Dame i gospodo narodni poslanici, jedan običan, prosečan građanin Srbije, u pauzi između štrajkova glađu zbog firme u kojoj je godinama radio, a koju je kupio i uništio jedan od privatizacionih magova, i rešavanja dnevnih egzistencijalnih problema, sa zebnjom iščekuje novu vladu. Šta mu vi, gospodo iz "žutog preduzeća", ovim zakonom o ministarstvima nudite? Jednu golu političku trgovinu, konglomerat ministarstava i najskuplji aparat izvršne vlasti u istoriji Srbije. Namenili ste nam 24 ministarstva, pa onda još toliko državnih sekretara, pa, po oprobanom receptu "kapoa di tuti kapi" Mlađana Dinkića, za svakog ministra bar po petnaestak savetnika i pomoćnika. Ima li šta još u Srbiji da se proda da bi ovakav aparat mogao da funkcioniše i da se izdržava? Ne verujem. Što se tiče člana 11. ovog zakona, kada se iz celog opisa rada ovog ministarstva izuzme reč "saobraćaj", koja je napisana i korišćena ravno deset puta, mogu samo da konstatujem – ni manjeg ministarstva ni većeg ministra, bar ne fizički većeg, u budućoj vladi. Zato ne vidim razlog da to buduće ministarstvo ne bude ministarstvo za infrastrukturu i saobraćaj. Simptomatično je, u stvari, šta je resor ovog ministarstva kada ste iz njega izbacili aktivnosti vezane za strana ulaganja i koncesije, koje su premeštene, naravno, kod Mlađana Dinkića; kada su iz ovog ministarstva, a to je Ministarstvo za infrastrukturu, izuzeta ulaganja u komunalnu infrastrukturu, iako nam se Srbija davi u otpadu i neprečišćenim fekalnim vodama, i ako ste, kao najveći biser, izbacili inspekcijski nadzor iz oblasti vazdušnog saobraćaja, kao da ponovo želite politički da povampirite Mariju Rašetu-Vukosavljević i njene piksle od po 100 evra za VIP salon Aerodroma "Nikola Tesla". Srpska radikalna stranka svim ovim amandmanima želi da popravi nešto što je unapred osuđeno na brzu propast. Zato vas pozivam da glasate i za ovaj amandman a i za ostale amandmane koje je predložila Srpska radikalna stranka. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Juče smo u raspravi konstatovali da je amandman u istovetnom tekstu podneo i narodni poslanik Božidar Delić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li povodom ova dva amandmana neko želi reč? Izvolite. Reč ima gospodin Delić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, iako je juče bilo malo problema što se tiče usvajanja ovog amandmana, mi smo, gospodo, usvajanjem ovog amandmana svi zajedno učinili prvi korak ka regulisanju jednog vrlo važnog državnog pitanja. Kada ste čitali taj član 11. verovatno vam je upao u oči nečiji pokušaj da ovde kroz Skupštinu jednu vrlo važnu nadležnost nadzora izmesti negde van Vlade. Jednostavno, po svemu što sam mogao videti ovih meseci, jer sam se ovim pitanjem bavio nekoliko meseci, ne bi postojao niko ko bi vršio nadzor nad vazdušnim saobraćajem. Gospodo, radi se o tome da postoje dve institucije ili dva preduzeća koja se bave ovim pitanjima, i to od 2003. godine, kada u ovom parlamentu nije bilo snage da se donese zakonsko rešenje i da se promeni Zakon o vazdušnom saobraćaju iz 1988. godine, nego su članice državne zajednice donele odluke tako da su i Direktorat civilnog vazduhoplovstva i Agencija za kontrolu saobraćaja od 2003. godine nastavili da rade po odlukama vlada članica državne zajednice. Ali, gospodo, odluke nisu zakon, njihov rad time nije ozakonjen; tim odlukama državne funkcije su prenesene na dva preduzeća, ali u ta dva preduzeća uhlebljenje su našli partijski kadrovi. Sad ću vam izneti neke zapanjujuće činjenice o platama u te dve organizacije. Juče sam ovde gledajući budžet za 2008. godinu uporedio budžet Direktorata vazdušnog saobraćaja sa budžetima lokalnih samouprava. Od 141 opštine samo 15 opština u 2008. godini imale su veći budžet nego što je imao Direktorat vazdušnog saobraćaja za 2006. godinu, jer sam imao samo podatke za 2006. godinu. Prosečna plata 2006. godine bila je 200.000 dinara, daleko veća nego plata predsednika države. Vi znate da nas poslanike novinari mnogo puta prozivaju zbog naših plata, ali niko ne pominje Direktorat vazdušnog saobraćaja. Ova druga ustanova, Agencija za vazdušni saobraćaj, po nekim pitanjima, po platama je još i gora. Zašto se, gospodo, sve to desilo? Do 2003. godine nismo imali problema po ovom pitanju. Tada je umesto Sektora za vazdušni saobraćaj pri Ministarstvu saobraćaja formiran Direktorat civilnog vazduhoplovstva. Umesto Savezne uprave za kontrolu leta formirana je Agencija za kontrolu leta. To je ovde u državi objašnjavano time da taj ICAO standard, kako ga zovu, i drugi evropski standardi određuju da se moraju razdvojiti nadzorna i regulativna funkcija od operativne ili provajderske funkcije, i to apsolutno nije bio problem. Nadzorno-regulativna funkcija, gospodo, morala je da ostane u nadležnom ministarstvu. Mogao je to, ako je formiran, Direktorat, ali da taj direktorat bude, kao državni organ, vezan za ministarstvo. Međutim, vi znate kako su se formirale vlade i, jednostavno, ministarstvo saobraćaja se izgubilo. Ako sad imamo ministarstvo za infrastrukturu, trebalo je da taj direktorat bude državni organ u sastavu ministarstva za infrastrukturu. To se nije desilo, gospodo. To je problem. Kada budemo donosili zakon o vazdušnom saobraćaju, a to moramo uraditi što pre, moramo raspraviti i o tom pitanju. Kada su osnovane ove dve agencije nije urađeno to što traže standardi Evropske unije. Nisu razdvojene te dve funkcije, nadzorno-regulativna i ova operativna. Tako je Agencija za kontrolu leta zadržala sve funkcije Savezne uprave za kontrolu leta, a Direktorat sve funkcije Sektora za vazdušni saobraćaj Ministarstva odbrane. Između ove dve organizacije, koje su preduzeća... Agencija za kontrolu saobraćaja je preduzeće sa ograničenom odgovornošću, dok je Direktorat civilnog vazduhoplovstva srednje pravno lice, odnosno drugo pravno lice koje poslovne knjige vodi po kontnom okviru za preduzeća i zadruge. Direktorat od samog početka nije bio kadrovski ekipiran da vrši nadzornu i regulativnu funkciju i nije mogao to da vrši jer te funkcije nisu ozakonjene. Prosto je smešno, gospodo, ako vam pokažem kako izgleda odluka iz 2006. godine kada je Srbija posle raspada državne zajednice donela odluku o vršenju osnivačkih prava u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva. Gospodo, za jednu državu i za jednu vladu neozbiljno je da tako važno državno pitanje reši samo jednim ovakvim aktom. Već sam rekao da Direktorat nije bio kadrovski osposobljen da vrši nadzornu i regulativnu funkciju jer je, pored ljudstva iz Sektora Ministarstva saobraćaja, primio na uhlebljenje dosta partijskih kadrova bez stručnog znanja i operativnog iskustva. Danas u tom direktoratu nedostaje oko 80 podzakonskih akata koje je trebalo, možda na predlog tog direktorata, da donese Ministarstvo saobraćaja ili Ministarstvo za infrastrukturu. Onda imamo situaciju da Direktorat, iako nije državni organ, sam za sebe donosi akte koje bi trebalo da donese Ministarstvo infrastrukture. Doneo je čak i neki pravilnik. Čak su predstavnici Direktorata 26. juna 2006. godine u Briselu potpisali (zamislite, predstavnici preduzeća) međudržavne ugovore, nešto što je trebalo da potpiše Vlada Srbije, i tako su Vladi Srbije odnosno državi Srbiji nametnuli određene međunarodne obaveze. U raznim sporovima koji se javljaju u sektoru vazdušnog saobraćaja Direktorat se javlja kao prvostepeni organ. Međutim, sve žalbe na odluke Direktorata koje su urađene ovih godina gotovo da nisu imale kome da se upute. Po zakonu nije regulisano ko je taj drugostepeni organ, a to bi moralo da bude Ministarstvo za infrastrukturu. Sporovi koji se vode po tom pitanju su u vrednosti oko 50 miliona dolara i država Srbija će možda morati da plati naknadu štete raznim domaćim ili stranim pravnim licima u vrednosti od 50 miliona dolara. Ono što je čudno, to je da ni Direktorat ni Agencija nisu osnovani na zakonit način. Finansijsko poslovanje je vrlo važno za ove dve institucije. Već sam rekao da jedna institucija, Direktorat, ima godišnji budžet za 2006. godinu od 321 milion dinara, a Agencija, na osnovu preleta vazduhoplova preko naše teritorije, svake godine ostvaruje oko 100 miliona dolara. To su bila sredstva koja su ranije išla direktno u budžet. Danas nam se objašnjava da sredstva od preleta preko naše teritorije ne mogu ići u budžet, već na poseban račun u Evropu i onda se ponovo vraćaju na račun Agencije. Gospodo, mi smo ovde upravo zato da na zakonit način regulišemo da država Srbija ostvari svoje interese na ovom polju. Ne može da se desi da jedno ili drugo preduzeće radi u državnim zgradama, koristi sve državne resurse, a država Srbija od toga nema nikakve koristi. Sredstva za rad Direktorata jednim delom se obezbeđuju iz taksi za prelet vazduhoplova koje Direktoratu uplaćuje Agencija za kontrolu letenja. Radi se o sredstvima koja su uvek bila tretirana kao javni budžetski prihod, a kojima se sada raspolaže bez ikakve kontrole od strane Skupštine i Vlade. Posledica toga je da Direktorat troši enormno velika sredstva, pre svega za plate i honorare. Već sam rekao da je prosečna plata 2006. godine bila 200.000 dinara. Te godine za honorare je isplaćeno 26.000.000 dinara. To su podaci iz Narodne banke Srbije. Kako je zakonski poslovano te godine vidi se iz toga što je Direktorat platio kaznu za privredni prestup u visini od 2.593.000 dinara. Direktorat je sebi uz, valjda, prećutnu podršku nadležnih ili njihovo znanje doneo sve propise za koje je nadležna Vlada. Pri tom nije poštovao ni osnovna pravila i načela. Jer, kako bi inače bilo moguće, prema Zakonu o državnoj upravi i prema Zakonu o ministarstvima, tako enormno, čak osam puta više od prosečne plate, povećati plate u firmi koja se predstavlja kao državni organ? Finansijsko poslovanje je nezakonito, jer Direktorat godinama ne obračunava i ne plaća porez na dodatu vrednost, iako po zakonu nije oslobođen od toga. Po tom pitanju, kao i po pitanju neplaćanja prilikom registracije vazduhoplova, šteta koja je učinjena državi je oko 50 miliona dinara. Već sam rekao da je Direktorat neovlašćeno potpisao pristupanje države Srbije određenim međunarodnim sporazumima, suprotno Ustavu i zakonima, i time Srbiji učinio veliku štetu. Ovo je učinjeno ili iz totalnog neznanja ili iz ličnih interesa, jer rukovodeći ljudi u Direktoratu su na ovaj način obezbedili za sebe i svoje miljenike neka radna mesta u tim međunarodnim forumima. Ovo sam izneo zbog toga da to imate u vidu, gospodo, kad budemo raspravljali o zakonu o vazdušnom saobraćaju, koji bi trebalo da se usvoji ove godine. Kratko ću da kažem nešto o Agenciji za kontrolu letenja. Za razliku od Direktorata, ona je registrovana kod Agencije za privredne registre kao društvo sa ograničenom odgovornošću. Ova agencija u ime Republike Srbije naplaćuje takse za prelet državne teritorije, raspolaže tim novcem kao svojim. Ovaj prihod je ranije bio budžetski prihod. Samo da vam kažem da se radi o cifri od oko 100 miliona dolara godišnje. Podaci koje sam dobio vezano za platu generalnog direktora, neću da ga imenujem, različiti su: od 8, 16 pa i do 20.000 evra. Ja sam te podatke dobio i voleo bih da to neko ispita. Plaća ga država Srbija jer koristi državni resurs. Vazdušni prostor države Srbije je državni resurs. (Predsednik: Prošlo je 15 minuta, gospodine Deliću.) Drugo što je urađeno u periodu od 2000. do 2008. godine, to je da je izgubljen deo vazdušnog prostora koji je ranije kontrolisala Savezna uprava za kontrolu leta. Vi, gospodine, izgleda pokušavate da mi kažete da se razumete u ovu oblast. Izgubljen je donji vazdušni prostor prema Bosni i Hercegovini. Izgubljen je vazdušni prostor iznad Kosova i Metohije. Treba da znate koja strana zemlja je dobila taj vazdušni prostor. Kontrolisali smo i 80 kilometara vazdušnog prostora u dubini teritorije Republike Hrvatske. Upravo sada ne kontrolišemo sledeće... (Predsednik: Gospodine Deliću, sedamnaesti minut.) Čelni ljudi iz Agencije za kontrolu vazdušnog prostora su čak promenili rute preleta naše teritorije koje su ranije išle pravcem sever-jug i koje su više odgovarale Republici Srbiji, jer su to bile duže rute i naplaćivana su veća sredstva, tako da se sada koriste kraće, zapad-istok, kako odgovara kontroli leta iz Zagreba. Prema tome, mladi gospodine, malo se zainteresujte što se tiče tog pitanja, a ja vam mogu dati svu dokumentaciju koja o tome govori. (Predsednik: Gospodine Deliću, imate pravo na učešće u raspravi o amandmanu, pošto je 15 minuta isteklo.) Završavam, samo sam hteo da vam skrenem pažnju na jedan težak kriminal u oblasti za koju je nadležna Vlada, da se o tome ubuduće povede računa.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Milica, izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podnela odnosi se na član 11. Predloga zakona o ministarstvima. Prema tom amandmanu, u postojećem članu 11. ja pridodajem stav 2. koji glasi: "Ministarstvo infrastrukture obavlja i poslove državne uprave koji se odnose na prostorno planiranje i urbanizam, utvrđivanje uslova za izgradnju objekata, uređivanje stambenih odnosa i stambenog poslovanja, građevinarstvo, građevinsko zemljište, komunalnu infrastrukturu i komunalne delatnosti, poslove inženjerske geodezije, inspekcijski nadzor u oblasti urbanizma, građevina i komunalne infrastrukture, kao i druge poslove određene zakonom." U toku jučerašnje rasprave moj kolega iz poslaničke grupe DSS-NS gospodin Milan Lapčević podneo je amandman koji se odnosi na član 2. istog zakona. Radi se o nadležnosti i opsegu poslova Ministarstva za životnu sredinu i prostorno planiranje, kako je u ovom predlogu zakona dato. Gospodin Lapčević je smatrao, s pravom, da Ministarstvo za životnu sredinu treba da ostane u onom opsegu poslova i delatnosti, nadležnosti koje ima prema postojećem zakonu. Takođe smatram da je prirodno da Ministarstvo za životnu sredinu ostane kakvo je danas. Zbog čega to kažem? Naravno da mi je poznato da u mnogim zemljama prostorno planiranje jeste pridodato zaštiti životne sredine i da je to koncepcijski srodno ako se gleda jedan deo tog prostornog planiranja, a ne kako je u ovom zakonu uzeta cela oblast urbanizma i građevine, veštački nekalamljeno i pridodato nekom drugom ministarstvu. Šta hoću da kažem? Takva koncepcija je moguća, ali je moguća ako ima logički sled, ako se urbanizmu i građevini obezbedi prostor koji pripada već postojećem ministarstvu u ovom zakonu, ne u vašem predlogu, a ostane ona oblast koja se tiče bilansa, izrade bilansa rezervi podzemnih voda, normativa i standarda za izradu geoloških karata, to je prirodno da pripada ministarstvu za životnu sredinu. Neprirodno je da građenje zgrada i utvrđivanje uslova za tu izgradnju, dakle, urbanizam i građevina, praktično pripadnu ministarstvu onako kako ste vi to ovde predložili. Dakle, oblast urbanizma i građevine je jedna toliko važna i široka oblast da je moguće da se za nju osnuje posebno ministarstvo koje bi imalo u nadležnosti samo urbanizam i građevinu. Naravno, meni je potpuno jasno da Predlog zakona o ministarstvima koji ste vi podneli ima 24 ministarstva, da je vrlo neodgovorno tražiti da imate još jedno ministarstvo koje pokriva samo to i mi kao odgovorna poslanička grupa nećemo predložiti da imate još jedno ministarstvo. Zbog toga smatramo da je vrlo svrsishodno da ovo ministarstvo životne sredine ostane takvo kakvo jeste. Prostorno planiranje mu ne treba pridodavati, jer ni koncepcijski ovog trenutka ne odgovara onome što smo mi kao država postavili u prethodnih nekoliko godina otkako se bavimo zakonima u oblasti životne sredine, zaštiti životne sredine. Ovog trenutka ništa ne dirajte. U ministarstvu infrastrukture ostavite oblast urbanizma i građevine, a onda nekom drugom prilikom pravite neku drugu koncepciju koja to može da prati. Šta još hoću da kažem? Potpuno sam sigurna da niste vi baš toliko naivni pa da ste sasvim slučajno izdvojili čitavu oblast urbanizma i građevine i pripojili je sada nekom drugom ministarstvu. Potpuno mi je jasno da se ovde radi o političkoj igri, da ste smanjili nadležnosti svom koalicionom partneru koji će biti ministar u toj oblasti, a da ste tu celu oblast pridodali sada na nekom drugom mestu. Naravno, ja sada ne znam ko će biti ministar za zaštitu životne sredine, jer je to očigledno nevažno za vas, pa ni ne pominjete to ime. Dakle, ovog trenutka ne dirajte ništa. Ako vam je potrebna pomoć, očigledno je da poslanička grupa DSS-NS ima kapacitet da vam napravi takav zakon, predlog takvog zakona, slobodno se obratite, mi to hoćemo da uradimo zato što hoćemo da budemo opozicija koja hoće da doprinese nečemu. Znači, mi se danas i ovih dana ne borimo za to da pričamo priče i da smo protiv vas tek tako, nego hoćemo da tu oblast uredimo na način na koji zaista treba da se uredi. Očigledno je da to znamo da uradimo. Ako želite našu pomoć mi ćemo predlog izmene takvog zakona podneti, ako to smatrate za shodno, a mi to hoćemo jer smatramo za shodno, a političke igre, političke trgovine su neka druga oblast. Očigledno je da je to ovog trenutka preovladalo i vi vrlo dobro znate da prosto te dve stvari ne idu jedna uz drugu i da ovog trenutka vi političku priču, političku trgovinu neodgovorno stavljate ispred onoga što je interes države.
Izvolite, imate reč po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, da vas podsetim, vas koji malo duže sedite u ovim poslaničkim klupama, da sam pre otprilike tri godine načeo ovu aferu koja se tiče Agencije za kontrolu leta. General Delić je došao do novih podataka, ali vas podsećam da kada god je sa ove skupštinske govornice pokrenuta rasprava, tog trenutka su ti problemi gurani pod tepih i do današnjih dana je vršena neverovatna pljačka države kroz Agenciju za kontrolu leta. Pomenuću ime direktora Agencije za kontrolu leta jer sam ga pominjao i onda. Gospodin se zove Nikola Stankov, a po zanimanju je suprug Biljane Stankov koja je bila sekretarica, odnosno šef kabineta Zorana Đinđića. To su kvalifikacije Nikole Stankova koje su ga preporučile da dođe na ovu vrlo važnu i odgovornu funkciju. Izneću samo nekoliko podataka o tome kako su se trošile pare, državne pare, jer su pare ubirane upravo od preleta našeg neba. Na svakih pet meseci Nikola Stankov i ekipa oko njega su menjali službene automobile, kupovali su nove, vrlo visoke klase, i za to trošili od milion i po do dva miliona evra. Da vas podsetim na svoje diskusije iz tog perioda i na to da je direktor odlučio da kupi četvore motorne sanke, jer na Kopaoniku su imali radar pa je moralo da se ide sankama. Usput se tu jedno 15 dana, kad se radar kontroliše, skija. Te sanke su mogli da koriste samo Nikola Stankov i još tri čoveka iz njegovog najbližeg okruženja. Što se plata tiče, podsećam vas da je u ono vreme kada su poslanici imali platu 42.000 dinara Nikola Stankov imao 1,2 miliona. Sa ove govornice sam upozoravao srpsku javnost. Naravno, država nije ništa preduzimala, jer oni koji su ga doveli na to mesto nisu dozvoljavali. Što se investicija tiče, da vas podsetim, napravio je... Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija je imala dva radarska sistema koja su pokrivala celu teritoriju države i onih 60 odnosno 80 kilometara izvan granice, jer kada jedna kontrola leta preuzima vazduhoplov od druge onda jedno vreme vode i jedna i druga. U međuvremenu, mnoge države su otišle, SRJ nema, nebo se smanjilo, ali se broj radara drastično povećao, tako da umesto ta dva danas imamo sedam. Napravljen je na Murtenici kod Užica, na Zlatiboru, napravljen je, da vas podsetim na tu svoju diskusiju, odnosno neki radovi su izvršeni na planini Rili u Bugarskoj pa se stalo. Dakle, mi smo pravili radare na teritoriji tuđe države. Neću da pravim relaciju o pripadnosti Nikole Stankova, ali koliko da se zna. Napravljen je nov radar na Kopaoniku, napravljen je nov radar u Podgorici. Oprema koja je ugrađivana u te radare je kupovana, naravno, u inostranstvu, pošto mi ne proizvodimo takvu opremu, od jedne vrlo poznate firme za proizvodnju radarske opreme iz države koja je gigant u toj oblasti u svetu; kupovani su radari iz Vijetnama. Dame i gospodo narodni poslanici, ne treba biti posebno pametan pa shvatiti da se upravo u tim kupovinama krila neverovatna pljačka. General Delić je potpuno u pravu, to niko nije kontrolisao, ili su kontrolisali ovi iz "žutog preduzeća" ne bi li se ta provizija koja se na taj način dobijala delila na ravne časti između onih koji su u celom ovom zamešateljstvu. Na aerodromu, na prostoru aerodroma Beograd je napravljena nova zgrada za kontrolu leta. Što se tiče kadrovske politike i kadrovskih rešenja u Agenciji za kontrolu leta, žena sa srednjom spremom koja nema nikakve veze sa strukom mogla je da bude šef doktorima nauka, starim, oprobanim kontrolorima leta koji su čitav radni vek proveli upravo u toj kontroli. Razjurili su kvalitetne kontrolore leta i doveli diletante i ti diletanti su upravo tom opremom rukovali, pa se moglo desiti da unazad četiri meseca dva puta zakaže oprema, zakaže automatika i svi avioni nad teritorijom Srbije su leteli naslepo ili su ih preuzimale druge kontrole leta. Onda su nam iz Hrvatske i Bugarske navodili vazduhoplove na naš aerodrom. Ima još jedna stvar koju je taj osvedočeni patriota Nikola Stankov, euro ljubitelj, mnogo voli evre, uradio – mi danas nemamo kontrolu vojnih vazduhoplova nad teritorijom Srbije. Ne mislim na vazduhoplove naše vojske, naši više i ne lete, nama i ne treba avijacija kada imamo ministra Šutanovca, ništa nam više ne treba. Ne znamo ko preleće teritoriju Srbije i šta nam sve iznad glave preleće. Ne znamo, jer kontrola leta ne kontroliše vojne vazduhoplove, a do dolaska Nikole Stankova upravo to je radila. Još jedna stvar, kada sam već uzeo reč, jer nisam mogao da kažem kada se raspravljalo o članu vezanom za Ministarstvo pravde. Majora Šišića, čoveka koji je školovan za pilota, čoveka koji je vojnik, koji zna šta su naređenja, koji je izvršio naređenje jednog trenutka, ovi iz "žutog preduzeća" predali su evropskom sudu, odnosno italijanskom sudu. Prvo je osuđen na doživotnu robiju, a posle mu je kazna smanjena na 15 godina. Posle određenog vremena vraćen je da dosluži kaznu u Sremskoj Mitrovici. Nedavno sam ga upoznao i saznao frapantan podatak da je zahvaljujući sadašnjem ministru pravde, jer drugog još nemamo (onom što ga u Šapcu zovu "gospodin 10%", jer kada je bio predsednik opštine opština nije mogla da kupi ni toalet papir ako se 10% ne obezbedi gospodinu Petroviću), dakle, zahvaljujući gospodinu Petroviću major Šišić, osvedočeni patriota, još godinu dana je ležao u zatvoru. O čemu se radi? Posle određenog roka ispunjavaju se uslovi za uslovno puštanje na slobodu. Pre godinu dana major Šišić je stekao te uslove. Kada je podneo molbu "ministar nepravde" Petrović je rekao – neka odleži, moramo da dokažemo osvedočenim prijateljima da poštujemo njihove sudske odluke. To su oni osvedočeni prijatelji, gospodo "žuti", što su nam odmah priznali Kosovo i Metohiju. To su osvedočeni prijatelji sa čijih su aerodroma, iz Avijana, poletali avioni koji su bombardovali Jugoslaviju. To su oni osvedočeni prijatelji čiji su piloti, da vas podsetim, raketirali onu kolonu civila na Kosovu i Metohiji pri čemu je 80 ljudi poginulo. Taj pilot koji je ubio 80 civila u koloni koja se vraćala... Radi se o Albancima koji su se vraćali jer nisu hteli da poslušaju onaj scenario da svi odjednom izađu, a onda su ih oni bombardovali da bi ostale zaplašili. Naravno, taj kapetan, taj pilot italijanskog vojnog vazduhoplovstva nije ni otvorio vrata suda, a kamoli da odgovara, a kamoli da bude osuđen na doživotnu robiju. Sa Srbima, sa predstavnicima srpskog naroda, sa građanima Srbije oni mogu sve. Nažalost, izgleda da i vi možete sve jer slušate upravo njihova naređenja. Daj bože da u ovoj vladi koju ćete skrpiti ne bude takva neznalica i čovek tako niskih moralnih kvaliteta kakav je bio Dušan Petrović.
Reč ima gospodin Delić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, još samo par činjenica da kažem. Sve do 2003. godine mi smo imali jedan od najbolje integrisanih civilno-vojnih sistema kontrole vazdušnog prostora u Evropi. Pored nas, takav sistem je imala je još i Švajcarska. Sve zemlje Evrope su težile upravo tom i takvom sistemu. I u novom Zakonu o odbrani predviđeno je, upravo kako treba, da taj civilno-vojni sistem bude integrisan na taj način. Međutim, vi više u Agenciji nemate vojnika, a znate da je dok je postojala SUKLA uvek direktor bio vojnik i da su 50% zaposlenih bili vojnici. Više vojnika nema, jedino je u Batajnici direktor vojnik i u Kraljevu je zaposlena supruga komandanta tog aerodroma. Na kraju krajeva, to nije toliko bitno. Bitno je da smo mi na daleko nižem nivou nego što smo bili ranije. Želim još jednu stvar da vam kažem, a odnosi se na aktivnost koju je morao da organizuje Direktorat. Radi se o formiranju službe traganja i spasavanja. Zbog toga i zbog pregovora koje je upravo Direktorat vodio oko te službe mi smo praktično ovih godina izgubili 137 miliona dinara. Vlada verovatno u tome nije učestvovala, jer da je učestvovala ne bi dozvolila da se tako važna aktivnost da u nadležnost MUP-u Srbije. Po čemu je MUP Srbije opremljen da može da vrši traganje i spasavanje vazduhoplova? Vojska Srbije mora i oduvek je imala tu službu. Kao i integrisano upravljanje vazdušnim saobraćajem, civilno-vojno, moglo je i ovo da se uradi na isti način, da Vojska bude odgovorna za traganje za vazduhoplovima. Ovde se prvenstveno misli na civilne vazduhoplove, pošto ona mora da ima tu službu. Za sve ovo vreme mi smo izgubili toliko novca da smo mogli da kupimo dva potpuno nova helikoptera MI 17, a to su trenutno najbolji helikopteri za tu namenu, jer jedan košta tri miliona dolara, potpuno nov. Ovako su pare otišle nigde. Poznata vam je činjenica da Vojska danas ima samo tri helikoptera MI 8 koja mogu da lete. Gospodo, ovo sam rekao zato da kada se bude raspravljalo o Zakonu o vazdušnom saobraćaju, a to ćete raditi prvenstveno vi, sva ova pitanja imate u vidu. Smatram da Direktorat vazdušnog saobraćaja, odnosno civilnog vazduhoplovstva treba da bude državni organ i da se direktno veže za Ministarstvo za infrastrukturu, dok ne bude neko drugo ministarstvo, ili Ministarstvo saobraćaja. Agenciji, kao društvu sa ograničenom odgovornošću, treba propisati nadležnosti, jer ona ima samo operativnu ili provajdersku funkciju i samo to može da radi. Zakonom, koji treba da se donese, regulisaće se kako deo tih sredstava za korišćenje resursa Srbije mora da se vrati Srbiji, što sada nije slučaj.
Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana koji je podnela moja koleginica Milica Vojić-Marković na član 11, u kome se kaže da se poslovi koji se odnose na planiranje i izgradnju, odnosno prostorno planiranje i urbanizam prebacuju iz Ministarstva za zaštitu životne sredine u Ministarstvo za infrastrukturu. Ovaj amandman je umnogome sličan onom amandmanu koji sam ja podneo na član 2. Predloga zakona o ministarstvima jer uređuje kojom oblašću će se baviti određeno ministarstvo i koje će poslove u svojoj nadležnosti imati. Dakle, Demokratska stranka Srbije, kao opoziciona stranka, smatra da Vlada, koja će ionako imati više ministarstava nego prethodna, treba da bude efikasna i racionalna. Kada već ima više ministarstava, ta ministarstva treba da imaju u svojoj nadležnosti one poslove koje će moći da obavljaju na kvalitetan način, a ne da budu veštački spojena i da ne mogu da funkcionišu na najbolji način. Zašto je ovo važno? Važno je iz prostog razloga što Ministarstvo za zaštitu životne sredine mora da egzistira samostalno jer će poslovi urbanizma, planiranja, izgradnje, prostornog planiranja biti takvi (i problemi u Srbiji su takvi) da će ovu oblast zaštite životne sredine potpuno baciti u drugi plan. Ministar koji će biti nadležan i za prostorno planiranje i za zaštitu životne sredine verovatno će se, ukoliko ne bude iz oblasti zaštite životne sredine, baviti samo pitanjima prostornog planiranja, urbanizma i izgradnje, a verovatno će se baviti i načinom kako da spreči ministra za infrastrukturu da se previše promoviše. Ukoliko želimo da imamo ministarstva koja su efikasna, u Ministarstvu za infrastrukturu moraju da budu objedinjeni i poslovi državne uprave u oblasti prostornog planiranja i izgradnje. Sve ono što Srbija danas ima kao prirodne resurse može se svesti na zdravu životnu sredinu i zdravu hranu, proizvodnju zdrave hrane. Kada jedan stranac prolazi kroz Srbiju prvi utisak o zemlji stiče na osnovu puteva kojima prolazi i na osnovu čistoće zemlje kroz koju prolazi. Ni jedno ni drugo u ovoj zemlji nije u sjajnom stanju, daleko od toga. Prema tome, potrebno je ministru za infrastrukturu dati puna ovlašćenja da se bavi izgradnjom, pre svega, autoputeva, a ministar za zaštitu životne sredine treba da se bavi onim poslovima koji su u njegovoj nadležnosti - da nam zemlja bude čistija, da imamo čistiji vazduh i da možemo da uđemo u red ekoloških zemalja koje će proizvoditi zdravu hranu, koja je veoma tražena i cenjena na evropskom tržištu, što je naša izvozna šansa. Molim vas da ovakav amandman prihvatite, jer sam siguran da će to biti od značaja za efikasan rad Vlade i za efikasan rad ministara. Ako ste već napravili neprirodnu vladu, potpuno neprirodnu koaliciju, nemojte sada da pravite i neprirodna, veštačka ministarstva, da iz jednog ministarstva sečete jedan deo i veštački pripajate drugom, samo da biste naudili svom koalicionom partneru, odnosno ministru iz koalicione stranke gospodinu Mrkonjiću, koji je danas ovde. Verujem da će se i on složiti sa ovim da Ministarstvo za infrastrukturu mora u sebi da ima i prostorno planiranje i nadležnosti iz oblasti izgradnje objekata. Znate i sami da je divlja gradnja nešto što uništava ovu Srbiju i pravi ruglo od naših gradova i naselja, baš zbog toga što ne postoji organizovan rad u oblasti izgradnje objekata, u oblasti prostornog planiranja, u oblasti urbanizma. Naši gradovi, naša naselja, naša sela su, najblaže rečeno, oivičene kasabe. To bi moralo da se stavi pod jedan resor i da infrastruktura i izgradnja objekata budu pod jednom kapom, kako bi ministar mogao da se bavi na sveobuhvatan način tim problemima, što će sigurno doprineti efikasnosti rada i tog ministarstva, i Ministarstva za zaštitu životne sredine i čitave Vlade. Zadatak opozicije nije da predlaže zakone, ali hoćemo da ukažemo i vama iz skupštinske većine a i građanima Srbije da su ovakvi predlozi i rešenja bolji i efikasniji. Nemojte uvek da budete protiv onoga što je argumentovano i što će sigurno i vama, a i građanima Srbije biti od koristi. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman, jer je u interesu i narodnih poslanika i svih građana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 13. i na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 13. Predloga zakona o ministarstvima. Naime, on je proistekao kao logičan sled amandmana gospodina Miće Rogovića koji je podneo amandman na član 2. stav 1. tačka 11. gde je predložio da se naziv Ministarstva trgovine i usluga menja i da glasi: ''Ministarstvo turizma, trgovine i usluga''. Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na obrazlaganje amandmana dozvolite mi samo da napravim nekoliko paralela između zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi i zakona o ministarstvima. Naime, i ovaj zakon o ministarstvima i zakon o izmenama i dopunama Zakona o Vladi su tehničko-političke prirode. Kao što sam govorio u raspravi o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, SRS niti ima šta protiv toga, niti može, pak, da utiče, ali u značajnoj meri i u ovom zakonu o ministarstvima sadržani su elementi trgovine. Sada kažem, kao što sam i tada rekao, nedozvoljena trgovina jeste krivično delo, a i ovo čime se vi bavite takođe je nedozvoljeno. Međutim, i u ovom zakonu, čini mi se da to niko nije uočio, postoji kršenje Ustava. To sam primetio iščitavajući zakon o ministarstvima u članu 9. Član 125. Ustava Republike Srbije kaže da Vladu čine predsednik, jedan ili više zamenika i ministri, a ovim zakonom o ministarstvima u članu 9. vi ste uveli instituciju - šestoministar. Dakle, Mlađan šestoministar Dinkić će biti ministar za infrastrukturu i regionalni razvoj. Ja nemam mogućnosti da prepoznajem vaša personalna rešenja, tako da nisam mogao u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Vladi da uočim ko će biti taj prvi potpredsednik, odnosno zamenik predsednika Vlade, ali se ovde i te kako da primetiti da je Mlađan Dinkić, Mlađan šestoministar Dinkić... I u svemu ovome pomogao mu je njegov vrli prijatelj Boris ribolovac Tadić, i dalje će pokušavati da ulovi odnosno da upeca zlatnu ribicu... Mislim da će to biti bez uspeha. Ali, da se vratim konkretno na ovaj amandman. Zbog čega sam ovo predložio, kad već nije moglo da se osnuje posebno ministarstvo vezano za turizam? Šta kažu struka i profesionalna udruženja, odnosno esnafska udruženja kao što su JUTA, udruženje hotelijera, udruženje banja? Oni smatraju da bi bilo dobro rešenje da postoji posebno ministarstvo za turizam. Verujte da ima mnogo razloga za to, ali mi iz Srpske radikalne stranke nećemo predlagati otvaranje novih ministarstva, jer i sa ova 24, iako broj sam po sebi nije neki veliki problem... Ali, ono što ćete vi proizvesti posle toga sa ovolikim brojem ministarstava to će da košta i sigurno će da šteti građanima Srbije. Zbog čega je još potrebno da se ovom ministarstvu, odnosno da se turizmu posveti posebna pažnja? Vi ste čuli juče iz izlaganja gospodina Rogovića, a i gospođica Nataša Jovanović je, kao neko ko ima ogromno iskustvo u radu u turizmu, ukazivala na bogatstvo turističkih destinacija u Srbiji. Ono po čemu se Srbija prepoznaje ne samo u okruženju nego i šire, sa prelepim i dobrim turističkim destinacijama, jeste motiv da ovaj segment bude u Ministarstvu trgovine i usluga. Turizam je multidisciplinarna privredna grana i on na direktan način utiče i na razvoj infrastrukture (je l' tako, druže Mrkonjiću), tako da bi dobro organizovan i razvijen turizam uticao na direktan način na ubrzano sređivanje infrastrukture u Srbiji. Ali, on ne bi povlačio samo putnu infrastrukturu, nego i poljoprivrednu proizvodnju, i elektroindustriju, i građevinsku operativu i niz drugih oblasti. Potreban je poseban osvrt na ovaj deo privredne aktivnosti, jer se sa relativno malim ulaganjem može doći do velikog broja radnih mesta. Nisu samo skijališta aktivnost u turizmu, nego bi i seoski, verski, rečni, lovni turizam i niz drugih turističkih disciplina u tom slučaju došle mnogo više do izražaja nego što je to sada slučaj. Lokalne samouprave pokušavaju pionirskim koracima da podstaknu razvoj bar seoskog ili drugih oblika turizma, ali bez pomoći od strane Republike to neće biti moguće. Veliki pomak u tome je učinila i opština Ljubovija, ali ona nije jedina; dobre potencijale za razvoj turizma imaju i Mali Zvornik, Loznica, Krupanj. Kao što ste juče čuli iz izlaganja gospođice Nataše Jovanović, skoro da nema mesta u Srbiji gde ovaj vid privredne aktivnosti ne može da se razvija na mnogo brži način. U Ljuboviji postoji jedna turistička manifestacija, a to je regata koja se održava 12. jula ove godine, gde će biti oko 1.500 plovila ili blizu 15.000 učesnika na reci Drini. Takve potencijale imaju i Mali Zvornik i Loznica. Lokalna samouprava se obratila Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj tražeći novčana sredstva, da bi jednu takvu manifestaciju, koja sada već ima i međunarodni značaj i karakter, podržali, jer je to nadmašilo mogućnosti lokalne samouprave. Do današnjeg dana Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj nije intervenisalo. Kada su pitali Mlađana šestoministra Dinkića kada će biti, on kaže "napravite skijalište". Voda topi sneg, ali će i strpljenje građana jednog dana prestati i oduzeti snagu Mlađanu Dinkiću, koji se pita za skoro sve u Srbiji kada se radi o novcu. Zbog čega Ministarstvo za NIP, a u drugi plan stavljamo razvoj turizma? Tu je stvar potpuno jasna: zato što će iz Ministarstva za NIP moći da se interveniše, i to samo tamo gde su na vlasti pripadnici političkih stranaka, u zavisnosti od toga ko bude rukovodio Ministarstvom za NIP. To zasigurno nije dobro i sa takvom praksom treba prestati, a poseban akcenat treba staviti na razvoj turizma, pa makar on bio u Ministarstvu trgovine i usluga.
Za reč se javila gospođica Nataša Jovanović. Htela bih da vas obavestim da će konstitutivna sednica Odbora za ravnopravnost polova biti održana u 14.00 časova u Plavom salonu.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije slučajno što je baš gospodin Sreto Perić u ime Srpske radikalne stranke podneo amandman na član 13. ovog predloga zakona. On dolazi iz jednog kraja koji mnogi od vas nikada nisu, nažalost, posetili. Samo da krenete kao u onoj pesmi "Drino vodo", pa će sve da vam bude jasno, a tek kada se pojavite u Ljuboviji zaista imate osećaj da se nalazite u jednom rajskom mestu, najpre zbog činjenice da je to Meka za turizam: manastir Sokograd, etnoselo, sve retkosti kada su u pitanju biljni i životinjski svet, čuveni beloglavi sup, pa regata na Drini ove godine, petrovdanska, na koju vas je pozvao gospodin Sreto Perić. Želim da kažem da u okviru strategije koja je napravljena 2005. godine, kada je ministar za turizam i trgovinu bio gospodin Bojan Dimitrijević, država uopšte nije počela da ulaže i da stvara elementarne uslove da Ljubovija i čitav taj kraj, pa i Šumadija, iz koje dolazim, i drugi krajevi Srbije dobiju priliku da izađu na svetsko tržište. Pre nekoliko dana, da ne pominjem ime i da ne reklamiram jedan elektronski medij, o turizmu su govorili ljudi koji su, rekla bih, najpozvaniji u oblasti turizma, konkretno se bave svakoga dana tim poslom u zemlji i inostranstvu; gospodin Cerović je predsednik asocijacije JUTA, drugi gospodin je moj bivši kolega i vlasnik jedne od naših najvećih turističkih kompanija. Oni su govorili o razlikama između nas i zemalja u okruženju i zašto se turisti u Srbiji danas odlučuju, na poziv turoperatora, da svoje godišnje odmore provode isključivo van zemlje, a ne koriste ove domaće destinacije. Koriste ih, ali ne u dovoljnoj meri, jer ono što je potpuno komercijalizovano jesu neki planinski centri i neke banje, ali ni mi sami nismo svesni toga koliko ima mogućnosti za razvoj turizma u svakom kraju Srbije. Manastir Voljavča, koji se nalazi u staroj opštini Stragari na području našeg grada Kragujevca, ima kupališta koja su izgrađena davne 1931. godine. Pominjala sam manastir Banjsku, jedan od najstarijih manastira na Kosovu i Metohiji, i nemogućnost da, zbog celokupne situacije i okupacije naše južne pokrajine, zainteresovani ruski investitori dođu, da čitav taj kraj podignu na noge i da se iskoristi ta termalna voda koja je još davnih vremena opisana u pesmama Kosovskog ciklusa kao voda koja leči kostobolju i koja je zaista pravi lek. Da ne govorim samo o Voljavči u Stragarima, o svim onim potencijalima koje imaju mesta u centralnoj Srbiji, već i o činjenici da taj duhovni i manastirski turizam nije iskorišćen na pravi način i da je skoro svaka naša crkvena opština... Pa, i naša Šumadijska eparhija je samo zahvaljujući entuzijazmu jednog mladog čoveka uspela da veliki broj ljudi iz našeg kraja i turista iz okruženja odvede na neke od divnih manastirskih tura. Da bismo bilo šta uradili u tom strateškom razvoju turizma potrebno je da stvorimo neophodne uslove, o tome je dosta pisala i govorila gospođa Jorgovanka Tabaković u predizbornoj kampanji, da imamo strane investicije. Opet moram da se vratim na to da je ova separatistička bratija u Crnoj Gori otišla korak dalje zato što znaju da taj svež kapital, koji dolazi, pre svega, od ruske strane, za veoma kratko vreme može mnogo da doprinese zapošljavanju ljudi i stvaranju mogućnosti za pružanje usluga u oblasti ugostiteljstva i turizma. Onaj grafikon koji sam vam sinoć čitala govoreći o ukupnoj potrošačkoj korpi naših građana, u stvari je... Kada nema priliva stranih gostiju, jer isključivo naši ljudi koriste ove kapacitete u Srbiji, a za ove aranžmane u inostranstvu najčešće se zadužuju preko ovih kreditnih kartica i vidite da se ti aranžmani na takav način nude... Kada odu u neku od tih zemalja, poneti time da hoteli imaju obećane tri ili četiri zvezdice, obično dožive razočarenje, jer kategorizacija u tim zemljama nije ista kao kod nas. Kod nas hoteli, a pogotovo ovi novoizgrađeni u pojedinim banjskim mestima koji su u privatnom vlasništvu, zaista zaslužuju tu kategorizaciju. Kad vi to sve pogledate, vidite da je učešće naših ljudi u korišćenju usluga u ugostiteljstvu, restoranima i u hotelima jedva 2,8%. Dakle, naša budućnost je svakako razvoj ove privredne grane. Neophodno je da u što skorije vreme pred narodne poslanike... Nažalost, ne očekujem da će to da uradi ovo ministarstvo, jer to je sporedni posao za Dinkića; kada napravi sebi skijalište baš ga briga za sve ovo drugo, i za Ljuboviju, i za Borač, i za Stragare, i za Banjsku itd. Dakle, neophodno je da donesemo zakona o banjskim i klimatskim mestima, jer u okviru strategije razvoja turizma ono na šta Srbija konkretno može da se osloni jesu ti centri i ti kapaciteti. Mi ćemo stalno da upozoravamo i da se borimo za to. U ovoj konstelaciji snaga u novom sazivu Skupštine mi smo insistirali na tome da predsednik Odbora za trgovinu i turizam bude iz opozicionih stranaka. U našem internom dogovoru sa Demokratskom strankom Srbije i Novom Srbijom dogovorili smo se da to bude njihov predsednik. Međutim, moram da vas obavestim, a i vi da znate, gospođo Kolundžija, greškom je, ili već ne znam zbog čega, došlo do zamene, odnosno nije poštovan taj dogovor. Dakle, Odbor za trgovinu i turizam pripada opoziciji. Vi kažete - nije tačno. Pa, ako nije tačno, onda jedino da počnemo da radimo neke stvari ispočetka. Ako ćemo tako tu da se spotičemo... Molim? Vi jeste razgovarali, ali juče sam ja razgovarala sa njim o tome. Ne znam kakav je epilog na kraju vašeg razgovora, ali gospodin Arsen Đurić je ubeđen da on treba da bude predsednik tog skupštinskog odbora. Ako vi mislite da je to tako, da je korektno i pošteno i da je to po kvoti koja pripada nama, evo, kolege iz DSS - NS su takođe ubeđene da je to mesto koje njima pripada, bar ovog puta ne treba da se sporimo oko toga. Bolje bi bilo da je to predstavnik iz opozicije, pogotovo kolega koji je spletom okolnosti član Odbora iz njihove stranke, a koji inače radi u ovoj oblasti, kako bismo mogli da iz Skupštine indukujemo ove procese za koje se mi zalažemo. Pravo da vam kažem, od kada je ukinuto Ministarstvo turizma, radi ovaj odbor, evo, svedoci su ljudi koji su članovi Odbora za trgovinu i turizam, u prošlom sazivu je predsednik bio srpski radikal Nebojša Stefanović, ni jednog jedinog trenutka nijedna tema turizma nije dotaknuta. A, u ono prethodno vreme su i pomoćnik (tada nije bilo državnih sekretara), i ljudi zaposleni u Ministarstvu turizma redom najmanje tri puta u mesecu dolazili u Skupštinu, bez obzira što smo mi bili opozicija; gospodin Baralić je bio predsednik Odbora, ja sam bila njegov zamenik. Mi smo uspeli da u kontaktu sa ljudima koji se konkretno bave ovom oblašću, kako u asocijaciji JUTA, tako i u vodećim tur-operatorima, dođemo do nekih saznanja i do nekih zajedničkih razmišljanja o tome koji su neophodni koraci koje država treba da preduzme. Posle toga je u Vladi Republike Srbije doneta ta strategija, ali očigledno je da je ona ostala samo mrtvo slovo na papiru.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 14. i na član 14. amandman je podneo narodni poslanik prof. Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine profesore.
Dame i gospodo, eto, mi smo svedoci sada (malo nas je tu, ali javnost sluša) da neko ko je pre četiri godine primao milion i dvesta u Srbiji danas prima platu od milion i po dinara radeći u državnoj firmi, gde država imenuje upravni odbor, i da je to generalni direktor ili kontrole leta ili ko zna čega još, da su u mnogim upravnim odborima plate 300-400 hiljada dinara. Kada već pominjemo poslaničku platu, ona četiri godine stoji na onih čuvenih hiljadu evra. Mislim da građani to sve znaju, mi i ne poredimo i ne žalimo što i naše nisu tolike. Hoću da skrenem pažnju na temu koja je sada aktuelna u Srbiji, a to je upis na visokoškolske ustanove. Zaista, polako i neosetno prolazi kroz naš obrazovni sistem ideja da će školovanje morati uskoro da se plaća. Potpuno kapitalistički uslovi se polako preuzimaju kao model ponašanja u jednoj osiromašenoj državi punoj mladih, talentovanih đaka, dece koja su možda, ne njihovom krivicom, od 2000. naovamo naučila da imaju neka viša prava i apsolutne slobode; dece koju često zbog ekscesa viđamo na televiziji, medijima i ovim elektronskim prenosnim komunikacijama, mobilnim telefonima, u bizarnim situacijama; dece za koju često pokušavamo, zarad ne tako dobronamerih TV intervjua, da prebacimo deo odgovornosti na roditelje i da za ponašanje koje je van nekog okvira normalnog ponašanja krivimo nedostatak porodičnog vaspitanja. Tema je direktno u vezi sa ovim o čemu želim da govorim, a to su nadležnosti Ministarstva prosvete. Vratiću se na temu posle kratkog elaboriranja problema dokle smo došli pružajući pravo, neprirodno i valjda nama tradicionalno nesvojstveno, pravo deci da se izjednačuju sa svojim profesorima, da oni njih ocenjuju i da umesto u učionicama uče u radionicama, i da mogu da rade šta god žele, šamaraju i mlate svoje profesore. Onda, ni profesori nisu dovoljno kontrolisani, intimiziraju se sa njima, po ekskurzijama se kreću u vrlo čudnim okolnostima, možda čak koriste i drogu, vode ih po kafićima. Ta liberalizacija je, valjda kao obećana nagrada zajedno sa nikada ne došavših šest milijardi evra, stigla sa one druge strane granice. Tu liberalizaciju odnosa koju smo pružili deca su brzo, elegantno, elastično prihvatila. Naravno da nisu naročito kriva, njima je to lako, njihovi mozgovi su mladi, prepuni su sadržaja stranih TV emisija u kojima se vidi jedno, nekada i anahrono i anarholiberalno ponašanje. Međutim, ni profesori nisu zaostali u tome. Izgubio se taj osećaj kontrole. Zašto? Možda Ministarstvo ne funkcioniše najbolje, možda je generalna predstava o nekim akademskim slobodama narušena. Da li smo mi dobili sve to što smo ovim zakonima doneli? Da li smo pukim prepisivanjem normi zapadnog zakonodavstva u ovoj osetljivoj sferi morali da dođemo dokle smo došli? Vraćam se na početnu rečenicu. Dakle, u mnogim kućama ljudi danas misle kako će da nastave da školuju svoju decu. Školarine su od hiljadu - dve hiljade evra, pa i do tri i po i četiri hiljade za one koji su kako-tako prešli crtu, dakle, unutar kvote koju fakultet po akreditaciji može da primi. Ko to podiže nivo onih koji će se samofinansirati vizavi onih koje će država plaćati? Šta se dešava i zašto tih nadležnosti nema u opisu onoga što će raditi Ministarstvo prosvete? Tema zbog koje sam se javio da je obrazložim je nužno spojena sa onim zbog čega sam se javio kada sam govorio o amandmanu na član 2. Rekli smo da se slažemo, ne samo zarad racionalizacije obrazovnog sistema i naučno-istraživačke delatnosti, da spojimo dva ministarstva u jedno. Da bi jedan čovek vršeći globalno svoje funkcije iz svojih oblasti mogao to da proprati i da ima generalno veću težinu, čak i da da pečat nekakve stranke ako treba... Prosto, hajde da se molimo bogu da to u ovoj koaliciji, nama neprirodnoj, zarad svog programa socijalne pravde uzmu socijalisti. Možda će nešto promeniti, možda će se setiti da su i oni, kao i mi, u stranačkim izbornim kampanjama govorili da će obrazovanje biti besplatno i da će svi imati pravo da se školuju; možda ćemo pročešljati školarine, i videti da li nam je upis kao upis uopšte potreban kada deca regularno prođu sve nivoe obrazovnog sistema. Šta time dobijamo, osim velikog stresa? Slučajno znam, u toj je prilici moja porodica, kako su neka deca koja su se spremala po godinu dana na fakultetima ušla, i to na mala vrata; hoćeš-nećeš, ne moraš, ako nećeš ne moraš, ali ako hoćeš, dobro platiš i spremaš se, niko ti ne kaže – ti to ne možeš i nisi dovoljno talentovan. Deca koja su najbolja, postoje materijalni tragovi, na prijemnom ispitu obično padnu. Sad vi vidite kako se stvari u Srbiji kreću; to jeste i nije toliko tragično, ali nikako nije pohvalno. Koliko ljudi u Srbiji može da priušti sebi da školuje decu i da plaća školarinu dve-tri hiljade evra? A deca su talentovana i jedino žele... To im treba učiniti, bili su dobri đaci, vredni; vaspitana i uredna, kulturna deca i ne možete im zabraniti... Šta ako je to signal da će u zdravstvu biti tako? Šta ako sve što bude bilo ozbiljnije ili unapred zakazano bude moralo da se plati? Naći će oni modele lako. Dakle, to je jedan vrlo opasan model uzimanja mustre zapadnog kapitalističkog surovog ponašanja i ophođenja. Kako to može imati veze sa ovim o čemu govorim? Može, jer ono što radi Ministarstvo prosvete i u čemu smo mi to sada amandmanima intervenisali... Mnogo toga iz Zakona o visokom obrazovanju i Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti nije sadržano u opisu rada Ministarstva koji ste dali, nekakve vrlo ozbiljne stvari, politika upisa, politika visokoškolskog obrazovanja, i to u saradnji sa Nacionalnim savetom. Pazite koliko i kakvih politika, a šta je proizašlo? Ko je to anketirao – Srbiji treba toliko građevinskih inženjera, toliko umetnika, toliko lekara, toliko stomatologa, toga, toga i toliko, u Srbiji nedostaje to, to i to narednih pet godina, pa da onda država favorizuje budžetskim plaćanjem, kad je već ušla u igru, 40% budžet, 60% plaćaju sami, polako, pa će 38, 37, pa polako. Ili do stvaranja idealnih uslova da neko ima najveći mogući prosek. Kako će se doći? Pa intervencijom i vezom. Ne možemo mi u Srbiji imati danas, recimo, za umetničke ili druge fakultete 150 genijalaca. Pravih genijalaca ima po 10-15, osam, i to je to; toga ne može ni profesor sa iole morala da sruši zbog političke veze ili intervencije. Ova druga deca, koja su zaista regularno radom i trudom ostvarila, pitanje je da li će moći i kako će se školovati ubuduće. Zašto ovo govorim? Jer je u vezi sa nadležnošću Ministarstva unutar Zakona o visokom obrazovanju. Piše u članu 23 – Ministarstvo nadležno za ... Kad ovde čitate šta radi Ministarstvo to ne možete da pročitate. Nije valjda ona famozna rečenica "i ostale poslove"? Pa nije valjda ovaj najvažniji deo svrstan pod – ostalo? Zašto je ovo tako loše napisano? Prati razvoj visokog obrazovanja, prati politiku upisa – to je ono što pričam. Pa hoćemo li upisati na četiri medicinska fakulteta, ne znam, 1.000 lekara? Ako nam ne treba 1.000 lekara hajde da skratimo muke i porodicama i deci i svima. Ove godine treba 700 lekara, toliko je na birou, nekakav strateški plan je takav i takav, toliko može Tomica da primi, osim kad su izbori pa moraju da prime svoje članove, naravno, pa prime 10-15 ili još manje na specijalizaciju ... Ali, generalno, uključi i Tomičine potrebe i kaži – Srbiji treba toliko lekara specijalista, toliko opšte medicine, toliko farmaceuta, stomatologa. Pa, neko mora to da radi. U to je više ministarstava uključeno. Gde je tu koordinacijska funkcija Vlade? Zašto se to ne zna? To je politika upisa, radi Ministarstvo, a to niko ovde ne sprovodi. Raspodeljivanje sredstava budžeta i kontrola korišćenja, to je tek galimatijas. Niko živi ne može da objasni zašto dva ista fakulteta u Srbiji od Ministarstva dobijaju različitu sumu novca po studentu. Kako je moguće, kakvi su kriterijumi, kako to da Beograd dobije najviše i po studentu medicine, mašinstva, jezika itd.? Koji su to kriterijumi? Ko će to jednom da razbije, koje komisije, koja stručna tela? Šta radi Nacionalni savet? Hoćemo li jednom da ih dovedemo u ravnopravan položaj? Zašto smo dali tzv. akademske slobode različitih vrsta u kojima mi ne možemo da utičemo ni kao predstavnici dece koja će biti studenti, niti oni tamo mogu da učestvuju? Zašto ih obmanjujemo u vezi sa značajem đačkog parlamenta? Ko ih šta, konačno, pita? Uveli su Bolonju... Mi Bolonju nismo ni videli kako izgleda, sem na dve stranice Bolonjske deklaracije koje su operativno razrađivali Vodinelić, Turajlićka, Gašo Knežević, a usvojio Vuksanović. E, on se našao najpametniji da usvoji. Progurali su to i mi smo sad deci stavili Bolonju, oni neće moći da izađu iz školskih, đačkih klupa. Ne znamo kakve smo im obaveze dali, kompletan nastavni program, sve je isto, nijedan se profesor nije odrekao svog predmeta, sažeo ga u kraće vreme, đak ne sme da izađe iz klupe, mora biti prisutan neprekidno. Ali, fakultet je fakultativna stvar. Fakultet nije obavezan. Ne možete terati dete da sedi 10-15 sati u učionici i da sluša vežbe. Što nam je to trebalo? To je opet deo nadležnosti Ministarstva koji ovde u Predlogu zakona kao takav ne stoji. Pokušavaju slično i sa Ministarstvom za nauku i naučnoistraživačku delatnost, onim delom gde mi sada pridružujemo članu 14. član 15, naravno, vežemo dva ministarstva; prosto, "kopi" - "pejst" prenosimo nadležnosti. To je smisao amandmana, da građanima bude jasnije. Spojili smo dva ministarstva u jedno. Ali, kako je integralno u Predlogu ovog zakona u kome se, po svemu sudeći, prepisivalo iz onog od prošle godine? Ništa naročito, ništa tu novo nema, nema bitnih nadležnosti koje su predviđene Zakonom o naučnoistraživačkoj delatnosti i Zakonom o visokom obrazovanju. Postoje u tim zakonima zaista, kada bi čovek gledao, veoma liberalne mogućnosti da se nešto ministru izmakne ispod direktne kontrole i volje. Međutim, vidimo da to realno i nije baš moguće. Kad god se desi neki incident u školi... To sam pokušao na početku nekom nedovoljno kompetentnom sociološkom analizom, jer nisam sociolog po struci, da objasnim, ali tu se vrti negde oko nekih pseudoliberalnih sloboda, nečega čemu nismo težili u konceptu kreiranja našeg državnog uređenja od 2000. godine pa naovamo, ali neka patološka liberalizacija odnosa dovela je do toga da kad se nešto desi javi se direktor škole i odmah zovu ministra. Znate li kolika je distanca od direktora do ministra? Sad će ministar da podnosi ostavku zato što je neko dete napravilo prekršaj. Dajte da vidimo lanac odgovornosti. Da bi se ministar zaštitio, ili da bi možda demokratizovali prividno celu priču, napravili su čitav niz radnih tela koja u tome pomažu. Visoko plaćene funkcije, 105 ljudi koji čine različite savete; oni se nalaze tu, oni imaju svoja radna mesta, svoje plate itd. Oni su politički izabrani, normalno, tu nećete naći radikala. Tako su političkim dogovorima izabrani, mandati dve godine, četiri godine, u različitim savetima. Prosvetni savet - 29 članova, Savet za stručno obrazovanje - 20, Savet za usavršavanje, usaglašavanje stavova... Dva saveta nešto urade, treći, 20 ljudi, dođe i usaglasi njihove stavove. Neverovatno, ali tu se prima dobra plata. Šta je konačni ishod, ne znamo. Sedam različitih komisija, potkomisija, bog te pita šta se sve ne nalazi u strukturi Ministarstva. Vi u životu imate konkretnu situaciju, događaj u školi, direktor, učenik, ministar i između toga šta je ko radio, šta nije radio ne zna se. Saveti za visoko obrazovanje, 16 nacionalnih saveta za visoko obrazovanje, 17 za naučnoistraživački rad, akademici, profesori, ugledni ljudi po ovom ili onom osnovu, ali ne donose adekvatne strategije, adekvatne programe. Ne možete naći strategiju razvoja, još ne možemo da nađemo... Čekamo strategiju razvoja i naučnog i visokoškolskog obrazovanja. Ako te strategije ima, onda ovo što se dešava u Srbiji nije normalno. Dakle, evo sad tačnih podataka: Komisija za akreditaciju fakultetu uzima 450 hiljada, a univerzitetu 900 hiljada da ga akredituje; to se ponavlja na svake četiri godine, može da bude i ponovo ako neko to zatraži. Pa onda za studijske programe - 180.000. Pa koliko studijskih programa ima, to se sve sabere pa mu se izda odobrenje da je prošao, znači, napiše - prošao si; 60 plus 25.000, po programu. Eto zašto deca moraju da plaćaju školarinu. Jer mu daje iz Beograda, iz centrale, iz Ministarstva, zato što se nadležni ministar prosvete nije izborio da od ministra Dinkića uzme dovoljno od budžeta društvenog proizvoda za zdravlje, prosvetu i za nauku, nego je sve to na nekim marginama. Postoje politički uticaji gde će se, kome i koliko dati. Onda su, da bi opstali, i primili kakve-takve plate... Pazite, plata redovnog profesora je oko 50.000 dinara. Srušiće se oni što slušaju, to na Elektrotehničkom Majkrosoft plaća grupu studenata 400.000 evra mesečno, imaju grupu gde im Majkrosoft plaća. Kakav je to fakultet gde ti uleće neka druga firma i školuje kadrove? Koliko imaju na arhitekturi? Koliko imaju neki koji imaju tezge na ekonomiji itd., koje ova Komisija za akreditaciju nije uspela da suzbije? Mnogi su pretekli, postoji zaista mnogo toga što će biti obaveza pedantnijeg i predanijeg rada nekoga ko će biti ministar. Postoji jako veliki broj nenormalnosti koji se nije rešio time što smo pokazali nekome ko sedi u nekim kancelarijama iz EU i kaže – da, ovi momci su vredni, doneli su zakon, idemo dalje. Ako već mora da bude takva konstelacija snaga kakva je dogovarana, a nama je i dalje čudna, nelogična i neprincipijelna, pokušajte vi iz "žutog preduzeća", više demokratičniji, a manje komunističkiji, dajte vašim koalicionim partnerima taj resor, njihov osećaj za socijalnu pravdu je verovatno izraženiji i postojaniji. Oni su zapravo imali tu kategoriju, tu osobinu svog političkog delovanja i to se nije nikada dovodilo u pitanje, valjda neće ni sada. A posle ih polako u evropskom putu ujednačavajte, idite zajedno i budite primani u iste organizacije. Tadić vam, kao vrhovni faraon, završava te poslove. Nemamo ništa protiv toga, neka se to završava, ali dajte nekom socijalno odgovornom ovaj resor kada budete delili. To je naš savet, ne možemo da se mešamo u vaše resore, nije to ni pristojno, ali je preporuka, ne da aboliramo ono što je urađeno, nego da pokušamo da od dva zla izaberemo manje. Ako ostane tako kako stoji, neće ni to biti dobro rešenje. Hajde da pokušamo da to damo nekome za koga verujemo da će imati izraženiju tu komponentu socijalne pravde, ne da o njoj govori, nego da se to oseti iduće godine, recimo, u upisnom roku itd. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 226 – narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine. Naime, na osnovu dogovora šefova poslaničkih klubova podeljena su mesta predsednika i zamenika predsednika skupštinskih odbora, tako da je Odbor za trgovinu i turizam pripao predstavnicima opozicije, a na osnovu dogovora između predstavnika opozicionih poslaničkih grupa, mesto predsednika Odbora za trgovinu i turizam pripalo je poslaničkoj grupi DSS-NS. U toku jučerašnjeg dana održana je konstitutivna sednica tog odbora i za predsednika Odbora izabran je predstavnik poslaničke grupe G17 plus, tako da tražim od predsednika Narodne skupštine da napravi sastanak sa šefovima poslaničkih klubova i da se taj problem razreši. Potrebno je da se zakaže nova sednica skupštinskog odbora i da se ta nepravda otkloni.
Zahvaljujem, biće preneto predsednici Narodne skupštine. Da li se povodom amandmana na naslov iznad člana 14. i član 14. još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, podneo sam amandman da se u članu 14. stav 1. reči "istraživanje u oblasti nuklearne energije" brišu, jer strategija razvoja energetike ne predviđa nuklearna energetska postrojenja, koja su kompleksna i kojima treba posvetiti više pažnje i naučnog rada. Mislim da nismo dovoljno tehnološki zreli da se sa tim nosimo, a posebno nismo u mogućnosti da rešavamo pitanje nuklearnog otpada koje je planetarni problem jer samo dve zemlje u svetu, Finska i Švedska, imaju metodologiju bezbednog odlaganja otpada. Mora se znati da je gradnja nuklearke veoma skupa, četiri do pet milijardi evra jedna elektrana, a Srbija ima potencijala za gradnju termoelektrana, hidroelektrana, korišćenje novih izvora energije i povećanje energetske efikasnosti. Očigledno je da radi zadovoljenja energetskih potreba kod nas treba planirati slojeviti razvoj energetskih potencijala. Pre svega, treba sprovesti nacionalni program energetske efikasnosti na svim nivoima, iskoristiti postojeće i razviti prihvatljive potencijale u energetici uglja, hidroresursa u najkraćem roku, poštujući međunarodne nacionalne okvire očuvanja prirodne okoline. Treba uspostaviti program za uspostavljanje energetskih tehnologija, a na osnovu gasa i nuklearnih reaktora. U području nuklearne energije treba uspostaviti ekonomske, tehničke i socijalne preduslove za njenu implementaciju i pristupiti nekom konzorcijumu u svetu koji razvija nuklearne reaktore treće i četvrte generacije. Srbija u ovom trenutku ima probleme jer ne raspolaže dovoljnim količinama električne energije. Smatram da je u ovom trenutku potrebna izgradnja novih elektroenergetskih objekata, termoelektrana i hidroelektrana. Potrebno je graditi nove izvore energije. Dakle, u narednih 30-40 godina nuklearke nam neće biti potrebne. Međutim, u periodu posle toga opet ćemo se suočiti sa nedostatkom električne energije i u toj situaciji bi stanje na moratorijumu za izgradnju nuklearki bilo besmisleno, pogotovo što u mnogim zemljama sveta nuklearna energija postaje jedina alternativa. U našoj zemlji se i dalje vodi polemika da li je potrebno jedno takvo postrojenje ili ne. Smatram da Srbija treba da se priprema za to, prvenstveno u smislu pripreme kadrova ne da bismo počeli sutra da gradimo nuklearnu elektranu, već da naučnici u Vinči dobiju vremena da istražuju, da bi se naučnim radom u ovoj struci i dalje bavili i unapređivali tehnologiju. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Amandman na naslov iznad člana 15. i član 15. podneo je narodni poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 15. Predloga zakona o ministarstvima. Osnov za revolt poslanika SRS u vezi sa ovim Predlogom zakona o ministarstvima koji je podnela buduća skupštinska većina, koja se i u dosadašnjem radu iskazala kao takva, jeste to što sadašnja većina u Skupštini Srbije predlaže veći broj ministarstava nego što ih je bilo u dosadašnjem sazivu, a razlog je što treba da se zadovolje apetiti velikog broja ljudi u 19 stranaka u novoj skupštinskoj većini. U amandmanu koji sam podneo na član 15. predviđeno je da se član 15. briše. Zbog čega? Naravno da nismo protiv Ministarstva prosvete, naravno da je potrebno da ova oblast bude regulisana odgovarajućim zakonima i da bude predviđeno ministarstvo za ovu oblast, ali smo protiv toga da se uvećava broj ministarstava. Zato smo predložili ovim amandmanom spajanje dva ministarstva, Ministarstva prosvete i Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj. Kao poslaniku Srpske radikalne stranke meni je pripalo zadovoljstvo da obrazlažem opravdane razloge za podnošenje ovog amandmana posle brilijantnog izlaganja prof. dr Milete Poskurice, poslanika SRS, koji je malopre pred vama naveo veliki broj razloga za spajanje ova dva ministarstva u jedno ministarstvo. Poslanici su u obrazloženju predloga ovog zakona naveli određene razloge kao opravdanje za podnošenje ovog predloga. Između ostalog, naveli su da je donošenje ovog zakona naročito važno za funkcionisanje Republike Srbije. Kao poslanik Srpske radikalne stranke smatram da je vama, ili onome ko vas je usmerio, motiv za podnošenje ovog predloga zakona nastojanje da se udovolji onim strankama koje će činiti ili čine buduću skupštinsku većinu, kako bi one bolje funkcionisale. Zašto to kažem? Prvo, zato što tako mislim, a upućujete me da tako mislim drugim delom ove rečenice, gde kažete "što nije ostvarivo u situaciji kada je još na snazi Zakon o ministarstvima iz 2007. godine". Zašto? Da li su u pitanju drugačija rešenja? Da li je drugačije određeno šta konkretna ministarstva u Vladi Republike Srbije treba da rade? Ne, u prethodnom sazivu bio je manji broj ministarstava, a ovim predlogom zakona predvideli ste veći broj ministarstava da biste udovoljili velikom broju stranaka i pojedincima u tim strankama da dođu do odgovarajućih mesta i funkcija u Vladi Republike Srbije. Dalje, u razlozima ste naveli da će se usvajanjem Predloga zakona o ministarstvima po hitnom postupku ubrzati rad na zaštiti ljudskih i manjinskih prava. To ste naveli kao jedan od razloga za donošenje zakona po hitnom postupku. Takođe ste naveli da je neophodno postojanje posebnog ministarstva za ljudska i manjinska prava, da biste odmah posle toga podneli i povukli amandman kojim se ne predviđa posebno ministarstvo za manjinska i ljudska prava. Naravno da je apsurd i posebno me čudi što ste uopšte podneli takav amandman kojim se ne predviđa postojanje ministarstva za ljudska i manjinska prava i kojim ste predvideli da se ovo ministarstvo spoji sa Ministarstvom pravde. Naravno, ima još razloga koje mi u SRS navodimo i kojima obrazlažemo potrebu da se ova dva ministarstva koja ste predložili u Predlogu zakona spoje. Dalje, u obrazloženju zakona kažete da će se finansijska sredstva obezbediti u budžetu Republike Srbije. Ekonomisti su izračunali da su ta sredstva, zbog povećanja broja ministarstava, za oko 700 miliona evra veća u odnosu na prethodnu vladu, što je, morate da priznate, velika razlika. Taj novac bi, kako bi rekli ovi vaši novi koalicioni partneri iz SPS-a, koji se zalažu za socijalnu pravdu, valjalo usmeriti za zadovoljenje socijalne pravde - za javnu potrošnju, za prosvetu, za zdravstvo, penzijski fond, za ujednačavanje razlika, ne zbog jednakosti, nego i zbog socijalne pravde, kod one kategorije ljudi kojih je nažalost sve više i više, a koji nemaju ni osnovna sredstva za golo preživljavanje. Naravno, mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo predvideli ovim amandmanom, kao što sam naveo, da se ovo ministarstvo zove ministarstvo za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj. Ne bih posebno citirao odredbe člana 15. i člana 14, gde su navedena ovlašćenja, obaveze jednog i drugog ministarstva, samo ću da kažem vama poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, a i javnosti, da ima razloga da se spoje ova dva ministarstva, ne samo zbog toga što regulišu sličnu ili približno sličnu oblast, nego i zbog velikih troškova koje biste uštedeli u narednom mandatnom periodu dok budete na vlasti. Kadrovi koji su potrebni za nauku i tehnološki razvoj upravo proističu od osnovnog, preko srednjeg i visokog obrazovanja, i potrebno je da se to prati kroz normativnu delatnost odgovarajućim zakonima. To je još jedan razlog zbog čega predlažemo da se ova dva ministarstva spoje u jedno ministarstvo. To je zato što, naglašavam još jednom, postoji izuzetna povezanost između ove dve oblasti i delokruga rada ova dva ministarstva. To bi bilo funkcionalno i racionalno i dovelo bi do toga da naš obrazovni sistem bude jedinstven i objedinjen u jednu celinu po pitanju državne uprave i nadležnosti i brige za vođenje ove dve oblasti, što bi usmerilo odgovarajuće ljude, pre svega ministre, buduće ministre, i naravno budućeg predsednika Vlade da na jednom mestu sagleda sve potrebe i razloge za bolje funkcionisanje ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Naravno, u znatnoj meri bi se smanjili troškovi državne administracije, jer po ovom vašem predlogu imaćemo administraciju i u jednom i u drugom ministarstvu, a kada bi se objedinila ova dva ministarstva onda bi se ti troškovi za funkcionisanje državne administracije, državne uprave prepolovili, što nije tako malo. Već sam rekao, ekonomisti su izračunali da povećavanjem broja ministarstava, da biste zadovoljili apetite pojedinih ljudi iz vaših koalicionih stranaka buduće vlade... Vi ste predvideli i veći broj potpredsednika Vlade, i nažalost, prekršili Ustav kada ste u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi pomenuli zamenika predsednika Vlade, što je protivustavno. Naveli ste da postoji prvi potpredsednik, što je takođe protivustavno; potpredsednik je predviđen Ustavom, što nije sporno, i njega određuje sama vlada, ali drugi potpredsednik ili peti, šta ja znam koliko ćete ih predvideti, to je protivustavno, kao što ste protivustavno predvideli tim zakonom da u Vladi postoji zamenik predsednika Vlade. Ako budete izglasali ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, vi ćete prekršiti Ustav. Nažalost, to nije prvi put, to činite permanentno, samo je bitno da zadovoljite svoje ambicije, svoju političku volju i, naravno, mnogo privilegija i povlastica koje nose funkcije na koje su se usmerili pojedini ljudi iz buduće skupštinske većine.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ispred poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 17. Cilj tog amandmana je, u suštini, samo da se preciziraju i pojasne neke nedorečenosti u Predlogu zakona. Taj član 17. se odnosi na Ministarstvo zdravlja i logično je da ja kao lekar upućujem ovaj amandman. Danas je 4. juli i čak bih mogao da počnem ovo izlaganje čestitanjem Dana nezavisnosti američkom narodu, ali američki vlastodršci ne dozvoljavaju mojoj zemlji da i ona uživa nezavisnost i to je tužna realnost. Četvrti juli je, a iz Ljiga nam pacijenti telefonom javljaju u poslanički klub kako ne mogu da dobiju lekove zato što nema recepata zbog nekih bar-kodova koji nisu doštampani već drugi dan. Četvrti juli je, a u najvećim porodilištima u Beogradu, u Višegradskoj ulici i u Narodnom frontu, trudnice nemaju nijedan analgetik. Porađaju se kao u srednjem veku već drugi i treći mesec, otkako traje nestašica leka "dolantina" koji se navodno preregistruje. To je naša realnost sa kojom se mi suočavamo kad govorimo o zdravstvu. Rasprava u načelu o ovom zakonu o ministarstvima je možda pokazala nekoliko stvari koje su interesantne i kojih bi se ja dotakao na početku svog izlaganja. Sve to bi se moglo najbolje iskazati stihovima Jove Jovanovića Zmaja koji je jednom kazao: "Nužda zakon menja, to je istina živa, ali bi bilo bolje da obratno biva". Tako je, izgleda, i sa ovim zakonom, njega nužda menja. Naime, šta ga menja? Moraju se zadovoljiti apetiti jedne pozamašne grupacije ljudi koji su željni da budu ministri. Imali smo i racionalne predloge; čudno je da je kolega Batić povukao jedan racionalan predlog kako treba napraviti jeftinu vladu sa malim brojem ministarstava, ne znam šta bi bio motiv. Godine 2004. smo imali 17 ministarstava, pa smo 2007. imali 22 ministarstva, a sada 24. To je ono što je naša realnost. Realnost ovih izbora jeste da imamo reciklirani DOS, gde vodeća grupacija, mi njih u žargonu zovemo "žuti"... Izgleda da se "žuti" leče transfuzijom SPS-a, a njima je boja crvena. Upravo ovakva transfuzija treba da oživi tog mastodonta koji traje od 2000. godine. Videćemo, možda će i uspeti. Naravno, ako čovek sagleda šta je cilj održavanja ovoga u životu, u stvari, to je pokušaj da se uspostavi jedan totalitarni režim, jedna marionetska vlada. Ne bih obrazlagao zašto i kako. Sada da pređem na sam član 17, da vas mnogo ne zamaram. Šta smo mi predložili? Ako se pogleda član 17, to je član 21. sadašnjeg zakona, on je u celosti prepisan. Od 2002. godine taj član se prepisuje, ne dodaje se ni zapeta ni crta i sada bi neko mislio - šta tu ima da se priča, zašto radikali zakeraju? Upravo zbog principa da moraju iskazi i pravne norme da budu jasne i precizne. Vidite, pobraja se ovde na više od pola stranice šta sve spada u nadležnost Ministarstva zdravlja, pa se kaže da će učestvovati u pripremi i sprovođenju međunarodnih sporazuma o obaveznom socijalnom osiguranju. Mi kažemo da tu treba dodati: "u delu koji se odnosi na zdravstveno osiguranje", jer je jasno da je Ministarstvo nadležno za to. Mi predlažemo da se to precizira. Dalje, kaže se u drugom delu da Ministarstvo brine o stručnom usavršavanju i specijalizaciji zdravstvenih radnika. Mi dodajemo: "i drugih radnika", ne samo zdravstvenih. Zašto? Medicina je danas multidisciplinarna nauka; danas imate i biologe koji tesno sarađuju sa nama lekarima, imate nuklearne fizičare; ako hoćete, imate i nešto što se zove zdravstveni menandžment, gde i te kako može ekonomista da nađe svoje mesto. Prema tome, postoje programi u evropskim zemljama, da ne kažem i u drugim razvijenim zemljama sveta, gde postoje specijalizacije koje mogu uključivati i druge profile, a ne samo zdravstvene radnike. Mi dobronamerno predlažemo zakonopiscu da ne bude tvrdoglav, da bude evropski širok i da otvori mogućnost da Ministarstvo zdravlja, što čini i danas, bude i zakonom ovlašćeno da pravi specijalizacije i za druge profile, naravno, kada se tiče zdravstva. Kada je u pitanju naša treća primedba, u Predlogu zakona kaže se da Ministarstvo zdravlja vrši redovnu kontrolu nad objektima, sanitarni nadzor na državnoj granici i druge poslove određene zakonom. Kada se govori o sanitarnom nadzoru, mi samo kažemo da treba precizirati i dodati: "nad prekograničnim prelaskom ljudi, prometom hrane i predmeta opšte upotrebe". Zašto bi ovo bilo potrebno? Ako kažete "sanitarni nadzor", nedovoljno je određeno. Zašto mi insistiramo da se taksativno navede da vrši sanitarni nadzor prekograničnog prelaska ljudi, prometa hrane i predmeta opšte upotrebe? Zbog toga što je već pokušano da se zakonima uzme nadležnost Ministarstvu zdravlja upravo u kontroli hrane na granici, da se ta nadležnost da veterinarskoj službi, što do sada nikada nije bilo u zemlji Srbiji i što mi smatramo lošim rešenjem, ali nije mesto da sada obrazlažemo zbog čega je to loše. Vidite, to su naši predlozi koje smo mi uputili ne zato da bismo opstruisali rad, ne zato da bismo pametovali, nego da bismo samo upotpunili ovaj zakonski predlog. Priprema se nova vlada, hvala Bogu, treba što pre da je dobijemo, ali što se tiče zdravstva čovek bi rekao - na zapadu ništa novo, imaćemo novog - starog ministra, i to je realnost. Neću govoriti o situaciji kada je u pitanju zdravlje stanovništva u Srbiji; ona nije dobra, nije zadovoljavajuća. Zašto? Osnovni problem je što je biološki integritet nacije ugrožen; 30.000 građana nestaje sa tla zemlje Srbije svake godine, 30.000 ljudi više umre nego što se rodi. Mi biološki nestajemo. Da ne ulazim u analize, nije mesto i prilika za to, ali je u velikoj meri razlog što mi nemamo dobru preventivnu službu kojom bi trebalo da sprečimo glavni razlog ovog našeg odumiranja, a to su hronične nezarazne bolesti, na čelu sa kardiovaskularnim bolestima i rakom. Neću ulaziti sada u tu priču, nije prilika, mogao bi predsedavajući da me opomene da se držim tačke dnevnog reda. Ovo jeste, praktično, to. Hoću da završim samo sa još par reči. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci nismo zlopamtila. Kada me neko hvali onda prvo pomislim da se on šali, a ako mi uputi i neke reči kritike uvek se upitam da li je to baš tako i pokušavam da pronađem gde je u pravu. Mi poštujemo svačije mišljenje. Tako sam bio na sajtu jedne stranke, ne znam da li je opoziciona, da li je poziciona, ona je kameleonski nastrojena kada je u pitanju podrška budućoj vladi, radi se o LDP-u; tamo postoji blog te stranke, izvesni građanin Petar Luković je dao poduži članak, vrlo interesantan, koji sam smatrao da je možda vrlo koristan. Ne čujem da oni koriste to, mada su istakli to na svom sajtu. Dao bih samo jedan citat. Zašto? Vrlo je poučan, jer nama često zameraju da smo mi okrenuti ka prošlosti i treba da gledamo u budućnost. Naša budućnost je ponedeljak, nova vlada. Evo jednog citata koji je jako interesantan, možda je i upozoravajući. Naravno, tiče se Ministarstva zdravlja, zato i čitam. Ne idem van teme, nemojte da mislite da sam zalutao. "Svakavlada u kojoj su Mlađan Dinkić i Tomica Milosavljević, a nema te vlade u poslednjih sedam godina u kojoj oni nisu bili, ima večiti problem sa ovom dvojicom žitkolikih gmizavaca sposobnih da sarađuju sa Đinđićem, malo sa Živkovićem, do jaja sa Koštunicom, a danas sa Tadićem i Dačićem. Kul, nema frke, sa svima može G17, mafijaški organizam koji se, kao u onim virusnim science fiction romanima, uselio u svako telo nesrećnog pacijenta koji je poverovao Mlađanu Dinkiću da ima samo jedan stan i neku siću od evra u banci. Suočeni sa metafizičkim problemom, ili će ostati u vlasti ili će se zaglaviti u zatvoru, sredine nema, Dinkić i njegov sluga Milosavljević bez problema su progutali Dačića, Mrkonjića, Obradovića, ministra prosveta Petra Škundrića...", onda ide jedan glagol koji ne bih citirao, samo bih rekao prvo slovo, "j... se Dinkiću za nauku i prosvetu, pod svojim skutom drži skijališta, šume, telekomunikacije, banke, zdravstvo, možemo da nabrajamo do sutra, prekosutra ili do iduće godine". Time bih završio. Vidite, mi ne strančarimo, želimo da afirmišemo i mišljenje drugih, pogotovo kada bismo se možda mogli sa njima i složiti. Time završavam ovo svoje izlaganje. Ako postoji minimum dobre volje, predlažem da ipak usvojite ovo što predlažemo amandmanom.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević. Po Poslovniku? Po amandmanu, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, ne javljam se samo zbog povrede Poslovnika, neki put imam običaj da komentarišem neke amandmane. Mislim da ovaj amandman gospodina Paje Momčilova treba prihvatiti. Mislim da on stvarno vrlo precizno daje dopunu ovoga što je napisano u okviru nadležnosti Ministarstva zdravlja. To je prva stvar na koju se odnosi ovaj amandman, a to je da treba dodati reči "u delu koji se odnosi na zdravstveno osiguranje". Mislim da je to vrlo bitno, zato što je to nadležnost Ministarstva zdravlja. Drugi deo ovog amandmana se odnosi na specijalizaciju i drugih radnika. Mislim da je gospodin Momčilov to vrlo lepo objasnio. Zdravstveni sistem jeste složeni sistem i unutar zdravstvenog sistema postoje drugi radnici, postoje zdravstveni saradnici. Zašto onemogućiti tim ljudima da idu na određeni vid specijalizacije i da steknu još više znanja i obrazovanja? Čini mi se da ih bez toga teramo iz zdravstvenog sistema. Problem zdravstvenog sistema, koji prethodni i budući ministar nije rešio, jeste što je otprilike jedna trećina zdravstvenog sistema opterećena nemedicinskim radnicima. Onaj ko se ozbiljno bavi zdravstvom u Kliničkom centru Srbije će naći, ako pogleda strukturu zaposlenih, da tu ima vajara, livaca, arheologa, etnologa. Dakle, tu nema čega nema. To je ono što opterećuje zdravstveni sistem. Treći deo ovog amandmana odnosi se na sanitarni nadzor. Mislim da zdravstveni sistem, odnosno Ministarstvo zdravlja mora preuzeti tu ulogu nadzora nad transferom ljudi i robe preko granice. To ne može raditi Ministarstvo poljoprivrede; to je jedan predlog koji, čini mi se, ne može dati dobre rezultate bez aktivnog učešća Ministarstva zdravlja. Ima još jedna stvar koju želim da kažem ovom prilikom. Da ne znam da u 21. veku, na putu ka EU, u Srbiji nema vakcina, pomislio bih da sanjam; da ne znam da u 21. veku, na putu ka EU, u desetak gradova u Srbiji kada građanin otvori slavinu iz te slavine iscuri nešto što nije za ljudsku upotrebu, mislio bih da sanjam. Ovako verujem, i u potpunosti sam ubeđen u to, da na Ministarstvo zdravlja postoji tapija. Verovatno će u šestom i sedmom mandatu gospodina Milosavljevića u Srbiji biti dovoljno vakcina; u osmom ili devetom mandatu gospodina Milosavljevića će u Srbiji biti zdrave vode za piće, a verovatno ćemo u 10. i 12. mandatu gospodina Milosavljevića imati potpuni uvid u transparentno trošenje novca iz zdravstvenog sistema. Pitanje koje smo mi godinama postavljali gospodinu Milosavljeviću je – zašto nema onog tela na nivou Republike koje treba suštinski da vodi politiku zdravlja? Zašto nema izveštaja pred ovim domom o stanju zdravlja stanovništva Republike Srbije? Zašto ne postoje komore ili postoje komore u ovom ili onom obliku? Zašto postoje krivične prijave protiv predsednika jedne strukovne komore? Zašto se gospodin ministar nije obazirao na sve te dopise i na reakcije zdravstvenog odbora? Pri tom, moram podsetiti ovu skupštinu da je predsednik tog odbora bio član njegove stranke. Redovno je intervenisalo i taj pisani materijal dostavljalo Društvo lekara Vojvodine, a nikakvog odgovora nije bilo. Na kraju, s obzirom na ovu raspravu od nekoliko dana i neke stvari koje su se ovde odvijale, kada se sažme sva priča i reakcije pozicije, to može da se svede na tri reči: neustavno, neodgovorno i bahato. Zašto neustavno? Zakon o Vladi. Zašto neodgovorno? Zato što se pojave amandmani koje napišu pozicija i opozicija; amandman opozicije se ne čita, skloni se, prihvati se amandman pozicije. Pri tom, taj amandman opozicije je predat nešto malo ranije. Bahato. Zašto bahato? Zato što se sazove Zakonodavni odbor na kome su prisutni i poslanici opozicije i kada oni neće da daju kvorum traži se modalitet, traži se igra, pa se kaže da ne postoji kvorum. Kada se poslanici opozicije koji su članovi tog odbora sklone da bi završavali neke druge poslove, na brzinu se saziva odbor, a da se pri tom selektivno obaveštavaju članovi opozicije. Dobro reče gospodin Momčilov, postoji jedna ambivalentna stranka tu, ali njihovi članovi odbora su obavešteni, a članovi odbora iz DSS, NS i SRS nisu bili obavešteni. Zato postoji bahatost. Šta je cilj ovog ponašanja? Cilj ovog ponašanja je da Vlada praktično ne postoji, da je potrebna jedna slaba vlada, vlada koju neko drugi formira, koja će apsolutno biti potčinjena jednom čoveku - predsedniku Srbije.
Zahvaljujem gospodinu Dimitrijeviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. i na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 18. koji se odnosi na Ministarstvo za telekomunikacije i informaciono društvo. Predlažemo da se u naslovu iznad člana 18. i u članu 18. u nazivu Ministarstva brišu reči - i informaciono društvo. Naime, dame i gospodo narodni poslanici, prateći rad i izbor ministarstava svima nam je jasno zapravo o čemu se ovde radi. Konkretno, u ovom slučaju predlažemo da se informaciono društvo izbaci iz ovog ministarstva zato što nema potrebe osnivati posebno ministarstvo i zato što se poslovi iz oblasti izgradnje informacionog društva mogu obavljati u okviru Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj. Znači, ovde imamo dve kontradiktorne stvari: negde se nešto usitnjava, a negde se ukrupnjava. S druge strane, buduće Dinkićevo Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj obuhvata privredu i privredni razvoj, regionalni razvoj, unapređenje ekonomskih odnosa sa inostranstvom, strategiju i politiku razvoja turizma, zapošljavanje u zemlji i inostranstvu itd. Znači, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da u danu za glasanje podržite ovaj amandman i da se informaciono društvo izbaci iz ovog člana. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Arsenović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, ja sam i u jučerašnjoj raspravi delimično obrazložio ovaj amandman predlažući da socijalno osiguranje i zaštita vojnih osiguranika iz Ministarstva za rad i socijalnu zaštitu pređe u nadležnost Ministarstva odbrane. Ne bih ponavljao ono što sam juče rekao, samo ću napomenuti da sam vas informisao o brojnim problemima korisnika vojnih penzija koji su zbog ovakvog rešenja proistekli: od kršenja zakona i propisa, nepoštovanja uredbi, do nerešenih statusnih pitanja i, ako se sećate, problema onih 65 vojnih penzionera koji već više od godinu dana ne primaju penziju zato što su građani Srbije a penzionisani su u Crnoj Gori. Ono što mene malo zabrinjava jeste da je Odbor za pravosuđe i upravu, zbog toga sam se u stvari i javio, skoro jednoglasno predložio da se ovaj amandman ne usvoji, jedino je član SPS-a bio za, što navodi na zaključak da ili ja nisam bio dovoljno jasan ili se oni nisu upuštali u istinski problem pa su predložili da se ovaj amandman ne prihvati. Želim ponovo da ukažem na to da je ovakvo stanje, gde se određena kategorija ljudi, bolje rečeno vojnih osiguranika, stavlja u nadležnost dva ministarstva, u suprotnosti sa čl. 190. i 191. Zakona o vojsci, i iz toga proizilaze mnogi problemi. Razumem želju da se neke stvari reše objedinjavanjem penzionog sistema, ali pre toga moraju se stvoriti pretpostavke na osnovu kojih će jedan sistem preći u drugi ali tako da to bude uređen sistem. Ovo mi liči na jedno haotično stanje ili želju da se stvori problem i da se on ne reši. Zbog toga apelujem na narodne poslanike da prihvate ovaj moj amandman. Tražim tumačenje Odbora za pravosuđe i upravu, ako sve ostane ovako kako jeste (inače, samo da napomenem da je ova odredba o Ministarstvu za rad i socijalnu politiku ušla u prethodnom usvajanju u Zakon o ministarstvima), ko je stvarno nadležan za vojne osiguranike ubuduće. Moram da izrazim, takođe, svoje nezadovoljstvo u pogledu ovog zakona o ministarstvima. Moram priznati da imam osećaj da ipak u ovom zakonu o ministarstvima mnogo toga nedostaje, naročito u pogledu njegove uređenosti. Preplitanje nadležnosti... Ja sam radio u jednom sistemu gde se tačno znalo ko je za šta nadležan i nikada se nije dozvoljavalo da se zadaci i poslovi dupliraju i prenose u nadležnost više organa. Kada se to dozvoli onda se dolazi do haotičnog sistema. Smatram da ni ovi amandmani koje smo predlagali ovih dana, taman da se svi prihvate, neće ovo bitno poboljšati. Ja ću danas da izreknem jednu glupost, mada kažu da nema glupih pitanja, ima glupih odgovora. Mislim da je bilo mnogo pametnije da usvojimo ovaj zakon bez ikakvih amandmana a da zadužimo nadležne da urede ovaj zakon tako da on stvarno valja, da važi bar deset godina i da se nadležnosti, funkcije i zadaci smeste tamo gde oni po prirodi stvari treba da stoje. Imam osećaj da su se neka ministarstva javila za neke dužnosti, nadležnosti itd. radi jačanja svog ugleda, ali mislim da to nije svrha. Vlada mora, po meni, da bude jedinstvena, jedinstveno da deluje, kao jedan organ, a ne "svaka vaška obaška". Samo jedan uređen sistem može dati rezultat i onda će i narod biti zadovoljan. Bez obzira na to što znamo da ne možemo brzo stvoriti uslove za kvalitetan život, ako se vidi da se čine pomaci, da je to osmišljeno, narod će biti mnogo zadovoljniji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima gospođa Milica.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, sa zadovoljstvom sam slušala šta je sve moj prethodnik izrekao. Pošto vidim da prelazi da sedne na ovu stranu na kojoj sedi politička većina, poslanička većina, sad sam vrlo zainteresovana da čujem obrazloženje o čemu se ovde radi. Gospodin je izrekao vrlo zanimljive predloge i izneo niz zaista dobrih i konstruktivnih ideja; objasnio nam je da je on u mogućnosti da napravi zakon koji će da važi desetak godina. Mislim da je interes naše države da zakoni ne važe od vlade do vlade nego da zaista vrede deset godina. Zbog toga mi nije potpuno jasno da li je ovaj deo poslaničke većine, odnosno vladajuće većine učestvovao u pravljenju Predloga ovog zakona, da li je konsultovan, jer zakon ima toliko manjkavosti. Jer, očigledno je da je opozicija uložila ovoliki broj amandmana upravo zato što on ima toliko manjkavosti. Nama je interes da taj zakon vredi 10 i 50 godina, prosto jeste normalno da zakoni važe mnogo godina. Ovde je bilo reči i o tome da u Engleskoj važe zakoni iz 12. i 13. veka. Zašto mi ne bismo radili iste stvari? Zbog toga mi, znači, treba pojašnjenje šta se ovde, u stvari, dešava. Zbog čega predstavnik političke većine, odnosno poslaničke većine govori na ovaj način? I njemu je jasno, očigledno, da ovaj zakon ne valja i da se pravi na jedan drugi način, i on čovek nudi istu takvu koncepciju da se zakon napravi za neko duže vreme. Prosto, ovi stavovi koje je gospodin izrekao jesu stavovi koje opozicija govori već neko vreme.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Konstantin Arsenović. Izvolite.
Poštovana gospođo ili gospođice, voleo bih da me ne terate da razmišljam onako kako neka grupa razmišlja. Imam pravo na svoje mišljenje i tako ću se i ubuduće ponašati. Neću se prikloniti u nekim situacijama zbog rešavanja određenih problema i neću biti kočnica zbog toga da ova skupština rešava ono zbog čega je postavljena. Dozvolite mi da slobodno razmišljam kao čovek. Ja nemam nekog iskustva, ja sam ovde prvi put i nemojte me terati da se ukalupljujem u neke šeme i sisteme.
Zahvaljujem. Izvolite, replika.
Vrlo je neuobičajeno, gospodin predstavlja onaj deo poslanika koji su potpisali Predlog zakona, a sada izuzima svoje mišljenje. Da li to znači da taj predlog zakona nisu potpisala 122 čoveka, ili je potpisao 121 i ovaj koji je izuzeo svoje mišljenje? Bila sam vrlo precizna, pohvalila sam način na koji razmišljate. Smatram da jeste tako, kad znate da je nešto loše, kao što je ovo loše, vi izađete i kažete - to je loše i ja znam bolje. Hvala.
Gospodin Željko Tomić, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, naravno da bih se složio sa svojom prethodnicom gospođom Milicom Vojić-Marković; po čl. 146. i 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, bilo bi zanimljivo da čujemo od predlagača zakona šta ima da kaže povodom istupa gospodina Konstantina Arsenovića. Voleo bih da neko od predlagača izađe za govornicu i prokomentariše sve ono što je narodni poslanik Arsenović izrekao. Bilo bi najmanje politički korektno da se to učini. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Delić ima reč, ali najpre Željko Vasiljević, po Poslovniku.
Biću vrlo kratak, samo želim da pojasnim neke stvari. Amandman koji je gospodin Arsenović podneo je faktički ispravka Zakona o Vojsci koji je vaša vlada predložila prošle godine, tako da ovo nije kritika koja se odnosi samo na ovaj zakon, nego i na neke prethodne zakone, u čijem donošenju ste aktivno učestvovali. Kada smo vas upozoravali da rešenja u tom zakonu nisu dobra tada to niste prihvatali jer smo bili opozicija. Ovo danas je naknadna pamet, koja nema nikakvog značaja.
Po Poslovniku, gospođa Milica, izvolite.
Molim vas, mi danas ne raspravljamo o zakonu koji je donela Vlada Vojislava Koštunice, nego o Predlogu zakona o Vladi koji ste podneli vi, 122 poslanika, ili 121, ako je gospodin izuzeo svoje mišljenje. Dakle, vi možete da podnesete amandman samo na ovaj predlog zakona; ne možete na neke koji su se donosili pre 30 godina, godinu dana, pet meseci itd. Znači, vi ste popravljali predlog koji ste potpisali. Niste popravljali nešto drugo. To je logika.
Zahvaljujem. Gospodin Delić ima reč.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je gospodin Arsenović danas podneo na član 19. je u skladu sa njegovim jučerašnjim amandmanom na član 4. Ovo što je danas predložio gospodin Arsenović apsolutno je u skladu sa onim što je rekao juče. Juče sam rekao da je ono što je predložio gospodin Arsenović bilo i mišljenje Srpske radikalne stranke kada su se krajem prošle godine donosili Zakon o odbrani i Zakon o Vojsci. To mišljenje nije tada usvojeno. Danas smo imali situaciju da većina koja misli da formira Vladu tapše gospodinu Arsenoviću na njegov predlog amandmana. Da, mi se slažemo sa tim, ali onda glasajte kada u danu za glasanje na redu budu bili predlozi gospodina Arsenovića po članu 4. i po članu 19. Tako biste svakako ispravili jednu veliku nepravdu prema vojnim penzionerima i na neki način uticali da i u Zakonu o odbrani, odnosno Zakonu o Vojsci bude ispravljena nepravda koja je donošenjem tih zakona učinjena prema ovoj kategoriji lica. Mi, kao ova desna strana, kao Srpska radikalna stranka, ovaj predlog posmatramo gotovo kao da je naš, ali vi koji danas tapšete treba da svojim glasanjem omogućite da ovi predlozi budu usvojeni.
Zahvaljujem. Gospođica Nataša Jovanović ima reč.
Gospođo predsedniče, ja ću iskoristiti našu sugrađansku vezu da vam čestitam vaš današnji dan. Što se tiče gospodina Arsenovića i njegovog amandmana, gospodine Arsenoviću, vi ste potpuno u pravu. Ovako kako gledam i vas i kolegu Vasiljevića, SPS, PUPS, tu je i gospodin Pera Petrović iz Jedinstvene Srbije, SRS, DSS-NS, biće promenjen zakon bar prihvatanjem ovog amandmana. Zapitala se ovde koleginica, čisto logički, kako ste potpisali neki predlog zakona koji sadrži ove odredbe koje su dijametralno u suprotnosti sa vašim zalaganjima, koja mi potpuno podržavamo. Ali, ja sam shvatila da ste vi kao čovek, borac, entuzijasta želeli da ipak... Pritisnuti ste bili, hoće koaliciju, hoće Vladu itd., vi ste samo pojedinac, hoćete da se borite za svoja prava. Ako se tako budete borili u ovoj vladi koja bude sastavljena, i vi i gospodin Krkobabić, neće ona biti dugog veka, jer oni uopšte neće da ispunjavaju ovo što vi od njih tražite, jer su dijametralno suprotni stavovi. Slične stavove što se tiče vojnih penzionera, njihove zaštite i uopšte vojnih osiguranika, vi imate samo na ovoj strani, ako govorimo o stranama, odnosno o mestima u skupštinskim klupama gde sedimo. Kada su doneti ti sistemski zakoni, pre svega Zakon o Vojsci, gde smo tražili da se striktno regulišu prava vojnih osiguranika, naišli smo na jedan takav antagonizam, na odbijanje ministra Šutanovca koji će, čujem, na žalost časnih oficira i vojnika, opet biti na toj funkciji. Međutim, gospodine Arsenoviću, sve to može da se promeni. Dakle, korak po korak, pošto ste već odlučili, vaše je pravo, ali to je neprirodna, skroz neprirodna koalicija, da uđete u jedan aranžman da pomažete onim biračima kojima ste to obećali, hajde onda da taj pritisak bude sve veći i veći. Nemojte da se desi da vas u danu za glasanje nema u sali, ne vas lično, nego da se vi lično ne potrudite da ne bude dovoljan broj glasova. Gospodine Arsenoviću, mi imamo jedno gorko iskustvo iz ranijeg perioda. U martu mesecu 1996. godine, iako je tada Socijalistička partija Srbije podržavala manjinski vladu DSS-a i G17, ovi "žuti" su tada bili u opoziciji, da bismo ispravili ono što je uradio DOS posle 5. oktobra kada su izglasavanjem Zakona o radu, karticom Borislava Novakovića iz Soluna, ukinuta mnoga prava radnika, u jednom trenutku, kada je Slobodan Lalović došao sa predlogom izmene i dopune zakona, stvorila se ta skupštinska većina, to zna i gospodin Vasiljević, uspeli smo da vratimo i pravo na regres, na plaćeni prekovremeni rad itd. Ja se sećam, to je bilo marta meseca, nije prošlo ni mesec i po dana, oni su... Zamislite vi kolika je to bila silina jednog ministra, jednog čoveka koji nije mogao da podnese da ga preglasa skupštinska većina, pa je posle mesec i po dana došao sa izmenom i dopunom Zakona da traži da se ponište svi amandmani i ono što je tada opozicija, i još neki koji su pomogli, tim amandmanima postigla. Verujem, ako vi budete spremni, sada sve da saberemo videćete da ima sasvim dovoljno narodnih poslanika da se izglasa ovaj i onaj amandman o kojem smo juče govorili, onda ćete vi lično da izađete kao pobednik iz cele ove situacije. Onda ćete da im kažete – ne možete vi tako, gospodo, ako tako budete radili na prvom koraku, odlazimo mi iz Vlade. Izađite i recite to principijelno za govornicom, a ne da budete njihova moneta za potkusurivanje, jer vam onda to neće oprostiti ni penzioneri, ni vojni penzioneri, ni obveznici. Znate, u Kragujevcu ima mnogo, to je jedno od najvećih udruženja, vojnih beskućnika. Znate šta je najgore od svega? Ja sam mnogo puta razgovarala sa tim ljudima; mislim da sam samo u toku ove godine tri puta sa njima razgovarala, a unazad nekoliko godina ko zna koliko puta. Gledali smo po ovom master planu i po imovinskoj karti onoga što ima Vojska Jugoslavije, ovako uništena od strane DOS-a, kako možemo da rešimo to njihovo goruće pitanje. Dolazi čovek, zamislite, koji je pukovnik u penziji već toliko godina i nema krov nad glavom, i drugi visoki oficiri. O čemu mi onda pričamo? Vi vrlo dobro znate kakav je sada status onih koji su vojni osiguranici, onih koji rade u civilnoj službi, ali pripadaju Vojsci. Evo, da govorimo o zaposlenima na VMA, vi takođe tamo imate poznanike i prijatelje. Spletom okolnosti, poznajem jednog od najboljih stručnjaka, nije važno iz koje oblasti. Čovek ima 40 godina i ima 12 operacija dnevno, dakle, radi kao na mašinskoj traci, i to na vrlo osetljivom organu, na ljudskom telu, znate, vrlo su specifične te operacije. Ima čin majora a plata mu je 52.000. Kakva sudbina njega sutra čeka, ako se on "utopi" u ovaj predlog zakona, i sve druge koji su vojni osiguranici? Dakle, moramo da razmišljamo i o onima koji su sada izuzetno ugroženi. Evo, imate vojne obveznike, ljude koji su branili otadžbinu, koji su se vratili, hvala bogu, živi i zdravi u svoju zemlju Srbiju i nemaju mogućnost uopšte. Nisu to Srbi iz zapadnih srpskih zemalja koji su morali da pobegnu od ustaškog noža, pa su došli ovde, nego su odavde išli da se bore zajedno sa svojom braćom u zapadnim srpskim zemljama. Kroz školovanje i kroz vojni angažman, kroz časno služenje državi i narodu, kao što je to radio general Delić, stekli su ..., a na kraju nemaju elementarne uslove za život. Prema tome, potpuno vas podržavamo, gospodine Arsenoviću. I, budite sigurni da ste na pravom putu; samo vojnički oštro, beskompromisno, da oni znaju sa kim imaju posla i da ne mogu tako da donose zakone koji će da idu na štetu države i naroda. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada želite da ocenite jedan narod najbolje je da pogledate kako se on odnosi prema svojoj istoriji. Naš narod na takvom ocenjivanju sigurno ne bi dobio visoku ocenu. Ako idemo dublje u istoriju i ako u tim situacijama ne bi trebalo da bude politike, postoji konsenzus... Ovim amandmanom želimo da kažemo da politike ne sme biti ni u događajima s kraja 20. veka, jer tražimo da se pored spomen-obeležja oslobodilačkih ratova Srbije uvrste i spomen-obeležja otadžbinskih ratova i NATO agresije. Znači, tražimo da ovo ministarstvo vodi brigu o svim spomenicima onima koji su svoje živote dali od devedesetih godina, pa zaključno sa NATO agresijom. Ne znam, gospodo sa leve strane, zašto ste vi toliko osetljivi i zašto nemate pijeteta prema žrtvama NATO agresije. Juče se moglo videti kod američkog ambasadora, što je sramotno, kakvo je to poštovanje države, kakvo je to sviranje himne i kako nema zastave ove države, ali na kraju krajeva, to je vaš odnos prema tim žrtvama. Želim da vas podsetim da se ovde u Beogradu nalazi zajednički spomenik svim žrtvama NATO agresije, na Ušću. To je 2000. godine posle 5. oktobra... Ipak je to rukopis nekih sledbenika vas koji ste na levoj strani, potpuno su devastirali taj spomenik, počupane su instalacije za onu "večnu vatru", počupana su slova, spomenik je potpuno devastiran. Udruženja boraca su upućivala zahteve da se taj spomenik dovede u red predsedniku opštine Novi Beograd, na čijoj se teritoriji nalazi taj spomenik, a isto tako i gradu Beogradu, ali to nije učinjeno. Istina, ove godine je zbog nekih dešavanja na Ušću spomenik okrečen, makar u visini od pet metara, gde su bili razni grafiti, ali gospodo, on služi na sramotu ovome gradu i nama svima. Trebalo bi da taj spomenik dovedemo u takvo stanje da tamo postoji "večni plamen", da se tamo 24. marta ili 9. juna, svejedno, mogu polagati venci i da gospodina američkog ambasadora i sve druge koji dolaze odvedemo na to mesto da se i oni poklone senima tih žrtava. U tome, gospodo, nema politike. Jer, kako drugi narodi vode računa o našim spomenicima koji se nalaze u Tunisu, u Rumuniji, u Grčkoj, tako i mi moramo obezbediti da se o našim žrtvama, pa i iz najnovijih ratova... Odnosno, nije kriva mala Milica, nisu kriva ni ona deca u Plavu, nisu krivi ni ljudi koji su se nalazili u vozovima, autobusima, nisu krivi ni Šiptari iz kolona na putu Đakovica - Prizren i u selu Korišta zbog toga" što ih je bombardovao NATO. Mi vojnici, koji smo ginuli braneći svoju zemlju, ili policajci, mi smo po prirodi svog posla bili dužni da branimo zemlju i možda vaš odnos prema nama iz nekih ideoloških razloga može da bude drugačiji, ali odnos prema Milici, prema civilima u Nišu, u Aleksincu, gospodo, ne sme da bude... Tu nema politike, nema ideologije. Tu prvo treba da se pomirimo, da naš odnos prema žrtvama bude isti, da svi imamo apsolutno isti pijetet i prema žrtvama iz 1918, 1804. i 1941, ali i 1991. i 1999. godine. Odmah da kažem povodom prethodnog amandmana, gospodin Vasiljević nije hteo da se javi jer kaže da je govorio juče, kada se kaže "veterani"... Upravo je to ono što vi želite, vi želite približavanje Evropi. U Evropi se upravo govori o veteranima. Postoji i njihov stav, a postoji razmišljanje u ovoj državi da se više ne delimo na borce, više nemamo boraca iz oslobodilačkih ratova 1914. i 1918. godine, ali imamo dva udruženja: imamo borce Narodnooslobodilačkog rata, ali imamo i borce vojske u otadžbini, odnosno borce Draže Mihajlovića, imamo borce od 1991. godine, imamo borce svih ratova do 1999. godine. Svi su oni veterani. Bilo bi dobro to što je predložio gospodin Vasiljević - da se izvrši integracija svih udruženja u to veteransko udruženje, jer ovi na zapadu ne žele da čuju pojam borac, kod njih postoji samo pojam veteran. Vi ne želite da usvojite nešto što je predložio čovek koji pripada vašoj većini, a mi koji smo sa ove druge strane, koje uvek dočekujete na nož kada nešto predložimo, kažemo da je čovek predložio nešto što je sasvim u redu i što je dobro. Hvala.
Izvolite. Narodni poslanik Momir Marković, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, obilazio sam nekoliko zemalja u Evropi, u okruženju. Pre dve godine sam obilazio Rusiju i video nešto što bi trebalo da bude uzor i za Srbiju. U Rusiji ćete naći spomenike iz doba carske Rusije. Staljin je ubio carsku porodicu, odnosno Lenjin je ubio carsku porodicu, ali ni Lenjin ni Staljin nisu porušili spomenike iz doba carske Rusije vezane za borbe carske Rusije. Danas imate spomenike iz doba 1940-1945. Zvezde petokrake sa srpom i čekićem nisu smetale ni ovima koji su posle njih došli, "večne vatre" i dalje gore na tim spomenicima, podsećaju generacije da je za tu zemlju u kojoj žive, u kojoj rade, u kojoj stvaraju, školuju se, rađaju, neko krvario, ginuo da bi im državu sačuvao. Idite do Temišvara i videćete da oni svoje poreklo od rimskih legionara i te kako čuvaju. Usred Temišvara ćete videti veliki obelisk na kome stoji vučica koja doji Romula i Rema. Naravno, i spomenike iz rata sa fašističkom Nemačkom. To se neguje, čuva, cveće se sadi okolo. Kod nas, pogotovo u poslednje vreme, kako se koja garnitura promeni tako se menja i odnos prema istoriji, spomenicima, tradiciji i prema svemu ostalom što ima i te kako vrednost. Kada ste 2000. godine došli na vlast, prvo vam je bilo da skinete Tita sa trga u Užicu, da ga spakujete, i dan-danas stoji pored muzeja. Ništa time niste dobili. U "buldožer revoluciji" ste se prvo potrudili da skinete petokraku sa Gradske skupštine jer vas, bože, podseća na doba komunizma. Kada je podignut spomenik o kome je govorio general Delić i kada je upaljena "živa vatra" to je trajalo dok vi niste došli na vlast. Prvo što ste uradili jeste da ste oskrnavili taj spomenik i njemu slične spomenike. Da vas podsetim, u doba od 2000. godine naovamo bejaše neka svetska ili belosvetska manifestacija koju je organizovao JAZAS i ne znam ko još. Našli su se pametnjakovići koji su na spomenik – kada se dolazi iz Zemuna to je sa leve strane, spomenik je podignut u čast neke konferencije, ali je to spomenik Beograda i obeležje Beograda – navukli ogroman prezervativ, valjda u borbi za zaštitu itd. Da se to desilo u nekoj od ovih zemalja taj bi "zaglavio" na dugogodišnjoj robiji, jer se podsmeva gradu u kome živi, podsmeva se spomeniku i manifestaciji ili žrtvama, ukoliko je žrtava bilo. Neko je našao za shodno da oskrnavi ovaj spomenik gradu Beogradu. Naravno, to je prošlo bez ikakvih posledica, ali to je vaš odnos, gospodo "žuti", prema istoriji. Ne počinje istorija "buldožer revolucijom", ne počinje ni Srbija ni srpstvo "buldožer revolucijom". Mnogo pre vas su ovde živeli, stvarali, radili i bili mnogo veće demokrate od vas. Gospođica Marina Raguš traži samo da se u ovom delu posle reči "oslobodilačkih ratova Srbije" dodaju reči "otadžbinskih ratova i NATO agresije", da konačno ova država ima adresu, da ima ime i prezime onoga ko je odgovoran da čuva, štiti, da se stara o spomenicima koji su uglavnom obeležje nečijih pogibija upravo za ovu državu. Do sada ni u jednom zakonskom projektu ovoga nema. Naravno, po inerciji, jer ste stvorili skupštinsku većinu pa vam se može, ovaj amandman je sigurno bez čitanja odbijen. Da vidim koji je stručnjak ovo potpisao... Naravno, Boško Ristić. Kaže: "predlaže Narodnoj skupštini da odbije sledeće amandmane ...", pa pored svih ostalih i amandman koji je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Dame i gospodo narodni poslanici, kome posle ovoga ostaje briga i o onim grobljima izvan i o onim vojničkim grobljima u zemlji? Prema tome, predlažem da u danu za glasanje pritisnete zeleno dugme, da ovaj amandman usvojimo i da na taj način stavimo sve naše spomeničke komplekse pod zaštitu države.
Za reč se javio gospodin Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se samo da bih potkrepio razloge da usvojite ovaj amandman. Ovde se kaže da u nadležnost ovog ministarstva spada zaštita spomenika i spomen-obeležja oslobodilačkih ratova Srbije, vojnih grobalja i grobalja boraca. Molim vas, ratovi se grubo mogu podeliti na osvajačke, oslobodilačke i odbrambene. Pravite razliku između odbrambenog i oslobodilačkog. Vi to ne pravite. Mi vam upravo ovim amandmanom skrećemo pažnju i zahtevamo od vas da samo dodate: "otadžbinskih ratova i NATO agresije". Zašto posebno ističemo NATO agresiju? Iz prostog razloga što je to jedna od najsramnijih agresija, koju je izvršilo 19 najrazvijenijih zemalja sveta protiv jedne suverene države, nećemo ulaziti da li je to bilo zasnovano na pravnim osnovama ili ne, gde je povod bila humanitarna katastrofa na Kosovu, a lupali su se mostovi i sve fabrike u Vojvodini i čitavoj Srbiji. Da se toga okanemo. Molim vas, ovo je sada upućeno ovima koji imaju poseban sistem vrednosti za koji se zalažu, kulturni i civilizacijski nivo jednog društva uglavnom se ceni prema dvema stvarima: prva je odnos prema mrtvima, a druga je odnos prema slabima i nemoćnima. Molim vas, u etičkom sistemu vrednosti najveća vrednost pripada žrtvovanju za nekog drugog, a najveća žrtva je položiti život na oltar otadžbine. Nama će opet neko kazati da smo mi radikali lažne patriote. Molim vas, zašto smo mi patriote? Ako nemaš državu, onda si horda, onda nisi narod. Ako nemaš svoj jezik, a Skiti su otišli i prošli su, ako nemaš svoju zemlju koju obrađuješ i na kojoj živiš stalno nastanjen, onda nisi narod. Prema tome, sramno je što ste ovo odbacili olako. Ili niste čitali ili ima druga stvar, da ste stvarno protiv svog naroda i da ne cenite najveće žrtve koje se mogu položiti u čitavom svetu, pa i u ovoj zemlji. Molim vas, dajte nešto uradite i poboljšajte ovo. Ovo vam ne služi na čast.
Hvala. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, da se ne bih javljala posebno po Poslovniku, pre nego što obrazložim amandman moram da iznesem neke svoje utiske o kojima bih inače mogla da govorim na osnovu članova 225. i 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Naime, kolega Petar Jojić i ja smo danas imali neki posao u specijalnom sudu za štošta. Bila sam na trećem spratu gde je smešteno Specijalno tužilaštvo za ratne zločine. Najblaže rečeno, odande sam se vratila šokirana, jer su i sa leve i sa desne strane... To je jedan dugačak hodnik, pa su kancelarije i sa jedne i sa druge strane, a duž zidova tog dugačkog hodnika, očima nisam mogla da verujem, ima bar deset velikih, lepo uramljenih fotografija; recimo, na jednoj su Karla del Ponte i Boris Tadić, na jednoj Vukčević, Tadić, Karla, Vekarić, pa onda opet Vukčević, Karla, Vekarić, pa onda opet Vukčević, Karla, Boris Tadić. Dakle, neverovatno je da su to fotografije koje treba da krase zidove Specijalnog tužilaštva za ratne zločine! Kada je formirano to tužilaštvo i kada je formirano specijalno odeljenje Okružnog suda za ratne zločine i za tzv. organizovani kriminal govorili smo da su ti "specijalci" (tako ja zovem te sudije koje su se prodale za tri puta veću platu od one koju dobijaju njihove kolege u Okružnom sudu u Beogradu) namenski tamo i da su oni tamo da bi izvršavali naloge vlasti. Zato me ne čudi što je pre neki dan gospođa Vida Petrović-Škero rekla da je pravosuđe u haosu zato što nije formirana Vlada (tada još nije bila konstituisana Skupština); kaže, nema Skupštine, nema vlade, pravosuđe je u haosu. Razumela sam da je ona imala problem sa tim što nema vlade, pa nema ko da izdaje nalog pravosuđu. Mislila sam da možda i ne misli tako, ali kada sam danas videla te fotografije po zidovima Specijalnog tužilaštva za ratne zločine onda mi je zaista postalo sasvim jasno o čemu se tu radi. Pitam se samo šta će u nekoj novoj knjizi Karla del Ponte da napiše o tim svojim prijateljima iz tog vremena. Sećate se šta je rekla o svom prijatelju iz 2000. godine, Zoranu Đinđiću – u knjizi "Lov" je napisala da je on od nje tražio da odvede Šešelja u Hag i da ga odande ne vraća. Ovih dana jedan dnevni list je objavio transkripte razgovora iz Lugana od 14. avgusta 2000. godine, znači pre 5. oktobra, kada se Karla del Ponte dogovarala sa Zoranom Đinđićem najpre kako će da hapsi Slobodana Miloševića, a nakon toga Šešelja, pa je onda rekla – sa socijalistima nije lako. "Sa socijalistima će nam biti lako", to je rekao Đinđić, "njih ćemo već nekako da slomimo, ali radikali su opasni". Onda je Karla del Ponte rekla – da, ali sa Šešeljem ćemo imati problem, jer protiv njega nemamo dokaza, moraće vaši pravnici malo da se potrude oko pisanja optužnice, da u tom pravcu bude napisana optužnica. Dakle, sve ovo govorim radi građana Srbije, radi javnosti, jer kada građani prođu Ustaničkom ulicom, kao što smo kolega Jojić i ja danas, ali smo mi ulazili u tu zgradu, pa kada vide one specijalce sa oružjem na gotovs, verovatno misle – ovde se nešto mnogo važno za državu dešava i radi kada na ovaj način tu zgradu čuvaju. Kada ono, šta rade? Čuvaju slike Borisa Broza i Karle del Ponte na zidovima Specijalnog tužilaštva. Naravno, iznenadila sam se da tamo nema i Vuka Draškovića, pošto je u jednom intervjuu pre dve-tri godine Karla del Ponte rekla da ima iskrenog prijatelja u Srbiji i da je taj njen prijatelj Vuk Drašković. Zapravo, ovo ne govorim zato što se iščuđavam, jer čemu može čovek da se iščuđava u državi u kojoj je, recimo, za predsednika Upravnog odbora "Politike", lista starog 150 godina, sa tradicijom, izabrana Sonja Liht. Evo, predlažem budućoj Vladi Republike Srbije, ako će nastaviti tim putem, da recimo za predsednika Upravnog odbora RTS-a postave Natašu Kandić, Sonju Biserko, tako da zaokruže tu svoju delatnost nevladinih organizacija u Vladi. Do sada su nevladine organizacije u Vladi delovale onako iz senke, pokušavali su to da prikriju, međutim, očigledno više nema ni potrebe da se krije, nema ni stida ni srama. Boris Broz uvodi diktaturu preko nevladinih organizacija, preko svojih ljudi u Vladi, tako da, građani Srbije, neka nam je svima bog na pomoći sa ovom vladom koju planiraju da formiraju. U članu 19. radi se o nadležnostima Ministarstva rada i socijalne politike. Predložila sam, u ime poslaničke grupe SRS, amandman gde je predviđeno na koji način bi trebalo regulisati u stavu 2. ovog člana nadležnosti Ministarstva rada i socijalne politike. Radi se o onim nadležnostima za koje ni kada je donošen Zakon o radu nismo mogli da nađemo nijedno opravdanje. Tada smo govorili o tome kako je moguće da nadležnosti rada i socijalne politike budu u nadležnosti Mlađinog ministarstva ekonomije. Ni zdrave logike, ni pravničke logike, ni zdrave pameti da se to spoji, mislim da toga nema na zemaljskoj kugli nigde osim u državi Srbiji. Koji deo socijalne politike, odnosno politike zapošljavanja je Mlađa uzeo u to svoje ministarstvo? To je: zapošljavanje u zemlji i inostranstvu; upućivanje nezaposlenih građana na rad u inostranstvo; praćenje stanja i kretanja na tržištu rada u zemlji i inostranstvu; evidencija u oblasti zapošljavanja; unapređenje i podsticanje zapošljavanja; strategija, program i mere aktivne i pasivne politike zapošljavanja itd. Šta se ovde htelo ovim predlogom zakona? Zaista, pošto sam rekla da nema ni logičnog, ni pravničkog, ni zdravorazumskog obrazloženja za tako nešto, jedino što smo mogli da dovedemo u vezu jeste činjenica da Mlađan Dinkić i na nezaposlenim građanima Srbije preko nekih svojih inostranih ekspozitura uzima neke pare, neku proviziju. Verovatno te nevladine organizacije iz belog sveta daju nekakva sredstva za zapošljavanje u Srbiji, ali to ne može da prođe mimo Mlađana Dinkića. Govorila je juče Nataša Jovanović o amandmanu na član 9. koji se odnosi upravo na to da se iz tog Mlađinog ministarstva (i bivšeg i budućeg, kako stvari stoje) briše ono što je u nadležnosti i što treba da bude u nadležnosti Ministarstva za rad i socijalnu politiku. Zaista je pravo pitanje da li će neko u ovoj državi na pravi način da se bavi politikom zapošljavanja, socijalnom politikom. Što se tiče onoga što su do sada radili gospodin Rasim Ljajić i njegovo ministarstvo, mislim da niko u Srbiji ne može da kaže da je zadovoljan time. Sve što smo mogli da vidimo za godinu dana ministrovanja gospodina Ljajića bilo je nekoliko televizijskih snimaka. Kad pogine neki radnik, padne sa skele pa pogine zato što nema šlem, onda Rasim stavi šlem i prošeta kroz gradilište, slikaju ga, i kaže - od danas svi moraju ovako da šetaju sa kravatom, odelom, šlemom, da ih slikaju, da ih prate kamere. A ko će da im hrani porodice, na to gospodin Ljajić nema odgovora. Očigledno da na to neće imati odgovora ni buduća vlada, ni buduće ministarstvo. Znate, kada usvojite ovakav zakon – obraćam se delu ove buduće koalicije koji se i u izbornoj kampanji i sada u razgovorima povodom formiranja Vlade zaklinjao da će se zalagati za socijalno odgovornu vladu, za povećanje plata, za povećanje zaposlenosti itd. – i kada neko ministra za rad i socijalna pitanja potpuno logično bude pitao zašto je u Srbiji milion nezaposlenih, zašto se ne zapošljavaju, zašto se ne otvaraju nova radna mesta, on će da kaže - ne znam, to moje ministarstvo ne radi. Onda će čovek, recimo, novinar koji se bavi istraživačkim novinarstvom, da uzme ovaj zakon i neće mu pasti na pamet da te nadležnosti traži kod Mlađe u ministarstvu, pročitaće nadležnosti Ministarstva rada i socijalne politike i videće da stvarno ne postoji nadležan organ u državi Srbiji koji se bavi tim osnovnim ljudskim, svakodnevnim problemima. Svi dobro znamo, građani Srbije znaju koliko je problema u oblasti rada i socijalne politike. Takođe znamo i zašto se dešavaju te tragedije kada ljudi rade bez potrebne opreme i bez Rasimovog šlema na glavi. Zato što ljudi moraju da ishrane svoje porodice. Da se razumemo, mi ne zastupamo stav da treba da se radi na crno, da ljudi treba tako da rade, da ljudi ne treba da budu obezbeđeni na svom radnom mestu, naprotiv, ali iza toga mora da stoji država. Ako vi čoveku koji ima 25 godina radnog staža date otkaz... On je, na primer, radio u nekoj lokalnoj samoupravi. Pošto je tamo takođe Mlađa skresao, lokalne samouprave su morale da smanje broj zaposlenih za 10 ili koliko već procenata, a na ime toga su se u ministarstvima namnožili da bi se zadovoljile potrebe svih koalicionih partnera i one vlade, i one prethodne, i one prethodne, a i ove buduće, znači, od 2000. godine do dana današnjeg. U ministarstvima posle svake vlade ima 100 - 300 novih zaposlenih po ministarstvu, a onda to mora da se kreše na nekim drugim korisnicima budžeta. Šta će taj čovek koji je diplomirani pravnik, recimo, ima 25-26 godina radnog staža i ima dvoje dece koja idu u školu, dobio otkaz, nema šanse da dobije posao? On mora da radi težak fizički posao na skeli i ne može da traži od svog poslodavca da mu obezbedi šlem zato što vi, gospodo, imate Zakon o radu koji ste svojevremeno donosili za poslodavce a ne za radnike. I na to smo vas upozoravali, ali nas niste slušali. Naravno, država treba da uvažava i poslodavce kao svoje poreske obveznike, kao ljude koji bi trebalo da doprinose razvoju države, ali smo mi u takvom ekonomski i socijalno teškom stanju, ova država Srbija, da nama radnici, odnosno nezaposleni i penzioneri, kao najugroženije kategorije ljudi u Srbiji a najbrojnije, moraju da budu na prvom mestu. Zašto kažem da neko ne može da traži ni da ga poslodavac prijavi, ni da mu obezbedi šlem? Ne može, zato što će on da mu kaže – ako hoćeš, hoćeš, ako nećeš, hvala i doviđenja, imam ja zakon koji je donela Skupština Republike Srbije, koji kaže da čak iako sam zaposlenog otpustio mimo zakona, iako ga sud vrati na posao, ja ne moram da ga vratim, u obavezi sam da mu dam tri mesečne plate i da ga ne vratim na posao. Ko to od poslodavaca neće da uradi? Uradiće svako. Ako vi zakonom ne skrenete pažnju, odnosno zakonom ne obavežete poslodavce, pa makar taj poslodavac bila i država preko svojih nadležnih organa, onda nemojte da očekujete da će neko da radi u korist svoje štete. Dakle, ako hoćemo da pomognemo da se zaista unapredi socijalna politika, politika zapošljavanja, oblast rada, onda morate da usvojite ovaj amandman i da se zna u čijoj je nadležnosti ta briga. Jer, zaista, Mlađo pored skijališta, pored "Fijata", pored raznih ugovora, uspelih, neuspelih, Bora, uzimanja provizije, pa onda vraćanja zato što mu ipak ne prođe taj posao... Znate, to je veoma teška matematika i nemojte da opterećujete čoveka da on vodi računa još i o radu i socijalnoj politici. On niti ume, niti ima volje. Gospodo, ako vi koji se zaklinjete u tu socijalno odgovornu vladu ne prihvatite ovaj amandman i ostale amandmane SRS-a, ja sad poručujem građanima Srbije – nećete imati socijalno odgovornu vladu, još jednom ste prevareni, imaćete vladu koja će voditi računa o poslodavcima, i to onim sa mnogo para a malo zaposlenih, koja će voditi računa o Mlađi Dinkiću i njegovim pulenima, naravno i ostalima iz kruga diktatora Borisa Broza. Ali, govorićemo pojedinačno o njima kada budemo govorili o predlogu vlade, odnosno mandatara i članova vlade. Sada kada govorimo o zakonu o ministarstvima molim vas, kolege poslanici, zbog onih građana koji su nas doveli u ovaj parlament, a za sve nas, ma kojoj stranci pripadali, glasali su i zaposleni i nezaposleni, i oni koji su dobili otkaze i oni koji veruju da će posle tog otkaza dobiti neki posao, a neće, dakle zbog svih tih građana u obavezi smo da barem mi ovde vodimo računa o njima i zato vam predlažem da ovaj amandman usvojite.Hvala lepo.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, moram konačno da priznam da je moje ime Aleksandra Janković. Nisam ni Aleksandar Janković, niti sam Aleksandra Joksimović koja je bila portparol ove "žute" stranke. Da se vratim na amandman. Amandmanom se predlaže da se u članu 20. Predloga zakona stav 1. briše. Šta je obrazloženje za ovaj amandman? Predloženim amandmanom predviđa se brisanje stava 1. člana 20. Predloga zakona jer se taj stav odnosi na prostorno planiranje, urbanizam, građevinu, građevinsko zemljište, infrastrukturu i komunalne delatnosti, inspekcijski nadzor u oblasti urbanizma itd. a po mišljenju podnosioca amandmana ova oblast mora biti uređena članom 11. Predloga zakona, koji uređuje delokrug rada Ministarstva za infrastrukturu. Zašto je pogrešno, nepotrebno i besmisleno odvajati iz Ministarstva za infrastrukturu oblast prostornog planiranja, urbanizma i građevinarstva? Odgovor je jednostavan ako se krene od osnovne funkcije Ministarstva za infrastrukturu, a to je da upravlja razvojem svih infrastrukturnih sistema, koji su, pogotovo u današnjem vremenu, preduslov i okosnica urbanog i prostornog razvoja svih ostalih, tehnoloških, ekonomskih, socijalnih i ekoloških sistema u celini. Upravljanje razvojem infrastrukturnih sistema obuhvata sve faze i postupke, modele, metode i tehnike upravljanja koje podrazumevaju planiranje prostornog i urbanog razvoja, projektovanje infrastrukturnih sistema i izgradnju infrastrukture, kao i praćenje, održavanje i kontrolu funkcionalnih infrastrukturnih sistema. Po važećem Zakonu o planiranju i izgradnji sve se to odvija kroz oblasti delovanja koje su u Zakonu definisane kao posebni sektori, a to su prostorno planiranje, urbanističko planiranje i građevinarstvo. Izdvajanje ove tri oblasti, sektora delovanja iz Ministarstva za infrastrukturu predstavlja oduzimanje osnovnih instrumenata upravljanja razvojem infrastrukturnih sistema, što znači da će se: 1) izrada prostornih planova infrastrukturnih koridora vršiti u drugom ministarstvu, 2) izrada urbanističkih i regulacionih planova infrastrukture usmeravati i kontrolisati opet u drugom ministarstvu, u sektoru za urbanističko planiranje, i 3) projektovanje infrastrukturnih sistema kontrolisati i realizovati u drugom ministarstvu. Ovog puta je to sektor za građevinarstvo i infrastrukturu. Sve u svemu, Ministarstvo infrastrukture će se svesti samo na praćenje i usmeravanje funkcionisanja postojećih infrastrukturnih sistema, dok će u potpunosti izgubiti bilo kakav uticaj na njihov budući razvoj. Sve prethodno navedeno je osnovni i nezaobilazni preduslov za aktiviranje svih finansijskih sredstava, budžetskih, kreditnih, bankarskih i međunarodnih fondova, jer bez prostornih i urbanističkih planova i projekata infrastrukturnih sistema ne postoje ni uslovi ni mogućnosti za pokretanje ciklusa njihovog finansiranja. Ostaje još jedno otvoreno pitanje, a to je da li ovim odvajanjem dolazi do odvajanja Ministarstva za infrastrukturu i nadležnosti nad javnim preduzećima kao što su Javno preduzeće "Putevi Srbije", Direkcija za vode, Republički geodetski zavod i Republička agencija za prostorno planiranje?
Zahvaljujem. Izvolite, gospodin Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja koleginica je rekla sve vezano za ovaj amandman. Potpuno je jasno da ste želeli da nađete mogućnost kako da zadovoljite svoje apetite. Jasno je da ste jedno ministarstvo koje je jako dobro funkcionisalo u prethodne četiri godine razbili. Najbolje će o tome suditi građani. To je potpuno neprihvatljivo iz svih ovih razloga koje je moja koleginica navela. Gospodo iz vladajuće koalicije, napravili ste jednu prototipsku vladu, prototipska ministarstva. Podsetiću vas da je prototip npr. jedno vozilo koje se prvi put pojavljuje na nekom terenu. Prvi put se u Srbiji pravi ovakva nelogična, nejasna, potpuno ideološki neprihvatljiva koalicija. O ponašanju tog prototipskog vozila, odnosno tih ministarstava i te vlade sudiće građani Srbije. Ne zaboravite da za svaki prototip mora da se da dozvola. Dozvola za prototip je obično šest meseci, tri meseca, zavisi od zakona. Sigurno je da će građani Srbije jako brzo osuditi ovo što vi sada radite. Sigurno će to imati u vidu kada sledeći put budu izbori. Da biste zadovoljili političke apetite, uspeli ste da razbijete jedno ministarstvo koje je toliko dobro funkcionisalo. Naravno, biće tu mnogo problema, ali problemi su vaši. Mi ovim amandmanom želimo još jednom da vam ukažemo da nije pametno to što radite. Mislim da je ovaj amandman apsolutno u redu i da je ovaj predlog koji je kroz amandman dat potpuno prihvatljiv. Ne postoji ni jedan jedini razlog, osim da se zadovolje politički apetiti, da ovo ministarstvo razbijete na više ministarstava. Mislim da ćete ipak prilikom glasanja imati u vidu ovo što je napisano i da ćete podržati ovaj amandman. Naravno, nama kao opoziciji je bolje da vi pravite greške, ali da ne bismo napravili greške kada su građani Srbije u pitanju ipak vas pozivam da podržite ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Janković, izvolite.
Ja sam već napomenula da nisam pravnik, samo psiholog, pa moram da dodam neke rezultate svoje psihološke analize ili bar analize psiholoških motiva onoga ko je ovako bahato i nonšalantno diktirao Predlog zakona o ministarstvima, koji je gospodin Miloš Aligrudić s pravom okarakterisao kao glup, kratak i neustavan, što je bolje nego da je glup, dugačak i neustavan. Saznanja su prilično zanimljiva. Osoba u ulozi predsednika Srbije je pri formiranju prošle vlade imala pik na najboljeg ministra iz prethodne vlade, Velimira Ilića. Zato je, uz obilje emocionalnih ucena, a pošto nije mogao da mu ukine ministarstvo, uložio bitan napor da se to ministarstvo bar preimenuje. Znači, nije Ministarstvo za kapitalne investicije, nego je Ministarstvo za infrastrukturu. Ne može niko da bude kapitalniji u Srbiji od Borisa. Pošto je Tadić sada premijer u senci, on mora da demontira baš Ministarstvo za infrastrukturu, jer ga je Velimir Ilić postavio i trasirao put svom nasledniku, tako da ne mora da izmišlja toplu vodu, nego je dovoljno da radi po smernicama koje su zaista odlično postavljene. To je kao iz vica o Muji i majmunu, kada ih pošalju u svemir. Izvinjavam se, nije nacionalno obeleženo, može da bude i Amerikanac i majmun. Znači, odu u svemir i Amerikanac zove stanicu na Zemlji i pita - šta ja ovde treba da radim. Kaže - ništa, samo hrani majmune i ništa ne diraj. Tako je bilo postavljeno Ministarstvo, da daleko prevaziđe ministrovanje gospodina Ilića i da postavi smernice za buduće generacije ministara daleko unapred. No, kako za naslednika ministra Ilića ne dolazi nestručnjak i nekakva politička marioneta, već iskusan graditelj gospodin Mrkonjić, stvar postaje još dramatičnija, pa se više ne zna da li je ovo Tadićev šamar Velji tako što je odlučio da degradira sve napore koje je on uložio u razvoj ovog ministarstva, ili je to šamar gospodinu Mrkonjiću kome se poručuje da će biti ministar za infrastrukturu bez portfelja. Pošto je zaista potrebno da neko zaustavi siledžijske i nacističke ambicije "žutog" zakonodavca, podneli smo ovaj amandman i očekujemo da ga prihvate svi razumni ljudi iz ove leve koalicije. Ne može baš uvek lični interes dva ambasadora i tri tajkuna da bude iznad interesa naroda, a u interesu naroda nije da ima vladu koja će služiti interesima Amerike. Inače, dobra vest je da smo mi iz opozicije sprečili Tadića da na današnji dan za poklon Manteru pruži novu vladu u Srbiji po američkoj meri. Loša vest je da će on gledati da istu tu vladu ozvaniči ili na dan kada je Srbin udario na Srbina, a možda i 13. jula, na dan nezavisnosti Crne Gore. Šta će, čovek je u duši Crnogorac. Valjda zato u Podgorici još uvek sedi Zoran Lutovac kao ambasador Srbije u Crnoj Gori. Nije smešno, gospođo, vrlo je tragično. Za vašu informaciju, u Podgorici kao ambasador Srbije u Crnoj Gori još uvek sedi Zoran Lutovac, čovek koji je manje ambasador Srbije u Crnoj Gori, a više član glavnog odbora DS-a i ide na prijeme sa predstavnicima DPS-a, iako je ministar inostranih poslova Crne Gore u "Vijestima" izjavio da će Crna Gora priznati nezavisnost Kosova. Interesantno. Da je sreće, pa da Tadić bude predsednik Crne Gore, možda bi Srbija konačno dobila nacionalno odgovornu vlast.
Za reč se javio gospodin Dragan Jovanović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege su već govorile o potrebi da se prihvati amandman gospodina Srđana Spasojevića i da Ministarstvo za infrastrukturu u novoj vladi Srbije ima one ingerencije koje ima Ministarstvo za infrastrukturu u ovoj još uvek aktuelnoj i odlazećoj vladi. Zašto je ovo potrebno? Potrebno je iz mnogo razloga. Ja ću dati samo tri uporedbe kojima se može ukazati na to da će prema novom Predlogu zakona o ministarstvima sadašnje Ministarstvo za infrastrukturu, koje će, kako čujemo, voditi gospodin Mrkonjić, imati za jednu trećinu manje ingerencija nego što je imalo Ministarstvo za saobraćaj i veze koje je u vladi dr Zorana Đinđića vodila gospođa Rašeta. Gospodo poslanici, u ovoj skupštini na ratifikaciju čekaju krediti u iznosu od 320 miliona evra samo za putnu infrastrukturu Srbije. Kako će sutra Ministarstvo za infrastrukturu, koje će voditi gospodin Mrkonjić, uspeti da realizuje ta sredstva ako mu vi vašim zakonom o ministarstvima oduzimate ingerencije da pod svojim nadzorom ima plansko-tehničku dokumentaciju? To bi isto bilo, evo ovde je moj kolega gospodin Stevanović, kao kada bi nama u opštinama i gradovima iz opštinske uprave izuzeli odeljenje za urbanizam. Gospodo draga, imali smo te primere. Pokazalo se da nije dobro ako se mešaju nadležnosti. Ako sutra treba da pravimo autoputeve, da osposobimo koridore i ako hoćemo da imamo efikasnost, zašto se onda ovo čini? Ako su gospoda iz DS-a imala personalne primedbe na rad ovog ili onog ministra, pa ne morate ubijati čitavo ministarstvo. Nije poenta u tome da li će neko poimence biti ministar jednog, drugog ili trećeg ministarstva. Poenta je u tome da jedno ministarstvo, a naročito Ministarstvo za infrastrukturu koje je vrlo bitno svakom građaninu Srbije, bez obzira na to u kom delu Srbije živi, mora imati ingerencije. Zbog toga pozivam kolege poslanike iz koalicije okupljene oko SPS-a – gospodo, podržite ovaj amandman. Ovaj amandman je životno potreban da sutra Ministarstvo za infrastrukturu može da realizuje projekte za koje je uslove napravilo ministarstvo koje je vodio Velimir Ilić. Podržite ovaj amandman u danu za glasanje, jer će on stvarno doprineti da sutra Ministarstvo za infrastrukturu funkcioniše mnogo bolje.
Za reč se javio gospodin Mojsilović Radoslav.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovim Predlogom zakona o ministarstvima predlagač jasno pokazuje da se prilikom pisanja ovog zakona nije rukovodio interesima građana države i društva, već mu je ideja vodilja isključivo bilo zadovoljavanje apetita političkih stranaka koje čine vladajuću većinu, kao i zadovoljavanje interesa uticajnih pojedinaca iz tih političkih partija. Svedoci smo toga da ti apetiti u poslednjih nekoliko dana enormno rastu, pa se postavlja pitanje da li će ova, ovako zamišljena, nakaradna vlada uopšte biti i formirana. Izdvajanje nadležnosti Ministarstva za infrastrukturu je nelogično, ali, kao što su kolege iz Srpske radikalne stranke u prethodnom periodu govorile, vi ste se sa logikom odavno posvađali. To je za vas sasvim normalno. Nadam se da će ovaj amandman koji je gospodin Srđan Spasojević podneo u ime poslaničke grupe DSS - NS biti usvojen, jer je Velimir Ilić u prethodnom periodu toliko dobro ustrojio ovo ministarstvo da u budućnosti može da ga vodi i dete od 10 godina. Na kraju, završiću metaforički, Ministarstvo za infrastrukturu prerasta u vrhunsko vozilo bez volana - nemogućnost da upravlja, bez točkova - nemogućnost da se razvija, i bez goriva - nemogućnost da dođe do finansijskih sredstava, odnosno prerasta u karoseriju koja će stajati u mestu ili, bolje rečeno, u praznu ljušturu.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. (Vjerica Radeta, sa mesta: Niste pitali da li ima još neko na član 20. Srđana Spasojevića.) Po prethodnom amandmanu? Izvinite, poslaniče.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština sjedinjavanja sadržine određenih ministarstava iz prošlog saziva u ovom sazivu je jasna. Dakle, ona ministarstva za koja se zna unapred da će da ih vodi DS, koja imaju najveće izvore prihoda, stavljaju se u delokrug rada onog ministarstva gde je određeni ministar već prepoznatljiv. Da bih vam ilustrovao ovu činjenicu navešću samo dva segmenta koja se kose između jednog i drugog ministarstva, zbog čega je ovaj amandman faktički napisan, a to je da se spoje ministarstvo za infrastrukturu i sadašnje ministarstvo prostornog planiranja. Prvo, da bi prostorno planiranje moglo da se nazove ministarstvom mora da ima opisan delokrug svog rada. Ovde to nije opisano. Prostorno planiranje je jedna celina urbanizma koja definiše gde će i za koje namene građevinsko zemljište da bude predisponirano. Da bi gradsko građevinsko ili obično građevinsko zemljište bilo realizovano ili izgrađeno, da bi dobilo upotrebnu dozvolu, ono mora da prođe plansku dokumentaciju ili prostorno planiranje. U ovom delu se navodi dosta toga što nema veze sa prostornim planiranjem. Radi građana moram citirati određene delove ovog teksta. Kaže se ovako: "Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: prostorno planiranje i urbanizam; utvrđivanje uslova za izgradnju objekata", što nema veze sa prostornim planiranjem, "uređivanje stambenih odnosa i stambenog poslovanja; građevinarstvo; građevinsko zemljište; komunalnu infrastrukturu i komunalne delatnosti...". To je kontradiktorno i sa ovim što ste napisali u trećem ili četvrtom redu u pasusu o Ministarstvu za infrastrukturu, u kome se kaže da "Ministarstvo za infrastrukturu obavlja poslove državne uprave u oblasti", pa se sada nabraja - železničkog, drumskog itd., i dolazimo do sistema saobraćaja, zatim, preuzima obligacione odnose, inspekcijski nadzor, izuzev inspekcijskog nadzora u oblasti vazdušnog saobraćaja, strategiju razvoja saobraćaja, planove razvoja i izdaje upotrebne dozvole za saobraćajni objekat i infrastrukturu. Ako ovo Ministarstvo za infrastrukturu izdaje upotrebnu dozvolu, a ministarstvo prostornog planiranja nije pronašlo taj objekat, kome će se žaliti Ministarstvo za infrastrukturu ako ima u nadležnosti obligacione i svojinske odnose? Štaviše, na strani 4. piše, kada je u pitanju Ministarstvo pravde, ko je zadužen za obligacione odnose. Kome će se žaliti bilo koja institucija koja napravi objekat, a ne uđe u plansku dokumentaciju ili u plansko planiranje za nelegalizovan objekat? Kako će se rešavati stambeni odnosi ili stambena pitanja ako se podele zona izvrše, recimo, planom detaljne regulacije na jedan način, a generalnim urbanističkim planom na drugi način? Svi smo svedoci da je građevinska mafija koja hara Srbijom upravo u rukama Demokratske stranke i da stan čija izgradnja košta 500 - 600 evra možete prodati po ceni od 1.500 do 2.000 evra po kvadratu. Ono što je suština ovoga jeste da je izvor prihoda Demokratske stranke, i ovog budućeg ministra, upravo građevina. Prostorno planiranje nema veze sa gradnjom. Građevina je ta koja donosi novac. Vi sami znate da su prostorne celine neki put pravljene tako da se uklope u one objekte koje je neki tajkun iz DS-a već napravio i onda se kaže da se on uklapa u prostornu celinu, zemljište je privedeno nameni, može da mu se odobri legalizacija. Tih primera smo imali i u Beogradu i u Srbiji. Zato građani Srbije treba da znaju da je ovo ministarstvo koje je odsečeno od Ministarstva za infrastrukturu napravljeno samo zbog izvora prihoda za neka buduća vremena, pri čemu se ministar već unapred zna.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ćemo u okviru ovog amandmana i uopšte u okviru predloga novih ministarstava morati da pronađemo ili da damo nadležnosti postojećim ministarstvima za određene probleme sa kojima se suočavamo. Ovde očito postoji problem kada je u pitanju ovo "žuto preduzeće"... Dobro je što stiže gospodin Oliver Dulić da i on čuje šta se sve dešava. Ili mi to da uradimo ili da se vi doregistrujete za trgovinu i ostale stvari, ili da se ispišete, da mi tražimo da vas ispišu iz registra političkih stranaka, jer ne možete istovremeno da se bavite i trgovinom i politikom. Ili vi obmanjujete građane Srbije, odnosno obmanjujete i sopstveno članstvo. Ja sam već jednom prilikom naveo na koji način zloupotrebljavate svoj položaj, posebno kada su u pitanju izbori. Pitanje je koliko miliona evra je Demokratska stranka uložila u kupovinu životnih namirnica koje je pakovala u pakete i delila najugroženijim građanima Srbije. Zašto se služite lažima? Ako hoćete da se bavite tim časnim humanitarnim pozivom, zašto se ne bavite njime? Zašto obmanjujete? Kada smo došli do podataka da je jedan od šlepera... Gospodine Duliću, treba ovo da saslušate, ovo bi na Glavnom odboru bilo interesantno pitanje koje treba da postavite, da vidite stvarno dokle ćete i na koji način. Tražićemo izmene i dopune zakona kada je ovo u pitanju. Kako je moguće da šaljete robu... Zapisnik je sačinilo Ministarstvo unutrašnjih poslova, direkcija policije i Policijska uprava u Zrenjaninu, izveštaj sačinio viši policijski inspektor Vladimir Vasić, službena isprava, nema laži, nema prevare, nema kao kod vas, kaže - šaljemo u Gerontološki centar 4.154 paketa. U kojoj to bolnici ima toliko pacijenata? Da li imate imalo obraza? Na šta ovo liči? Kao što ste u Niš za distrofičare poslali 8.000 paketa, a mi utvrdili da u Niškom okrugu ima ukupno 500 i nešto invalidnih lica. Vrednost - 1.874.483,36 dinara. Ono što moram da pohvalim, policija je tom prilikom izvršila pregled, kaže - nisu pronađeni predmeti krivičnog dela, kao ni predmeti čije je držanje zabranjeno. U nekim vremenima, da su oni to tražili, našli bi i te kako i zabranjenih sredstava. U tom pogledu ste se nešto popravili. Ovo je apsolutno nedozvoljeno. Vi obmanjujete, vi kradete izbore. Na ovaj način vi kradete izbore, varate građane Srbije, varate ostale učesnike na izborima. Kako je moguće da uz pomoć paketa pokušavate da dobijete glasove građana Srbije? Na šta to liči? Zar niste u stanju i sposobni da u fer političkoj utakmici... Jeste? Zašto se služite ovim sredstvima? Koliko miliona evra ste potrošili da biste kupili glasove građana Srbije koje ste doveli u ovu poziciju? Nemojte da prevrćete očima. Znate li vi koliko je gladnih građana koji su zbog tog jednog paketa koji vredi pet evra u stanju i da prodaju svoj glas? Zašto da vam verujemo da ste se zadržali samo na paketima hrane? Koliko ima informacija da dajete i pare glasačima prilikom izbora? Nemojte da se pravite ni ludi ni naivni. Znate vi dobro. Postavlja se još jedno pitanje – da li ste predali izveštaj Odboru za finansije o utrošenim sredstvima za kampanju? Mi ćemo proveriti. Tražili smo sve zvanične podatke za jedan broj šlepera koje smo uspeli da otkrijemo. Nemojte sada da se dogovarate. Imaćete prilike kada se završi sednica. To pitanje postavite na Glavnom odboru, da se vidi da li ste vi ova sredstva prijavili i kako ste do ovih sredstava došli. Ovde se kaže: kupac - pokrajinski odbor Demokratske stranke za Vojvodinu. Ovo je samo deo za Vojvodinu. A onda se hvalite rezultatima. Kako vas nije sramota? U mišju rupu treba da se sakrijete. Vi nekome da pomenete ubuduće da krade izbore ili bilo šta, sram vas bilo. Trebalo bi da vam zabrane politički rad zbog ovoga što radite. Da znate da će ovo vreme definitivno da se završi, da ćete morati na izbore da idete kao i sve druge političke stranke, a ne da zloupotrebljavate pare od tajkuna ili one koje ste na drugi način stekli da biste na takav način obezbedili sebi neki višak glasova.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nešto o amandmanu koji sam podneo na član 20, moram da iznesem svoj lični utisak koji se odnosi na izlaganje narodnog poslanika Arsenovića, ako se ne varam, iz PUPS-a. Ja zaista poštujem godine gospodina Arsenovića i ne pada mi na pamet da dovodim u pitanje njegovo pravo kao narodnog poslanika da podnese amandman na bilo koji član Predloga zakona o ministarstvima, ali meni je zaista neshvatljivo da neko ko potpiše Predlog zakona o ministarstvima u svojstvu predstavnika predlagača posle nekoliko dana izađe za govornicu Skupštine Srbije i kaže, gnevnim tonom, kako nije prihvaćen njegov amandman, kako je to nepovoljno za one na koje se amandman odnosi itd. Pa, gospodine Arsenoviću, vi ste potpisali Predlog zakona o ministarstvima i iz vašeg današnjeg izlaganja ja mogu da izvučem samo jedan jedini logičan zaključak, kao i svi oni koji prate današnju sednicu Skupštine Srbije, a to je da ste vi, u stvari, ovo potpisali ne znajući šta potpisujete, da niste znali kakva je prava sadržina Predloga zakona o ministarstvima. Evo, i gospođa Vjerica Radeta je došla do istog zaključka do kojeg sam došao i ja. Vama se izgleda jako žurilo da što pre sastavite Vladu, da vi u toj vladi imate svoje predstavnike. Neko drugi je napisao Predlog zakona o ministarstvima, to mogu da garantujem, vama je to dato na potpis i sada kada ste malo počeli da čitate Predlog zakona o ministarstvima videli ste da to baš nije u skladu sa vašom ideologijom i sa vašim shvatanjem prava penzionera, vojnih osiguranika itd. Mislim da nema razloga da gospoda iz PUPS-a budu gnevna zato što Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman gospodina Arsenovića. To su njihovi koalicioni partneri, to su ljudi koji će sa njima da prave socijalno odgovornu vladu i da poboljšaju položaj, između ostalog, i penzionera. Dakle, gospodine Arsenoviću i vi gospodo iz PUPS-a, nema razloga da budete ljuti, to su vaši koalicioni partneri i ja sam ubeđen da oni vama, vašoj partiji i ljudima koje vi predstavljate žele sve najbolje. Što se tiče samog amandmana koji sam podneo na član 20, tražim da se u stavu 2. posle reči "obezbeđivanje materijalnih i drugih uslova za realizaciju tih programa" dodaju reči "posebnog programa prerade otpadnih voda i komunalnog otpada". Problem otpadnih voda u Republici Srbiji je evidentan. Taj problem je veliki i taj problem će iz dana u dan biti sve veći. Principijelni je i ideološki stav Srpske radikalne stranke da u okviru ministarstva koje se bavi ovom problematikom posebna pažnja mora da se posveti preradi otpadnih voda. Voda je danas resurs koji je podjednako važan kao nafta. Futurolozi predviđaju da će vode u budućnosti, zdrave pijaće vode, biti sve manje i manje, da će se čak regionalni i lokalni ratovi sve više voditi ne zbog nafte, ne zbog zlata, nego baš zbog vode. Mi u Republici Srbiji, hvala bogu, imamo još uvek dovoljno kvalitetne pijaće vode, ali takođe je činjenica da se ti resursi vode smanjuju, između ostalog, i zbog povećanja otpadnih voda koje idu u vodotoke. Zaista je neophodno da se u okviru Ministarstva za zaštitu životne sredine posebna pažnja posveti sprovođenju programa prerade otpadnih voda i komunalnog otpada i da Ministarstvo obezbedi potrebna sredstva za obezbeđivanje sprovođenja tih programa koji se odnose na preradu otpadnih voda. Takođe, podneo sam amandman na stav 3. člana 20. da se brišu reči "Agencija za zaštitu životne sredine, kao organ uprave u sastavu Ministarstva za životnu sredinu i prostorno planiranje". Srpska radikalna stranka je od 2001. godine ukazivala na to da je u Republici Srbiji iz godine u godinu, iz dana u dan sve veći broj nekih fantomskih organizacija koje ste vi nazvali, verovatno po uzoru na srodne američke institucije, agencijama. Pravnici su imali dosta problema sa tim da daju nekakvu pravnu definiciju šta su to agencije. Ako analiziramo naše pravne propise možemo da dođemo do zaključka da postoje, odnosno da su postojale tri vrste agencija: neke agencije su poslovale u skladu sa Zakonom o javim službama; neke agencije su poslovale kao tzv. posebne ili upravne organizacije i neke su bile, zamislite, samo javne agencije. Vi ste, ako se ne varam, 2005. godine doneli Zakon o javnim agencijama i onda ste rekli da je javna agencija - agencija. To je jedna logički i pravnički nakaradna definicija i sada imate jednu kategoriju agencija koje ne možete nikako drugačije da definišete, nego jednostavno da kažete - to su agencije u smislu Zakona o javnim agencijama. Niko živi ne zna šta te agencije rade, kakva je korist za građane Srbije od tih agencija, ali, na vašu veliku sreću, tih agencija ima. Vi ste u tim agencijama uposlili vaše partijske kadrove, trošite budžetska sredstva. Nikakve rezultate te agencije nisu dale, ali, evo, vi ste uspeli da zadovoljite jedan broj vaših partijskih drugova, odnosno funkcionera. Ako bi se usvojio ovaj predlog zakona o ministarstvima, mi bismo dobili četvrtu kategoriju agencija, a ovoga puta to je agencija kao organ uprave u sastavu Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja. Dakle, u Republici Srbiji postojale bi četiri vrste agencija. Samo da vas podsetim, prošle godine kada ste donosili Zakon o ministarstvima, zamislite, to je bilo "davne" 2007. godine, vi ste takođe u okviru jednog ministarstva predvideli Agenciju za zaštitu životne sredine. Ali, da li usled tehničke omaške, da li zbog neznanja, vi ste tu agenciju definisali kao organ u sastavu Ministarstva, ako se ne varam, nauke i zaštite životne sredine. Dakle, propustili ste da kažete kakav organ; ostalo je samo "organ". Ljudi koji je trebalo da primenjuju Zakon o ministarstvima bili su u mukama da definišu šta u stvari znači ta agencija, kakva je njena pravna priroda i u koju kategoriju državnih organa ta agencija spada, jer ste jednostavno za nju rekli da je organ, ni da li je organ uprave, ni da li je izvršni organ, pravosudni organ, tehnički organ, ništa, jednostavno - organ. Tako je ostalo do današnjeg dana. Vi sada predlažete, jer ste se verovatno dosetili da to tako nije bilo dobro, da ova agencija za zaštitu životne sredine treba da bude organ uprave u sastavu Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja. Sada vas ja pitam šta će vam paralelizam institucija na istom državnom, pravnom i političkom nivou? Ima li igde u svetu primera da se na nivou jedne države obrazuje jedno ministarstvo koje se zove tako i tako, a da onda u okviru tog istog ministarstva obrazujete agenciju koja ima identičan naziv? Vi ste u članu 20. predvideli da postoji Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja, a u stavu 3. je agencija za zaštitu životne sredine. Zaista, i pored najbolje volje, nisam mogao da shvatim kakva je to suštinska razlika između Ministarstva životne sredine i agencije za zaštitu životne sredine. Da ste Predlog zakona pisali na brzinu, da ste ga pisali nestručno, da ste ga pisali vođeni željom da što pre sednete u ministarske fotelje koje su vam toliko drage, evo očitog primera: vi ste čak zaboravili i na terminologiju, na obavezu da jedan normativni akt mora da bude i terminološki usklađen. Ministarstvo ste nazvali Ministarstvom životne sredine, i gospodin Tomislav Nikolić vam je juče rekao da sa čisto jezičkog aspekta taj naziv nije dobar, a samo nekoliko stavova kasnije ste agenciju nazvali - Agencija za zaštitu životne sredine. Zašto tako niste nazvali i Ministarstvo, nego vam je Ministarstvo životne sredine, što je jedan potpuno besmislen naziv, a agencija vam je - za zaštitu životne sredine? Čitajući nadležnosti ove agencije nisam mogao da shvatim koji su to motivi nagnali predlagača ovog zakona da pored Ministarstva životne sredine obrazuje još i agenciju za zaštitu životne sredine, kada i jedna i druga institucija, praktično, rade isti posao, odnosno vrše poslove državne uprave u istoj oblasti društvenog života koja bi trebalo da se zove zaštita životne sredine. Mislim da ni aktuelni ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a znamo da je on sjajan pravnik, to je dokazao... Kada biste ga sada pitali koliko ima agencija u pravnom sistemu Republike Srbije, šta te agencije rade, sumnjam da bi mogao da vam da ispravan i tačan odgovor. Ova agencija za zaštitu životne sredine koju predviđate očigledno neće služiti ničemu drugom nego da u tu agenciju ponovo zaposlite vaše partijske drugove i da trošite budžetska sredstva. Vi ste u Predlogu zakona o ministarstvima u okviru obrazloženja predvideli glavu četiri, koja glasi ovako: "Finansijska sredstva potrebna za sprovođenje zakona". Čovek bi pomislio da ćete tu da elaborirate iz kojih izvora ćete obezbediti sredstva za sprovođenje ovog zakona, kad ono samo jedna jedina rečenica, zaista genijalna, pročitaću je: "Finansijska sredstva potrebna za sprovođenje zakona biće obezbeđena u Budžetu Republike Srbije". Budžet Republike Srbije, to dobro znaju gospođa Jorgovanka Tabaković i ekonomisti iz Srpske radikalne stranke, a nadam se da znate i vi, ali ćutite, valjda vas je sramota što ste predložili ovako nešto, jeste jako kompleksna kategorija, ima čitav niz budžetskih prihoda, budžetskih pozicija, stavki itd. Ako se ne varam, gospođa Tabaković će da me ispravi ako grešim, a mislim da ne grešim, u Zakonu o budžetskom sistemu stoji obaveza predlagača zakona, bez obzira na to ko je, da li je Vlada, da li su narodni poslanici, da li su građani Republike Srbije, ako predviđate izdatke iz budžeta, a očigledno je da su enormni budžetski izdaci neophodni za sprovođenje ovakvog zakona, vi morate da navedete tačno iz kojih izvora će biti obezbeđena budžetska sredstva za rashode koji nastanu u sprovođenju tog zakona. Ni jedne jedine rečenice o tome. Napisali ste samo jednu bednu rečenicu koja ne znači ništa – da ćete finansijska sredstva obezbediti u budžetu Republike Srbije. Pri tome ste, zamislite, reč "budžet" napisali velikim slovom. Uopšte ne sumnjam da ćete vi obezbediti budžetska sredstva. Evo, i gospodin Todorović je sjajno pokazao kako vi obezbeđujete sredstva i iz budžeta Republike, iz budžeta pokrajine, iz budžeta opštine i od vaših tajkuna itd. Dakle, ne sumnjam u to da će svi oni koje ćete da zaposlite u svim tim silnim agencijama, svim tim silnim ministarstvima uredno dobijati plate, apanaže, da ćete ih slati na službena putovanja, da ćete iznajmljivati automobile po ne znam ni ja koliko hiljada evra itd. Postavlja se jedno logično pitanje - da li je to u skladu sa interesima građana Republike Srbije, kakvu stvarnu korist će oni videti i od ove agencije za zaštitu životne sredine i od svih vaših agencija i da li ima granice u vašem potpuno neracionalnom trošenju budžetskih sredstava? Meni je žao što nisam poneo taj papir, ali biće prilike da vam pokažem kakva su uporedno-pravna iskustva u finansiranju državne uprave. Verujte mi, iskustva od 2000. godine su poražavajuća za Republiku Srbiju. Vi ste uspeli da sahranite nekoliko država: SRJ, državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Zahvaljujući vašoj politici, država nam je sve manja i manja, ali zato državna administracija cveta, iz godine u godinu je sve veći broj agencija, ministarstava, posebnih organizacija, državnih službenika itd. Zaista će neko postaviti pitanje kako vi pišete predloge zakona, kako trošite budžetska sredstva i neko će zaista morati da vam postavi granicu u svemu tome. Naravno, vama nije teško da zaključite, granicu će vam postaviti SRS i građani Republike Srbije već na sledećim izborima.
Pre nego što dam reč po Poslovniku, samo da podsetim članove Odbora za ravnopravnost polova da je konstitutivna sednica u 14.00 časova u Plavom salonu. Isticanje povrede Poslovnika, narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, reklamiram povredu Poslovnika i to član 226: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine" i da ne nabrajam dalje. Meni je žao što je gospodin Dulić upravo sada izašao, jer sam iskoristila trenutak kada je bio ovde da postavim pitanje, odnosno da tražim odgovor na nešto što su pokrenuli poslanici SRS-a i DSS-a. Naime, prema dogovoru o tome ko će predsedavati kojim skupštinskim odborom, mesto predsednika Odbora za trgovinu i turizam je pripalo opoziciji. U dogovoru opozicije to je pripalo Demokratskoj stranci Srbije. Učesnik u tim razgovorima bio je gospodin Dulić i zbog toga je meni bilo važno da sada kada su svi akteri ovde dobijemo informaciju šta se dešavalo, jer je posle konstituisanja to mesto pripalo predstavniku stranke G17. Znam da aktuelni ministar gospodin Dinkić voli skijališta, plivališta i sve ostalo, slažem se i sa konstatacijom gospodina Todorovića da voli pare, ali vidim da je isti taj resor ostao kod njega i vidim da i skijališta i plivališta ostaju u njegovoj nadležnosti. Isto tako znam da voli i turizam, jer znam da je po Staroj planini... Kao neko ko se bavi ekologijom i zaštitom životne sredine dobila sam informacije od organizacija koje štite životnu sredinu da je gospodin Dinkić sa svojim saradnicima napravio ršum po Staroj planini i da je ugrozio mnoge biljne i životinjske vrste gore, da je gradio na prostorima koja su tresetišta i koja nikako ne treba da budu mesto gde se gradi, tako da vidim da sada to mesto pripada onima koji se turizmom bave na taj način. Prosto bih volela da poslanička grupa DSS-NS dobije informaciju o tome kome pripada mesto predsednika tog odbora.
Pitanje je već postavljeno u prepodnevnom delu i dat je odgovor da će biti preneto predsednici, tako da ćete dobiti informaciju u toku današnjeg dana. Narodni poslanik Milan Avramović, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 225. Naime, želim da se informišem šta je do sada uradila Agencija za zaštitu životne sredine i da postavim određena pitanja kako bih mogao da se uklopim u ovaj amandman, pošto za njega nisam imao dovoljno vremena. Prvo želim da podsetim da sam bio član skupštinskog odbora za zaštitu životne sredine u prethodnom mandatu i da na mnoga pitanja koja sam postavio nisam mogao da dobijem odgovor, što nije ni čudo jer je predsednik tog odbora bio iz LDP-a, Čedomir Jovanović. Zbog toga koristim ovu priliku da dobijem neke odgovore na osnovu člana 225. Dakle, 2003. godine pokojni premijer Đinđić je poklonio sveže nuklearno obogaćeno gorivo, a za taj poklon do danas se ne zna ni kome je otišao, ni u kom pravcu, ne postoji nijedan pisani trag. Podsetiću vas, pošto sam iz Beograda pričaću konkretno o tom najvećem problemu u Beogradu, da u Institutu Vinča postoji jedan nuklearni reaktor koji ne radi već petnaestak godina, da je za njega to sveže obogaćeno gorivo bilo pripremljeno u bazenima pored samog reaktora. Godine 2003. to gorivo je nestalo u nepoznatom pravcu. Pošto ne znamo gde je to, koristim priliku da pitam u kom pravcu je otišlo to gorivo, s obzirom na to da ono vredi između 100 i 200 miliona dolara, jer nema tržišnu vrednost i ne može se kupiti, a recimo znamo da Nemci pored Minhena imaju isti reaktor kao što je onaj koji koristimo mi, na tešku vodu, i da bi vrlo rado platili za to gorivo popriličnu sumu. Druga stvar, pošto je u pitanju Agencija za zaštitu životne sredine, koja svakako ne treba ni da postoji jer ništa ne radi, u samom Institutu Vinča postoji odlagalište za nuklearni otpad. Mi smo danas imali priliku da pročitamo u medijima da je pre nekih mesec dana, faktički, petnaest dana pred predizbornu tišinu, jedna mađarska firma organizovala prevoz radioloških igala sa Onkološkog instituta u Novom Sadu u Institut Vinča, u najvećoj tajnosti. Moram da vam kažem da je to bilo u organizaciji gospođe Uranije Kozmidis-Luburić iz G17 plus. Ona je, u saradnji sa ovom mađarskom firmom, sa gospodinom Ištvanom Bikitom organizovala prenos ovog radiološkog otpada. Taj otpad je smešten u Institut Vinča, na samoj periferiji grada. Taj otpad nije zaštićen ni danas. I radioaktivni otpad od NATO bombardovanja koji je donet sa juga Srbije smešten je u burad, koja cure, u samom Institutu Vinča. Postavljam Agenciji za zaštitu životne sredine pitanje šta je uradila po tom pitanju da zaštiti glavni grad jedne zemlje? Ako nije u stanju da zaštiti glavni grad, kako bi zaštitila životnu sredinu u manje urbanoj sredini? Hoće li još uvek taj ... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.)
Molim službu da stenogram onoga što je narodni poslanik Milan Avramović izgovorio, a po članu 225, prosledi Agenciji za životnu sredinu. Član 225. se koristi, po dobrom običaju, dosta široko. Molim poslanika da ne dobacuje iz klupe, pošto je to kršenje Poslovnika, a savet je uvek dobrodošao, pogotovo ako je pametan. (Dragan Todorović: Ovaj je najpametniji.) Poslanik još uvek dobacuje i ulazi u zonu da bude upozoren da može da mu se izrekne opomena. Dakle, članovi 225. i 226, po dobrom običaju ustanovljenom prošle godine, koriste se za dobijanje reči po povredi Poslovnika, pri čemu povrede Poslovnika nema. I, da ne bi bilo zabune u stenogramu, kao što može da bude zabune u stenogramu pošto reč dobijaju poslanici koji nisu registrovani u sali, molim vas da u stenogram uđe da je narodni poslanik Milan Avramović viđen u sali, da je govorio za govornicom, a tekst njegovog pitanja da se prosledi Agenciji za životnu sredinu. Narodni poslanik Dragan Todorović i pored upozorenja dobacuje i stvarno je pred uslovom ... Narodni poslanici koji dobacuju iz klupe biće upozoreni, piše otprilike na istom mestu na kome tumačimo dobijanje reči po članu 225. i članu 226. Određujem pauzu do 15.05 časova. Nastavićemo rad amandmanom koji je na član 20. podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Reč je, povodom povrede Poslovnika, tražio Jovan Palalić. [[Posle pauze – 15.05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu raspravom o pojedinostima. Na početku popodnevnog dela rada obaveštavam vas da ćemo rad nastaviti i posle 18 časova, sve do okončanja ove tačke dnevnog reda. U prepodnevnom delu rasprava je zastala na amandmanu koji je na član 20. podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke je iskoristila svoje vreme. Narodni poslanik Jovan Palalić se javio ističući povredu Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, ističem povredu člana 226. "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem čelu se nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika." Želim ponovo da istaknem da smo više puta u toku prepodnevne rasprave isticali da je grubo prekršen dogovor o podeli rukovođenja odborima kao radnim telima Narodne skupštine. Konkretno govorim o dogovoru da predsednika Odbora za trgovinu i turizam treba da daju predstavnici opozicije. Mi smo, evo, do 15 časova uporno insistirali da nam neko da to objašnjenje. Nemoguće je da se na početku saziva na taj način krše dogovori. Mislim da je uspostavljena dobra praksa u prethodnom periodu da se predstavniciopozicije nalaze na čelu pojedinih odbora. Naši predstavnici, predstavnici opozicije, i Demokratske stranke Srbije - Nove Srbije i Srpske radikalne stranke, došli su na konstitutivnu sednicu u ubeđenju da će predsednik Odbora biti iz DSS-a, da bi se na samoj sednici Odbora desilo da predstavnici većine izglasaju za predsednika Odbora predstavnika vladajuće većine iz G17 plus. Molim vas da se ova tema okonča i da neko izađe i da obaveštenje zbog čega je došlo do kršenja tog sporazuma koji je uspostavljen ovde u Narodnoj skupštini o podeli nadležnosti tj. rukovođenja odborima Narodne skupštine. Mi smo već nekoliko dana imali problem što se tiče funkcionisanja i rada odbora. Ako je to problem u Narodnoj skupštini na početku ovog saziva da odbori ne funkcionišu ili se krše dogovori, onda je potrebno da se sazove sastanak kod predsednika Narodne skupštine sa šefovima poslaničkih grupa i da se ova tema raspravi. Mi od ovoga nećemo odstupiti dok ne dobijemo odgovor, što pre, zašto je dogovor o predsedavanju Odboru za trgovinu i turizam prekršen. S obzirom na to da je konstituisanje odbora u toku i da je veoma sporo, može se desiti narednih dana da takvi sporazumi budu prekršeni i da predstavnici opozicije budu uskraćeni za prava koja im pripadaju po broju mandata u Narodnoj skupštini. Gospođo predsedavajuća, molim vas da što pre date obaveštenje, a predstavnici naše poslaničke grupe će se i dalje javljati po Poslovniku dok obaveštenje i objašnjenje o ovom pitanju ne dobijemo. Hvala.
Ovo je treće isticanje zahteva za objašnjenje. Rekla sam da je poruka predsednici Narodne skupštine preneta. Pošto se radi o političkom dogovoru a ne o poslovničkoj materiji, ostaje da ona iskoristi svoje pravo i da se na sastanku sa predsednicima poslaničkih grupa dogovori o tome šta je bio, šta jeste i šta treba da bude politički dogovor poslaničkih grupa. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, povodom povrede Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine govori o danima i vremenu rada Narodne skupštine i glasi: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18.00 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik saopštava narodnim poslanicima." Mi danas radimo, iako je, faktički, neradni dan - petak. Gospođo Čomić, upravo ste rekli da se rad produžava i posle 18.00 časova. Dakle, i jedno i drugo je po Poslovniku nesporno, ali nedostaje ono što nismo čuli ni juče ni danas, a to je - ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Vi ste sada u ulozi predsedavajućeg, trenutno menjate predsednika Narodne skupštine, i u obavezi ste da narodnim poslanicima i javnosti Srbije saopštite koji su to posebno opravdani razlozi da radimo posle 18.00 časova. Danas su na dnevnom redu amandmani, odnosno rasprava u pojedinostima o zakonu o ministarstvima. Ta rasprava teče vrlo korektno, narodni poslanici se javljaju, govore o predloženim amandmanima, govore o amandmanima kolega iz drugih poslaničkih grupa. Dakle, sve je potpuno normalno i u skladu sa Poslovnikom i ne vidimo nijedan opravdan razlog da se radi u petak posle 18.00 časova. Možda postoji neki razlog, ali vi ste, kao što rekoh, u obavezi da taj razlog saopštite narodnim poslanicima. Inače, pošto ste vi, gospođo Čomić, poznati kao logoreična žena, a to ste pokazali i u prepodnevnom delu ove sednice jer govorite sa tog mesta mimo Poslovnika... Vi odatle možete samo da narodnom poslaniku date reč, da eventualno izreknete opomenu narodnom poslaniku, ali ne možete da izričete nikakva upozorenja. To je ostalo zapamćeno još iz onog vremena kad ste bili potpredsednik gospođi Nataši Mićić, kada ste izricali upozorenja, nešto što nije postojalo ni onda u Poslovniku, a ne postoji ni danas. Dakle, umesto što pričate više od onog što možete po Poslovniku, molim vas da kažete ono što ste u obavezi po Poslovniku, a to je zbog čega danas radimo duže od 18.00 časova. Izvinjavam se, govorila sam 17 sekundi više.
Opravdanost rada petkom i produžetak nalazimo u tome da se završi konstituisanje svih organa vlasti nakon izbora održanih 11. maja 2008. godine. Razumemo da ne smatraju to svi opravdanim, mi smatramo i, postupajući po Poslovniku, zato sam dala obaveštenje da ćemo danas raditi nakon 18.00 časova, a do završetka ove tačke dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, povodom povrede Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, član 27. stav 4. Dakle, postojao je dogovor o rasporedu predsednika odbora, radnih tela. Očigledno je da ste vi taj dogovor prekršili. Vi kršite Ustav, predlaganjem zakona o vladi kršite Poslovnik, ne obaveštavate poslanike opozicije o održavanju odbora, otimate mesta predsednika radnih tela predstavnicima opozicije. Verovatno ćete ponoviti priču iz 2003. godine kada ste oteli 45 mandata. Gde vam je kraj? Da li uopšte ovakav način rada u Skupštini ima smisla? Treba objasniti javnosti zašto ste na sednici Odbora izabrali predstavnika G17 plus za predsednika Odbora? Reći ću vam još nešto. U prošlom sazivu predsednik Odbora za zdravlje i porodicu je bio član G17 plus, ali nikad, u toku celog prošlog mandata, zamenik predsednika odbora nije izabran, a to mesto pripada opoziciji. To je tipično ponašanje stranke G17 plus, da otima i mesta i mandate. Zahvaljujem.
Član 27. ima samo jedan stav, pa pretpostavljam da ste mislili na to da se krši 4. tačka člana 27, koja se odnosi na to da se predsednik Narodne skupštine stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ovo je četvrto isticanje povrede Poslovnika koje se tiče političkog dogovora poslaničkih grupa u Skupštini i četvrti put kažem da je preneto predsednici Skupštine. Takvi problemi se rešavaju na sastanku poslaničkih grupa sa predsednicom Narodne skupštine i na njoj je da iskoristi svoje nadležnosti i prava i da takav sastanak zakaže. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsedavajuća, vi ne razumete ono što ja vas pitam. Podsećam vas, onda kada ste podneli amandman, odnosno predstavnik predlagača gospodin Marko Đurišić, u 10 do 9, i kada je ovlašćeni predstavnik predlagača nama obrazlagao od 10 do 11 sati postavku Vlade i, između ostalog, Ministarstva za ljudska i manjinska prava čekali smo od 10 sati do 5.30 da se taj amandman pojavi, pitali vas o čemu se radi i imali smo istu ili sličnu vrstu odgovora. Javnosti u Srbiji jasno je o čemu se radi. Vi uopšte ne želite saradnju. Šta vi, u stvari, hoćete? Da silom nametnete svoju volju, da se opozicija ne pita ni za šta i da radite ono što vi hoćete? To vam nećemo dozvoliti.
Bez obzira na to što niste istakli koji je član Poslovnika povređen, ja bih samo da ispravim deo koji se tiče opozicije - da se ne pita ni za šta. Na moje lično zadovoljstvo, a nadam se i na zadovoljstvo građana Srbije, od početka rada ove sednice uglavnom ovde priča opozicija. Ta primedba bar ne stoji. Da li se još neko javlja? Povreda Poslovnika, narodni poslanik Momir Marković.
Član 104. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ste iz ovih poslednjih reči gospođe predsedavajuće mogli jasno da vidite demokratičnost ove skrpljene koalicije, a drugo, da vidite šta čeka i nas narodne poslanike i da se pripremite (govorim poslanicima SRS-a i ovog dela koji oni sada nazivaju opozicijom, koja neće imati, maltene, nikakva prava), da se pripremite, dame i gospodo, čeka nas žestoka borba za demokratiju u Srbiji. Demokratija i demokratura nisu isto. Drugo, nije isto ni to što su oni u svojim glavama zacrtali, pa su očevinu i otadžbinu izjednačili pa prodaju otadžbinu kao očevinu, ali to je njihov problem i problem građana koji su glasali za njih. Dame i gospodo narodni poslanici, čeka nas žestoka borba da ovima koji ovako misle da sprovode parlamentarni život u Srbiji pokažemo šta je demokratija, šta je poštovanje i onih koji nisu u vladajućoj garnituri, jer iza svakog od nas stoji najmanje 15.000 građana Srbije i nismo mi po imenu i prezimenu narodni poslanici, nego smo predstavnici onih koji su za naše političke stranke glasali. Gospođo Čomić, to što ste sad izrekli, to ćete moći u svom dvorištu, u svojoj kući, eventualno u svom komšiluku, u parlamentu Republike Srbije sigurno nećete moći.
Narodni poslanik Momir Marković ne traži odgovor, ali bez obzira na to, ako odgovor ne pružim, neki narodni poslanik će imati pravo da istakne povredu Poslovnika da predsedavajuća ne poštuje Poslovnik i ne pruža odgovor narodnom poslaniku koji je istakao povredu Poslovnika člana 104. koji kaže: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica." Nisam smatrala da time što kažem da opozicija ovde ima prava i da, na moje zadovoljstvo i nadam se na zadovoljstvo građana Srbije, koristi svoje pravo na argument, na slobodu reči, na odbranu svojih prava svih dana od početka zasedanja... Da li želite da se o vašem isticanju povrede Poslovnika odlučuje u danu za glasanje? (Ne.) Narodna poslanica Vjerica Radeta ističe povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, povredili ste član 96, član 100. stav 3, član 104. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, a pre vas je gospođa Đukić-Dejanović povredila član 31. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Član 31. stav 2. kaže da predsednika Narodne skupštine, u slučaju privremene sprečenosti, zamenjuje jedan od potpredsednika Narodne skupštine koga on odredi, o čemu obaveštava sve potpredsednike i sekretara Narodne skupštine. Upravo sam dobila informaciju od potpredsednika Nataše Jovanović i Božidara Delića da nisu obavešteni od strane Slavice Đukić-Dejanović ko će da je zamenjuje u njenom odsustvu. Naravno, ne govorim ovo zato što je nama mnogo bitno da neko od srpskih radikala potpredsednika Narodne skupštine menja gospođu Slavicu Đukić-Dejanović, nego upravo zato što je ovako neposlovnički i nedemokratski gospođa Čomić zasela na mesto predsedavajućeg i pokazala ovom rečenicom da se opozicija ništa ne pita i da je to na njeno lično zadovoljstvo. Upravo zbog toga vi, gospođo Čomić, sedite tu na osnovu nekog internog dogovora sa gospođom Đukić-Dejanović, a upozoravam vas na povredu člana 31. stav 2. Poslovnika. Član 96. kaže: "Predsednik Narodne skupštine, kada predsedava sednicom Narodne skupštine, ako želi da učestvuje u pretresu prepušta predsedavanje jednom od potpredsednika Narodne skupštine." Nemamo ništa protiv, gospođo Čomić, da se vi, poštujući član 96. Poslovnika, javite za reč, da neko drugi u međuvremenu predsedava i da lepo ovde izađete i iznesete stav Demokratske stranke koji ste odatle rekli, a to je da se opozicija, na vaše lično zadovoljstvo, ni za šta ne pita. I taj član ste prekršili. Prekršili ste i član 100. stav 3. koji vas obavezuje da nakon obraćanja narodnog poslanika koji govori o povredi Poslovnika date objašnjenje. Objašnjenje nije vaš monolog, nije isticanje vaših političkih stavova, već objašnjenje da li je po vašem mišljenju, kao predsedavajućeg, Poslovnik povređen ili nije povređen. Član 104. stav 1. ste povredili tako što ste sa mesta potpredsednika Narodne skupštine izneli to svoje mišljenje da se na vaše lično zadovoljstvo opozicija u ovom parlamentu ništa ne pita. Na taj način ste grubo prekršili odredbu člana 104. stava 1. koja kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Dakle, gospođo Čomić, ja razumem i mi razumemo da vi imate... Ne razumemo, ali vidimo da je Demokratska stranka zaista čvrsta u odluci da u Srbiji uvede diktaturu, mi to već danima pričamo. Jasno je građanima Srbije da je glavni diktator Boris Broz. Kada sam to danas rekla dobila sam jednu poruku, kažu - nemojte tako, nije Boris dostojan Broza, nego kažite Boris Brozić, to mu malo više priliči; to je pokušaj Broza. (Predsedavajuća: Četiri minuta i 15 sekundi.) Gospođo Čomić, da li ste sigurni da sam prekoračila vreme, s obzirom na to da sam citirala četiri člana Poslovnika? Ako jeste, poštujem, a ako niste, onda vas lepo molim, vašu logoreičnost na nekom drugom mestu ispoljavajte, možete sa ovog mesta da govorite... Očigledno ne znate šta to znači, vi koji reagujete, ali uzmite rečnik stranih reči i pročitajte, biće vam sve jasno. Kao što će vam svima biti jasno da će opozicija u Srbiji i te kako da se pita, da ćemo i te kako da objašnjavamo građanima Srbije kako funkcioniše vlast u Srbiji, samo čekamo tu diktatorsku vladu, pa ćete da čujete šta imamo da kažemo.
Isticanje primedbe o zamenjivanju ne stoji zato što se radi samo o vođenju sednice gde sam ravnopravna članica kao i potpredsednica Nataša Jovanović, kao i potpredsednik Nikola Novaković, što ste imali prilike da vidite, jer smo svi u određenim periodima vodili sednice kada je predsednica imala u zgradi Skupštine druge obaveze. Ja ne učestvujem u pretresu, ja dajem objašnjenja i to je moja poslovnička obaveza. Ako vam objašnjenja koja dajem ne odgovaraju, imate pravo da tražite da se o povredi Poslovnika glasa u danu za glasanje. Očigledno se radi o namernoj ili slučajnoj zameni onoga što sam izrekla, što srećom ima u stenogramu. Dakle, izrazila sam zadovoljstvo što opozicija učestvuje, skoro isključivo predstavnici opozicije od početka ove sednice. Rekla sam da se nadam da i građani dele zadovoljstvo što opozicija za vreme ove sednice govori, nudi nam svoje argumente i brani svoja prava, čega smo svi zajedno bili svedoci. Vreme, u četiri minuta i 15 sekundi, jedan minut i 15 sekundi nakon vremena koje je poslovnički određeno za isticanje povrede, i to je, jedan minut i 15 sekundi, vaše pravo na citiranje koje ne sme i ne može da vam se računa u tri minuta koja su poslovnički propisana za izricanje povrede Poslovnika. Da li želite da se o povredi Poslovnika glasa u danu za glasanje? Da li želite da se o ovoj povredi Poslovnika glasa u danu za glasanje? Ili želite da istaknete novu povredu Poslovnika? Nova povreda Poslovnika, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospođo Čomić, zaista sam očekivala da ćete vi da koristite vaše iskustvo predsedavajućeg, koje doduše nije bilo pozitivno, ali za toliko vremena mogli ste nešto da naučite. Sve ovo što ste vi malopre pričali je potpuno u suprotnosti sa Poslovnikom. Upozoravam vas još jednom da ne možete da držite monologe, već samo možete vrlo kratko da date odgovor na primedbu, odnosno na intervenciju narodnog poslanika što se tiče povrede Poslovnika. Niste u pravu kada ste objašnjavali kako vi menjate, koliko ste ravnopravni, šta ste ravnopravni... Ne vidim da tu horski govorite, niti je moguće da horski govore svi potpredsednici Narodne skupštine, ali naravno, nisam ni očekivala da ćete vi da kažete nešto što je u skladu sa Poslovnikom. Molim vas, nemojte nikada više ni mene ni poslanike Srpske radikalne stranke da pitate nešto odatle, da bismo mi vama kao komšinice preko plota iz klupe odgovarali da li jesmo ili nismo zadovoljni vašim odgovorom. Zato nisam htela da vam kažem. Javila sam se da vam kažem da, u skladu sa članom 100. stav 4, nisam zadovoljna vašim odgovorom i tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni da li su izvršene povrede četiri člana Poslovnika Narodne skupštine o kojima sam govorila. Dakle, ne možete vi odatle da pitate i da vam poslanik sa mesta odgovori i klima glavom da li jeste ili nije. Sednice Narodne skupštine su javne i samo ono što se kaže ovde je rečeno i narodnim poslanicima i građanima Srbije i beleži se stenografski. Dakle, ako ćemo da ćaskamo, to možemo noćas posle ponoći kada se završi rad današnje sednice, a do tada probajte da poštujete Poslovnik, gospođo Čomić.
Narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, povreda Poslovnika, člana 104. stavovi 1. i 2 - dostojanstvo. Celo pre podne dok ste sedeli sa leve strane i dalje ste imali onu vrlo izraženu neverbalnu komunikaciju koja u vašem slučaju govori više nego nečijih hiljadu reči. Zaista, jedno veliko omalovažavanje, davanje znakova rukama, vrlo jaki i dugi cinični osmesi, vrlo omalovažavajući. To ste nastavili sada sa mesta predsedavajućeg i ja vas molim da zamolite predsednicu Skupštine ili da vi sami sebe izreknete opomenu, jer je već krajnje vreme. Budite malo samokritični.
Ja bih vam rado odgovorila da su u Poslovnik unešene odredbe te vrste, ali teško da imamo odgovor za vaše primedbe. Želite da se o primedbi koju ste istakli glasa u danu za glasanje? (Slađan Mijaljević, sa mesta: Da, želim.) Molim službu da primedbe narodnog poslanika na kršenje Poslovnika, član 104. stav 1. i 2, stavi u dan za glasanje. Dragan Šormaz, povreda Poslovnika.
Nije povreda Poslovnika, gospođo Čomić, nego po Poslovniku, članovi 225. i 226. Prvo, imam jedno pitanje, a hoću i da izrazim protest. Želim da postavim, kao narodni poslanik, pitanje – zašto do sada nije reagovalo Ministarstvo inostranih poslova, zbog toga i protestujem, zbog intervjua zamenika državnog sekretara SAD Danijela Frida objavljenog u današnjim ''Večernjim novostima''. Naime, gospodin Frid se, po mom mišljenju, a verovatno i po mišljenju svakog ko je pročitao ovaj tekst, jasno i direktno mešao u unutrašnje stvari Srbije kao zamenik državnog sekretara Stejt departmenta. On je rekao da očekuje od nove Vlade Republike Srbije dovođenje odnosa Vašingtona i Beograda na nekadašnji nivo. Da li to on očekuje od nove vlade da vrati ambasadora u Vašington, suprotno Akcionom planu koji smo zajedno usvojili? Zatim, da se nada da Rusija neće pokušavati da spreči Tadića i Cvetkovića da se posvete evropskoj budućnosti Srbije. Kao da se Rusija bilo kada mešala u evropsku budućnost Srbije, štaviše, nekoliko puta su izjavljivali da oni nemaju ništa protiv evropskih integracija u Srbiji i da Srbija postane deo EU. Zašto je ovo interesantno? Molim vas da vodite računa da dosta toga citiram odavde. U sledećoj rečenici gospodin Danijel Frid grubo iznosi jednu stvar, kaže – Rusi ponavljaju da neće biti veći Srbi od Srba. Oni to ne ponavljaju po pitanju evropskih integracija, nego po pitanju odbrane Kosova i Metohije, tako da je to jedna klasična zamena teza, iznošenje laži i sve ono što poslanici DSS-a i Nove Srbije i ja govorimo sve vreme. Način na koji se formira ova vlada govori šta Vašington želi i da, u stvari, on formira ovu vladu, kroz ovaj intervju se to jasno vidi. Takođe je rekao da je srpska skupština na Kosovu i Metohiji simbol podela koje postoje od 1999. godine. U srpskoj AP Kosovu i Metohiji podele postoje zbog šiptarskog separatizma već više decenija, a ne zbog stvaranja srpske skupštine. I, podele ne postoje od 1999. godine; 1999. godine je postojalo samo kršenje međunarodnog prava, bombardovanje Srbije zabranjenim oružjem, bombama sa osiromašenim uranijumom, kasetnim bombama, i ubijanje civila i građana države Srbije, a ne podele na teritoriji Kosova i Metohije. Izneo je još jednu konstataciju, veoma opasnu po nas i po državu Srbiju, i ja po ko zna koji put sa ove govornice pozivam sve vas da se dobro zamislite, naročito sve ove koji prave skupštinsku većinu i pokušavaju da izaberu provašingtonsku vladu, a ne proevropsku, niti vladu socijalne pravde i jednakosti. On je rekao da ta srpska skupština nema podršku većine Srba na Kosovu i Metohiji. Gospodo, drugim rečima, Vašington je već krenuo u razbijanje jedinstva srpskog življa na Kosovu i Metohiji. Potpuni i apsolutni cilj njihov je da u Srbiji imaju vladu koja će se baviti manje bitnim ili nebitnim pitanjima, a ne Kosovom i Metohijom ... (Predsedavajuća: Četiri minuta.) Koliko sam citirao, gospođo Čomić? Najmanje tri minuta sam citirao. (Predsedavajuća: 32 sekunde ste citirali, 30 sekundi ste dobili da završite misao.) Završavam, nije to misao, to je činjenica. Znači, Vašington formira u Srbiji ovu vladu da bi se bavila svim i svačim, nekim bitnim, ali sigurno manje bitnim pitanjima od Kosova i Metohije, i da bi za to vreme šiptarski separatisti uz pomoć Euleksa i NATO-a na Kosovu i Metohiji uspeli da formiraju svoju državu. Takav im je kapacitet da Vašington procenjuje da im treba najmanje četiri godine, ali ako se Srbija ne bavi Kosovom. Cilj je ovo. Ja vas upozoravam i molim sve odgovorne narodne poslanike, pre nego što dođe na dnevni red formiranje Vlade, da se dobro zamisle šta nam je činiti sledeće nedelje.
Molim službu Narodne skupštine da stenogram izlaganja narodnog poslanika Dragana Šormaza uputi Ministarstvu inostranih poslova radi dobijanja potrebnog odgovora. Da li se još neko javlja povodom amandmana koji je na član 20. podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović? Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Povod je ovaj amandman i tu bi se moralo dodati još ponešto. Naravno, ovo je radi povezivanja stvari. Kada je reč o prelaznim i završnim odredbama, govorim o članu 20, tu stoji šta Ministarstvo poljoprivrede preuzima: uprave za veterinu, zaštitu bilja, šume i poljoprivredno zemljište, koje prestaju da rade itd. Nigde se ne navodi šta se preuzima od poslova zaštite životne sredine. Kada je reč o članu 20, tu se vidi da Ministarstvo poljoprivrede preuzima sledeće: sistem zaštite i održivog korišćenja prirodnih resursa (vazduha, voda, zemljišta, mineralnih sirovina, šuma, riba, divljih biljnih i životinjskih vrsta), izradu strateških dokumenata, planova i programa istraživanja u oblasti održivog korišćenja energije i obnovljivih izvora energije i inspekcijski nadzor u oblasti održivog korišćenja prirodnih bogatstava i zaštite životne sredine. To je direktno prepisano iz delokruga sadašnjeg Ministarstva zaštite životne sredine. Ne vidi se kasnije da li se za Ministarstvo poljoprivrede iz Ministarstva životne sredine preuzimaju zaposleni, postavljena lica, prava i obaveze, predmet i oprema, sredstva za rad, arhiva koja je potrebna za vršenje nadležnosti u ovoj oblasti. Ovo bi, zapravo, bio prvi put da se Ministarstvo poljoprivrede bavi i ovim poslovima koji se tiču obnovljivih izvora energije, bez obzira na to što je moguće da se zamisli da se bio-masa delimično stvara aktivnostima u poljoprivredi. Znači, na ovaj način definisani poslovi, koji se prenose iz zaštite životne sredine u poljoprivredu, ne mogu se objasniti nikakvom logikom. Verujte, koliko god smo tražili i gledali u pozitivnim propisima, naravno kada je reč o pozitivnom stranom zakonodavstvu koje bi bilo neka vrsta referentnog osnova za utvrđivanje realnosti ovakvog predloga, ovoga nema nigde. Dakle, zaista smo se trudili da to nađemo. Dakle, ovako definisani poslovi ne postoje ni u jednom jedinom ministarstvu poljoprivrede u Evropi. Smatramo da se oduzimanje ovoga Ministarstvu za zaštitu životne sredine i prebacivanje u drugo ministarstvo ne može na bilo koji drugi način definisati nego kao jedna vrsta političke trgovine, kada je reč o kadrovima koji bi preuzeli pojedina ministarstva i šta je prema vašem koalicionom dogovoru za nekoga dopustivo a za nekoga nedopustivo da preuzme i da radi. Opet je to jedno te isto, opet se vraćamo na iste prigovore koje smo imali kada je reč o drugim ministarstvima i opet se ne vidi ni jedan jedini rezon u svemu ovome što je urađeno. Ja vas najlepše molim, pokušajte da razmislite o ovome o čemu govorimo i pokušajte da usvojite neke od ovih amandmana koje predlažu poslanici opozicije kako bi se koliko-toliko unormalio ovaj zakon. Ako neko ovde izađe i objasni u čemu se ovde sastoji rezon kada je reč o odredbi člana 20. i zbog čega se na ovaj način osiromašuje Ministarstvo za zaštitu životne sredine, a sa druge strane, ako se sećate, opet obogaćuje prostim prepisivanjem pasusa iz člana 11. kada je reč o infrastrukturi, ako to neko može da mi ovde objasni, ja bih mu zaista čestitao na tome. Mislim da je to apsolutno nemoguće. Prirodno je, i ja sam to rekao javno pred novinarima, rekao sam za ovom govornicom, da vladajuća koalicija pokuša da napravi ministarstva i njihovo ustrojstvo i prema svom aršinu, prema nekom svom dogovoru i da se na jednostavniji i lakši način realizuje sam sporazum koji oni prave. Niko to ne spori, nije to problem. Problem je u tome što kada vi pokušate da realizujete vaš sporazum ono što pišete u zakonu zvuči nelogično, stvara probleme i stvaraće probleme u realizaciji poslova tih ministarstava. Naći ćete se pred ozbiljnim problemima. Ti problemi će se realizovati u praksi, realizovaće se kroz podnošenje predloga zakona koji će doći pred ovu skupštinu. Sledstveno tome, naići ćete na milijardu problema kada je reč o odgovoru ove skupštine na predloge zakona koje budemo videli, a da ne pričamo šta će sve biti u praksi, šta će se sve dešavati u onim poslovima iz delokruga tih ministarstava i kada je reč o kontroli, kada je reč o inspekcijskom nadzoru, kada je reč o ljudskim resursima potrebnim za obavljanje poslova, kada je reč o uštedi u radu organa državne uprave. Jer, da biste uštedeli u radu organa državne uprave neophodno je da se sama državna uprava, aparat, na jedan racionalan način postavi. Iz Predloga ovog zakona se vidi da to uopšte neće biti lako. Sasvim suprotno, kao što smo i prošlih dana govorili, iz Predloga ovog zakona se naslućuje da će tu biti brojnih zapošljavanja, da ćete tu dovesti neke nove kadrovske resurse da bi to moglo uopšte da funkcioniše. Jer, uopšte se ne vidi zamisao, uopšte se ne vidi gde je vodilja, uopšte se ne vidi na koji način vi mislite sve ovo što ste istumbali da povežete u jednu smislenu celinu i kako ćete da iskoristite postojeća kadrovska rešenja i postojeće ljudske resurse u organima državne uprave da biste ove poslove završili. Dakle, po meni, ovo deluje aljkavo urađeno i verovatno ste i sami toga svesni. Ako ne budete ovo popravljali... Mada, kod popravljanja postoji jedan veliki problem: ako budete popravljali zakon u međuvremenu, time ćete priznati da ste napravili grešku u ovom trenutku, a grešku u ovom trenutku pravite zato što ste pravili politički sporazum navrat-nanos, pa ste onda navrat-nanos i pisali ovaj zakon, bez previše udubljivanja u problematiku. Tako ćete sebi vezati ruke. Meni nije tu preterano žao zbog vas, nego mi je žao zbog krajnjih budžetskih korisnika u ovoj državi, zbog građana koji će na kraju da snose posledice vaših grešaka, onoga što vi radite. Sve je to zbog toga da biste navrat-nanos napravili jednu vladu čiji ciljevi nama uopšte nisu jasni i čija politika uopšte nije jasna, o čemu smo već govorili danima, čija politika će verovatno biti još nejasnija kada čujemo ekspoze budućeg predsednika Vlade, odnosno mandatara za predsednika Vlade. Opet ponavljam, tu priču ćemo otvoriti kada čujemo ekspoze, ako nam budete dali makar malo vremena da ga pročitamo, ukoliko bude podeljen u pisanom obliku. Onda ćemo otvoriti ovu diskusiju na valjan način, kada je reč o samoj politici Vlade. Čitanjem Predloga zakona o ministarstvima i pojedinih njegovih delova da se zaključiti ono sasvim drugo – da je to jedna teško povezana celina, zapravo da te celine i nema, da se sastoji od cepkanih delova, da se sastoji od trulih kompromisa kada je reč o potencijalnim kadrovskim rešenjima. To se sve naslućuje iz ovoga, a vi, dame i gospodo, izvolite pa u danu kada mandatar bude dao svoj ekspoze demantujte ovo o čemu smo mi govorili. Ja se samo bojim da odgovore na ova pitanja nećemo dobiti toga dana, bojim se da će to sve biti preskočeno, ali verujte nam da će sve to što gospodin mandatar nove vlade ne bude rekao tog dana biti svakako rečeno sa naše strane, da će na to biti ukazano na vrlo jasan i precizan način i da će to biti, naravno, naša dalja osnova kritike te vlade za koju smo u startu ubeđeni da neće biti sposobna da iznese ni ono što obeća, a da ne govorim o onome što neće ni obećati. Sigurno ne može obećati da će da zaštiti na valjan način državne interese Srbije, jer to zapravo nikada nije ni bio, niti će biti njen cilj.
Da li još neko želi reč u raspravi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, moram da kažem nešto što pokušavam da kažem ceo dan, ali izgleda da me ne razumete. Vrlo sam srećna što je prihvaćen amandman gospođe Čomić, koji je vrlo smislen i ima veze sa koncepcijom koju je Ministarstvo za zaštitu životne sredine uspostavilo, sa onim što ono želi da radi u narednom periodu, jer smatram da je kontinuitet izuzetno važan. Isto toliko bih bila srećna da su i svi drugi smisleni amandmani, a mnogo ih je bilo, na isti način usvojeni, zato što mislim da mi kao poslanici treba da imamo potpuno ista prava, bez obzira na to da li pripadamo većini ili opoziciji u ovom parlamentu. Znači, usvojeni amandman je izuzetno dobar, zaista će ovaj zakon oplemeniti i učiniti ga boljim, ali molim da na isti način tretirate i sve naše amandmane, jer je bilo isto toliko, čak mnogo više amandmana... U stvari, jedino ih je ova druga strana, odnosno opozicija i pravila. Još jednom ističem, imamo prava, bilo je mnogo kvalitetnih amandmana, pa pogledajte ih, možda popravimo i mi taj zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na amandman na naslov iznad člana 21. i član 21. Amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Lidija Vukićević.
Poštovani poslanici, dame i gospodo, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime Srpske radikalne stranke podnela sam amandman na Predlog zakona o ministarstvima. Naravno, to se konkretno odnosi na Ministarstvo za kulturu. Do Predloga ovog zakona o ministarstvima Ministarstvo za kulturu je imalo zvaničan naziv - Ministarstvo za kulturu i informisanje. Sada u ovom Predlogu zakona o ministarstvima prvi put stoji samo - Ministarstvo za kulturu. Dakle, briše se ono "i informisanje". Mislim da je to jako bitno i da bi trebalo da se vrati jer "Ministarstvo za kulturu i informisanje" mnogo više znači i mnogo više govori, mnogo je više obavezujuće, bez obzira na to što se u daljem objašnjenju toga šta podrazumeva Ministarstvo za kulturu i koje su ingerencije Ministarstva za kulturu spominju sredstva javnog informisanja i informisanje na nekoliko načina, opet mislim - pogrešno. Evo, citiram iz člana, gde u jednoj rečenici stoji: "praćenje sprovođenja zakona u oblasti javnog informisanja". Mislim da je reč "praćenje" malo neodređena i da ne bi trebalo da se na taj način poigravamo. Šta znači praćenje? Praćenje može da bude pasivno. Znate, ja mogu da pratim pozorišnu predstavu, mogu da pratim film, mogu da pratim dešavanja u kulturi, ali nešto što se zove učestvovanje i sprovođenje zakona u oblasti javnog informisanja, to ne stoji nigde. Mislim da je to suština i da je to jako važno, pogotovo u zemlji Srbiji, u kulturi, u oblasti u kojoj smo dosta, dosta posrnuli. Zašto govorim da smo posrnuli i da više ne znamo ni šta radimo u kulturi ni kakvo nam je informisanje? To kažem iz prostog razloga što u ovom predlogu zakona nigde ne stoji ko kontroliše i vrši nadzor nad primenom zakona o informisanju. Dakle, ko je odgovoran da kontroliše primenu zakona o informisanju? Da li to znači da, u već haotičnom stanju kakvo nam je u kulturi i informisanju, sva sredstva javnog informisanja mogu sebi da daju diskreciono pravo i da ocenjuju sve ono što se dešava u kulturi onako kako se njima dopada ili onako kako im nalaže vladajuća politička stranka ili partija koja je na vlasti? Znate, mi smo do sada imali veliki problem, to je veoma tužno i mislim da ćete se složiti sa mnom bez obzira na politička opredeljenja, da smo jednostavno izbrisali nešto što čini našu književnost, tradicionalnu, da smo poništili naše velike pisce, kao što je Branislav Nušić, da smo pogazili pretkosovski, kosovski i pokosovski ciklus poigravajući se sa Kraljevićem Markom. Sve ovo govorim upravo zato što smatram da niko, nijedan pojedinac, nijedno ministarstvo kulture ne može da omogući da se javno izvodi bilo koje delo naših pisaca (dakle, govorim o domaćoj literaturi) nakaradno i pogrešno, ne bismo li dobili koji poen da smo, eto, mi "fensi", da smo "in", da mi nismo ona tradicionalna srpska porodica kojoj zaista treba da se divimo i o kojoj treba sa ponosom da govorimo. To je jedna stvar koja se tiče ovog predloga zakona. Drugo, citiram: sprovođenje kulturne baštine, kulturnog stvaralaštva i informisanja na jeziku i pismu pripadnika srpskog naroda – dakle, da se primenjuje kultura – u regionu; parafraziram šta stoji u zakonu. Ako ste čitali Ustav, a pretpostavljam da su svi poslanici pročitali Ustav, naš Ustav davno ne poznaje reč "region". Region je zamenjen upravnim okruzima i lokalnom samoupravom koju čine gradovi i opštine, tako da primena kulture u regionu, u kom regionu, u Šumadijskom, Pomoravskom? Ne razumem u kom regionu. Dakle, primena kulture u zemlji i inostranstvu. Ne možemo mi ono što se dešava na našoj srpskoj kulturnoj sceni geografski da zadržimo samo u okviru Srbije. Ako se ne varam, mi imamo, ne znam zvanični broj, možda i grešim, neko će da me ispravi, ali vršene su neke procene i imamo četiri miliona naših ljudi koji žive van Srbije. Šta ćemo mi njima da ponudimo od kulture? Da li to znači da Srbi u Hrvatskoj, Srbi u Mađarskoj, u Rumuniji, u Makedoniji ne treba da prate ono što se dešava na teritoriji Srbije u oblasti kulture? Dakle, moje pitanje je konkretno: zašto je samo Ministarstvo kulture, zašto nije ministarstvo kulture i informisanja? I, ono što je bitno i mislim da je to sasvim logično, kultura ne može da se odnosi samo na upravne okruge i lokalnu samoupravu, nego je, naravno, kultura u zemlji i inostranstvu.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao i prošle godine i sada je koleginica, doajen našeg glumišta, gospođa Lidija Vukićević reagovala na jednu intenciju skupštinske većine i na katastrofalnu situaciju u oblasti naše kulture, a pre svega na činjenicu da ste ukinuli ministarstvo informisanja. Stvarno ne znam kako će ove kolege iz SPO-a da glasaju za to, s obzirom na to da je gospodin Kojadinović bio na toj vrlo značajnoj funkciji. Segment informisanja je nešto što svaka država u svetu... Pogledajte i zemlje Zapada, u koje hrlite, a koje neće oberučke da prime Srbiju baš tako kako biste vi hteli, ali pođite i od Rusije, zaista, svaka država u svetu veoma veliki akcenat stavlja na oblast informisanja. Činjenica je da je ta rašomonijada, mogu tako slobodno da kažem, u oblasti elektronskih i štampanih medija nešto zbog čega je zaista potrebno da postoji kontrola. Zakoni koji postoje u toj oblasti nedovoljno regulišu ovu materiju, a sada nemamo ni ministarstvo za informisanje, koje bi trebalo da reaguje u mnogim situacijama u našoj zemlji, što ovo ministarstvo za kulturu ne čini, jer Ministarstvo za kulturu, kao što ste čuli od gospođe Vukićević, ne vrši svoju osnovnu funkciju. Ovde sede i gradonačelnik Kragujevca i gospodin Milenić, moji sugrađani. S pravom mogu da kažem da dolazim iz jednog od kulturnih centara Srbije. Kragujevac, grad koji ima takvu istoriju, tradiciju, prvo srpsko pozorište, ne dobija sredstva (osim onoga što se finansira iz samog budžeta grada Kragujevca) za kulturne manifestacije koje treba ne samo kulturnu i nacionalnu svest naše dece i omladine da podignu na još viši nivo, nego da tu našu istorijsku tradiciju i putokaz za budućnost promovišu na najbolji mogući način. Tako vam je apsolutno svuda. Kada pogledate ko su upravnici beogradskih pozorišta, kada pogledate ko su oni koji dobijaju uloge u nacionalnim predstavama, a da to nije gospođa Vukićević zato što je osvedočeni patriota i Srpkinja, onda dolazimo do toga da se kultura svela na podaništvo, na one koji su podobni za izvršenje jednog globalnog procesa, a to je uništavanje srpskog jezika, srpske tradicije i kulture. Mi dolazimo u situaciju da se u oblasti medija, kako štampanih tako i elektronskih, vršlja, radi šta ko hoće. Nije bilo dovoljno samo raspisati oglas za nacionalne i regionalne frekvencije, za dobijanje dozvola za emitovanje, kako za televiziju tako i za radio, morate malo da pogledate ko se to danas poigrava javnim mnjenjem i ko su oni koji pokušavaju da kreiraju javno mišljenje i da utiču na građane Srbije. Koliko je bilo zloupotreba u predizbornoj kampanji, o čemu je besmisleno govoriti u ovako kratkom vremenu, od lokalnih medija koji su pod ingerencijom lokalnih samouprava, preko ovih koji su dobili nacionalnu frekvenciju, jer Boris Tadić, onako narcisoidan kakvog ga je bog dao, pojavljivao se svakoga dana ne u dve nego u tri uloge. Jednog dana je predsednik stranke, pa je onda nosilac liste, pa je onda predsednik Srbije, pa je onda neko ko trčkara za ovim propalim kandidatom za gradonačelnika Beograda Đilasom, tako da se više sam gubi, od ujutru ne zna u koje odelo da se obuče, odnosno kako da krene i šta treba da radi. Zato je bilo dobro... S tim što ću opet da napravim jednu jasnu ogradu, samo je bio u pitanju skraćeni sudski postupak, koji nije bio dobar, što smo na kraju i priznali, nego je trebalo da se u redovnim postupcima u efikasnim sudovima vodi spor za kršenje u oblasti javnog informisanja. Zato je zakon koji je donet u vreme ministrovanja Aleksandra Vučića bio najbolji zakon ikada donet u toj oblasti u Srbiji, mislim u Srbiji koja je višestranačka od devedesetih godina. Nedostaci tog zakona su bili samo u tome da nije trebalo po prekršajnom i brzom postupku sudovi da reaguju i da zbog toga neki histerišu i dobijaju mogućnost da se žale raznim "sorošovcima" i američkom Stejt departmentu, a ovi su im posle zauzvrat dali gomilu para da ruše i razgrađuju nacionalni suverenitet naše zemlje. U oblasti štampanih i pisanih medija radi ko šta hoće i niko nikome ne odgovara. Prošle nedelje sam zaista bila zapanjena, radi se o jednom vrlo tendencioznom nedeljniku, a obično iza takvih tendencioznih nedeljnika koji izmišljaju raznorazne kuhinje i imaju paranoju za razna pitanja i za razne političke stranke i ličnosti... Pojavio se članak u kome se gospodin Dragan Todorović, ne namerno nego tendenciozno, zamenjuje sa izvesnim Todorovićem, vlasnikom jedne kompanije iz Lozovika. Ispravite me vi radikali ako grešim, a mislim da sam u pravu. Šta sada treba da uradi gospodin Todorović? Do sada, za sve postupke koje su i on, i gospodin Mirčić i ostali srpski radikali vodili pred redovnim sudovima odgovora još uvek nema; kome god šta noćas padne na pamet, a naročito ako je to protiv SRS i njenog rukovodstva, može da se iživljava do mile volje. Šta onda da nas čudi u Srbiji? Hajde da stavimo na stranu političku stranku i da kažemo - Nataša Jovanović je ipak pristrasna, mada nisam i vi vrlo dobro znate da je uvek sve potkrepljeno argumentima... Uzmimo primer profesora Emira Kusturice i ovaj skandal koji se desio u najstarijim novinama na Balkanu, u dnevnom listu "Politika". Zamislite vi Srbiju u kojoj je predsednik Upravnog odbora, umesto osvedočenog srpskog patriote i jednog od najpoznatijih antiglobalista koji najviše na svetu voli Srbiju, Sonja Liht! Stvarno da se čovek prekrsti, što se kaže, i desnom i levom rukom, dokle je Srbija došla. Čoveka koji je uložio sav svoj trud, svoje znanje promovišući i našu tradiciju i kulturu, poslednji cent, što se kaže, a ne evro, uložio da bi prezentovao naše nacionalne vrednosti i ima nameru da to dalje radi, za razliku od nekih drugih... Verujem da će on do kraja biti častan u svom poslu i u svojoj nameri da taj projekat realizuje, na radost svih Kragujevčana iz Šumadije, u mom rodnom gradu. Na taj način se preko noći smenjuju nepodobni samo zato što je Boris... A, kako reče Vjerica, zaista će da se naljute oni ljudi koji su od mladih dana bili obožavaoci lika i dela Josipa Broza, ne ovi neokomunisti, koji su te ideje, a protiv kojih se borim čitavog života, kao i ljudi koji su moji istomišljenici... Eto, reagovali su verovatno ovi još živi borci antifašističkog pokreta, partizani, i žalili se Vjerici što naziva Borisa Tadića imenom njihovog maršala Josipa Broza. Mi smo danas došli u situaciju da jedan takav "brozić"... U stvari, u pitanju je ličnost koja ne trpi nikoga iznad sebe, on je sam sebi dovoljan, nacionalno apstrahuje, ne želi da razgovara o tome da Srbija ide tim putem i da promoviše vrednosti naše države i ostalih nacionalnih manjina i verskih zajednica koje žive ovde. Šta mi dalje da razgovaramo i da razmišlja koleginica Vukićević o našem glumištu, pozorištu, da razmišljamo o tome ko će da dobija sredstva i za koje projekte i koje filmove da pravi? Ljudi koji su proslavili srpsku kulturu, imate primer Olivere Vučo, odnosno Katarine, koja je bila satanizovana unazad 30 godina, to su sve trpeli i nosili kao svoj krst. Vidite kako opet sve to Bog uredi i kako sve dođe na svoje. Tako je i ona dočekala, posle 30 godina, da je ovacijama pozdravi čitav "Sava centar" i čitava srpska nacija, jer je pevala i glumila iz duše i srca za svoj narod koji najviše na svetu voli. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Završavam, gospođo Čomić. Tako da, evo, i gospođa Vukićević, tako se ponaša i profesor Kusturica, tako se ponašaju i drugi velikani našeg glumišta, naši književnici i osvedočeni borci protiv globalizma, tog najvećeg zla koje hoće potpuno da uništi Srbiju. Takav proces je nezaustavljiv, u to budite sigurni, jer postoje ljudi koji su zaista u mogućnosti da obiđu ceo svet i da prikažu kakav smo mi narod, najbolji, najgostoprimljiviji i najplemenitiji narod na svetu. Takvi ljudi će, zajedno sa našom idejom, idejom srpskih radikala, da pobeđuju, u to budite sigurni.
Da li još neko iz druge poslaničke grupe želi reč? (Ne.) Po Poslovniku? Povreda Poslovnika, narodni poslanik Branimir Đokić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, samo bih se nadovezao na izlaganje moje koleginice o naslovu koji je u Predlogu zakona o ministarstvima donet bez Ministarstva kulture tj. gde je izbačeno informisanje. Ako ste ovaj član pročitali, vidite da se ovde kompletno, u čitavom članu, svaka delatnost iz kulture naslanja na reč informisanje. Kultura i deo kulture koji se odvija pod Ministarstvom kulture, koji sprovodi Ministarstvo kulture, ukoliko nema informisanja, taj deo kulture ostaje sam za sebe. Informisanje je jedan vrlo važan segment. Vidite, kaže – praćenje javnih preduzeća, muzičkog i scenskog stvaralaštva, praćenje u oblasti javnog informisanja, dopisništava Republike Srbije, saradnja sa određenim umetničkim udruženjima i obezbeđivanje materijalnih sredstava itd, itd.; sve se oslanja na saradnju i na praćenje. Nigde se ovde ne navodi da je Ministarstvo kulture nadležno da sprovodi i nadgleda određene radnje koje se izvode u zakonskim okvirima za određenu delatnost u oblasti kulture. Čim ne postoji nadgledanje i kontrola sprovođenja zakona u oblasti kulture, ko je zadužen da reaguje ukoliko dođe do nepoštovanja sprovođenja zakona u toj oblasti? Prema ovome što se navodi u ovom tekstu, sve je saradnja i praćenje. Zbog toga smatram da bi trebalo vratiti, prvo to ispravite, nadležnost, nadgledanje i sprovođenje ovog zakona u kulturi. Zašto je izbačena reč informisanje? To mi stvarno nije jasno. Voleo bih da dobijem odgovor, verovatno kao i mnogi ovde u sali, od predlagača ovog zakona zbog čega je ta reč informisanje izbačena kada znamo šta znači u današnjem vremenu informisanje uopšte u zemlji, a kamoli van nje. Još jedna stvar, da li je slučajno ili namerno napravljena greška, kaže se - saradnja u oblasti zaštite kulturne baštine, kulturnog stvaralaštva i informisanja na jeziku i pismu pripadnika srpskog naroda u regionu. Izvinite, molim vas, nije naša kultura na srpskom jeziku samo u našim regionima. Valjda naša kultura na našem jeziku treba da se prostire i van naše zemlje, gde živi između dva i četiri miliona ljudi. Predlažem da se ovde ubace reči "u zemlji i inostranstvu", kako bi na neki način ovo dobilo pravni smisao. Zato vas molim da ovaj amandman podržite, u interesu svih građana Srbije i onih koji žive u inostranstvu. Hvala.
Na naslov iznad člana 22. i na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Narodni poslanik Vjerica Radeta. U ime poslaničke grupe SRS gospodin Dragan Todorović podneo je amandman na član 22, odnosno predložili smo brisanje člana 22. Član 22. govori o Ministarstvu za Nacionalni investicioni plan. Razumemo mi da kada neka skupštinska većina formira vladu onda ta skupštinska većina u dogovoru sa tom budućom vladom priprema predlog zakona o vladi i zakona o ministarstvima. Ali, postoje neki delovi ovog zakona koji zaista nikako ne mogu da opstanu u zakonu, odnosno ne mogu da opstanu u pravnom prometu, niti u praksi buduće vlade. Kada je reč o Nacionalnom investicionom planu, građani Srbije odlično znaju kako su se sredstva iz tog NIP-a zloupotrebljavala u ovoj prethodnoj vladi i zna se ko je konkretno bio egzekutor zloupotreba kada su u pitanju sredstva iz NIP-a. Dragan Đilas, koji je bio ministar bez portfelja, raspolagao je sredstvima iz NIP-a kao da mu je te narodne pare tata ostavio. Kako ih je raspodeljivao? Preko Narodne kancelarije predsednika Republike. Podsećam vas da je svojevremeno Boris Tadić formirao Narodnu kancelariju potpuno suprotno Ustavu i tadašnjim zakonima, da je na čelo te Narodne kancelarije postavio Dragana Đilasa, da su se u budžetu Republike Srbije godinama provlačila sredstva za Narodnu kancelariju, a da smo mi iz Srpske radikalne stranke svaki put kada je usvajan budžet intervenisali i podsećali da Narodna kancelarija nije ustavna kategorija i da ne može biti ni direktni ni indirektni korisnik budžetskih sredstava. U međuvremenu je ta Narodna kancelarija uznapredovala tako što su Boris Tadić i Dragan Đilas po opštinama širom Srbije, tamo gde su "žuti" imali vlast, otvarali narodne kancelarije u prostorijama koje su uzimali od lokalnih samouprava, odnosno u zgradama opština ili u najboljim poslovnim prostorima na najboljim lokacijama na teritoriji te opštine. Ta Narodna kancelarija je zapravo služila za pranje para. Preko Narodne kancelarije su vršene i zloupotrebe slične onima o kojima je gospodin Dragan Todorović govorio danas u prepodnevnom delu ove sednice, odnosno preko Narodne kancelarije iz Beograda i narodnih kancelarija po "žutim" opštinama Demokratska stranka je kupovala volju birača širom Srbije. Čuli ste danas na koji način se to radilo. To je samo jedan od načina. Svi građani Srbije, oni koji su glasali za Demokratsku stranku i oni koji nisu, odlično znaju, kao i svi vi koji sedite ovde u sali, da su se na dan izbora, ne samo ovih poslednjih, nego i predsedničkih i onih prethodnih, delili paketi hrane, da se po kućama delilo po pet i deset evra, da se na taj način vređalo dostojanstvo građana. Nažalost, pošto je DOS od 2000. godine toliko uništio materijalno ovaj narod, ljudi su čak prihvatili ta sitna, bedna sredstva ili te pakete i davali svoj glas toj stranci, zato što su morali, jer su se služili onim jednim glasačkim listićem. Znate to staro pravilo, to vam je još Bane Ivković uveo u ono vreme kada je pomogao Đinđiću, sećate se svi tog vremena, kada se sa jednim praznim glasačkim listićem okrene više krugova i na taj način se zloupotrebljava volja građana. Ta Narodna kancelarija i te narodne kancelarije u međuvremenu su, od prošlog saziva Vlade, prerasle u nešto što je nazvano Nacionalni investicioni plan. To je, zapravo, bila vlada u Vladi. U Nacionalni investicioni plan se ubacuju sva sredstva od privatizacije; naravno, to su pare građana Srbije, kojima raspolaže jedan čovek. U prošlom sazivu taj čovek je bio Dragan Đilas. Ljudi na terenu, u opštinama gde su na vlasti bili oni koji nisu u okviru ove grupacije koja je činila dosadašnju Vladu Republike Srbije, a pogotovo tamo gde nisu bili predstavnici Demokratske stranke, odlično znaju kako se raspolagalo sredstvima toga fonda. Niti se znalo kad se raspisuju konkursi, niti se znalo ko je taj ko ocenjuje programe na osnovu kojih su dodeljivana sredstva. Dragan Đilas je preko tog Nacionalnog investicionog plana upravljao svim resorima, zapravo kompletnom Vladom Republike Srbije, jer je isključivo od njega i Mlađana Dinkića zavisilo da li će neko dobiti sredstva za realizaciju nekog plana i nekog programa iz Vlade ili sa nivoa lokalne samouprave. Sad imamo, dakle, Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan. Ne znamo ko će biti ministar ovog ministarstva, ali ko god da bude, unapred izražavamo sumnju da će zloupotrebljavati ta sredstva iz Nacionalnog investicionog plana. Ko god da bude, to će biti kao i do sada, kada je u pitanju Dragan Đilas, kao kad pustite kozu da čuva kupus. Ne može se dozvoliti da u okviru jedne vlade postoji još jedna vlada. Kakva god da je, Vlada Republike Srbije koja bude imala 126 glasova narodnih poslanika će biti legitimna, odnosno legalna vlada. Naravno, poslanici iz opozicije, bar što se tiče Srpske radikalne stranke, koristiće svoje pravo da na svakom mestu kritikuju rad Vlade tamo gde on bude za kritiku. Dakle, ne govorimo sad sa tog aspekta, nego govorimo o jednoj realnosti koja je, što se tiče srpskih radikala, neprihvatljiva. Šta predviđate u ovom zakonu kao nadležnost Ministarstva za Nacionalni investicioni plan? Radi javnosti Srbije, iako su svi narodni poslanici dobili ovaj predlog, ne tvrdim da su ga svi pročitali jer vidim da ne učestvuju u radu, ali radi javnosti Srbije, da bi se znalo zbog čega mi želimo da se ovo briše i da ovo ministarstvo ne postoji... Kažete: "Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: Nacionalni investicioni plan...". Ovo je toliko visokoumno da zaista ne znam ko smisli ovakvu rečenicu. Dalje, to isto ministarstvo će obavljati poslove vezane za sistem, razvoj i unapređenje projekata Nacionalnog investicionog plana. To je prosto neverovatno. Dakle, formulišete nešto što je besmisleno. Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan obavlja poslove vezane za Nacionalni investicioni plan, za sistem, razvoj i unapređenje projekata Nacionalnog investicionog plana. To je zaista smešno. Dalje: "... strateško planiranje, iniciranje i sprovođenje projekata zajedno sa nadležnim ministarstvima...". Ako će to raditi zajedno sa nadležnim ministarstvima, zašto to ne rade samo ta nadležna ministarstva? Zar to nije jedino moguće i jedino u skladu sa našim političkim i pravnim sistemom? Kažete: "...raspisivanje i sprovođenje javnog poziva za odabir projekata...". U ovoj sali na ovoj strani gde sede poslanici Srpske radikalne stranke ima ljudi koji su bili predsednici opština u onom prošlom sazivu (naravno, po volji građana sa te teritorije) i odlično znaju da nisu mogli da se približe tom Nacionalnom investicionom planu samo zato što su bili iz SRS-a. Dalje kažete: "...predlaganje Vladi projekata Nacionalnog investicionog plana...". Utvrđuje Nacionalni investicioni plan zajedno sa drugim ministarstvima pa ga predlaže Vladi, on je unutar Vlade, i tu se zatvara krug. Zaista nerazumljivo. "Projektovanje budžeta za projekte iz Nacionalnog investicionog plana" – stvarno bih volela da iskreno kažete da li vi vidite koliko je ovo nerazumno, koliko je ovo, da ne preteram, glupo, ali zaista jeste, koliko je besmisleno ovo što je napisano kao delokrug rada ovog ministarstva. Kaže: "...učestvovanje u implementaciji i praćenju ostvarivanja projekata po fazama...". Pa, ako se odrede nekakva sredstva onda, naravno, u resornim, nadležnim ministarstvima postoje organi, odnosno delovi tih ministarstava koji će to da prate. "Nadzor nad sprovođenjem projekata" – to je isto kao i ovo malopre, samo ste malo razradili da bi bilo više teksta. Saradnja i koordinacija sa ministarstvima – to je neverovatno. Za jedno od ministarstava kažete u zakonu o ministarstvima da će sarađivati sa ostalim ministarstvima u Vladi! Ne znam šta će onda biti sa ovim ministarstvima za koja to niste napisali. Da li to znači da ostali međusobno neće da sarađuju, nego samo ovo ministarstvo? Ili je ono posebno važno zato što će sve pare proći kroz ovo ministarstvo, pa onda onaj ko bude dobar sa tim budućim ministrom ili ko bude iz njegove stranke, eto njemu para, ne samo za opštinu. Saradnja i koordinacija sa organima autonomnih pokrajina i organima jedinica lokalne samouprave – dakle, kada su u pitanju jedinice lokalne samouprave svi odlično znamo kakvo nam je iskustvo bilo u ovom prethodnom periodu sa Đilasom kada su u pitanju ova sredstva. Kada su u pitanju organi autonomnih pokrajina, onda imamo sveže primere; govorila sam više puta o tome kakav je odnos Demokratske stranke prema organima autonomnih pokrajina, a ovaj put mislim na AP Kosovo i Metohija. To ste pokazali time što niste učestvovali u formiranju srpske skupštine na Kosovu i Metohiji uz obrazloženje da čekate da se u Srbiji izabere nova vlada, pa da ćete onda, u skladu ne znam sa čim... Ne znam kakve to veze ima sa novom vladom ako su završeni, ako je napravljen dogovor, ako su delegirani predstavnici svih stranaka. Zašto nećete da poštujete volju građana srpske nacionalnosti, odnosno nealbanske nacionalnosti, jer ima i Roma i muslimana u toj skupštini? Dakle, zašto ne poštujete volju birača na Kosovu i Metohiji, nego čekate da se formira Vlada? Potpuno nerazumno. Da podsetim, pre svega radi građana Srbije, novoizabrani predsednik opštine u Štrpcu Zvonko Mihajlović, iz Srpske radikalne stranke, nije mogao da uđe u zgradu opštine u Štrpcu zato što je tamo zaseo gospodin iz Demokratske stranke, koji je inače izabran na onim izborima kada je bio apel svih... Naravno, od kada je Kosovo i Metohija pod okupacijom mi srpski radikali smo uvek apelovali da se ne daje legitimitet tim tzv. kosovskim organima i da se ne učestvuje na izborima. E, taj demokrata je učestvovao na izborima i on je tada, 2002. godine, izabran za predsednika opštine. Nije dozvolio Zvonku Mihajloviću da uđe u zgradu opštine. Obrazloženje je bilo da je on uspostavio odličnu komunikaciju sa UNMIK-om i da nema potrebe da se on sada menja, iako je Zvonko Mihajlović pobedio drastičnom većinom u Štrpcu za mesto predsednika opštine, odnosno lista Srpske radikalne stranke. Vidim da ističe petnaesti minut, samo još jednu rečenicu. Kažete na kraju da će ovo ministarstvo za NIP da vodi poslove podsticanja ostvarivanja međunarodne saradnje u oblastima od značaja za NIP. Naravno, to se vrlo jasno odnosi na prodaju NIS-a i EPS-a, a to su poslednje velike pare u Srbiji koje ćete proćerdati na štetu građana Srbije kroz ovu novu vladu. Zato vam treba Ministarstvo za NIP. Videćemo u ponedeljak, ili kad već planirate sednicu o Vladi, koga planirate ovde za ministra. Onda ćemo biti potpuno sigurni da smo u pravu kada tvrdimo da NIP, odnosno Ministarstvo za NIP treba ukinuti. Pre dva dana ste se igrali tim da li ćete ili nećete ukinuti Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, koje je od izuzetnog značaja i za koje smo se mi zalagali kroz amandmane već u dva prošla saziva Skupštine i za vreme dve prethodne vlade. Naravno, da biste zadovoljili javnost, kažete - ipak smo poslušali, pošto javnost reaguje na veliki broj ministarstava. Šta ćete da ukinete? Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Pa kad vam je dovedena skupštinska većina u pitanje, onda ste rekli - nećemo, šalili smo se, vraćamo to ministarstvo. Dakle, vrlo neodgovorno, vrlo neozbiljno. Zašto niste poslušali poslanike opozicije iz svih stranaka, i SRS-a, i DSS-a i LDP-a, koji je u ovom delu opozicija, verovatno iz drugih motiva i razloga, ali u svakom slučaju, imali ste stav svih iz opozicije da Ministarstvo za NIP ne treba da postoji. To ste ignorisali zato što je to deo koalicionog dogovora.
Da li još neko želi reč u raspravi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poslanička grupa LDP smatra da ne postoje dovoljno ubedljivi razlozi za postojanje posebnog ministarstva za NIP u Vladi Srbije. Da vas podsetim, od juna 2007. godine sredstvima tzv. Nacionalnog investicionog plana upravljao je ministar bez portfelja preko Kancelarije za NIP. Postojanje tog posebnog, specijalizovanog organa koji bi trebalo da troši ta sredstva koja su postojala pokazalo se neopravdanim. Nama je jasno da je u koalicionim pregovorima neophodno da se zadovolje apetiti svih stranaka, ali nam uopšte nije jasno zašto je potrebno da postoji Ministarstvo za NIP. Ako je nekoj stranci trebalo da pripadne taj NIP, zašto ta Kancelarija za NIP nije pripojena onom ministarstvu čiji je ministar iz stranke kojoj treba da pripada taj NIP? Takođe, Srbija ima negativna iskustva sa postojanjem i radom tzv. superministarstava, kao što su Ministarstvo za kapitalne investicije ili Ministarstvo za infrastrukturu. Predlogom ovog zakona stvara se upravo jedno takvo ministarstvo. Podsetiću narodne poslanike da se Predlogom ovog zakona ukida Agencija za razvoj infrastrukture lokalne samouprave i da se ona pripaja novoosnovanom Ministarstvu za NIP. To će samo doprineti mešanju nadležnosti između ovog ministarstva i npr. Ministarstva za infrastrukturu. Takođe, konstrukcija predloženog člana 22. nije jasna, odnosno iz ovog člana nije jasno kako će doći do koordinacije između različitih ministarstava, npr. Ministarstva za NIP, Ministarstva za infrastrukturu, Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja. U takvoj situaciji je nedopustivo da postoji posebno ministarstvo koje će imati ovlašćenja u projekciji i sprovođenju investicionih poslova od opšteg značaja. Mi poslanici LDP-a smatramo da je pogrešno da postoji Ministarstvo za NIP i nadamo se da će ovaj naš amandman biti usvojen. Hvala.
Da li još neko želi reč u raspravi o ovom amandmanu? Narodni poslanik Ivan Andrić.
Neću vam oduzimati vreme. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, hteo bih da upozorim, u ime poslaničke grupe LDP, na jednu važnu stvar koja će biti rezultat ove izmene institucionalnog okvira sa Kancelarije za NIP, kako je to do sada bilo, pretvaranja toga u Ministarstvo za NIP. Naime, u prethodnoj vladi postojalo je ministarstvo bez portfelja koje je bilo zaduženo za sprovođenje NIP-a i ono je zajedno sa resornim ministarstvima sprovodilo NIP, odnosno projekte iz NIP-a. Tada je postojala jedna stvar koja je bila jako dobra: pošto nije postojalo resorno ministarstvo nego kancelarija na nivou direktorata, morao je da postoji tzv. sistem duplog potpisa; za neki projekat morao je da stoji potpis resornog ministarstva, sa jedne strane, i direktora Kancelarije za NIP. Ovom izmenom se sva ta kontrola koja je postojala gubi i sve se stavlja u ruke Ministarstva. Sada će resorni ministar biti osoba koja će raspolagati tim novcem manje ili više bez ikakve kontrole. S obzirom na to da je u delu zakona koji se tiče ovog ministarstva u članu 22, kao što smo čuli od koleginice Vjerice, vrlo nemušto objašnjeno šta su obaveze tog ministarstva ili šta će uopšte to ministarstvo raditi, da ne kažemo da je u najmanju ruku morala da postoji definicija šta je to NIP, s obzirom na to da je ovde reč o zakonu o ministarstvima, mislim da će ovde parlamentarna kontrola ili bilo kakva kontrola biti potpuno nemoguća, tim pre što vidimo u medijima da je to ministarstvo pripalo finansijskim ministarstvima, koja su sva pod kontrolom jedne stranke - G17 plus. Nismo čuli ovde za ovih nekoliko dana ni jedan jedini razlog, niti u medijima, zašto je potrebno da se to institucionalno promeni i da se od Kancelarije za Nacionalni investicioni plan dođe do Ministarstva za Nacionalni investicioni plan. Ono što je gospodin Hajdarević pre mene rekao, ako je već svrha bila da se to stavi pod kontrolu jedne stranke, zašto onda prosto niste izmenama nadležnosti ministarstva tu Kancelariju za NIP dodali u superministarstvo Mlađana Dinkića? Na takav način ste takođe mogli da uspostavite kontrolu G 17 plus, ako je to tema, ili zahtev ili uopšte želja koja se postiže. Molimo vas da ovaj amandman usvojite, ovo nema nikakve veze sa Vladom, sa vladajućom većinom, on ima veze samo sa zdravom logikom, a koliko ima veze govori i to da su amandman u istovetnom tekstu, bez obzira na to koliko se razlikujemo, podneli i SRS i LDP.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ima imalo političkog sluha na strani skupštinske većine, oni bi prihvatili ovaj amandman, jer ako im amandman na isti član Predloga zakona podnesu, u istovetnom tekstu, narodni poslanici iz Srpske radikalne stranke i iz Liberalno-demokratske partije onda je to znak da nešto u Predlogu zakona zaista ne valja. Što se tiče Nacionalnog investicionog plana, svi oni argumenti koje je iznela gospođa Vjerica Radeta zašto ovaj amandman treba prihvatiti, naravno, stoje. Ja bih dodao još nešto. Svuda u svetu, tako je bilo i u Republici Srbiji do ovog predloga zakona, ministarstva se obrazuju za određene oblasti društvenog života, za velike oblasti društvenog života, kao što su pravosuđe, poljoprivreda, kultura, sport itd. Ovo je verovatno jedinstven primer u svetu da se ministarstvo ne obrazuje za neku oblast društvenog života da bi u toj oblasti vršilo poslove državne uprave, nego se obrazuje za jednu vrstu jednog vrlo specifičnog budžetskog fonda, pri čemu tim budžetskim fondom na vrlo arbitraran način praktično raspolaže jedna politička stranka, i to najčešće u svrhu predizborne kampanje. Sumnjam da negde u svetu postoje ustanove kao što je Nacionalni investicioni plan. U Srbiji, NIP je jedna mitska institucija koja je uglavnom obavijena velom tajne. Malo ko zna kako se u stvari dele sredstva iz NIP-a. Ono što činjenice pokazuju, to je da on uglavnom služi za politički marketing Demokratske stranke. Uzgred budi rečeno, za isti taj marketing služi i jedna slična institucija koja postoji na nivou AP Vojvodine, a to je Fond za kapitalna ulaganja. Srpska radikalna stranka smatra da je ova vlada preglomazna i da je to jedan od razloga više zašto treba ukinuti Ministarstvo za NIP, odnosno zašto to ministarstvo ne treba uopšte ni osnivati. Pošto gospoda, pre svega iz Demokratske stranke, a kako vidimo i ova ostala gospoda, odnosno drugovi koji su im se pridružili na tom evropskom putu, vole da insistiraju na nekakvim evropskim standardima u zakonodavstvu, ja ću iskoristiti priliku da ih podsetim kako izgledaju ti standardi kada je reč o organizaciji državne uprave. Njihovi veliki prijatelji iz Sjedinjenih Američkih Država imaju 14 sekretarijata. Ono što Amerikanci zovu sekretarijatima, ili kada je u pitanju Stejt department, državni sekretarijat, to su kod nas ministarstva. Dakle, Amerikanci imaju 14 ministarstava. Savezna Republika Nemačka ih ima 16, Španija 18, Belgija 20. Ova buduća vlada imaće, ako se ne varam, 24 ministarstva. Države koje služe za primer gospodinu Bošku Ristiću i Demokratskoj stranci, Slovenija i Hrvatska, ovako stoje sa brojem ministarstava: Slovenija 17, Hrvatska 18. U Kneževini Srbiji 1862. godine donet je prvi zakon o ustrojstvu centralne državne uprave u vreme kneza Mihaila. Tim zakonom predviđeno je da u Kneževini Srbiji postoji sedam ministarstava. Godine 1882, kada se knez Milan proglasio za kralja, osnovano je osmo ministarstvo. Osam ministarstava Srbija je imala sve do 1918. godine. Da vas podsetim, to je bilo doba najvećeg napretka srpske države na svim poljima: političkom, ekonomskom, kulturnom. Srbija je uspela da povrati svoje okupirane teritorije na Kosovu i Metohiji i u Makedoniji i uspela je da stvori, zajedno sa Crnom Gorom, Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca. Vidite, tadašnjim srpskim političarima nije padalo na pamet da kada god se formira neka nova vlada donose novi zakon o vladi i novi zakon o ministarstvima. Taj zakon kneza Mihaila iz 1862. godine važio je, dame i gospodo, sve do 1929. godine. Ugledajte se malo na te stare srpske političare. Ne počinje istorija od 5. oktobra, ne počinje istorija sa Demokratskom strankom. Doduše, u to vreme u Srbiji nije bilo Demokratske stranke, postojala je jedna druga stranka, čiji smo mi politički nastavljač, Pašićeva Radikalna stranka. Kao što vidite, kad god su radikali vladali Srbijom, Srbija je napredovala. Kada ste vi vladali Srbijom, posebno od 5. oktobra, vidite dokle smo došli. Zašto sve ovo govorim? Zato što su gospoda iz Demokratske stranke, od kada su 5. oktobra na protivustavan način došli na vlast, celu političku istoriju Srbije prikazali na jedan manihejski način; do 5. oktobra sve je bilo crno, posle 5. oktobra sve je belo. U tom crnilu nije valjala ni državna uprava. Bila je neracionalna, glomazna, troma, u službi politike itd., pa su gospoda iz Demokratske stranke preuzela na sebe posao da sve to isprave. Je l' tako, gospodine Milivojeviću? Vi to najbolje znate, vi ste pomagali bagerima da se državna uprava ustroji na evropskim standardima. Nažalost, cifre su neumoljive, one ne idu vama u prilog. Vi ste rekli 2000. godine – kada mi dođemo na vlast državna uprava ima da bude racionalna, neće biti skupa, biće u interesu građana Srbije itd. Međutim, brojke pokazuju nešto sasvim drugo. Prema podacima, da kažem, vašeg Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu na dan 31. avgusta 2001. godine u republičkim organima uprave, izuzev MUP-a, i posebnim organizacijama u službama Vlade i Upravi za zajedničke poslove republičkih organa radilo je 8.099 lica, od toga 171 postavljeno lice i 7.928 zaposlenih lica. Nepune tri godine kasnije, na dan 31. marta 2004. godine, državna uprava u Republici Srbiji uvećana je nešto više od tri puta; broj lica koja su radila u centralnoj državnoj upravi, bez MUP-a, iznosio je 27.238 ljudi. Ako se ovi podaci uporede sa podacima Svetske banke o broju zaposlenih u pojedinim evropskim državama u periodu od 1999. do 2001. godine, dolazi se do zaključka da je srpska državna uprava veća od državne uprave u Finskoj, Češkoj, Mađarskoj i Poljskoj. Samo da vas podsetim, sa izuzetkom Finske, sve su ovo države koje su do pre nekoliko godina, kao i Republika Srbija, bile u tranziciji i koje su 2004. godine primljene u EU. Uporedni podaci o učešću fonda zarada zaposlenih i funkcionera u državnoj upravi u Republici Srbiji i državama centralne i istočne Evrope u ukupnom obimu javne potrošnje takođe su nepovoljni po Republiku Srbiju. U Republici Srbiji tokom 2004. godine zabeleženo je veće učešće fonda zarada u ukupnom obimu javne potrošnje nego u Albaniji, Austriji, Bugarskoj, Rumuniji i Slovačkoj. Ja vam namerno navodim ove države zato što su one po svojoj političkoj situaciji, ekonomskoj snazi, teritoriji, broju stanovnika nekako uporedive sa Republikom Srbijom. Ovo su poslednji podaci, iz 2004. godine. Kako državna uprava danas izgleda i koliko zaposlenih broji, sumnjam da neko od narodnih poslanika to zna. Te podatke aktuelni ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu verovatno krije kao zmija noge. Ja sam ih tražio ne samo zbog rada u Narodnoj skupštini, nego i kao neko ko se profesionalno bavi upravnim pravom; tražio sam zvaničnu dokumentaciju od Ministarstva, od Vlade, da li negde postoji objavljen zvaničan dokument, zvaničan podatak koliko državna uprava Republike Srbije danas, u 2008. godini, broji funkcionera i zaposlenih lica. Teško da ćete doći do tih podataka, osim ako se možda ne obratite Republičkom povereniku za informacije od javnog značaja. Kao što vidite, ovaj zakon koji sada predlažete apsolutno nije u skladu sa političkim principima za koje se vi deklarativno zalažete. Samo da vas podsetim, 2004. godine prva vlada Vojislava Koštunice donela je jedan dokument koji se zove Strategija reforme državne uprave. U izradi te strategije aktivno je, između ostalog, učestvovala i misija OEBS-a u Srbiji. U novembru mesecu 2004. godine kada je ta strategija zvanično objavljena u hotelu Hajat u Beogradu, ja sam tamo bio prisutan ispred Pravnog fakulteta u Novom Sadu, Mauricio Masari, tadašnji šef misije OEBS-a u Srbiji, na sva usta je hvalio tu strategiju, da je to jedan sjajan planski dokument koji će vrlo brzo da dovede do toga da će državna uprava u Republici Srbiji apsolutno biti kompatibilna sa državnim upravama u okruženju, a pre svega sa državnim upravama zemalja koje su članice EU. Kao što vidite, ovi podaci su krajnje nepovoljni po Republiku Srbiju. Sada se postavlja jedno logično pitanje – da li ovu buduću vladu obavezuje Strategija reforme državne uprave ili to ostaje mrtvo slovo na papiru? Ako pogledate prethodni Zakon o ministarstvima iz 2007. i ako pogledate ovaj koji se sada donosi, videćete da vladajuća oligarhija u stvari nema nikakvu nameru da smanji broj zaposlenih u organima uprave. Naprotiv, oni broj organa uprave iz godine u godinu povećavaju i to na potpuno neracionalan način. U prepodnevnoj raspravi pokazao sam da se u okviru Ministarstva zaštite životne sredine obrazuje agencija koja se isto tako zove. U okviru Ministarstva zaštite životne sredine obrazuje se Agencija za zaštitu životne sredine. Dva organa, oba organa Republike Srbije, oba rade isti posao, a postoje dva organa. Da li postoji neki smisao, neki razlog za to? Verovatno ne postoji, sem čisto politički, da u ta ministarstva i te agencije udomite vaše partijske kadrove. Kaže mi Vjerica Radeta da postoji još jedan razlog: vi nećete udomljavati samo svoje partijske kadrove, nego sada treba da napravite političku trgovinu sa vašim novim koalicionim partnerima koji su vam se pridružili na tom evropskom putu, pa sada treba negde da nađete mesta i za njih. Verujte, ovo što vi radite – namirujete svoje političke račune tako što iz godine u godinu osnivate neka nova ministarstva koja nigde u svetu ne postoje, osnivate čitav niz agencija – zaista nema nikakvog smisla. Samo da vas podsetim, neke od agencija koje su osnovane u Republici Srbiji posle 2001. godine obrazovane su čak i uredbama Vlade Srbije, a osnovni je princip u svim zemljama sveta, tako i u Republici Srbiji, da se državni organi i državne institucije mogu obrazovati isključivo zakonima. Vas to nije obavezivalo. Vi ste neke agencije obrazovali čak i vladinim uredbama i sa tim nastavljate i dalje. Postavlja se jedno elementarno pitanje, zna li iko u Republici Srbiji, iz Vlade, iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koliko u stvari agencija ima, šta te agencije rade, koliko budžetskih sredstava troše, imaju li neke rezultate u svom radu i da li su građani Republike Srbije od ovako glomazne državne uprave videli bilo kakvu korist? Ako zaista želite dobro Republici Srbiji, onda ovaj amandman morate da prihvatite. Posebno se obraćam gospodi iz SPS-a i PUPS-a, oni imaju jedan dodatni osećaj za socijalnu stabilnost u Srbiji i za socijalnu sigurnost naših građana. Ja vas ubeđujem da ovaj put kojim je krenula Demokratska stranka, a to je da osniva ovoliki broj ministarstava, da osniva ministarstvo za nešto što ne postoji ni u jednoj zemlji sveta, zaista nije način da se uspostavi socijalno odgovorna vlada. Ovo je samo način da se uspostavi jedna parazitska vlada koja će da troši enormna budžetska sredstva, a neće imati nikakve rezultate ili će imati rezultate, ali isključivo negativne. Ono što je uradila Demokratska stranka od 2000. godine u stvari to na najbolji način potvrđuje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, član 23. predloženog nacrta zakona tiče se postojanja Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Pošto odlazeću vladu verovatno ovo pitanje ne zanima previše, a nove vlade još nema, obratio bih se skupštinskoj većini koja će iznedriti novu vladu. Inače, amandman glasi da se član 23. briše. Zbog toga bih budućoj vladi i vladajućoj skupštinskoj većini postavio pitanje rezona postojanja ovakvog ministarstva. Naime, ovom pitanju se može pristupiti sa formalnopravnog i sa faktičkog stanovišta. Naravno, i jedno i drugo stanovište vode istom ishodu - nepostojanju razloga za uvođenje, odnosno za postojanje ovog ministarstva. Ako se ovom problemu pristupi sa formalnopravnog stanovišta možemo se pozvati na Ustav, na postojeću zakonsku regulativu, na podzakonske akte. U Ustavu, od preambule, preko članova koji se tiču ovlašćenja predsednika, preko članova koji se tiču teritorijalne celokupnosti i nezavisnosti države, svi ti članovi govore, a naravno i postojeća zakonska regulativa, da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Ako je to tako, u čemu onda leži razlog postojanja ovakvog predloga, odnosno razlog postojanja ovakvog ministarstva? Sva ostala ministarstva imaju dovoljno kapaciteta da vrše funkcije koje su u ovom predlogu zakona predviđene za ovo ministarstvo, počev od Ministarstva unutrašnjih poslova, preko Ministarstva za rad i socijalnu politiku, pa nadalje. Ako se ovom problemu pristupi sa faktičkog stanovišta, takođe se može videti da postojeća ministarstva imaju sasvim dovoljno kapaciteta da vrše funkcije koje su predviđene ovim nacrtom zakona za Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Naravno, molio bih da mi neko iz novoformirane skupštinske većine ili iz sastava buduće vlade da odgovor na pitanje sa kog će se stanovišta Vlada opredeljivati po ovom pitanju. Jer, Vlada koja ne poštuje formalnopravni pristup u vršenju svojih obaveza krši zakon, a Vlada koja ne uvažava faktičko stanje nema politički smisao postojanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mene jako čudi što Zakonodavni odbor nije ovaj amandman proglasio neustavnim. Ako je već mogao da proglasi neustavnim amandman Vjerice Radete u kome se govorilo o zaštiti naših građana koji se nalaze u haškom kazamatu, onda mi nije jasno kako ovaj amandman, koji je totalno u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, nije proglašen neustavnim. Šta znači reč "kazamat"? To je turcizam i svi znamo da to znači zatvor. Kakva je razlika između kazamata turskog i kazamata haškog? Nikakva, jer su i u jednom i u drugom bili Srbi, i u jednom i u drugom kadija te tuži, kadija ti sudi. Samo što se u Haškom tribunalu, u haškom kazamatu ne zarivaju ekseri pod nokte, već se to radi na malo suptilniji način - kroz hranu se ubacuje otrov, kroz vodu, mentalno se ubijaju ljudi. Samo da vas podsetim na to koliko je bilo naših ljudi koji su izvršili samoubistvo i koliko ih je umrlo u Haškom tribunalu.Janevidim razliku između turskog i haškog kazamata i zaista mi nije jasno kako je Zakonodavni odbor mogao da to proglasi neustavnim amandmanom. Takođe se čudim kako po istoj analogiji ovaj amandman nije proglašen neustavnim kada je jasno da u preambuli Ustava Republike Srbije stoji: "Polazeći od toga da je Pokrajina Kosovo i Metohija sastavni deo teritorije Srbije, da ima položaj suštinske autonomije u okviru suverene države Srbije i da iz takvog položaja Pokrajine Kosova i Metohije slede ustavne obaveze svih državnih organa..." itd. Dakle, obrazloženje ovog amandmana gospodina Ranđelovića je zaista nesuvislo. Tu stoji sledeće: "Shodno važećoj zakonskoj regulativi i važećim međunarodnim pravnim aktima, postojanje Ministarstva za Kosovo i Metohiju je necelishodno i nepotrebno." Pa, zar nije čak i u Rezoluciji 1244 Kosovo i Metohija sastavni deo SRJ, odnosno danas Republike Srbije? Ovde, nažalost, nije gospodin Ratković da objasni kako to da ovaj amandman nije proglašen neustavnim. U cilju postojanja Kosova i Metohije kao sastavnog dela Srbije, ja ću pokušati da istorijskim činjenicama opravdam svoju tezu. Vizantijski car Konstantin VII Porfirogenit, koji je vladao do 989. godine, u svojoj knjizi o uređivanju carstva, koju je posvetio svom sinu, tvrdi da su se Srbi na prostore Kosova i Metohije, odnosno Balkana, doselili u 7. veku. Međutim, mnogi drugi čuveni naučnici i slavisti, kao što je Pavle Josif Šafarik, tvrde da su se Srbi doselili još ranije. Pa dobro, s obzirom na to da su naši istoričari prihvatili ovu tezu vizantijskog cara Konstantina VII, neka bude da su se Srbi doselili u 7. veku. Ali, to znači deset vekova pre Šiptara, jer jedini i prvi pisani dokaz o postojanju Šiptara na Kosovu i Metohiji jeste turski popis. Kada su Turci 1455. godine, dakle 66 godina nakon Kosovskog boja, osvojili Novo Brdo, koje je tada bilo privredni i kulturni centar Kosova i Metohije, onda je palo Kosovo i Metohija. Pet godina kasnije palo je Smederevo, kao tadašnji glavni grad Srbije. Te iste godine Turci su, poznati kao pedantni ljudi, napravili popis, defter, tako se to zvalo, ne zato da bi popisali srpsko stanovništvo, već da bi im odrezali poreze i harače. U tom popisu ne postoji nijedno šiptarsko selo na teritoriji Kosova i Metohije. U tom popisu postoji samo 2% Šiptara ukupno na teritoriji Kosova i Metohije, i to na vrletima iznad Đakovice, na samoj granici sa današnjom Albanijom. Sledeći turski popis, održan 55 godina kasnije, pokazuje potpuno isti trend – samo 2% Šiptara na Kosovu i Metohiji. Tek kasnije,u seobama, odselio se veliki broj Srba. Prva seoba je bila, kao što znate, 1690. godine pod Arsenijem Čarnojevićem, našim patrijarhom, a druga 1773. godine pod patrijarhom Jovanovićem zvanim Šakabenta. Šiptari su se onda polako doseljavali iz siromašnih albanskih krajeva. Turci su Šiptare koristili kao udarnu pesnicu prema Srbiji, prema centralnoj Srbiji. Oni su postali veći Turci od samih Turaka i bili su njihova udarna pesnica. Tada počinje bitnije naseljavanje Šiptara na Kosovu i Metohiji. Danas se govori o etničkom pravu Šiptara na Kosovu i Metohiji. To znači da se oni pozivaju na većinu. Ta većina je ostvarena ubijanjem, proterivanjem, spaljivanjem kuća i imanja i visokim natalitetom, a naročito doseljavanjem Šiptara iz Albanije na Kosovo i Metohiju. Dakle, faktički ne postoji etničko pravo Šiptara na Kosovu i Metohiji. Jedno drugo pravo u istoriji čovečanstva je mnogo važnije, a to je istorijsko pravo jednog naroda. To istorijsko pravo sadrži postojanje države, državnih organa na toj teritoriji, postojanje kulturne baštine, kulturnih spomenika, postojanje istorije i kulture na tom području. Šiptari od svega toga nemaju ništa na Kosovu i Metohiji. Srbi imaju sve. Pomenimo samo državu, preko 200 godina su Srbijom vladali Nemanjići, samo Nemanjići, jedna dinastija. Srbi su imali istoriju počev od Kosovskog boja, preko bune protiv dahija, Prvog, Drugog ustanka, časne uloge Srba u Prvom i u Drugom svetskom ratu, kada su Srbi oslobodili prostor čitave bivše Jugoslavije u najvećem delu. Srbi su imali i imaju i danas svoju kulturnu baštinu. Oko 1350 crkvenih spomenika je samo na Kosovu i Metohiji, od čega su Šiptari porušili 156 crkava i manastira. Porušili su sva srpska groblja. To je, valjda, jedina nacija na svetu koja ruši groblja druge nacije. To nije zabeleženo u istoriji čovečanstva. Sve ovo govori o tome da je Kosovo i Metohija sastavni i neotuđivi deo Srbije. To je teritorija koja je, nažalost, danas okupirana. Ali, budite sigurni, ako smo trpeli Turke 500 godina, trpećemo i ove, Šiptare i njihove mentore, Amerikance i Britance i ostale NATO zločince, ako treba još 50 godina, ali ćemo sasvim sigurno povratiti Kosovo i Metohiju. Jer, pravda je na srpskoj strani, a pravda uvek pobeđuje. Ona jeste spora, ali je uvek dostižna. Hvala lepo.
Poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, očigledno je da me kolega Pelević nije pažljivo slušao i da nije razumeo ili da nije želeo da razume ono o čemu sam govorio. Ljudi koji ga poznaju rekli su mi da je jako uglađen i vaspitan čovek i zbog toga mi zaista nije jasan izraz "nesuvislo". Naime, teza na kojoj se zasnivalo moje izlaganje i na kojoj se zasniva predlog da se član 23. briše jeste upravo ono o čemu je govorio kolega Pelević – po zvaničnoj zakonskoj regulativi, počev od Ustava pa nadalje, Kosovo i Metohija je sastavni deo Republike Srbije. Shodno tome, nije potrebno da ima posebno ministarstvo.
Gospodin Pelević, replika.
Kolega Ranđeloviću, hvala na komplimentima, nisu mi nešto posebno potrebni, posebno ne od pripadnika vaše stranke. U svakom slučaju, dobro sam vas razumeo. Jako sam dobro razumeo i sastanke vašeg šefa u Prištini sa čelnicima šiptarske mafije koja danas upravlja Kosovom i Metohijom, nažalost. Verujte mi, jako sam vas dobro razumeo i shvatam da ste vi jedina stranka u Srbiji koja želi da Kosovo i Metohija postane i ostane nezavisna albanska država. Vi ste, na kraju krajeva, zbog toga i stvoreni, vi ste zbog toga i plaćeni i vi to morate da odradite.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima gospodin Pelević.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, podneo sam amandman zato što se u članu 23. ovog zakona pominju srpska područja na Kosovu i Metohiji. Samo tražim da se to zameni rečima "Kosovo i Metohija", jer onaj ko odvaja srpska područja od nesrpskih područja na Kosovu i Metohiji čini veleizdaju, odnosno podelu Kosova i Metohije na srpski i nesrpski deo. Kao što znate, Kosovo i Metohija je uvek bilo srpsko i uvek će biti srpsko. Mi Srbi smo spremni da sa Šiptarima živimo na potpuno ravnopravnim osnovama, ali, kao što znate, oni to ne žele. Mi smo im nudili autonomiju kakvu nema nijedna nacija, nijedna nacionalna manjina na svetu, ali oni su hteli nezavisnost, i to ne samo sada nego već nekoliko decenija, čak par vekova unazad. Ono što je važno u ovom amandmanu jeste to da je on sadržan samo u jednoj rečenici. Nema tačke, nema novog reda, nema druge rečenice. To pokazuje odnos ove većine prema Kosovu i Metohiji. Znam da ste se vi odrekli Kosova i Metohije, meni je to jasno, ali ima i onih Srba koji će se boriti za Kosovo i Metohiju, ne deklarativno kao vaš šef, koji sve manje i manje u poslednje vreme pominje Kosovo i Metohiju i, kao, neće nikada priznati... Ranije je to stalno činio, posebno u kampanji. Sada to čini veoma retko. To je prva stvar. Drugo, ovaj član zakona potpuno je neustavan. On se kosi sa članom 44. Ustava Srbije. U članu 44. Ustava Srbije se govori sledeće: "Crkve i verske zajednice su ravnopravne i odvojene od države", a u vašem članu 23. kaže se da će država Srbija upravljati delovanjem Srpske pravoslavne crkve. Kako je to moguće? Možda je to tehnička greška. Verovatno je trebalo napisati – upravljaće saradnjom sa Srpskom pravoslavnom crkvom. Kao što znate, ne samo SPC, nego i sve druge verske zajednice su potpuno autonomne i niko njima ne može upravljati, može samo sarađivati sa njima. Što se tiče prvog dela o kojem sam govorio, on je takođe u nesaglasju sa članom 8. Ustava, jer ne postoje srpska područja. U članu 8. Ustava piše: "Teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva". Dakle, u jednom članu ste, gospodine Ratkoviću... Odnosno, grupa koja je ovo predložila prekršila je drastično Ustav, i to u vezi sa jednom od najosetljivijih tačaka danas u Srbiji a to je Kosovo i Metohija. To ne mogu da prihvatim. Zato sam to i uradio. O istoriji jednog naroda najviše govore kulturno-istorijski spomenici. Sada ću vam nekim istorijskim činjenicama, odnosno činjenicama iz kulturne istorije Kosova i Metohije pokazati da je Srbija ono što predstavlja deo Kosova i Metohije, odnosno Kosovo deo Srbije, jer za mene je to jedno te isto. Srbija je Kosovo, a Kosovo je zaista srce Srbije. Na Kosmetu postoji tačno 1.994 spomenika srpske kulturne baštine. Od toga 1.181 crkva i crkvište, 113 manastira i manastirišta, 48 isposnica, osam spomen-kapela, što ukupno iznosi 1.350 crkvenih verskih objekata Srpske pravoslavne crkve na Kosmetu. Postoje 534 srpska groblja. Nijedno nije očuvano, sva su polupana, sva su srušena. Često sam na Kosovu i Metohiji, često obilazim i severni deo i srpske enklave i lično sam se u to uverio. O tome sam čak napisao knjigu, po nalogu Sinoda SPC, o kulturnoj baštini Kosova i Metohije. Posebno treba istaći da su četiri srpska manastira sa Kosova i Metohije, po odluci komiteta UNESKO-a za svetsku kulturnu baštinu, ušla u svetsku kulturnu baštinu, i to: 2004. godine manastir Dečani, a 2006. godine Pećka patrijaršija, Gračanica i Bogorodica Ljeviška u Prizrenu. Koliko Šiptari imaju spomenika kulture po UNESKO-u? Govorim samo o činjenicama i govorim o podacima UNESKO-a. Imaju ukupno 38 spomenika kulture. Od toga su 35 obične kule, čiji se vlasnici čak i ne znaju i samo tri verska objekta - tekije. Tekije su verski objekti tzv. derviša, ali oni su uvek bili tako malo zastupljeni među Šiptarima da su zanemarljiv deo šiptarskog naroda na Kosovu i Metohiji. Još je važno reći da su svi spomenici albanske kulturne baštine podignuti u 19. veku, a naši spomenici su podizani od 9. veka do današnjeg dana. Doduše, oni su pokušali da prisvoje džamije kao svoje spomenike kulture. Međutim, energičnim uticajem turske vlade to je sprečeno. Oni su, inače, poznati po tome što uvek žele da prisvajaju nešto tuđe. Tako su prisvojili i Skenderbega, odnosno Đorđa Kastriotića koji je govorio srpski jezik i pisao ćirilicom. Takođe, važno je reći da čak u 11 gradova na Kosmetu nema ni jednog jedinog spomenika kulture albanske kulturne baštine, šiptarske kulturne baštine. Ni jednog jedinog spomenika kulture. To su sledeći gradovi: Gnjilane, Vučitrn, Podujevo, Klina, Srbica, Glogovac, Leposavić, Lipljan, Uroševac, Suva Reka, a u Prištini, Kosovskoj Mitrovici, Kosovskoj Kamenici i Vitini postoji samo po jedan spomenik, i to treće kategorije. Kako je onda moguće da jedan narod koji nema nijednog traga postojanja, nijednog groba na toj teritoriji pretenduje da bude vlasnik te iste teritorije? Zaista, to je nonsens. Odgovor je – te teritorije su otete, Srbi proterani, ubijeni, kuće spaljene, a onda je došao i Titov zakon od 6. marta 1945. godine i Skupština je donela zakon o zabrani povratka Srba i Crnogoraca na Kosovo i Metohiju. Onda su došli događaji od 1979, 1981, vlast Šiptara na Kosovu i Metohiji i njihov univerzitet, bune i, na kraju, kao što znate, bombardovanje Kosova i Metohije i poslednji egzodus Srba. To je to njihovo tzv. etničko pravo. Ne postoji etničko pravo. Postoji samo proterivanje, ubijanje i otimanje od strane Šiptara. Zato smatram da bi bilo zaista pošteno i korektno prema Srbima koji su ostali da žive na Kosovu i Metohiji i prema onim Srbima koji su interno raseljeni širom Kosova i Metohije i širom Srbije da se ovaj amandman usvoji i da se Kosovu i Metohiji u ovom zakonu posveti veća pažnja. Ovde nema ni reči o obnovi srpske kulturne baštine. Nema ni reči u vašem zakonu o raseljenima, nema ni reči o onima koji žive na ivici egzistencije, o onima koji na Kosovu i Metohiji svakog dana brinu da li će njihova deca sutra osvanuti živa ili neće. Apelujem na sve vas da ovaj amandman usvojite i da promenite zakon u skladu sa ovim amandmanom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Gordana Paunović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koalicioni partner u "žutom preduzeću" gospodin Mlađan Dinkić smatra da je nastojanje Republike Srbije da se suprotstavi nezavisnosti Kosova i Metohije kolektivno ludilo. Ponavljam, kolektivno ludilo. Građani Srbije treba da znaju šta Mlađan Dinkić misli o njima. Otkud pravo Mlađanu Dinkiću da vređa, omalovažava, ponižava narod Srbije i još pokušava da im postavlja psihijatrijske dijagnoze? Ovo je teška uvreda za srpski narod. Mlađan Dinkić zna da su šiptarski teroristi, kao što je gospodin Pelević govorio, proterivali srpski narod, proterali stotine hiljada Srba sa Kosova i Metohije, pljačkali, rušili kuće, groblja, crkve, manastire, silovali i ubijali srpski narod. Demokratska stranka i G17 za tu su ranije krivili gospodina Miloševića, našeg predsednika gospodina profesora dr Vojislav Šešelja i srpske radikale. Međutim, građani Srbije znaju da je prof. dr Vojislav Šešelj pre šest godina dobrovoljno otišao u Hag, odnosno u haški kazamat da brani interese srpskog naroda, i nadamo se da će ih uskoro odbraniti. Srpski radikali su, za razliku od ideološki neprincipijelne koalicije i buduće vlade, patriote i nacionalno opredeljeni; time se ponosimo i zbog toga je polovina biračkog tela na prethodnim izborima glasala za SRS. Zato je u ovom uvaženom parlamentu SRS najbrojnija stranka. I, još jednom želim da vas podsetim da je broj 78 veći od broja 69. Srpska radikalna stranka će kao opozicija istrajati u borbi za očuvanje Kosova i Metohije i sprečiti dalje komadanje i razbijanje Srbije. Ukoliko ne prihvatite ovaj amandman gospodina Pelevića i ostane ovakva formulacija - "u srpskim područjima Kosova i Metohije", u delu koji se odnosi na Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, vi ćete Kosovo i Metohiju podeliti na srpska i albanska područja, odnosno indirektno ćete priznati albansku nezavisnost. Kao što je zamenik predsednika SRS gospodin Tomislav Nikolić rekao, ovo neće moći da prođe u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođica Nataša Jovanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, moram da iskoristim priliku i danas da u ime poslaničke grupe SRS čestitam gospodinu Radovanu Ničiću i svim srpskim delegatima novoizabrane vidovdanske kosovske skupštine zajednice Srba, srpskih opština na Kosovu i Metohiji. Koliko je drzak ovaj član zakona, ovako napisan, govori činjenica da sve ono o čemu je govorio profesor Pelević vi ne prihvatate... Šta kažete, gospodine Batiću? Pošto ste vi predsednik, i dalje, te vaše političke stranke koja je registrovana, a nastojali ste da proganjate zlikovce i šiptarske teroriste, one iste sa kojima se pozdravlja, grli i ljubi Boris Tadić, pretpostavljam da ćete i vi, kao častan čovek, da čestitate gospodinu Radovanu Ničiću, iako vaša stranka nije učestvovala na lokalnim izborima, pa samim tim nema ni delegata. Želela sam da kažem da je ponižavajuće za svakog Srbina na Kosovu i Metohiji da vam ovakva odredba, bez amandmana koji je predložio gospodin Pelević, ostane u opisu onoga što treba da radi ovo ministarstvo. Ne ulazeći uopšte u to ko će da bude ministar za Kosovo i Metohiju, a već nam je ovde nacrtan i naslikan... Vaš kandidat za to ministarstvo je rekao 27. juna, uoči Vidovdana, da on ne zna, pa da će da vidi, pa nije dobila lista "Za evropsku Srbiju" dovoljno mesta, što uopšte nije tačno. Da li je tako, gospodine Kragoviću? Po proporciji, onoliko koliko su osvojili na lokalnim izborima, ali u svim opštinama na Kosovu i Metohiji ubedljivo je pobedila lista Srpske radikalne stranke. U tome je vaš problem, što Srbi na Kosovu i Metohiji isključivo i najviše hoće SRS, pa onda koaliciju DSS-NS, kao i SPS, a ovi demokrati u promilima mogu negde da se nađu i ova firma G17, zavisi od toga da li su negde pokušali da kupe neke glasove. To je činjenično stanje. Nisu to nikakva srpska područja na kojima žive Srbi, to je čitava srpska teritorija, to je Autonomna pokrajina koja je u sklopu našeg teritorijalnog integriteta. A da ne govorim o tome (nešto je pominjala koleginica Vjerica Radeta) kako su šikanirani, u pravom smislu reči, od strane koordinatora iz Demokratske stranke. Pazite, gospodine Obradoviću, to su oni koordinatori koji su preko noći zamenili koordinatore socijaliste. Znate, kada smo imali usvajanje nekog zakona, pa se u gluvo doba noći pojavio gospodin Dačić i s pravom reagovao, sednica je bila prekinuta nakratko, jer su zamenjeni svi koordinatori iz SPS-a i postavljeni ovi "žuti", a njima je do Kosova i Metohije kao do lanjskog snega. Posle se desilo to, kada su izabrani, pošto se videla očigledna narodna volja, na 268 biračkih mesta u tom procentu i u tom broju je pobedila Srpska radikalna stranka. Nije u pitanju samo Kosovska Mitrovica i taj, kako ga neki nazivaju, severni deo Kosova i Metohije, već, šta da vam kažem, u opštini Priština sa sedištem u Gračanici od ukupnog broja odbornika za skupštinski saziv gotovo 50% je iz reda Srpske radikalne stranke. Isti problem je imao i gospodin Dragutin Perić, koji je bio onemogućen da uđe i da obavlja svoj posao predsednika opštine. To je danima trajalo samo zbog toga što su oni koji su navikli da služe i šiptarskoj skupštini i šiptarskim separatistima, i oni koji su bili ministri, a sada će da vrše funkciju u Ministarstvu za Kosovo i Metohiju, bili ministri u šiptarskoj vladi, sećate se toga. Još kada je donošen onaj takozvani Hakerupov ustavni okvir, koji je bio preteča ovog kvazišiptarskog ustava, mi smo upozoravali i pozivali Srbe (i sa ove govornice je to radio predsednik naše stranke doktor Vojislav Šešelj) da ne nasedaju na tu veoma opasnu igru i na te fingirane izbore, da će to da se desi. Vi imate na vašoj listi za narodne poslanike, odnosno na listi za Kosovo i Metohiju, čoveka koji ne bi dobio nekoliko glasova kada bi samostalno izašao, ne bi ni njegova porodica glasala za njega, imate samoproklamovane predstavnike Srba. Pa, taj se sklonio u mišiju rupu. Jednog dana kada smo gospodin prof. Pelević, gospođa Radeta, književnik Brana Crnčević i moja malenkost na povratku iz srpske Gračanice obišli manastir Banjsku pobegao je glavom bez obzira kada smo naišli. Nije uopšte trebalo nikako da ga pogledamo, jer ko će da gleda takve izdajnike i takve koji se svakog dana slikaju na ustaškom HRT-u 1. Da li ste videli da li postoji neka emisija na toj televiziji neprijateljske države prema našem narodu, kada je tema Kosovo i Metohija i kada se veličaju šiptarski zločini, a da Oliver Ivanović nije gost? Ne bi me začudilo stvarno, ni mene ni kolegu Kragovića, ni bilo kog Srbina sa Kosova i Metohije, da mu ovako velikodušno date, ajde baš da ne bude ministar za Kosovo i Metohiju, ali može državni sekretar, je li tako. Sada ja upozoravam tog budućeg ministra i vas iz vladajuće, tek stvorene, koalicije da se ne šalite sa tim pitanjem. Dakle, ljudi su sasvim legitimno, to je zajednica srpskih opština, mi smo pozvali, država Srbija je organizovala izbore na Kosovu i Metohiji, u subotu 28. juna, na Vidovdan, u amfiteatru Tehničkog fakulteta u Kosovskoj Mitrovici obrazovali i dali legitimitet skupštini, za čijeg predsednika je izabran srpski radikal, gospodin Radovan Ničić. Gospodin Marko Jakšić je jedan od potpredsednika a Srđan Nikolić, takođe srpski radikal, drugi potpredsednik. Oni će da rade i da deluju. Sada mogu to da čine u zgradi koja je inače dodeljena Ministarstvu za Kosovo i Metohiju; mi koji tamo odlazimo znamo gde je i gde su te prostorije. Dobili su nekoliko kancelarija od ministra Slobodana Samardžića. Ali, taj budući ministar, budući ministar finansija i ovaj mandatar i budući premijer moraće i te kako da vode računa o tome da će njima biti potrebna sredstva za rad, da oni to sada rade apsolutno bez ikakvog novca, dakle volonterski, što bi se reklo. Jer, to treba da ima političku težinu i funkciju. Koliko mi budemo davali ovde snagu, toliko će oni da je dobijaju i da čuvaju našu srpsku zemlju. Ne samo što će to da rade svi srpski radikali, nego tu će da se vidi ko je ko. Ako budete u izlaganjima, u obraćanju narodu i u obraćanju Srbima sa Kosova i Metohije davali podstrek i gospodinu Ničiću, odnosno srpskoj skupštini i delegatima da se bore, onda će se videti da ste zaista iskreni u toj nameri da se poštuje Ustav i da oni čuvaju našu srpsku teritoriju. Niste ih nijednom rečju spomenuli, nite ste izašli da im čestitate na njihovoj odlučnosti i istrajavanju da kroz tu političku instituciju čuvaju ono što je naše, a to je Kosovo i Metohija. Lako vam je da se dičite i da pričate, da ovde nas prozivate, da kažete - pa vi stavljate tapiju ko je veći Srbin, ko nije. Pogledajte malo i zamislite se kada ste tamo bili i kada ste, vi koji imate mogućnosti, uputili pomoć Srbima i deci sa Kosova i Metohije.
Zahvaljujem. Za reč se javio, povodom amandmana, gospodin Maraš. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo gospodin Pelević ima smisla samo ukoliko ima smisla i sve ovo što stoji u opisu ovog ministarstva. Pročitaću samo jedan deo – funkcionisanje institucija Republike Srbije na teritoriji Kosova i Metohije; obrazovanje, zdravstvo, socijalna politika, kultura, infrastruktura, sistem lokalne samouprave i telekomunikacije u srpskim područjima Kosova i Metohije itd. I, dalje – finansijska, pravna, tehnička i kadrovska pomoć u svim oblastima značajnim za Srbe. To bi bilo super da zaista postoje ingerencije Republike Srbije na Kosovu i Metohiji. Zbog toga mislim da amandman koji je podneo kolega Ranđelović iz LDP-a nije protivustavan i da ima mnogo više osnova, iz prostog razloga što je ovo ministarstvo koje je funkcionisalo pokazalo da to u budućnosti ne može da radi. Ali, gospodine Peleviću, vi ste izrekli neke veoma teške reči. Vi ste rekli da je Liberalno-demokratska partija napravljena da bi Šiptari imali svoju državu. Liberalno-demokratska partija je napravljena iz sasvim drugih razloga, a takva jedna priča može da stoji onoliko... Ja bih isto mogao da se ovde dičim, kao što ste vi juče, da je moje poreklo na Kosovu, i moj otac je rođen dole na Kosovu, ali to mi ne daje za pravo da sa tako teškim kvalifikacijama kao što je malopre... Znači, ispada da su svi oni koji ne slede vašu politiku izdajnici ovog naroda i da su spremni da daju Albancima državu na Kosovu. Ako se dobro sećate, poslednja sednica prošlog saziva Skupštine bila je održana u zgradi bivše Savezne skupštine. Tada je naš predsednik, a to je bio stav LDP-a, rekao sledeće stvari: da smo protiv svakog jednostranog postupka, bilo da on dolazi iz Prištine, bilo iz Beograda. Znači, mi nismo podržali jednostrano proglašenje nezavisnosti, zato što to nije rešenje problema. Sve vreme, otkad smo nastali 2005. godine u novembru, govorimo jednu te istu stvar: za Srbe koji dole žive mora da važi princip "2 K" – konstitutivnost i konsenzualnost. Znači, sve vreme je to naša politika kada je Kosovo u pitanju. Niko od nas nije želeo to što se desilo. Osudili smo jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova od strane Prištine, i nema potrebe da tako teškim rečima optužujete jednu političku partiju.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Šormaz.
Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije i Nove Srbije podržava ovaj amandman i glasaće za njega. Želeo bih samo da dodam par stvari onome što je rekao gospodin Pelević. Možda je on zaboravio, recimo, jedan termin koji je apsolutno prikladan za sve ono što se dešavalo za vreme bombardovanja od strane NATO pakta 1999. godine, ponavljam drugi put danas, čak i zabranjenim oružjem, bombama obogaćenim osiromašenim uranijumom i kasetnim bombama – da je u to vreme, uz pomoć NATO pakta, vršeno i klasično etničko čišćenje na Kosovu. I do dana današnjeg te privremene institucije koje žele da naprave državu ništa ne čine da se vrate raseljena lica tj. građani uglavnom srpske nacionalnosti, ali ima i Roma, Goranaca i pripadnika drugih etničkih grupa sa Kosova i Metohije kojima se ni dan-danas ne dozvoljava, ima ih preko 200.000, da se vrate na Kosovo i Metohiju. Druga stvar koja je veoma interesantna jeste da u tim datumima koje ste pominjali niste spomenuli jedan veoma važan datum. Tačno je, '45. i '80, ali je veoma važna i '74. i donošenje Ustava, kada su stvorene te dve autonomne pokrajine. Na neka rešenja iz tog ustava se i dan-danas pozivaju neki iz ove leve, ne levičarske nego leve koalicije, pošto među njima ima nekih iskrenih desničara za koje ne znam kako su uopšte tu zalutali. Dakle, jedan deo te leve koalicije bi voleo da je taj ustav na snazi, i čak to otvoreno govori i za to se zalaže. Čak i jedan deo Demokratske stranke koji je iz Vojvodine, koji je više autonomaški nego ta Čankova stranka... Ali dobro, to su ta dva veoma bitna podatka koja treba reći. Zašto? Zato što ovo što piše u Predlogu zakona, a gledam u predlagača, nije i ne može da bude demografski termin, zato što Prizren ne može da bude albanska sredina i Priština ne može da bude albanska sredina, to je deo srpske države i to nije demografski termin. Da li uopšte znate za podatak koliko se Albanaca, koji nisu rođeni na teritoriji države Srbije, naselilo od 2000. naovamo u Prištinu iz zapadne Makedonije ili sa teritorije Albanije? Oni nisu državljani ove zemlje, ne mogu biti ni u biračkom spisku. Ja sam lično prisustvovao, čak i dva vaša poslanika koja su me u tome podržavala, u prošlom sazivu, vodio raspravu sa gospodinom Rikerom o tome; nije hteo da nam kaže, pred 70 evropskih poslanika, koliko se takvih lica nalazi u biračkom spisku koji su oni pravili i imali obavezu da ga prave kao UNMIK. Nijednog trenutka. To nije i ne može biti demografski termin. Vi morate da usvojite ovaj amandman i ne treba da dođe do preglasavanja. Ako treba, ovo je toliko važno pitanje, napravite pauzu, konsultujte se sa 122 poslanika koja su to potpisala. Ubeđen sam da ima i onih sa vaše strane koji će to podržati, jer smo danas utvrdili da očigledno nije bilo čitanja prilikom potpisivanja ovog predloga, videli smo to jutros u slučaju jednog poslanika PUPS-a. Ako mislite da nemate ovlašćenje da prihvatite ovaj amandman, napravite pauzu, važno je pitanje. Izabraćemo Vladu, ništa ne brinite, tj. vi ćete je izabrati, ta leva većina, mi ćemo glasati protiv nje. Napravite konsultacije sa poslaničkim grupama i prihvatite ovaj amandman. Ne možete da govorite da se radi o demografskom terminu, jer to ne može da bude. Na Kosovu je izvršeno sistematsko višedecenijsko etničko čišćenje srpskog naroda i to se ne može smatrati demografskim terminom ili takvom vrstom pitanja.
Zahvaljujem. Za reč se javila narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, može da nam se učini da je ovo samo neka jezička omaška i da je ovo nebitno, ali da je, recimo, u predlogu zakona o ministarstvima u Francuskoj neko napisao ovako nešto za Korziku, verujem da bi javni tužilac reagovao i da bi taj ko stoji iza toga i te kako odgovarao ili bi bio proglašen za izdajnika. Nije ovde u pitanju samo jedna jezička greška i nismo mi reagovali zbog toga što smatramo da to nije u skladu sa srpskim jezikom, nego upravo zbog toga da potenciramo KiM onako kako je i u Ustavu predviđeno. Ne zaboravite, ako smo bili u situaciji da se Kosovom i Metohijom bavimo u preambuli Ustava, onda u skladu sa tim moramo da tretiramo tu južnu srpsku pokrajinu i u ovom zakonu o ministarstvima. Ne smemo nikako da dozvolimo ono što je gospođa Pešić juče htela i za ovom govornicom da nam provuče, vezano za Ministarstvo za dijasporu, kada je govorila o tome da je razumljivo da to ministarstvo, ukoliko bi opstalo uopšte u ovom zakonu, treba da se bavi pitanjem ili statusom Srba na Kosovu i Metohiji. Ne možemo mi tako olako da prelazimo preko tih stvari. Setite se, ko je ikada u Srbiji područje Preševa, Bujanovca i Medveđe nazivao Preševskom dolinom? Niko nikada, do trenutka kada je neko smatrao da i taj deo Srbije treba polako odvojiti, naći nešto zajedničko, da li je to većinsko šiptarsko stanovništvo ili nešto drugo, za područje koje bi moglo da se poveže sa nekim budućim nezavisnim Kosovom. Svi znamo da je raspad Jugoslavije počeo tako što su zapadne sile mislile da krenu od Kosova i Metohije, ali su u tom trenutku bile svesne da to ne može da prođe. Krenuli su od Slovenije, ubijajući one nedužne mlade vojnike, priznajući, po Ustavu iz 1974. godine, unutrašnje granice kao spoljne granice, nezavisnost jedne, druge, treće države. Onda ste od 2000. godine pustili da propadne i SRJ, dozvolili ste da nam onako ode Crna Gora, a nije morala. Nije moralo ni Kosovo i Metohija da dođe u ovakvu situaciju, ljudi koji tamo žive, ma koje nacionalnosti, etničke pripadnosti ili veroispovesti, da nismo potpisali onaj plan Ahtisari – Černomirdin. Mi smo bili svesni šta će se posle toga događati. Bili smo svesni toga da Srbi ne treba da izađu na one šiptarske izbore, ali Tadić je tada pozivao, i te kako, da treba da se izađe na te izbore. Sad su upravo ovi srpski lokalni izbori dole pokazali da su ti šiptarski bili izlišni i da tada nije trebalo izaći na izbore. (Predsednik: Vreme.) Dakle, niz grešaka jeste napravljen, ne slučajno, verujem namerno, jer su ljudi koji su o tome odlučivali samo sprovodili politiku nekih drugih sila koje su imale interese da se to tako dešava. Mi ovde sada apelujemo na ozbiljnost ovog parlamenta da ne dozvoli da u ovako važnom zakonu priznamo da postoji srpsko i nesrpsko područje na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Najpre se javio profesor Zoran Šami. Izvolite. Odustao je. Gospođo Kolundžija, imate reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanici su pri predlaganju ovog zakona vrlo pažljivo proučili zakon prethodne vlade, posebno kada je reč o Ministarstvu za Kosovo i Metohiju. Mi smo ovu formulaciju preuzeli iz tog zakona, potpuno uvereni da su ga pisali predstavnici DSS-a i ministar za Kosovo i Metohiju iz DSS-a i da je ovakvo rešenje pronađeno kao najbolje rešenje. Upravo zbog toga smo i preuzeli ovakvu formulaciju. Naravno, u ovom članu zakona koji govori o nadležnosti Ministarstva za Kosovo i Metohiju nedvosmisleno stoji da je zadatak ovog ministarstva sprovođenje državne politike zaštite teritorijalnog integriteta Srbije, kao i poštovanje Rezolucije 1244. Zaista mislim da smo sa punom odgovornošću, poštujući iskustvo i saznanja koja su predstavnici DSS-a imali u vođenju ovog ministarstva i uneli u prethodni zakon, mi doslovno preneli formulaciju iz tog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Zoran Šami. Izvolite, imate reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, ja takođe mislim da amandman gospodina Pelevića treba prihvatiti. Iako ne sporim da je ovo što je rekla gospođa Kolundžija tačno, to zahteva jednu dodatnu priču. Ovaj prethodni zakon prethodne vlade pravljen je pre 17. februara, pre proglašenja nezavisnosti Kosova i Metohije. Morao je da bude pažljivo izbalansiran da bi se tada, a tada niko nije sporio Rezoluciju 1244, zakon nove vlade u to uklopio. Međutim, posle proglašenja nezavisnosti Kosova na teritoriji suverene države Srbije mislim da treba izmeniti formulaciju i da treba da stoji – na Kosovu i Metohiji. To je jedna stvar, suštinska. Druga može da se kaže, u krajnjoj liniji, formalno, ako sam ja nekada nešto pogrešno uradio ili rekao, da li to znači da doveka treba da imam taj isti stav ili mogu da nastojim... Mi ovde se valjda trudimo da napravimo što bolji zakon. Meni se formulacija u predloženom tekstu zakona ne dopada zbog još jedne stvari, koja nema veze sa Kosovom i Metohijom. Šta znači uopšte da će se u nekom svom segmentu buduća vlada baviti srpskim područjima, ne znam kojim? Da li to znači da se nećemo baviti područjima, na primer, gde su u većini muslimani ili Mađari, ili to svaki put treba da napomenemo, bavićemo se celokupnom teritorijom Republike Srbije, to se valjda podrazumeva. Zato mi je zasmetala ta formulacija "srpska područja". Mislim da postoji drastična razlika ne samo u ovom pitanju, i u pitanju odnosa sa EU, kojekakvim poslovima koje imamo od proglašenja lažne države Kosova i pre toga. Moramo razumeti da se neke stvari s tim u vezi menjaju. Ja lično ću podržati amandman gospodina Pelevića.
Replika, gospodin Pelević, pa gospodin Martinović, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Kolundžija, prilikom pripreme ovog amandmana ja sam proučio prethodni zakon i video sam tu grešku, međutim, želeo bih da dopunim gospodina Šamija u jednoj stvari. Tada nije bila proglašena nezavisnost Kosova i Metohije, tada taj lažni parlament lažne države Kosova nije usvojio lažni ustav Kosova i tada nije bilo misije Euleks, a kao što vidite, svakog dana se govori o toj misiji i ona će najverovatnije preuzeti ulogu UN na Kosovu i Metohiji. Na to sam posebno obratio pažnju kada sam govorio o tome da treba izbrisati termine, odnosno reči "srpska područja na Kosovu i Metohiji" i ubaciti ono što je najprirodnije, a to je – Kosovo i Metohija. Na kraju krajeva, iznad svakog zakona u ovoj zemlji je Ustav. Ustav je najviši akt i on se mora poštovati, pre svega. Samo to sam hteo da kažem.
Molim da uzme reč gospodin Martinović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da ukažem na jednu nedoslednost od strane predstavnika vladajuće većine, a pre svega predstavnika predlagača ovog zakona i Zakonodavnog odbora. Mi smo juče čuli obaveštenje da se amandman Vjerice Radete na član 3. Predloga zakona o ministarstvima ne prihvata zato što se u tom amandmanu nalaze, navodno, reči koje nisu u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije - haški kazamat. Na Zakonodavnom odboru čuli smo od predstavnika predlagača da je reč "kazamat" kolokvijalna, nije književna, ne poznaje je pravni sistem i da se zbog toga amandman gospođe Vjerice Radete oglašava pravno nemogućim. Sad se suočavamo sa jednom drugom pojavom. Sad se koristi jedna reč koja, strogo uzev, nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, zato što Ustav celokupnu teritoriju Kosova i Metohije smatra delom teritorije Republike Srbije. U kuloarima sam čuo neko objašnjenje zašto se koristi termin "srpska područja", navodno iz nekih demografskih razloga. Ali, demografija onda nema veze sa teritorijom, onda je trebalo da kažete da će Ministarstvo za Kosovo i Metohiju posebnu brigu da posveti Srbima koji žive na Kosovu i Metohiji. Kaže se da je to demografski problem, ali kada vi kažete "srpska područja", onda to postaje diskutabilno sa stanovišta Ustava, jer postavlja se pitanje zar srpska područja na Kosovu i Metohiji nisu i ona područja sa kojih su Srbi nasilno proterani, ne samo od 1999. godine, nego i od 1941. godine, pa i ranije? Zašto ta područja ne bi mogla da budu tretirana kao srpska, samo zato što tamo Srba privremeno nema, a nema ih zato što su bili žrtve genocida, zločina, proterivanja, masovnih ubistava itd.? S druge strane, podsećam vas na još jedan termin koji takođe, strogo uzev, nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, a nalazi se u Predlogu zakona o ministarstvima. Gospođa Pop-Lazić je to primetila na sednici Zakonodavnog odbora, odnosno mi smo razgovarali o tome, pa ću ja biti slobodan da nešto o tome kažem. Recimo, član 29. Predloga zakona o ministarstvima – Priprema, usvajanje, odnosno predlaganje tehničkih propisa: "Ministarstva u okviru svog delokruga obavljaju poslove državne uprave koji se odnose na pripremu, usvajanje, odnosno predlaganje tehničkih propisa." Ja zaista nigde nisam čuo i nigde nisam pročitao definiciju šta su to tehnički propisi. Da li su to propisi o tome kako se grade putevi, kako se prave mostovi, kako se beru višnje, šta su tehnički propisi? Dakle, odbijate amandman gospođe Vjerice Radete gde se upotrebljava jedna reč koja apsolutno nije neustavna, koja nije ni nepristojna, čak je i masovno korišćena u književnosti - kazamat. Kažete, nije u skladu sa Ustavom. Onda vi sami prekršite Ustav i kažete - samo neka područja na Kosovu i Metohiji su srpska, a neka nisu. Onda koristite termin "tehnički propis". Dakle, skrećem pažnju i vama, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, na potpunu nedoslednost Zakonodavnog odbora i predstavnika vladajuće koalicije u ovoj Narodnoj skupštini. Jedanput se mora zauzeti stav šta je kolokvijalno, šta nije kolokvijalno. Ako je kolokvijalno "haški kazamat", tek je kolokvijalno "srpska područja na Kosovu i Metohiji" kada Ustav Republike Srbije celokupno Kosovo i Metohiju tretira kao srpsko područje, odnosno područje Republike Srbije. To je razlog više da ovaj amandman gospodina Borislava Pelevića treba prihvatiti.
Narodni poslanik Dejan Mirović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 23. doda novi naslov i novi član 23a. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po Poslovniku se javio gospodin Pelević.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 26. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Citiram stav 1: "Prvu sednicu odbora saziva predsednik Narodne skupštine." Gospođo predsednice, vi ste do sada sazvali preko desetak odbora, koji su već konstituisani. Smatram da su svi odbori zaista važni i bez njih se ne može raditi, kao što su važni Administrativni odbor, Zakonodavni, Odbor za pravosuđe itd. Još uvek niste sazvali, radi konstituisanja, odbor koji je u ovom trenutku najznačajniji, a to je Odbor za Kosovo i Metohiju. Mislim da svi ostali odbori mogu da čekaju, posebno neki odbori koji su, recimo, danas konstituisani, a da ovaj odbor treba zakazati u najskorije moguće vreme. Poznajući vas kao patriotu, a i sekretara Veljka Odalovića znam jako dobro, čak smo sarađivali, pomagao mi je oko liste nestalih sa Kosova i Metohije, predlažem da se ovaj odbor zakaže što pre, u najkraće moguće vreme. Tražiću da Odbor bude u stalnom zasedanju, s obzirom na aktuelnu situaciju na Kosovu i Metohiji. Šta znači stalno zasedanje? To znači da će sednice biti najmanje dva puta nedeljno, ali najmanje dve sednice mesečno moraju biti održane na terenu, na Kosovu i Metohiji, jer taj odbor nema šta da traži u Beogradu, njegov delokrug rada odnosi se na prostor Kosova i Metohije. Zato ćemo se potruditi da otvorimo kancelarije Odbora u Kosovskoj Mitrovici, u Gračanici, u Štrpcu, u Goraždevcu i gde god je to moguće, jer je vrlo važno da Srbi sa Kosova i Metohije vide da najviši organ ove države, Narodna skupština, preko svog Odbora za Kosovo i Metohiju na licu mesta brine o interesima srpskog naroda na Kosovu i Metohiji i o samom Kosovu i Metohiji kao neotuđivom delu Republike Srbije. Odbor treba da bude svojevrsna kontrola Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Odbor treba da bude pandan tom ministarstvu. Ja ću kao član odbora, koji nažalost još uvek nije konstituisan, nastojati ne samo da kontrolišemo rad Ministarstva za Kosovo i Metohiju, već da učinimo sve što je u našoj moći da Kosovo i Metohija dođe što pre pod ingerenciju Republike Srbije.
Kada je u pitanju konstituisanje odbora, čim se postigne saglasnost što se tiče mesta predsednika i potpredsednika, a to je upravo na poslaničkim grupama, naravno da ću sazvati konstitutivnu sednicu. Zahvaljujem na sugestiji. Reč ima gospodin Arsić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada će skoro punih osam godina kako vas na neke određene stvari upozoravamo. Mnoge stvari na koje smo vas upozoravali već su se desile, pa se već jednom naučite pameti i prihvatite da ono što vam mi pričamo nije zbog toga da bi vama bilo dobro nego da bi građanima Srbije bilo dobro, bez obzira ko je na vlasti. Moj kolega Dejan Mirović je podneo amandman u ime SRS da se posle člana 23. Predloga zakona o ministarstvima doda novi član 23a, odnosno da se po tom zakonu o ministarstvima formira ministarstvo za integracije sa istočnoevropskim, slovenskim i pravoslavnim zemljama. Sada ovde imamo sadržaj tog člana 23a, neću čitav član da citiram: "Ministarstvo za integracije sa istočnoevropskim, slovenskim i pravoslavnim zemljama obavlja poslove državne uprave koji se odnose na iniciranje, praćenje, koordinisanje i izveštavanje o procesu integracija i saradnje sa istočnoevropskim, slovenskim i pravoslavnim zemljama; pripremanje nacionalne strategije za regulisanje procesa integracije i saradnje sa istočnoevropskim, slovenskim i pravoslavnim zemljama u oblasti privrednih, političkih i kulturnih odnosa" itd, a sve radi izrade i sprovođenja projekata za izgradnju gasovoda čiji je osnov međudržavni sporazum između Vlade SRJ i Ruske Federacije iz 1996. godine, kao i druge poslove određene zakonom. Znači, sve vreme od 5. oktobra naovamo, odnosno od kada ste došli na vlast, pokušavate da ubedite građane Srbije da im može biti dobro isključivo ako su pod okriljem Evropske unije. Međutim, i Evropa je u jednom delu, bar kada je taj ekonomski deo u pitanju, izuzetno oštro podeljena. Postoji EU, ali postoji i taj istočnoevropski, slovenski, pravoslavni deo, koji nije sasvim pod uticajem EU. I ne samo da nije potpao, već je postao izuzetno značajan partner EU u svim spoljnotrgovinskim poslovima, tako da postavljam pitanje kako to da vama, recimo, nije dobra Ruska Federacija kao partner, kada je dobra Evropskoj uniji? Najveći izvoz EU plasira se na teritoriju Ruske Federacije. Kako to da nama takvo tržište nije zanimljivo, dame i gospodo narodni poslanici, vi iz vladajuće većine? Naravno, ta saradnja ide u oba pravca, ne kao kod nas - jednosmerno. Ruska Federacije jeste najveći izvoznik energenata na teritoriju EU, i to je ta dvosmerna saradnja na koju pokušavamo da vas nateramo kada je u pitanju EU. Ovako, sa jedne strane, vi nama sve vreme obećavate nekakve evropske integracije, a svi ti vaši prijatelji iz EU vam stalno udaraju packe, morate ovako, morate ovo, morate ono, morate ovamo, morate onamo. Evo, da se dotaknemo i političkog pitanja Kosova i Metohije. Već sada vas upozoravaju da nema ništa od Sporazuma o pridruživanju EU, i ni od čega drugog, ukoliko ne priznate nezavisnost Kosova i Metohije. Sada čujem da se neki koji podržavaju ovu novu skupštinsku većinu izjašnjavaju protiv Haškog tribunala a hoće da sarađuju sa EU. Evropska unija vam takođe postavlja kao uslov saradnju sa Haškim tribunalom. Vi sve vreme građane Srbije, većinu (koja je, doduše, na svakim izborima sve manja i manja), lažete; i to je vaš problem, dokle ćete sa tim lažima da prolazite. Zašto je ovaj amandman potrebno prihvatiti? Pričali smo malo o onim političkim razlozima, ajmo malo više o ovim ekonomskim. Amandman je potrebno prihvatiti iz razloga što su naše privrede međusobno kompatibilne, zato što mi imamo šta da proizvedemo i da prodamo na teritoriji Ruske Federacije i drugih istočnoevropskih i slovenskih zemalja, za razliku od tržišta EU koje je za nas i te kako zatvoreno, nepristupačno i opterećeno raznim administrativnim i drugim problemima. Moram da kažem da od 5. oktobra, kada ste doveli vaše tajkune putem kriznih štabova u veliki broj preduzeća (neka od tih preduzeća se još uvek vode kao društvena, neka su državna), vaši saradnici i prijatelji često su na rukovodećim mestima; kada im se ponudi neki posaoiz Ruske Federacije i kada počnu realizaciju tog posla postavljaju pitanje - zašto oni traže od nas da se pridržavamo njihovih standarda koje njihove zemlje propisuju kada je u pitanju kvalitet nekakve robe. Sa druge strane, kada je u pitanju EU, gde su standardi i propisi mnogo stroži, gde nam je cena mnogo niža zbog dostizanja kvaliteta i tih standarda, te poslove vaši tajkuni prihvataju, bez obzira na to da li imamo profit ili ne, po cenu gubitka. Eto kako se odnosite prema tržištu. Ako neko ne veruje u ovo neka priupita malo gospodu iz Privredne komore, oni će to mnogo bolje da objasne nego ja. Ja samo prenosim njihova iskustva kada je ovo u pitanju. Znači, prihvatanjem saradnje sa istočnoevropskim zemljama, a najviše se misli na Rusku Federaciju, postigli bi se višestruki ekonomski efekti za Srbiju. Prvo, Srbija bi u tom slučaju povećala spoljnotrgovinsku razmenu i smanjila spoljnotrgovinski deficit u koji nas gurate od kad ste došli na vlast. Drugo, Srbija bi konačno rešila problem energenata, a samim tim smanjila potrebe za uvozom ovakvih sirovina na tržište Republike Srbije. Kada je u pitanju Evropska unija, gospodo, ona vama pomaže kada se raspišu izbori - da li za predsednika Republike, da li za republički parlament. Tada vam pomažu tako što sa vama potpisuju sporazume, ugovore, zajedno sa vama prete građanima Srbije šta će da se desi ukoliko vi izgubite na izborima. A jedino vi imate razloga da se plašite šta će biti ukoliko izgubite na izborima, jer će vaši šefovi najverovatnije da završe nešto malo po inostranstvu, nešto malo će da se preseli oko Požarevca, ali dobro. Samo, setite se tada Evropske unije... Ta obećanja, malo straha, malo poklona, naravno, da se napravi rezultat na izborima, verujte da to neće moći tako dugo, nećete moći još dugo da lažete građane Srbije.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Momir Marković. Zakazujem konstitutivnu sednicu Odbora za Kosovo i Metohiju za 18.30, s obzirom na to da smo imali dogovor, kandidat za predsednika Odbora obavestio me je da je postignuta saglasnost između SRS-a i DS-a. Sada imam informaciju da je to učinjeno, pa evo, stekli su se uslovi da ova sednica bude održana, na sugestiju gospodina Pelevića, u 18.30. Zahvaljujem. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću srpsku javnost da je u periodu pre "buldožer revolucije", pre nego što ste vi uveli ove evropske standarde, država sa Ruskom Federacijom potpisala ugovor po kome, osim 0,5% "papiroloških" troškova, dakle troškova vezanih za papire za uvoz i izvoz, roba iz Srbije može da ide u Rusku Federaciju; dakle, ona bi odmah bila 20% jeftinija na tržištu tamo. Naravno, čim ste osvojili vlast, čim ste uveli krizne štabove, čim ste zajahali Srbiju, nije vam palo na pamet da te odnose dalje razvijate; okrenuli ste se gazdama u Evropi, okrenuli ste se onima koji su vas finansirali. Sada je normalno da vi predložite da se odbije amandman koji je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, kojim traži da se formira ministarstvo za integracije sa istočnoevropskim, slovenskim i pravoslavnim zemljama. Takođe, vas ne zanima što se upravo sirovine za celokupnu srpsku privredu nalaze u istočnoevropskim zemljama, što se energija koja nam je potrebna nalazi takođe u istočnoevropskim zemljama, što se tržište za sve proizvode koje možemo da proizvedemo ovde nalazi u istočnoevropskim zemljama, Kini, Indiji, latinoameričkim zemljama. Vi ste se okrenuli Zapadu, kome možemo da izvezemo, evo, malinu, kupinu, za nekih petnaestak dana kada počne da zri, i to je sve. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman svim ovim ministarstvima koja ste predvideli u ovom zakonu otvara vrata za saradnju sa Rusima. Sva ministarstva će naći deo posla u Rusiji: Ministarstvo za infrastrukturu, ministarstvo za gradnju, Ministarstvo finansija takođe. Ministarstvo finansija... Doduše, sada se drugačije zove u ovom predlogu - ekonomije i regionalnog razvoja. Pa, Mlađan Dinkić vam je tamo počeo, u onoj banci, čini mi se da se zove "Evroaksis banka", banka Hamovića i Lazarevića. Mlađan Dinkić je odmah posle 5. oktobra, pošto je skinuo čarapu sa glave i odložio kalašnjikov, 50 miliona dolara deviznih rezervi Srbije preneo u "Evroaksis banku". To su one pare koje su posle toga došle da se napravi Nacionalna štedionica. To su pare koje su okamaćene tako što je 7.200 kvadratnih metara najkvalitetnijeg poslovnog prostora dato na poklon Nacionalnoj štedionici onda kada su Hamović, Lazarević i Dinkić i ne znam ko još, u stvari znam, još nekoliko njih, akcionari, debelo ojadili Srbiju, ali su se oni debelo potkožili. Prema tome, ako hoće, mogu i u tom pravcu, ali, naravno, mora da se vrati i da se malo preispitaju stvari. Usput da postavim poslaničko pitanje – da li se još uvek u "Evroaksis banci" u Moskvi, dakle banci Lazarevića i Hamovića, nalazi 50 miliona dolara deviznih rezervi Republike Srbije, odnosno Narodne banke Republike Srbije, ili su ta sredstva povučena? Predlažem da amandman koji otvara neverovatne mogućnosti za razvoj Srbije usvojite u danu za glasanje i da se ovo ministarstvo angažuje. Inače, faliće vam jedno ministarstvo da pokrpite te vaše dogovore i da još jedno ministarstvo otvorite.
Zahvaljujem. Poslanik Mićo Rogović želi reč.
Hvala. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pre par minuta sa ove govornice je iznesena jedna neverovatna činjenica. Objašnjenje predstavnika predlagača govori o tome koliko je član 23. Predloga zakona o ministarstvima bitan za ovu levu stranu, tj. predstavnike već postojeće koalicije, odnosno vlasti. U svom izlaganju gospođa je rekla da se oni nisu ni dotakli ovog zakona, već da su, navodno, prepisali ceo član 23. iz prethodnog zakona. Samo zbog srpske javnosti hoću da istaknem, pored svih prethodnih stvari koje su istaknute sa ove govornice od strane govornika, da u poslednjem pasusu ovog člana o Ministarstvu za Kosovo i Metohiju stoji tekst sledeće sadržine: "održavanje stalnih međunarodnih kontakata sa učesnicima u međunarodnom pregovaračkom procesu o određivanju budućeg statusa Kosova i Metohije". O kakvom budućem statusu Kosova i Metohije je ovde reč? Zar Ustavom Republike Srbije nije decidno definisana teritorija naše republike? Zar ovakva stvar predlagaču, a to moraju građani da znaju i zbog toga sam izašao da se javim, sme da se desi? Da li je to bio propust ranije ili sada, neka to građani procenjuju. Mi u ovakvim predlozima zaista ne smemo da učestvujemo. Verovatno su građani danas čitali dnevne novine gde, između ostalog, zbog pobede Srpske radikalne stranke i narodnjačke koalicije na Kosovu i Metohiji, stoji da će predsednik Republike verovatno nebitnu ličnost iz političkog života odrediti za ministra za ovo ministarstvo i tako će vremenom ova stvar da se zaboravi. Mi se ne bavimo čitanjem samo naših knjiga. U jednoj knjizi koju je napisao lider jedne partije koja polako nestaje u okviru ove ZES koalicije stoji da je od 2000. godine naovamo politička vrhuška Srbije molila svetske moćnike da nam oduzmu Kosovo i Metohiju i reše nas problema. Uostalom, da ste vi pisali ovaj zakon, gospodo, ovde bi verovatno stajalo i - saradnja sa Euleksom. To ste zaboravili, a to je dokaz da niste ni pogledali navedeni član. Uostalom, neke političke grupacije koje u svom sastavu imaju šifrovane vojne operacije pre dve godine su svoju kampanju počinjale time da ih ne interesuje Kosovo i Metohija. I one partije koje sada podržavaju ovu većinu, a nastale su tokom ovih poslednjih godina, takođe u svojoj kampanji koriste ono što sam već napomenuo. Meni sve ovo liči na vremena, gospodin Odalović to verovatno zna, kada se politikom u državi, tada SFRJ, igrao Sinan Hasani. Srbija mora da zna, i glasači Srpske radikalne stranke, mi se budimo i idemo u snove sa Kosovom i Metohijom u srcu, i sa svim srpskim teritorijama.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Pejčić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 24. koji reguliše odnos Srpske pravoslavne crkve i države, odnos SPC i Ministarstva vera, definiše jedan partnerski i strateški odnos, ali ne na uštrb manjih verskih zajednica. Naime, ovim amandmanom se ne promoviše SPC kao državna crkva, kao što to postoji u Grčkoj, u Engleskoj, već ovim amandmanom želimo da budemo samo prvi među jednakima, u onom smislu da preslikamo sliku na terenu. Srpska pravoslavna crkva je odavno utemeljena u srpskom narodu; još od kad postoji srpska država, u vreme Nemanjića, preko Obrenovića, Karađorđevića, bila je uvek strateški partner vlasti. Mogu reći da je bila strateški partner Miloševiću, koji je čak određenim zakonima i vratio Srpskoj pravoslavnoj crkvi zemljište koje je konfiskovano posle Drugog svetskog rata. Iz tog razloga očekujem da poslanici SPS-a glasaju za ovaj amandman koji sam podneo. Druga stvar koju sam hteo da kažem, u poslednjih pet godina nije obnovljeno više hramova nego tokom prethodnih pedeset godina tj. da nismo vodili računa o tome da li su to pravoslavni hramovi, da li su to džamije ili katolički hramovi. Bitno je da se nešto pokrenulo. Očekujem i od buduće vlasti da će i te kako pomoći u izgradnji određenih hramova. Međutim, ono što me plaši je to da su DS i G17 plus tj. predlagači zakona reterirali od svog stava, derogirali svoju odluku i izbacili ove reči "Srpska pravoslavna crkva". Zbog čega, i dan-danas nam nije jasno. Možda je to odluka "ujka Sema" koji se nalazi preko bare, možda je to neka politička odluka, ali činjenica je da je to to. U tom smislu, prihvatiću reči mog prijatelja gospodina Dragana Šormaza, stranačkog kolege, koji je rekao da će se buduća socijalno odgovorna vlada baviti samo evropskim integracijama, a nikako se neće baviti nacionalnim interesima, neće se baviti Kosovom, neće se baviti verskim i nacionalnim osećanjima, već će to ostaviti na margini. Zato molim sve vas ovde prisutne da prihvatite ovaj amandman, jer amandman govori o tome da Srpska pravoslavna crkva treba da bude strateški partner države.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Slađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, ovaj put se ne javljam zbog gospođe Čomić, ali ću je svakako pomenuti kasnije. Podneo sam amandman u ime Srpske radikalne stranke. U članu 24. posle reči "saradnju države sa" dodaje se reč "tradicionalnim", a posle reči "vođenje registra" dodaje se reč "tradicionalnih". Videli smo, jedni su prihvatili, drugi odbili. Moj amandman je u skladu sa stavom Srpske radikalne stranke da država mora napraviti jasnu distinkciju između tradicionalnih verskih zajednica i brojnih verskih sekti koje, nažalost, vršljaju po teritoriji Republike Srbije i nanose veliku štetu u raznim oblastima društvenog života. Po popisu iz 2002. godine, čak 95% stanovnika zemlje Srbije se izjasnilo da su vernici. Od tih 95% jedva nekoliko promila su bili vernici nekih novih religija ili organizacija sektnog tipa, kako se danas to definiše u svetu, naročito u sektnoj viktimologiji, i oni tek treba da se preporuče da budu priznati jednog dana. Mi dugo nismo imali zakon o crkvama i verskim zajednicama, čak od 1993. godine. Doneli smo ga 2006. godine. Taj zakon koji je donet nije baš najsrećnije osmišljen, međutim, može da prođe. Prethodno ministarstvo, kada je na njegovom čelu bio književnik, imalo je šansu da jasno, vrlo ozbiljno i fino definiše tu problematiku koja nam preti kao rak-rana i jedna nova pandemija koja vlada svetom, da nas zaštiti od svega ovoga što mi doživljavamo trenutno u Srbiji, ali to nije iskoristilo. U Ustavu stoji sledeće, recimo, član 43. glasi: "Jemči se sloboda misli, savesti, uverenja i veroispovesti, pravo da se ostane pri svom uverenju ili veroispovesti ili da se oni promene prema sopstvenom izboru. Roditelji i zakonski staraoci imaju pravo da svojoj deci obezbede versko i moralno obrazovanje u skladu sa svojim uverenjima." Ovo je tačka 14. Povelje o pravima deteta. Lepo je što je ušla u ovaj član Ustava. Da li oni koji sede u ministarstvima, naročito vera, policije, zdravlja, prosvete, nama omogućavaju da imamo apsolutnu slobodu kakvu nam Ustav dozvoljava? Ne. Radi se o tome da je ovo što smo dobili ovde kao predlog samo spisak lepih želja, fino i lepo pobrojano, ali naročito od 2000. godine, od kada je DOS došao na vlast, to ministarstvo je bukvalno prepušteno samo sebi i uvek se omalovažava da ne bi moglo da uradi ništa da spreči određene organizacije u vršljanju našom zemljom, naročito da ne može da napravi saradnju ni sa drugim ministarstvima, niti sa drugim institucijama u svetu. Trenutno se na Kipru održava jedan kongres u organizaciji FECRIS-a. FECRIS je federacija evropskih centara za zaštitu i informisanje o delovanju sekti; 27 zemalja su članice, 48 udruženja. FECRIS je 2005. godine postao savetodavno telo Skupštine Evrope po pitanju sekti. Ovo napominjem zbog toga što ovim europejcima koji nesmotreno hrle u zagrljaj Evrope hoću da kažem kako Evropa radi neke stvari, a kako su oni od 2000. naovamo radili neke stvari. Znači, 2000. godine koministar ili ministar na čelu Ministarstva vera je bila žena ginekolog, a posle nje je došao slobodni zidar. Kažem slobodni zidar zbog toga što je on arhitekta, protomajstor, izvođač i podizvođač na Hramu svetog Save. Najmanje je stručan za pitanje religija i rada verskih zajednica. Posle njega je došao književnik, koga sam malopre pomenuo, a onda inženjer elektrotehnike. Primećujete, sve stručniji od stručnijeg po ovom pitanju. Naročito kada se uporedi kako to radi Evropa. Hoću da kažem da ni to ministarstvo ni ostala ministarstva koja treba da ga prate i koja je trebalo da potpomognu zakon o crkvama i verskim zajednicama kroz Krivični zakon, zakon o zdravlju, Zakon o obrazovanju, nisu to uradila na adekvatan način. Tada zaista jeste propuštena velika šansa. Imali smo prilike da vidimo u poslednjih par godina da kada se pojavi neki problem ljudi koji sede u Ministarstvu vera ćute i ne rade ništa, kao što se desilo, recimo, u Novom Pazaru. Trenutno imamo posvađane tri struje kod stanovnika muslimanske veroispovesti. Kada su se pojavile vehabije i porušile one instrumente na koncertu u Novom Pazaru niko nije otišao da razgovara sa njima. Posle nekog vremena su im poslali specijalce, jurili se po planinama i pucali jedni na druge. Jedan policajac je ranjen, a jedan vehabija je ubijen. Da li to znači da ćemo mi morati da između sebe na razne načine regulišemo naša osećanja i pravo na slobodu mišljenja i veroispovedanja tako, a da Ministarstvo neće raditi svoj posao? Evo, i sada imamo taj slučaj da je Zakonodavni odbor prihvatio amandman, a Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio. To je upravo ono što odslikava situaciju na terenu. Šta se dešava? Dešava se to da sudovi, da centri za socijalni rad vape za pomoći. Lično sam veštačio, odnosno pomogao u veštačenju nekoliko centara za socijalni rad zemlje Srbije i svedočio na nekoliko procesa. Niko ne želi da napravi bilo kakav kongres koji će pomoći u obrazovanju tih ljudi kako da što lakše presuđuju u određenim procesima koji su se pojavili kroz problem koji su napravile sekte. Nešto od toga je i taj problem socijalne patologije, između ostalog, razvodi brakova, kome deca... Da ne pričamo o poremećaju u ponašanju, o delimično izmenjenoj svesti, trajno izmenjenoj svesti itd. S obzirom na to da sam imao čast da se upoznam sa gospođom Čomić ovih dana i da uspostavimo na početku vrlo ozbiljnu i finu saradnju... Ja vas jesam, gospođo Čomić. Nadam se da će vaše veliko iskustvo u parlamentarnom radu pomoći meni kao članu Odbora za evropske integracije, a vi ste predsednik tog odbora, da napokon u ovu zemlju uvedemo prave vrednosti koje treba da ponudimo našem stanovništvu, a ne nešto što se uvozilo poslednjih osam godina i što je najbliže socijalnom radioaktivnom otpadu. Ono što se promoviše kroz određene nevladine organizacije koje se bave prozelitskim, odnosno misionarskim radom, koje truju našu omladinu, pa i starije ljude po zemlji Srbiji, ono što se nudi preko medija, ono što se nudi po autobuskim stanicama, po bolnicama, po pijacama ne odražava sliku onoga što piše ovde u Ustavu, ne odražava stanje i želju određenih evropskih institucija koje se bave tom problematikom, pa stoga... Dobio sam informaciju kroz određene dokumente da ste vi predsednik tog odbora. Izvinjavam se, biće nekih drugih koji će mi pomoći u tom radu, da zaista donesemo pozitivna zakonodavna rešenja koja ćemo prilagoditi našim uslovima i implementirati u naše zakonodavstvo, a radi boljeg i srećnijeg života stanovnika zemlje Srbije. Duhovno zdravlje je resurs koji mora da se štiti. Ne znam samo šta je smešno, gospodine, od svega ovoga što sam rekao. Verujte mi, u zemlji Srbiji postoje samo dva savetovališta, a nijedno nije državno. U oba savetovališta u proseku godišnje dođe 100 ljudi. Verujte mi na reč, dolaze vaše kolege i dovode svoju decu. Hvala.
Zahvaljujem, za reč se javila gospođica Nataša Jovanović, pa ste onda vi, Milica Vojić.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, prvo da se obratim vama iz DS i G17, jer gospodin Čikiriz i gospodin Čotrić zaista su sedeli celog dana, vama hvala što ste se okupili, imate nešto pametno od nas da čujete, a mi ćemo večeras do 22.00 sata da radimo i lepo je što ste došli da u ovoj završnici današnjeg zasedanja čujete naše argumente. Gospodin Slađan Mijaljević zbog svoje skromnosti nije želeo da kaže nešto više o onome čime se on bavi; nebrojene su publikacije koje je on napisao zajedno sa kolegama koje se bave pojavom jedne od najvećih pošasti, pored narkomanije, a to su verske sekte u našoj zemlji. U svakom slučaju, dao je veliki doprinos i nama poslanicima Srpske radikalne stranke kada smo argumentovano do pet sati ujutru raspravljali o Zakonu o crkvi i verskim zajednicama pre dve godine. On je s pravom reagovao, a naročito zbog činjenice da je ovo ozbiljna stvar preko koje ne možete i ne smete tako lako da pređete. Kada smo usvajali zakon o osnovnom obrazovanju, onaj prvi, koji je kasnije izmenjen i dopunjen, morala sam odavde iz skupštinske klupe, seća se toga gospođa Pop-Lazić, da objašnjavam Čedomiru Jovanoviću da ako se ne prihvati amandman na član 9. Dragoljuba Stamenkovića, poslanika SRS, nastaće veliki problem u Srbiji, ako se taksativno ne nabroji koje su to tradicionalne verske zajednice, jer je to bio osnov, taj član zakona je regulisao uvođenje verske nastave u naše škole. Jednostavno sam mu rekla, on tada nije bio oženjen i nije imao decu – sutra će da se desi da tvoje dete, ne daj bože, neko vrbuje, bilo koje dete, ili da ti se pojavi roditelj (u to vreme je bio onako osion i šef poslaničke grupe, a kasnije potpredsednik Vlade) i da ti kaže, je li, što si ti dozvolio da sektaši poput mormona i Jehovinih svedoka, baptista i da ih ne nabrajam dalje drže versku nastavu u našoj školi? Da je ostao takav član zakona, to bi zaista moglo da se desi. Dame i gospodo narodni poslanici, da mi srpski radikali nismo toliko insistirali da se tačno pobroji sedam tradicionalnih verskih zajednica u našoj zemlji, a to su: Srpska pravoslavna crkva, Rimokatolička crkva, Islamska verska zajednica, Jevrejska zajednica, Slovačka evangelička crkva AV, Hrišćanska reformistička zajednica i Evangelistička hrišćanska crkva, nastao bi potpuni haos. Ovo je stvar koja je vrlo ozbiljna i zbog činjenice da postoje sektaški centri moći u našoj zemlji. Beograd je jedan od većih, pa čak, nažalost, i Kragujevac i Novi Sad. Mi nismo uspeli da ubedimo tadašnjeg ministra profesora Radulovića da u članu 3. Predloga zakona, gde je dozvoljeno da se na osnovu određenog broja navodno postojećih vernika registruje neka verska organizacija, a što je čudan, i za našu Srpsku pravoslavnu crkvu i za sve ove nabrojane tradicionalne verske zajednice neprihvatljiv pojam... Vi vidite kakve su namere ovog raspopa Dedejića u našoj zemlji i kakve su namere drugih koji nasrću i na naše crkve i na sedišta naših eparhija. Dešavalo se, verujte mi, što se kaže, bože me oprosti, da se usred Kragujevca, usred Šumadije ti zagovornici verskih sekti, a svaka od njih je naravno destruktivna i asocijalna, drznu da se u mantiji obraćaju svešteniku Srpske pravoslavne crkve. Imate situaciju da se u Beogradu, mislim da se to dešava na 20 metara odavde, od zgrade u Kralja Milana 14, pojavljuje par mormona. Taj je došao iz Amerike, iz države Jute, gde je inače njihovo sedište jer su svi koliko ih ima, 20 i kusur miliona, svi su mormoni. On još govori da je nemanjićkog porekla i da je njemu rečeno da dođe ovde itd. da preobrati Srbe. To su vrlo opasne stvari. Sada moram da vam kažem zašto je vaša obaveza, i moralna a ako kao građani Srbije vodite računa i o našoj naciji i o pripadnicima drugih tradicionalnih verskih zajednica u našoj zemlji, da se ovo spreči i da usvojite ovaj amandman koji je predložio gospodin Mijaljević. On vama nije nepoznat, možda jeste kao narodni poslanik, ali nebrojeno je emisija i na državnoj televiziji i na drugim televizijama gde je on argumentovano i satima govorio o tome da to mora u svakoj zakonskoj odredbi ovako da se reši i da se kaže - tradicionalne, pa čak i one da se nabroje. Samo da se vratim na trenutak kada smo imali ovde pred sobom... Čini mi se da je to bio dvadeset i neki oktobar pre dve godine, jer je 8. novembra, na Mitrovdan, proglašen novi srpski Ustav. Ušli smo ovde u salu i, pošto je gospodin Tomislav Nikolić cele noći radio sa tom radnom grupom, kada smo otvorili definisan predlog ustava videli smo da je u članu 44. izostavljen četvrti stav, gde je trebalo da budu nabrojane tradicionalne verske zajednice. Nama su se tada pravdali pojedini ministri iz Vlade – jer je to bio valjda opšti nacionalni konsenzus, donošenje ovog ustava, protiv kojeg je bio samo ovaj LDP, ali koga je to već briga – i rečeno nam je da jeste napravljena greška tehničke prirode, ali da će u svakom budućem zakonu koji reguliše odnos države i verskih zajednica da stoji reč "tradicionalnih" i da će one da budu nabrojane. Vi sada vidite da li ste vi odgovorni ljudi, da li ste lagali tada, da li sada razmišljate o tome šta će da bude sa nama sutra, sa našom decom i kako ćemo da štitimo sve pripadnike tradicionalnih verskih zajednica kada u Srbiji, i kada u državi koja je i u smislu postojanja obaveštajnih službi... Želim da kažem gospodinu Todoroviću da sam ovaj kvazinedeljnik danas pominjala jer je to još jedna od agentura u Srbiji, ona, gospodine Todoroviću, koja vas je pomešala sa onim Todorovićem iz Lozovika, tamo kod Velike Plane, i objavila na naslovnoj strani da ste maltene multimilioner itd. Ja vam srdačno preporučujem da postupite onako kako vam zakon i pravo nalažu. Verujem u ažurnost sudova i da će oni to lepo da urade. Naravno, ovo sam rekla ironično jer znam za one procese koje vodite odranije. Ali, u svakom slučaju, razmislite. Možda niste obratili pažnju, možda mislite da je ovo tek nekakva tehnička stvar. Verujte mi da nije. Na kraju krajeva, ako pogledate Zakon o crkvama i verskim zajednicama... Na kraju, ne znam koje je doba noći bilo, mi smo se složili i onda su gotovo sve političke stranke glasale za to. Kao što je za doktora Krkobabića i Partiju ujedinjenih penzionera Srbije važno pitanje penzija, koje oni apostrofiraju, tako im je isto važno i da njihova deca i njihovi unuci ne budu zavrbovani, ne daj bože, od strane neke verske sekte, kao i svima nama ovde i svakome ko razmišlja na zdrav i normalan način. Da vam ne kaže gospođa predsednik (naravno, iz etičkih razloga to ne može) koliko mora da pomaže ljudima i u našem Kragujevcu, kao jedan od najboljih stručnjaka, ljudima koji toliko zastrane, a to su, budite u to sigurni, najčešće deca.
Za reč se javila gospođa Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, meni se čini da smo sada, posle dva amandmana kojima se praktično reagovalo na istu stvar, došli do trenutka kada možemo da otvorimo jednu finu raspravu o tome koji je od ovih amandmana prihvatljiviji i koji treba da popravi ovaj zakon. Pre nekoliko minuta gospođa Nada Kolundžija je rekla da su u slučaju Ministarstva za Kosovo i Metohiju konsultovali tekst prethodnog zakona, što je sasvim u redu. Vidim da je i kad je u pitanju ovo ministarstvo konsultovan takav tekst, odnosno prepisan, s tim što je nešto izostavljeno. Ovde u tekstu je napisano – saradnja države sa crkvama i verskim zajednicama i unapređenje njihovog položaja. U tekstu koji je konsultovan, dakle u tekstu koji je donet za vreme druge vlade Vojislava Koštunice, stoji vrlo precizno određenje – sa Srpskom pravoslavnom crkvom. Dakle, čini mi se da je tog trenutka kada je gospodin Pejčić podneo taj amandman, koji naravno nije u suprotnosti sa ovim što je rekao gospodin Mijaljević, ali mi se čini da jeste izdvojeno i treba da bude izdvojena Srpska pravoslavna crkva, mislim da je to preciznije određenje. Da se razumemo, za vreme prve vlade Vojislava Koštunice donet je Zakon o verskim zajednicama i crkvama. U tom zakonu je vrlo precizno navedeno koje su to tradicionalne vere, naravno ne taksativno pobrojano, ali je vrlo precizno rečeno i tada smo imali saglasnost svih verskih zajednica i tradicionalnih crkava na prostoru Srbije. Dakle, one su bile saglasne i podržale su taj zakon. Koleginica Jovanović se seća i navela je da smo mi te noći do pet ujutru raspravljali o finesama; mislim da je to bila jedna od najboljih skupštinskih rasprava koja je ikada vođena. Tada su velike stranke, SRS, DSS, podržale ovaj zakon, ali se sećam da je bilo strašno mnogo otpora kod nekih stranaka koje ovog trenutka čine ovu koaliciju za vazalnu Srbiju. Ono što se meni ne dopada, i čini mi se da to nije slučajno izostavljeno, jeste to što je izostavljena baš Srpska pravoslavna crkva. Ne znam kome to određenje pravi problem. Dakle, Demokratska stranka Srbije zaista nema ništa protiv bilo koje druge vere; mi smo u tom zakonu o verskim zajednicama praktično dali mogućnost svima da vrlo ravnopravno sarađuju sa državom i da budu partner državi na teritoriji Srbije, ali mislimo da nije u redu da u Srbiji jedina koja ne može da bude partner, i jedina koja smeta prema ovom predlogu, bude Srpska pravoslavna crkva. Sećam se da smo u vreme kampanje na televiziji videli da božićnoj liturgiji u kosovskom manastiru prisustvuje predsednik Tadić. Vidim da je više puta obišao bolesnog patrijarha. Čini se da je za potrebe kampanje i svega ostalog to sve u redu. Ne vidim šta nije u redu i ne vidim zašto je od svih crkava jedina koja je izostavljena Srpska pravoslavna crkva. Čini mi se da ovde imamo jednu situaciju koja nije dobra zato što je ovde 70% ljudi pravoslavno opredeljeno i mislim da nije u redu da im se oduzme pravo na veroispovest jer to je jedno od osnovnih prava koje svako ljudsko biće ima u korpusu ljudskih prava. Prema tome, mislim da je trenutak da se otvori ova rasprava. I jedni i drugi smo izneli argumente i mislim da treba da čujemo argumente zbog čega je izostavljena odrednica – i Srpska pravoslavna crkva i tradicionalna crkva. To treba da razjasnimo zato što je to vrlo važno i mislim da treba da bude jasno svakom građaninu.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 25. i na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što znate, mi u Srpskoj radikalnoj stranci se zalažemo za to da Ministarstvo za dijasporu promeni naziv i da on glasi onako kako je i ranije bilo – ministarstvo za veze sa Srbima izvan Srbije. To je u amandmanu na član 2. lepo objasnio moj kolega narodni poslanik Milorad Buha. Podneo sam amandman na naslov iznad člana 25. i član 25. kojim se, između ostalog, traži i to, kao u amandmanu Milorada Buhe. Srpska radikalna stranka ovim amandmanom traži još jednu stvar, a to je da se u opisu nadležnosti doda još jedna, dakle, da se u delokrug rada ovog ministarstva doda i sledeće, a to je - evidentiranje državljana Republike Srbije koji žive u inostranstvu radi uvođenja u posebnu evidenciju birača u inostranstvu. Kako smo naveli u obrazloženju ovog amandmana, smatramo da je neophodno da država, pored formalnog zalaganja, preduzme određene konkretne korake za uključivanje državljana Republike Srbije koji žive u inostranstvu u politički život Srbije. Onaj ko je bio poslanik u sazivu koji je izabran u decembru 2003. godine može da se seti da je jedan od prvih zakonskih predloga koje smo ovde razmatrali bio zakon o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika kojim je dato pravo našim ljudima koji žive van naše zemlje da glasaju u našim ambasadama, odnosno da glasaju u inostranstvu. Sama ideja, tada smo to govorili, nije bila sporna, ali smo tada insistirali na tome da je koncept, u najmanju ruku, nedorečen, neprecizan i da u praksi može teško da se sprovede na ozbiljan način. To se pokazalo kao tačno posle nekoliko izbornih ciklusa, koliko smo imali od te 2004. godine kada su ove izmene zakona stupile na snagu. Osnovni problem, po nama iz Srpske radikalne stranke, leži upravo u evidentiranju birača. Ima u tom zakonu još nekih stvari koje sada nisu tema, kao što je formiranje biračkih odbora, sprovođenje izbora itd., ali sam osnov problema jeste evidentiranje birača. Zašto? Po određenim podacima u inostranstvu ima preko dva miliona Srba i uopšte državljana Srbije, a za izbore je evidentirano nekih pedesetak hiljada. Ne može država samo deklarativno da se zalaže za nešto, mora da preuzme odgovornost da se tako nešto i sprovede u praksi. Država mora da se bori da ovo pravo iskoristi što više naših ljudi u inostranstvu. Neću sada da ulazim u to zašto je to tako, o tome može dosta da se razgovara, o motivima zašto je država nezainteresovana, a na papiru je dala takvo jedno pravo. Dakle, treba da bude zainteresovana i da ozbiljno pristupi ovom poslu. Jedna ovakva nadležnost Ministarstva za dijasporu bi stvorila uslove da se država ozbiljnije pozabavi ovim poslom. Nije dovoljno samo napisati – ministarstvo za dijasporu radi na poboljšanju uslova za ostvarivanje biračkog prava državljana Republike Srbije koji žive u inostranstvu itd. Zbog toga tražimo jednu ovakvu formulaciju koja bi ušla u Predlog zakona, postala njegov sastavni deo, koja bi omogućavala da se sistematski ovaj državni organ bavi ovim poslom jer će to omogućiti tešnje veze sa našim ljudima koji žive u inostranstvu. Kao što sam rekao, mislim da je odgovornost države ovde nesporna. Nema razloga da jedna ovako projektovana vlada, sa ovoliko ministarstava, ne može da obuhvati i ovaj zadatak i ovaj posao. U tom istom članu 25, na koji sam podneo amandman, stoji da država, odnosno ovo ministarstvo treba da stvara uslove za povratak nekih naših ljudi u Republiku Srbiju. To se kosi sa čuvenom rečenicom vašeg nekadašnjeg lidera Zorana Đinđića upućenom Karli del Ponte, a odnosi se na Vojislava Šešelja i ko zna još koliko naših ljudi, koja glasi – vodite ga i ne vraćajte ga u Srbiju. Ja sam ovo razumeo kao vaše odustajanje i odstupanje od politike vašeg nekadašnjeg lidera. Pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman kako bismo bar malo popravili tekst ovog predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite. Nisam vas videla.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče smo imali jedan amandman koji je pokušao popraviti u formalnopravnom smislu sam termin ovog ministarstva. Tražili smo da se umesto Ministarstva za dijasporu uspostavi jezičko-pravni termin koji odgovara i Ustavu i drugim podzakonskim aktima koji regulišu ovu oblast, a to je da se ovo ministarstvo zove ministarstvo za veze sa Srbima izvan Srbije. To ima uporište u podzakonskim aktima, odnosno u našem Poslovniku o radu Narodne skupštine koji u svojim odredbama ima uspostavljen Odbor za veze sa Srbima izvan Srbije i u tom pravcu bi taj dualizam trebalo da se ispravi. Nažalost, to verovatno nećete učiniti i ovaj naš amandman nećete prihvatiti. Kolega narodni poslanik Zankov je pokušao da u nadležnostima ovog ministarstva dogradi određenim aktivnostima lošu formulaciju koju ste predvideli, a koju, verovatno, nećete ispraviti. Vrlo je bitno da se ova oblast dogradi, ne samo sa ovim inicijativama koje imate od strane SRS, nego da u potpunosti menjate karakter, ne samo rada ministarstva, nego svih neophodnih stvari što se tiče rada ovog ministarstva. Juče sam konstatovao da nemate zakonsku regulativu u ovoj oblasti. Zašto je ona neophodna? Neophodna je zbog toga što se moraju utvrditi nadležnost, prava i obaveze svih subjekata koji deluju u ovoj oblasti, od republičkih organa, raznih državnih organa koji bi morali raditi na uspostavljanju daleko prisnijih odnosa i veza u oblasti ekonomske, finansijske, kulturne, sportske i svake druge saradnje između Srba u matici i Srba u dijaspori. Mi nemamo tu zakonsku regulativu, niti vi o njoj razmišljate. S druge strane, nemamo strategiju unapređenja tih veza i odnosa. Strategijom se daju određeni pravci unapređenja odnosa u ekonomskoj, finansijskoj, privrednoj, kulturnoj, sportskoj saradnji itd. Zašto je to neophodno? Neophodno je da se zna šta će tu učiniti pojedini organ i koja je njegova obaveza, da se utvrde osnovni parametri te saradnje, da se zna datum kada će se šta u tom pravcu odigrati, da se vidi iz kojih izvora će se obezbediti sredstva za rad tih organa. Neophodno je obezbediti finansijska sredstva da bi se mogla unaprediti ta saradnja. Lokalna samouprava, to sam juče rekao, posvećuje daleko više pažnje nego republički organ, odnosno ovo ministarstvo. Ovo ministarstvo nema ni kadrove. Svega dvadesetak ljudi radi u tom ministarstvu. Nemaju zakonski osnov, nemaju strategiju razvoja, nemaju operativni plan aktivnosti itd., nema ništa. To je mrtvo slovo na papiru. Ovo ministarstvo ne može kao takvo da radi. Lokalna samouprava čini daleko više nego što čini ovaj republički organ. Povezuju se i sportski i kulturno, dolaze za verske praznike ovde, odlaze tamo, razvijaju mnogobrojne oblike saradnje, privredno se povezuju, obezbeđuju sve preduslove da ljudi koji rade u inostranstvu dođu ovde i da svojim stručnim znanjem unaprede opštine, da sredstva koja su ostvarili tamo mogu da plasiraju na području opštine itd. Daleko više bi trebalo da radi ovo ministarstvo, ali nažalost, ne čini se ništa od strane republičkih organa, odnosno vlasti, posebno od petooktobaraca, koji je trebalo daleko, daleko više da učine. Imaju ministarstvo, ali nisu ga unapredili, nisu stvorili materijalno-tehničke preduslove da se u ovom ministarstvu odradi ono zbog čega je i osnovano. Bitno je naglasiti je da su naši zemljaci u inostranstvu podložni asimilaciji u jezičkom i u verskom smislu. Naša država ne čini ništa da to spreči. Kako sprečiti tu asimilaciju? Posebno je ona opasna kod mladih ljudi, kod stručnih ljudi koji usvajaju sve savremene tekovine informatičke, tehnološke, tehničke industrije i na taj način se odvajaju od srpskog korena, od srpske biti i gube sve ono što je odlika srpstva i pravoslavlja, naše kulture i naših običaja, naše tradicije. Upravo zbog toga i upravo na tom osnovu ovo ministarstvo treba najviše da radi. Ali, ako ministarstvo nema ni kadrove, ni finansije, ni operativne planove, ne očekujemo ništa, oni ništa neće učiniti. Sve ovo što vam govori Srpska radikalna stranka vi ne uvažavate. Preko svih ovih naših amandmana prelazite onako kako to činite u poslednjih osam godina, ne uvažavate stavove, ne uvažavate naša mišljenja. Tako će i završiti vaša vlast.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Poštovana predsednice, koleginice i kolege, poštujući vaše vreme pokušaću da budem što kraći i da sažmem naš amandman. Smatram da ne postoje dovoljno ubedljivi finansijski, ekonomski, strateški i drugi razlozi da postoji posebno ministarstvo za dijasporu u okviru Vlade Republike Srbije, jer svi ovi poslovi mogu da se obavljaju u okviru redovnih poslova državne uprave koje obavljaju Ministarstvo spoljnih poslova i, ukoliko je to potrebno, Ministarstvo kulture ili novo Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Istovremeno, učinak postojećeg Ministarstva za dijasporu je bio veoma slab i u neskladu sa ozbiljnim finansijskim izdacima budžeta koji su bili namenjeni za rad tog ministarstva. Najubedljiviji primer slabih efekata rada posebnog Ministarstva za dijasporu su statistički pokazatelji učešća građana Srbije iz dijaspore u izbornom procesu na prethodnim izborima kada je zanemarljiv procenat građana sa pravom glasa to pravo i iskoristio na izborima. Iz tih razloga smatramo da treba usvojiti predloženi amandman, kako bismo imali neko ministarstvo manje u toj socijalno odgovornoj vladi i na taj način dozvolili Rusiji ili EU da imaju više ministarstava od Srbije. Samo jedno generalno mišljenje za kraj: smatram da bi bilo dobro da se nađe snage u skupštinskoj većini da se prekine tradicija odbijanja amandmana, dobro sročenih amandmana, iz redova opozicije, kako bi se u odnosu između vlasti i opozicije uvelo partnerstvo, koje je do sada toliko puta bilo nepostojeće i uskraćivano na štetu Srbije i njenih građana. Barem mi u LDP-u bismo onda osećali nešto manje taj pritisak da se od nas očekuje jednosmerna saradnja u parlamentu onda kada je potrebna neka pomoć oko kvoruma. Mislim da ovde ima dovoljno dobrih amandmana; bilo bi dobro da se promeni ta atmosfera i da se uspostavi neki odnos partnerstva i saradnje između vlasti i opozicije.
Zahvaljujem gospodinu Prokiću. Za reč se javila Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, zaista mislim da ovaj amandman koji je upravo na dnevnom redu ne treba da bude usvojen. Ne možemo na osnovu toga što je neko nekada loše radio u tom ministarstvu da sudimo o tome da li jedna država koja ima toliko svojih građana u inostranstvu treba da se brine o tim građanima, niti treba da ukinemo jedno ovako važno ministarstvo da bismo uštedeli, navodno, u budžetu. Ne treba mi mnogo da štedimo, nije država toliko skupa koliko to neki žele da predstave, pa se to onda u medijima naročito glorifikuje, jer, navodno, demokratija je veoma skupa, ne trebaju nam ni izbori, ni Narodna skupština, ni u Vladi ovoliki ili onoliki broj ministara. Verujte, ništa to nije skupo, sve to može naša država da izdrži ukoliko je politika koju Vlada vodi... A ona će je voditi onako kako joj mi budemo govorili ili usmeravali je da treba da vodi. Nažalost, to će raditi skupštinska većina. To je demokratija, a da li je to baš ona prava volja birača bila ili nije, to će se videti i po rezultatima i po dužini trajanja ove vlade koja će se uskoro birati, nakon što završimo ovu raspravu. Htela bih da skrenem pažnju na nešto na šta nismo amandmanski reagovali, možda smo to propustili, ali bi moglo da posluži, ako nas neko od budućih članova vlade gleda, ili budući ministar za dijasporu, da jako malo pažnje poklanjamo položaju onih građana u Crnoj Gori koji se osećaju Srbima, a nemaju srpsko državljanstvo. Nismo li mi dužni da o takvim građanima i te kako brinemo, jer to je to srpsko nacionalno biće? Treba li njima dati neke privilegije i čuvati to srpsko nacionalno biće ili ne? Da li treba tretirati sve građane na isti način, one koji se izjašnjavaju da su Crnogorci, koji su otišli putem separatizma, koji su izdvojili jedan deo srpskog nacionalnog bića u zasebnu državu, pa tako živimo, evo, u 21. veku u više država, ili treba da se pobrinemo za to da se taj srpski nacionalni korpus što više uvećava i vezuje za maticu Srbiju? Zato smatram da ovo ministarstvo naprosto mora da opstane. Ja bih volela da je na čelu tog ministarstva neko ko je odgovoran i ko shvata svoju ulogu onako kako bi to trebalo ili kako bi to neko od srpskih radikala shvatao. Ima velikih mogućnosti da se u tom ministarstvu postignu dobri rezultati. To opravdanje da Ministarstvo treba ukinuti zbog troškova, verujte, ne pije vodu i ni kod jednog ministarstva... Jer, ja verujem da ćemo uskoro ostati bez ministarstva koje se bavi privatizacijom. Čim budemo završili privatizaciju, imali smo Ministarstvo za privatizaciju, sada nam još malo to ne treba, zove se drugačije, gotovo je, s tim smo završili. Kada jednog dana ne bude bilo ovoliko Srba u dijaspori možda nam neće trebati ni Ministarstvo za dijasporu. Daće bog da se stvore uslovi u ovoj državi da oni mogu da se vrate, da budu zadovoljni životom i uslovima života u Srbiji, da mogu da se dalje razvijaju, da angažuju svoj kapital, da budu sigurni u to da su ga uložili u jednu sigurnu državu, da sa njim mogu da rade šta hoće, da ga iznose gde hoće. Imamo primer, recimo, države Kine, koja i te kako ima dobru vezu sa svojom ogromnom dijasporom koja gotovo sav kapital koji stvori u inostranstvu vrati u svoju državu. Mislim da je to recept koji treba prepisati i onda ne treba da se brinemo da li će nam mladi ljudi odlaziti. Oni će možda odlaziti po neka naučna znanja, odlaziti iz raznih drugih pobuda na kratko vreme, ali će se vratiti obogaćeni za neka nova iskustva i ta svoja iskustva će dalje ovde, u svojoj državi, koristiti za dobrobit svih nas. Dakle, SRS smatra da ovaj amandman nikako ne treba usvojiti. Ministarstvo mora da opstane. Kako će ono raditi to će zavisiti od onoga šta buduća vlada bude sebi zacrtala kao zadatak, ali sve je podložno kritici. Mi ćemo, naravno, pratiti rad ovog ministarstva, jer smo veoma zainteresovane za rezultate koje će ono postići.
Za reč se javila gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje srpske dijaspore ili, kako je gospodin Zankov u prethodnom amandmanu u ime SRS ovo ministarstvo nazvao - za odnose sa Srbima van Srbije, pitanje odnosa sa Srbima van Srbije je prvi počeo na ozbiljan način da tretira predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj. On je 1988. i 1989. godine, uoči raspada bivše SFRJ, bio na jednoj velikoj turneji u Americi, Australiji, zapadnim zemljama i pokušao da dođe do većine, kao disident Brozovog komunističkog režima koji je zatvaran, proganjan, a onda kao čovek sa namerom da potpuno nacionalno osvesti ljude i da kroz niz predavanja koja je održao stvori sliku o tome kakva će biti matica Srbija, kakva su njegova predviđanja. Nažalost, te ne crne slutnje, nego projekcije zbog politike Amerike i zapadnih sila su se ostvarile. Ako ste gledali suđenje, čini mi se da je pre mesec i po dana emitovan taj snimak iz haškog kazamata, videli ste da je on insistirao, pošto su za taj dan suđenja imali samo segmente i snimke sa tih njihovih predavanja, pobrkali su dane, čak negde i gradove, i rekao – ponosan sam na svaku svoju reč, jer sam još tada Srbe van Srbije upozorio na to šta će im se desiti ako se sa takvom politkom nastavi, jer namere Amerike i zapadnih sila svakako nisu bile dobre. Onda je u predsedničkoj kampanji ove godine gospodin Tomislav Nikolić dao intervju jednom nedeljniku i na veoma ozbiljan način, to je bio intervju na četiri strane posvećen srpskoj dijaspori, tretirao to pitanje i rekao jednu istinu a to je da već godinama unazad o Srbima izvan Srbije niko ne brine. Neko je malopre pomenuo, u stvari, predlagačima amandmana je to jedan od argumenata – na izborima koji su održani od kada je izglasan zakon da Srbi koji žive u rasejanju mogu da glasaju videli smo koliko je mala zainteresovanost, njih ima više miliona, a oni ne koriste to svoje pravo. Naravno da ga ne koriste kada ih niko ne poziva i kada se država ne trudi da organizuje da oni glasaju. O tome je juče govorio gospodin Tomislav Nikolić. Rekao je da ste samo vi "žuti" slali decu od tetaka i strina da idu i uzimaju dnevnice po inostranstvu za te daleke destinacije, baš je njih bilo briga da agituju, kao i državu. Da li je bila neka emisija u predsedničkoj kampanji, u kampanji za parlamentarne izbore u kojoj pozivate te ljude? Jednog jutra pozvonio mi je mobilni telefon, fin jedan gospodin, predstavlja se i kaže - izvinite, zovem iz okoline Tuluza. Ja kažem - dobar dan, dobro jutro, već šta je, a on kaže - gde ja mogu da glasam? Ja kažem - gospodine, da li je vas država obavestila, da li je konzul dao neko obaveštenje? Kaže - nije, i onda priča da je preko jednog našeg poznatog intelektualca, Srbina iz Crne Gore, gospodina Komnena Bećirovića došao do broja telefona i da se oni tako samoorganizuju. Na prvim izborima, kada je izglasan zakon da mogu Srbi u rasejanju da glasaju, zvala me je žena (ne znam na koji način je dobila moj broj telefona) i kaže - ovde Milena, zovem iz Toronta, gde ja da glasam? To su sve živi primeri. Opet objašnjavam - gospođo, da li je vas neko obavestio, ipak tamo imate srpski radio, da li su se oglašavali? Dakle, apsolutno nikakvu mogućnost ljudi nisu imali. Je l' vi mislite da ne bi bilo sto ili dvesta hiljada glasova samo u Ruskoj Federaciji? Evo, gospodin magistar Mirović zna koliko naših Srba tamo živi i radi. Po ovoj vašoj evidenciji koju sam čitala juče, 203 državljanina Srbije zaposlena su u Ruskoj Federaciji. To je katastrofa, to vodi Republički zavod za statistiku. Oni ljudi kažu, samo ovih iz Užica koji rade u Sočiju ima 1.500, svi bi glasali za Tomu Nikolića na predsedničkim izborima i za SRS. Gde da glasaju, ko ih je pozvao? Ovi što su otišli da uzmu dnevnice? Država se oglasila? Ma, ajte molim vas. Kada bude bio, i to je pitanje pokrenuo juče gospodin Nikolić sa govornice, sistem elektronskog glasanja, nećete vi moći tako da manipulišete. Kada bude to dobro organizovano i kada, naravno sa svim informacionim i tehnološkim zaštitnim merama, država bude imala mogućnost da to organizuje, budite sigurni da će to biti stotine hiljada glasova, i za koga nego za SRS. Pominjala sam jedno mesto u državi Montana nekom drugom prilikom, pošto moji prijatelji tamo žive, jedna porodica iz Kragujevca, oni oslikavaju SPC u tom gradu, Bjug se zove, u Montani... Preko 30.000 ljudi srpskog porekla živi tamo. Je l' vi mislite da oni ne bi, pošto im je data ta mogućnost i to pravo, ne bi glasali na izborima? Ali, njih niko nije organizovao, a država Srbija to treba da uradi. Moram da pomenem, to je bilo u izuzetno teško, ratno vreme, kada zaista nismo mogli ni u najcrnjim slutnjama da očekujemo da će, potpomognuti naravno Amerikom i zapadnim silama, ustaše da sprovedu, a to su uradile u svojim ustaškim pohodima "Bljesak" i "Oluja", genocid nad srpskim narodom, da će naši sunarodnici iz Republike Srpske Krajine da dođu otuda u svoju maticu Srbiju, još tada je gospodin Brana Crnčević, koji je bio zadužen ispred Vlade Republike Srbije, setite se toga, na veoma ozbiljan način pokrenuo pitanje Srba koji žive izvan granice, dakle ne velike Srbije, ne jedinstvene srpske države za koju se mi borimo, nego Srba koji žive na ovim kontinentima i u državama koje sam pomenula. Ako vi takav odnos imate prema tome, pogotovo ova grupacija koja je ovo predložila, ne znam kako onda očekujete da ti ljudi bilo kada dođu i da ulože jedan dinar ili dolar koji su negde zaradili. Mi to nećemo. Mi ih pozivamo, pošto oni svim srcem vole Srbiju, da dođu ovde i kažemo im da će kada bude uspostavljena odgovorna vlast ta vlast da radi na njihovoj potpunoj integraciji u sve naše tokove ovde. Jer, to je jedini način da vidite kako su se oni u tom gradu u Montani zadržali, nisu preživeli asimilaciju, o čemu je govorio gospodin Buha; ne, oni su, iako su mešoviti brakovi, svi pravoslavne veroispovesti i zato postoji SPC tamo i bore se, bez obzira na to što su tamo otišli pre 120 i više godina. Još nešto, time ću da završim, da bi i gospodin Marić iskoristio koji trenutak. Gospođa Pop-Lazić je pomenula jedno veoma važno pitanje. Stranka srpskih radikala u srpskoj Crnoj Gori, pošto su nam tamo separatisti zabranili da se zovemo SRS - dr Vojislav Šešelj, dakle, Stranka srpskih radikala, koja je parlamentarna u Skupštini, izborila se za nešto što ostale stranke iz tog tzv. srpskog korpusa nisu. To se desilo pre deset dana i sada koristim priliku da obavestim srpsku javnost u Crnoj Gori. Dakle, kao stranka smo uputili zahtev MUP-u Crne Gore da svi Srbi koji žive u Crnoj Gori i žele da dobiju ličnu kartu na ćiriličnom pismu to mogu i da ostvare. To su početni koraci i nećemo da odustanemo. Uradili smo nacionalnu strategiju zaštite srpskog naroda u Crnoj Gori. Borićemo se za to, pa makar ostali usamljeni u tome, jer vidim da neke stranke u Crnoj Gori to menjaju. Nije nam, što kaže gospođa Pop-Lazić, prvi put. U svakom slučaju, Srbi u Crnoj Gori treba da znaju da ako žele da izvade taj lični dokument - ličnu kartu na svom maternjem pismu, na srpskom pismu, zahvaljujući našoj stranci to mogu da urade u bilo kojoj jedinici MUP-a u Crnoj Gori. To su samo neki početni koraci, ali tako moramo da se borimo za Srbe na celoj planeti Zemlji.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba DSS - NS - Vojislav Koštunica podneo sam amandman na član 25. stav 1. da se posle reči "i njihovih organizacija s Republikom Srbijom" dodaju reči "stvaranje i ažuriranje baze podataka o licima srpskog porekla i državljanima Republike Srbije koji žive u inostranstvu". Gospodo narodni poslanici, mi smo svedoci da na mnogim sportskim manifestacijama koje se održavaju u prekomorskim zemljama i uopšte u inostranstvu pripadnici srpskog naroda pokazuju svoju odanost i koliko su iskreno vezani za našu državu. Na tim manifestacijama vidimo srpske zastave i vidimo sa koliko elana, energije, poštovanja i ljubavi prema našoj zemlji oni bodre naše sportiste. Istovremeno, povodom proglašenja lažne države Kosovo naši ljudi u dijaspori su organizovali protestne mitinge, sa puno energije, gde su zdušno pokazali da su protiv odluke o proglašenju lažne države Kosovo. Činjenica je da je nama preko potrebna ova baza podataka, iz prostog razloga što, prema nekim informacijama, postoje lica srpskog porekla i državljani Republike Srbije, oko tri i po miliona... Sinoć smo imali prilike da čujemo u jednoj emisiji da je u periodu od 1990. godine zemlju napustilo preko 500.000 mladih ljudi, visokoobrazovanih, koji su sada u idealnim godinama, koji svoje znanje i energiju koriste, a koji su nama preko potrebni. Da bi se ažurirala ova baza podataka o licima srpskog porekla i državljanima Republike Srbije koji žive u inostranstvu, potrebna su kako materijalna sredstva, tako i angažovanje određenih ljudskih resursa. Međutim, na ovaj način bismo rešili neka vrlo bitna pitanja poput statusnih pitanja dijaspore, ekonomske, kulturne, naučne, prosvetne i sportske saradnje. Ovo ministarstvo, pre svega, ne sme biti korišćeno u svrhe partijske promocije, već mora da reflektuje državni interes i sprovodi politiku Srbije prema ovom veoma specifičnom delu naše populacije. Međutim, nažalost, decenijeneodgovornogponašanjaivladanja su učinile da se izgubi poverenje mnogih pripadnika dijaspore u državne institucije matice, jer mnogi su zloupotrebljavali svoj autoritet državne funkcije kako bi od dijaspore izvlačili materijalnu korist, a nekada su čak i državni organi investirali energiju u stvaranje podela, odnosno raskola, a ne jedinstva u dijaspori. Pokretanjem Ministarstva za dijasporu 2004. godine, za vreme vlade Vojislava Koštunice, stvoreni su uslovi da se Srbija institucionalno bavi pitanjem odnosa sa dijasporom. To je, pre svega, sjajan kanal da se lobira za državne interese, kao i da se građani našeg porekla angažuju u pomoći našoj državi. Bojim se da u ovoj vladi ovo ministarstvo ne bude tretirano samo kao plen partijske nagodbe, a o tome govori i sama koncepcija Predloga zakona o ministarstvima i Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Izražavam bojazan da će se ovo ministarstvo pretvoriti u servis za ostvarivanje stranačkih interesa. Na to nam ukazuju i sva ova dešavanja ovih dana što se tiče konstituisanja Vlade, jer očigledno je da upravo Ministarstvo za dijasporu služi strankama vladajuće koalicije za potkusurivanje, odnosno za namirivanje nekih manjih političkih stranaka. Takođe, činjenica da će, prema novopredloženom zakonu o Vladi, vrednost glasa predstavnika ovog ministarstva na Vladi, kao i svakog drugog, vredeti manje nego glas predsednika Vlade, što je rešenje koje nije u skladu sa Ustavom, dovodi me u sumnju i izaziva kod mene strah da vladajuća koalicija nema volje, niti je spremna da se prema ovom ministarstvu odnosi onako kako ono zaslužuje. Pre svega, buduća vlada se previše zasniva na kompromisima, a premalo na programskim ciljevima, što je u samom startu predodređeno za neuspeh. Samo pominjanje zlatnog glasa nas dovodi u sumnju da ovo ministarstvo nije tretirano na pravi način, da Vlada postavljajući ovako protivustavno zakon o Vladi stvara preduslove da mnogi građani Srbije misle da je ovo akcionarsko društvo, a možda je i pevačko društvo, sa zlatnim glasom. Nadam se da će, iz ovih razloga, u samom danu za glasanje poslanici u Skupštini Republike Srbije da daju podršku ovom amandmanu i glasaju za njega.
Reč ima gospodin Dušan Marić. Izvolite.
Poštovani poslanici, poštovano predsedništvo, smatram da sam dužan da vam dam jednu informaciju pre nego što počnem da govorim o amandmanu. Pre sat vremena trebalo je da bude održana sednica Odbora za Kosovo i Metohiju. Međutim, sednica nije održana zato što vladajuća većina nije obezbedila kvorum. Nadam se da na osnovu toga ne bi trebalo da izvlačimo zaključke da je za neke od njih Kosovo i Metohija već dijaspora. Što se tiče amandmana koji je podneo kolega Miloš Radulović iz DSS-a, kao neko ko je član SRS i ko je rođen u BiH, Republici Srpskoj, smatram da je ovaj amandman dobar i da ga treba prihvatiti u danu za glasanje, za razliku od amandmana koji su podneli poslanici LDP-a. Oni predlažu da se briše član 25. zakona o ministarstvima, jer smatraju da ne postoje uslovi i razlozi za postojanje posebnog ministarstva za dijasporu. Međutim, podržavam stav svojih kolega iz Srpske radikalne stranke da to ministarstvo treba da promeni naziv i da ne treba da se zove ministarstvo za dijasporu, nego ministarstvo za veze sa Srbima izvan Srbije, ako ni zbog čega drugog, da ne ulazim u suštinske razloge, onda iz razloga što je to jedina reč tuđica u nazivima svih ministarstava Republike Srbije. Ne smatram da je najvažnije kako se ministarstvo zove, nego kako to ministarstvo radi. Što se tiče konkretno ovog ministarstva, smatram da ono nije radilo dobro svoj posao. Da je radilo dobro svoj posao ne bi se dogodilo to što se dogodilo juče. Bilo je očigledno da čak i neki poslanici u Skupštini Republike Srbije ne znaju dovoljno o stradanju Srba u BiH u poslednjem ratu, a posebno mislim na područje Podrinja, pa su se onda iščuđavali ovde zbog reakcija poslanika SRS na sramnu oslobađajuću presudu Haškog tribunala Naseru Oriću. Zbog toga ću iskoristiti ovih 13 minuta, koliko mi je preostalo, da podsetim na neke podatke o masovnim zločinima koje su Naser Orić i njegova vojska počinili nad Srbima u BiH na području Podrinja. Pod komandom Nasera Orića samo u prvih sedam meseci rata, o kojima ću govoriti danas, zapaljeno je 145 srpskih sela. Ta sela su do temelja opljačkana, zatim zapaljena. U njima je ubijeno ukupno oko 3.500 srpskih civila, srpskih teritorijalaca i zarobljenih srpskih vojnika. Krvavu seriju bez kraja Orić i njegova banda započeli su na Đurđevdan 1992. godine napadom na selo Gostilj i ubistvom Radojka Milojkovića i Lazara Simića. Radojko, koji je tog dana slavio porodičnu slavu, živ je ubačen u kuću i zapaljen, a nesrećni Lazar je stradao samo zbog toga što je kod prijatelja došao u goste na krsnu slavu. Istog dana, na Đurđevdan, izvršen je napad na srpske kuće u Blječavi u kojoj je ubijeno troje civila. Kosana Zekić koja je imala 64 godine je zaklana, glava joj je bukvalno odvojena od tela. Dana 10. juna u Rupovom Brdu ubijeno je 10 meštana, među njima Vojislav i Mirjana Milinković, njih dvoje su zapaljeni u porodičnoj kući. Dana 21. juna u selu Ratkovići kod Srebrenice ubijeno je 18 Srba, među njima sedam žena, Desanka Stanojević zapaljena je u svojoj kući, a Radenko Stanojević je zaklan. Dana 22. juna stravična žetva smrti u Podrinju odnela je sedam novih života, među njima se nalazi Jerko Slijepčević, kome su vojnici Nasera Orića nešto kasnije ubili oca i dva brata. Na Vidovdan, 28. juna, u Lozničkoj Rijeci ubijeno je 15 Srba. Među njima su se nalazili invalid Srećko Milovanović i njegova supruga Jovana. Oboje su zaklani. Dana 30. juna Orićevi vojnici napali su srpsko selo Brežani. Iza njih je ostalo 19 ubijenih civila. Miloš Novaković pronađen je sa odsečenom glavom, Vidoje Lazić je živ razapet na drveni krst a onda spaljen. Kristina Lazić i trojica Rankića, Milisav, Dragoslav i Mirko, spaljeni su u svojim kućama. Dana 5. jula u Zagonu Orićevi banditi ubili su 17 Srba, među njima četvoro članova porodice Gvozdenović, braću Radoja i Dragoljuba i njihovog strica Rajka i Radojevu ćerku Radu koja je imala 19 godina. Istog dana ubijena su i tri člana porodice Milošević: Radinka, Miloš i Ljubica. U Radinku su pucali dok je u naručju držala trogodišnjeg sinčića Aleksandra. Kada je pogođena žena pala oni su uzeli dete iz njenog naručja, nju zaklali, a dete odneli sa sobom. Istog dana u selu Krnići kod Srebrenice Orićevi vojnici ubili su 16 meštana; Vasu Poraču zlikovci su zaklali, a Soku Bujić, staricu, proboli vilama. Na Petrovdan, 12. jula, u napadima na više sela Orićevi vojnici masakrirali su ukupno 70 ljudi. Među njima se nalazi i 13 teritorijalaca, znači vojnika koji su ubijeni u šumi Lođa kod sela Zagoni. Njih su muslimanski vojnici prvo zarobili, a zatim su ih ubili bez ispaljenog metka, sve do jednog su ubili krampovima kojima su vojnici pre toga kopali rovove. U isto vreme u selu Zalazju druga muslimanska jedinica ubila je 38 meštana, a među njima Ratka Jeremića i njegove sinove Marka i Radovana, braću Momčila i Miodraga Rakića, te Momčilovog sina Milana, zatim dva brata Simića, dva brata Vujadinovića, dva brata Vasiljevića. Dana 20. jula u Donjim Magašićima Orić i njegovi vojnici ubili su 12 srpskih civila. Veliki Cvetinović su tog dana ubili sina Živka, a nekoliko meseci kasnije i drugog sina Vidoja. Dana 8. avgusta napadnuto je selo Donja Ježestica. Orićevi vojnici su tom prilikom ubili devet meštana, a među njima Savku Mlađenović sa njenim sinovima Draganom i Anđelkom. Dragana su dotukli maljem, Anđelku su odsekli glavu, odneli u Srebrenicu i igrali fudbal na ulici. Da ne mislite da je ova informacija plod srpske propagande, postoje izjave muslimana iz Srebrenice da se zaista to dogodilo i da je igran fudbal sa odsečenom glavom Anđelka Mlađenovića. Dana 24. septembra u napadu na Podravno Orić i njegovi vojnici ubili su 60 meštana. Napadači su tog dana Milojki Marinković masakrirali majku, oba brata i tetku. Prema nalazima obdukcije, samo manji broj žrtava usmrćen je iz vatrenog oružja. Ostalim žrtvama, njih preko 50, prvo je pucano u noge a onda su masakrirani. Najveći broj ubijen je nožem i sekirom, skoro svima pre toga polomljena je kičma, ruke i noge, odsečeni prsti ili cele šake. Velikom broju nesrećnika bilo je izvađeno jedno ili oba oka. Mnogima je glava bila potpuno odsečena od tela. Neki muškarci su osunećeni, a drugi potpuno kastrirani. Više leševa je zapaljeno, a dvojica muškaraca su nabijeni na kolac i ispečeni na ražnju. Tako su zatečeni, na ražnju. Već sutradan u Podravlju Orićevi vojnici ubili su još četvoro, a dva dana kasnije još 16 Srba. Dana 1. oktobra napali su selo Fakovići i ubili 19 meštana. Sela Bjelovac, Loznička Rijeka i Sikirići bila su više puta meta napada Orićevih vojnika. Najveće žrtve, najveće stradanje ta sela doživela su 14. septembra 1992. godine kada je ubijeno 109 meštana. Prepričaću ukratko svedočenje Zorke Ilić. Ona se nalazila u kući sa svojim ukućanima kada je u kuću upao jedan musliman iz Srebrenice koga je ona odranije poznavala, zvao se Mujo, i zatražio je da mu spremi ručak i da mu donese rakiju da popije. Dok je ona krenula da to radi, ušla je Esma Kiverić, predratna učiteljica iz Srebrenice i naljutila se na Muju što nije počeo da kolje, a Mujo je odgovorio – sačekaj prvo da ručam, neka nam spremi ručak. Dok je nesrećna žena spremala ručak oni su joj u susednoj sobi zaklali muža i dvije ćerke. Tog dana Slavki Matić napadači su ubili muža i dvije kćeri. Na Božić, 7. januara, juče je bilo o tome reči, napadnuta je Kravica. U napadu je ubijeno 46 meštana. Među njima Nedeljko Milanović i njegov sin Dragan, braća Mitar i Milovan Ostojić, Radojko i Vojislav Bogićević, Ivan i Krsto Đukanović, Ratko i Đorđe Miladinović, sve rođena braća. Tog dana u Kravici i okolini spaljeno je 690 srpskih kuća. Devetog januara – kao što vidite, napadi se uglavnom događaju na velike hrišćanske praznike – u Boljevićima i Radojevićima muslimani su ubili šestoro Srba. U Skelanima je 16. januara ubijeno 13 meštana, među njima dva maloletna brata Dimitrijevića, petnaestogodišnji Aleksandar i devetogodišnji Radoslav. Istog dana u okolnim selima ubijeno je još 70 ljudi, najviše u Kušićima i Ćosićima. U Kušićima je ubijeno 17 nesrećnika, među njima sedmoro Ristića. Mićo Ristić imao je 15 godina, a njegova sestra Mitra 18. Novinar "Toronto stara" iz Kanade Bil Šiler, koji je u toku rata posetio Srebrenicu, u broju tog lista od 3. februara 1994. godine objavio je da ga je Naser Orić lično odveo na jedno mesto nedaleko od grada i pohvalio se kako su na tom mestu ubili i masakrirali 114 Srba. Na godišnjicu pobede nad fašizmom, 9. maja 1992. godine, nedaleko od sela Baljkovica, muslimani meštani, tada rat skoro nije ni počeo, znači neuniformisana lica, uhvatili su tri sina Milana Mitrovića iz Srpskog Nezuka. Najstarijem bratu Draganu prvo su polomili desnu nogu i ruku, vilicu i nekoliko rebara a onda ga zaklali. Drugom bratu Radislavu, koji je imao 27 godina a Dragan 30, prebili su jednu nogu, odsekli mu nekoliko prstiju a zatim ga ubili tako što su ga nekim tupim predmetom tukli po glavi sve dok mozak nije iscurio napolje. Najmlađem Branislavu, koji je imao 23 godine, nožem su odsekli nos i uši i izvadili mu jedan bubreg, a onda mu nožem proboli srce. Sa njima se nalazio sin njihovog ujaka Božidar Nikić. Za informaciju onima koji se zgražavaju, nesrećnik je nađen nabijen na ražanj i ispečen. Muslimani su 24. avgusta napali i popalili Gornju Kamenicu. Tom prilikom ubijena su dva brata Tomića, Ljubomir i Dragomir, i Rade Kukolj. Kada je selo oslobođeno Rade Kukolj je pronađen nabijen na ražanj i ispečen. Među žrtvama muslimanskog napada na Kamenicu je i desetogodišnji Slobodan Stanojević koji je uhvaćen kada se iz zbega nakratko vratio da iz dvorišta pusti psa ljubimca kojeg je ostavio vezanog na lancu. Pronađen je potpuno nag, desno uvo mu je odsečeno a na stomaku mu je nožem bila napravljena velika rupa. Zbog svih ovih zverstava u kojima je učestvovao ili koje je naredio Naser Orić je 30. juna 2006. godine prvostepenom presudom osuđen na dvije godine zatvora. Ta presuda je od strane stručne javnosti, ne samo srpske, ocenjena kao sramna lakrdija, prvorazredni pravni skandal. Sada imamo još nebulozniju presudu. Žalbeno veće Haškog tribunala je juče donelo presudu koja glasi – Naser Orić nije kriv zato što je učestvovao u ubistvu 3.500 srpskih civila, zato što je učestvovao u paljenju 145 srpskih sela. Mene u svemu ovome ne čudi ova presuda jer od Haškog tribunala, posle svega, niko normalan, niko nacionalno svestan i ne može da očekuje nešto drugo. Mene iznenađuje nedostatak bilo kakve konkretne reakcije države Srbije. Nameće mi se celi dan jedno pitanje - zašto Srbija nije reagovala? Nadam se da se odgovor ne nalazi u činjenici da je predsednik Demokratske stranke i predsednik Srbije 11. jula 2006. godine, pre dve godine, prisustvovao parastosu, ili kako se to već zove, otišao i potrčao kod Srebrenice i poklonio se senima 2.000 vojnika Nasera Orića, ali je odbio... Za informaciju onima koji pričaju da ih ima 7.000, pronađeno ih je do sada samo 2.000, oni ostali postoje u pričama. Boris Tadić je odbio molbu ljudi iz Srebrenice i Kravice da ostane u Republici Srpskoj ili da dođe sledećeg dana iz Beograda i prisustvuje parastosu koji je upriličen 12. jula, na Petrovdan, u znak sećanja na ovih 3.500 nesrećnika koje su ubili isti ti vojnici Nasera Orića. Na kraju, umesto odgovora na ovo prethodno pitanje, postavljam još jedno pitanje svima vama i samom sebi: šta bi se dogodilo da je Haški tribunal izrekao ovakvu presudu u slučaju Ratka Mladića? Ubeđen sam da bi reakcija bila takva da mi u sledećih godinu dana ne bismo mogli da živimo od reagovanja vlasti u Sarajevu, a bojim se i vlasti u Beogradu. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, naš amandman se odnosi na član 26, odnosno na predlog da se formira Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Mi podržavamo formiranje ovog ministarstva, mada nismo sigurni da su razlozi koji su navedeni pravi razlozi da se formira ministarstvo. Mi smo već u raspravi u načelu rekli da dosadašnji nerad ili zapostavljanje ove teme u Srbiji u prethodnih nekoliko godina nisu bili rezultat nepostojanja institucionalnog rešenja. Naime, pri Vladi Srbije postojala je Služba za ljudska i manjinska prava. Mislimo da su problemi bili personalne prirode i nedostatak političke volje da se država više bavi ljudskim i manjinskim pravima. U svakom slučaju, ova inicijativa je dobrodošla, pa kako god. Nadamo se da će ovo rešenje pomoći da se ljudska prava u Srbiji poštuju na malo bolji način. Sada samo nekoliko reči o amandmanu. Naime, ovim predlogom zakona je Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, između ostalih nadležnosti, dodeljena i obaveza zastupanja Republike Srbije pred Evropskim sudom za ljudska prava. U skladu sa tim, poslanička grupa LDP predložila je amandman da se zajedno sa ovom obavezom ovom ministarstvu dodeli i obaveza obavljanja poslova državne uprave koji se odnose na izvršavanje odluka Evropskog suda za ljudska prava i drugih obavezujućih odluka međunarodnih tela zaduženih za zaštitu ljudskih prava čiju je nadležnost Republika Srbija prihvatila. Dakle, pokušaću u par reči da kažem koliko je ovo važno. Do sada je doneto 18 presuda ovog istog Evropskog suda za ljudska prava kojima se utvrđuje da je neki državni organ Republike Srbije prekršio određeno individualno ljudsko pravo nekog građanina Srbije. Međutim, u ogromnoj većini ove odluke međunarodnog suda za ljudska prava, odnosno Evropskog suda za ljudska prava nisu sprovedene u Srbiji. To je, između ostalog, rezultat toga što nijedno ministarstvo niti neki drugi državni organ nema obavezu sprovođenja odluka Evropskog suda za ljudska prava. Takođe, različiti komiteti Ujedinjenih nacija su tokom proteklih nekoliko godina takođe doneli više odluka kojima konstatuju da je neko individualno ljudsko pravo u Srbiji pogaženo od strane državnih organa a u tim slučajevima država Srbija, odnosno Vlada Srbije nije ni na jedan način omogućila da se ove presude ili preporuke komiteta Ujedinjenih nacija poštuju. Spomenuću samo slučaj novinara Željka Bodržića. Komitet Ujedinjenih nacija za ljudska prava utvrdio je da je došlo do povrede njegovih prava u Srbiji; on je nekoliko godina čekao i do dana današnjeg nije uspeo da svoja prava ispuni odnosno obezbedi; čak je država nastavila preko sudova u Srbiji... i dalje je trpeo pravnu represiju, tako da su nekoliko puta npr. stranke iz Kikinde ili nekakvi državni organi u Srbiji bili prinuđeni da daju donacije i time plaćaju naknadu Željku Bodržiću, umesto da je država postupila po odlukama ovog Komiteta Ujedinjenih nacija za ljudska prava i da mu se te presude... U konkretnom slučaju se radi o presudama, s obzirom na to da je čovek novinar, za nešto što je napisao. Umesto da se te presude ponište, on je i dan-danas pod represijom. Mislimo da je ovo jako važan amandman, nema veze sa vladajućom većinom, nema veze sa opozicijom. Ovo je jedna od nadležnosti koja je preskočena u ovom zakonu o ministarstvima, a sigurni smo da je jako važna zbog međunarodnog ugleda zemlje i zbog svih građana Republike Srbije koji treba da se osećaju sigurno i da se na ovaj način obezbedi poštovanje njihovih ljudskih prava.
Zahvaljujem. Za reč se javila gospođa Judita Popović.
Tekst amandmana govori sam za sebe, tako da bi argument mogao da bude sam tekst ovog amandmana. On glasi ovako – izvršavanje odluka Evropskog suda za ljudska prava i drugih obavezujućih odluka međunarodnih tela zaduženih za zaštitu ljudskih prava čiju je nadležnost Republika Srbija prihvatila. Ne postoji nijedno ministarstvo u čijoj nadležnosti se nalazi izvršavanje presuda Evropskog suda za ljudska prava. Inače, u ovoj državi generalno je problem naših sudova samo izvršenje. Ko god je imao problem sa našim sudovima, odnosno sudio se, zna koliko je to frustrirajuće kada nakon dugog suđenja, na kraju, ne može da se realizuje potraživanje. Mislim da bi bilo vreme da krenemo sa nekom racionalizacijom ove problematike, pa makar sa ovim amandmanom, da krenemo da realizujemo ove presude, odnosno odluke Evropskog suda, pa ćemo dalje da vidimo i za naše domaće sudove. Inače, naši ljudi koji su potpuno razočarani odlukama sudova obraćaju se Evropskom sudu za ljudska prava i kada na kraju uspeju da dobiju tu odluku ponovo se dešava ista situacija - ne mogu da realizuju svoje pravo u našoj državi. Zaista bih predložila da se ovaj amandman usvoji, bez obzira na to ko ga je predložio, zato što je on u interesu naših građana. Hvala lepo.
Za reč se javio gospodin Oto Kišmarton, po Poslovniku.
Članovi 225. i 226. Poslovnika. Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, dragi prijatelji, ukratko bih da vas informišem o nečemu što je malopre izneto od strane LDP-a u vezi sa novinarem iz Kikinde. Prvo, što se tiče nacionalnih manjina, SRS nema nekakvih problema sa nacionalnim manjinama ni sa ljudskim pravima. Mi smo to u opštinama gde smo na vlasti i pokazali, trudili se, borili se za pravo nacionalnih manjina, očuvali, razvijali, digli na neki viši nivo i to radimo u svim opštinama gde smo na vlasti. Što se tiče Ministarstva za ljudska i manjinska prava, hoće li ga biti ili ne? Skupštinska većina jednog dana predloži postojanje Ministarstva, drugog dana se podnese amandman da se ukine, trećeg dana se povuče amandman... Kao malo dete, hoće piški, neće piški itd., tako da ne znaju šta će sa tim. Bez obzira na to da li postoji to ministarstvo ili ne, Srpska radikalna stranka je u svom programu i svom dosadašnjem radu pokazala da vodi brigu o nacionalnim manjinama. Ovde je pomenut jedan novinar iz Kikinde. Samo ukratko ću vam reći nešto o tome. Kaže, Nezavisno udruženje novinara Srbije obavestilo je svojevremeno našu javnost da je Komitet UN za ljudska prava od naših vlasti zatražio da ukinu presudu kojom je taj novinar osuđen zbog kleveta jednog kikindskog privrednika i obešteti novinara, jer je tom presudom, kako se u saopštenju udruženja novinara navodi, ugrožena sloboda izražavanja zagarantovana Paktom o građanskim i političkim pravima. Što se tiče amandmana, neću komentarisati da li sam za to ili ne, to će i tako odlučiti skupštinska većina, ali hoću da kažem nešto o tom novinaru koga branite. Nisu jedino njegova ljudska prava u ovoj državi ugrožena; ako su ugrožena, ugrožena su ljudska prava svih građana, jer Ustav u članu 39. kaže da imamo pravo na slobodno kretanje u našoj državi, a na Kosovu i Metohiji, koje je još uvek naša država, nemamo pravo slobodnog kretanja, a još gore je tim ljudima koji tamo žive. Za slučaj tog novinara posebno interesovanje je iskazao naš predsednik države Boris Tadić, da bi nekako ukazao i da ga zaštiti od sudova, jer protiv tog novinara koji je više puta krivično kažnjavan zbog klevete i uvrede kulturnih radnika, funkcionera, poslanika, advokata... To je čovek koji ne bira reči i živi na taj način, to mu je valjda neka duhovna hrana, da vređa ljude. On je do sada više puta kažnjavan - 1998, 2002, 2002, 2003, to su sve kazne koje je dobio. Pored toga, protiv njega su u toku i sada procesi, jedan proces od 2006, 2005, 2005, 2005, 2005, 2005. itd. (Predsednik: Vreme.) Samo jedna kratka rečenica. Pored toga što je kao glavni urednik novinsko-izdavačkog preduzeća oštetio to preduzeće za 5.660.000 zbog toga što je radnike otpustio nezakonito, pa je to posle moralo da se plati tim radnicima, firma gde je radio morala je da plati sumu od 739.000 dinara zbog klevete za koju je pravosnažnom odlukom dosuđeno da je kriv. Samo sam hteo da skrenem pažnju mom prethodniku da ne treba da stanu na stranu onih koji su više puta osuđivani. Pre mesec dana je takođe protiv njega završena jedna presuda, gde je dokazano da je kriv. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Kišmarton. Molim Ivana Andrića da se javi, imate reč.
Hvala. Javio sam se po članu 101 – ukoliko se pogrešno protumači njegovo izlaganje... Naime, mada se u potpunosti ne slažem sa vama što se tiče dela Željka Bodružića, o tome ću nešto govoriti, ali uopšte nije o tome amandman. Ne znam zašto ste se vi javili. Amandman pokušava da se institucionalnim alatom uspostavi mehanizam kojim bi se nekakve odluke međunarodnih organizacija, u konkretnom slučaju Ujedinjenih nacija, na koje se ova država poziva u hiljadu drugih slučajeva... Ali, kada se radi o nečemu što država mora da uradi, u konkretnom slučaju da poštuje pravo nekoga da se slobodno izražava i to pravo je dokazano ili se, po mišljenju UN, krši, onda država ima obavezu da to nešto uradi ili da se iščlani iz UN. To su dva puta. Što se tiče Željka Bodružića, taj privrednik o kome ste govorili je gospodin Šegrt, ako se ne varam, lokalni tajkun iz Kikinde, bivši direktor društvenog preduzeća "Toza Marković". Devedeset posto presuda koje je sud doneo, i zbog kojih je ovaj Komitet za ljudska prava UN doneo preporuku organima Srbije da se te presude ponište, doneto je na osnovu pritiska lokalnog moćnika. Ne znam i neću da ulazim u sadržaj njegovih tekstova, prosto, situacija je takva. Mi imamo tu međunarodnu obavezu, a niko u državi nije zadužen za to da se ta obaveza, koja je možda više unutrašnja nego što je međunarodna, ispuni i da se omogući nekome kome su... Jednom građaninu ove države (bez obzira na to šta vi ili ja mislili o tom građaninu, to ne igra ulogu u ovom slučaju) povređena su njegova individualna i ljudska prava. Mi se zalažemo za to da kroz usvajanje ovog amandmana Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, koje će se formirati, bude zaduženo za to da se ta šteta koju je gospodin, između ostalog i gospodin Bodružić... Da svi oni kojima su ljudska prava ugrožena imaju kome da se obrate i kada neka međunarodna institucija donese odluku, da tu odluku unutar države Srbije ima ko i da sprovede.
Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću pokušati da svom stranačkom kolegi narodnom poslaniku Kišmartonu pomognem da razreši ovu dilemu koju ima. Gospodine Kišmarton, da vam objasnim, oni su prvo doneli odluku da nam predlože formiranje ovog ministarstva kroz ovaj zakon, pa su posle doneli odluku da ponište onu odluku koju su nam predložili, pa su posle toga doneli odluku da ponište odluku kojom su poništavali odluku. Uostalom, sve je jasno i transparentno. Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je da je ovo ministarstvo ostalo u Predlogu zakona i dobro je da se ovo ministarstvo formira, zbog zaostavštine koja se već osam godina taloži u Republici Srbiji i koja će morati konačno da bude raščišćena a odnosi se na ljudska prava. Kada je jedna dama koja je sedela tu gde sada vi sedite, gospođo Đukić-Dejanović, odlučila da, citiram, "odlučila da odluči" da uvede vanredno stanje na teritoriji, celoj teritoriji države Srbije, a nije imala pravo na to, onda je u jednoj akciji koja se zvala "Sablja" 12.500 ljudi uhapšeno. Kada su u pitanju njihova ljudska prava da imaju pravo na advokata, s obzirom na to da je gospođa "odlučila da odluči" da uvede vanredno stanje, u tom vanrednom stanju nisu mogli da ostvare kontakt sa advokatom, nisu mogli da pripreme svoju odbranu. Doneto je 43 ili 45 presuda na osnovu onih 12.500 hapšenja, ostalo je uglavnom stavljeno van snage. Uslovi u zatvorima u kojima su se ljudi za vreme tog vanrednog stanja nalazili su, u najmanju ruku, bili neljudski. Od tih 12.500 bar će 9.000 pokrenuti postupak pred međunarodnim sudom, jer su mnoge tužbe već pred našim sudovima. Sudovi to razvlače, razvlače, i dok dođu do Vrhovnog suda, dok se ispoštuje procedura, dok se iskoriste sva pravna sredstva u Srbiji, onda će se sigurno ići pred međunarodne sudove, pred sud u Strazburu. Mnoge će presude otuda doći i onda će ministarstvo biti zaduženo da to sprovodi u delo, da izvršava presude Međunarodnog suda za ljudska prava. Ima još jedan problem koji je mnogo važniji, koji će ovo Ministarstvo za ljudska i manjinska prava morati da razrešava. Nama srpskim radikalima je drago što je to ministarstvo formirano, jer, kako se ono zvaše, Komisija za ljudska i manjinska prava, koju je do sada vodio gospodin Rasim Ljajić, ama baš nikome nije pomogla. Radi se o građanima Republike Srbije koji su isporučeni Haškom tribunalu i čija su ljudska prava apsolutno pogažena. Nažalost, država Srbija je poslala jednog, u najmanju ruku, nekompetentnog i nekorektnog čoveka za ambasadora u Holandiju i taj se patnjama tih ljudi koji se nalaze u haškom kazamatu podsmeva. Nijedan zahtev tih ljudi, a bilo ih je, uglavnom su Srbi, bilo je zahteva, nijedan zahtev do sada nije ispunjen. Mi smo morali po tri puta da pišemo, tim koji pomaže u pripremi odbrane prof. dr Vojislava Šešelja je po tri puta morao da piše da bi se neki dokumenti bar prosledili i da bismo mogli da pomognemo u pripremi odbrane. Na tone dokumentacije ste dali vašoj prijateljici gospođi Karli del Ponte. Uostalom, ona vas hvali u ovoj knjizi. Doduše, rekla je štošta, ali o tome ćemo kada knjiga bude prevedena na srpski jezik. Mislim da će mnogi od vas morati da se pokriju po glavi od stida. Tim ljudima koji se nalaze u haškom kazamatu ova država, građani su ove države, mora da pomogne. Ova država ne sme da im uskraćuje njihova elementarna ljudska prava, pravo na odbranu, pravo na pripremu odbrane. Kada smo u onom prethodnom mandatu doneli zakon da porodice onih koji se nalaze u haškom zatvoru primaju potporu od 200 evra mesečno, tog trenutka se, usred noći, Ustavni sud sastao i usred noći ste doneli odluku da se stavi van snage taj zakon. Dame i gospodo, ovo ministarstvo će imati mnogo posla. Ili će taj posao raditi ili će imati posla sa srpskom javnošću, a srpski radikali će pripomoći da srpska javnost bude informisana do poslednjeg detalja. Naravno da ćemo podržati ovaj deo koji se odnosi na formiranje Ministarstva za ljudska i manjinska prava i naravno da ćemo od tog ministarstva, čim bude formirano, tražiti da svu dokumentaciju koju je dostavilo Haškom tribunalu dostavi timu doktora Vojislava Šešelja, i ne samo doktora Vojislava Šešelja, nego svih haških zatvorenika. Ova država je obavezna da svojim građanima pomogne u isterivanju ljudske pravde, u isterivanju pravde i u ostvarenju njihovih ljudskih prava.
Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman je podnet na član 27. Predloga zakona o ministarstvima. Svrha amandmana je da ukaže na činjenicu da se propisi Evropske unije ne mogu automatski primenjivati, s obzirom na situaciju i okolnosti u našoj zemlji. Osnovna načela u ovoj oblasti treba da budu ona koja uzimaju u obzir realne interese naših građana. Rešenje koje je primenjeno u nekim susednim zemljama kada su se usvajali, navodno zbog uspešnog tzv. evropskog i briselskog puta, zakoni na engleskom jeziku besmisleno je i treba da nam bude pouka. Takvo rešenje nema veze sa pravom. Ono je posledica primene ideologije, koja se ne zasniva ni na pravnoj, ni na ekonomskoj nauci. Takva ideološka procedura i ostrašćenost garantuje samo ekonomski sunovrat. Prosečna zarada u 2007. godini u novim članicama Evropske unije, Bugarskoj i Rumuniji, bila je manja nego u Srbiji, koja nije članica EU. U Rumuniji je ona iznosila 312 evra; u Bugarskoj, i pored usvajanja zakona na engleskom jeziku, 220 evra. Dakle, automatska primena prava EU ne donosi bolji standard u zemljama istočne Evrope. Slično smatra i Džon Nezbit, bivši savetnik u više američkih administracija i rukovodilac u kompanijama IBM i Kodak. ''Bugarska i Rumunija su uz članstvo u EU dobile i gomilu papira na kojima su sitnim slovima ispisani propisi koji do tada nisu važili u ovim državama. Ti propisi za Bugare i Rumune znače samo uvođenje dodatnih i opterećujućih ograničenja''. Nikakve fraze o idealnom evropskom pravu ne mogu sakriti ove činjenice. Takođe, kada se govori o primeni prava EU treba imati u vidu i sledeće činjenice. Svima nama je poznat francuski izraz "aki komuniter". Taj izraz označava sveobuhvatnost propisa EU. Smatra se da se radi o 100.000 stranica propisa, ali teško da čitavi pravni timovi mogu sagledati celinu i stvarnu korisnost ovih propisa. Posebno je teško poverovati da bi u kratkom vremenskom roku čitavi pravni timovi mogli sagledati korisnost i prilagođenost ovih propisa u vezi sa situacijom u našoj zemlji. Takođe, ovaj problem otežava i činjenica da se svake godine donosi još oko 2.000 novih zakona. Dakle, u najmanju ruku, treba pažljivo razmotriti ovaj problem. Dogmatski pristup koji je primenjen u članu 27. Predloga zakona samo će otežati našu situaciju. Fraze o EU i idealnim zakonima koje maltene ne treba tumačiti niti prilagođavati situaciji u našoj zemlji, već automatski primenjivati, daleko su od realnosti. Sledeći primer to pokazuje. Godine 2007. evropski komesar za industriju Ginter Ferhojgen je zatražio izmenu načina rada Evropske komisije. On je u izjavi za nemačke medije izneo da ''postoji stalna borba između komesara i visokih službenika. Mnogi misle - komesar ode posle pet godina, on je samo privremeni šef, ali ja ostajem''. Komesar je izneo i da se ova borba vodi neprestano i potajno. Posebno je istakao da briselska birokratija i službenici svoje lične stavove predstavljaju lažno kao zvanične i tako varaju države članice Evropske unije. U tom smislu briselski komesar je naveo primer pitanja upotrebe pesticida. Ferhojgen je zahtevao da se Evropska komisija u odnosu na države članice ne ponaša kao vrhovni učitelj. Dakle, najblaže rečeno, postoji ozbiljan problem sa tumačenjem briselskih propisa. Zato treba usvojiti ovaj amandman. Amandman na član 27. treba usvojiti zbog još jednog problema koji se pojavljuje u praksi. Radi se o nedostatku pravne sigurnosti. Potpredsednik zakonodavnog odbora francuske skupštine je pre nekoliko godina definisao taj problem sledećim rečima: "Zakonodavci u Francuskoj i drugde sve mešaju. Svaki put kada se pojavi neki problem napravimo neki zakon. Jednostavne kodekse koji garantuju pravnu sigurnost zamenjujemo opširnim i nejasnim. Danas najbolji pravnici, najbolje sudije ne znaju te zakone jer ne mogu da ih savladaju. Mislim da je ogroman problem ta pravna kompleksnost koja stvara nesigurnost". U tom kontekstu francuski pravnik posebno kritikuje nadnacionalno pravo EU: "Evropsko pravo je još gore. Došlo se do granice neshvatljivosti njegovih tekstova. To pravo kao da je pisano nogama". Dame i gospodo, kada budete odlučivali o ovom amandmanu imajte u vidu i reči Stivena Majera, poznatog eksperta za Balkan: "Ulaz u Uniju je kao neki zlatan prsten za koji su se ljudi na Balkanu uhvatili sa velikom nadom, no taj prsten, vrlo moguće, lažan je. Mislim da se te zemlje moraju pitati, iskreno, kakve su stvarne prednosti celog ovog procesa, kakve ćemo koristi imati od toga danas i sutra." Smatram da je amandman podnet u tom smislu i zato ga treba prihvatiti.
Za reč se javila gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 27. Predloga zakona je još jedan od članova ovog predloga zakona koji može da izgleda kao prihvatljiv, ali u suštini može biti veoma opasan. Ako imate iskrene namere prema državi Srbiji onda je neophodno da to pokažete tako što ćete usvojiti ovaj amandman. Odbili ste da usvojite amandman kolege Pelevića kada je u pitanju Kosovo i Metohija objašnjavajući to nekakvim jezičkim formulacijama, ili ne znam kako ste već rekli, a u suštini uradili ste nešto što može biti veoma opasno po opstanak Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije. Zašto mislim da ovaj član 27. na sličan način može biti izuzetno opasan? Zato što vi kažete da sva ministarstva u okviru svog delokruga ostvaruju međunarodnu saradnju i staraju se o njenom unapređenju i obezbeđuju usklađivanje propisa sa pravom Evropske unije. Vi znate i građani Srbije znaju koliko je zemalja koje su članovi Evropske unije priznalo nezavisnu lažnu državu Kosovo. Šta ako se na nivou Evropske unije donese nekakav propis koji će da formalizuje to što su te zemlje pojedinačno uradile i da EU... Evo, slanje Euleksa na teritoriju Kosova i Metohije je prvi korak. Da li će onda ovaj član 27. i vas da obavezuje da donesete takve propise koji će priznati nezavisnost Kosova na teritoriji Republike Srbije? Dakle, ponavljam, ako ste svi vi koji ćete činiti Vladu, odnosno vi kolege poslanici koji ćete podržati i birati ovu vladu iskreni u tome da je Kosovo i Metohija u sastavu Republike Srbije i da niko od vas nikada neće nešto drugačije ni zvanično ni nezvanično reći, onda zaista ne vidimo zašto se ne bi prihvatio ovaj amandman koji samo... Suštinski, ovo što ste napisali ostaje, ali se dodaje – poštovaćemo, usklađivaćemo se sa propisima Evropske unije u toj meri koliko je to u interesu Republike Srbije i njenih građana. Verujte, usvajanje ovog amandmana ništa ne boli, a ovakav član, bez ovog amandmana, može mnogo da boli. Želim najpre da podsetim građane Srbije da smo imali naš pregovarački tim za Kosovo i Metohiju, da je između ostalih u tom pregovaračkom timu bio gospodin Leon Kojen i da je u jednom momentu gospodin Leon Kojen napustio taj pregovarački tim zato što je gospodin Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova, kada je u pitanju Kosovo i Metohija jedno govorio javno u odnosu na javnost i građane Srbije, a potpuno drugu priču pričao onima sa kojima se pregovaralo. Dakle, takvih opasnosti se plašimo. Znate da su skoro sve poslaničke grupe pre nekih 10 - 15 dana primile ovde jednog parlamentarca iz nemačke liberalne partije. Taj čovek je razgovarao i sa poslanicima Srpske radikalne stranke. Dugo smo razgovarali. Planirao je da razgovaramo pola sata, a razgovarali smo duže od sat vremena, jer njemu nije bilo jasno kako mi sve ono što govorimo javno, sve što iznosimo i građanima Srbije i evropskoj i svetskoj javnosti, isto to kažemo i u razgovoru sa njim, zar ne možemo biti malo fleksibilni, onako kako su to predstavnici drugih stranaka. Čovek je otvoreno rekao – kada vaši zvaničnici govore sa nama o Kosovu i Metohiji u četiri oka onda nam priznaju da je njima Kosovo i Metohija teret i da jedva čekaju da se oslobode, da ih neko na međunarodnom nivou natera da na neki način priznaju Kosovo, da bi to bilo olakšanje za predstavnike te vlasti, odnosno zvaničnike, tako čovek kaže, da bi to bilo olakšanje za građane Srbije i za državu Srbiju. Dakle, ovaj amandman uopšte nije slučajan i nije nikakav hir. Tvrdim da je ovaj amandman nešto što mora da bude usvojeno ukoliko hoćemo da budemo sigurni da nikome neće pasti na pamet da uradi nešto što bi bilo na štetu Srbije. Kada ovo govorim prevashodno mislim na Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Pomalo me plaši činjenica da niste prihvatili ni amandman gospodina Pelevića, a nećete ni ovaj gospodina Mirovića. Plaši nas pomisao da se nešto krije iza onoga što ste govorili u izbornoj kampanji i ovoga što govorite sada prilikom formiranja Vlade. Ako ste iskreni, ponavljam, onda prihvatite amandman, da smo svi mirni, da ne razmišljamo. Imamo Ustav, imamo Zakon o ministarstvima. I jedno i drugo obavezuje da vodimo računa i da vodite računa o državi Srbiji, naravno, sa Kosovom i Metohijom u sastavu države Srbije. Ako niste spremni da prihvatite ovakve amandmane i ako niste spremni da nam kažete zbog čega to nećete, iako u neformalnim razgovorima... Pošto nikada ne iznosim javno ono što neformalno razgovaram, moram da kažem, neki ljudi sa kojima sam razgovarala neformalno, a radi se o ljudima iz skupštinske većine, rekli su da nemaju ovlašćenja da prihvate amandman gospodina Pelevića koji se odnosi na Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije, nedvosmisleno i nesporno rečeno. Ako vi, kolege poslanici koji ste potpisnici ovog Predloga zakona o ministarstvima, nemate ovlašćenja da reagujete i da prihvatite neki amandman, onda nam lepo recite ko je to vama napisao ovaj predlog, ko vas je naterao da ga potpišete i ko vam je to rekao da ne smete da menjate ništa od onoga što je napisano u tom predlogu. Navikli smo da skupštinska većina izigrava igračku u rukama Vlade Republike Srbije, ali sada nemamo tu vladu za koju ćete vi da glasate, pa ne možemo da kažemo da je vlada ta koja vam je ovo napisala. Vi očigledno niste, jer ne smete da menjate, nemate ovlašćenja da prihvatate amandmane koji zaista poboljšavaju tekst zakona, koji nas učvršćuju u jedinstvu da nikome neće pasti na pamet da prizna Kosovo, odnosno da je za sve nas Kosovo i Metohija u sastavu Republike Srbije. Ne smete to, nećete. Onda nam bar jasno i glasno kažite od koga ne smete, ko vas je naterao da nam predložite ovakav zakon, ko vas tera da formirate Vladu, ko vam formira Vladu? Zaista je očigledno, nije nikakva paranoja, ali je očigledno da ovde postoji nešto čega svi treba da se plašimo. Još jedan poziv, nije kasno ni da u danu za glasanje glasate za amandman gospodina Pelevića, kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Ako sada niko od vas ne može da kaže da je prihvatljiv amandman kolege Dejana Mirovića, razmislite, konsultujte one što su vam napisali ovo što ste vi napisali kao svoje, pa kada se bude glasalo glasajte i za ovaj amandman. Verujte, biće i vama lakše. Ako u ovom parlamentu donesemo zakon koji će obuhvatiti i ova dva amandmana, onda vi, a neki od vas će biti članovi Vlade, neki će podržati Vladu, nemate više nikakve bojazni da će ovi što vas teraju da radite sve to što radite da vas teraju da radite suprotno zakonu koji mi ovde budemo doneli. Učinite da vama bude lakše, učinite da građani Srbije budu sigurniji. Prihvatite ove amandmane. To je najmanje što građani, Srbi sa Kosova i Metohije očekuju od vas. Naravno, nemaju oni preterano poverenje ni u ovu skupštinsku većinu, ni u tu buduću vladu koju ćete vi da formirate. Pokazali su to na izborima. Vidim da su neki od vas nestrpljivi zato što ste se, valjda, okupili da glasate. Neko vas je pogrešno informisao da ćemo završiti do 19 časova, a mi smo razumeli da ste se vi okupili da čujete nešto pametno. Zato o svakom amandmanu govorimo onoliko vremena koliko nam Poslovnik dozvoljava.
Gospodin Šormaz, po Poslovniku.
Gospođo predsedavajuća, čl. 225. i 226. a pitanje je upućeno vama. Mi iz poslaničkog kluba DSS - NS ceo dan strpljivo čekamo odgovor. Gospođa Čomić, koja vas je zamenjivala, rekla je da ćete nas vi obavestiti kada dođete. U poslaničkom klubu smo čekali ceo dan i nismo dobili obaveštenje o tome šta se dešava sa mestom predsednika Odbora za trgovinu i turizam. Evo, i gospođa Nataša Jovanović zna o čemu se radi. Naime, u onoj podeli odbora prema kojoj su u 14 odbora predsednici iz opozicionih stranaka, to mesto je pripalo opoziciji, pa u našem dogovoru DSS-u, gospodinu Arsenu Đuriću. Nama je rečeno da se desila greška, nesporazum. Naš predsednik poslaničkog kluba čeka kontakt sa gospođom Kolundžijom, koja je predsednik poslaničkog kluba DS, koja mu je takođe rekla da će mu se danas javiti i da se vidi kako da se reši to pitanje. Mi možemo da verujemo da se zaista radi o nesporazumu kada je u pitanju DS, ili o grešci, ili da vi još niste obavešteni o čemu se radi, ali s obzirom na to da je izabran poslanik iz G17 plus umesto iz DSS-a, a da je resor turizma pripao "Frankenštajn ministarstvu" Mlađana Dinkića, koji ima svašta unutar tog ministarstva, pa između ostalog i turizam, imamo osnovanu sumnju da se radi o najobičnijoj otimačini. Verovatno Mlađan Dinkić ne želi da ga kontroliše parlament na pravi način i nije spreman da neko iz opozicije bude predsednik tog odbora. Mi smo spremni na kompromis, nema problema, može da bude naš predsednik i u Odboru za privatizaciju, ako je turizam tako bitan, i skijališta i sve to što radi gospodin Mlađan Dinkić. Mislim da bi ovo pitanje moralo pod hitno da bude rešeno, jer ako ga ne rešimo, onda, šta ja znam, možda ćemo osvanuti postavljajući ta pitanja po Poslovniku, i to pitanje konkretno, i insistirajući na onome što je naše pravo kao poslaničke grupe. Molim vas još jednom da nas obavestite o čemu se radi i kada će ta otimačina biti ispravljena, kada će ono što po džentlmenskim dogovorima ovde u Skupštini pripada DSS-u biti vraćeno. Nadam se da ćete to efikasno i brzo učiniti.
Zahvaljujem. Dogovor među predsednicima poslaničkih klubova je bio da 14 odbora pripadne skupštinskoj manjini, a da ostali pripadnu skupštinskoj većini u ovom momentu. Dalji dogovor je bio da ćete se vi među sobom dogovarati o tih 14 odbora. Zamolila bih gospodina Aligrudića i gospodina Nikolića da potvrde da je ovo što sam rekla apsolutno istina. Ponovo ću sazvati šefove poslaničkih klubova, koji nisu trenutno ovde i nisam u mogućnosti da obavim konsultacije, ali ćemo u ponedeljak rešiti pitanje i to će biti ponovo stvar dogovora. Zahvaljujem. Znači, 14 odbora... Zamolila bih gospođu Kolundžiju koja je zaista bila neposredno zadužena da koordinira taj dogovor. Izvolite.
Hvala najlepše, gospođo predsednice. Na sastanku šefova poslaničkih klubova kod predsednika Skupštine išlo se po principu da opozicija bira odbore za koje smatra da je njoj važno da tu ima predsedavajuće. Po tom principu odbori su podeljeni na sledeći način: dakle, Odbor za odnose sa Srbima izvan Srbije je opozicioni odbor, Odbor za odbranu i bezbednost je opozicioni odbor, Odbor za finansije - opozicija ima predsednika, Odbor za industriju, Odbor za poljoprivredu, Odbor za Kosovo i Metohiju, Odbor za zdravlje i porodicu, Odbor za zaštitu životne sredine, Odbor za prosvetu, Odbor za nauku i tehnološki razvoj, Odbor za ravnopravnost polova, Odbor za lokalnu samoupravu, Administrativni odbor i Odbor za saobraćaj i veze. To je 14 odbora. To je bio dogovor po principu da je opozicija, kako to govorimo, tipovala ono što smatra važnim da tu ima svoje predsednike. Dakle, ne radi se uopšte o tome da je bilo ko sa naše strane prekršio taj dogovor. Mi smo to u potpunosti poštovali. Čak smo i na konstitutivnim sednicama svih odbora svi glasali za predsednike koji su dolazili iz redova opozicije, koji su bili usaglašeni u okviru opozicije. I obrnuto, kada su predsednici dolazili iz stranaka pozicije svi poslanici su glasali za te predsednike. Kako je došlo do ovog nesporazuma? Razgovarala sam i sa vašim šefom poslaničkog kluba i mi smo se dogovorili da od ponedeljka sednemo i raspravljamo o ovome. Vi verovatno niste komunicirali sa njim u međuvremenu, ili on ne poštuje dogovor, to hoćete da kažete. Dakle, u svakom slučaju, hoću da kažem da smo se mi striktno držali tog dogovora da za 14 odbora koji su dogovoreni opozicija daje predsednike. Mi smo to u potpunosti poštovali u svim odborima koji su sazvani, prisustvovali smo i glasali za predsednike koji su dogovoreni.
Zahvaljujem. Gospodin Aligrudić ima reč.
Kada smo prvi put razgovarali o toj podeli odbora, istina, bio je dogovor da bude pola-pola; znači, polovina strankama koje predstavljaju vladajuću koaliciju, pola strankama koje su opozicija u parlamentu. To je sve u redu. Sada, kako je došlo do toga da nešto što je zaista među prvim stvarima, da kažem, pikovano u prethodnom dogovoru koji smo imali u prisustvu... I Oliver Dulić je bio na tom sastanku, koliko se sećam, znam da sam video neki papir kasnije, i danas mi je Nada Kolundžija pokazala papir u kome se ne vidi da je Oliver Dulić to zaokružio... Znate šta, ne mogu da tvrdim da je neko to namerno učinio da bi se Demokratska stranka Srbije osetila povređenom. Ne mogu, jer nemam dokaza za to. Činjenica je da smo mi sve vreme mislili da taj odbor pripada nama. Našeg čoveka smo poslali na taj odbor, uvereni da će biti biran za predsednika i na kraju smo videli da to nije tako. Dakle, ako je nesporazum, slažem se sa predsedavajućom, njega valja rešiti. Mislim da možemo da ga rešimo u ponedeljak. Naravno, voleo bih da je u pitanju samo nesporazum, zaista. Treba da pogledamo sve te odbore još jednom i da vidimo šta je to od tih odbora što je opozicija zaista tražila u momentu kada smo razgovarali. U tom smislu bi nam bila potrebna pomoć i kolege iz Srpske radikalne stranke da to pogledamo. Potpuno sam siguran da smo na tom sastanku jasno i glasno rekli, a tom sastanku je prisustvovao Rade Obradović, potpredsednik Skupštine, da je Odbor za trgovinu držala opozicija u prethodnom sazivu i da to ostaje na strani opozicije. Srpska radikalna stranka nije tražila mesto predsednika Odbora za trgovinu u našim razgovorima. Iz toga je proistekao vrlo logičan zaključak da to mesto pripada DSS-NS, s obzirom na to da Liberalno-demokratska partija nije u tom trenutku, pa ni kasnije, izražavala želju za predsedavanjem tim odborom. To je ono što ja znam. Možda postoje stvari koje ne znam. Možda postoji nešto da je ova čitava stvar ispuštena u međuvremenu. Očigledno je onda u pitanju nečija omaška, ili nekoga ko je zapisivao, ko je draftovao i zapisivao po ovom tekstu ili je nešto drugo u pitanju. Ne mogu da tvrdim da je nešto drugo u pitanju. Prosto neverovatno. Znate, G17 plus ima i Odbor za trgovinu, pa će imati Odbor za privatizaciju.... (Iz sale: Neće.) Ne, ko drži, SPS? Svejedno. Ne može ovako da ostane. Kada želite neki odbor i navedete to na početku same priče da je to deo podele, mislim da je krajnje nefer da se nešto drugo dešava. Zamolio bih gospođicu Natašu Jovanović iz Srpske radikalne stranke, možda može ona nešto da nam pomogne i da nešto kaže o tome. Ona nije DSS. Ljudi se nisu izjašnjavali, niti im je naročiti interes da vode Odbor za trgovinu, turizam i usluge. Prosto da vidimo o čemu se radi.
Zahvaljujem gospodinu Aligrudiću. Izvolite, Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je i pročitala gospođa Kolundžija, taksativno su nabrojani svi odbori koji su pripali opozicionim političkim strankama. Gospodine Aligrudiću, očigledno je tu došlo, kako sam ja razumela i kako vi rekoste, do tehničke greške. Ne brinite, mi smo u okviru našeg dogovora – i sami vrlo dobro znate koliko je gospodin Nikolić bio korektan, i vi sa druge strane, i nismo imali nikakav problem – nastojali da sve te naše odnose unutar opozicije i ono što pripada vama kao poslaničkoj grupi DSS-NS poštujemo. Što se tiče konstituisanja ovih preostalih odbora, budite sigurni, i to ćete na kraju da dogovorite u razgovoru sa predsednikom naše poslaničke grupe gospodinom Tomislavom Nikolićem, da ćemo mi taj dogovor da poštujemo do kraja. Sledeće nedelje imamo još vremena, za ponedeljak je zakazano konstituisanje Odbora za poljoprivredu, to je pripalo našoj, za sada, opozicionoj strani (to se ne zna šta će da se dešava i koliko će ova većina da traje); konstituisanje Odbora za zdravlje i porodicu takođe je planirano za ponedeljak, kada bude nastavak sednice. Dakle, to je ono što još treba definitivno da se dogovorimo sa vašom poslaničkom grupom. Budite sigurni da će to biti u redu i da tu neće biti nikakvih problema što se naše strane tiče, kao što nije bilo od početka. Ono što mi imamo kao predsednici odbora i kao potpredsednici, i SRS i DSS-NS, mi ćemo da koristimo, i to je ono što treba da bude pravi dogovor i potpuno i u promil precizno u skladu sa zastupljenošću poslaničkih grupa, odnosno brojem poslanika.
Zahvaljujem. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Andriću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, mi mislimo da je jedan od osnovnih zadataka svih ministarstava da usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa propisima EU bude brzo i efikasno. U Predlogu zakona član 27. glasi: "Ministarstva u okviru svog delokruga ostvaruju međunarodnu saradnju i staraju se o njenom unapređenju i obezbeđuju usklađivanje propisa sa pravom Evropske unije." Mi mislimo da je ovaj član suviše uopšten i da nije dovoljan. U skladu sa tim, predlažemo da se dodaju još tri stava. U jednom stavu se predlaže da su sva ministarstva dužna da u okviru svog delokruga naprave plan realizacije obaveza i drugih mera predviđenih Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju i drugim dokumentima relevantnim u procesu pridruživanja Republike Srbije EU. Zatim, najvažniji deo ovog amandmana – sva ministarstva su dužna da predsedniku Vlade, nadležnom potpredsedniku, resornim odborima Narodne skupštine i Narodnoj skupštini periodično dostavljaju izveštaje o obavezama izvršenim na bazi planova koje su napravili. Mi smo takođe predložili da se izveštaji dostavljaju najmanje dva puta godišnje, i to najkasnije do 30. juna i do 31. decembra. Mi smatramo da ukoliko postoji deklarativno zalaganje za EU, a ono je bilo prisutno i u dve prošle vlade... Naime, u oba ekspozea mandatar je napomenuo da će to biti jedna od najvažnijih obaveza njegove vlade, međutim, i pored toga u toku 2007. godine ovaj parlament je doneo samo dva zakona koja približavaju Srbiju EU. Od toga je jedan zakon Zakon o putnim ispravama koji, kao što svi znate, do dana današnjeg nije stupio na snagu a i postao je predmet političkih borbi. Mi mislimo da ne postoji nijedan razlog da Skupština odnosno većina ne prihvati ovo što predlažemo i da se ovi mehanizmi unesu u zakon. Oni će pre svega omogućiti, odnosno ... Ministarstva će biti prinuđena da u okviru svojih resora naprave konkretne planove za usklađivanje svojih propisa sa propisima EU, a zatim će biti omogućena kontrola od strane premijera, resornog potpredsednika, odbora Narodne skupštine i svih poslanika; moći ćemo da vidimo koliko su ministarstva i šta radila na bazi ostvarenja tih planova. Mi smatramo da, bar načelno ili deklarativno, postoji pristanak svih, i da je to jedinstven stav u Srbiji, da je potrebno prilagoditi zakonodavstvo, odnosno pravni sistem u Srbiji pravnom sistemu zemalja EU. Ovo pitanje treba odvojiti od pitanja pojedinih delova Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji su za neke opozicione stranke sporni. Ovde se radi o jednoj opštoj odredbi koja bi trebalo da omogući efikasniji i sadržajniji rad svih ministarstava, sa jedne strane, i da, sa druge strane, poslanicima omogući kontrolu. Takođe znamo da je na odborima vođeno dosta polemike o ovim amandmanima i da je zamalo prevagnuo glas predlagača da se ovi amandmani odbiju. Stoga mi i dalje stojimo iza ovih amandmana i pozivamo sve poslanike vladajuće većine da ukoliko se stvarno zalažu za proevropsku vladu to dokažu jednim korakom a to je prihvatanje ovog amandmana LDP-a.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vezano za odredbu predloga ovoga zakona koja u članu 27. predviđa međunarodnu saradnju, ja bih da se podsetimo osnovnih ljudskih prava i sloboda koje su regulisane brojnim međunarodnim dokumentima, i da ovaj predlog zakona mora biti u saglasnosti, a s druge strane, da se podsetimo da li mi poštujemo međunarodno pravo i međunarodne norme ili ne, ili to činimo selektivno. Ja bih vas samo podsetio da su ljudska prava i slobode utvrđena kao pravni položaj pojedinaca prema organima vlasti. Ljudska prava i slobode su garancija koju državna vlast ne sme da prekorači. Gde je "Sablja", gde je 2003. godina kada je neosnovano i protivzakonito uhapšeno 12.500 ljudi? Obim i poštovanje ljudskih prava su najbolji pokazatelji karaktera odnosa između državne vlasti i građana. Ljudska prava predstavljaju zonu privatne delatnosti rezervisanu za pojedinca, a s druge strane, ona su sredstvo otpora državnoj vlasti radi sprečavanja zloupotrebe i prekoračenja vlasti, velika opomena za državne organe vlasti da ne prekorače svoja ovlašćenja i ne pogaze osnovna ljudska prava i slobode. Međutim, smisao ljudskih prava nije samo u ograničavanju države i protivljenju državnoj vlasti. Država se, kao socijalna i kulturna zajednica, stara o fizičkim i kulturnim dobrima i razvoju građana tako što za njih konstituiše odgovarajuća prava kao što su: ekonomska, socijalna i druga, čija je osnovna ideja da obezbedi građanima materijalne uslove koji im omogućavaju vršenje drugih javnih prava i sloboda. Dame i gospodo narodni poslanici, ljudska prava i slobode mogu se deliti: prema subjektu nosiocu na individualna, znači pojedinačna i kolektivna, tj. grupna; prema postojanju u normama i stvarnosti na formalna i stvarna; sa stanovišta međunarodnog prava i odnosa pojedinaca i države na prava negativnog statusa, prava pozitivnog statusa i prava aktivnog statusa. Dame i gospodo narodni poslanici, kroz istoriju je uobičajeno da se u prava i slobode ubrajaju, pre svega, posebna lična prava građana u koja ulaze: lična sloboda, pravo na život, nepovredivost integriteta čoveka, nepovredivost stana, što predviđa Zakonik o krivičnom postupku posebno koji je donet, a pisan je, u stvari, za vreme vladavine srpskih radikala u Saveznoj vladi, jer je taj predlog pripremljen i on je i u saveznom parlamentu, a ujedno i ovde, prihvaćen takoreći samo uz jednu izmenu. Celokupna lista sloboda i prava mora da garantuje i štiti i da bude propisana u zakonskom postupku. To znači da se svaka pravna zaštita sudskim putem, upravnim putem ostvaruje putem odgovarajuće procedure, tj. u okviru jednog predviđenog, dakle propisanog redosleda radnji i aktivnosti koji realizuju u materijalnom obliku nadležnost odgovornog državnog organa. Dokumenti o ljudskim pravima i slobodama su brojni. Da se podsetimo, naime, sastavni deo borbe za prava i slobode u društvu je bila filozofska i politička misao o pravima i slobodama, a prvi plodovi te borbe su bile srednjovekovne povelje vladara, kao što je Velika povelja. To je povelja koja je doneta u Engleskoj 1215. godine. Zatim, peticija o pravima, Francuska deklaracija o pravima čoveka i građanina iz 1789. godine. Osvrnuću se na to koja su to prava nužna, da ih vlada i državni organi moraju poštovati, kada je u pitanju ostvarivanje osnovnih ljudskih i političkih prava koja su zagarantovana brojnim međunarodnim dokumentima a ratifikovana ugovorom koji je naša država potpisala, i prethodna i ova koja je kao pravni sledbenik nastavila i usvojila. Posebno važan dokument predstavlja Univerzalna deklaracija o pravima čoveka koja je doneta na zasedanju UN 1948. godine. Univerzalna deklaracija u osnovna prava čoveka ubraja: pravo na život, što znači da smo mi pre nekoliko godina ukinuli smrtnu kaznu, slobodu i bezbednost ličnosti... Amerika nije ukinula smrtnu kaznu, samo da vas podsetim. Zatim, pravo na jednakost pred zakonom, pravo na čovečansko postupanje, pravo ličnosti na slobodu od svake arbitrarnosti, pravo na upotrebu pravnih sredstava, pravo na nepristrasno suđenje. Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo objavljivanja oslobađajuće presude protiv čuvenog koljača i ratnog zločinca Nasera Orića koji je oslobođen. Narodni poslanici Srpske radikalne stranke su dali autentične podatke o broju žrtava koje su Srbi doživeli, njihova sela i njihovi gradovi; koji su muslimani zaista počinili najteže zločine. Doneću vam idućeg puta da vidite kakve fotografije o zločinima Nasera Orića posedujemo. Ujedno, tražićemo od državne televizije da prikaže video-zapis u trajanju od tri sata o ratnim zločinima u Podrinju i okolini koje su počinili vojnici Nasera Orića. Nepristrasno suđenje – kada je u pitanju nepristrano suđenje ne mogu da zaobiđem suđenje prof. dr Vojislavu Šešelju, lideru Srpske radikalne stranke, najvećem srpskom patrioti, koji je dokazao u svim izvedenim dokazima do sada pred Haškim tribunalom da nema nijednog dokaza, nijedne činjenice da je on počinio bilo kakav zločin ili bilo kakvo krivično delo. Kao šesto, pravo na nepovredivost stana, na čast i ugled i pravo na slobodu od proizvoljnih uznemiravanja u privatnom životu i porodici. Kada je u pitanju nepovredivost stana, posebnu pažnju skrećem državnim organima i onima koji su po Zakoniku o krivičnom postupku ovlašćeni da samo po rešenju istražnog sudije mogu da prisluškuju vaše telefone i vašu porodicu i da zadiru u vašu privatnost. Ja vam kažem da mnoge poslanike i političare prisluškuju određene službe, a da za to nemaju odluku nadležnog državnog organa. Pravo na slobodu kretanja, pravo na azil, pravo na državljanstvo, pravo na brak i zasnivanje porodice, pravo na imovinu, na slobodu misli, savesti i vere, pravo na slobodu skupa i udruživanja, pravo na učestvovanje u javnim skupovima i na vršenje javnih funkcija, pravo na socijalno obezbeđenje, pravo na pristojan materijalni i kulturni život, pravo na slobodu rada, na zadovoljavajuće uslove za rad, na zaštitu od nezaposlenosti, pravo na pravičnu nagradu, pravo na odmor, pravo na životni nivo dovoljan da obezbedi zdravlje i blagostanje čoveku i njegovoj porodici, pravo na obrazovanje, pravo na slobodu učestvovanja u kulturnom životu, autorsko pravo i pravo na socijalni međunarodni poredak koji jedino mogu obezbediti slobode i prava naših građana. Da se podsetimo da je i Komisija UN posle dužeg vremena izradila Pakt o ljudskim i političkim pravima, Pakt o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima. Ovi paktovi sadrže i odredbe o merama za njihovu primenu, njihovi nacrti su usvojeni u odgovarajućim organima UN, zatim u Generalnoj skupštini UN 16. decembra 1966. godine, zajedno sa jednim fakultativnim protokolom uz Pakt o građanskim i političkim pravima.Među mere za primenu spada i mogućnost za države koje o tome daju posebnu izjavu, kao što je to propisano i normirano u članu 41, da se zbog kršenja prava čoveka obrate Komitetu za ljudska prava, čije su osnivanje, sastav, nadležnost i delovanje detaljnije predviđeni Paktom o građanskim i političkim pravima, a koji će putem merenja moći da izglađuje takve sporove između država. Građani zemalja koje su uz Pakt o građanskim i političkim pravima prihvatile i ovaj fakultativni protokol moći će da se obraćaju Komitetu za osnovna ljudska prava. Međutim, ono što nije prisutno u ovom predlogu zakona jesu brojni dokumenti i brojne norme iz međunarodnog prava, bilo javnog, bilo krivičnog, bilo upravnog, tako da kada su u pitanju osnovna ljudska prava i saradnja sa međunarodnom zajednicom i drugim međunarodnim organima, sa onima gde su ratifikovani ugovori između naše države i drugih zemalja... Nažalost, moramo da konstatujemo, a to je rečeno, malopre sam istakao, da je 12.500 ljudi uhapšeno u akciji "Sablja". Neki su rekli da treba da bude sledeća akcija "Skalpel". Mi nećemo ni "Sablju" ni "Skalpel", mi hoćemo da se pridržavamo i da vidimo kako je Hamurabi, kako je car Dušan sa njegovim krivičnim zakonikom, hoćemo da vidimo kako je to Magna karta libertatum 1215. godine propisala... Hoćemo da poštujemo Ustav. Tražimo da se poštuje Zakonik o krivičnom postupku koji je usvojen u ovom parlamentu. Hoćemo da sudije sude po zakonu, da budu nepristrasne, da ne sude po tome kojoj političkoj partiji pripada osumnjičeni, nego da svi građani budu jednaki pred Ustavom i zakonom.
Zahvaljujem. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Tabaković.
Poštovane kolege, član 28. vrlo ilustrativno govori o odnosu aktuelne vlasti ne prema Evropi, nego prema evropskoj birokratiji, sa jedne strane, a sa druge strane, o nedovoljnom uvažavanju sopstvenih građana. Član 28. Predloga zakona o ministarstvima potpuno nepotrebno i mimo Ustava, koji to precizno definiše, traži primenjivanje ratifikovanih međunarodnih ugovora, i to kao obavezu definisanu grupom poslova zajedničkih za sva ministarstva. Ako neko u ovoj državi, kao što to radi aktuelna vlast, smatra da Ustav nije u pravnom smislu poslednji zid odbrane onog što se zovu ljudska i manjinska prava i slobode, čitam vam odeljke iz Ustava, ako to nije poslednji zid odbrane ekonomskog uređenja i javnih finansija, već je to igračka od plastelina koja može da se oblikuje prema sopstvenim potrebama, onda je član 28. dokaz tog shvatanja i te tvrdnje. U trenutku kada je Lisabonski sporazum propao u Irskoj, jer je to bila jedna od retkih zemalja koja je dozvolila najbolji način izjašnjavanja građana za jedan tako važan akt, koji je propao zato što se za njega izjasnilo manje od polovine građana; ako nigde ne možete da čujete podatak da je u Nemačkoj zaustavljen proces vezan za Lisabonski sporazum, jer je deo nemačke javnosti podneo inicijativu Ustavnom sudu protiv usvajanja Lisabonskog sporazuma i da je proces ratifikacije tog akta zaustavljen i u Nemačkoj, jednoj od zemalja perjanica EU; ako je u Poljskoj predsednik poljske države odbio da ratifikuje taj sporazum iako ga je skupština usvojila, i ako se to naziva "kurom mršavljenja" Evropske unije i Hrvatskoj jasno daje do znanja da će prijem u EU biti usporen, taj brod koji se zove Titanik, za koji Amerikanci kažu da ne zna kuda ide, samo je vama zvezda vodilja, zvezda vodilja koja čini da od ove biblije ljudskih prava, javnih finansija i ukupne ekonomije pravite igračku od plastelina. Još je strašnije pitanje koje je danas otvorio moj kolega Aleksandar Martinović, a to je – odakle će se finansirati troškovi novoustanovljenih ministarstava? To je ono: ministar, službeni auto, sekretarica, pa onda zgrada u kojoj će biti, pa oprema itd. Rečenica koja je u prelaznim i završnim odredbama najoskudnija, najkraća glasi: "Finansijska sredstva potrebna za sprovođenje zakona biće obezbeđena u budžetu Republike Srbije." Ima u ovoj sali mnogo kolega sa kojima dugo učimo parlamentarizam, pa su imali prilike da obrazloženja zakona često čitaju. Moraju se složiti sa mnom da nikada ovakvo obrazloženje nije moglo biti dato u julu mesecu kada je usvojen budžet za 2008. godinu i kada bi jedino pravo, logično obrazloženje, koje dugujemo građanima, moglo da glasi – gospodo građani, nova vlada je elementarna nepogoda ili nepredvidiva katastrofa, pa ćemo to finansirati iz sredstava budžetske rezerve. To je moguće. Moguće je i reći – ići ćemo na rebalans budžeta, gde ćemo finansirati povećane troškove. Ali, taj rebalans znači da ćete uvesti neku novu poresku obavezu za ovaj rashod; taj rebalans bi otvorio i priču, kao što je mora otvoriti, šta je sa budžetskim deficitom, šta je sa time što vam privatizacija ne pokriva troškove kreditnih zaduženja. Jedini način da nam objasnite iz čega ćete finansirati ovo jeste upravo ono što vam je gospodin Aleksandar Martinović, inače pravnik, rekao – ako poslanicima prilikom usvajanja budžeta kažete da zakon o budžetskom sistemu ne dozvoljava da nekome sredstva usmerite, a da ih od nekoga ne oduzmete, znači, budžetski okvir je dat, recite, kojih ćete se troškova odreći da biste bez rebalansa finansirali troškove nove vlade, odnosno novih ministarstava. Čega ćete se odreći? Posebnih usluga onih kanala za "protočni bojler" za pranje para, svih onih izvršenih pozicija koje su možda namenjene za onih 10%, o tome ćemo pričati kada dođe vreme, onih 10% za povećanje penzija i usklađivanje u ovoj godini. Ja vas molim, pripadam Srpskoj radikalnoj stranci, poslaničkoj grupi koja ozbiljno čita vaše zakone, koja se ozbiljno odnosi prema svojim biračima, ljudima koji su nas ovde poslali svojim glasovima, nemojte potcenjivati građane tako što ćete ih uveravati da više ne mogu da imaju minuse po tekućim računima za preživljavanje, potcenjivati ih na taj način, a s druge strane, normirati zakonom nešto što je članovima 123, 99. i 194. definisano. Neću da citiram odredbe Ustava, ovo se jednostavno zove prenormiranje. Drage kolege i poštovani građani, čekam ovu priliku od početka izborne kampanje da građanima sa ovog mesta i predsedniku Srbije Borisu Tadiću kažem da su ga slagali. Slagali su ga kada su mu rekli da preko četiri stotine miliona evra čeka na granicama zemlje zbog neratifikovanih sporazuma koji su stavljeni na dnevni red (mnogi od nas su poslanici iz prethodnog zasedanja) onog redovnog zasedanja 5. marta. Slagali ste gospodina Tadića. Verujem, da je to on video, ne bi izneo istinu da je zbog izbora taj novac zaustavljen. Građani znaju priču, ne obnavljaju se mostovi, Klinički centar, u Boru nedostaju pare, zato što su raspisani izbori. Poštovani građani i gospodo, svi sporazumi u kojima su neke pare definisane za te namene stigli su u Skupštinu sa isteklim rokom trajanja. Svi su potpisani u julu mesecu i rok za njihovu ratifikaciju, potvrđivanje i primenu isticao je u desetom mesecu, a za neke od njih u dvanaestom mesecu 2007. godine. Skupštini, poslanicima su dostavljeni za zasedanje 5. marta 2008. godine. Zašto u 2007. godini, mnogi od tih sporazuma potpisani su 2006. godine, neki u julu 2007. godine, nisu stigli u Skupštinu na ratifikaciju? Boris Tadić mora da se seti da je on u to vreme želeo da sprovede predsedničke izbore i da svoj put do zvezda, videćemo da li zvezda ili trnja, poploča onim što se zove volja građana želeći, u stvari, da teret za loše mostove, za neobnovljene kliničke centre, za kvalitet vazduha u Boru i sve ostalo prevali na onoga ko za to nije ni odgovoran ni kriv. Na toj laži, koja je na početku kampanje započeta, rodila se cela kampanja; na jednoj od šarenih laža koja se zove ugovor i sporazum sa "Fijatom", za koji ne želim da budem ptica zloslutnica, ali kao što je svojevremeno reklamiran dogovor sa Italijanima, a samo u trenutku kada su zbog oštećenih interesa italijanskih ulagača u Sartidu koncerna Duferko morali sa Italijanima da se potpišu papiri po kojima će NIS vraćati obaveze koje je država trebalo iz stečaja Sartida da vrati, bojim se da je i ovo sada samo jedan od poteza koji je iznuđen da bi treća rata tog duga bila isplaćena Italijanima, a pod maskom priče ponovne saradnje sa "Fijatom". Pod maskom te priče ponovo će ići, ja sam rekla hobotnica, G17, neko je danas rekao "frankenštajnsko ministarstvo"; gospodin Dinkić će nam ponovo davati 2.000 evra po radnom mestu za novootvoreno radno mesto u Kragujevcu, jer je zamišljena, da ne kažem prevara, ne znam sada neki drugi naziv, jer se to u srpskom jeziku zove prevara, po kojoj će svi radnici iz Kragujevca otići na stečaj ili ono što se zove navodni dobrovoljni odlazak, a onda će se osnovati novo preduzeće gde će sredstvima iz budžeta Srbije i sredstvima građana biti finansirano navodno podizanje "Zastave" i fabrike "Fijat". Svi ti argumenti su nam bili poznati. Znajući koliko je narod željan nade mi smo vrlo oprezno o tome govorili. Znajući koliko ste spremni da zbog još jednog mandata i neke ministarske fotelje saučestvujete u tom događaju ja vas upozoravam, danas kada usvajate dokumentaciju, sporazume, ne lažite građane. Makar sednice trajale do 22 sata svakog dana, ja svojoj deci, svojim komšijama, svojim biračima ne bih mogla na oči da izađem a da prećutim činjenicu koja stoji na sajtu Skupštine. Ni jedan jedini podatak o iznosima ovde nije plod proračuna, vizije. Reč je o podacima koji su dostupni svima vama, nažalost, nisu mnogim građanima, ali naša je dužnost da ih sa tim upoznamo. Ja vas molim, ili rebalans budžeta ili kažite da je ovo elementarna nepogoda pa finansirajte nova ministarstva i ratifikaciju sporazuma, od kojih nisu svi tako dobri, na teret građana. Ali, priznajte da to radite ne u interesu svih nas, nego u interesu vas i evropske birokratije, koja nema podršku u svojim zemljama, što dokazuju za sada Irska, Nemačka i Poljska, a nadam se daće se mnogima otvoriti oči, kao i našem narodu što pre.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se magistru Jorgovanki Tabaković. Nisam htela da otpočnem izlaganje povodom amandmana na član 30. ovom pričom o "Fijatu", ali dali ste mi sjajan šlagvort da za skupštinskom govornicom istaknem svoja dosadašnja saznanja. Izrazili ste opreznost, ne kao ptica zloslutnica, taman posla, vi ste žena koja je sa aspekta svoje struke i kao ministar za privatizaciju u najteže vreme učinila sve da se tada stvore ambijent i uslovi (i pokušali ste da sprečite pljačku beočinske cementare) za normalnu privatizaciju, koja se kasnije ispostavila kao pljačkaška, mafijaška. Međutim, ono što mi imamo kao gorko iskustvo iz prošlosti, to je maćehinski odnos "Fijata" prema "Zastavi". Ja sam svoj radni vek otpočela u jednom sektoru grupe "Zastava" u bivšoj SFRJ. Taj sektor izvoza, kako smo se mi zvali, ostalih proizvoda je svaku godinu završavao sa minimum 10 miliona dolara profita. Bilo je 15 zaposlenih i radili smo sa velikim entuzijazmom kada je "Zastava" proizvodila 220.000 jedinica automobila i nastojali smo da sve to što se proizvede, a što nije potrebno da ide u montažu naših vozila i to punog kapaciteta, izvezemo u zemlje Evropske unije u koju vi hrlite, dakle najvećim delom u skandinavske zemlje, u Veliku Britaniju, ali i na američki kontinent, i kroz druge projekte. Jer, kada je jedan menadžment i tim ljudi sposoban da nešto radi ne treba mu ono što se zove Agencija za promociju izvoza i za strana ulaganja, jer, evo, sećam se, kada nisu postojale takve agencije, kako je grupa sposobnih ljudi mogla da radi; svi vi imate ta iskustva, naročito ljudi iz privrede još iz onog vremena. Ne samo to, i to je jedan izraz koji sam zapamtila od našeg čuvenog predsednika, i partijskog prijatelja gospođe Đukić-Dejanović, gospodina Srboljuba Vasovića, koji je nama koji smo radili u grupaciji "Zastava" bio uzor kao čovek koji se borio za fabriku i koji je imao iza sebe rezultate, dakle, sećam se te njegove čuvene rečenice, tog maćehinskog odnosa "Fijata" prema nama. Mi sada dolazimo u situaciju, mi Kragujevčani i uopšte ljudi iz privrede, da saznajemo post festum, kada je prošla ona euforija, da je namera italijanskog "Fijata" da izmeste svoja dva pogona iz Poljske, jedan sa Sicilije i da to bude oprema, odnosno linija za montažu nekog modela, ne zna se još uvek kojeg, u fabrici automobila "Zastava", s tim što fizički... To vam odgovorno tvrdim, koliko god da Mlađan Dinkić laže i obmanjuje građane Srbije... Sećate se da je on ovde replicirajući nam pred raspisivanje izbora rekao da ćemo, pored ove u Kragujevcu, imati još jednu fabriku automobila za kratko vreme. Nemoguće je, to će vam reći svaki direktor iz "Zastave automobila", da, uz ne znam kakvu robotizaciju, jedan čovek radi na sto jedinica automobila, da mi proizvedemo godišnje 300.000 jedinica automobila. To nije njihova namera, to su neke želje koje, nažalost, ne mogu da budu ostvarene. S druge strane, optimalno je u ovom trenutku, ne iz programa "Fijata", nego ukupno sve što se prodaje, i na lizing i preko kredita za polovne automobile, da naše tržište godišnje prihvati i apsorbuje od 60.000 do 100.000 jedinica automobila. To znaju ljudi koji se time bave. Italijanski "Fijat" će zauzvrat... To će biti ono njihovo ulaganje od 700 miliona evra, to je ono što se sada čuje i to nisu kuloarske priče, nego dolaze iz ozbiljnih krugova; radi se o te dve linije, to je onaj "fijat ćinkvećento", ristajling nekadašnje "peglice", još jedan model i ova linija sa Sicilije će da se dopremi u Kragujevac; oni će tako da kompenzuju tih 700 miliona evra i zauzvrat će od ovih svetskih banaka za razvoj svoje industrije da dobiju potpuno novu liniju. Kakav je epilog svega videćemo veoma brzo, najavljeno je da će se to dešavati u vrelim julskim danima, dakle do kraja ovog meseca. Ono o čemu hoću da pričam večeras jeste ova Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Nažalost, ona je osnovana da bi se zapošljavali određeni kadrovi. Da li je tamo više ovih iz DS-a ili iz G17 plus, zaista to ne mogu da merim ni da kažem. Gospodine Albijaniću, malo se umirite, drago mi je što ste došli, celog dana vas nije bilo ovde, da nešto pametno čujete. Koleginica Radeta je bila u pravu, najavila je vaš dolazak. Rekla je - samo još Mićko Albijanić nedostaje pa da grupacija bude kompletna, da zaista čujete nešto konkretno i pametno, a ne da podležete lažima i obmanama ovog vašeg šefa, kako reče neko, "frankenštajnskog ministarstva" - Mlađana Dinkića. Sada, pošto su sve ovo činjenice, volim, onako šale radi i da bi bilo zanimljivije, da ubacim i ove epitete, evo, ja ću da krenem od konkretnih činjenica... Dakle, u budžetu za 2008. godinu... To je amandman kojim u ime SRS tražim da se ukine republička Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. To je trošadžijska firma potpuno, kao i mnoge druge. To Srbiju košta, poreske obveznike, 199.365.000. Pazite, u strukturi te trošadžijske firme, jer to je zaista firma, oni ne rade ništa, štampaju brošure, putuju, rade šta god hoće, nikome nisu pomogli... Hvalili su se u jednom ekonomskom biltenu, jednom koji proizvodi kafu u našoj zemlji, jednom koji se bavi papirnom galanterijom, ili nešto slično, plate su im 30.274.000 ... Zamislite, kaže - usluge po ugovoru, a to je onaj čuveni konto, gospođo Tabaković, koji je najpodložniji za pranje para, za pljačku, za otimačinu. Zamislite sada Agenciju za strana ulaganja i za promociju izvoza, oni nekom pametnjakoviću, a to je onaj "tašna-mašna" ekspert, kažu - hajde sada smisli kakao bi to bilo da neko tamo sa planete Zemlje uloži nešto u Srbiju, mi ćemo tebi da damo milion, dva miliona dinara, a to je ukupno 92.320.000, pa ti lepo razmišljaj ko je taj ko će da donese neki dinar ovde... Taj smišlja, smišlja i ne smisli ništa, ili je nešto na dugačkom štapu, kao, nešto je ugovorio, a u stvari istina je sasvim drugačija. Kaže: subvencije privatnim preduzećima - 60 miliona dinara. Sada javno pozivam ta preduzeća neka nam pošalju koja su ta preduzeća, i ona koja su tražila, a nisu dobila. Da je neko subvencionisao voćare u moravičkom kraju, u kolubarskom, u šumadijskom, hajte molim vas, nikada čula u životu za tako nešto. Znači, nijedno takvo preduzeće nije subvencionisano, jer vam je cilj da uvoznički lobi radi šta hoće a ne da izvozimo. Sama činjenica, to je tragedija, da postoji ovako nešto u Srbiji, u kojoj je spoljnotrgovinski deficit 40 milijardi evra, dovoljno govori u prilog tome da je ovo napravljeno samo da bi primali ogromne plate. Saznaćemo koliko je to, da li i tamo direktor Agencije ima milion i kusur mesečnu platu, koliko imaju zaposleni. Čista pljačka i čista otimačina. Zbog toga tražimo da se to ukine, jer jedna firma, odnosno politička stranka, a videli ste da mi stalno govorimo - jedna firma, G 17, a sada smo dokazali da su i ovi ''žuti'' baš preduzeće i da im to služi za to... Ono o čemu želim večeras da pričam, a da se nadovežem na izlaganje gospođe Tabaković i ove ekspertske izveštaje magistra Mirovića koji se dugo bavi tom oblašću, jeste kakva je privreda postkomunističkih zemalja u tzv. tranziciji i njihov odnos prema EU. Želim večeras da prvi put sa govornice pomenem jednu grupaciju koja će biti, mislim, najperspektivnija, ne pandan EU nego nešto na šta mi treba da se oslonimo, a to je BRIK organizacija. Ako vas, gospodine Milivojeviću, pitam šta je to BRIK grupacija, nemate pojma, a ako vam kažem Brazil, Rusija, Indija, Kina, onda vam je sve jasno. Oni su se do sada pominjali samo kao neki statistički podatak kada se prave bruto nacionalni dohoci, kada se prave poređenja što se tiče industrijskog razvoja zemalja EU, SAD itd; ove zemlje su se samo u tom smislu pominjale. Ali, sada, gledajući politiku, pre svega globalnu ekonomsku politiku SAD, koja je u velikoj recesiji, i to vrlo dobro znaju ljudi koji tamo rade i oni koji prate te podatke i politiku EU, doneli su političku odluku da jednim zajedničkim organizovanim nastupom na svetskom tržištu učine nešto za budućnost ove planete. Naime, kada su u pitanju svi ti podaci o skoku cena hrane, one su kod nas doživele enormno povećanje zbog toga što se uništava poljoprivredna proizvodnja i uvoznički lobi radi šta hoće, ali skok cena hrane na svetskom tržištu, zbog povećanja cene biogoriva, u stvari je jedna manipulacija STO-a. Ove zemlje su to zaključile i to je pravi podatak. To su moćne zemlje, zamislite samo koliko je to milijardi stanovnika, i one su odlučile da se bore kroz svetske institucije, pa će postaviti određene zahteve UN, pa će tražiti u budućnosti... Jer, znate kako, sila ne može dugo da traje, ni to što Amerika radi zemljama Evropske unije... Vidite da se neke opiru, malopre pominjani Lisabonski sporazum je odbijen od strane Irske, histerija Sarkozija itd, to su sve procesi koji su otpočeli. Zamislite, a to nije nikakva fantazija nego realna politička odluka zemalja BRIK-a da se organizuju i da traže da rezervna svetska valuta bude jedna od valuta ovih zemalja. To je najnormalnije. Da li će to biti valuta Kine, Rusije, Indije, svejedno, ali oni hoće da traže svoje, mnogo jače, mesto u UN. To je naša budućnost, ako ćemo da štitimo Kosovo i Metohiju. Znate kako, vi koji se dugo godina bavite ekonomskom strukom to znate, pomislite sada kako je daleko Indija, vi vrlo dobro znate da Indija, kao država koja sada ima za plasman na svetsko tržite viška 220 milijardi dolara, ima interesa, jer Rusija nam je mnogo bliže i o tome je dosta govorio mr Mirović, ima interesa i te kako da ulaže u Evropu. Zašto da ne? Ona hoće svoj prostor na ovom antiglobalističkom političkom području i hoće da ima i tu ulogu ovde u Evropi. Nije slučajno što su u Kragujevcu održani dani ''Indija u srcu Srbije'', ali to je korišćeno samo za propagande svrhe. Međutim, mi kao stranka nećemo odustati od toga. Očekujem, gospođo Đukić-Dejanović, da će i parlament imati i te kako značajnu ulogu u onome što se zove privlačenje stranih investicija i promocija onoga što naša zemlja ima. Kako mi to možemo da imamo? Prvo, kroz naše učešće, to je naša patriotska obaveza, u ovim stalnim međunarodnim delegacijama. Druga veoma važna stvar je formiranje grupa prijateljstva. Mi smo tek danas konstituisali Odbor za inostrane poslove i mi moramo da se borimo za to i da parlamentarci imaju svojevrsnu diplomatsku ulogu. Uostalom, koliko gledam vas iz Demokratske stranke, pa ko zna koliko bi vas bilo, niste ni vi gori od ne znam koga, bolji ministri inostranih poslova od onoga Vuka Jeremića, ali šta ćete, morate da ćutite i da trpite Tadićevu torturu. Zato nije slučajno što se u proceduri Saveta Evrope nalazi nacrt jedne rezolucije koja se zove - parlamentarna diplomatija. Nemojte da zanemarujete tu stvar. To je ona packa koju smo dobili, i sam Dulić, koji se nije mnogo potresao zbog toga, mi parlamentarci od Borisa Grizlova, predsednika ruske Državne dume. (Predsednik: Vreme) Završavam, gospođo predsedniče. On je nama otvoreno rekao – ako vi nemate nameru, ako nije vaša intencija da naši skupštinski odbori sarađuju, da imamo zajedničke projekte, da ruski kapital dođe ovde, džaba onda nama i ove agencije koje su zaista metod za pljačku. Meni je žao, isteklo je vreme, želela sam još puno da govorim o ovim strateškim namerama i o političkoj i ekonomskoj snazi zemalja BRIK-a (to zapamtite, jer vam je tako lakše, kao skraćenica, gospodine Milivojeviću), ali o tom potom, drugom prilikom. Ono što je važno nama srpskim radikalima jeste da imamo takve prijatelje u svetu i da grupa ovih zemalja želi da dođe u Srbiju, da nas prihvataju, da štite naš teritorijalni integritet i da će i te kako puno ulagati ovde. Mi ćemo sa svoje strane da učinimo da se upravo to desi i da demistifikujemo ulogu zemalja EU i Amerike, pre svega, koja nam nikada ni u ekonomskom ni u političkom smislu ništa dobro nije želela niti donela.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 37. i na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodine Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 37. Predloga zakona o ministarstvima sa idejom da se naslov iznad pomenutog člana i sam član brišu. Naime, ovaj amandman je u određenoj meri kompatibilan sa prethodnim amandmanom koji je na jedan izvanredan način elaborirala moja koleginica i moja prethodnica Nataša Jovanović, jer se smatra da je ovaj član apsolutno suvišan. Podsetiću vas, ovaj amandman se odnosi na posebne organizacije, odnosno u ovom slučaju na Republički zavod za informatiku i internet. Kada čujemo reč internet i informatika, to lepo zvuči, a pogotovo zvuči običnim ljudima koji se ne razumeju u ove stvari. Informatika i internet za običnog čoveka znače nešto uzvišeno, nešto mistično, ali tu i nastaju problemi, onda tu stupa u akciju "žuto preduzeće", tamo gde nešto lepo zvuči, oni se tu nađu i pokušavaju nešto da urade, a u stvari od svega toga je slaba vajda i velika šteta. Smatram da državi Srbiji apsolutno nije potreban Republički zavod za informatiku i internet. Jednostavno, zbog zapošljavanja ljudi mora se voditi računa da li budžet Republike Srbije može izdržati nešto ovako. Znamo da su internet i informatika nešto bez čega se, naravno, ne može. Nijednog trenutka ovom prilikom ne želim da kažem da nam to ne treba, i te kako treba. Čini mi se da je predlagač zakona ovog puta možda shvatio da se radi o elektronskoj pošti, pa je pomislio da je za prosleđivanje i distribuciju elektronske pošte možda potreban i poštar i tu je video neku šansu da se određeni broj stranačkih ljudi uposli. Jednostavno, ovako nešto nije dozvoljeno. Mislim da se ovaj problem može rešiti na jednostavniji način. Ne samo što imamo 24 ministarstva, nego smo iz Predloga zakona o ministarstvima videli da imamo i izuzetno veliki broj posebnih organizacija, među kojima je i ovaj zavod za distribuciju i internet. Tamo gde postoji veliki broj ministarstava i posebnih organizacija vrlo često, gotovo uvek, dolazi do preplitanja i do sukoba nadležnosti. Tamo gde ima preplitanja nadležnosti uvek nastaju i problemi. U određenim slučajevima može da se desi da se, recimo, dva ministarstva ili dve posebne organizacije, dva fonda ili dva zavoda oko neke stvari koja je interesantna i jednima i drugima sukobe međusobno. Ili, u drugom slučaju, ako se desi da neka stvar, koja bi mogla pripadati ili jednima ili drugima, nije interesantna ni za jedne ni za druge, može se desiti da ta stvar ostane nepokrivena. Srpska radikalna stranka smatra da treba prihvatiti ovaj amandman, da ovakav zavod nije potreban, bar ne u ovom smislu kako ga je predložio predlagač ovog zakona, jer to samo uvećava budžet Srbije i koristi se prilika da se na ovaj način zapošljavaju stranački kadrovi. Treba imati u vidu da je u pitanju jedna veoma osetljiva oblast, da ipak ne može svako to da radi, jer informacione tehnologije zahtevaju izuzetno obrazovane i visprene ljude, a takvih obično nema u onim strankama kojima je jedini motiv da zaposle svoje ljude i da tako stvaraju posebne organizacije. Još jednom ponavljam, treba prihvatiti ovaj amandman Srpske radikalne stranke. To bi bilo dobro i za građane Srbije, budžet Srbije i za državu Srbiju. Hvala.
Reč ima gospodin Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada pročitam član 37. Predloga zakona o ministarstvima mogu stvarno da se zapitam da li ja to živim u zemlji Srbiji ili je ovo neka utopija, neka zemlja koja ne postoji. Ne mogu da poverujem šta sve izmišljate i kako ćete, na bilo koji način, da učestvujete u jednom vidu legalne pljačke budžeta Republike Srbije i građana koji taj budžet pune. Pazite, član 37. glasi: "Republički zavod za informatiku i internet obavlja stručne poslove i poslove državne uprave koji se odnose na", pazite sada, "unapređenje, razvoj i funkcionisanje informacionog sistema državnih organa, lokalne samouprave i javnih službi...". Hajde da pogledamo kako to danas izgleda. (Predsednik: Zamolila bih poslanike koji su se umorili da malo napuste salu i prošetaju, pa se ponovo vrate, kako bismo mogli da radimo.) Da vidimo kako to danas izgleda. Imamo jedan republički organ koji će da troši određena sredstva da bi pametovao. Postoji već izvestan vremenski period. Sada da vas pitam, gospodo koji ćete da glasate za ovaj zakon, da li možete da izvadite izvod iz matične knjige rođenih u bilo kojoj opštini? Da li možete? Ne možete. Da li možete uverenje o državljanstvu? Ne možete. Zašto? Ne postoji jedinstvena baza podataka, ne postoji, nema je. Molio bih "primerka" da ne dobacuje. Nemate vi u Beogradu... Vi niste iz Beograda, koliko ja znam, a DS, pa sve su stranke uglavnom iz Beograda. Znači, ne postoji jedinstvena baza podataka i nema mogućnosti da nešto tako uradite. Sada da pogledamo dalje, kaže – između državnih organa i lokalne samouprave... Hajde recite mi, gde je to Republički zavod za informatiku i internet pomogao nekoj lokalnoj samoupravi da uvede jedan takav vid korišćenja podataka, da osmisli, pronađe opremu, da da odgovarajuću standardizaciju kada su operativni sistemi u pitanju i da na osnovu jedinstvene standardizacije mogu sve javne službe u okviru jedne lokalne samouprave da posluju elektronski? Nema. Nije samo Inđija Srbija, čoveče, nije samo Inđija Srbija, Srbija je u svim opštinama. Toga nema. Za šta će novac da se troši, zbog čega se ovolika sredstva iz budžeta za neke ovakve državne organe izdvajaju? Hajde da pogledamo dalje, kaže – u svim drugim državnim organima. Baš me interesuje da li će Republički zavod za informatiku i internet moći da radi aplikacije, uvođenje softvera, hardvera u državne organe tipa MUP-a. Neće moći. Ne može tamo ni da priviri. Hoće li u Ministarstvo odbrane? Ni tamo ne može da priviri. Hoće li u BIA? Ne može. Hoće li u neke druge obaveštajne službe? Ne može. E, sad, dame i gospodo narodni poslanici, koliko i za šta trošite novac? Samo ću da vam kažem, recimo, da li znate ko proverava za RIK one potpise koje sakupljate da biste mogli da predate listu kao politička stranka, što donosite ovde RIK-u? Ministarstvo unutrašnjih poslova. Nemate bazu podataka da li su ti ljudi upisani u birački spisak. Zato tražimo da se uvede jedinstven birački spisak, a ne da uvodite u Republički zavod za informatiku. Šta je sad, odjednom neka tišina, to vam se ne sviđa? Ali, tako jeste. Znači, jedino čime možete da se pohvalite jesu neki pilot projekti. Ali, gospodo i dame, osma je godina kako ste na vlasti, na ovaj ili na onaj način. Nemate više pravo na pilot projekte, morate da dajete rezultate. To što ovde neko dobacuje za Beograd, nemojte, gospodine, o tome da pričate, niste u pravu, možete samo elektronskom poštom da naručite, ali to sigurno nije zasluga Republičkog zavoda za informatiku i internet. Nemaju svi građani na teritoriji Republike Srbije računar, nemaju internet konekciju i nisu u stanju da to sebi pribave; čovek mora da putuje par stotina ili više kilometara da bi došao do jednog papira da upiše dete u školu. Nemojte time da se hvalite, očigledno je da ne znate o čemu pričate.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospodin Miloš Aligrudić.
Član 104. i član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo predsednice, način na koji ste se narodnim poslanicima maločas obratili je više nego uvredljiv. Vi znate da je danas petak, a petak nije dan za rad Narodne skupštine pa danas radimo. Rad posle 18 časova je izuzetak od pravila. Vi ste u stanju da sprovedete taj izuzetak od pravila, to ste i učinili, to ste činili svih prethodnih dana. Koliko shvatam i kako sam čuo, namera vladajuće koalicije je da večeras bude glasanje. Sada je 21.37 časova. Vi na sve to nalazite za shodno da narodnim poslanicima, koji su danima u ovoj sali, pogotovo narodni poslanici opozicije, uglavnom sede na svojim sedištima, prate zakon koji je na dnevnom redu i neki put možda ustanu i stanu na dno sale da protegnu noge, savetujete da se prošetaju, da ne ometaju vas koji radite. Šta vi to radite? Vi predsedavate i opominjete druge narodne poslanike. Ako mislite da neko krši red, imate odredbe Poslovnika pa ih primenite, opomenite poimence svakoga od onih koji su kršili red u sali. Ne vidim da se iko od drugih narodnih poslanika žalio na to, nisam čuo, možda ste vi čuli. Mislim da to što ste izgovorili nema nikakvog smisla. Najpametnije bi vam bilo da vodite ovu sednicu na način koji dolikuje i da poštujete dostojanstvo svih narodnih poslanika, bez razlike i da, naravno, u nekom trenutku (a mislim da je taj trenutak već nastupio) prekinete ovu sednicu i njen nastavak zakažete za razumno vreme, a to bi bio, prema Poslovniku, utorak sledeće nedelje u 10 sati. Ako to ne možete iz bilo kojeg razloga, zakažite za ponedeljak u 10 sati ujutru. Mislim da stvarno nema smisla, kada ne postoji nikakav ustavni rok koji ističe, na to smo vam hiljadu puta ukazivali, da se tera mak na konac i da se požuruje sa nekim procesom na silu, bez ikakve potrebe. Poslanici DSS-NS su se uglavnom danas javljali po sopstvenim amandmanima. Bilo je u nekoliko slučajeva prilike da se javljamo i povodom amandmana drugih, zbog toga što je na to ukazivala potreba da se prodiskutuje o nečemu što je zaista sporno u određenom članu Predloga zakona u odnosu na postojeći zakon. Vrlo malo smo se javljali po Poslovniku, sem onda kada je to bilo neophodno i nužno. U nekoliko navrata smo koristili odredbe Poslovnika da bismo skrenuli pažnju da postoji problem što se tiče dogovora o jednom odboru u Narodnoj skupštini, to je istina. Kada sve to saberete, teško može da se desi da su poslanici DSS-NS vama ometali rad, na bilo koji način uticali na beskrajno trajanje ovog radnog dana, a ne bih to tvrdio ni za druge poslanike, pogotovo što smo svi bili svedoci da su se poslanici javljali da diskutuju o amandmanima koje su podneli, što je njihovo pravo i obaveza prema građanima koji su ih birali u ovoj državi. Čak i ako narodni poslanik ustane sa svog mesta, protegne noge i obrati se drugom narodnom poslaniku, sasvim daleko od mikrofona, sasvim daleko od mesta na kome se narodni poslanici obraćaju drugima i građanima Srbije, ako to vama smeta jer ste preumorni pa vam titra ispred očiju, to ne znači da vam to daje za pravo da vređate narodne poslanike. Nemate pravo da to činite i molim vas da se izvinete, pošto ste se obratili neodređenom broju narodnih poslanika kada ste tu primedbu izneli. Najlepše vas molim da ovu raspravu danas privodimo kraju. Zaista ne mislim da ima potrebe ili ikakve svrhe da se sedi i raspravlja do 10 - 11 večeras ili da se glasa u ponoć. Nikakvih razloga za to nema. Ako rasprava nije iscrpena do razumnog vremena, onda se ona prenese na sledeći radni dan, završi se u sledećih pola sata ili sat, zakoni se objave u "Službenom glasniku", ionako ste napisali tamo, što ćete sigurno izglasati, da stupaju na snagu danom objavljivanja (što, naravno, nije u redu ali tako će verovatno biti) pa onda negde od 12 sati, jedan, tog dana nastavite sa daljim programom rada, kako ste zamislili.
Zahvaljujem. U jednom momentu nismo uopšte čuli govornika i zbog toga sam zamolila da oni koji su umorni omoguće da pratimo rad. Izvolite, po Poslovniku.
Dakle, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član isti kao onaj koji je reklamirao gospodin Miloš Aligrudić. Vi ste, gospođo, po profesiji neuropsihijatar i vaša osnovna uloga i zadatak je da se bavite zdravljem ljudi. Mi smo sinoć radili do 22 časa. Jutros smo počeli u deset. Dakle, da li vama kao lekaru ovaj tempo rada nešto znači? Da li je to humano? Da li je to normalno da se ovako dugo radi? Ne razumem vašu potrebu za brzinom. Da li vas neko pritiska? Da li vam neko postavlja neke uslove? Da li ste nekom nešto obećali? Da li neko traži da ispunite ta obećanja? O čemu se radi? Šta je razlog vaše brzine? Kad se brzo vozi, kad se brzo juri, nastrada se. Brzina nije potrebna. Mislim da imamo dovoljno vremena da ovu sednicu prekinete u ovom trenutku i da je zakažete za ponedeljak u razumno vreme, u 10 sati ujutru, i da ovu diskusiju privedemo kraju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Na naslov iznad člana 38. i na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima gospodin Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. On se odnosi na Agenciju za strana ulaganja i promociju izvoza. Zakon o ministarstvima koji vi nama danas promovišete je samo farsa. Iz te farse će za Srbiju da proistekne mučnina i beda za više od polovine našeg stanovništva. Zna se da ovaj zakon treba da zadovolji samo koalicione želje političkih stranaka koje ulaze u to kolo. Kolo je počelo da se okreće oko nas. Kolovođa je navodno zadovoljan jer je sa dignutom maramicom bele boje dao do znanja gazdama da budu strpljivi, biće sve u redu, samo da gazde pošalju pare. Koje pare? Pa, naše rođene pare koje se nalaze u njihovim rukama. Zakon se pravi po volji i želji u sredstvima informisanja već opisanih likova koji će spojiti nespojivo, koji će razdvojiti logički nerazdvojivo. Sve će oni da urade kako bi bili svi, svi, svi zadovoljni. Zadovoljstvo će trajati kratko, a lelek će se čuti sve do Brisela, možda i do Vašingtona. Možda bi zakon o ministarstvima bio dobar za tu Evropu kada bi evropski učitelj video ovaj zakon, ali, ne lezi vraže, zakon je toliko spor da se radijus njegovog kretanja meri puževim impulsima, polako pa sigurno, ali mora da se kvasi. Taj što kvasi se zove Solana. Ni njemu ništa nije jasno, da li da kvasi ili suši. Kažu kolege, zakon je problematičan zbog 24 ministarstva, to ni bogate zemlje Evrope ne bi mogle da finansiraju, a mi ćemo to da finansiramo. Da li će Vlada sa ovim ministarstvima praviti veću štetu od koristi? Hoće, to i predlagač zna, ali ne mari za to. Belgija ima 20 ministarstava, Španija 18, Nemačka 16, SAD 14, Slovenija 17, Hrvatska 18. A koliko ste upotrebili energije i neznanja da ovaj zakon dobije status hitnosti, to smo videli i večeras, to smo iskusili u dosadašnjem radu odbora i same Skupštine. Svaki dan rada Skupštine i vas, gospodo koji vodite ovaj deo posla, za analizu je. Krši se Ustav, krši se Poslovnik, krše se osnovna politička načela, pa čak i nazovimo demokratska prava Srbije koja sa tim nema nikakve veze. Ministarstva treba da zažive, pored njih su nikle agencije; e, te agencije su samo servisi za prikupljanje informacija i para, kojima se uglavnom gube svi tragovi. Agencije su predgrađa svih sumnjivih finansijskih transfera, a kontrolu tih agencija vrše ti koji su ih i organizovali. E, pa to je osnovni problem svake te agencije, u njima će raditi (i radi) zna se ko i kako. Ovaj naš amandman koji mi predlažemo da se naslov i ceo tekst ispod naslova briše vas upozorava i daje vam do znanja da vi niste baš sigurni šta radite. Zar niste svesni da ovim članom i ovim zakonom o ministarstvima činite našem narodu, a i komšijama, samo zlo? Komšije uzbuđujete činjenicom da ste bogatiji od njih, a u stvari to nije tako. Ova agencija koju vi predlažete treba, prema mom amandmanu, da se briše. Znam da vi to ne želite, ali zbog istorije nas srpskih radikala ostaće zapisano u stenografskim beleškama i ovo. Mi smo 5. aprila 2008. godine u Gračanici i Kosovskoj Mitrovici izašli u javnost sa podacima da je trgovina ljudskim organima na području Kosova i Metohije uzela svoj danak. Posle tog datuma sredstva informisanja su sporadično o tomeizveštavala. Zašto mediji ćute o toj temi, a agencija o kojoj ja danas govorim prikuplja neke podatke? Znate li koje, možda? Da se i taj gigant kao što je Trepča proda za tepsiju ribe. Potom se naše delegacije povlače, baš tada kada je o ovoj temi trebalo da se raspravi u Strazburu. Pitam se ko je taj ko želi da se ova tema gura pod tepih i da vreme pokrije ovaj problem mahovinom. A vi ovim zakonom o ministarstvima povećavate, navodno, evropske puteve, širite ih, kojima bi ti belosvetski mafijaši činili čuda na našem prostoru. Da li ova Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza ima za cilj da i puteve droge i opojnih sredstava pripremi i usmeri ka toj vašoj Evropi? Sve mi se čini da te agencije služe i u te svrhe. Iz pouzdanih izvora došli smo do saznanja da sve te agencije ne mogu da se namire po onom sistemu "a gde sam tu ja", tako da strani ulagači i partneri ne mogu da podmire tako veliki broj tih koji sebe smatraju "gde sam tu ja". Prilikom ulaska u zgradu Skupštine građani su me prepoznali po bedžu Srpske radikalne stranke i dali mi poruku koja glasi – borite seprotiv ove žute bande, ne dajte da prodajuovo malo zemlje koje je ostalo, ne dajte im, jer ako i to prodaju, prodali su i nas. Sve te agencije čine poluparazitski sindrom određenih ministarstava zbog kadrova koji su tu autonomni, odnosno oni su nekad važniji od samih ministarstava. Govorite da ove agencije smanjuju spoljnotrgovinski deficit. Kakav crni deficit? Pa mi smo se toliko zadužili da polako tonemo u dužničku krizu. Agencija priprema promociju izvoza, ali smer vašeg izvoza nije usmeren ka zapadu, a u njega se zaklinjete na svakom mestu i na svakom koraku, već je poslednja destinacija Šid. Dakle, naša roba nema pravo da ide dalje. I ova agencija je u sistemu pljačke preko vaših opštinskih i okružnih odbora Demokratske stranke. Sve što ste prodali i za šta ste izvršili pripreme preko ove agencije, sve vam je propalo. Nadzor nad ovom agencijom ima Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, tu će se biti velika bitka. Znaju građani, a i vi, poštovani poslanici, ko tim agencijama rukovodi. Mi srpski radikali smo vam tokom ovog zasedanja ukazali i ukazujemo vam da je sve ovo što radite na štetu naših građana Srbije. Ministarstva su vam velika, obimna i njihov broj je veliki, ali to se vas ne tiče. Niko od vas nije izašao da brani ove zakone. Samo sležete ramenima, a kad vas mi posmatramo sa ove govornice i ukazujemo na greške, vi prosto sklanjate poglede, jednom rečju, ćutite. I to vaše ćutanje je znak da vama vlast služi za zadovoljenje ličnih potreba. E, dragi građani Srbije, vi imate sada TV prenos pa iz toga izvucite zaključak. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, uvaženo predsedništvo, gospodin Vita Plužarević je ispred SRS dao jedan konstruktivan predlog da vi lepo brišete kako član 38, tako i nadnaslov. Ono što je govorila moja koleginica, potpredsednica Skupštine gospođica Nataša Jovanović na liniji je ovoga što je govorio i gospodin Plužarević. Naime, smatramo da je neodgovorno od države da se, uz opšti smeh i zadovoljstvo nekih, na ovakav način arče narodne pare u jednoj tranzicionoj, siromašnoj zemlji. Bio bih slobodan da kažem, vi evropejci ste objavili nedavno jednu poveću knjigu; nosio je gospodin Đelić kod nalogodavaca iz inostranstva da se pohvali njom. Tamo postoji odeljak o zdravstvu. Tamo je lepo napisano kako će Ministarstvo primiti još stotinak novih službenika, a kako će Zavod za zdravstveno osiguranje primiti 300 novih službenika. To je politika koju će ova nova vlada da vodi i to je ono što treba da se zna. Jedna neracionalna, štetočinska vlada koja upošljava svoje kadrove i obezbeđuje bolji život za jednu malu povlašćenu grupu partijskih članova. Ono što su reklamirale kolege iz DSS-a takođe zaslužuje pažnju. Gospođo predsednice parlamenta, ovakva rasprava, uz ovakvu galamu kao na pijaci, u ovo doba noći, jeste urušavanje parlamentarne demokratije i vi to zdušno radite udruženim snagama. Jasno je, na izborima smo dobili reciklirani DOS, dobili smo jedan mastodontski organizam od 19 partija koje ga čine. Žuticu DS-a treba da izleči transfuzija sveže SPS krvi, PUPS-a i Jedinstvene Srbije, i nema tu nikakvih problema. Međutim, zakoni koje ste nam dali da o njima raspravljamo, koji su smešni, način na koji ste ih obrazlagali, način na koji se vodi rasprava bez ovlašćenog predstavnika, gde nećete ni da čujete ni da reagujete na primedbe, to je bruka i sramota koja ovaj parlament danas karakteriše. Prema tome, zavodi se totalitarni režim pod vođstvom gospodina Tadića, zavodi se marionetski režim, to je potpuno jasno. Na čast vam ovakav parlament i ovakvo vođenje parlamenta. Ali, znajte, srpski radikali, a verujem i ostala prava opozicija, ne kameleonska, čas jesmo, čas nismo, sprečiće vas u vašim namerama, a namera je izdaja vitalnih interesa srpskog naroda i države.
Za reč se javio gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 38. na koji je podnet amandman odnosi se na Agenciju za strana ulaganja i promociju izvoza. U samom članu kaže se: "Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza obavlja stručne poslove koji se odnose na promociju direktnih stranih ulaganja u Republiku Srbiju i koji obuhvataju: pripremu, razvoj i predstavljanje informacija o različitim poslovnim mogućnostima i prednostima ulaganja u privredu Republike Srbije...". Već u vezi sa ovom prvom rečenicom ovog člana mogu da postavim pitanje – a šta je do sada uradila ta Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza? Rezultati su, kada su u pitanju strana ulaganja i promocija izvoza, vrlo skromni, da kažemo beznačajni. Ali, bitno je da se jedan deo državnog aparata opet pravi, uvećava, umnožava da bi se stranački funkcioneri, kolege, prijatelji, rođaci zaposlili. To je šteta koja jeste na teret građana Republike Srbije, ali, da kažemo čak, manja šteta. Ona veća šteta jeste sledeće – a šta to, u stvari, radi Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza? Evo, postavljam pitanje, kome se sve daju poverljivi podaci o rudnim bogatstvima kojima raspolaže Republika Srbija, kome sve, za koji novac, ko će da eksploatiše? Dalje, imate jednu trenutnu, lošu politiku, a to je da se pod vidom istraživanja, na šta se ne odnosi ni koncesija, ni naknade državi itd, to pravo zloupotrebljava i eksploatišu se rudna nalazišta po Republici Srbiji, i to ona nova, a to je bogatstvo koje ne pripada ni ovoj vladi, ni ovim generacijama koje sada žive u Srbiji, već i budućnosti Srbije. To je problem sa kojim se sukobljava ova agencija. Mogu još da kažem da je drugi vid štete koju Agencija nanosi to što se ne bave time da će ta strana ulaganja da budu u svrhu otvaranja novih radnih mesta, već se isključivo, u preko 90% slučajeva, strana ulaganja svode na to da se srpsko tržište osvoji, ne da se otvore radna mesta, nego da se otvaraju razni hipermarketi iz drugih država, drugih lanaca robnih kuća itd. Navešću vam primer lokalne samouprave u Požarevcu. Znaju da tamo postoji, i to baš preko te agencije za strana ulaganja, više izvanrednih lokacija za otvaranje nekih hipermarketa, ali je lokalna samouprava u svom programu predvidela da to budu proizvodni pogoni. Dolazili su kod nas, nudili sve i svašta, samo da im dozvolimo da otvore hipermarket, odnosno da poništimo akt o detaljnom urbanističkom planu. Niste im to dozvolili. Odakle baš u Požarevcu? Braničevski okrug, čije je sedište i administrativni centar Požarevac, ima oko 250.000 stanovnika, oko 70.000 stanovnika je na privremenom radu u inostranstvu, i predstavlja izvanredno tržište. Braničevski okrug ima još jednu pogodnost a to je da je to druga žitnica u Srbiji. Niko od te gospode nije došao da kaže - hajde da otvorimo fabriku za preradu poljoprivrednih proizvoda. Lokacija ima, izvolite. Hajde da otvorimo mesnu industriju, lokacija postoji, izvolite; hajde da ulažemo u stočarstvo, zemljište postoji, lokacije postoje, izvol'te. Šta radi onda ta vaša agencija? Čime se ona bavi – kako da neko za što manje novca uzme što je god moguće više, da upropasti ne samo nas nego i generacije posle nas. U tom pravcu ide vaša politika i vaša Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Postoji još jedan vid zloupotreba. Kaže: "Nadzor nad radom Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza vrši Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja." Pazite sad ovo. Niko drugi, nego Mlađan Dinkić. Koliko god vama to izgledalo beznačajno, svaka dozvola za uvoz neke sirovine mora da prođe preko Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. Ukoliko bilo ko pokuša da se umeša na tržište koje je rezervisano za vas iz "žutog preduzeća", osetiće moć državne administracije, Agencije i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Navešću samo jedan primer; građani, privrednici su me zvali: pravno lice koje ima urednu dozvolu za proizvodnju oružja, municije i niskoeksplozivnih sredstava dobija uredne dozvole za uvoz; data je saglasnost od MUP-a, Ministarstva odbrane. Problem nastaje u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja; drže sirovine na granici. Zašto? Zato što je u pitanju izvoz. Znate šta kažu čoveku? Kažu, nema problema, samo potpiši tehnički sporazum sa SDPR-om i sve ćeš probleme da rešiš, za proviziju. Zato mi ne možemo napred sa vama takvima kakvi ste. Vi možete da se busate u grudi, možda ćete za neki dan da budete srećni kao onda kada ste formirali vladu Zorana Živkovića i ovde pevali, kao da ste pobedili na izborima. Verujem da ćete tako i u ponedeljak, utorak. Bogami, zapitajte se šta ćete na sledećim izborima.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, na član 44. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Poštovano predsedništvo, sledeća tri amandmana LDP-a su tehnički amandmani koji su posledica amandmana uloženih na ranije članove i tiču se stupanja na snagu dela zakona. Mislimo da smo u višednevnoj raspravi uspeli da kažemo ono što smo hteli i da nije neophodno da sada detaljno učestvujemo povodom sva tri amandmana samo da bi rasprava što duže trajala, tako da se nećemo više javljati. Dozvolite da samo u dve reči ponovimo osnovne zamerke. Dakle, po našem mišljenju, ovaj zakon predviđa suviše veliki broj ministarstava za zemlju u kojoj je toliko velika javna potrošnja. Molimo vladajuću većinu da još jedanput, tražimo od vladajuće većine da još jedanput razmotri da li je taj broj ministarstava neophodan. Posebno vas pozivamo da još jedanput razmislite o dva amandmana koja smo podneli: jedan se tiče proširenja nadležnosti Ministarstva za ljudska i manjinska prava, a drugi se tiče obaveze usaglašavanja pozitivnih propisa Srbije sa propisima Evropske unije. Mislimo da oni ni na jedan način ne štete i da su u skladu sa svim onim što smo čuli od svih poslanika u Skupštini Srbije tokom ovih nekoliko dana.
Izvolite, po amandmanu.
Poštovano predsedništvo, javio sam se čim ste pročitali da je amandman podnela poslanička grupa LDP, ali ste verovatno i vi umorni; mi nismo, pa bih samo, vezano za taj amandman koji se odnosi zapravo na ukidanje Ministarstva za dijasporu, rekao sledeću stvar. Dakle, vrlo je interesantno da je poslanička grupa LDP podnela taj amandman, stranka koja se zalaže za bolji život ljudi i koja čoveka stavlja u prvi plan. Kada kažemo Ministarstvo dijaspore onda zapravo govorimo o 3,5 miliona naših sunarodnika koji žive u rasejanju. Svakako da ti ljudi imaju, pored onih problema koje svi mi imamo i koje život nosi, neke specifične probleme koji su posledica toga što ne žive u svojoj matičnoj državi. Moguće je da je LDP iritiran činjenicom, pošto je od svog osnivanja iritiran činjenicom da su postojale dve Koštuničine vlade, daće bog biće još vlada kojima će upravljati gospodin Vojislav Koštunica... Ali, činjenica je da je prvi put ovo ministarstvo formirano 2004. godine upravo iz potrebe da kao država pošaljemo jedan jasan signal da o svojoj dijaspori brinemo. Dakle, mi smo država i narod koji ima puno svojih sunarodnika van matične države. To je i nesreća, ali može da bude i pozitivna stvar, s obzirom na iskustva tih ljudi koja oni stiču u drugačijim sredinama. Posebno bih skrenuo pažnju na to da smo imali veliki talas tokom devedesetih godina. Nažalost, taj talas traje i posle 2000. godine, dakle, puno mladih ljudi otišlo je u tzv. ekonomsku emigraciju i procena je da je blizu 500.000 mladih obrazovanih ljudi van naše zemlje. To svakako može da bude potencijal koji kao pametna država treba da iskoristimo, jer veliki deo tih mladih obrazovanih ljudi, sada već i u zrelim godinama, jesu ljudi koji mogu puno da pomognu našoj državi u smislu političkog, kulturnog, ali i ekonomskog povezivanja sa zemljama u kojima žive. Dakle, apsolutno je potrebno zadržati Ministarstvo za dijasporu. To ministarstvo treba učiniti efikasnijim. Ono što treba da bude osnovni cilj tog ministarstava jeste pravljenje jedinstvene baze naše dijaspore da bismo imali što podrobnije i tačnije podatke o njima. Dakle, molio bih vladajuću većinu da ne usvoji amandman koji je podnela Liberalno-demokratska partija, i znam da će tako biti. Taj amandman, naravno, neće podržati ni poslanička grupa DSS - Nova Srbija.
Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 53. Predloga zakona o ministarstvima. Taj amandman je u skladu sa članom 196. stav 4. Ustava Republike Srbije koji kaže da zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, i to razlozi utvrđen prilikom njihovog donošenja. Poštovani narodni poslanici, postavlja se pitanje zašto je predlagač zakona ovde svesno prekršio ustavnu normu i čemu tolika žurba? Postoji verovatnoća da je predlagač nepravilno ili nakaradno protumačio ustavnu normu i zbog toga je to uradio. Međutim, s obzirom na to da kod predstavnika predlagača ima dosta diplomiranih pravnika, advokata itd., pretpostavljam da nije to u pitanju, već nešto drugo. Ja bih rekao da je to ili ubrzani ulazak u EU ili ubrzana podela plena. Čak bih rekao da je pre u pitanju ovo drugo, jer osam dana je ipak dugačak period, period u kome može svašta da se dogodi, tako da je predlagač sigurno to imao u vidu kada je u Predlogu zakona o ministarstvima dao ovakvo rešenje. Bivalo je u istoriji svakojakih državnika, političara i diplomata koji su se na ovaj ili onaj način bavili našim unutrašnjim poslovima, koji su pokušavali na ovaj ili onaj način da kreiraju unutrašnju politiku ove zemlje. Uglavnom je država uspevala, bar do sada, da adekvatno odgovori na sve ovo. Međutim, ovoga puta to nije slučaj. Sigurno je da su se u državi Srbiji u poslednje vreme pojavili neki "monteri". Pojavio se jedan glavni "monter" koji pokušava da "izmontira" Vladu Srbije, koji pokušava da utiče na to ko će biti premijer Vlade, ko će biti prvi zamenik premijera, ko će biti ovaj ili onaj ministar. Pored ovog "montera", pojavili su se i neki drugi, rekao bih ne manje važni, "monteri", koji takođe pokušavaju da "izmontiraju" našu vladu. Reč je o našim vrlim tajkunima koji uz pomoć ovog ili onog lobija pokušavaju da utiču na formiranje naše vlade. Poštovani narodni poslanici i poštovani građani Srbije, oni to rade iz prostog razloga što DS i koalicija koja je okupljena oko ove stranke predstavljaju, u stvari, pogodno tle za to. Načinom na koji formirate poslaničku većinu, načinom na koji formirate Vladu, načinom na koji sve ovo radite ovih dana vi, u stvari, predstavljate potvrdu one teorije da cilj ne bira sredstvo, odnosno vi ste prototip te teorije da cilj ne bira sredstvo, s tim što je kod ove teorije taj cilj zbir nekih pojedinačnih ciljeva uz pomoć kojih se dolazi do određenog cilja, ali kod vas je taj cilj novac i samo novac. Novac je vrhovni komandant, novac je vaš bog i vi drugih bogova osim novca nemate. To pokazujete na svakom koraku. Međutim, hitnost vam nalaže da odmah nakon formiranja Vlade demonstrirate građanima Srbije ono što ste govorili u predizbornoj kampanji, a to je – i Kosovo i Srbija, i Kosovo i Evropa, da im demonstrirate na koji način možete da ostvarite ovo, na koji način možete da zadržite Kosovo u sastavu Republike Srbije. Zatim, obećali ste građanima Srbije suzbijanje kriminala. Kako ćete to ostvariti? Verujte da oni koji budu učestvovali u ovome moraju da uhapse pola svojih koalicionih partnera. Dalje, obećali ste građanima Srbije da ćete zaposliti 200.000 - 300.000 radnika. Kako ćete to učiniti kada svaki dan čujemo zloslutne reči da će 200.000 - 300.000 radnika izgubiti posao u narednom periodu? Dalje, obećali ste penzionerima mnogo veće penzije. Kako to mislite da uradite? To mi morate objasniti odmah nakon formiranja ove vlade. Obećali ste poljoprivrednim proizvođačima zaista krupne reči u predizbornoj kampanji. Da li znate da više na našem tržištu nema ruskih kompanija? Morate objasniti poljoprivrednim proizvođačima u Srbiji zašto ruske kompanije nisu više prisutne na našem tržištu, zašto poljoprivrednim proizvođačima u poslednjih mesec-dva dana trunu njihovi poljoprivredni proizvodi jer nema ko da ih otkupi; zašto je džak veštačkog đubriva skuplji od džaka šećera, zašto je litar dizela preko sto dinara itd. Znači, vi ćete sve to morati najhitnije da objasnite građanima Srbije. Formiraćete vi ovu montiranu vladu, u to smo sigurni, međutim, srpski radikali su tu, oni će vam uvek biti za vratom i uvek ćemo ukazivati na sve vaše negativnosti, na sve vaše nezakonitosti.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? Gospođo Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je ovo poslednji amandman na Predlog zakona o ministarstvima, da zaključimo ovaj deo rasprave, odnosno da u najkraćem pokušam da objasnim građanima Srbije šta je to što ćete vi, ako uspete da se sastavite večeras, ovde da usvojite. Ostalo je nejasno zbog čega tolika žurba, ostalo je nejasno ko vam je napisao predlog ovog zakona, jer smo danas čuli da predlagači ne mogu da usvoje određene amandmane koji su apsolutno opravdani, čak i prema mišljenju dela poslanika koji su, za razliku od ovih što su došli samo da glasaju, zaista danas bili ovde ceo dan. Mislim na ovu skupštinsku većinu. Ostalo je nejasno zbog čega niste postupili u skladu sa članom 196. Ustava, a četvrti stav člana 196. Ustava kaže da zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i da mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Dakle, kada je predlagač govorio o predlogu ovog zakona propustio je da odgovori na pitanje koji su to posebno opravdani razlozi i da li uopšte postoje posebno opravdani razlozi. Ovaj zakon, kada ga izglasate za možda sat vremena, već stoji tamo negde u "Službenom glasniku", kod vašeg partijskog kolege Gavrilovića, čeka samo da ga neko odavde pozove telefonom, već je to sve odštampano, već je broj "Službenog glasnika" utvrđen, samo se čeka da mu se kaže - prošao je zakon, puštaj u proceduru i da možete da kažete da ste spremni za formiranje Vlade. Koliko jeste, videćemo, jer vaša žurba da ovaj zakon donesete po svaku cenu, makar i u ponoć, govori o tome koliko ste sigurna skupštinska većina i koliko ste se sigurno dogovorili o formiranju Vlade, koliko, zapravo, strahujete da li će neko od onih sa kojima ste se dogovarali da se predomisli ili, još gore, da vam traži još nešto, pa da onda tome date nešto na uštrb (govorim o vama "žutima", koji ste okosnica ove nove vlade), pa onda morate da pravite neke trange-frange kombinacije u okviru vaše stranke. Sve to govori o tome koliko je sve ovo na klimavim nogama. Ovo nije prvi put, ali verujem da je građanima Srbije degutantno da se svaki put o Vladi, sada o zakonu o ministarstvima, verovatno u ponedeljak i o Vladi, raspravlja do kasnih večernjih sati [[Dobacivanje iz sale.]] Pričaću, gospođo iz Saveza komunista, Gorice Mojović, onoliko koliko mi Poslovnik dozvoljava. Ako se vama to ne dopada, a ceo dan niste bili tu i niste, što se mene tiče, ni sada morali da dođete... Kada budemo raspravljali o Vladi, o konkretnim predlozima budućeg mandatara – kažu novine da je to Mirko Cvetković, nisam čula da je to medijima direktno rekao Boris Broz, diktator Srbije – i kada budemo videli tačno koja su imena koja se nude građanima Srbije, onda će videti građani Srbije kolika je prevara i ova buduća vlada, koliko je loš ovaj zakon. Mi obično ne raspravljamo ni o predlogu zakona o Vladi, ni o predlogu zakona o ministarstvima, zato što prepuštamo onome ko formira Vladu da donese i taj zakon koji će da reguliše sam način funkcionisanja Vlade i koja su to ministarstva itd. Ovaj put smo napravili izuzetak zato što ste vi drastično promenili i odnose u državi i formiranjem nekih novih ministarstava i zaobišli naše amandmane koji su se odnosili na tvrdnju, kroz ovaj zakon, da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Kada budete večeras doneli ovaj zakon ostaće nejasno da li ćete zaista da se zalažete da Kosovo i Metohija ostane u sastavu Republike Srbije. Ostaće nejasno zašto opet formirate Vladu tako da sve pare dajete Mlađanu Dinkiću na raspolaganje; sve narodne pare, da dajete vaše ne bih vas ni pitala zašto. Ostaje nejasno zašto formirate vladu u Vladi kroz Nacionalni investicioni plan. Ostaje mnogo toga što je nejasno i što je, sasvim sam sigurna, nejasno i građanima Srbije, iako mi ceo dan ovde pokušavamo da iznesemo naše stavove. Nismo mi nejasni, građani Srbije nas jesu razumeli. Budite sigurni, nisu razumeli koaliciju koja sedi sa ove strane i koja će glasati za Vladu. Počeli ste da se okupljate oko 19 časova, držite jedni druge za ruke da se ne razbežite, dolaze i pijani i bolesni, kakvih sve nema. Dobro, vi ste uspeli, onaj ko ima 126 narodnih poslanika ima skupštinsku većinu. Mi to kao demokratski orijentisana stranka poštujemo, ali budite sigurni da tako sklepanu većinu građani Srbije neće poštovati, već sada ne poštuju. Već sada imate problema i u svojim strankama i sa građanima, vi koji se eventualno pojavljujete na ulicama svojih gradova i mesta gde živite. To je vaš izbor, to je vaša stvar. Nažalost, veoma loš izbor za građane Srbije, nažalost, još jedan, nadamo se ne dug, period novih otpuštanja, neobezbeđivanja novih radnih mesta, novih skupih školarina, nepovećanja penzija. Sve suprotno od onog što ste građanima Srbije obećavali. Vidimo se kada budete raspravljali o Vladi. Čućete naše mišljenje o svakom ministru pojedinačno. Ali, i da su najbolji, na osnovu zakona o Vladi i na osnovu zakona o ministarstvima koje ćete večeras da usvojite ta vlada ne može biti za dobro građana Srbije, jer očigledno neće biti reči o socijalno odgovornoj vladi, kako Boris Broz voli da je zove samo zato da bi objasnio neobjašnjivo. Biće to jedna štetočinska vlada na žalost građana Srbije. Mi smo tu da je kritikujemo, a sada, nadam se da ćete uspeti i da ste se nahvatali da obezbedite skupštinsku većinu. Mi nećemo učestvovati u glasanju, ali bićemo tu da kontrolišemo kako vi to radite.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača narodni poslanik Vlatko Ratković želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o ministarstvima, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. S obzirom na to da smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, kao dan za glasanje određujem 4. jul 2008. godine, sa početkom u 22.40 časova. [[Posle pauze – 22.40]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VLADI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, u načelu. Za 127, protiv 29, nije glasao jedan, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Slobodan Maraš, Gordana Pop-Lazić i zajedno Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 28, protiv 121, nije glasalo osam, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Slobodan Maraš, Zoran Krasić, dr Vladan Batić i zajedno Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 28, protiv 127, nije glasalo dvoje, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 28, protiv 128, nije glasao jedan, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vjerica Radeta i Jovan Palalić. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 27, protiv 128, nije glasalo dvoje, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 128, uzdržan jedan, nije glasao sedam, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik mr Aleksandar Martinović. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 22, protiv 127, nije glasalo osam, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, u celini. Za 129, protiv 28, od prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O MINISTARSTVIMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o ministarstvima, u načelu. Za 128, protiv 28, nije glasao jedan, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za devet, protiv 124, nisu glasala 23, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 127, nije glasalo 28, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, nije glasalo 28, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 30, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 126, nije glasalo 11, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 29, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 28, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 107, nije glasalo 28, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 128, nije glasalo devet, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 28, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, uzdržan jedan, nije glasalo 26, od 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 11, protiv 127, nije glasalo 16, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 28, od 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 27, od 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 113, nisu glasala 43, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 125, nije glasalo 12, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 128, nije glasalo osam, od 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 108, nije glasalo devet, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 26, od 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 25, od 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 26, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 27, od 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo 29, od 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 29, od 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 7. i na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 28, od 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 128, protiv 10, nije glasalo 13, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 26, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 127, protiv dvoje, nisu glasala 22, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 9. i na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 125, nisu glasala 24, od 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 26, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 26, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 11. i na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 26, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Đorđe Milićević i Božidar Delić. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman narodnog poslanika Đorđa Milićevića, a nije prihvatio amandman narodnog poslanika Božidara Delića. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 123, nije glasao 31, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 127, nije glasalo osam, od 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 13. i član 13. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nisu glasala 24, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 14. i član 14. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 29, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 26, protiv 96, uzdržana dva, nije glasalo šest, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 15. i član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasao jedan, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nisu glasala tri, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 18. i član 18. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 126, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 107, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 107, nisu glasala četiri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nisu glasala četiri, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasao 21, od 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 39, protiv 84, nije glasalo 28, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 124, nije glasalo sedam, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 26, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 150, nisu glasala dva, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 21. i na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 123, nije glasalo 27, od 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 22. i na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nisu glasala 23, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za šest, protiv 125, nije glasao 21, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za šest, protiv 126, nije glasalo 20, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 120, nije glasao 31, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Dejan Mirović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 23. doda novi naslov i novi član 23a. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 27, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 126, nije glasalo šest, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, uzdržan jedan, nije glasalo 25, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 25. i na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 25, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za pet, protiv 128, nije glasalo 18, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 125, nije glasalo osam, od 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za pet, protiv 127, nije glasalo sedam, od 139 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 10, protiv 121, nisu glasala dva, od 133 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 37. i na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 38. i na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, na član 44. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 126, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 128, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 122, nije glasalo sedam, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasao jedan, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o ministarstvima, u celini. Za 128, protiv jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o ministarstvima. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o POVREDAMA POSLOVNIKA na koje su u toku sednice ukazali narodni poslanici. Pošto je u toku sednice ukazano na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 100. stav 4. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će, bez pretresa, odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Tomislav Nikolić je na sednici održanoj 30. juna 2008. godine u 12.18 časova ukazao na povrede čl. 84, 138. i 161. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Protiv 125, nisu glasala tri, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Vjerica Radeta je na sednici održanoj 30. juna 2008. godine u 12.50 časova ukazala na povredu člana 84. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 128, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Slobodan Maraš je na sednici održanoj 2. jula 2008. godine u 21.35 časova ukazao na povredu člana 104. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 124, nisu glasala tri, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Vjerica Radeta je na sednici održanoj 4. jula 2008. godine u 15.25 časova ukazala na povredu člana 31. stav 2, člana 96, člana 100. stav 3. i člana 104. stav 1. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Protiv 127, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Slađan Mijaljević je na sednici održanoj 4. jula 2008. godine u 15.30 časova ukazao na povrede člana 104. st. 1. i 2. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 126, nije glasao jedan, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Zahvaljujem se na saradnji.