, na Veliku Britaniju, na Francusku, govore to što govore danas, a to je – hajde da sednemo za sto i da vidimo šta znači dugoročna normalizacija odnosa Beograda i Prištine. To je zaista istorijski uspeh, neverovatan uspeh politike Aleksandra Vučića i, svakako ne sporim, lidera vaše stranke, gospodina Ivice Dačića. Dakle, zaista mislim, sa aspekta građana Republike Srbije, da smo postigli nešto što je teško bilo zamislivo da ćemo postići i da danas vodimo pametnu politiku u kojoj je Priština ta koja je pod pritiskom, u kojoj mi već preko godinu dana nismo čuli tu čuvenu floskulu od koje nam je bila muka realno, a to je pozivamo dve strane. Prekinuli smo tu floskulu, a to je ozbiljan prekid kontinuiteta jedne percepcije gde vi imate dve strane koje su jednako nerazumne i svađaju se jedna sa drugom. To je bilo isto tako teško i nezamislivo prekinuti taj kontinuitet dve strane, gde vi danas imate jedan ozbiljan Beograd, jednu ozbiljnu Srbiju, Vladu Republike Srbije, zvaničnike, predsednika Republike i jednu Prištinu i njihove političke lidere sa kojima oni zaista u ovom trenutku više ne znaju šta će, što ne govori da taj pritisak neće da se vrati. Predsednik je o tome pričao. Nažalost, vratiće se, samo mi treba da budemo spremni na to i razlika u našoj politici danas je što smo spremni na to i znamo šta će biti i postupamo proaktivno i borimo se pametno. Dakle, zaista mislim da smo mi danas u jednoj potpuno drugačijoj situaciji, ali isto tako i da ne zaboravim, zaista, nikako manje važno, jedna velika važna stvar u svemu tome je što smo uspeli da Srbi na Kosovu i Metohiji budu jedinstveni i da imamo Srpsku listu. Dok smo bili nejedinstveni, dok smo bili tamo posvađani i razjedinjeni, na šta je toliko političara iz Prištine, a i iz celog sveta na tu kartu igrali, na to su računali. Nismo bili nikakva sila, nikakva snaga, nikakav politički faktor. Sa Srpskom listom to se promenilo. Srpska lista je sada faktor, nezaobilazni faktor, faktor sa kojim svi moraju da razgovaraju i međunarodna zajednica, i zemlje koje nas podržavaju, i zemlje koje ne podržavaju naš stav, pa i te privremene institucije samouprave u Prištini. Kada neće i kada kažu i obećaju da neće razgovarati, ipak na kraju krajeva moraju da dođu, da sednu i razgovaraju sa Srpskom listom. Neuporediva je naša pozicija danas i naša pozicija nekada. Nekada kada smo imali i to mišljenje Međunarodnog suda pravde, koje je bilo sve, samo ne u interesu Srbije, i kada smo izmeštali ingerencije koje su imale UN ingerencijama EU i mnogo drugih stvari. Dakle, ali je borba možda danas iz ove perspektive teža nego ikada zato što su i naši građani navikli da mi nekada možda možemo da pobeđujemo, pa imaju nekad veća očekivanja, dok su pre verovali da jedino možemo da gubimo i da sve što se radi, radi se tako da bude protivno ili suprotno interesima Republike Srbije. Mogu samo da garantujem građanima Republike Srbije, za koje verujem da to već znaju, da ćemo nastaviti da se borimo, da ćemo nastaviti da se borimo hrabro, da ćemo biti odgovorni, da ćemo raditi non-stop, da ćemo se spremati ozbiljno za sve sastanke i za sve nastupe naše u inostranstvu da bi nastavili da se borimo ovim standardom koji je postavljen, na kraju krajeva, od strane Aleksandra Vučića, od 2014. godine i da ćemo uvek izlaziti iskreno i govoriti građanima o tome kakva je situacija, kakva je situacija na terenu, šta je to što možemo da izvučemo, a na kraju krajeva građani Republike Srbije će doneti konačnu odluku i mi ćemo uvek, uvek slušati naše građane. Hvala vam.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, završavamo sa radom. Zahvaljujem se predsedniku Vlade, gospođi Ani Brnabić, i ministrima na današnjem učešću u radu. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova. Hvala svima.