Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Još jednom moje ogromno izvinjenje što kasnim dva minuta, hvala vam na razumevanje. Nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Da bismo utvrdili broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje u sali prisutan, u ovom trenutku, 91 narodni poslanik, izgleda da nisu svi ubacili svoje kartice. Saglasno članu 82. stav 2. Poslovnika, počinjemo sednicu. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Svilanović, Milovan Marković i Esad Džudžević. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1-7. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O SUDIJAMA, JAVNOM TUŽILAŠTVU, VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA, SUDSKIM TAKSAMA, ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA, POSTUPKU ZA RATNE ZLOČINE I BORBI PROTIV VISOKOTEHNIČKOG KRIMINALA Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić za diskusiju. Gospodine Šaroviću dobili ste reč po dnevnom redu, a posle se javite po Poslovniku.
Hoću prvo da govorim po Poslovniku, a onda po dnevnom redu.
Budite ljubazni, prijavljuju se najave po Poslovniku. Želeli ste da se najavite, ali vas nisam video, je l' tako? Izvolite, prvo po Poslovniku, a potom ću vam dati reč po dnevnom redu. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Gospodine Markoviću, povređena su najmanje dva člana Poslovnika i to ovog novog, koga doduše još nismo ni dobili. U petak je povređen član 104. novog Poslovnika zato što ste nastavili da se poigravate ovom Narodnom skupštinom. Najpre ste u 15,30 časova, onako da vas niko ne čuje, provukli to da će se raditi do kraja načelne rasprave, a niste obavestili poslanike, na jedan doličan način, da će vreme za rad biti produženo, a onda, kada smo počeli da radimo, nakon pola sata prekinuli ste sednicu sa obrazloženjem da više nema direktnog prenosa. Vaša dužnost je bila da obezbedite da sednice Narodne skupštine budu prenošene na jednom od kanala državne televizije, jer postoje tri programa. Umesto toga, prenošen je tenis. Mislim da je zaista ispod dostojanstva Narodne skupštine da sednice, za koje kažete da su izuzetno važne,( da raspravljamo o izuzetno važnim zakonima, da te zakone treba doneti što pre) prekidate iz tako trivijalnih razloga. Mislim da više ništa nije preostalo, jedino još da ovde dajete pauze i za vreme reklama. Vaše objašnjenje da se te televizije izdržavaju od tih prenosa, svakako da ne stoji. Najvećim delom, državna televizija se izdržava od budžeta, a veoma mali deo je od prihoda od reklama. Svakako, mislim da je jedna od najvažnijih stvari koja postoji od zadataka za državnu televiziju, upravo, i prenos zasedanja Narodne skupštine. Drugo, gospodine Markoviću po novom Poslovniku, član 85. stav 1. kaže da se sednice održavaju "u vremenu od 10,00 do 18,00 časova", a član 86. kaže: "Ukoliko predsednik konstatuje da na početku radnog dana, u sali za sednice, nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, sednica se odlaže za jedan sat". Očigledno je bilo da na početku radnog dana, dakle u 10,00 časova, u sali nije bila prisutna trećina narodnih poslanika i da ste bili dužni da početak sednice odložite za sat vremena. Vaše izvinjenje da kasnimo dva minuta – ne stoji, jer, kao prvo, ne kasni se dva nego pet, a u Poslovniku se jasno kaže da, ukoliko u 10,00 časova i nula minuta nije dovoljan broj ljudu, sednica se odlaže. Ukoliko prekršite to za pet minuta, onda možete i za 15 i za 25 i ta vremenska ograničenja gube bilo kakav smisao.
Hvala vam, naravno da sam morao po Poslovniku pre 16,00 časova da obavestim poslanike o produžetku rada, reč je o petku. Isto tako, morao sam po Poslovniku, onog časa kada je konstatovano da nema televizijskog prenosa, jer rad ove skupštine je javan i to je obaveza, zbog toga da prekinem sednicu. Dakle, morao sam daispoštujemo oba slučaja. Isto tako, što se tiče Poslovnika, morao sampravilno da tumačim član 85. i 86. Poslovnika, kada je reč o početku radnog vremena. Izvolite, po raspravi, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Dakle, nastavljamo načelnu raspravu o tačkama od 1. do 7. pravosudnih zakona.
Gospodine Markoviću, niste mi odgovorili na ovaj drugi deo pitanja u vezi kašnjenja sa početkom rada današnje sednice, i vaše obaveze po članu 86, pa vas molim da mi prvo odgovorite na to.
Dakle, još jednom vam ponavljam da sam postupio po Poslovniku, (član 85. i 86.) a zbilja sam obavezan, ko god da ovde sedi, i da dam objašnjenje. Ako poslanik nije zadovoljan iz ma kog razloga, bilo da ne razume Poslovnik ili da ne razume govornika, ili je govornik loše objasnio, on za to mora da snosi posledice tako što će se Skupština izjasniti u danu za glasanje o tome da li je povrede Poslovnika bilo. Da li želite da se Skupština izjasni?
Da.
Prihvatam, a sada izvolite, dajem vam reč po načelnoj raspravi.
Nisam zadovoljan, ali, od gospodina Markovića, ništa drugo nisam očekivao. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je ponovo, ne znam po koji put, set pravosudnih zakona. Mislim da je bar četvrti-peti put da ovakav ili sličan set zakona imamo pred sobom. Svaki put su očekivanja velika. Svaki put su obećanja gospodina ministra velika. Svaki put je bilo govora da će, upravo, u ovim i ovakvim promenama, na jedan kvalitetan i sveobuhvatan način, biti promenjene neke stvari. Najpre da će doći do poboljšanja materijalnog stanja zaposlenih u pravosuđu, kako nosilaca pravosudnih funkcija, tako i onih drugih, a i broj ljudi koji nisu nosioci pravosudnih funkcija, a zaposleni su u pravosuđu, veliki je. Pošto nemamo mnogo vremena, da krenem. Ovom zajedničkom raspravom obuhvaćeno je čak sedam zakona. Najpre o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama. U članu 10, odnosno članu 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama kaže se: "Po prestanku sudijske funkcije u Sudu Srbije i Crne Gore, sudija ima pravo da nastavi vršenje funkcije u istom sudu ili u drugom sudu istog ranga". Zanimljivo je zašto je ova i ovakva nova stavka stavljena u Zakon. Može ministar da kaže, verovatno kada sudijska funkcija po nekom drugom osnovu prestane, da će te sudije imati pravo da se vrate u redovne sudove u Republici Srbiji. Ako se zna kada je formiran Sud Srbije i Crne Gore, koliki je mandat sudijama u tom sudu, onda mislim da je ovo, pre, najava nestanka i državne zajednice Srbija i Crna Gora i tog Suda Srbije i Crne Gore, pre nego bilo šta drugo. Zatim, izbrisan je član 31. po kome je osnovna plata sudije Vrhovnog suda bila vezana, odnosno nije mogla biti manja od plate ministra u Vladi, dalje Apelacionog suda, Višeg trgovinskog sudaodređivala se u odnosu na plate sudija Vrhovnog suda Srbije, neposredno nižeg suda, takođe su bile određene u odnosu na plate sudija neposrednovišeg suda. U obrazloženju zakona rečeno je, da je Zakon o sudijama stupio na snagu 1. januara 2002. godine i da je tim zakonom određen ovakav način određivanja plata sudija koji, nažalost, nikada nije primenjen. a da je Prethodno – 1. jula 2001. godine stupio je na snagu Zakon o platama u državnim organima i javnim službama, pa je, kako se navodi u obrazloženju, u praksi često bilo pitanja da li će se kod obračuna plata za sudije primeniti zakon koji uređuje to pitanje za sve državne organe ili će se primeniti Zakon o sudijama. Ministar nam je ovde rekao, u raspravi u petak, da je bio jedan od najboljih studenata Pravnog fakulteta, da je bio najbolji sudija. Mislim da i onaj koji je dobar student i na prvoj godini Pravnog fakulteta nikada ne bi mogao da napravi ovakvu grešku, jer je jedan od osnovnih principa u pravu da lex posterior derogat priori, odnosno da kasnije donet zakon drogira ranije donet zakon. Svakako da je Zakon o sudijama, u odnosu na Zakon o određivanju plata u državnim organima, zakon koji se pojavljuje kao lex specialis i ni na koji način nije moglo doći do bilo kakve zabune, ukoliko se to čisto pravno posmatra. Mislim da je to uglavnom bilo zbog toga što su na ovaj način plate određene sudijama trebalo da budu mnogo više. Kada dođe do ovih promena, kako nam je ministar rekao, da će se popraviti materijalni položaj, oni bi trebalo da imaju sada plate oko četrdesetak hiljada, ali ono što je jasno to je, da se sudijama na ovaj način, čak rekao bih u jednom delu, ne do kraja, nadoknađuje onaj deo njihove plate koji je pojela inflacija. Još za vreme dok je ministar pravde bio Vladan Batić, gromoglasno su najavljivane sudijske plate od hiljadu nemačkih maraka. Naravno, to sudije nikada nisu dobile, jer je tada osnovna plata bila oko 26 hiljada dinara. Na ovaj način, sa jednim velikim zakašnjenjem, sudijske plate, koje su i sada osnovne, tu negde oko 30 ili ispod 30 hiljada dinara, povećaće se za tridesetak procenata. Kažem, samo će se nadoknaditi ono što je pojela inflacija. Druga stvar, koja je tu veliki problem je, što neće doći do popravljanja materijalnog položaja, najpre onih koji predstavljaju buduće sudije, znači – sudijskih pripravnika, stručnih saradnika, a to su ljudi koji su bukvalno na korak do postajanja sudije; neki rade u tom statusu i po deset godina, čekaju na izbor, možda nisu izabrani jedino zbog toga što nisu članovi nekih od vladajućih stranaka. Mislim da, ukoliko želimo da nam pravosuđe bude kvalitetno, treba da obezbedimo da ti koji predstavljaju najbolje studente, najbolje stručne saradnike, a svakako sutra i najbolje buduće sudije, budu ipak bolje nagrađeni za taj svoj rad i da ostanu u sudstvu. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, tu se ponovo prave neke podele između tužilaca. Ono što nije dobro, mislim da član 4. koji precizira pitanje uvećanja plate javnim tužiocima i zamenicima, koji postupaju po predmetima u krivičnim delima sa elementom organizovanog kriminala, jer ova definicija je preširoko postavljena, dosta neprecizno. Šta znači krivično delo sa elementom organizovanog kriminala? Ovo će, svakako, biti različito tumačeno od suda do suda. Nemoguće je ustanoviti neku ujednačenu praksu. Mislim da će ovo biti jedan osnov za zloupotrebe, da će nekima, zamenicima, odnosno tužiocima na ovaj način biti, na neprimeren i nezaslužen način, uvećana plata, da će to biti korišćeno i da se unutar samih tužilaštava forsiraju i nagrađuju neki ljudi zbog ovih ili onih razloga. Ukoliko procenite da u jednom predmetu neko ima neki element organizovanog kriminala i zbog toga mu uvećate platu za 100 procenata, to zavisi, dakle, isključivo od volje tužioca, a nekom drugom, koji može da radi u više takvih predmeta, zbog ovih ili onih razloga, takvu mogućnost ne dozvolite, to će svakako doneti mnoge probleme. Zaista nemam mnogo vremena da se baš na svaki zakon osvrnem. Ali, treba reći neke stvari vezano za Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala, to je novi zakon. Doduše, naslov je izmenjen naknadno amandmanima. Sporan je, po mom mišljenju i mišljenju SRS, ceo ovaj zakon. Mislimo da ne treba dalje deliti srpsko pravosuđe, da ne treba praviti posebna tužilaštva, još jedno posebno tužilaštvo, pa ponovo posebna sudska odeljenja, kako će se već zvati, jer bi trebalo, ipak, da jedinstveno regulišemo materiju kojom su određena krivična dela. Ona koncepcija koja je potrebna i koja je prihvaćena, barem javno u ovoj Narodnoj skupštini, jeste da će sva krivična dela biti obuhvaćena Krivičnim zakonikom. Mi na ovaj način, upravo, delo koje jeste Krivičnim zakonikom regulisano, stavljamo u neki poseban postupak; imaćemo posebne tužioce, imaćemo posebne sudije za ove slučajeve. Oni će imati, naravno, posebne plate i to jedino može da dovede do novih podela. Dakle, ne samo da je loše što je podeljeno na ovaj način, nego je zakon izuzetno loše formulisan. Na primer, član 6. stav 2. kaže: "Kad dođe do saznanja da se u jednom krivičnom predmetu radi o slučajevima predviđenim u članu 3. ovog zakona," odnosno da se radi o ovim delima visokotehničkog kriminaliteta, ili sajber kriminala, kako je to rekao ministar, "Posebni tužilac se u pismenoj formi obraća Republičkom javnom tužiocu, zahtevajući od njega da mu poveri ili prenese nadležnost." Ako znamo da će ovaj posebni tužilac i posebno tužilaštvo, imati sedište u Beogradu i da će oni biti nadležni za gonjenje po službenoj dužnosti ovih krivičnih dela koja su izvršena na teritoriji bilo kog drugog tužilaštva, odnosno na teritoriji cele Srbije, onda se postavlja pitanje kako će to posebni tužilac saznati ukoliko, npr, u Opštinsko javno tužilaštvo u Bosiljgradu dođe predmet u kome postoje elementi ovog kriminala. Koji je to način komunikacije posebnog tužilaštva u Beogradu sa svim tužilaštvima u Srbiji? Kako će oni dolaziti do saznanja da postoje određeni predmeti (a broj predmeta u Srbiji se meri desetinama hiljada) sa elementima ovih krivičnih dela? Ovakva određena nadležnost, da posebni tužilac sam podnosi zahtev da mu nešto pređe u nadležnost, svakako nije dobro. Mislim da je moralo biti drugačije određeno, odnosno da svaki tužilac u svakom tužilaštvu u Srbiji treba da ima obavezu da odmah, nakon što primeti da u njegovom predmetu ima elemenata ovog krivičnog dela, pošalje predmet Republičkom javnom tužilaštvu i traži, ukoliko je ta situacija, (a što naravno može odlučivati Republičko javno tužilaštvo) da se nadležnost prenese posebnom tužilaštvu. Kaže se: "Ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa nadležno da obezbedi odgovarajuće prostorije i sve druge tehničke uslove potrebne za efikasan rad Posebnog tužilaštva i Veća". To je najbolji odgovor ministru da su, ipak, oni i posebni i odvojeni. Postavlja se pitanje, ukoliko oni pripadaju okružnom sudu, ukoliko su u okviru okružnog suda, zašto se onda redovnim putem ne bi sve ove njihove potrebe obezbeđivale. Kažem, ukoliko jesu u sklopu okružnog suda i okružnog tužilaštva, pa ovo je najbolji dokaz da to nije tako. Na kraju, član 14. – Prelazne i završne odredbe, kaže: "Krivični postupci za krivična dela iz člana 3. ovog zakona u kojima je optužnica stupila na pravnu snagu do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se pred sudovima koji su bili stvarno i mesno nadležni pre stupanja na snagu ovog zakona." Ovo je, rekao bih, krunski dokaz da ipak postoji mogućnost da se i u sudovima u Srbiji sudi za ova krivična dela. Kako će sudije završiti postupke koji su već započeli, a neće moći da sude neke buduće. Tako bi svakako imali više iskustva. Mislim da je i ovo rešenje moralo da bude drugačije, odnosno ukoliko već nemamo, kako tvrdite, dovoljno obučene kadrove u sudovima po Srbiji da sude za ova krivična dela, onda je i predmete koji su već započeti, odnosno postupke koji su već započeti, trebalo odmahda prenesite u nadležnost ovom posebnom tužilaštvu. Na kraju, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama,mislim da nije dobro ono što je rekao ministar da, onaj ko se sudi treba i da plati, i da je to obrazloženje zašto su povećane ponovo sudske takse. Država kao država mora da garantuje svim njenim građanima određene stvari. Jedna od tih je i pravda, odnosno pravo na suđenje, pravo da njihova prava budu zaštićena kako u parničnom, tako i u krivičnom i svim drugim postupcima pred sudom. Ne može se jedino vezivati za to da li će neko za to imati novca ili ne. U svakom društvu mora da postoji određena solidarnost, kao što ne možete reći ko treba da se leči, taj treba i da plati. Za lečenje svi moraju da plaćaju doprinose, ali samo onaj ko se nađe u toj situaciji mora i da se leči. Naravno, on tu najviše troškova i vuče i ne može onda da kaže ministar da oni koji se sude, jer to nije svakako nečiji hir, niti potreba da moraju da plate. Zanimljiv je raspon ovih taksi. Primetićete, izvukao sam, koliko je procentualno realna taksa u zavisnosti od toga koja je visina spora i videćete, postoje tu zaista neke frapantne činjenice i ogromne razlike. Ovo govorim za opštinske sudove opšte nadležnosti: ukoliko je vrednost spora 10.000 dinara taksa je 1.300 dinara, odnosno 13%; na 100.000 dinara taksa je 6.500 dinara, odnosno 6,5%; na pola miliona dinara vrednosti spora taksa je 19.500 dinara, odnosno 3,9%; ukoliko je vrednost spora milion dinara taksa je 32.500 dinara, odnosno 3,25%; ukoliko je 10 miliona dinara vrednost spora taksa je 65.000 dinara, odnosno 0,65%. Vi ćete videti da su ovde upravo najviše opterećeni oni koji su najsiromašniji sloj u društvu i najveće opterećenje plaćaju oni kojima je vrednost spora mala. Na 10.000 dinara to je 13%, a na 10 miliona dinara, gde je izuzetno velika vrednost spora i valjda su to oni koji bi trebalo nešto da plate, njima je taksa realno samo 0,65% od ukupne vrednosti spora. Dakle, dvadeset puta je veća taksa ukoliko vam je vrednost spora 10.000 dinara, mislim da bi ovi nameti trebalo da budu ipak malo drugačije raspoređeni. Trebalo je principijelno da kažete, ako već kažete, da ko se sudi treba i da plati, evo, svakome će biti taksa 2 ili 3 ili 5%, nebitno koliko će to već biti procenata, ali mislim da je neprihvatljivo da oni koji štite neko svoje pravo, 10 ili 15 hiljada dinara, znači najminimalnije, da oni plate čak 13%, a da oni koji plaćaju i sude se oko 10 miliona plate 0,65%. Nemojte reći gospodine ministre da će to njima nekada naknadno biti vraćeno ukoliko oni uspeju u sporu, jer ne radi se samo o tome da li će uspeti u sporu, već i o tome da li će imati mogućnost da tu parnicu pokrenu. Koliko će im biti potrebno da do tog uspeha u sporu dođu i da na kraju to svoje potraživanje naplate? Za sada ovoliko. Više u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Narodni poslanik Boško Ristić, nije u sali. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi Milan Stevović.
Poštovani narodni poslanici, govoriću o setu pravosudnih zakona. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama trebalo bi da ima za cilj da stvori uslove za ostvarivanje materijalne nezavisnosti sudija i pravilno funkcionisanje, zakonitog postupanja sudija. U stvari, ono bi trebalo da se pretpostavlja Nažalost, u Srbiji, zemlji čuda, ova časna sudijska dužnost se često zloupotrebljava, tako da pojedine sudije skoro u svim sudovima u Srbiji ne vrše sudijsku dužnost onako kako bi trebalo i onako kako od njih zakon traži. Neretko se susrećemo sa nesavesnim sudijama koji aljkavo i krajnje neodgovorno obavljaju svoju dužnost. Dakle, mi, gospodo narodni poslanici, imamo sudije koji nisu u stanju da reše predmet više od 15 godina. Takav sudija, nažalost, je zaštićen i još sudi i prima platu, a često je u svojoj sredini popularniji od časnih, vrednih i stručnih sudija. U svojoj dugogodišnjoj praksi susretao sam se sa brojnim primerima nerada, pa čak i samovoljom sudija. Dešavalo se da se zaključi glavna rasprava, a sudija donese, tj. izradi presudu posle dve godine, iako je bio u obavezi da donese presudu u roku od 15 dana. Dakle, takvih sudija je, nažalost, prepuna Srbija, a oni i dalje sude i, kao što sam već rekao, primaju platu i popularniji su često od časnih i poštenih sudija. Vrhovni savet pravosuđa ne bi smeo imati tolike ingerencije da može uvećati 20% osnovnu platu sudije i predsednika suda. Takođe, neshvatljiv je predlog da se osnovna plata sudija koji postupaju u predmetima sa elementom organizovanog kriminala i ratnog zločina može uvećati za 100%, a pogotovo ako je takvo povećanje u Predlogu Visokog saveta pravosuđa uz saglasnost ministra. Tu se odmah dovodi nezavisnost sudija i izvršne vlasti, pa će plate svakako biti povećane, protiv kojih mi, u principu, nismo, imajući u vidu predviđeno povećanje osnovice za obračun plata u Srbiji u 2005. godini. Šta je radila dosovska vlast i dosmanlijske sudije, najbolje znaju uhapšeni, maltretirani i poniženi građani Srbije, njih 12.000, od kojih je jedan mali broj optužen u zloglasnoj "Sablji" Demokratske stranke, gde su kršena i pogažena osnovna ljudska prava, gde je vladala sila i teror, gde je vladalo nasilje i nemoral, kojih će se Srbija stideti, kao što se Čile stidi Pinočea! Gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, šta rade sudovi i tužilaštva posle nezapamćene laži koju prenosi ona luda Nataša Kandić, za jednog od najčasnijih i najuglednijih građana Srbije i srpskog roda Tomislava Nikolića? Ti vaši sudovi i tužilaštva moraju reagovati odmah, ako vam je imalo stalo do pravde, pravne države i prava. Nataša Kandić se mora naći iza rešetaka! Tamo joj je mesto. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu daje se pravo Visokom savetu za pravosuđe da neosnovano može povećati platu javnom tužiocu u visini plate sudije višeg suda. Kako rade tužilaštva u Srbiji najbolje znaju, da se vratim ponovo, oštećeni i poniženi građani, a to su na svojoj koži najbolje osetili građani Srbije u zloglasnoj "Sablji" Demokratske stranke, kada su kršena osnovna ljudska prava, kada je bio bačen pod noge Ustav Srbije i svi zakoni! Šta su uradili javni tužioci u toj zloglasnoj "Sablji"?! U velikom broju slučajeva su bili nemi posmatrači, a čak i izvršioci zloglasnog dosovskog režima koji je smišljao i izmišljao laži, pa čak se drznuo da pokuša i da uvede smrtnu kaznu na kraći rok, kako bi svojim političkim protivnicima zadao poslednji udarac! Sprega pojedinih tužilaštva sa radnicima MUP dobija velike razmere, pa se neretko dešava da se osumnjičeni maltretiraju, tuku i ponižavaju od strane policije, a da za to ne budu kažnjeni baš zbog toga što pojedini tužioci ne rade svoj posao po zakonu i što im svi građani, nažalost, nisu isti. Ako se desi da radnik MUP bukvalno premlati građanina, skoro nikada neće odgovarati, zahvaljujući takvim odnosima zasnovanim na sprezi tužilaštva i MUP. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, mišljenja sam da se daju nova ovlašćenja, da se predlaže dodatak na platu sudija. Kako se dolazi u članstvo Visokog saveta pravosuđa, najbolje znaju najstručnije i najbolje sudije, tužioci koji, iako su najbolji i najstručniji, nikada ne mogu biti članovi tog visokog tela. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama vrši se neosnovano povećanje sudskih taksi. Takse su ionako velike i nepodnošljive za građane Srbije. Nije tačno da je to povećanje sa stopom inflacije, nego je mnogo više. Ovako predložene enormno visoke takse negativno će se, gospodine ministre, odraziti na zaštitu ugroženih subjektivnih prava građana pred redovnim sudovima i postupcima. Predlagač je ovom visokom domu dostavio i Predlog zakona o organizaciji nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala, gde se kao objekat zaštite javljaju računari, računski podaci i računarske mreže. Gospodine ministre, ovo je nepotreban i suvišan, a rekao bih i jednu ružnu reč – jalov zakon koji predviđa nepotrebno formiranje novih, posebnih tužilaca, posebnih sudija i posebnih službi MUP, koji će poreske obveznike koštati, izračunao sam, 99 miliona 220 hiljada dinara, a to je potpuno bespotrebno. Vi i sami znate da, postojeći tužioci, postojeći sudovi i službe MUP mogu veoma stručno i uspešno da rade bez ovih dodatnih troškova. U situaciji kada građani Srbije jedva sastavljaju kraj sa krajem, žive na ivici bede, nepotrebno uvodite nova tužilaštva, nove sudove, nove službe u MUP, koje će državu dodatno koštati oko 100 miliona dinara. Ipak, nameće se zaključak da hoćete ovaj narod da oderete do gole kože i da ga iscedite do kostiju. Vi ne slušate SRS i glasove razuma i zato će vas narod, kao vrhovni sudija, kazniti na izborima koji će uskoro, a nagraditi odgovornu, časnu i poštenu politiku SRS.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih u par reči da se, u ime SRS i u svoje lično ime, obratim u vezi zakona koji se tiču poboljšanja materijalnog položaja sudija, ali i nekih novih modusa u naplati takse i visokotehničkog kriminaliteta. Analizirajući sve ovo, meni je pala u oči jedna vrlo karakteristična rečenica koja govori o razlozima donošenja ovog zakona, govorim o Zakonu o sudijama, pa kaže da ovaj zakon: "ima za cilj da stvori uslove za ostvarivanje materijalne nezavisnosti sudija, kao jedne od osnovnih pretpostavki za zakonito i pravilno funkcionisanje pravosuđa". Moram da podsetim, da je nezavisnost sudija jedna ustavno-zakonska kategorija koja u sebi ima više elemenata i više segmenata. Zbog toga se često, pod opštim pojmom, nezavisnost sudija i sudova podrazumeva i ova materijalna nezavisnost. Ne mogu da se složim sa tim, jer suprotno tome, protivteg bila bi konstatacija da su naše sudije materijalno od nekoga zavisne. Ne želim sa tim da se pomirim, jer smatram da država ima dovoljno mehanizama da svom pravosuđu i svojim sudijama obezbedi potpuno normalno funkcionisanje. Kad se to obezbedi, svi ostali uslovi dovode do jednog konglomerata koji se zove apsolutna nezavisnost sudstva. Sve se to odnosi i na Zakon o javnom tužilaštvu, jer, u pitanju su i plate tužilaca i njihova uloga u samostalnom funkcionisanju. Napomenuo bih samo činjenicu da se SRS apsolutno zalaže za poboljšanje materijalnog položaja i sudova i tužilaštava, ali i svih onih koji su zaposleni zajedno sa sudijama. Naime, prema programu SRS treba da dođe do jednog uravnoteženja ličnih primanja, kako nosilaca pravosudnih funkcija, tako i svih zaposlenih. Kako će to država, tačnije Vlada obezbediti, mora se smisliti, osmisliti i sprovesti u život i delo. Međutim, pozabavio bih se još malo nekim elementima nezavisnosti sudija. Naime, hteo bih da ukažem na činjenicu da nema nezavisnosti i samostalnosti sudija i tužilaca u državi u kojoj se vrši nasilna razgradnja državnih institucija i same države. Vrlo je teško biti ministar u ovakvoj državi, vrlo je teško biti vlada u ovakvoj državi, vrlo je teško biti sudija, tužilac, nosilac pravosudnih funkcija, ali i radnik u pravosuđu. Naime, postoje podrivanja i spolja, ali postoje podrivanja i iznutra. Nećemo kvalifikovati koja su teža i opasnija, ali moram da naglasim činjenicu da mi tonemo sve dublje i dublje. Kako da se izvučemo iz svega ovoga? Moramo dići jedan opšti status sudija na zadovoljavajući nivo, a to je, pre svega, jedno zadovoljstvo sudija svojim poslom. Sudije moraju imati i odgovornost, ali u ovoj državi oni ne moraju svima da se pravdaju i svima da odgovaraju. Sistem pravosuđa je tačno propisao odgovornost sudija i tužilaca i ne možemo se svi mešati u ocenu njihove vrednosti i nezavisnosti u tom poslovanju i radu. Hteo bih da naglasim da u našoj državi ima preko 200 političkih organizacija i da ima stotinak nevladinih organizacija. Da je ovo preplitanje dovelo do toga da svako ceni i svako kvalifikuje rad i sudova i tužilaštva i zavisno od tog pristupa, neko kaže da su plate velike, neko kaže da su plate male. O tome mislim da mi ne treba da vodimo računa na ovakav način. Treba da ustrojimo sve ovo i da zakonom uredimo kako će se sudijama, tužiocima i ostalim zaposlenima u pravosuđu davati adekvatne zarade. Hteo bih da kažem da ovim zakonima jeste ukinut dodatak na sudijsku platu. Pitanje je zašto mi ukidamo dodatak na sudijsku platu. Mi smo kao članovi SRS prilikom donošenja prethodnog zakona na to jasno ukazali, i sada se potvrđuju naše činjenice i naši opravdani zahtevi da ovo ne treba uvoditi, niti da ovo treba stavljati u proceduru. Naime, ukinut je dodatak na sudijsku platu, upravo zato što ovaj institut nije ni zaživeo u praksi. Ne znam kako je Visoki savet i kome je Visoki savet dodelio ovu povišicu plate, ali znam da se u unutrašnjosti među sudijama, onako pod znacima navoda, "gunđalo" ko je dobio ovakve povišice. Da li je to tačno i da li se iza toga nešto krije, ja ne mogu da vam kažem. Što se tiče svih ostalih stvari, smatram da plate sudija koje sude organizovani kriminal i ratne zločine zaista zavređuju da budu više vrednovane u odnosu na one obične parnice i obične sudske postupke. Međutim, tu se javljaju određene sumnje kako je i kome i na koji način ovo dodeljivano. Pozdravljam da se ovde vrši jedno uravnoteženje i smatram da je ovih 100% možda objektivan okvir u kome se treba kretati raspon između plata sudija i tužilaca koji postupaju u ovako specifičnim stvarima. Što se tiče zakona koji želi da spreči visokotehnički kriminal, moram da kažem jednu činjenicu da je dobro fokurisan ovaj problem. Taj visoko-tehnički kriminal kod nas je u velikoj meri zaživeo, ali se u velikoj meri nije ni suzbijao. Međutim, ne mogu da se složim sa konstatacijom nekih naših poslanika koji su rekli da mi nemamo ovde stručne kadrove da ovo rade, da naši fakulteti nisu pripremljeni da ovo rade. Naprotiv, situacija je sasvim drugačija. Mi imamo i pozitivno, procesno i materijalno pravo koje ovo na savršeno dobar način reguliše, međutim, reguliše i deo prava koji se naziva kriminalistika, gde su naši profesori, naša katedra Pravnog fakulteta, ovde, ali i ostale katedre u našoj zemlji jasno definisale šta je to kompjuterski kriminalitet, šta je to računarski kriminalitet i kako se protiv svega ovoga treba boriti. Dakle, imamo mi snage da se sa ovim kriminalitetom obračunamo. Pitanje je samo na koji ćemo način to sprovesti. SRS nije za to da se ovaj kriminalitet izdvaja kao poseban deo procesa u suđenju iz ostalih sudskih procesa, upravo, zbog toga da se ne bi stvarala jedna specijalizacija u stvarnoj nadležnosti sudova. Ja to moram da prevedem kao sudija iz unutrašnjosti: vrši se jedna beogradizacija pravosuđa – jer, sve značajnije što treba da se sudi, sudi se u Beogradu. Samim tim, sudije koje su jako sposobne i u unutrašnjosti, sudije okružnih sudova, već vam prigovaraju. Nisu samo pametni u Beogradu, nisu samo u Beogradu ti koji mogu da pokrenu ove postupke. Još jednu bih vrlo značajnu činjenicu istakao, a to je, da je osnovana jedna služba za borbu protiv visokotehničkog kriminaliteta, međutim, i ta služba je u Beogradu. Pitanje je kako to može da se sprovede u unutrašnjosti i kakva će biti koordinacija sa tužilaštvima itd. Javlja se ovde jedan tehnički problem, odnosno višeprocesni problem. Naime, u stavu 2. člana 9. je rečeno: "Služba postupa po zahtevima Posebnog tužioca, u skladu sa zakonom". Znači li to da samo tužilac može da sazna i da ima saznanje o eventualno visokotehničkom kriminalitetu? Šta će onda da radi ova služba? Valjda je prvo neko javno pogovaranje, pa je iza toga jedna operativna delatnost službe za borbu protiv kriminaliteta, a tek na kraju startuju tužioci. To, toliko. Zamolio bih vas da još jednom povedemo računa o ovim vrlo važnim zakonima iz oblasti pravosuđa.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS dali su svoje mišljenje i prilog za donošenje odgovarajućih brojnih, ali dobrih zakona. Prethodnici SRS koji su ukazivali na određene propuste i nedostatke očigledno su bili u pravu, ako se ima u vidu da se plate povećavaju, ako to bude tačno, samo sudijama, a ne ostalim zaposlenima i pitanje je u kom procentu. Sud i tužilaštvo ne stoji samo, isključivo, na izabranim licima tj. na sudijama i na tužiocima. Veliki broj zaposlenih, među njima diplomirani pravnici sa pravosudnim ispitom, obavljaju značajne poslove i pomažu i sudijama i tužiocima. Ukoliko bi oni bili izostavljeni, a to je između 12.000,00i 14.000,00 koji rade u pravosuđu, oni bi bili zapostavljeni i oštećeni, jer njihove plate između 10.000,00 i 12.000,00, u ovom trenutku, su izuzetno male. Što se tiče plata sudija i tužilaca, naravno da treba povećati srazmerno moći države, ali imajući u vidu i ostale profesije koje obavljaju i te kako značajne dužnosti u našoj državi. Ono na šta sam hteo da ukažem, (kao što je i narodni poslanik Koprivica istakao i skrenuo pažnju) to je, da su sudske takse, ukoliko ovaj predlog bude usvojen, neprimereno povećane. One su bile izuzetno previsoke i mislim da nije primereno u ovom trenutku tolike takse propisivati i određivati, naročito ako se ima u vidu da naši građani, a pogotovu ovaj srednji i siromašni sloj želi da ostvari neka svoja prava koja na drugi način ne može da ostvari, već jedino može pred nadležnim sudom. Ako se obrati za određenu odluku ili da ostvari neko pravo pred nadležnim sudom, biće mu jako otežano i sam će biti u situaciji da ne pokrene postupak zbog toga što su takse na tužbu, takse na presudu i ostale takse, odnosno troškovi postupka previsoki. Zbog toga naši građani, pogotovo siromašni slojevi, neće biti u mogućnosti da svoje pravo zatraže pred nadležnim sudom, jer će biti u situaciji da odustanu, a često da budu i oštećeni od strane prevaranata ili drugih, zbog kojih bi bili prinuđeni da se obrate sudu za pravičnu odluku Kada je u pitanju broj sudija, naše pravosuđe treba reformisati i ne treba čekati. Ako imate u Evropi na sto hiljada stanovnika 20 sudija, a kod nas je 40 sudija na sto hiljada stanovnika, taj broj sudija i nosilaca pravosudnih funkcija u svakom slučaju treba uskladiti baš sa tim evropskim standardima. Nekoliko puta sam to napomenuo da Engleska ima 1.629 do 1.630 sudija, a mi imamo blizu 3.000. Sa sudijama za prekršaje da ne govorim. To je veliki broj. Drugo, kada je reforma pravosuđa u pitanju, ne treba samo obraćati pažnju na to koliko imamo sudija i koliko koji sudija ima predmeta, nego koliko koji sudija rešava predmeta godišnje, koliko je kome sudiji potvrđena odluka, koliko je kome sudiji preinačena, koliko je kome sudiji presuda ukinuta i koliko puta. Dešava se, da se, pet ili šest puta, imamo u sudskoj praksi, sudijama ukidaju presude, ali takav sudija je zaštićen, kao što je rekao Koprivica, i može dok je na sudskoj dužnosti da tako radi i da ga niko ne kontroliše. Sada je izbor sudija i predsednika sudova. Postoje podaci koji govore o falsifikovanim rezultatima. Imate sudiju, predsednika suda koji sada konkuriše za ponovni izbor. On ima tri puta veći broj rešenih predmeta, a ima u tom sudu sedam ili osam sudija. Ali, uporedimo, recimo, Ivanjicu i Čačak: koliko ima rešenih predmeta predsednik suda u Čačku, a koliko ima predsednik suda u Ivanjici. Izgleda da on u Ivanjici ima skoro tri puta veći broj rešenih predmeta. Dakle, o čemu se ovde radi? Radi se o tome da, ako birate starešinu organa, morate birati oličenje poštenja i vrednoće: da je agilan, sposoban i stručan da vodi pravosudni organ i ne bi se desilo ono što je Koprivica rekao da se presuda piše dve godine posle zaključene rasprave, a da građanin plaća zateznu zakonsku kamatu dve godine. Dakle, da je plaća krivicom suda i zato ti građani imaju pravo da tuže državu Srbiju. Za dve godine zatezne zakonske kamate, zato što presuda nije blagovremeno stigla, a pogotovuako je u pitanju vrednosti spora milion ili dva dinara, to je katastrofalno. Naravno, treba povećati plate pravosudnim organima. Rekao sam da treba povećati plate i drugim zaposlenim, ali kada je u pitanju sudska taksa, ona po mom mišljenju treba da bude data u funkciju poboljšanja materijalnog položaja 100% pravosudnim organima. Ne ministru finansija da on u njegovu kožnu torbicu trpa i da uzima, i da to njemu treba, i usmerava tamo gde ne treba. Ako je sudska taksa u pitanju, onda je treba 100% dati za povećanje i unapređenje položaja pravosudnih organa. Dame i gospodo, nisam imao priliku da kažem prošli put kada je narodni poslanik Aleksandar Vučić govorio o onome što se tiče Srebrenice i laži koje se u našem društvu lansiraju. Moram reći da pravosudni organi ne mogu da ćute, ne mogu da prelaze preko činjenice da oni koji vrše krivična dela koje naše zakonodavstvo predviđa da se prave nemi i da ne preduzimaju mere protiv onih koji su počinili brojne zločine prema srpskom narodu. Izmislili su da je Tomislav Nikolić činio neke nepravde ili neke zločine! To je jedna izmišljotina!! Gde su pravosudni organi da preuzmu krivično gonjenje onih koji ovo lansiraju i koji lažu! Istina je i u grobu živa, u okovima slobodna i u tamnici svetla i u glavu čista!! Dame i gospodo, dozvolite mi, nemojte mi zameriti, nisam imao priliku prošli put, etničko čišćenje srpskih teritorija u opštinama Bratunac, Milići, Srebrenica, Skelani, Muslimani su započeli napadom na malo selo Gniona, u srebreničkoj opštini, 6. maja na "Đurđevdan". Birali su Muslimani da na pravoslavne praznike čine najteže zločine prema srpskom narodu. Jedinice i divizija Nasera Orića ubila je (a to se ćuti, vojska ćuti, država ćuti), ubila je oko 3.000 ljudi srpske nacionalnosti na području opštine Bratunac, Srebrenica i Skelane. Sudbina srpskog naroda, (i njeno stanovništvo) osobito njegovih delova van Srbije bila je odavno ugrožena. Dugo je Drina bila granica Srbije sa turskom imperijom, potom sa austrougarskim carstvom, a tokom Drugog svetskog rata i Hitlerom i Pavelićem, nezavisnom državom Hrvatskom. Svaki okupator je nastojao, ne birajući mnogo sredstava, da udalji i skloni Srbe iz Bosne od granice sa Srbijom. Šta se radi? Laži treba fabrikovati, ako nikako drugačije, a ono bar skrivanjem istine. Ta nečasna rabota danas se smatra legitimnim i nazivamo – propagandni rat. Istinu je dovoljno jasno na pravi način izneti, u pravi čas, odgovarajućim sredstvima. Dame i gospodo, samo nekoliko napomena, na ovom prostoru u selima Gniona, Blječeva, Oparci, Šadići, Ratkovići, Gostilj, Viogor, Loznica, Čičevci, Brežani, Metaljka, Zagoni, Obadi, Krnjići, Zalazje, Magašići, Ježestica, Rupovo Brdo, Fakovići, Boljevići, Podravanje, Braćan, Rogosija, Bjelovac, Sikirić, Kravica, Brana Bačići, Ćosići, Kušići, Vandžići, Babuljice, Božići, Blažijevići, Brezovica, Donja Bukovica, Butkovići, Banjevići, Biljača, Vrsinje Gornje, Višnjica, Vitkovići, Vraneševići, Hranča, Jaketići, Jasen, Gođevići, Gladovići, Gaj, Lipenovići, Gake, Kiprovo, Korita, Kostolomci, Međe, Mlečva, Mratinci, Pribanići, Orahovica, Osredak, Postolje, Pribidoli, Pribojevići, Opravdići, Radoševići, Toplica, Žabokvica, Stanatovići, Tegare, srpske kuće u Novoj Kasabi i srpski deo Neđeljišta i drugi meštani ovih sela su izginuli ili u izbeglištvu nastradali. Zbog čega pravosudni organi ćute i o onome što se dogodilo u Tuzli 15. maja 1995. godine. Istoričari i neki novinari ćute, a znaju i poseduju materijalne dokaze da je tog dana 450 vojnika ubijeno, krećući se kroz Tuzlu nenaoružani, nakon potpisanog sporazuma sa gradonačelnikom Tuzle, a da odlože oružje, i teško i lako naoružanje! O tome ćuti i vojska, ćuti i država. Samo između 1941. i 1945. godine na tim prostorima je ubijeno 6.000 Srba! O tome se ćuti i niko ne govori. Dame i gospodo, bio sam prinuđen, pošto prošli put nisam imao priliku zbog redosleda i rada Skupštine, postoji fotodokumentacija grobova o stradanju Srba na području o kome sam govorio. Evo fotografije, Goran Drage Zekić, rođen 1956. godine, sudija, ubijen je, zaklan. Dame i gospodo ovo je Bratunac, srpsko groblje, jedno od najvećih. Dame i gospodo, ovde na ovoj fotografiji, sahrana je u Ratkovićima, marta 1993. godine, kada majka Dobrinka Prodanović iz srpskog sela Ratkovići, opština Srebrenica, drži lobanju, glavu svog sina. Dame i gospodo, u selu Milićima groblje i u Bajinoj Bašti, takođe, govori o masovnom masakru i pogromu nad srpskim stanovništvom. Dame i gospodo imate u Bratuncu žrtve koje su daleko prevazišle sva moguća previđanja da se nešto moglo dogoditi u to vreme. Na kraju, dame i gospodo, imate žrtve koje leže zaklane od strane muslimanskih zlikovaca, a radi se o Srbima u Skelanima. Nemojte mi zameriti, dame i gospodo, prošli put nisam imao prilike da govorim o ovome, ali sam prinuđen da podsetim pravosuđe da mora preduzeti najhitnije mere kada je u pitanju laž, neistina i trošenje, odnosno prenošenje lažnih vesti i kaljanje ugleda srpskog naroda. Hvala.
zahvaljujem, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi Aleksandar Vučić.
Imajući u vidu da za proteklih godinu ili godinu i po dana, ovi zakoni su više puta menjani. Zakon o suzbijanju organizovanog kriminala imao je dve izmene u 2004. godini, a što se tiče Zakona o sudijama, mislim da je tri puta menjan u 2004. godini. Sve ove promene koje se rade na ovom kompletu pravosudnih zakona su promene koje nalaže vreme, a po sistemu da se "zakrpi guma", točak bi mogao da ide dalje. Sve je počelo jednog dana kada je neko zaključio da treba formirati Visoki savet pravosuđa, treba doneti nove propise koji su, po mom mišljenju, duboko suprotni sa postojećim Ustavom. Ne bih vraćao temu u neku daleku prošlost i ne bih ponavljao nešto što su rekli moji prethodnici, ali u daljem izlaganju obratiću pažnju na dve, meni se čini, vrlo važne tačke. Prva tačka je šta mi očekujemo od suda i šta je sud? Ako kažemo sudske takse treba da se podignu i da treba da plate oni koji se sude, onda smo praktično rekli, ovi koji se sude neka naprave sud pa neka idu da se sude. Tako država ne sme da reaguje. Da sada ne bi išli u neku filozofsko moralnu raspravu o tome šta je sudska taksa, ona svakako jeste nešto što služi da se evidentira jedan ozbiljan zahtev koji je upućen sudu, a ne ono što nas je učio Božidar Đelić – da je to je značajan izvor prihoda budžeta Republike Srbije. Od tog pogrešnog mišljenja Božidara Đelića pa naovamo ide takva logika, mora da se plati – ko se sudi mora da plati. Predlažem Vladi, da bi utvrdila pravu dimenziju i pravi značaj sudskih praksi, neka vrati sudske takse koje se plaćaju samo u taksenim markama. Taksena marka kao sredstvo evidentiranja, kao da je jedan predlog zvanično došao u sud i da je ušao u sudski postupak. Nekome to deluje malo smešno. Na taj način upravo potenciram da iznos sudske takse treba da bude stvarno skroman. Moram da vam prenesem jednu konstataciju, već 50 godina ova zemlja je upravo poznata po tome što su bez neke naročite procedure sudovi dostupni svim građanima. Čini mi se, da poslednje izmene koje su urađene u oblasti procesnih zakona i pravosuđa ne idu u tom pravcu, odnosno ne garantuju to, već idu ka nekoj specijalizaciji koja je puno puta i nepotrebna. Imaćemo loših stvari zbog toga, jer će građani ostati efektivno bez sudske zaštite. Ne bih ulazio u ovu raspravu o platama iz razloga – kada nemate samostalni budžet pravosuđa, sve što se bude pričalo o platama je nešto proizvoljno, da li njih treba statusno strpati u izvršnu vlast, da li treba određivati ovakvu osnovicu ili na drugi način, to je više tehničko pitanje a ne principijelno. Međutim, jedan pravosudni budžet mora da postoji ako bismo hteli da naša sudska vlast bude samostalna i nezavisna. Samostalnost i nezavisnost ima jedan svoj finansijski aspekt, a on kaže da je država dužna da obezbedi sredstva. Država je dužna da omogući nosiocima sudske funkcije da po svojim kriterijumima dele ta sredstva i da se ne obezbeđuju sredstva iz inostranstva za funkcionisanje sudstva, jer, ukoliko se obezbeđuju sredstva iz inostranstva, onda naše sudstvo nije samostalno i ne može biti nezavisno. Ne bih hteo da komentarišem da li je naše pravosuđe idealno ili nije, da li je toliko loše kao što se od nekih čuje. Moram da kažem da svaka loša reč upućena prema pravosuđu definitivno umanjuje autoritet sudske vlasti. To ne znači da tamo gde postoji sa pravom potreba da se ukaže na nešto što je ludačko u našem pravosuđu. Uzeću jedan primer koji je poznat javnosti – dva maloletnika su izvršila krivično delo, ubila su taksistu, a maksimalna kazna je 10 godina zatvora. Jedan je osuđen na 10 godina zatvora, a drugi je dobio, čini mi se, osam i po godina zatvora i to presudom Vrhovnog suda po žalbi, tako da tužilac ništa ne može da uradi, iako je čovek gonio do kraja kako treba. Često se to dešava. Pre nekoliko dana taksista je dobio udarac nožem u vrat. Pre dva meseca prema Čačku i kod Vidikovca takođe. Ne tvrdim da je taj propust Vrhovnog suda prouzrokovao ovo, jer ovo je čista patologija, ova dela koja su se desila. Država mora da vodi kaznenu politiku i preko sudija koje treba da u vremenu i prostoru vide težinu jednog krivičnog dela i vide kuda društvo ide, da suzbija ta razbojnička ponašanja. Ono što bih posebno hteo da potenciram – mislim da je Vlada, kao predlagač ovih propisa, morala da ima u vidu i sledeće stvari, a one se tiču specijalnog suda za ratne zločine. Vidite, 25. maja 1993. godine doneta je Rezolucija 827 Saveta bezbednosti, kojom je usvojen Izveštaj generalnog sekretara, osnovan je Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju, i sastavni deo te Rezolucije je Statut tog tribunala. Predviđeno je da je Tribunal mera prisile iz Poglavlja 7 Povelje UN ali supsidijarnog karaktera i sudskog karaktera. To je nešto što je zabranjeno, što u međunarodnom pravu ne sme da postoji. Međunarodni sud može da nastane kao rezultat sporazuma, odnosno može da bude efekat i rezultat međunarodnog ugovornog prava. U toj Rezoluciji stoji da se on formira kao mera prisile, da bi se prekinuli oružani sukobi na teritoriji Bosne i Hercegovine. On ima ograničeno dejstvo i ima tzv. uporednu prioritetnu nadležnost. Znači, pored nadležnosti domaćih sudova i Haški tribunal ima blagi prioritet. Ovo sve pričam zbog toga što država treba da podigne glas i da kaže – sa potpisivanjem Dejtonskog sporazuma Haški tribunal više ne sme da postoji kao mera prisile, jer nikada i nije bio sudski organ. Ovo pričam zbog toga što postoji praktično prioritetna nadležnost naših nacionalnih sudova za ova krivična dela. Naša država ćuti, ne javlja se povodom toga, neko koketira po pitanju finansija i isporuka dobrovoljnih ili bilo kakvih, a onda dobijamo informacije da se ceo svet buni protiv te Karle del Ponte. Pre tri meseca SAD ulažu protest. Zašto? Zato što nije završila prvostepene postupke. Napravila je završnu strategiju; (po toj strategiji) do kraja 2004. godine treba da se podignu sve optužnice, a do 2008. godine da se završe svi prvostepeni postupci, a do 2010. godine treba da se okonča rad Haškog tribunala i to u onom prioritetnom delu koji se tiče najviših lidera i najviših funkcionera, ali ne i funkcionera srednjeg i nižeg nivoa. Za njih postoji nalog da se svi ti predmeti prebace nacionalnim sudovima. Nažalost, naša država ćuti, ne diže svoj glas. U prilog tome idu i te činjenice sa raznoraznim kombinacijama saveznog i republičkog nivoa (sa saveznog nivoa koga god da pomenete nećete da pogrešite, a sa republičkog nivoa uzmite ovog Kojadinovića) gase se i centri za proučavanje ratnih zločina i genocida koji su činjeni protiv Srba, tako da i ljudi koji to rade i dokumentacija koja postoji, to je sve bunkerisano da javnost ne bi saznala istinu, a to je prioritetni zadatak ove države. Ako ova država ne može da izvrši popis i naučno obradi sve svoje žrtve, žrtve iz ovog naroda i sa ove teritorije, sa kojim pravom može da priča o onome što se dešavalo tamo daleko.Znači, imamo vlast koja ne poklanja baš tako veliku pažnju. Odavde pozivam ministra, ako može, da napravi jedan centar ili agenciju, u ovoj poplavi agencija možete da napravite makar još jednu, koja će da se bavi samo ratnim zločinima i genocidom nad srpskim narodom. Dokumentacija postoji, samo treba da se naučno obradi. Ovo pričam i zbog toga što je Haški tribunal čudan sud, to je jedini sud na zemaljskoj kugli, gde same sudije pišu pravila postupka; 31 put je promenjen taj pravilnik. Poslednja promena je značila ugradnju pravila "11 bis". Po tom pravilu "11 bis", predmeti se prosleđuju nacionalnom sudu, a država treba da bude spremna da preuzme te predmete i da ih reši. Naravno da smo bili protiv svih posebnih odeljenja i svih tih specijalnih sudova, o kojima ste za protekle tri godine toliko potrošili papira nepotrebno. Moram da vam kažem, organizovani kriminal jeste i saučesništvo četvorice ljudi, ako su se unapred dogovorili da izvrše neki zločin ili neko krivično delo. Pa i komplot je deo organizovanog kriminala. Svaki sporazum, svaki dogovor više ljudi, dogovor trojice ljudi da se učini krivično delo jeste organizovani kriminal. To se sudi kod naših sudova – i u opštinskim i u okružnim, u zavisnosti od krivičnog dela. Čemu Posebno odeljenje za borbu protiv organizovanog kriminala? To se svelo na tri predmeta. To su naši sudovi u redovnom postupku mogli da završe. Slično će biti i sa drugim specijalnim odeljenjima ili specijalnim većima. Mislim da je rešenje za te specifičnosti nekih postupaka upravo u specijalnim većima u okviru sudova opšte nadležnosti. Ali, mi imamo jedan potpuno drugačiji proces. Pre nekoliko meseci, imali smo prilike, ovde je skupštinska većina usvojila porodični zakon, gde je, takođe, predviđena specijalizacija sudija. Kako se bude koji zakon iz materijalne oblasti donosio ovde, mene neće da iznenadi ukoliko u svakom od tih zakona stoji poneka odredba o specijalizaciji sudova, sudija, da bi mogli da sude u tim postupcima. Mislim da je to nepotrebno. Što se tiče poslednjeg zakona, koji ste predložili u poslednjem setu, a tiče se borbe protiv visokotehnološki organizovanog kriminala, ovog kompjuterskog itd. – tu je najpotrebnija struka, koja treba da dođe do izražaja, u otkrivanju, da budem iskren. Međutim, sumnjam da ćemo tu nešto da napravimo, iz jednog prostog razloga što znam da je 2001. godine donet Zakon o sprečavanju pranja novca, da su po istom sistemu doneti i drugi propisi koji daju prevelika ovlašćenja državi u borbi protiv nečega što je specifično, što zahteva jedan viši tehnološki nivo znanja i opremljenosti, da bi mogao da prati taj kriminal. Međutim, kod nas rezultati izostaju. Zašto izostaju rezultati? Izostaju iz jednog prostog razloga što se kod nas propisi ne primenjuju. Drugi problem je problem ljudi koji treba da primene propis. Apsolutno sam siguran, ovi koji se bore protiv piraterije da su duboko umešani u pirateriju. Imate nekoga, izađe na TV, Dinkić kaže ja sam toliko ugasio ovoga, toliko diskova, toliko ovoga, toliko onoga. Tvrdim vam da je on na čelu organizovane mafije koja se bavi tim stvarima i dobio je krivičnu prijavu! Dobio je krivičnu prijavu, a vi ćutite, ja znam – vi ste u koaliciji, ali kad-tad to će izaći. SRS nikoga nije bez razloga prozvala za nešto. U to budite sigurni. Država mora da povede računa da ona nije završila posao tako što predloži neki tekst, koji je manje ili više prihvatljiv, obezbedi većinu koja će to da izglasa. Onda ovi oko Studije izvodljivosti odmah pojure da se hvale, evo, doneli smo ovaj zakon, onaj zakon, pa smo na ovaj način rešili ovo, pa na onaj način rešili ono, ali šta vredi – sve je prazno, nema ga u praksi, nema efekata, nema rezultata. Zato što nema rezultata to, naravno, prouzrokuje nešto što se zove očaj, da ne kažem nešto gore, bes kod ljudi, jer kažu – aman, ljudi, šta pričate, šta sedite i donosite neke propise, a meni svakog dana sve gore i gore. O tome mora da se povede računa. Mislim da nam je potreban potpuno nov pogled na pravosuđe. Neću da idem u detalje, pošto imamo dosta amandmana, pa će biti prilike da i o tim detaljima pričamo. Ali, skrećem vam pažnju na ovaj Sud za ratne zločine, skrećem vam pažnju na pravilo "11 bis", pogotovu pod "c". Skrećem pažnju da država mora da podigne svoj glas i da kaže – Haški tribunal je sa Dejtonskim sporazumom prestao da postoji, kao supsidijarna mera. Primat je izgubio, sve to treba da se vrati ovde, jer oni u suštini sude na bazi rezolucija Saveta bezbednosti, a rezolucije Saveta bezbednosti nisu u rangu zakona, već su to akti, bilo da su oni pojedinačni ili opšti tzv. izvršno-političkih organa međunarodne organizacije. Pogledajte završni izveštaj, koji je podnela ekspertska grupa tužilaštva povodom NATO bombardovanja, pa uporedite sa ovim postupcima koji se vode u Hagu i biće vam sve jasno. Država s puno prava može da podigne glas i da zastupa ovaj stav koji sam rekao.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da nekih poslaničkih grupa skoro da nema ili su predstavljeni sa po jednim ili dva člana. To su blagodeti novog Poslovnika. Niko ne mora da radi ništa, a neki mogu da rade šta hoće. Dame i gospodo narodni poslanici, ustavna kategorija jeste pravo na sudsku zaštitu svakog građanina ove zemlje. Povećavanjem taksi, povećavanjem dažbina za obične građane, za siromašne građane Srbije ili za one koji nisu dovoljno bogati, znači makar delimično uskraćivanje prava na sudsku zaštitu i svaki put kada se to čini, u većoj meri nego što je prihvatljivo, u većoj meri nego što građani Srbije mogu da razumeju ili što mogu da plate, to predstavlja direktno suprotstavljanje jednoj od osnovnih ustavnih kategorija, jednom od osnovnih ustavnim prava. Zato je SRS protiv ovako predloženog rešenja. Mislim da se većina građana Srbije slaže sa stavovima srpskih radikala. Ja bih samo dopunio nešto, o čemu je govorio Zoran Krasić, poslanik SRS, najsvežijim primerom. Kada govorimo o pravosuđu, najveći broj su to poštene sudije, časni ljudi, odgovorni ljudi, koji savesno i marljivo obavljaju svoj posao, baš onako kako to, recimo, rade srpski radikali, kojih je trenutno u sali više nego svih ostalih zajedno. Dakle, imamo problem sa delom ljudi koji nemaju veze ni sa pravom ni sa pravdom, koji jedino što rade i jedino čime se bave, to je nekoliko primera, kako kao mera – i generalne i specijalne prevencije, u kako i koliko novca mogu da dobiju za svoje presude. Sada ću vam pokazati ovom slučaju specijalne prevencije, deluju njihove presude. Imate poslednji zločin koji se dogodio u Surčinu. Ubijen je mladi dečak Miloš Karaklajić, maloletno lice, ni kriv ni dužan! Dečko nije imao pojma šta se zbivalo u Surčinu. Došao je, takođe, maloletnik, automatskom puškom ga ubio! Sada ćete da kažete – što ja to pričam, kakve to veze ima? Sada ćete da čujete zašto ima veze. Zato što je pre godinu dana to maloletno lice osuđeno na pet godina uslovno, a nije bilo teže i ozbiljnije kazne. Šta je uradio? Izbo je druga nožem u mašinskoj školi. Zato što, znate, idemo na resocijalizaciju, popravljaćemo ovako ili onako. Da li je to rešenje? Rešenje je ovaj primer, o kojem je govorio gospodin Krasić. U prvostepenom postupku sudija Stanka Simonović donese poštenu presudu posle svirepog ubistva s umišljajem od 10 godina zatvora za ubice. Znate zašto? Zato što su promenili advokatsku kancelariju i našli advokata mafijaša koji je svojevremeno bio kolega sa jednom od sudija Vrhovnog suda. Dogovore se, naše je diskreciono pravo i možemo da radimo šta hoćemo, nećemo ni da objašnjavamo što ćemo da smanjimo kaznu ubicama na 8,5 godina. Što? Da bi izišli posle 5 godina i da bi opet nekog ubili na svirep način. Malo su gaubili sa jednim metkom. Šta, u čemu je problem? Kakve su to psihopate u Vrhovnom sudu Srbije koje će tako da sude svaki put. Ja im to kažem, pa neka rade šta hoće, da vidimo šta mogu i šta hoće da rade. Da li treba da ubijaju svakog dana nekog taksistu? Da li svakog dana to treba da se desi nekome u Srbiji? Da li svakog dana treba neko maloletno lice da strada zato što je prvi put ubo nožem nekog, on nije dobio kaznu maloletničkog zatvora, već uslovno, popraviće se?! Popravio se tako što je uzeo kalašnjikov i ubio drugo dete! Šta da rade majka i otac? Nije majka i otac, šta će sada, to dete više nema život. Nema ga, jednostavno, zato što ovaj sistem nije umeo da se obračuna sa nakazama. Zašto? Zato što primaju pare. Ne zato što oni misle ovako ili onako, nego zato što primaju pare. Zato što će samo političke presude da im budu maksimalne, kada im dođe neki iz ambasade i neke strane države i da im kaže, zadovoljan sam ovom presudom ili kada dođe šef banditskog lobija Nataša Kandić da kaže da je zadovoljna presudom. Da li je tako gospodine ministre? Hoće li samo tada da bude maksimalne kazne. Kada to oni traže. Ko zna da li je to istina ili nije. Više im ništa ne verujem. Posle ovih laži sa Tomislavom Nikolićem, više im ništa ne verujem oko toga. Čak sam siguran da sve lažu. A sada ja vas pitam, ko će da vrati majci i ocu Karaklajićima to dete Miloša?! Ko će da vrati deci te roditelje, taksiste koje ubijaju kao glinene golubove.?! Vrhovni sud, tiho ispod žita, da niko ne zna ni na koji način, smanjuje presude. Što 10 godina? Daj smanji na 8,5, dobro vladanje i prođe 2/3 i idu kući. Nikom ništa. A neko je izgubio ili dete ili oca ili majku zato što su svirepe ubice. Svirepe ubice. O čemu pričamo mi ovde? Govorimo o tome da je korupcija ušla u sve pore društvenog života, a u pravosuđe i te kako. Niko živ nije siguran. Vi, da im kažete da tražite nadzor u određenom postupku, šta god da radite, neće ni vas da slušaju, nikoga neće da slušaju, zato što su primili pare. To svi građani Srbije znaju. Sreća je pa je to 10% sudija. Onih 90% su časni i pošteni. Evo, dao sam vam ono za šta je kriv ceo sistem, svi mi, pa vas pitam zašto danas nema malog Miloša Karaklajića. Zbog takvih psihopata u pravosuđu koji bi za 5.000 evra uradili sve i baš ih briga što će taj neko da ubije, neće njega. Računa, može još jednom negde da ga oslobodi ili da mu da manju kaznu. To bez ikakve argumentacije, a da čitate te presude u kojima smanjuju kazne, umesto da imamo strogu kaznenu politiku, da jačamo mi ovde u Skupštini mere generalne prevencije, mere specijalne prevencije. Ne, mi podstičemo zločine. Samo što ne kažu u Vrhovnom sudu Srbije, idite, uzmite i naoružajte se kalašnjikovima i heklerima i ubijajte taksiste po ulicama, ubijajte ih i šta god da vam se desi, vi kažite malo sam poludeo tog dana, malo sam popio, te sam bio bitno smanjeno uračunljiv. Tako vas molim, nemojte da brinete, jedno pet – šest godina ću da dobijem, a to znači posle tri, četiri godine ću da izađem i nemam nikakvih problema. Da li je to rešenje? Hoće li svaki Srbiji na taj način da rešava svoje probleme? Ili ćemo da imamo pravosuđe koje će da ćuti, odnosno tužilaštvo koje će da ćuti, i koje mora da funkcioniše kao samostalni organ i da se nađe šef neke bande koji kaže, aha, ti si ubica. Koji su ti dokazi? Pa, rekao Žarko Korać, rekao Beba Popović. Da li imaš ti dokaz? A ko je ubijen, koga je to ubio neko, pitam, koga je to ubio Tomislav Nikolić, koga i kada? Nema odgovora. Kaže, pa kada je išao vi odgovorite. Ljudi, da li ste vi normalni, koga i kada. Oni na to nemaju odgovora. Tužilac ćuti i dalje. Republički tužilac i dalje ćuti, zato što šef vrhovne bande Nataša Kandić stoji iza toga, a onda njihovi mediji se drznu, ovi sledbenici Berija i Višinskog iz B92 i kažu jutros, pitaju Petrovića i kažu, da li vam je to ličilo na hajku u Skupštini Srbije. Zamislite koliko treba da budete bezobrazni da tako nešto kažete. Znači, oni čoveka optuže da je ubio negde nekoga, a onda kažu, zamislite oni nama odgovaraju na to, zamislite oni su se drznuli da nam odgovore na to, pa oni vode hajku protiv nas. Ima li kraja tom bezobrazluku i toj bezobzirnosti? Nisu svi psihijatrijski slučajevi, nije tačno. To je nešto drugo, to je nešto mnogo ozbiljnije i mnogo veći problem predstavlja za Srbiju nego što neki hoće da kažu. U ovoj zemlji je najveći problem, imamo dva velika problema, jedan je ta banda koja hoće da razori Srbiju do kraja, koja je vrlo široka i dobro organizovana, udružena. Toj bandi se moramo kao narod i kao građani Srbije suprotstaviti. Drugi veliki problem jeste korupcija i kriminal. To moramo mi zajedno da ispravimo u pravosuđu i da vidimo kako je moguće da neke presude se donose na jedan način, a neke presude se donose na drugi način. To su stvari koje niko živ ne može da razume i koje niko živ ne može da shvati danas u ovoj zemlji. Svi građani Srbije to znaju. Zato je za nas od izuzetnog značaja da se ne ukida pravo, ne mogu da kažem ukida, ali da se ne smanjuje pravo na sudsku zaštitu svakom građaninu. Istovremeno, za nas je od izuzetnog značaja da imamo neuporedivo bolji pravosudni sistem, a da one, opet se ograđujem, reč je o 10% maksimalno i to jemoja paušalna procena i ocena da je tačan broj sudija koji su spremni za novac da donose presude kakve hoće, dakle, da to menjamo i da pokažemo javnosti kako smo u stanju da se tome suprotstavimo. Ako to ne budemo uradili, onda će oni moći u svakom trenutku i u svakom slučaju, jedni za 500 evra, a drugi 5.000 evra u zavisnosti od toga šta je predmet tužbe, predmet spora ili bilo šta drugo, da donose presude kakve im padaju na pamet. Mislim da bismo time poslali poruku građanima Srbije, koja je za njih veoma značajna, a to je da smo mi opredeljeni da se borimo protiv korupcije, da se borimo protiv kriminala u pravosuđu i da želimo da imamo pravdu, da imamo pravo i da se poštuje princip pravičnosti. Tek ukoliko to uspemo da uradimo, Srbija će imati budućnost i ubijanje Miloša Karaklajića, ubijanje svih ostalih ljudi, neće proći nezapaženo kao još jedno ubistvo i dogodilo se nekom drugom. Pokazaćemo na primeru kako to više nikada nikome ne sme da se ponovi, jer taj koji je taj zločin počinio, taj koji je to uradio, moraće debelo i te kako debelo da odgovara. Hvala najlepše.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika. Reč ima ministar pravde Zoran Stojković. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ove rasprave želeo bih da se zahvalim. Bilo je određeni broj primedbi koje treba imati u vidu, ali kao što sam i u svom uvodnom izlaganju rekao, jedan broj primedbi koji zaista može da bude osnovan moraće da se rešava na onaj drugi sistemski način. Za vašu informaciju, nacionalna strategija reforme pravosuđa je urađena. Ići će aprila meseca na okrugle stolove i diskusije, molio bih da se zaista uzme učešća u toj raspravi i da postignemo najbolje što možemo gledajući probleme koji se javljaju. Ovde je rečeno da ima sistemskih problema. Potpuno se slažem. Zato kažem, na bazi te strategije dajte da donesemo onda valjane one zakone i da obezbedimo nezavisnost pravosuđa i taj nezavisni budžet, ali uz valjanu kontrolu države na sve tri grane vlasti, onako kako treba da rade. Želeo bih da napomenem, a vezano za ove zakone, bila je primedba kada je reč o sudijama, a ne i zaposlenima. Rekao sam, iz ovog dela sredstava koji dobijemo, prošle godine smo čak podigli sudijama 15,7, a zaposlenima 38,2. Potpuno smo svesni da, ako nemamo ljude spremne da rade, koliko-toliko materijalno obezbeđene, a sa druge strane, ako nemamo mlade ljude koji će doći da nauče ovaj posao, mi sutra nećemo imati dobre sudije. Iz tih razloga smo podigli čak znatno više, imajući u vidu ova sredstva koja su nam ostala od taksi. Namera nam je to da uradimo i ove godine. Pitanje inflacije biće vezano za ona povećanja koja idu redovno. Prošle godine je to bilo 9,1%, ove godine moraće da otprati punu inflaciju koja bude i da to bude neko povećanje mimo ovog našeg pokušaja da se poboljša materijalni položaj. Sa druge strane, radi se nekoliko stvari. Jedna od stvari koju probamo da uradimo, jeste medijacija. Kako izbeći baš taj skup postupak, jer i bolje uređene zemlje, bogatije zemlje sve više prelaze na ovaj sistem, da građani imaju znatno bolju i jednostavniju zaštitu, a da se ne izlažu nekim velikim i skupim parnicama ili postupcima. Sa druge strane, radimo i zakon o pružanju pravne pomoći. Odmah da kažem, malo je problem što će de fakto materijalno stanje naše države teško obezbediti mogućnost odmah da osnujemo valjan fond, pa da građanima pomognemo, značajno, besplatnom zaštitom, a to će morati da se reguliše u saradnji sa advokaturom. Još jedna stvar na koju želim ovde da ukažem, čulo se dosta primedbi da ima problema sa pravosuđem. Nema spora da ima problema, jer da ih nema, ne bi pokušavali sve da uradimo da izvršimo reforme pravosuđa. Činjenica je da je korupcija povećana u odnosu na prethodni period, ali bih molio da se držimo onoga da zbog manjine ne plati cenu i većina, jer ako kažemo da većina radi časno, pošteno, dajte da ovo gledamo kao pojedinačne slučajeve na koje moramo valjano da reagujemo, a sistemski da rešimo i obezbedimo da ubuduće ne dolazi ni do takvih slučajeva. Iz tih razloga se još jednom zahvaljujem na vašem učešću. Neke stvari su i amandmanima prihvaćene i uradiće se. Nadam se, kada dođe do diskusije po amandmanima, da ćemo i tu naći neki zajednički jezik. Hvala vam još jednom.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 1. vezan za način funkcionisanja Narodne skupštine Republike Srbije. Mislim da sada svi vide kako i na koji način se koriste pogodnosti, a koje narod i građani Srbije nazivaju nepogodnostima u Skupštini Srbije. Izašao sam da bih rekao još jednu stvar koja je veoma značajna. Naime, celokupna javnost je obaveštena, iako nekima ne odgovara da to emituju preko svojih TV kanala, radio programa ili da objavljuju u svojim novinama, ali zanimljivo je da politička javnost ćuti o tome da je Vojislavu Šešelju ponovo zabranjena komunikacija sa spoljnim svetom. Ne znam šta jaučete, treba da vas je stid i sramota što jaučete, jer Vojislav Šešelj ne može da razgovara ni sa svojom porodicom, dakle, ni sa svojom decom, unučićima, suprugom, sa bilo kim, a da niko ne zna zašto, da nikome nije jasno zbog čega i da niko ne kaže da to predstavlja brutalno kršenja osnovnih ljudskih prava i sloboda i da je to nešto apsolutno nedozvoljivo. Ne mogu da razumem da svi oni koji se smatraju političkim protivnicima SRS, pa zato što su naši protivnici neće ni jednu jedinu reč tim povodom da izgovore. Mi smo videli u prethodnim hajkama koje su vođene protivcelog našeg naroda, a zatim i protiv Tomislava Nikolića, kako su neki čak pokušavali da se zakače na taj brod, jedino im je malo falilo da nađu mesa i da mogu nešto da prozbore, da nešto kažu. Doduše, neki su bili korektni pa su otvoreno govorili da za to nemaju nikakve dokaze i da u tome neće da učestvuju. Moram da priznam da ovakvo ćutanje o takvom događaju, o takvom maltretiranju koje se sprovodi protiv jednog čoveka, govori samo kao da neki ili nemaju savesti ili ne žele da govore o nekome ko od njih misli drugačije i ko se od njih, u političkom smislu, razlikuje. Pitam samo da li su ljudska prava i slobode zagarantovane, odnosno njihovo poštovanje zagarantovano samo za određeni krug ljudi, a za druge ne treba da postoje i nikada ništa ne mora u skladu sa njima da im se prizna. Dakle, mi postavljamo pitanje, a ništa ne tražimo ni od ove države, ni od ove vlade – što ćutite o tome, što ne govorite o tome? Da se to desi bilo kome, pa sutra kad ode, pogledajte, i ta Nataša Kandić, u skladu sa pravom, pravdom i pravičnošću, iza rešetaka, nosićemo joj banane i pomorandže bar jednom u mesec dana. Pošto vidim da ne može bez cigara, i to ćemo jednom mesečno da joj odnesemo. Vi niste u stanju, kao država, tamo gde je Srbija ugrožena, gde je jasno da sprovode akciju protiv Srbije, protiv predsednika najveće političke stranke u Srbiji, niko da kaže nijednu jedinu reč. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Poštovani gospodine Nikoliću, dame i gospodo narodni poslanici, da privedem kraju. Dakle, zanimljivo mi je da svi ćute i da se prave blesavi, kao da se nigde ništa nije dogodilo. Ovim želim da ukažem, ne samo vama u Narodnoj skupštini, ne samo građanima Srbije, već i celokupnoj svetskoj javnosti na to šta se zbiva Vojislavu Šešelju u Haškom Tribunalu, a da vidimo ko će i na koji način da reaguje, da vidimo ko će protiv toga da se pobuni, da vidimo kako je moguće da dve i po godine nema suđenja tom čoveku koji je sam otišao u Haški Tribunal. "Izgleda" da nemaju nikakvih dokaza. Ovo "izgleda" sam stavio pod znake navoda, jer je jasno da nemaju. Cela njihova priča se svodi na verbalni delikt i sude čoveku za drugačije mišljenje. Mogli su to da rade i na drugačiji način, ali očigledno nisu znali kako. (Predsedavajući: Dva minuta ste prekoračili vreme.) Izvinjavam se, gospodine Mihailoviću, završavam. U svakom slučaju, građani Srbije znaju šta o tome i kako o tome da sude, ali očekujem od vas, iz političkih stranaka, kao što sam to tražio u petak po jednom pitanju. Tražimo da se izjasnite, da vidimo da li ima nekih koji će i dalje da ćute i onih koji će da podržavaju divljačku akciju Haškog Tribunala protiv jednog čoveka, samo zato što je prkosan, samo zato što im se suprotstavlja i samo zato što ne mogu da ga pokore. Možda mogu tako što će da ga stave u pritvor, ali njegove misli i ono što čovek zaista radi, to nikada ne mogu ni da pokore ni da pobede. Kao što vidite, evo Tomislava Nikolića u srpskom Parlamentu, bio je u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, a mislim da će sutra, da li ispred Palate pravde ili gde već da preda tu krivičnu prijavu protiv Nataše Kandić. Vreme je da slobodni ljudi mogu slobodno da dišu, a banditi da idu u zatvor. Hvala vam najlepše.
Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, o Predlogu zakona o izmenama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama, o Predlogu zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, o Predlogu zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine, o Predlogu zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na zajednički načelni pretres 9-16. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O OSIGURANjU DEPOZITA I AGENCIJI, OSIGURANjU, STEČAJU I LIKVIDACIJI BANAKA, BANKAMA, AGENCIJI ZA IZVOZ, GARANCIJSKOM FONDU I FINANSIJSKOM LIZINGU Ovlašćeni predstavnici za ove tačke dnevnog reda: za DSS Slavoljub Matić, za DS Aleksandar Vlahović i za SPS Bojan Kekić. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 9. do 16, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o osiguranju depozita, Predlogu zakona o Agenciji za osiguranje depozita, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, Predlogu zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama, Predlogu zakona o Agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama Zakona o garancijskom fondu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskom lizingu. Po članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije određujem pauzu od 15 minuta.
Nastavljamo rad, prošlo je 30 sekundi. Da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.)
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set finansijskih zakona. Ja bih govorio, pošto je tačka objedinjena, o svim ovim zakonima ukratko; naravno, ukoliko bude pitanja, tokom diskusije odgovaraću na pitanja poslanika. Prvi zakon koji je na dnevnom redu je Predlog zakona o osiguranju depozita. Kao što znate, trenutno po starom zakonu (to je inače savezni zakon) osigurani depoziti u bankama iznose 5.000 dinara. To je, dakle, po tom starom zakonu i zbog toga je Narodna banka pre tri ili četiri godine uvela rezervu od 50% na svu prikupljenu deviznu štednju poslovnih banaka, kako bi na taj način dodatno garantovala za štedne uloge građana. To je imalo pozitivne efekte na rast štednje u bankama, jer je krajem 2000. godine štednja u bankama iznosila svega 10.000.000 evra, a trenutno iznosi oko milijardu i po evra. Ovim zakonom želimo na sistemski način da regulišemo osiguranje depozita, tako da se ovaj osigurani iznos depozita za koji država garantuje povećava sa 5.000 dinara, što je bio vrlo mali iznos, na 3.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Dakle, osiguravaće se u budućnosti depoziti do iznosa 3.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Takođe, ovim zakonom se obezbeđuje efikasnija i brža naplata osiguranog iznosa i uvodi se obavezno osiguranje za banke kod Agencije za osiguranje depozita. Obrazovaće se poseban samostalni fond za osiguranje depozita. Uvode se različite vrste premija osiguranja i, ono što je novo, štedionica, štedno-kreditne organizacije, štedno-kreditne zadruge se izuzimaju iz ove šeme osiguranja. . Ovaj zakon je usklađen sa odgovarajućom direktivom Evropske unije, a to je 94/19, jer uvodimo obaveznu šemu osiguranja kod agencije za osiguranje depozita. U raznim zemljama različite su visine iznosa koje se osiguravaju, ali srazmerno snazi naše države određeno je da taj iznos bude 3.000 evra po deponentu i po banci. Što se tiče isplata osiguranih depozita, ona mora otpočeti u roku od 30 dana, od dana eventualnog otvaranja postupka stečaja. Agencija je dužna da isplati iznos u roku od 120 dana od dana podnošenja zahteva deponenta. To su osnovne karakteristike ovog zakona. Sledeći zakon koji je na dnevnom redu je Predlog zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Kao što znate, do sada je postojala Agencija za osiguranje depozita, stečaj i likvidaciju banaka. To je bila savezna agencija i imala je ulogu da osigurava depozite i da, između ostalog, vrši privatizaciju bankarskog sektora. S obzirom da je reforma bankarskog sistema bila veoma radikalna i da je nekih 25 banaka u poslednje tri ili četiri godine izgubilo dozvolu za rad, došli smo do situacije da zaista sada imamo jedan vrlo solidan bankarski sistem, gde nije potrebno da se u nazivu ove agencije navode reči stečaj, likvidacija ili neke slične, imajući u vidu da će osnovna uloga ove agencije biti osiguranje depozita. Što se tiče ove agencije, ona će imati status javne agencije i, faktički, biće naslednik ove sadašnje, postojeće agencije. Dakle, ne formiramo novu agenciju, već ova postojeća menja ime i postaje Agencija za osiguranje depozita, osniva se na ovaj način po zakonu Republike Srbije, jer do sada je bila osnovana po saveznom zakonu. Agencija će imati kao osnovnu funkciju poslove osiguranja depozita, ali i funkciju stečajnog i likvidacionog upravnika u bankama i društvima za osiguranje. Nakon što je prošle godine usvojen Zakon o osiguranju, gde je Narodna banka Srbije preuzela posao supervizije osiguravajućih društava, Agencija za osiguranje depozita imaće nadležnost i za privatizaciju ne samo banaka, već i osiguravajućih društava. Dakle, svih ključnih institucija finansijskog sistema. Zapravo, zakonodavstvom se razdvaja funkcija privatizacije; u realnom sektoru to obavlja Agencija za privatizaciju, a Agencija za osiguranje depozita će vršiti, pored poslova privatizacije banaka, i posao privatizacije osiguravajućih društava. Što se tiče upravnih organa Agencije, to su: upravni odbor, sa jedne strane, i direktor. Po zakonu, tri člana upravnog odbora su članovi Vlade u funkciji ministar finansija, ministar privrede i jedan, doduše, nije član Vlade, već viceguverner Narodne banke, zadužen za poslove kontrole, a preostala četiri člana bira i razrešava Vlada na predlog Narodne banke Srbije. Sledeći zakon koji je na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Osnovna novina u ovom zakonu jeste da se faktički on prilagođava ovom prethodnom zakonu, zakonu o osiguranju depozita, odnosno o agenciji za osiguranje depozita i nadležnost za privatizaciju osiguravajućih društava se prebacuje sa Ministarstva privrede na agenciju za osiguranje depozita. Drugim rečima, s obzirom da je u prethodnom Zakonu o osiguranju Ministarstvo finansija izgubilo nadležnost za kontrolu rada osiguravajućih društava i da to čini Narodna banka Srbije, a imajući u vidu da se Ministarstvo privrede preko Agencije za privatizaciju bavi privatizacijom preduzeća u realnom sektoru, ovim zakonom se ovlašćuje agencija za osiguranje depozita da vrši privatizaciju osiguravajućih društava. Kao što znate, reforma bankarskog sektora krenula je još 2001. godine i po svim ocenama to je jedna od najbolje sprovedenih reformi bankarskog sektora u zemljama u tranziciji. Sa druge strane, kasnilo se sa restrukturiranjem i privatizacijom osiguravajućih društava; tek prošle godine, kada je donet novi zakon i kada je pojačana supervizija, stvorili su se osnovi da se u sektoru osiguranja takođe uvede red kao što je to već učinjeno u bankarskom sektoru. Mi planiramo, govorim u ime Vlade Republike Srbije, da do kraja jula, nakon usvajanja ovih zakona, raspišemo tender za privatizacionog savetnika za DDOR iz Novog Sada i da početkom sledeće godine objavimo tender za privatizaciju ovog osiguravajućeg društva. Još jedna izmena u zakonu u odnosu na dosadašnju regulativu jeste da se rok za razdvajanje životnog i neživotnog osiguranja produžava, umesto da bude kraj ove godine, produžava se do kraja 2007. godine, dakle, do 31. decembra 2007. godine, jer u procesu primene zakona je zapaženo da ne bi bilo celishodno da se ovo razdvajanje izvrši u kraćem roku od dve do tri godine i zato se rok pomera. Takođe, ovim zakonom omogućava se da zaposleni i ranije zaposleni u osiguravajućim društvima imaju pravo na naknadu koja ne može preći 15% kupoprodajne cene ostvarene prodajom društvenog kapitala u osiguravajućim društvima, što znači da će nakon privatizacije, primera radi, DDOR-a zaposleni i bivši zaposleni dobiti 15% od cene koja se bude ostvarila tim procesom. Takođe, predviđeno je da 5% od prodaje ide u poseban garantni fond kojim će se obezbediti isplata osiguranih depozita za ona osiguravajuća društva koja su otišla u stečaj. To je osnovno vezano za izmene Zakona o osiguranju. Sa tim u vezi je i Predlog zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Ovo je ranije bilo regulisano saveznim propisima; s obzirom da je u međuvremenu došlo do donošenja Ustavne povelje, promenili su se zakonski uslovi za pokretanje ovih postupaka. Ovo je nova pravna regulativa iz oblasti stečaja i likvidacije, a neophodna je radi daljeg jačanja stabilnosti bankarskog sistema, ali i sistema osiguranja. Ovim zakonom takođe želimo da postignemo usaglašavanje sa drugim zakonima koji uređuju ovu oblast, a kojima su obuhvaćeni postupci stečaja i prinudna likvidacija banaka i društava za osiguranje. Naime, Zakonom o privrednim društvima regulisana je samo dobrovoljna likvidacija privrednih subjekata, ali ovim zakonom se uvodi posredan i neposredan nadzor sprovođenja takve likvidacije od strane Narodne banke Srbije. Ukoliko se utvrdi da se postupak vodi na štetu poverilaca, donosi se rešenje o prinudnoj likvidaciji. Takođe, zbog specifičnosti poslovanja banaka i društava za osiguranje, koje pripada finansijskoj sferi, kontrolu i nadzor njihovog poslovanja vrši Narodna banka, shodno Zakonu o bankama i Zakonu o osiguranju. Ovim zakonom se obezbeđuju uslovi za dosledno i adekvatno sprovođenje postupka stečaja i likvidacije u slučajevima kada Narodna banka Srbije donese rešenje o oduzimanju dozvole za rad banci, odnosno dozvole za obavljanje poslova osiguranja, čime se upotpunjuje zakonska regulativa koja reguliše ovu oblast. Još jedan zakon koji je vezan za ovaj prethodni je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama. On predstavlja samo tehničku adaptaciju ovog zakona zakonu o Agenciji za osiguranje depozita, zakonu o osiguranju depozita i zakonu o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Dakle, vrše se promene nekoliko članova Zakona o bankama, kako bi se prilagodili ovim zakonima koje smo prethodno predložili. Na kraju, imamo i zakon o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. Smatramo da je ovo važan zakon, imajući u vidu da je izvoz osnovni prioritet srpske privrede. Pre nekoliko meseci ovaj zakon smo uputili u proceduru. Srbija je jedna od retkih zemalja u svetu koja nema agenciju za osiguranje izvoza, koja efektivno radi. Na ovaj način mi takvu agenciju osnivamo. Sve druge razvijene zemlje imaju takve agencije. Kao što znate, "Hermes" vrši te poslove u Nemačkoj, "Kofas" u Francuskoj, "Kontrolbanka" u Austriji, "Eksim banka" u SAD – bukvalno sve zemlje imaju takve institucije. Nekadašnja SFRJ je imala JUBMES banku koja se bavila poslovima osiguranja izvoza. Međutim, sada JUBMES banka posluje kao i svaka druga poslovna banka i nametnula se potreba za osnivanjem jedne ovakve institucije na nivou Republike Srbije. Početni kapital agencije je 25 miliona evra. Na ovaj način dobićemo instituciju koja će značajno smanjiti rizik našeg izvoza u inostranstvo, kako komercijalnog, tako i nekomercijalnog izvoza. Međutim, ova agencija imaće i funkciju kreditiranja domaće izvozne privrede. Naime, biće predviđene veoma niske kamatne stope za kreditiranje izvoznika koji već imaju dokazano obezbeđen plasman u inostranstvo. Kamatna stopa na godišnjem novu za ove dugoročne kredite koje će naši izvoznici dobijati biće između tri i četiri posto godišnje, jer se sredstva koja su osnovni kapital ovih institucija obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije i otuda mogućnost da se ide sa kamatnim stopama koje su niže od tržišnih. Cilj Vlade Republike Srbije, primarni cilj ekonomske politike je upravo povećanje izvoza. Prošle godine smo imali veliki spoljnotrgovinski deficit i povukli smo čitav niz poteza u cilju da ga smanjimo. To nam je i pošlo delimično za rukom u prva četiri meseca ove godine, jer smo značajno smanjili spoljnotrgovinski deficit, gotovo za jednu trećinu. Rast izvoza u prva četiri meseca ove godine iz Srbije je bio 51%, dok je uvoz pao za 6% do 7%. Pokrivenost srpskog izvoza uvozom u ovom trenutku je oko 50%, a u istom periodu prošle godine iznosio je oko 30%, što znači da je čitav niz mera, od uvođenja poreza na dodatu vrednost, preko stimulativnih mera za rast izvoza, kao što je uvrštavanje svih onih preduzeća koja imaju 70% ukupnog prihoda u izvozu u tzv. velike izvoznike kojima se PDV vraća u roku do 15 dana, pomogao da se naš izvoz poboljša. Međutim, Srbija još uvek mora da radi puno na podizanju konkurentnosti privrede. Jedna ovakva institucija doprineće, kroz kreditiranje naših velikih izvoznika, da se poboljša plasman robe na strana tržišta. Sledeći zakon je Predlog zakona o izmenama Zakona o Garancijskom fondu. Naime, u primeni postojećeg Zakona o Garancijskomfondu uočili smo odgovarajuće limite. Naime, došlo se do limita kod pojedinih banaka koje su izdale dobar deo garancija i sada su limitirane da ne mogu da izdaju dodatne garancije, tako da ovim zakonom povećavamo limit izdatih garancija prema pojedinačnoj banci, čime se omogućava Fondu da veći iznos svojih garancija izdaje upravo u korist onih poslovnih banaka koje su se dokazale na tržištu kao banke koje imaju sredstava i spremnost da finansiraju razvojne projekte. Naime, u članu 9. stav 2. ovog zakona, ukupan nominalni iznos garancija i supergarancija koje se izdaju na zahtev banke može biti najviše do dva i po puta veći od iznosa kapitala Fonda, što će ubuduće predstavljati garantni potencijal Fonda. Isto tako, nominalni iznos garancija i supergarancija može biti najviše do 20% iznosa garantnog potencijala Fonda, a prema pojedinačnom privrednom subjektu najviše do 5% iznosa kapitala Fonda, čime se vrši disperzija limita. Takođe, povećava se limit izdatih garancija prema pojedinačnoj banci, tako da umesto dosadašnjih do 20% iznosa kapitala limit iznosi do 20% iznosa garantnog potencijala Fonda. Garantni potencijal Fonda se izračunava tako što se kapital pomnoži sa 2,5. Na ovaj način stvorićemo institucionalne preduslove za još veću aktivnost Fonda. Želim da vas obavestim da je trenutni kapital Fonda oko milijardu dinara i da je Garancijski fond do sada odobrio 1.954 zahteva različitih banaka za kreditiranje malih i srednjih preduzeća ili poljoprivrednika, u ukupnom iznosu od 11.136.000.000 dinara, pri čemu je 50% od ovih sredstava garantovano za poljoprivredne dugoročne kredite, a 50% su sredstva namenjena industriji. Poslednji zakon koji menjamo je Zakon o finansijskom lizingu. Ovaj zakon smo zajedno uradili sa Narodnom bankom Srbije i Ministarstvom privrede, ali kao nadležno ministarstvo predlažemo izmene i dopune. Faktički, Narodnoj banci Srbije se daje ovde ovlašćenje da vrši superviziju i lizing organizacija, iz razloga da se one stave u sličan položaj kao i banke. Znači, do sada smo imali dva zakona koja regulišu ovu oblast – Zakon o finansijskom lizingu i Zakon o Agenciji za privredne registre. Međutim, radi se o jednoj veoma specifičnoj finansijskoj delatnosti koja je u ekspanziji. Do sada nismo imali preciznije zakonske okvire kojima bi se omogućila veća sigurnost učesnika u ovom poslu. Praktično, suočili smo se u pojedinim slučajevima sa opasnošću nekontrolisanog nivoa javne potrošnje, koji povećava spoljnotrgovinski deficit. Suočili smo se sa prelivanjem kreditne aktivnosti iz banaka u preduzeća koja se bave finansijskim lizingom, tako da smo imali potrebu da dodatno regulišemo odredbe kojima sereguliše ova oblast. Faktički, ovim zakonom ćemo ostvariti veću sigurnost i poverenje primaoca lizinga, propisivanjem uslova pod kojima se izdaju dozvole i kriterijumima nadzora nad poslovanjem davaoca lizing usluga. To bi bili svi zakoni koje smo u ovom prvom setu danas imali na dnevnom redu. Hvala na pažnji.
Hvala vama. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Po Poslovniku, reč ima predsednik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije narodni poslanik Ivica Dačić.
Upozorio sam predsednika parlamenta prošlog puta, upozoravam ga i sada, odnosno molim ga da što pre stavi na dnevni red Skupštine zakon o proglašenju dana žalosti u Republici Srbiji. Potreba za tim je zaista velika, jer preti opasnost da se izazovu velike posledice za našu državu i naš narod različitim parcijalnim političkim odlukama nekih organa lokalne samouprave ili organa teritorijalne autonomije, kao što je predlog pokrajinskog Izvršnog veća Vojvodine, koje je tražilo od Vlade Republike Srbije da 11. juli proglasi danom žalosti u Republici Srbiji. Mi danas nemamo zakonsku regulativu o tome. Zaista je nezabeležen slučaj da se dan žalosti proglašava povodom događaja koji su se desili pre deset godina, a naročito je politički diskutabilno da li se takve odluke mogu donositi kada nismo proglašavali dan žalosti povodom tužne godišnjice masakra nad pripadnicima srpskog naroda širom teritorije bivše SFRJ. Takođe, ovo pruža mogućnost velikih manipulacija. Dobronamerno sam u petak ujutru upozorio na to, da bi tokom dana usledilo saopštenje Pokreta snaga Srbije, koje sam ovde spomenuo, kao konstitutivnog dela pokrajinskog Izvršnog veća, odnosno Vlade Pokrajine Vojvodine, koju vodi Bojan Pajtić. Koliko mi je poznato, u toj vladi sede i pripadnici Pokreta snaga Srbije - Bogoljub Karić. Potpredsednik te vlade je Tihomir Simić, koji je visoki funkcioner Pokreta snaga Srbije. U novinama je objavljeno da je pokrajinsko Izvršno veće uputilo inicijativu Vladi Republike Srbije da 11. juli proglasi danom žalosti. Bogoljub Karić daje saopštenje u kojem stoji da oštro protestuje protiv laži i uvreda koje su se čule na račun Pokreta snaga Srbije i njegovog lidera Bogoljuba Karića za skupštinskom govornicom, naravno, spominje mene kao nosioca tih laži i uvreda. Kaže da Pokret snaga Srbije nije pokrenuo inicijativu da se 11. juli proglasi danom žalosti. Kako nije? Da li je taj pokret sastavni deo kabineta Bojana Pajtića ili ne? Da li je Bogoljub Karić i dalje u koaliciji sa Demokratskom strankom i Čankom na teritoriji Vojvodine ili ne? (Iz sale: Jeste.) Pošto je ovde predstavnik nezavisnih poslanika, koji se sada zove Pokret snaga Srbije - Bogoljub Karić, molim predsednika Skupštine da mu da jednom reč da nam objasni da li oni podržavaju autonomaše u Vojvodini i da li traže da se 11. juli proglasi danom žalosti u Republici Srbiji? Ali, još tragičnije od svega toga nije samo to što Karić ne sme da kaže da stoji iza odluke svojih pokrajinskih organa, već što nas ovde i napada. Kaže ovako: "To je nastavak petnaestogodišnjeg pokušaja obmanjivanja javnosti rečnikom lažnog patriotizma koji je u prošlosti odneo hiljade ljudskih života, a zemlju doveo do ruba propasti". To kaže Bogoljub Karić. Misli da je izrekao veliku filozofsku misao, a svima je jasno da je Socijalistička partija Srbije možda i pala sa vlasti upravo zbog takvih kao što je bio Bogoljub Karić, sa kojim SPS nikada nije imala veze i koji danas pokušava jednom da hapsi Slobodana Miloševića, drugi put ga proglašava za sveca, a nas za izdajnike Slobodana Miloševića, treći put uzima i krade poslanike radikala da bi odbranili Šešelja od Tomislava Nikolića, Aleksandra Vučića itd. Ovo je pokušaj ne petnaestogodišnjeg obmanjivanja javnosti, ovo je takva laž na kojoj bi mogli pozavideti mnogi koji su se ovih godina bavili medijskim manipulacijama na našem prostoru. Zaista molim predsednika parlamenta da da reč ovom nezavisnom poslaniku da nam objasni ovde kakva je to politika koju vodi Pokret snaga Srbije. Kaže – lažni patriotizam. Lažni patriotizam, napada se SPS, napada se 15 godina, a od toga je Socijalistička partija Srbije deset godina bila na vlasti. Koga vi napadate? Napadate one koje stalno zovete da idu u koaliciju da ruše Republičku vladu. O čemu vi ovde govorite? Molim vas, stavite što pre ovaj zakon na dnevni red. Bogoljub Karić neka raskine koaliciju sa Demokratskom strankom u Vojvodini, sa Čankom i sa Demokratskom strankom u Vojvodini. Neka Tihomir Simić izađe javno i kaže da je Bojan Pajtić zloupotrebio i obrukao Vojvodinu time što traži da se obeležavaju takvi događaji koji se ne obeležavaju danom žalosti. Država treba javno da osudi sve zločine. Mi smo to ovde tražili – u Skupštini Srbije, da se osude svi zločini. Ali, neko to neće. Neko hoće samo da se osude zločini, sa kojima narod Srbije i država Srbija nema nikakve veze, namerno, da bi se stavila omča oko vrata Srbiji. Prema tome, predsedniče, taj zakon je stigao odavno u proceduru. Potpisao ga je potpredsednik Vlade Miroljub Labus. Stavite ga na dnevni red – zakon o proglašenju dana žalosti, a Bojana Pajtića, Tihomira Simića i ostale, Čanka, Kostreša, iz Vlade i Skupštine AP Vojvodine... Znači, oni čak razmišljaju da verovatno u Vojvodini proglase separatno dan žalosti povodom Srebrenice. Žalosno je što nemamo dovoljno snage da vidimo da je to politikantstvo, da to nije žalost za žrtvama, nego je to želja da se veštački nađu oni iz Srbije koji su počinili te zločine, a koji su, kao što znate, bili osuđeni i u vreme naše vlasti. Ako je i od Bogoljuba Karića, mnogo je. Ili možda nisam dobro razumeo, pa molim gospodina Lekića da nam to malo pojasni. Hvala.
Hvala vam, gospodine Dačiću. Morao sam da vas upozorim na vreme, a sada, po Poslovniku, budite ljubazni, nema razloga da radimo mimo Poslovnika. Kuda ste pošli vi, gospodine, sačekajte. Po Poslovniku niko ne može da priđe govornici dok mu predsednik ne da reč. Budite ljubazni, sačekajte sa strane, po zakonu, kao za sve, budite ljubazni, stanite sa strane da dam pojašnjenje. Prvo, gospodine Dačiću, u petak sam dobro shvatio vaš zahtev, kao zahtev narodnog poslanika i predsednika jedne poslaničke grupe. U odnosu na to, vrlo dobro znate da će predsednik Skupštine učiniti sve što je u njegovoj zakonskoj moći da stavi nešto na dnevni red. To može od 1. oktobra. Pre toga, po Poslovniku, dnevni red i neku tačku na dnevnom redu može da zatraži i stavi kao utvrđeni dnevni red ili Vlada ili 84 poslanika. Predsednik određuje datum sednice, zavisno od tehničkih uslova i da li je neka sednica u toku. Dakle, tu naprosto moramo da se držimo zakona, nezavisno od toga kakvo je mišljenje. Drugo, nije u redu da prozivate da se obrate poslanici vanparlamentarnih stranaka, jer ne sedi u ovom parlamentu po zakonu nijedan poslanik vanparlamentarne stranke, jer nije moguće postati član parlamenta ako niste bili na nečijoj izbornoj listi, svejedno da li koalicionoj ili nekoj drugoj. Kada su u pitanju nezavisni poslanici, naravno, mnogi od njih, pošto tek postaju nezavisni, uče se tome, nezavisnost se stiče, dakle, obraćaju se samo na jedan mogući način. To je tako što se prijave po članu 89. i predsedavajući uvek na vreme kaže kada se to radi, a za slučaj da još nije postala praksa, onda zamoli, kao malopre sekretara, i ako ste videli, sekretar je išao ne samo po poslaničkim grupama, već i kod nezavisnih poslanika da pita da li žele da govore. U odnosu na to ćete, posle obraćanja predsednika i ovlašćenih predstavnika poslaničkih lista, kao što znate, postoji ova zajednička lista i gospodin Lekić je drugi na toj listi, jer je on protiv osiguranja izvoza i ovih zakona koji se nalaze na dnevnom redu. Dakle, i on će, kao neko ko je protiv, govoriti drugi. Sada ima puno pravo na repliku. Vas, gospodine Lekiću, molim da se sledeći put povinujete zakonu i da se ponašate u skladu sa Poslovnikom. Dakle, kada vas predsednik zamoli da napustite govornicu, da napustite, a sada imate reč jer ste lično pomenuti. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko hoće da pripiše Pokretu snaga Srbije ono što nije uradio. Pokret snaga Srbije nije napravio inicijativu da dan žalosti u Srbiji bude 11. juli. Dobro, nije to toliko smešno, polako. Hoću reći, Pokret snaga Srbije osuđuje sve zločine počinjene na teritoriji bivše Jugoslavije, kako protiv Srba, tako i sa ove druge strane. Znači, zločina je bilo na svim stranama, u ratu je bilo zločina protiv Srba, a ima i pojedinaca – Srba koji su napravili zločine. Svako ko je uradio zločin treba da odgovara i tu je pravo na odgovornosti. Neka se osudi svaki počinilac ratnih zločina. Mislim da gospodin Dačić nije imao potrebe da proziva Pokret snaga Srbije iz više razloga i da se nađe uvređen zbog nekih činjenica koje je izneo Pokret snaga Srbije, jer prvi je i počeo sa Dačićem. Mislim da ovako ne treba da se pripisuje jednoj opozicionoj stranci. Mi, gospodo draga, imamo neku drugu situaciju u zemlji kakva je sada; trebalo bi sa ove govornice da raspravljamo o ekonomskoj situaciji u Srbiji, a ne o nekim bezveznim starima. Znamo kako građani u Srbiji loše žive i to bi trebalo da bude tema. Ovu govornicu pojedinci koriste za laži i za neke svoje političke poene, a smatram da to nije dobro. Treba svi da se okrenemo radu za bolje sutra građana Srbije. Smatram da ovo što se pripisuje Pokretu snaga Srbije nije tačno i stojim iza toga.
Hvala vam, gospodine Lekiću, i hvala vam što pažljivo birate reči, ali molim vas, još pažljivije, jer bi iz vašeg izlaganja neko mogao da pomisli da se zločini rade. Zalažete se za pravo na rad. To nije ni na jedan način moguće tako izgovoriti, jer to može da zvuči strašno opasno, a molim vas da i ubuduće ovako pažljivo birate reči da se ne bi nešto pogrešno shvatilo. Gospodine Dačiću, po Poslovniku, ali vas molim, strogo se pridržavajte vremena, moramo svi da imamo ista prava. Izvolite.
Naravno, biraću reči i apsolutno uvažavam ono što ste rekli na početku, da zbog velikog broja zakonskih predloga ovo ne može da dođe na dnevni red do oktobra, ali uvek kada za to ima potrebe ja ću se javiti po Poslovniku i da ukažem na nužno donošenje ovakvog zakona, zato što smatram da je to predmet mnogobrojnih zloupotreba u našoj državi. Sa druge strane se ne reaguje na brojne primere zverstava prema pripadnicima našeg naroda, čak se veličaju u našim medijima i pozivaju na javne tribine ovde u Beogradu i oni koji su vršili zločine nad Srbima i, naravno, oni su i posle 5. oktobra 2000. godine i amnestirani iz srpskih zatvora. U svakom slučaju, gospodin Lekić zna, i on je donedavno pripadao stranci koja je takođe bila na vlasti zajedno sa SPS-om, kao i Bogoljub Karić, koji je bio ministar u Vladi Mirka Marjanovića, a protiv koga ste vi izdali ovo saopštenje. Da li vi mislite da ste ga izdali protiv nas? Izdali ste protiv samih sebe. Vi ovde kažete da je neko 15 godina obmanjivao javnost i da smo predstavnici lažnog patriotizma koji je u bliskoj prošlosti, kako kažete, odneo hiljade ljudskih života i zemlju doveo do ruba propasti. Nisam još čuo za nekoga da tako loše govori sam o sebi. Protiv koga vi ovo govorite? O čemu vi ovde govorite? Znači, ovde nije reč o zameni teza. Pokret snaga Srbije nisam ni spomenuo kada sam govorio i nemojte da Pokret snaga Srbije sebi pridaje veliku važnost. Nije to vaša ideja. To je ideja DS-a, ideja Nenada Čanka protiv koje vi niste. Prema tome, vi ste saglasni sa tom idejom, pokrajinsko izvršno veće, a čiji ste vi članovi, tu ideju je poslalo Koštuničinom kabinetu. Imate vi pravo da mislite šta hoćete, ali nemojte drugima deliti lekcije, nemojte pljuvati u tanjir iz koga ste jeli 10 godina. Još jedete iz tog tanjira, što bi trebalo da poštujete.
Hvala vam. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS Aleksandar Vlahović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da čak i promena Poslovnika nije dovoljna da se sa aspekta vladajuće većine učini da Skupština bude efikasnija, pošto smo imali prilike da slušamo nepotrebno razvlačenje ove sednice i diskutovanje o veoma važnim temama upravo od onih koji daju punu podršku vladajućoj većini, odnosno manjinskoj vladi. Zaista mislim da predsedavajući treba da reaguje u tim slučajevima i da se koncentrišemo na ono što je tema današnjeg zasedanja Skupštine Srbije. Gospodine predsedavajući, predsedniče parlamenta, gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva finansija, Demokratska stranka pozdravlja predloge zakona iz ekonomske sfere. Smatramo da su neki od ovih zakona koji će obezbediti bržu privatizaciju, pre svega osiguravajućih društava, trebalo da budu na zasedanju Skupštine mnogo ranije. Imajući u vidu situaciju koja je već u uvodnom izlaganju okarakterisana kao bitno zaostajanje i bitno kašnjenje u odnosu na ono što se dešava u bankarskom sektoru, odnosno ono što se dešava u privredi, sam proces privatizacije, brzina procesa privatizacije u pomenutim delatnostima, sigurno je da su svi ovi zakoni, uključujući i zakon o agenciji za podsticaj i finansiranje izvoza, uključujući i zakone koji na neki način predstavljaju izmene i dopune već ranije donetog zakona, u ovom trenutku potrebni. Jer, sa izgradnjom novih institucija naša zemlja će biti u situaciji da ima u institucionalnom smislu mnogo jače datu podršku privrednicima i, samim tim, jedan korak napred u ekonomskoj tranziciji. Ono na šta, kao predstavnik DS-a, želim da ukažem, to je nešto gde smo već amandmanima intervenisali. Žao mi je što prethodno nismo imali raspravu Odbora za finansije, pa tek onda početak skupštinskog zasedanja, pošto pretpostavljam da bismo adekvatne odgovore dobili na samom Odboru za finansije ili bi sam predlagač zakona imao dovoljno vremena da odgovarajuće odredbe u pojedinim zakonima promeni. Mislim da bi u tom slučaju rasprava bila svrsishodnija; očigledno je da brzina rada parlamenta, i pored ovog nepotrebnog trošenja vremena koje je prethodno uzrokovano, jeste nešto što rad u odborima, bar za sada, ne može da prati. Govoriću o tri zakona: zakonu o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, zakonu o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije i o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Što se tiče prva dva pomenuta zakona, mi imamo pojedinačne primedbe na sam tekst zakona. Želim da ovde, zbog vas i javnosti, notiram koje su to primedbe koje su date od strane poslaničke grupe DS. Kada je u pitanju zakon o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije, smatramo da je neprihvatljivo da decidno u zakonu stoji da se sredstva za rad agencije obezbeđuju iz donacija pravnih i fizičkih domaćih ili inostranih lica. Mi možemo u potpunosti da prihvatimo donatorsku podršku za početak rada agencije i za osnivanje agencije za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije, ali zaista mi u Demokratskoj stranci ne razumemo koje su to donacije fizičkih lica koje će obezbediti kontinuirano finansiranje agencije za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. U dosadašnjoj praksi, od 2001. godine naovamo, imali smo veliki broj agencija. To jeste moderna praksa funkcionisanja države, pre svega izvršne vlasti, odnosno osnivanje nezavisnih institucija u odnosu na izvršnu vlast, koje treba u pojedinim oblastima da preuzmu funkciju izvršne vlasti i da sa atributom nezavisnosti kasnije realizuju odgovarajuće zadatke koji su zakonom povereni. Mi smo imali više puta raspravu na temu finansiranja rada agencija. Koliko je meni poznato, nikada do sada nismo imali situaciju da donacije, pogotovu domaćih fizičkih lica, predstavljaju izvor finansiranja rada agencije za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. Dakle, još jednom napominjem, sasvim je u redu da se iz donatorskih sredstava finansira početak rada agencije. Tu je diskutabilno pitanje da li donatorska sredstva fizičkih lica treba da budu osnov finansiranja početka rada agencije. Ali, apsolutno je neprihvatljivo donatorstvo, pre svega fizičkih i pre svega domaćih lica, ali isto tako i inostranih, za kontinuirani rad agencije. Zaista mislim da je ovde reč o grešci, ne o nameri, kada je u pitanju ovaj član zakona, čini mi se da se radi o članu 5. pomenutog zakona, mislim da je u pitanju stav 1. tačka 2). Predlažemo da se usvoji amandman DS-a, kompletan drugi tekst je apsolutno prihvatljiv za DS, uz uslov da se ovaj amandman usvoji, koji će otkloniti mnoge nedoumice. Naizgled se čini da je ovo potpuno nebitno, a suštinski se ovde otvara mogućnost diskrecionog odlučivanja, koje će biti uzrokovano finansiranjem od strane pojedinih donatora. Na kraju krajeva, postavlja se pitanje kakva je veza između sredstava koja agencija plasira za podsticaj izvoza i, sa druge strane, donacija koje dolaze od pojedinih pravnih i fizičkih lica. Mislim da to velike glavobolje može da donese onome ko će sutra sprovoditi ovaj zakon, odnosno onome ko će voditi agenciju, onome ko će vršiti nadzor, više nego što će zaista realne koristi od toga biti. Drugi zakon jeste zakon o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. I tu takođe imamo intervenciju u jednom veoma važnom članu. Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da vrlo kratko prepričam o čemu se tu zapravo radi. Radi se o članu 5. stav 3. Član 5. govori o pokretanju upravnog spora protiv rešenja koje je doneto od strane Narodne banke Srbije i šta se dalje dešava ukoliko sud donese suprotnu odluku, odnosno ukoliko sud poništi odluku o pokretanju stečajnog postupka kod banaka, odnosno kod osiguravajućih društava. Do sada smo imali čitav niz takvih primera, veliki broj banaka nad kojima je pokrenut stečajni postupak, ali smo isto tako imali i odluke nadležnih sudskih instanci, obično se radilo o Vrhovnom sudu, jer to je odluka koja se donosi u drugostepenom postupku, koje su bile negativne u odnosu na prvobitno rešenje pokrenuto od strane Narodne banke Srbije. Ako pažljivo pročitate član 3, onda ćete videti da se ovde radi o tome da, bez obzira na odluku suda, rešenje koje je Narodna banka Srbije donela u prvom slučaju jeste ono od kada počinju svi rokovi za realizaciju stečaja. Postavlja se pitanje za šta će nam uopšte drugostepeni upravni postupak ukoliko postoji mogućnost da se stečajni postupak bez ikakvih problema nastavi prema rokovima koji su određeni donošenjem prvog rešenja o pokretanju stečajnog postupka. Postavlja se pitanje kakva se zaštita postiže u sudskom upravnom postupku u drugoj instanci, s obzirom da je sasvim moguće ponavljanje iste odluke u narednom ciklusu od strane centralne banke, a istovremeno vrlo jasno je decidiran način kako teku rokovi i da, u konkretnom slučaju, čak i ponavljanjem rešenja rokovi teku od prve donete odluke. Smatramo da to nije dobro, bez obzira što i mi u Demokratskoj stranci imamo ogromne pritužbe na način na koji su rešavali i trgovinski sudovi, pre svega, trgovinski sudovi, ali bogami i na način na koji su i neke druge odluke donete. Nije dobro, jer na ovaj način, bojim se da dolazi do narušavanja ili međusobnog prožimanja dve ključne funkcije na kojima se bazira pravna država, a to znači prožimanje nezavisnih institucija, s jedne strane, u neku ruku, izvršne vlasti, a s druge strane, sudske vlasti i negiranje jedne u korist ove prve. Mislim da treba dobro razmisliti da li je ovakvo rešenje u zakonu o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje svrsishodno, ne imajući u vidu kakva je danas situacija u pogledu ....
Gospodine Vlahoviću, da li koristite i narednih deset minuta?
Da. Dakle, ne imajući u vidu kakva je danas situacija u pogledu efikasnosti i načina na koji sudska funkcija funkcioniše, nego imajući u vidu šta želimo da dostignemo u budućnosti, a to je da imamo državu u kojoj postoji jasna podela između sudske, upravne i izvršne vlasti. Naravno, ostavio sam na kraju ono što je po nama i najvažnije, a to je zakon o izmenama Zakona o osiguranju. Koncentrisaću se na tri ključne primedbe koje dolaze iz poslaničke grupe DS. To su primedbe koje se odnose na način na koji bivši zaposleni ostvaruju svoja prava u procesu privatizacije osiguravajućih društava. Zatim, primedbe na način na koji se tretira neposlovna imovina i primedba koja se odnosi na superviziju osiguravajuće delatnosti, nešto slično onome o čemu smo pričali i prošli put kada smo imali raspravu o Zakonu o osiguranju. Da krenemo redom. Prvo, Demokratska stranka i ja, kao njen ovlašćeni predstavnik, smatramo da nisu dobra rešenja koja su implementirana članom 36, pogotovu članovima 243a, koji se nalaze u okviru člana 36. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, članom 243g i članom 243d. O čemu se ovde radi? Prvo, smatramo da nije dobro da agencija za osiguranje depozita uzima prava da prodaje neposlovnu imovinu osiguravajućih društava. To nije isto i to nije reciprocitet u odnosu na Zakon o privatizaciji, gde se kaže da Agencija za privatizaciju ima pravo da prodaje delove imovine. Da, ali u postupku restrukturiranja. Agencija za privatizaciju nijednim skupštinskim aktom, odnosno zakonom nije ovlašćena da prodaje delove imovine preduzeća ukoliko se ona nalaze u redovnom postupku privatizacije, dakle, van restrukturiranja. Prvo želim da kažem da je ovo rešenje koje je implementirano članom 243a u okviru člana 36. pravno teško održivo, zbog toga što se direktno narušava nezavisnost jednog pravnog entiteta. Pravni entitet u ovom slučaju jesu osiguravajuća društva i ukoliko bi se agenciji za osiguranje depozita dozvolilo da ona na osnovu svoje odluke, samovoljno, prodaje delove imovine osiguravajućih društava, bojim se da bi se direktno ugrozile druge odredbe koje govore o nezavisnosti pravnog entiteta, koje su regulisane ne samo Zakonom o osiguranju, nego i Zakonom o privrednim društvima. Drugo, što je mnogo važnije, smatramo da je ekonomski necelishodno dozvoliti agenciji da izvrši prodaju delova neposlovne imovine, iz prostog razloga što se podrazumeva da će prodaja neposlovne imovine predstavljati prihod za budžet i da se ta sredstva neće direktno koristiti za finansiranje restrukturiranja osiguravajućih kompanija. Pre svega ovde mislim na kompaniju "Dunav" kojoj je potrebno temeljno restrukturiranje, odnosno postoji verovatnoća da se ta sredstva koriste za finansiranje restrukturiranja, ali ta sredstva moraju da budu obuhvaćena Zakonom o budžetu ili rebalansom za 2005. godinu ili pak, ako se tako nešto planira za 2006, onda zakonom o budžetu za 2006. godinu. Postavlja se pitanje čemu sve to. Činjenica jeste da i jedno i drugo osiguravajuće društvo, a ovde se pre svega misli na DDOR i "Dunav", moraju da u pretprivatizacionom postupku obave podizanje finansijskih i poslovnih performansi. Nije teško zaključiti da se ovo pre svega odnosi na "Dunav", s obzirom da je njegova neposlovna, odnosno poslovna imovina koja se ne koristi za finansiranje osnovne poslovne funkcije, zbog čega je kompanija "Dunav" i osnovana, naročito velika i daleko veća nego poslovna imovina DDOR-a, koja se ne koristi za osnovne poslovne svrhe. Po meni, sasvim je dobro rešenje koje je čak jednom naznačeno i od strane autoriteta koji sede u Vladi Srbije i u Narodnoj banci, a to je privatizacija "Dunava" kroz inicijalnu javnu ponudu. To znači trajna kotacija akcija "Dunava" na berzi, i to bi bilo po prvi put, mislim da nemamo puno takvih preduzeća, bolje rečeno danas nemamo niti jedno preduzeće koje je spremno da bude predmet inicijalne javne ponude. Ali, svakako je dobro da najveća domaća osiguravajuća kompanija na taj način ostane u domaćem vlasništvu, pošto se podrazumeva da će veliki broj malih akcionara realizacijom inicijalne javne ponude biti u situaciji da budu delimični vlasnici kompanije "Dunav". Međutim, da bi kompanija "Dunav" još jednom bila spremna za realizaciju inicijalne javne ponude potrebno je temeljno restrukturiranje te kompanije. To restrukturiranje puno košta i bojim se da će cena tog restrukturiranja biti mnogo veća nego što su potencijalni izvori prihoda od prodaje neposlovne imovine. To drugim rečima znači da će Vlada iz budžeta morati da da dodatnu podršku pripremi kompanije "Dunav" za inicijalnu javnu ponudu, pa je otuda nelogično da se sredstva dobijena od prodaje neposlovne imovine generišu u budžetu i uvođenje kompanije "Dunav" u rizik da možda u idućoj podeli karata, posle idućih izbora, ne postoji ista volja od strane izvršne vlasti da se finansira dalji tok restrukturiranja "Dunava" i možda i trajan gubitak potencijalnih prihoda. Po meni je, gospodine ministre, gospodo poslanici, mnogo bolje obaviti snažnu kontrolu i nadzor kompanije "Dunav", ali i prepustiti sredstva koja inače generišu iz prodaje imovine koja se ne koristi za osnovnu poslovnu funkciju kompaniji "Dunav" za dalji proces finansiranja restrukturiranja u procesu pripreme inicijalne javne ponude. Šta je to što treba da se uradi? Mnogo toga. To nije samo dalje smanjenje zaposlenih. To jeste i proširenje palete osiguravajućih proizvoda, to jeste i racionalizacija poslovanja i finansiranje informacione tehnologije, to jeste i dostizanje pozitivnog poslovanja u narednom periodu i način da se "Dunav" pripremi dobro. Zbog toga mi smatramo da je ovo ekonomski necelishodno u tački 243a. Druga stvar jeste rešenje kojim se predviđa podela novca umesto podele akcija zaposlenima i ranije zaposlenima, odnosno penzionerima u osiguravajućim kompanijama. Bojim se da se ovde čini opasan presedan, koji može da bude rešenje na koje će se ugledati sutra javna i druga preduzeća. Mislim da ovo nije dobro, jer se na ovaj način direktno narušava predloženi mešoviti model privatizacije, koji je do sada u svim slučajevima bio korišćen, izuzev u slučaju restrukturiranja, što je i sasvim razumljivo. Drugo, ovo nije dobro sa edukativnog aspekta za stanovnike koji treba da počnu da uče šta je to akcionarstvo u Srbiji. Ako vi njima kažete – ja ću vama podeliti novac, a neću vam podeliti akcije, vi destimulativno utičete na razvoj akcionarstva u Srbiji, zbog toga što ako država kaže – bolje imati novac, nego akcije, vi ne pospešujete štednju, ne pospešujete investiranje slobodnog novca u privredu kupovinom akcija, zaista to nije dobar način da se promoviše razvoj akcionarstva u Srbiji. Još jednom kažem – veoma opasan presedan. Pravno jeste moguće da se promeni osnovni model privatizacije, ali čini mi se da ovo uopšte nije dobro za razvoj akcionarstva u Srbiji i siguran sam da će većina poslanika shvatiti zašto ovaj način zadovoljenja interesa zaposlenih i ranije zaposlenih nije dobar u odnosu na podelu akcija. Na kraju krajeva, podrazumeva se da će osiguravajuće kompanije da podižu svoju vrednost tokom vremena i svakako, ako izvršite podelu akcija u vrednosnom iznosu od 200 evra po godini staža, da će mali akcionar imati mogućnost da izvrši veću ekonomsku valorizaciju sutra, za dve, tri ili pet godina, kada bude akcije prodavao. Sasvim na kraju, zahvaljujem se na toleranciji predsedavajućem, to je nadzor. Prošli put smo o tome razgovarali i rekli smo da je Srbija jedna od retkih zemalja gde je nadzor nad funkcionisanjem osiguravajućeg sektora u centralnoj banci. Smatramo, još jednom ponavljamo, da nije dobro da centralna banka, Narodna banka Srbije, obavlja funkciju nadzora i supervizije osiguravajuće delatnosti. U postupku privatizacije imaćete čitav niz zamešateljstva pojedinih institucija. S jedne strane, nadzor nad privatizacijom obavljaće Ministarstvo finansija, s druge strane, nadzor nad redovnim funkcionisanjem osiguravajuće delatnosti obavljaće Narodna banka. To nije dobro. Mnogo je bolje da nezavisna institucija, poput pojedinačnih agencija, obavlja nadzor i nad redovnim poslovanjem osiguravajuće delatnosti. Nije Narodna banka Srbije sredila cakum-pakum bankarski sistem, pa da ima dovoljno lufta i prostora da može da se bavi osiguranjem. Naprotiv, smatramo da nadzor nad osiguranjem treba da bude u nadležnosti nezavisne institucije, nezavisne agencije, a ne u nadležnosti centralne banke. Na taj način mi upravo forsiramo ovaj način skidanja izvršne funkcije i prenosa nezavisnim agencijama koje će biti u potpunosti nezavisne u odnosu na izvršnu vlast, ali i suštinski, ne samo po zakonskom peru i po slovu zakona, nego suštinski. Dakle, da rezimiramo, Demokratska stranka još jednom pozdravlja sve ove zakonske projekte koji su danas došli i o kojima raspravljamo. Nemamo primedbu na većinu ovih zakona. Imamo dve konkretne primedbe na pomenute zakone o stečaju i o likvidaciji banaka i društava za osiguranje i na zakon o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza i suštinske primedbe na predloženi tekst zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Nadam se da će predlagač zaista sa punom pažnjom prihvatiti primedbe Demokratske stranke i spremni smo da i na Odboru za finansije damo puno tumačenje zašto smatramo da ove odredbe nisu dobre i da možda kratkoročno mogu da ostvare cilj sa aspekta izvršne vlasti, ali u dugom roku jesu loše za razvoj sektora osiguranja. Zahvaljujem.
Hvala gospodinu Vlahoviću. Reč ima predsednik poslaničke grupe SRS, a pozdravljam posetioce na balkonu, predstavnike mladih organizacija. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sednica Narodne skupštine teče po novom Poslovniku, za sve nas veoma mirno, u ugodnoj atmosferi, dođi kada hoćeš, ne moraš da dolaziš, a ovog časa u redakciji jednog lista službe ministra, koji se danas ovde predstavlja, vrše progon slobodne reči. Otimaju imovinu lista "Kurir", plene, možda će izložiti i dražbi, još uvek se ne zna. Imaju nalog ministra da zaplene imovinu lista "Kurir", zato što postoji osnovana sumnja da Kurir ubuduće neće izvršavati svoje poreske obaveze. Šta je to zgrešio list "Kurir"? Ušao u sukob sa kriminalom u redovima G17 plus. Sa kim? Sa osnovnim predlagačima ovih zakona, sa guvernerom Narodne banke Jelašićem i ministrom finansija Mlađanom Dinkićem. Ne može, gospodine ministre, onaj ko uđe sa vama u sukob da bude izložen državnoj represiji. Nemate pravo, i sada pozivam predsednika Vlade Vojislava Koštunicu da se izjasni odmah imate li vi pravo da koristite organe državne represije prema listu koji vam nije po volji, prema listu koji vam dnevno postavlja pitanja. O vašoj umešanosti u neke finansijske malverzacije govoriću, mada bih vas zamolio da prekinemo sednicu i da utvrdimo šta se to tamo dešava. Da je Miloševićevo vreme, vi biste već angažovali NATO avijaciju da brani jedan nezavisan list. Pošto je vaše vreme, vreme nove demokratije, izvozne zapadne demokratije primenjene na Srbiju, taj list danas nema ničiju podršku, ni vlasti ni opozicije, ne postoje instrumenti kojima bi se sprečila samovolja DOS-ove vladavine. Možda biste vi, gospodine predsedniče Narodne skupštine, koji ste poznati kao čovek koji voli slobodu, koji kaže da se za slobodu i nezavisnost treba izboriti, mogli da utičete, da napravite jednu kraću pauzu, da steknete i neki politički poen i da se pojavite tamo i da pitate ljude – šta vam ovo rade i zašto vam otimaju imovinu. Bilo bi to dobro, a ako ne, nastavićemo mi ovu sednicu, ali ostaju otvorena pitanja ministru finansija. Šta to radite u listu "Kurir", gospodine ministre, zašto vam se ne sviđaju naslovne stranice lista "Kurir", zašto ne odgovorite na pitanja koja su postavljena na naslovnim stranicama? Kako to da vam je list "Kurir" bio dobar kada je zajedno sa vama otkrivao afere nekih drugih, kako to da vam je bio dobar CD o krađama u delu koji se odnosi na krađe drugih, a deo CD-a koji se odnosi na vašu istragu o milijardu i nešto dolara na Kipru je laž. Ono prvo, o onima iz DS-a što su krali pre vas, to je istina, a ovo sada o vama, to je laž sa tog CD-a. Čitav ovaj set zakona koji donosimo u nevreme, na vanrednom zasedanju, služi u stvari da pokrije ono što ministar, guverner i firma, delovi firme G17 plus rade na finansijskom tržištu Srbije. Čitajući ove zakone vi zaključite da kada budemo usvojili ove zakone Narodna banka će moći da preduzima neke mere prema osiguravajućim društvima, prema bankama, a ona te mere preduzima otkako je Mlađan Dinkić počeo reformu bankarstva, reformu sektora osiguranja. Sada se pokriva zakonskim rešenjima ono što delovi firme G17 plus čine, divljajući po finansijskom sektoru na teritoriji Srbije, neometani ni od koga, zato što ste vi vlada u Vladi, dakle, zato što od vaših glasova ovde u Skupštini zavisi hoće li sutra Vojislava Koštunicu da čeka službeni auto ispred stana ili neće. Hajde da raščistimo jednom, trebaju li vama iz firme DSS ti delovi firme G17 plus? Očigledno je da će posle sledećih izbora podizanje iz pepela biti izuzetno teško, očigledno da to gori na sve strane. Vi se pravite kao da vam je kosa neuredna, u kući koja potpuno gori, pa treba da je sredite pred ogledalom, a tako i ovi zakoni. Naravno, mnogi će ljudi ovde imati mnogo primedaba na zakone. Krenuću i ja, dakle, pomalo da o njima pričam, ali manir kojim Mlađan Dinkić vodi finansije, manir kojim Jelašić vodi Narodnu banku nisu maniri za demokratsko društvo i nisu maniri za demokratsko društvo Srbije koje želimo da izgradimo. To su maniri robovlasnika. Vi ne možete da imate ni privatnu firmu, ne možete da radite u državnoj, društvenoj firmi, vi ne znate sada, ako imate neku svoju firmu, hoće li vas agencija Mlađana Dinkića prodati, neće ni da vas pita. Na koji način da vas proda, koji je način za vas najpovoljniji, neće da vas pita, jer vi se tu ne pitate. Ako sud donese presudu u vašu korist, šta vam to znači ako Dinkić i Jelašić kažu – šta nas briga za sud; ako sud poništi odluku Narodne banke, Narodna banka izdaje novu odluku, a rokovi teku iz prve odluke Narodne banke. Gde ste to našli, gde ste to pročitali? Da li vi to nas ubeđujete da uopšte ne treba da sarađujemo, kada se ovde donose odluke o izboru sudija, tužilaca, predsednika sudova, jer to vi nas ubeđujete da pravosuđe u Srbiji ne postoji? Vi ste na vlasti, to bi trebalo ja kao predstavnik jedine opozicione stranke u ovoj zemlji da govorim sa ove govornice da nema pravosuđa, a vi koji ste iz vlasti da nas ubedite da pravosuđe postoji, pa kada sud donese rešenje o poništaju odluke da se ne pravite da ste jači od suda, jer od suda jačih nema, od božijeg suda niko, a od zemaljskih sudova ljudi jačih nema. Ima, bivši guverner Narodne banke, sadašnji guverner Narodne banke, sadašnji ministar finansija. Hajde jednom da raščistimo, ima li išta jače u ovoj zemlji od sudova, jeste li u stanju zaista svakog dana ujutru čim dobijete rešenje suda da donosite novu odluku? Kada će pravosuđe da bude efikasno, kada, ako ministar izigrava pravosuđe i kada dobije pravosnažnu presudu odmah izdaje novo rešenje i ubacuje se sve u pravosudne tokove, jer tamo morate da obezbedite i napad i odbranu i potpunu demokratičnost postupka po zakonu, i pravničke zavrzlame idi mi dođi mi, i na svaku vašu odluku čovek čeka četiri ili pet meseci da bude poništena, a vama treba 15 minuta da izdate novu. Izbaci se fajl iz kompjutera i samo se proveri datum. A sada se menja i potpis, jer smo promenili guvernera Narodne banke. Zato nemam poverenja, kada god se deo vaše firme ovde pojavi sa predlogom zakona, posebno kada pre toga usvoji Poslovnik po kome poslanici više ne moraju da pročitaju nijedan predlog zakona. Da li je to bila želja vas, dame i gospodo poslanici vladajuće većine, da baš ne morate da pročitate nijedan predlog zakona, jer sada zaista ne morate? Možete da se pojavite samo kada bude glasanje, da dižete ruke i da spuštate. Izlazićete na ona mala vrata da vas novinari ne bi slučajno pitali šta piše u članu 243, jer vi ne znate ni koliko članova ima predlog zakona. A kako biste i znali, ja vas opravdavam, u petak ste dobili saziv sednice Narodne skupštine sa 45 tačaka dnevnog reda, a subota (noć) je bila rok za podnošenje amandmana. Vi ćete da mi pričate da su ovi zakoni zaista dobri i zaista najbolji. Na primer, taj "Kurir" koliko je dugo izložen poreskoj kontroli, mesec ili dva? Da li je u "Dunavu" nekada bila ta kontrola, da li znate kako se tamo troše sredstva, da li treba da vam vadim fasciklu da vidite odluke koje tamo donosi direktor? Da li je Narodna banka rekla – nemamo poverenje u menadžment "Dunava", da li je možda smela da kaže, da li je možda upozorila? Zatvarali ste osiguravajuća društva, banke ste zatvarali, zato što je guverner rekao da je često menjan menadžment banke, pa je onda rekao – nemam poverenja u taj menadžment. Valjda vam je neko iz sveta rekao – napišite u zakonu to ovlašćenje guvernera da nema poverenja u menadžment. Do sada je guverner mogao da ima ili da nema poverenje u menadžment, a sada će po zakonu moći da ima poverenje. Ovde kažete – postupak prinudne likvidacije sprovodi se nad bankom i drugom finansijskom organizacijom kojoj je Narodna banka Srbije oduzela dozvolu za rad. Na osnovu rešenja o oduzimanju dozvole za rad banci, odnosno dozvole za obavljanje poslova osiguranja, NBS odmah donosi rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka. I, doneće ga narednog dana po prijemu predloga likvidacionog upravnika. Pogledajte koji je to postupak, kakva je to procedura, kako je to upoznavanje NBS, ne znam koga u NBS. Ja tri puta pišem Savetu Narodne banke i predlažem da razreši guvernera, a oni kažu – on izvanredno obavlja svoj posao. I, kada mu vidim kuću na Dedinju, vidim da on izvanredno obavlja svoj posao. Pazite, šta da zamerim čoveku koji kuću od milion i 500 hiljada evra kupi za 300.000 evra? Koju drugu reč imate za njega, osim da je sposoban. E, ali on je državni činovnik, on lako može da bude sposoban da jeftino kupi, a skupo da proda. Evo da se opkladimo da je guverner sada u stanju da je proda za tri miliona evra. Naći će se dva ili tri vlasnika banaka koji će da učine guverneru i da ga oslobode tog tereta, a onda će računati da i dalje mogu da sarađuju sa guvernerom. Pazite, on je toliko sposoban da će u roku od 24 časa da pogleda predlog i odmah da donese rešenje, ali zato ako mu sud to poništi, on odmah izdaje novo rešenje, a pravne posledice pokretanja stečajnog postupka nastupaju danom isticanja prvog oglasa o otvaranju stečajnog postupka. Pretvaramo se u državu kojom će komandovati ministar finansija i guverner Narodne banke, komandovati. Da se razumemo, uopšte ne želim da bilo ko u Srbiji pobegne od finansijske discipline, jer ja samo želim da pobegnem od omče. Samo želim da pobegnem od toga da mu zatvorite radnju ako dobro radi. Ako radi po zakonu, pa šta ako vam se ne sviđa, šta ako piše protiv vas, ništa lepše nego da neko piše protiv vas. Kada bi vas pomenuli, gospodine Dinkiću, ako ne pišu protiv vas? Kada vas pohvale, mogu da sumnjam da ste ih platili da vas hvale. Jedno vreme sam sumnjao u to. Niko nije smeo da vas spomene. Vodili ste ih na put, nakrcate avion novinarima, lepo njima, a lepo i vama, niko ne pominje Mlađana Dinkića. Pojavio se neko ko ga napada i ja kažem – alal vera ovom Dinkiću, više ne plaća novinare.
Gospodine Nikoliću, da li nastavljate i sledećih 10 minuta?
Da, nastavljam. Kada je to trajalo 10 ili 15 dana, vama je postalo degutantno. Zašto vas da pominju 15 dana? Mene optužiše da sam pobio ljude, šta ću. Sutra tužim, podnosim krivičnu prijavu, izvoli, državo, ako hoćete da štitite svoje građane štitite pravdu, istinu i zakon, utvrdite ko je kriv a ko nije. Tako treba i ministar finansija da kaže – izvolite, nadležni organi, ovi pišu o meni da sam našao pare na Kipru, pa ih sada nema i izvolite utvrdite da li sam našao pare na Kipru ili nisam, da li sam lagao kada sam rekao da sam ih našao ili nisam, da li je to bio deo moje predizborne kampanje ili nije. Ako "Kurir" sumnja, gospodine Dinkiću, da ste taj novac našli a da ga sada nema, samo dokazima razbijte tu priču, a ne zatvaranjem "Kurira". Sada neki đavo meni burgija po glavi, zašto vi zatvarate "Kurir", koji vas napada da je pod vašom ingerencijom nestala milijarda i nešto miliona dolara. Sada već i ja počinjem da sumnjam. Zašto bih sumnjao, kada bih želeo da imam poverenje u svakog ministra koga izabere Narodna skupština. Narodna skupština se valjda ne igra kada bira ministre. Valjda svaki narodni poslanik zna koliko desetina birača stoji iza njega i neće da se igra sa njima kada diže ruku za pojedinog ministra. Ne mogu da verujem da ima ovde u sali poslanika koji su rekli – ih, zašto glasam za ovog Dinkića, ali možda ima sada poslanika koji kažu – ih, što li sam glasao za ovog Dinkića. Pohvaliste se, gospodine ministre, da je vašim stolovanjem u Narodnoj banci, a vi znate kako ste u nju ušli i koliko dugo ste tamo bili lažni car Šćepan Mali, tada započela reforma bankarskog sistema. Znate li koliko je ljudi zakukalo zbog vaše reforme? Znate li koliko je banaka zakukalo, a koliko je banaka propevalo u svetu zbog vaše reforme? Vi sada pričate o sredstvima za osiguranje, vidim da će ministarka poljoprivrede da deli kredite, jer banke sa njom sarađuju; navedite imenatih banaka, da vidimo kako se zovu te banke, da vidimo koja im je država domicilna, da vidimo koliko su uložile u srpsku privredu. Najlakše je bilo, gospodine ministre, kada je menjana marka za evro, dovesti strane banke i pružiti im punu promociju na televiziji. To ste radili vi i pokojni predsednik Vlade Srbije, tadašnji. Narod kaže – konačno stižu stabilne banke, u naše nemamo poverenja. Novac od zamene marke u evro u deviznu štednju u strane banke, strane banke tim novcem kupiše pola Srbije. One građanima jedan ili dva posto na godišnjem nivou, a firmama koliko uzimaju mesečno kada im daju taj isti naš novac? Dakle, pao neko sa Marsa i samo vrti naš novac – mi sve siromašniji, naša privreda sve siromašnija, a te banke sve bogatije. Zašto oklevate da se obore kamatne stope na kredite? Dok se još ne nafatiraju. Onda će i te strane da propadnu. One samo još ovde mogu da uzimaju toliki novac. Samo još ovde u ovoj našoj Srbiji, stabilnoj,reformskoj, ne možete da uzmete dugoročni stambeni kredit, jer možete da otplatite tri-četiri meseca i da vam ode i ta kuća koju ste izgradili na doboš, jer su kamate takve, lihvarske, zelenaške, a vi se hvalite time što više nemamo domaće banke. Stečaj još nije završen, gospodine ministre, to nećete da kažete. Nema sudije koji je prodao dušu da donese odluku da pozitivna banka ode u stečaj. Lepo je pričati na televiziji, vi imate neograničene mogućnosti. Mediji vas prestavljaju kao spasioca, šta je iza svega toga? Gde su desetine i stotine ljudi koji su tamo radili? Šta je sa Nacionalnom štedionicom? Ko je promovisao Nacionalnu štedionicu? Najsigurnija banka, a zar nije jedna od tih banaka mogla da bude najsigurnija? U čemu je stvar? Nacionalna štedionica je počela bez dinara, bez ijednog stola, bez ijednog telefona, koristeći imovinu propalih banaka. Sada je to firma od ugleda, a kada pogreši, vi je "ispeglate", ne mora da određuje rokove, može odmah da isplati čim se neko pojavi. Šta ste uložili u Nacionalnu štedionicu? Prvi evro? Bili ste promoter tih banaka. Zbog čega? Kada je prodata "Delta banka" vi ste bili promoter te prodaje. Zašto, ministre, da li ste vi guverner Narodne banke, da li ste ministar trgovine, da li ste ministar za izvoz i uvoz, šta ste vi? Otkuda vama ideja da promovišete prodaju jedne banke? Da nije možda ta banka pre toga promovisana u zemlji, da nije podignuta vrednost? Čovek u sve može da sumnja. Tu se radi o milionima evra. Penzioneri razmišljaju da li će imati za pet evra veću ili manju penziju kada budete sada ove reforme sproveli ili za 50 evra manju penziju, a ovde se radi o milionima evra – vas glava ne boli, vi prikazujete i dalje neki stančić koji imate, ja vam verujem zaista. Verujem da ste sirotinja, samo čujem da sve više kapitalista u Srbiji nudi da menja svoju imovinu sa vašom.Tu mi nešto nije jasno. Ranije je moj Vučić nudio. Šta Vučić ima, to što ima to mu je, ali kada vam ponude ljudi koji obrću milione evra, sumnjam - odakle vama? Nikada odgovore na ta pitanja niste imali. Ovde iz finansijskog sektora se to sve dešava. Dakle, da li će vas neko zaustaviti... Najbolje bi bilo da budu novi izbori. Bilo bi dobro kada bi predsednik Vlade imao tu snagu da izvrši kontrolu i da se pojavi na televiziji i da kaže – ovo što rade Jelašić i Dinkić potpuno je čisto i u skladu sa zakonom. To bih prihvatio. Ili da kaže – ne rade u skladu sa zakonom, i to bih prihvatio. Ali, da ćuti na sve ove optužbe, da vi zatvarate banku koju drže Izraelci, to nikada neću moći da shvatim. To je kao da terate auto bez guma. Šta hoćete, da nas posvađate sa lobijem u svetu? Od čega ćemo posle da živimo? Ko će posle da nam da te vaše kredite? Od čega naplaćujete, gospodine ministre, sredstva u republičkom budžetu? Od proizvodnje ili od potrošnje? Ko nam pokupova hiljade i hiljade hektara po Vojvodini? Naši prijatelji iz neposrednog okruženja. Čiji smo mi sada sirotani? Sa ovakvom vlašću, sa vama koji uopšte ne mislite na državu, nego biste još jedan evro profita, koji može da se ostvari, ali ne za državu, sa vama koji se sprdate sa fabrikama koje ne rade, mi više nemamo šta da čekamo. Zato tražim od Vlade Republike Srbije – ovde podnesite izveštaj. Ne stigoh da vam ukazujem na greške. Ovo parcijalno ne znači ništa. Predsednik Vlade, ministri u prvom redu, bar jednom u godinu dana podnesite, evo, bar u godinu i po podnesite izveštaj. Vi na jednu stranu, mi na drugu stranu; vi pitanja, mi pitanja, vi odgovore, vi pitanja nama, mi vama odgovore. Mislim da je to normalna parlamentarna procedura, a ne, prvo, ministre, izbegavali ste nas neko vreme u Skupštini, sada ponovo dolazite. Ali, ovo nije odnos ministra prema narodnim poslanicima. Vi ste nam ispričali, da sada ne krenemo da vas čačkamo po određenim pitanjima, za vas bi ova sednica bila završena, jer vi više nećete doći. Ko zna kada će da glasa Skupština o ovim tačkama. Ovih vaših prvih 15 minuta bilo je sve što vi imate sa Skupštinom povezano. Voleo bih da u ovoj skupštini, kada mi imamo 45 tačaka dnevnog reda, bar pola Vlade ima tih 45 tačaka dnevnog reda, a ne da čekamo da stignete. Pravimo pauzu od 20 minuta da nam stigne ministar iz Vlade. Što niste mogli da dođete 15 minuta ranije, pa da vi čekate Narodnu skupštinu? Nije sramota, nije poniženje da ministar čeka Narodnu skupštinu, poniženje je da Narodna skupština čeka ministra. Nadam se da ćemo imati prilike da govorimo i o zakonima.
Zahvaljujem se gospodinu Nikoliću. Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite, gospodine Dinkiću.
Dame i gospodo, zašto nisam došao 15 minuta ranije – zato što smo u Fondu za razvoj potpisivali kredit za Kragujevac, Bor i Vranje; 800 miliona dinara je ova država izdvojila da privrednici koji žele da naprave neku proizvodnju u Boru, Kragujevcu i Vranju mogu da dobiju kredit na pet godina, sa kamatnom stopom od 0,5 posto godišnje, sa periodom počeka od godinu dana, zato što želimo da Kragujevac, inače vaš rodni grad, kao što znate, Bor i Vranje više ne zavise od subvencija ove države, već da ljudi mogu da dobiju sredstva da izgrade nove fabrike. Opštine su dale besplatno zemljište. Bili su tu ljudi koji predstavljaju ove gradove, daće besplatno infrastrukturu. Zato što je bilo zakazano potpisivanje za 11 sati i još ranije, došao sam možda nekih 15 minuta kasnije ovde u Skupštinu. To je prvo. Druga stvar, što se tiče "Kurira", pitate se zašto predsednik Vlade ne da podršku tom tabloidu? To je iz razloga što sam o svim sumnjama koje postoje u javnosti podneo detaljan izveštaj na Vladi; pre svega je to podnela Poreska uprava, jer je ona nadležna za kontrolu svih poreskih obveznika u Srbiji. Naime, o čemu se radi? Pitam sve vas narodne poslanike da li postoji selektivan zakon i selektivna pravda ili je zakon isti za sve? Ako neko vrši utaju poreza da li treba zbog toga da se glorifikuje ili da po zakonu odgovara? Naime, kontrola Poreske uprave vršena je u svim medijima u Srbiji. Počela je prošle godine u svim medijima, bukvalno u svim, u Srbiji – u elektronskim, u pisanim medijima. Što se tiče elektronskih medija, tu su: "Politika", "Pink", B92, BK, a što se tiče pisanih medija, tu su: "Blic", "Večernje novosti", "Politika", "Glas", "Kurir". Znači, svi mediji su kontrolisani. Što se tiče svih medija, kontrole su okončane najkasnije do februara ove godine. Zašto? Zato što su knjigovođe, odnosno ljudi koji se bave računovodstvom u tim medijima dostavljali, po zakonu o poreskoj i našoj upravi, sve potrebne podatke. Jedini koji je pravio opstrukciju bio je faktički vlasnik ova dva lista. Inače, kada se u poreskoj kontroli utvrdilo da dve godine nije isplaćen ni dinar plate nijednom novinaru "Glasa javnosti", dakle, ne samo zvanične plate, nego poreza i doprinosa, onda se kontrola proširila na još 16 preduzeća čiji je vlasnik Radisav Rodić. Zašto? Zato što se faktički celokupan prihod od prodaje ovih listova uopšte ne knjiži u ovim listovima, već je gospodin osnovao neka druga, različita preduzeća, gde seli novac i onda tim novcem kupuje firme po Srbiji, što, ukoliko je sve po zakonu, nije zabranjeno, ali se pokazalo da je u svemu tome izbegnuto da se državi uplati stotine miliona dinara poreza. Preko 100 miliona dinara je ukupna obaveza "Kurira", odnosno "Glasa", odnosno tih 16 preduzeća, posmatrano sve zajedno. Dakle, preko 100 miliona dinara je neuplaćen porez, od čega je direktna poreska utaja samog vlasnika ovih preduzeća (ne gledam ga, niti Poreska uprava, kao vlasnika medija, već kao čoveka koji je preduzetnik) 35 miliona, direktna poreska utaja na njegovo ime. Zbog toga je podneta krivična prijava. Što se tiče neplaćenog poreza, opomene su date još u martu mesecu. Postupak je takav: kada dobijete opomenu imate odgovarajući rok da platite, a ukoliko se ne plati vrši se popisivanje imovine i prinudna naplata. Šest hiljada firmi u Srbiji trenutno je pred postupkom prinudne naplate. Međutim, tih šest hiljada firmi nema svoj medij da bi mogle o tome da prebace sliku i kažu – to je sada politički pritisak, a ovaj gospodin ima medije. Postavljam pitanje – ako ste vlasnik medija, da li imate pravo da ne plaćate porez? Ako vi, gospodine Nikoliću, smatrate da imate, to je jedna stvar, a ja smatram da nemate. Spreman sam da svim poslanicima podelim jedan detaljan izveštaj. To ću učiniti narednih dana. Poreska uprava ima ovo sve detaljno, ne znam napamet podatke. Mi ćemo svim poslanicima u toku ovog zasedanja podeliti sve ovo što se odnosi na kontrolu ovih 18 preduzeća. Jer, po Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji mi ne bismo smeli o tome javno da govorimo, ali pošto je vlasnik ovog lista zahtevao da se obelodane činjenice, dakle, sam je tražio, onda imamo pravo da to podelimo. Inače, da kažemo o kakvom se tu moralnom čoveku radi... Govorim o vlasniku ovih medija, ne o novinarima. Treba odvojiti ljude koji rade svoj posao u novinarstvu od ljudi koji zarađuju novac, odnosno od vlasnika. On je jedini vlasnik medija koji su bili kažnjeni u prethodnom periodu zbog onog zloglasnog Zakona o informisanju kome, zapravo, nikada nije taj novac naplaćen. Kako se to dogodilo i kako ta kazna nije naplaćena, ne znam, ali se dogodilo. Znači, njemu nije naplaćeno, za razliku od danas; za razliku od nekih drugih, njemu to nije naplaćeno u to doba. Čak i ta oprema koja mu je zaplenjena, i oko koje je bila velika pompa u javnosti, u potpunosti mu je vraćena, sem jednog starog kompjutera, koji nije hteo sam da primi, još daleko pre nego što sam ja postao ministar finansija. To su podaci iz naše arhive. Prethodna vlada je donela odluku da svi mediji koji su po starom Zakonu o informisanju bili kažnjeni mogu da potražuju da im se vrati taj novac. Imali su pravo da podnesu zahtev trezoru Ministarstva finansija. Svi su podneli, uključujući i Rodića, kome nikada taj novac nije bio faktički skinut, tako da je Rodiću vraćen novac koji mu nikada nije ni bio uzet. To se desilo za vreme prethodne vlade. To je samo jedan pokazatelj o kakvom se moralu radi. Što se tiče pisanja novina, slobodno može bilo koji list da piše sve šta god hoće i o meni i o Vladi, naravno, ukoliko u tome ima osnovnih elemenata istine. Kao što ste vi, gospodine Nikoliću, najavili tužbe protiv nekih koji o vama pišu nešto što vi smatrate da nije istina, tu tužbu sam još pre tri nedelje podneo, ali nisam hteo da podižem veliku buku o tome u javnosti, jer, faktički, ja sam na sva ta pitanja odgovorio odmah kada su postavljena. Dakle, oni su namerno pustili jedan feljton za vreme godišnje skupštine Evropske banke za obnovu i razvoj. To nije bio nikakav novi feljton, već reciklirani materijal koji je svojevremeno, kada smo otkrili aferu Janjušević-Kolesar, pripremio tadašnji ministar policije sa svojim saradnicima. Faktički, naslagali su različite laži i to su koristili neki u kampanji 2003. godine za parlamentarne izbore. To su sabrali i ponovo pustili sada za vreme godišnje skupštine Evropske banke za obnovu i razvoj. Međutim, prvo sam odgovorio na sve to, oni nisu čak ni demanti hteli da objave dan nakon što sam ga napisao, već su čekali da prođe tri dana i da dođe ponedeljak i tek su ga onda objavili. Održao sam pres-konferenciju i došli su mi novinari iz ″Kurira″ na tu istu pres-konferenciju. Dakle, potpuno sam na svaku od tih tačaka ne samo odgovorio, već sam, s obzirom da su zaista narušili i moj ugled i ugled Ministarstva finansija, odgovorio tužbom. Nisam nikakvu pompu u javnosti o tome dizao. Dakle, krivična prijava je podneta. Sada se već pokrenuo i odgovarajući postupak, a podneo sam i privatni zahtev za naknadu štete od 10 miliona dinara. Što se tiče toga, postupio sam upravo onako kako ste me vi savetovali. Kada se govori o naplati poreza, svako mora, srazmerno svojoj snazi, da plati porez i nema nikakve razlike. ″Politika″ je jedina imala veliki dug koji nije mogla da plati, ali doneli su odluku da se to konvertuje u kapital države. To je jedan od legitimnih načina izmirenja obaveza. Drugi mediji koji su imali dug platili su u postupku kontrole. Dakle, nema nijednog koji je ostao državi bilo šta dužan. Postavlja se pitanje, ako želimo ravnopravnost preduzeća u realnom sektoru, zašto ne bi bili mediji takođe ravnopravni. Ako neko plaća porez i zbog toga ima veću cenu lista, zašto drugi i kako drugi da ne plaćaju. Uopšte ovde ne krivim novinare. Zašto su se novinari osetili prozvanim, to zaista ne znam. Novinari ovde uopšte nisu bili na meti nikakvih kontrola, sem što su bili pitani da li im se isplaćuje plata regularno na račun i da li im se uplaćuje doprinos. Sam vlasnik je u toku kontrole platio određeni iznos poreske obaveze, uključujući i neke doprinose, tako da je zahvaljujući ovoj kontroli mnogim novinarima konačno uplaćeno za penziono osiguranje, za zdravstveno osiguranje, a što im ranije nije plaćeno. Kontrola je u ovim firmama završena. Sada se izdaju rešenja. Nema više kontrola, sve je utvrđeno što je trebalo da se utvrdi. Podnete su tri krivične prijave, zahtev za plaćanje je dat. Ukoliko se normalno plati, nema nikakve bojazni da će bilo kakva imovina biti plenjena. Ne govorim ovde o imovini ″Kurira″. ″Kurir″ gotovo da nema nikakvu imovinu, već govorim o imovini firme ″Ronako″ iz Opova itd. Faktički je vlasnik prebacivao svu imovinu na neka druga preduzeća. Pitajte, recimo, šta se dešavalo sa preduzećima koja je taj gospodin kupovao; em nije platio nikakvu cenu, bez obzira što ih je dobio na aukciji, pitajte da li su radnici dobili uopšte platu sve vreme. Ima jedna firma u Varvarinu, ima druga firma u drugim gradovima Srbije, 18 je ukupno preduzeća gde se faktički ceo taj krug zatvarao bez novca. Ako hoćemo da podržimo takve biznismene samo zato što lepo pišu o nekom, onda je to stvar koju treba jasno da kažemo. Meni su svi isti, zaista. Mi ne kontrolišemo novinare, Poreska uprava ima nalog da kontroliše finansijsko poslovanje medija. Zaista, ako svi drugi poštuju zakon, zašto ne bi i ovi mediji poštovali zakon. Tu nema niti sentimentalnosti niti bilo kakve presije. Kada se Mauricio Masari uverio o čemu se radi, digli su ruke u OEBS-u da se bilo šta o tome razmatra i shvatili su da je finansijska stvar u pitanju, a nikakve veze to nema sa slobodom štampe. Što se tiče drugih stvari, govorili ste o odlukama sudova, o likvidaciji banaka koje su bile poništene. Zaboravili ste da kažete jednu činjenicu: nisam samo ja kao guverner donosio odluke, odnosno donosili smo nova rešenja o likvidaciji nakon odluke sudova da se poništi rešenje o likvidaciji Astra banke, Kapital banke. To su uglavnom te dve banke koje su bile u pitanju. To je učinila za vreme kratkog boravka u Narodnoj banci Srbije i Kori Udovički. Dakle, tri čoveka koja su imala odgovornost nad poslovanjem centralne banke su ponovo donosila ista rešenja. Videćete, koji god guverner bude bio sutra izabran, jednog dana moraće isto takvo rešenje da donese, jer je to zakonito. Pozivam vas da još jednom pročitate Studiju o izvodljivosti, koja, nažalost, kaže da je najgora situacija, što se tiče stanja u našem društvu i u privredi, upravo u Trgovinskom sudu u Beogradu. Zašto je predsednik tog suda nesmenljiv, nemam odgovor na to pitanje. Znam da mnoge stvari ovde zavise od institucija koje nisu u nadležnosti Vlade, što je dobro, ali mislim čak niti Skupštine. Sada imamo jednu situaciju gde kada nešto loše kažete o nekom sudu i o nekoj presudi, automatski vas napadaju da kršite nezavisnost sudstva. S druge strane, svi građani golim okom vide da nešto u tome debelo nije u redu, niti Vlada ima mehanizam da te stvari promeni, jer, ne znam, Visoki savet pravosuđa, personalno veće, ima tih institucija puno, koje su dobro napravljene; problem je što ljudi koji su tamo postavljeni očito, jednim delom, neću biti generalan, neki ljudi očito ne zaslužuju niti po znanju, niti po moralnim osobinama da tamo budu. Onda imamo katastrofalne odluke kojima se svi čudimo, samo u zavisnosti od toga iz čije su nadležnosti. Što se tiče ″Dunava″, ″Dunav″ jeste kontrolisan od strane supervizije Narodne banke Srbije, a gospodinu Vlahoviću bih takođe želeo da kažem da je plan Vlade Republike Srbije da se kompanija ″Dunav″ pripremi za privatizaciju putem inicijalne ponude za preuzimanje, znači na isti način kao što ste i vi rekli. Naime, postoje banke i osiguravajuća društva gde je bolje da se privatizacija vrši traženjem strateškog partnera. To je bila većina banaka u Srbiji, osim Komercijalne banke, za koju smo ocenili da je bolje da ostane domaća i da se privatizacija na domaćem tržištu izvrši putem inicijalne ponude za preuzimanje u naredne tri godine. Slično mislimo i o ″Dunavu″. U tom smislu imamo isto mišljenje. Što se tiče ″Dunava″, jedna dijagnostička analiza se upravo sada završava od strane Narodne banke Srbije. Nakon toga, videćemo na koji način je najbolje da krenemo u proces privatizacije kompanije. Inicijalna ideja je ova, dakle, putem IPO, inicijalne ponude na preuzimanje preko beogradske berze, i to u malim segmentima, kako bi što širi krug akcionara, odnosno građana mogao da kupi akcije bilo ″Dunava″ bilo Komercijalne banke. Što se tiče reformi bankarskog sistema, naravno ne morate slušati ono što govorim, niti ono što govori Jelašić, niti ono što govori premijer Koštunica, niti bilo ko od nas iz Vlade. Pročitajte izveštaje svih relevantnih institucija. Od svih zemalja u tranziciji reforma bankarskog sistema izvedena je na najbolji način u Srbiji. Prvo, najkraće je trajala, najmanje je koštala, nijedan dinar građana Srbije iz budžeta nije dat na ozdravljenje banaka koje su propale. Voleo bih da su te banke o kojima ste vi govorili bile bolje. Nikada ne bi morale tako nepopularne mere da se donesu, kao što je njihova likvidacija. Ali, osam milijardi maraka, odnosno četiri milijarde evra je ostalo zarobljene stare devizne štednje. Gubici su bili ogromni; njih, jednostavno, nije bilo moguće rehabilitovati, jer su njihovi gubici činili 30% ukupnog društvenog proizvoda zemlje. To je bilo potpuno neracionalno. Danas imamo daleko bolji bankarski sistem i daću vam jedan podatak koji možda niste znali: od prošle godine u Srbiju je ušlo oko dve milijarde evra kredita iz inostranstva. Od toga je država podigla samo 300 miliona. Znači od dve milijarde evra koliko je ušlo ukupno u Srbiju, sama država, Vlada, kroz garancije i razne aranžmane svega 300 miliona evra se zadužila. Milijardu i 700 miliona evra je bilo zaduženje srpske privrede i građana. To znači da je najveći deo ovih stranih banaka koje kod nas posluju uneo kapital iz inostranstva u zemlju. Zbog toga smo čak imali problem sa MMF-om zato što je to ocenjeno kao preterana kreditna aktivnost i da to podiže naš uvoz u uslovima nedovoljne domaće ponude. Zbog toga je centralna banka bila prinuđena da preduzme neke ograničavajuće mere. Činjenica je da su strane banke, koje su toliko napadane, unele u Srbiju milijardu i 700 miliona evra prošle godine i plasirale ih našim građanima i privredi. Tačno je da su kamatne stope još visoke. Tu se potpuno slažem. To niko ko je ozbiljan ekonomista ne može da porekne. Činjenica je da one lagano padaju. Primera radi, kamatna stopa na zapise trezora Republike Srbije bila je početkom ove godine 22% godišnje. Kako je to moguće? Tako što smo uspeli da napravimo suficit u budžetu i više ne izdajemo te zapise, već polako vraćamo naš javni dug. Dakle, Srbija je počela da se razdužuje. Kamata je prirodno pala na 15,5 i sigurno da će taj novac morati negde da se plasira. Recimo, na jednoj aukciji tri milijarde banke ponude da kupe državne zapise, mi prodamo 800 miliona, a dve milijarde i dvesta miliona mora da se plasira negde drugde, a to su građani i privreda i moraće kamatne stope sigurno da padaju. Što se tiče stambenih kredita, do pre godinu dana nije bilo stambenih kredita još od 1990. godine. Zahvaljujući osnivanju Nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita neke banke su krenule da odobravaju stambene kredite, doduše, još uvek po nepovoljnim uslovima. Kamatna stopa je bila na početku 12%, sada je 8,9 ili 8,7%, zavisi od banke do banke, što je visoko i mi nismo zadovoljni time. Zbog toga ćemo već za rebalans ovog budžeta pripremiti program gde će za više procentnih poena pasti kamata za sve one do 45 godina starosti koji budu tražili stambeni kredit počevši od septembra meseca ove godine. Upravo završavamo proračune i ti proračuni kažu da bi ta kamatna stopa mogla za ovu grupu građana biti oko 4% godišnje. Zaista će to biti revolucija kod stambenih kredita kod nas. Mi ćemo iz budžeta milijardu dinara izdvojiti samo u rebalansu. Zašto sam prisustvovao promociji zaključivanja sporazuma između Delta banke i banke "Inteza"? Zato što prisustvujem ovakvim velikim promocijama, svim koje imaju uticaj na priliv stranih direktnih investicija u zemlji. Nisam bio prisutan na promociji "Kredi agrikola" i preuzimanja Meridijan banke, iz razloga što sam u isto vreme imao sastanak Evropske banke za obnovu i razvoj. Tu je bio Tadić. Zaista mislim da nije sramota kada se napravi neki dobar aranžman za zemlju da se ode i da se to promoviše. Uostalom, funkcija ministara, između ostalog, jeste da promovišu one koji imaju poslovnog uspeha. Samo putem transakcija u bankarskom sistemu Srbija će ove godine imati milijardu dolara stranih direktnih investicija, a ukupne strane direktne investicije iznosiće oko dve milijarde dolara. Još u jednom da vas demantujem. Rekli ste da različiti kapitalisti sve više nude da zamene svoju imovinu za moj stan od 73 kvadrata na Novom Beogradu. Nisam čuo nijednu ponudu, osim od dvojice ljudi, od gospodina Vučića, kao što ste sami rekli, i od Dušana Mihajlovića. Mislim da Drakulić to nije ponudio. Vučića ne smatram kapitalistom. Što se tiče Dušana Mihajlovića, da li je on kapitalista ili nije, to bi moglo da se eventualno prihvati.
Gospodine Nikoliću, izvolite.
Ja ću u veoma kratkom roku da podsetim gospodina ministra na nešto što mi je ostalo zanimljivo, sa čim bih želeo da vas upoznam. Nemojte da nam obećavate kredite za stambenu izgradnju. Gledao sam vas 2000. godine, kada ste rekli: iduće godine jeftini krediti za automobil, a za dve godine jeftini krediti za kuću i stan. Mahali ste ključevima. Od onda je prošlo pet godina, sve vreme ste u vlasti na ovaj ili na onaj način, deo G17 plus, tako da nemam previše poverenja da će to sa 8,7% - 8,8% pasti na prihvatljivih 4%, bar u vreme dok vi budete na vlasti, a posle toga ćemo videti. Ako ste već toliko zainteresovani za dobre prodaje, verovatno je to zato što je bilo prihoda za budžet, pa me interesuje koliko je prihodovao budžet Srbije od jedne takve dobre prodaje, koliki je porez na kapitalnu dobit? Evo, mom bratu Duletu u Bajčetini je došao veterinar, udario plavu minđušu na jagnje i kada bude prodao moraće da plati neki porez državi za to jedno jagnje. Mene interesuje koliko je ta banka donela direktnih prihoda u budžet i šta ste uradili sa tim prihodima. Dalje, ovo što optužujete vlasnika lista "Kurir", to vam radi "Mobtel" već godinama. Interesuje me kakva je tu situacija sa prelivanjem državnog kapitala na firme Bogoljuba Karića. To se čak vrši unapred, ne svakog dana, nego unapred. Dalje, što ne kažete kako su Slovenci sačuvali svoja osiguravajuća društva i banke? Pogledajte, slovenačko osiguravajuće društvo kupuje kod nas osiguravajuća društva. Ako to ne valja, što su oni sačuvali svoje? Dalje, koliko ste finansijskih kontrola izvršili u nevladinim organizacijama? Kakvi su njihovi prihodi i smete li njima da zaplenite imovinu? Recimo, zašto ste se u B92 zadržali samo dva sata, još im poklonili zgradu, da imaju "sirotani" od čega da žive i gde da prave promaju. Zaista ste me srceparajuće pogodili. Ja sam iz Kragujevca. Evo, tri grada će dobiti 800 miliona dinara. Gospodine ministre, pre sedam dana je neki bogataš u Novom Sadu za 1000 hektara gole zemlje dao 850 miliona dinara. Nemojte da pričate da je 800 miliona dinara novac kojim će država da obnovi Vranje, Bor i Kragujevac. Više bih voleo da ste vi tu konačno utvrdili ima li šta da se radi ili nema. Ako bude novac kao od prodaje osiguravajućih društava, pa 200 evra po godini... Evo, da vas podsetim na Aranđelovac i "Knjaz Miloš". Tamo se slilo dosta para. Pitajte da li je otvorena jedna fabrika, servis, radionica, ali je zato samo jedna firma iz Topole prodala 280 novouvezenih polovnih automobila, zato je prodato šporeta, frižidera, televizora, garderobe. Jeste vi tu prihodovali, vi od toga samo i punite budžet, ali u Aranđelovcu ko nije radio do te isplate ne radi ni dan-danas. Ako mislite da taj novac podmirite i da ljude oterate u penziju, a posle toga da smanjite penzije za 40%, o čemu se onda tu radi i šta vi to pomažete? Nemojte da pričate o zakonu o informisanju kao o zloglasnom zakonu. Da je taj zakon sada na snazi, ne bi bilo ni priče o vama, ako nisu tačne, ne bi bilo ni priča o meni, koje nisu tačne, to znam sigurno. Postojali bi mehanizmi da se čovek koji je nevin, čist i pošten zaštiti. Kada smo mi govorili da mnoge firme nisu platile kazne po tom zakonu, vi ste govorili da su sve platile, pozvali ste ih sa ove govornice da podnesu troškovnik, a sada pričate da mnoge nisu platile. Njima te kazne nisu ni naplaćivane, ali su vama služile u borbi protiv tadašnje vlasti. To bi bilo sve što sam mislio, samo što sada saznajem da su odbačene krivične prijave protiv vlasnika lista "Kurir", da je Poreska uprava, da li beše iz Novog Sada, koja je izrekla neku kaznu, danas poništila to svoje rešenje o kazni. Ministre, molim vas da budete aktuelni toliko koliko sam i ja. Ja imam samo ovaj mali mobilni, vi ko zna šta sve tu imate. Saznajte malo kako to izgleda.
Za repliku se javio gospodin Vučić.
Dame i gospodo novinari, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u pravu je gospodin Dinkić za jednu stvar. Ne znam oko Radisava Rodića tačno, imam negde precizan spisak koliko je šta i kako iznosilo, ali od rešenja u kojima su pisale određene kazne nije plaćeno ni 23%, 22,8% je bio ukupan procenat naplaćenih kazni. Kada smo vam mi to govorili, kada smo ukazivali da to nije bilo baš tako i da je bilo mnogo praznih priča, govorili ste da lažemo, da ne govorimo istinu itd, pa je bila ona lažna priča o nečijem krevecu, do kojeg pitanja nije došlo, jer je izvesni Tadić, koji je tada bio član DS-a, radio u nekim novinama, pa je molio, neki njegovi ljudi su zvali i tražili da mu se kola ne uzimaju, jer mu je žena trudna. Niko mu ništa nije uzeo, niti bilo kome drugom, na taj način. Bilo je tu mnogih laži i izmišljotina na koje nismo hteli ni da odgovaramo. Sada da vam kažem nešto: za sve to je postojao zakon, a ne odluka izvršnih organa vlasti. Mi danas imamo odluku izvršne vlasti, direktno vašu odluku, ministre Dinkiću, da se sa jednim nepodobnim ili neposlušnim listom obračunate do kraja. Vi ste, posle duela sa Drakulićem na TV "Pink", pred najmanje troje ljudi rekli kako ćete pohapsiti ljude iz "Kurira". Rekli ste, imam tri svedoka za to. Ako sam ovo slagao, pošto ne možete da me gonite za ono što sam rekao sa skupštinske govornice, ja ću to negde drugde da kažem, da biste vi mogli da me tužite, da ne bude da me gonite za ono što sam izgovorio sa skupštinske govornice, a ja ću vam svedoke dovesti. Takođe ste rekli Sveti Marjanoviću, mom i vašem drugu, tamo 28. februara da ćete uništiti "Kurir". To je drug obojice nas. Ja sam ga tako doživljavao, ne znam šta se tu promenilo na bilo koji način. Dugo se poznajemo i ne znam šta znači, rekli ste doslovce da ćete da ih istrebite. Ne mislim u fizičkom smislu, ne bih išao tako daleko, već bih govorio pre svega o njihovom listu. Sada mi se nameće pitanje, pošto se u B92 dva sata zadržala poreska kontrola, kako su uspeli sve da istraže za dva sata. Možda je sve čisto, možda i nije, nemam pojma i neću da izražavam sumnju. Kako se kod nekih dva meseca zadržite? Da vas pitam, koliko prijavljuju platu neki moćniji urednici nekih novina? Hoćete ja da vam kažem? Evo, jedan od najmoćnijih listova, u kojem imate veliku podršku, njegov glavni urednik piše da prima platu od 30.000, a plata je, dame i gospodo, preko 400.000, a porez se plaća na 30.000. Zna gospodin Dinkić da govorim istinu. A ne znate ko je? To je više takvih novina, pa ih pogledajte dobro. 30.000,00, a 400.000,00 mu je stvarna plata, a njima ste našli u "Kuriru" da primaju platu 40.000,00, 50.000,00 dinara i na tih 40.000,00, 50.000,00 dinara plaćaju porez i Sveta Marjanović i Vučićević i mnogi drugi. U tome je stvar, zato što to nije istina i zato što da sutra hoće neko drugi da piše našli biste neku poresku upravu ili neku poresku začkoljicu, gde biste osudili nekog drugog. Računate da nisu sada izbori – pre nego što krene izborna kampanja hoću da izvršim posao, da to ugasim, da taj problem zatvorim. To je suština cele priče i to je apsolutno lični stav i lični obračun. Možda vi time pokazujete da ste veoma ozbiljni. Možda ćete posle nekog vremenskog perioda da se mirite, kao danas sa Bogoljubom Karićem. To je vaša stvar, možete da radite šta hoćete. To je sve stvar političkih dogovora, ali nije stvar zakona. Samo hoću da vam kažem da se ne ponašate u skladu sa zakonom, u skladu sa opštim pravnim aktima, već u skladu sa ličnom voljom. Dakle, ta lična volja, apsolutno lična volja ili volja izvršnih organa vlasti je ono što predstavlja ključni problem danas u Srbiji i ona dovodi do neviđene arbitrarnosti u ponašanju organa izvršne vlasti, koji mogu da se ponašaju kako hoće, kako im je volja, da rade šta žele. A još niste odgovorili gospodinu Nikoliću kako dođoše do onolike zgrade ovi sa B92. Da kažete kako su, pošto građani Srbije takođe ne znaju. Dobro bi bilo da to saznaju, a znate zašto? Niste učestvovali u hajci, a ja vas pitam kako vam na sve to ne pada na pamet da pitate – a kako to neko uz podršku nekih ili prećutnu saglasnost nekih iz vlasti... (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, dva minuta ste prekoračili.) Završavam, gospodine Anđelkoviću ... može da optužuje nevine ljude da su ubice. Kako to nije naišlo na vašu najstrašniju osudu? Kako to ne kažete? Kako vam to nije palo na pamet; ne ako je, nego ja pitam a koga je to ubio neko i kada? Je l′ znate ime, je l′ zna neko? Ne zna niko. U stanju su to da rade i o tome ćutite, ali tamo gde je vaš lični interes... I, pitaju Jelašića hoće li za milion da proda vilu koju je kupio za 300 hiljada, neće da je proda za milion. Šta to znači? Neće za milion, da mu ponudi milion i po, neće da je proda. Ovako ili onako? A kako je to stekao? Dobar biznis, nema šta. Nisam kapitalista, ja ostajem pri onome što sam ponudio, ne želeći da vas optužujem i za šta jeste i šta nije, samo sam vam ovo rekao sasvim iskreno, jer ovo sve vide građani Srbije, da je u pitanju vaša lična odluka i na svakom mestu govorite da je to vaš lični obračun i da ćete ga završiti do kraja. To je ključni problem i bolje je da se to ne uništava, zato što porez može da im se naplati ako imaju tiraž 200.000, 250.000 ili 300.000, svejedno, taj porez može da se naplaćuje na to i da država zarađuje ogroman novac. Ako se to ugasi, mnogo penzionera će ostati bez penzija ili mnogo fabrika bez para ili mnogo javnih preduzeća, koja morate da doterate, kao što je RTS itd. Razmišljajte na ekonomski način, a ne, zato što se vi osećate lično pogođenim, pa hajde da ih uništimo što pre. Prosto, Jelašićeva vila, ni ne znam ovoga vila, ni onoga vila na Dedinju, niti bilo koga drugog ne može da ostane tajna za građane Srbije, jer istina se prosto ne može sakriti. I da uspete da ugasite novine, ubeđen sam da će se sutra pojaviti iste takve koje će na isti način to da pišu, zato što su građani Srbije pre svega gladni pravde, istine i, na kraju krajeva, prava. Hvala vam najlepše.
Nastavak u 15,02 časova.
Molim vas, u toku je sednica Odbora za evropske integracije i Odbora za finansije, ali bez obzira, da pozovemo kolege narodne poslanike. Tačno za 30 sekundi nastavljamo rad. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS narodni poslanik Bojan Kekić.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege poslanici, očekujemo dolazak ministra finansija sa njegovim saradnicima, s obzirom da, čini mi se, još uvek traje Odbor za finansije. Danas na dnevnom redu imamo objedinjenu raspravu o nekoliko finansijskih zakona. Reč je o predlozima zakona ili o izmenama zakona koji se odnose, pre svega, na osiguranje depozita, agenciju, osiguranje, stečaj i likvidaciju. Pre podne smo nabrojali sve te zakone i iz celishodnosti neću ih sve nabrajati, ali sigurno svi ovi predloženi zakoni predstavljaju grupu zakona čija se opravdanost nalazi u usaglašavanju i unificiranju propisa sa međunarodnom zajednicom, odnosno, kako se to u obrazloženju pojedinih zakona kaže, po nalogu, odnosno po direktivi Evropske unije za normalno funkcionisanje bankarskog sistema i finansijskih institucija u Republici Srbiji je neophodno donošenje ovih zakona. O svakom zakonu reći ću nekoliko reči, ali ono što je praksa pokazala, a tiče se bankarskog sistema u prethodnih nekoliko godina, sigurno će izazvati još veću pažnju ne samo poslanika i javnosti, nego i ministra finansija. Predlog zakona o osiguranju depozita, kao što je rečeno, jeste zakon koji omogućava i obezbeđuje osigurani iznos koji se utvrđuje u obaveznom iznosu do 3.000 evra u dinarskoj protivvrednosti po deponentu u banci na dan donošenja rešenja nadležnog trgovinskog suda o otvaranju stečajnog postupka, što predstavlja veliki pomak u odnosu na postojeći iznos od 5.000 dinara koji je bio od 1994. godine. Napominjem da to jeste napredak u odnosu na 1994. godinu, ali odnos marke i dinara je tada bio takav da je iznos od 5.000 dinara predstavljao tačno 3.000 maraka. Prema tome, ne stoje činjenice da ondašnji ministar finansija o tome nije vodio računa. Ono što je za nas posebno karakteristično i što je prepodnevna rasprava pokazala, to je da će se povodom zakona o agenciji za osiguranje depozita voditi velika polemika oko toga da li agencija za osiguranje depozita može da obavlja i svoje povremene poslove, odnosno da li ta agencija pored toga što obavlja funkcije stečajnog, odnosno likvidacionog upravnika u bankama i u društvima za osiguranje to može da radi i prema određenim društvima za osiguranje. Prepodnevna rasprava je pokazala da agencija organizuje i sprovodi postupak privatizacije društvenog kapitala i postupak prodaje državnog kapitala u društvima za osiguranje u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje. Poslanička grupa SPS je podnela nekoliko amandmana koji se tiču, pre svega, zakonitosti i postojanja pravnog osnova da se u zakonu o agenciji za osiguranje depozita preuzimaju određene ingerencije koje se tiču Zakona o privatizaciji. U članu 4. Zakona o privatizaciji predviđeno je koji su subjekti nadležni za sprovođenje postupka privatizacije, a jedan od subjekta u postupku privatizacije je Agencija za privatizaciju. Članom 5. ovog zakona je propisano da je Agencija za privatizaciju pravno lice koje promoviše, inicira, sprovodi i kontroliše postupak privatizacije u skladu sa zakonom, s tim što je data mogućnost da se drugim zakonom urede položaj, prava, dužnosti i druga pitanja od značaja za rad Agencije. Na zakonom zasnovanom položaju, prava i dužnosti agencije nesporno proizilazi da je agencija ovlašćena da sprovodi, kontroliše postupak privatizacije u odnosu na sve subjekte privatizacije, bez izuzetaka. Imajući u vidu da se predloženim zakonskim tekstom ovlašćuje agencija za osiguranje depozita i da sprovodi privatizaciju kapitala u društvima za osiguranje, obrazuju se dva organa sa istim ovlašćenjima, što je suprotno osnovnim načelima položaja pravnih subjekata i stvara se pravna nesigurnost po pitanju nadležnosti za sprovođenje postupka privatizacije. Naime, prilikom utvrđivanja ovlašćenja pravnog subjekta krug poslova koje obavlja mora biti nedvosmisleno definisan; ista vrsta poslova ne može se stavljati u nadležnost drugog subjekta. Predloženo opredeljenje značilo bi da ponekad iste poslove obavlja MUP, a istovremeno i neki drugi organ. Malopre sam u uvodu svog izlaganja napomenuo da se oseća klima sa prepodnevnog dela zasedanja, odnosno iz diskusija i rasprava da će Zakon o osiguranju sigurno izazvati najviše polemika, s obzirom na činjenicu da se baš u Zakonu o osiguranju član 243, koji se odnosi na privatizaciju osiguravajućih društava, odnosi i na agenciju za osiguranje depozita. U članu 5. Zakona o privatizaciji je predviđeno da je Agencija za privatizaciju pravno lice koje promoviše, inicira, sprovodi i kontroliše postupak privatizacije. U članu 16. Zakona o privatizaciji predviđeno je da se postupak privatizacije pokreće inicijativom nadležnog organa, subjekta privatizacije, a inicijativa je akt subjekta privatizacije kojim se izražava namera za sprovođenje privatizacije. U stavu 3. ovog člana je propisano da se inicijativa za privatizaciju dostavlja organizacijama sindikata koje deluju u subjektu privatizacije, a zaposleni se o tome obaveštavaju na način utvrđen opštim aktom subjekta privatizacije. U stavu 4. ovog člana je predviđeno da se inicijativa za privatizaciju dostavlja Agenciji za privatizaciju. U predloženom rešenju je kao pravilo predviđeno da se postupak privatizacije u društvima za osiguranje pokreće rešenjem Ministarstva, a da Agencija za osiguranje depozita organizuje i sprovodi postupak privatizacije kapitala društava za osiguranje. Dakle, predloženim rešenjem člana 243. stav 3. i 4. izrazito se povređuje član 58. Ustava Republike Srbije, kojim je definisano da su svojina i rad osnove upravljanja i učešća u odlučivanju. Država bi prema ovom rešenju preuzela prava koja, s jedne strane, imaju društva osiguranja, a s druge strane, prava koja pripadaju akcionarima i dobila bi ovlašćenja koja joj ne pripadaju. Naime, država može da prodaje samo svoje akcije, ali ne može da prodaje i tuđu imovinu. Takođe, u članu 4. Zakona o privatizaciji predviđeno je koji su subjekti nadležni za sprovođenje postupka privatizacije, a jedan od subjekata u postupku privatizacije je i Agencija za privatizaciju. Članom 5. ovog zakona je propisano da je Agencija za privatizaciju pravno lice koje promoviše, inicira, sprovodi i kontroliše postupak privatizacije, u skladu sa zakonom, s tim što je data mogućnost da se drugim zakonom uredi položaj, prava, dužnosti i druga pitanja od značaja za rad Agencije. Na zakonom zasnovanom položaju prava i dužnosti Agencije nesporno proizilazi da je Agencija ovlašćena da sprovodi i kontroliše postupak privatizacije u odnosu na sve subjekte privatizacije, bez izuzetaka. Za sutra je zakazana sednica Zakonodavnog odbora i verujem da će članovi Zakonodavnog odbora i te kako imati na umu donošenje ovakvo pozitivno pravnih propisa, odnosno donošenje ovih zakona, a činjenica je da zakoni i novi Poslovnik omogućavaju da diskutujemo o pojedinim zakonima koji nisu prošli određenu proceduru. Sledeća dva zakona su Predlog zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama. Njihova uloga je u usaglašavanju sa već postojećim zakonima, ali postoji jedna činjenica, a to je da se agencija za osiguranje depozita, koja na predlog Narodne banke o oduzimanju dozvole za rad pojedinim bankama obavezuje sud da u roku od jednog dana ili prvi naredni radni dan po prijemu ovog rešenja oduzme dozvolu određenoj banci. Pitam se da li je Narodna banka ta koja otvara stečaj ili oduzima dozvolu, dok sudovi vrše samo formalno-pravno otvaranje stečaja, odnosno likvidacije banaka? Sigurno je da je jedan od važnijih zakona koji je danas na dnevnom redu, i koji će sigurno doprineti da će određene stvari u finansiranju, pre svega, izvoza Republike Srbije biti po jačim i čvršćim principima, zakon o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. Ministar nas je upoznao sa Predlogom zakona i obećao da će agencija moći da finansira i priprema izvoz domaćih pravnih lica, da će kamate na te troškove biti od tri do četiri posto. To su kamate na godišnjem nivou. To su sigurno najmanje kamatne stope koje se mogu danas na tržištu novca u Republici Srbiji ostvariti. Ono što sigurno buni, to je da li će biti jasno definisan odnos između Fonda za razvoj i novoformirane agencije za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. Podvlačim, to je vrlo bitan zakon koji daje pre svega ekonomsku i finansijsku sigurnost, a onda i pravnu sigurnost subjektima koji su izvoznici u Republici Srbiji. (Predsednik: Izvinite, gospodine Kekiću, koristićete i drugih 10 minuta?) Da. Predlog zakona o izmenama Zakona o Garancijskom fondu nije nam dao odgovor na jedno pitanje. Ministar je objašnjavao da se garantni potencijal uvećava dosta u odnosu na kapital Fonda, za dva i po puta, i to je dosta dobro rešenje. Međutim, nismo dobili odgovor koje su to četiri banke koje su najviše povukle, odnosno tražile usluge ovog garancijskog fonda, pa se nadam da ćemo dobiti i to obrazloženje. Činjenica je da kod Zakona o finansijskom lizingu, koji je poslednji zakon danas u predloženom dnevnom redu, može lako da se dođe u situaciju, s obzirom da nam je zadužena država, zaduženi su privredni subjekti, da ćemo preko lizinga zadužiti i te kako pojedinca, jer pojedina preduzeća već forsiraju kupovinu na lizing, s tim što omogućavaju da imovina ostane kod njih i onda vrlo lako povrate svoje stvari u slučaju da se ne isplati određena količina novca, koja je ugovorom predviđena, iz državine lako povrate svoje stvari. U uvodu sam rekao da ću na bazi svojih iskustava i iskustava svojih prijatelja objasniti kako to funkcioniše bankarski sistem po onom principu šta je to što je urađeno poslednjih nekoliko godina. Imao sam prilike da i tokom prošle godine pričam o Požarevačkoj banci koja je u paketu od 2001. godine otišla u stečaj. Ni dan-danas taj stečajni postupak, evo posle tri i po godine, nije završen. Imovina je, ne mislim samo na prava i obaveze nego na pokretnu i nepokretnu imovinu, prodata Komercijalnoj banci za 160 miliona, a to je oko 4.000 metara kvadratnih na raznim lokacijama, s obzirom da je Požarevačka banka imala mrežu u svih osam opština Braničevskog okruga, a onda smo došli u situaciju da se poslovni prostor u centru grada proda od strane Komercijalne banke licitacijom za tri hiljade evra. Depoziti koji su tada bili u Požarevačkoj banci isplaćivani su sukcesivno dve godine pojedinim komitentima. Odmah da napomenem da su "Investbanka" i ostale banke u Beogradu, verovatno zbog socijalnog mira, bile isplaćene u narednih nekoliko dana. Pravna posledica svega toga, finansijska posledica, finansijski tokovi pokazali su da je nakon toga u Požarevcu i Braničevskom okrugu, ako je bilo tri ili četiri banke, brzo je u prvih godinu ili dve dana došlo 18 banaka, a sada ukupno postoji 21 banka, sa raznoraznim ponudama što se tiče finansijskog i bankarskog menadžmenta. Najnovija banka koja je došla je "Meridijan banka", koja već na sav glas obećava da će privrednim društvima omogućiti dozvoljen minus, ne znam koliko je to u skladu sa zakonom, isto kao što je omogućavano fizičkim licima, do milion dinara. Bilo bi sve to dobro kada bi efektivna kamatna stopa bila ispod 5 ili 6%, onda bi se sigurno privrednim društvima to i pokazalo. Žao mi je što zamenik ministra – Vesna, tada Arsić, sada Đidić, nije prisutna, jer 1996. godine "Delta banka" je sa šest miliona maraka finansirala daljinski toplovod Požarevac-Kostolac. Bili smo grad, pored Beograda i Smedereva, koji je dovukao toplotnu energiju iz Kostolca, ali celokupna tadašnja privreda je za tu uslugu "Delta banci" koja je bila tada zdrava i jaka, sa jakim investicionim potencijalom, držala određene depozite. Pre tri meseca toplifikacija je krenula u razvoj sekundarne mreže i za 80 miliona kredita, koliko je bilo potrebno da se startuje sa nekim ambicioznijim planovima, "Delta banka" je ponudila 9% kamatnu stopu. Uspeli smo na tenderu koji je objavljen, a javile su se samo dve banke, iako je bila prisutna 21, tu kamatu da smanjimo na 7,5%. To nije ona efektivna kamatna stopa, već kamatna stopa na koju se nadovezuju i troškovi kredita i svega ostalog. Govorim u prilog činjenici, ako Ministarstvo finansija već obećava niže kamatne stope, a to se zbog ponude i tražnje tržišta i dešava, Ministarstvo finansija mora da povede računa kako se drže lokalni depoziti, s obzirom na činjenicu da su formirani i trezori u lokalnim sredinama, ko plaća kamatu po viđenju, jer celokupan depozit u "Delta banci", od strane Skupštine opštine odnosno lokalne zajednice pojedinih preduzeća, koja su javna preduzeća, iznosi oko 90 miliona. Znači, ″Delta banka″ vrši samo replasman tih postojećih sredstava. Što se tiče stambenih kredita, ministar reče da sadašnja kamatna stopa 8,92 – 8,90% na nivou Republike Srbije može da se nađe u pojedinim bankama, ali je činjenica da mora da se obezbedi hipoteka, da se plati ta hipoteka, da se osigura stan ili nepokretnost na koju se stavlja hipoteka, i dolazimo u situaciju da su efektivni troškovi mnogo veći. Činjenica je da su to dugoročni krediti i kamata na kamatu. Daću vam primer: za 35 hiljada evra, koliko košta kredit, za 20 godina se vraća 72 hiljade evra. Tu sigurno nije kamata 8,92 ili 8,90 procenata, koliko je rečeno. Ono što bih napomenuo, žao mi je što ministar nije tu, malopre je govorio o tome da će Komercijalna banka ostati u državnoj svojini, odnosno u svojini Republike Srbije, a Vojvođanska banka, koja je godinama, moram da kažem, pre svega bila orijentisana prema području Vojvodine, godinama je pratila tu privredu, došla je u situaciju, izgleda, da bude prodata. Ne pitajte koliko zemlje ima pod hipotekom određenih privrednih društava i preduzeća. Ako bude kupio neko Vojvođansku banku, a verovatno će to biti Mađari, doći ćemo u situaciju da nam Mađari budu vlasnici te zemlje. Isti je slučaj sa DDOR-om. Ne spominjem namerno, s obzirom da ćemo govoriti o amandmanima, "Dunav osiguranje″, ali u poslaničkoj grupi SPS pripremamo zakon kojim ćemo tražiti da se društvena svojina pojedinih privrednih subjekata prebaci na državnu svojinu i da na taj način imamo maksimalnu kontrolu koja će nam omogućiti da u tome učestvujemo. Ono što je, takođe, bitno, ako tako mogu da kažem, iz poslovne politike pojedinih banaka, to je da je vrlo mali broj banaka došao i kupio svoj sopstveni prostor. Uspeli su to da odrade na pojedine načine zakupa, što je legalno, ali nemaju svoju imovinu, nemaju imovinu kojom bi sutradan garantovali pojedinom području da će se tu zadržati, kao što, recimo, i Braničevski okrug ima 40 hiljada ljudi u inostranstvu, izuzetno jak i atraktivan finansijski potencijal, sa nekim lakšim programima sigurno bi omogućio tim bankama da mogu da dođu i do svojih nepokretnosti. Mislim da će se njihov uložen dinar, kao banke, ako dođe u Braničevski okrug, sigurno višestruko isplatiti. Da ne dužim, podneli smo amandmane, što se tiče Zakona o osiguranju. Žao mi je što nisu ovde ministar i njegovi saradnici da čuju neke konkretne stvari o onome što se dešava u finansijskom delu, ali, Bože moj, biće prilike da se o tome razgovara. Hvala.
Hvala vama, gospodine Kekiću. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS narodni poslanik Slavoljub Matić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, do maločas smo imali Odbor za finansije, pričali smo sa ministrom o ovim zakonima. Ono što mogu da prenesem, bar onim članovima finansijskog odbora, koji nisu bili prisutni, jeste da su sve poslaničke grupe prihvatile ono što su ministar i Republička vlada predložili. Razlog zbog kojeg i DSS prihvata predložene zakone jeste da još jedanput izmenama i na ovim zakonima pokušamo da u ovu zemlju Srbiju uvedemo red i finansijsku disciplinu, koja će omogućiti da i finansijski kapital, novac kao najtraženija roba na našem tržištu bude makar malo jeftiniji u odnosu na ovaj period koji je opterećen visokim kamatnim stopama, a pre svega iz razloga velike pravne nesigurnosti koja se posebno odražava na finansijskom tržištu, a krajnji rezultat su visoke kamatne stope. U tom smislu treba posmatrati upravo prvi predloženi zakon. Radi se o Predlogu zakona o osiguranju depozita, gde upravo osiguranjem depozita pokušavamo da uvedemo red na finansijskom tržištu, u bankarskom sistemu i to će, svakako, doprineti celokupnoj stabilnosti države i društva, a pre svega finansijskog sektora. Ja ću samo podsetiti šta je glavna poruka ovih zakonskih rešenja. Naime, zakonom se predlažu novine vezane za osigurani depozit, koji se povećava sa pet hiljada dinara i utvrđuje u obaveznom iznosu do tri hiljade evra, naravno u dinarskoj protivvrednosti, po deponentu u banci na dan donošenja rešenja nadležnog trgovinskog suda o otvaranju stečajnog postupka nad bankom. Time se postiže odgovarajući stepen zaštite depozita fizičkih lica u uslovima funkcionisanja našeg bankarskog sistema, kao i ekonomskog razvoja zemlje u celini. Koncepcija novog sistema osiguranja depozita zasniva se na realnim uslovima funkcionisanja bankarskog sistema zemlje i utvrđenim potencijalnim rizicima po osnovu njega. U skladu je sa stepenom i daljim pravcima ekonomskog razvoja zemlje, monetarne i fiskalne politike. To jeste osnovna poruka ovih zakonskih rešenja i upravo iz tog razloga mi iz DSS-a nismo imali niti jedan amandman i u celini podržavamo ovaj zakonski predlog. Što se tiče drugog zakonskog predloga, koji se odnosi na formiranje agencije za osiguranje depozita, da bi se prvi zakon sproveo potrebno je formirati agenciju. U ovom zakonskom predlogu podržavamo rešenja. Radi se o ovim klasičnim rešenjima, koja smo imali i kada smo formirali neke druge agencije. S obzirom na razuđenost propisa kojima se regulišu delatnosti agencije, bilo bi neophodno doneti nov zakon o agenciji, kojim bi se jasno regulisao njen položaj u odnosu na Vladu Republike Srbije i ministarstvo nadležno za poslove finansija. Upravo u tome je poenta ovog zakonskog predloga kada je u pitanju agencija o osiguranju depozita. Naime, ovim zakonom mi iz Narodne skupštine ingerencije prenosimo Republičkoj vladi, tj. resornom ministarstvu, koje je u obavezi da formira agenciju, da imenuje upravni odbor po pravilima koja je već ministar objasnio poslanicima i javnosti. Zbog toga mi, takođe, podržavamo ovaj zakon. Što se tiče trećeg predloga zakona, radi se o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Želja zakonopisca je da ovim promenama Zakona o osiguranju omogući da se izvrši privatizacija dve velike osiguravajuće kuće, ili se dobar deo zakona upravo na to odnosi, s tim što ću, poput mojih prethodnika, u ime DSS-a iskazati nekoliko primedaba koje imamo, pretočene u nekoliko amandmana, koje će čuti poslanici kada budemo raspravljali o ovom zakonu u pojedinostima. Naime, u članu 58. Ustava Republike Srbije, između ostalog, propisano je da su svojina i rad osnove upravljanja i učešća u odlučivanju. Navedenim članom Ustava zaposlenima se jamči pravo da upravljaju u društvenom preduzeću, u upravljanju u drugim vrstama preduzeća, drugim organizacijama u kojima rade. U predloženom rešenju zakona, naime, stoji da se u postupku privatizacije može prodati imovina ili deo imovine društva za osiguranje na način i pod uslovima propisanim ovim zakonom. Dakle, predloženim rešenjem člana 243. stav 2. povređuje se član 58. Ustava Republike Srbije kojim je definisano da su svojina i rad osnove upravljanja i učešća u odlučivanju. Država bi, prema ovom rešenju, preuzela prava koja, s jedne strane, imaju društva osiguranja, a s druge strane, prava koja pripadaju akcionarima i dobila bi ovlašćenja koja joj ne pripadaju. Naime, država može da prodaje samo svoje akcije, ali ne može da prodaje tuđu svojinu. Ovakvo rešenje ne postoji u Zakonu o privatizaciji. Naime, u Zakonu o privatizaciji nije predviđeno da se može prodavati deo kapitala i da sredstva od prodaje budu usmerena u budžet Republike Srbije. Usmeravanjem sredstava od prodaje dela kapitala u društvima osiguranja u budžet Republike Srbije značajno bi se smanjila vrednost preostalog dela kapitala u društvima za osiguranje. To je jedna naša načelna primedba kada je u pitanju predlog gospodina Dinkića i njegovog ministarstva. Kažem, videćete uostalom u nekoliko amandmana kako razrađujemo ovu temu i nadam se da će za ovo imati sluha i ministar, i Republička vlada i poslanici kada se budemo o ovim rešenjima izjašnjavali. Takođe, naš je predlog da se i novi, pridodati član 243g briše. On predviđa da zaposleni imaju pravo na naknadu iz kupoprodajne cene ostvarene prodajom kapitala iz prethodnog člana, iz člana 243a stav 1. predloženog zakonskog teksta. Naime, prema članu 42. Zakona o privatizaciji predviđeno je da se u subjektu privatizacije deo kapitala prenosi zaposlenima u akcijama, i to bez naknade, za svaku punu godinu radnog staža u subjektu privatizacije i najviše do 35 godina radnog staža. U predloženom zakonskom tekstu predviđa se da zaposleni imaju pravo na naknadu koja iznosi oko 200 evra u dinarskoj protivvrednosti za svaku punu godinu radnog staža u subjektu privatizacije. Pojam naknade podrazumeva da radnici ne dobijaju akcije na koje su ovlašćeni radnici u drugim preduzećima. Samim tim oni nemaju akcije koje mogu da prodaju po tržišnim uslovima ili ih mogu zadržati i učestvovati u dividendi preduzeća i time sticati određena upravljačka prava. Predloženo rešenje je u suprotnosti sa članom 10. Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata. Akcije su vrsta hartija od vrednosti koje glase na deo osnovnog kapitala akcionarskog društva. U članu 10. Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata propisano je da prava iz hartija od vrednosti i pravo na hartije od vrednosti mogu sticati i njima raspolagati domaća i strana fizička i pravna lica, a ukoliko se usvoji rešenje da se zaposlenima u postupku privatizacije društava osiguranja obezbedi naknada, jasno je da neće ostvariti prava koja su obezbeđena za zaposlene u drugim subjektima privatizacije, koji ostaju vlasnici akcija u postupku privatizacije. O ovome smo već pričali sa ministrom. Uzeo je u obzir neke naše primedbe. Nadam se da ćemo tokom rasprave o amandmanima imati dovoljno razumevanja i od Ministarstva i od Republičke vlade, a posebno od poslanika, kako bi se u ovom delu poboljšao ovaj predlog zakona koji u osnovi ipak unosi red, u osnovi i zadovoljava ono za šta se zalaže i poslanička grupa DSS. Kažem, sa sitnim ispravkama. Nadam se da ćemo poboljšati ovaj deo, a posebno sprečiti jedan vid nezadovoljstva koji se već javlja među zaposlenima u osiguravajućim društvima. U setu finansijskih zakona imamo još ... (Predsednik: Oprostite, gospodine Matiću, koristićete i drugih 10 minuta? Izvolite.) Da, brzo ću završiti. Što se tiče Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, a o tome smo već čuli od ministra, opravdanost nove pravne regulative iz oblasti stečaja i likvidacije leži u neophodnosti jačanja stabilnosti bankarskog sistema, ali i sistema osiguranja koji, takođe, dobija sve veći društveni značaj, a time se povećava poverenje građana u institucije sistema, u bankarske institucije. To je u funkciji onoga za šta se svi zalažemo. Veća stabilnost, svakako, značiće i jeftiniji finansijski kapital na tržištu. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama, mislim da smo u dovoljnoj meri čuli i od ministra, a posle njega i od diskutanata. Ponoviću reči svog prethodnika, disciplina u finansijskom sektoru, bankarskom sektoru svakako je preko potrebna, ali moram i ja da pomenem ono što se početkom tranzicije, sredinom 2001. godine, desilo u požarevačkom kraju, a to je da je jedna velika, ozbiljna razvojna banka nastradala. Još do dana današnjeg javnosti, a posebno vrlo zainteresovanim građanima Braničevskog okruga, koji su godinama ulagali u Požarevačku banku, nije jasno zbog čega se to učinilo. Posebno nam nije jasno (i šteta što nije ovde gospodin ministar) kako ne možemo locirati krivce za stečaj i likvidaciju Požarevačke banke, kada čitav Požarevac, kriminalistička policija Požarevca vrlo dobro zna ko je, a ako ne svih 12 ili 13 miliona maraka izneo iz Požarevačke banke, a ono ko je, dokazano u jednom policijskom izveštaju, izneo makar milion i po maraka. Radi se o grupaciji Bogoljuba Karića, o jednom finansijskom monstrumu koji je potom u izbornoj kampanji dolazio u Požarevac i pokazivao katance na vratima i kapijama i MIP-a i ostalih firmi, a nijednom rečju nije pokazao Požarevljanima da makar oseća stid i sramotu zbog toga što je uništio dobrim delom tu Požarevačku banku. Zbog toga mislim da je jako potrebno da i svi poslanici čuju, i izvršna vlast da čuje, a ovde su saradnici ministra, da postoje određeni dokazi o tome na koji način je BK korporacija isisavala devize iz Požarevačke banke. Koristim ovu priliku još jedanput da se obratim javnosti i onim novinarima koji na neki način traže afere svakodnevno u svojim štampanim ili elektronskim medijima – mislim da treba se pozabave malo istraživačkim žarom i da pokušaju jednu pravu, a ne lažnu aferu da otvore i da pomognu možda i organima vlasti da je razreše na pravedan način. O ostalim zakonima neću pričati u načelu. Ponavljam, Demokratska stranka Srbije glasaće za predložene zakonske projekte, a sa nekoliko amandmana mislim da mogu da budu i bolji. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospodine Matiću. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SPS, G17 plus, DS, DSS i SRS. Prvi govornik je narodni poslanik Jovan Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Živadin Lekić. Prvo ide za, pa protiv. Izvolite, gospodine Todoroviću. Istovremeno, pošto se približava 16,00 časova, dužan sam da vas obavestim kako ćemo raditi na sednici. Dakle, sednica će danas biti završena u 18,00 časova. Sutra će se raditi do završetka načelne rasprave o objedinjenim tačkama kontragarancije, potom će se raditi u sredu i u četvrtak, da bi u petak mogli odbori da nastave intenzivan rad po pojedinostima. Izvinite još jednom, gospodine Todoroviću. Molim vas, sutra Skupština zaseda i radi, kao i svi građani. Nažalost, Vidovdan je radni dan i o tome ne odlučuje ova skupština. Hvala vam, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo iz Ministarstva za finansije, već je mnogo toga rečeno, ali pre svega, želim da izrazim zadovoljstvo što se danas razgovara o zakonu o osnivanju agencije za osiguranje i finansiranje izvoza. I na ovom mestu želim da postavim pitanje – zašto smo do sada čekali da zakonom osnujemo jednu takvu instituciju, kada se, naročito u proteklih pet godina, pokazalo da je u privrednom životu naše Republike neophodno imati instituciju za podsticaj, osiguranje i finansiranje izvoza? I mnogo razvijenije zemlje od Srbije, posebno zemlje u tranziciji su davno odlučile da osnuju, i to zakonom, takvu instituciju koja će pomoći, pre svega, razvoju izvozno orijentisane privrede. Dakle, to je prvo pitanje, pogotovu što je u osnovi tog pitanja jedno saznanje: da smo mi 2000. godine, a naročito 2001. i 2002, bukvalno rečeno, otvorili naše tržište za robu uvoznog porekla. U proteklom vremenu imali smo uvoz svega i svačega, najviše robe široke potrošnje, najmanje opreme i tehnologije i repromaterijala koji bi se koristili u lancima proizvodnje koja je i izvozno orijentisana. Na drugoj strani, imamo permanentan pad ili stagnaciju izvoza, sa izuzetkom prvog polugodišta 2005. godine. Podsećam vas da smo 2000. godine imali izvoz oko milijardu i petsto miliona dolara, da smo u narednim godinama, 2001, 2002, 2003. i 2004. imali neki rast izvoza i on je krajem 2004. dostigao oko tri i po milijarde dolara, ali to ni izbliza nije moglo da pokrije stalno rastući uvoz. Uvoz smo pokrivali sa otprilike 35%. Kada se pogleda šta smo izvozili u okviru tih 3,5 milijardi dolara, onda ćete videti da je u toj vrednosti ukupnog izvoza od 53% pa do čak dve trećine učestvovao repromaterijal. To je nešto najgore što nam se moglo desiti u razvoju naše privrede, posebno izvozno orijentisane. Zašto? Zato što ti koji kupuju naše repromaterijale od tih repromaterijala prave gotove proizvode ili robu široke potrošnje i takvu ili sličnu robu, možda upravo od tih repromaterijala, prodaju nama, odnosno izvoze, a mi uvozimo i trošimo dragocena devizna sredstva za tu namenu. Pošto smo imali liberalnu spoljnotrgovinsku politiku, i imali smo činjenicu da su nam carine skinute sa 15% na nekih 7,5% ili 8%, naša privreda se našla u takvom stanju da nam je sve bilo jeftinije iz uvoza, nije se podsticala domaća proizvodnja i došli smo do toga da u narednim godinama jako teško možemo da servisiramo svoje obaveze po osnovu spoljnih dugova i po osnovu spoljnog platnog prometa, i po osnovu kamata, i po osnovu glavnica, i po osnovu svih onih drugih zaduženja koja smo u međuvremenu imali, a čije otplate dospevaju u 2007. godini. Recimo, u 2012. godini će biti sa rastućom tendencijom, jako intenzivne, i sa velikim opterećenjem za platni bilans i za promet u našoj zemlji. Mogu reći da su rešenja koja su u zakonu o osnivanju agencije za osiguranje i finansiranje izvoza upravo ono što nam je proteklih godina nedostajalo, osim jedne suštinske zamerke koja se odnosi na visinu osnivačkog kapitala. Iskreno rečeno, s obzirom na stanje izvoza, ne verujem da sa početnim kapitalom od 25 miliona evra možemo da učinimo ono što se u ovom zakonu predviđa, pre svega sa stanovišta cilja, a to je da se uravnoteži platni bilans i da se promeni struktura izvoza u narednim godinama. Dakle, da ne izvozimo repromaterijale, nego da pretežno učešće u svemu tome bude ili roba široke potrošnje, a bilo bi najbolje, ako bi to bilo moguće, da bude oprema. Nažalost, imamo takvu situaciju da sada izvozimo četiri do pet procenata opreme u ukupnom izvozu, a to znači da nemamo odgovarajuću domaću izvozno orijentisanu proizvodnju koja bi bila spremna da bude konkurentna, da istovremeno menja strukturu, a da obezbeđuje neophodna devizna sredstava za uvoz onih stvari koje su nam zaista neophodne, kao što su tehnologije ili neki drugi proizvodi koji se u Srbiji ne mogu proizvesti, uz sve podsticaje koje bi dali domaćoj privredi. Istovremeno, dobro je da ćemo imati zakon koji će na neki način zaštititi naše domaće izvoznike, odnosno osigurati ih po osnovu tzv. nekomercijalnih rizika. Mogao bih da navedem primere mnogih zemalja koje su u međuvremenu došle u političke, ekonomske i svake druge krize, poput Iraka, iz kojih je jako teško naplatiti ono što ste izvezli devedesetih godina. Iako možda postoji volja i centralne banke Iraka, ne postoje mogućnosti. Mi smo bili u prilici da mnogi naši domaći izvoznici, naročito tekstilna industrija trpi svih ovih godina zato što ne može da naplati odgovarajuća potraživanja iz Iraka ili iz nekih drugih zemalja koje imaju tu vrstu političkih rizika, imaju moratorijum na plaćanja prema inostranstvu, imaju zabrane ili nemogućnost, a ako hoćete, nemaju ni želju da izmire svoje obaveze prema onim poveriocima kojima su ostali dužni. U ovom pogledu je dobro da imamo takvo rešenje, kroz zakon o agenciji, koje će omogućiti da se osiguraju od tzv. nekomercijalnih rizika. Kada su u pitanju komercijalni rizici, ova agencija neće biti nadležna. To je za mene prirodno, jer će se u taj posao tzv. komercijalnih rizika i osiguranja uključiti osiguravajuća društva. Zato je i u redu da danas razgovaramo i o tome kako ćemo u budućnosti urediti status osiguravajućih društava, poput onih velikih kao što su "Dunav", DDOR Novi Sad ili neka druga osiguravajuća društva. Znači, tu komercijalnu sferu rizika će pokrivati osiguravajuća društva i to je takođe dobro. Takođe bih mogao da se složim i sa primedbama onih poslanika koji su govorili o tome da je u najmanju ruku problematično da se aktivnost agencije finansira iz donacija i dobrovoljnih priloga pravnih i fizičkih lica, i stranih i domaćih. Moglo bi to da bude kao osnivački kapital koji je, kao što rekoh, 25 miliona evra, ali nisam siguran da je u redu da imamo priloge za aktivnost ovakve agencije. Dvadeset pet miliona evra je malo, pogotovo što imamo činjenicu da nećemo moći u celosti da obezbedimo taj početni kapital za poslovanje te agencije, već ćemo u 2005. godini, ako dobro razumem obrazloženje, obezbediti polovinu potrebnih sredstava, negde oko milijardu dinara, a u 2006. godini budžetom obezbediti drugu polovinu za osnivački kapital agencije za osiguranje izvoza. Jako je važno napomenuti da smo u svim godinama od 1957. do 1997. godine, 40 punih godina, imali institucije u društvu koje su imale, između ostalog, obavezu da finansiraju izvoz, da podstiču izvoz. Dakle, od 1957. godine do, recimo, 1965. godine imali smo odgovarajuće državne banke i institucije koje su to radile; 1965. godine je došlo do privredne reforme, da bi 1968. godine te poslove preuzela nekadašnja "Jugobanka", pa onda "JUBMES banka" itd. Onda smo imali jedan vakuum od 1997. godine do 2000. godine, kada zbog poznatih okolnosti nismo imali odgovarajuću društvenu ili državnu instituciju za podsticaj izvoza, da bi 2002. godine bio formiran Fond za osiguranje i podsticaj izvoza, ali na nivou savezne države. Pošto savezna država nema budžet, ispostavilo se da taj fond zapravo i ne može da funkcioniše na način kako je zamišljeno da funkcioniše, a pogotovu što bi u okviru tih podsticaja koji bi dolazili iz tog fonda Republika Srbija na neki način samo participirala. Sada se možda može nekome učiniti da mi u ovom trenutku radimo dupli posao, da formiramo agenciju za osiguranje i finansiranje izvoza, a da već imamo takvu instituciju na nivou sadašnje državne zajednice Srbija i Crna Gora. S obzirom na činjenicu da tamo i nema dovoljno sredstava koja bi se opredeljivala, jer nema ni budžeta državne zajednice Srbija i Crna Gora, onda se, mislim, došlo do dobrog rešenja – da se upravo za područje Republike Srbije, nezavisno od toga kakav će put Crne Gore u budućnosti biti, osnuje agencija koja će da podstiče izvoz. Sad je ovde planirano nekoliko važnih oblika, od kojih je možda najvažnije finansiranje proizvodnje za izvoz. Ali, dobro, zakon predviđa i neke druge oblike i ja pozdravljam svaki od njih, zato što sam čovek iz privrede i znam da je to jako važno. Dolazim iz sredine kakva je Loznica, gde je "Viskoza" nekada izvozila u vrednosti od 100 miliona dolara godišnje; u veku od 40 godina, koliko je "Viskoza" radila, ona je izvezla preko četiri milijarde dolara. Mi danas ne možemo da izvezemo 100 miliona dolara ni kada sastavimo 10, 15, 20 velikih preduzeća, jer nam je takva privredna struktura, nažalost, poremećena, da svi veliki potencijalni izvoznici spadaju u kategoriju takozvanih velikih preduzeća i po pravilu imaju jako velike teškoće, ili se moraju restrukturirati ili se moraju privatizovati na način koji ne omogućuje brzu i efikasnu prodaju, odnosno pronalaženje strateškog partnera i pokretanje te izvozno orijentisane proizvodnje. Kada pitate ekonomiste šta je na prvom mestu u ekonomiji jedne zemlje, oni svakako kažu – izvoz. Na drugom mestu opet kažu – izvoz, na trećem opet kažu – izvoz, jer nemauključivanja u međunarodnu podelu rada, u međunarodnu konkurenciju bez izvoza. Nema servisiranja obaveza po osnovu spoljnog duga bez izvoza. Nema uvoza onoga što vam je neophodno, ukoliko nemate odgovarajuća devizna sredstva ostvarena po osnovu izvoza i ukoliko niste u mogućnosti da uravnotežite taj svoj spoljnotrgovinski bilans i platni bilans sa inostranstvom. Ako to nemate, onda vam preti ko zna kakav scenario, neki pominju i argentinski ili ne znam ni ja koji sličan, ali, u svakom slučaju, ne sluti ništa dobro, jer teško je biti dužnik onima od kojih zavisite i čije su vam tehnologije i repromaterijali jako potrebni da biste oživeli svoju tekuću proizvodnju. Ovde je otvorena mogućnost da se finansiraju po osnovu ovih sredstava i kupci budućih proizvoda. Sada se možda nekome od vas učini da to nije u redu, kako ćemo mi finansirati kupca iz Nemačke ili Italije, ali ja mislim da je to upravo dobro, jer kada te kupce kreditiramo mi onda obezbeđujemo trenutnu naplatu potraživanja onih naših preduzeća i firmi koje će izvesti u te zemlje: Nemačku, Italiju ili ne znam ni ja koju drugu zemlju EU ili neke druge van Evrope. Dakle, nije loše ni njih finansirati, mada je najbolje ako bih ja sad opredeljivao stvari, finansirati neke kapitalne investicije na području Republike Srbije, proizvodnju opreme iz oblasti mašinogradnje ili brodogradnje i na tim poslovima ostvarivati zamašne finansijske efekte; ili, odobravati odgovarajuće investicione kredite za pokretanje nekih poslova poput onih koje smo nekada radili u Alžiru, Iraku, Libiji, u smislu izgradnje preko 30 ili 50.000 stanova u toku jedne godine i mnogih drugih značajnih kapitalnih građevinskih objekata na području tih zemalja, brana, termoelektrana, hidrocentrala i tako dalje. Takvi projekti su masovno zapošljavali veliki broj naših radnika, preko toga obezbeđivali izvanredno visoke devizne doznake i usklađivali naš spoljnotrgovinski bilans sa inostranstvom, tako da smo uvek i u svakom trenutku mogli da finansiramo svoje obaveze po osnovu spoljnog duga. Svaki dug je rđav drug, ali ukoliko ste u mogućnosti da finansirate obaveze po osnovu tog duga, onda je taj dug produktivno iskorišćen, onda ste vi zemlja koja zna šta radi sa dugovima, zemlja koja ima jasnu strategiju razvoja, i to posebno izvozno orijentisane privrede. To bi bila priča pod tačkom 4) – investicije konzorcijuma domaćih pravnih lica i preduzetnika na inostranim tržištima. Toga, nažalost, danas nemamo. Poznato je da je građevinarstvo grana privredne delatnosti koja najviše ljudi zapošljava i uz sebe veže bar tridesetak drugih privrednih grana koje bi se pokretanjem građevinarstva mogle da uključe u privredni život Republike Srbije na način koji odgovara svim građanima. Što je najvažnije, na kraju krajeva, za svako osiguranje jemči Republika Srbija. Dakle, kada vi imate osiguranje od republičke agencije za osiguranje i finansiranje izvoza za posao koji ste učinili i u najrizičnijoj zemlji, i u ekonomskom i u finansijskom i u političkom smislu, onda imate garanciju države da će to vaše potraživanje po dobro izvršenom poslu biti naplaćeno, i to najkasnije u roku od šest meseci, što je u velikom broju primera bio jako veliki i težak problem koji same firme nisu mogle da prevaziđu bez pomoći države. Konačno, bitan je i taj psihološki efekat da onaj ko radi za izvoz zna da iza njega stoji država, da je država spremna da zajedno sa njegovom poslovnom bankom učestvuje u sufinansiranju tog njegovog izvoznog projekta, da je spremna da mu odobri odgovarajuće podsticajne izvozne kredite sa niskim kamatnim stopama i da je spremna da garantuje, odnosno da osigura njegovo potraživanje po osnovu tog tako dobro izvedenog i zaokruženog posla. Onda on ima motivaciju, ima sigurnost u naplati i ima mogućnost da proširenu reprodukciju organizuje na način da svake godine raste i da sve svoje proizvodne cikluse, uključujući naplatu, blagovremeno izvrši. Još jednom, na samom kraju ovog dela priče, treba postaviti pitanje šta smo čekali, odnosno šta su čekali oni koji su bili odgovorni četiri godine da dođemo do takvih stravičnih podataka u spoljnotrgovinskom deficitu, u platnom deficitu, u bilansu plaćanja i tako dalje, a da nismo ništa ozbiljnije preduzimali. Jer, u međuvremenu smo došli do toga da smo i ono malo deviza što smo imali kao rezerve, koje su jako brzo evidentirane po osnovu zamene marke u evro, potrošili za nepotreban uvoz i sada imamo situaciju da moramo učiniti nešto da pokrenemo tu priču oko izvoza, da ne bismo došli u dužničku krizu. Drugi zakon koji želim da posebno istaknem u ovom trenutku jeste Zakon o finansijskom lizingu. Mi smo o njemu razgovarali, doneli taj zakon, on se počeo i primenjivati, ali, nažalost, nije se primenio onako kako bih ja to, recimo, voleo. Zašto nije? Zato što su se finansijskim lizingom uglavnom bavile poslovne banke i zato što je u okviru te aktivnosti poslovnih banaka sa 90, možda i više procenata zastupljen lizing po osnovu putničkih automobila. Šta smo dobili? Dobili smo neke podsticaje za građane koji su uzimali, ili za pravna lica, putničke automobile, ali smo propustili šansu koja je dve godine iza nas – da predmet lizinga bude oprema koja se ne proizvodi u zemlji, oprema visoke tehnologije, oprema koja nam je potrebna da proizvedemo proizvod za izvoz. Jer, lizing je možda najpovoljniji oblik za one koji žele da osnuju malo i srednje preduzeće, zato što ne moraju da obezbeđuju niti hipoteke, niti garancije banaka, niti avalirane menice i sto nekih drugih čuda koja se zovu obezbeđenje odgovarajućeg finansijskog kredita, već im je sam predmet lizinga, oprema ono čime se garantuje da će svoje obaveze izvršavati. Jer, onaj ko je dao taj lizing vlasnik je sve dok ga onaj koji ga koristi kao predmet lizinga ne otplati do kraja. Ako taj postane neuredan platiša, onda on uvek ima pravo, po ovom zakonu i po zakonu o založnom pravu, da izvuče taj predmet lizinga, da ga ponovo stavi u svoju svojinu ili državinu i da sa njim raspolaže slobodno, na teret ili na štetu onoga koji nije izvršavao svoje obaveze. Onaj koji je koristio predmet lizinga je sigurno znao šta će s njim da radi i sigurno se dobro preračunao pre nego što je ušao u taj posao. Mi smo, nažalost, imali takvu politiku da su poslovne banke podsticale potrošnju građana, pre svega, preko automobila i nekih drugih sredstava. I, došli smo do toga da nam se takva politika lupa o glavu i da mi zapravo ovim načinom primene Zakona o finansijskom lizingu remetimo spoljnotrgovinski bilans i platni bilans i da smo onda u situaciji da to na neki način ograničavamo. Onda je guverner ograničio poslovne banke putem obavezne rezerve, 23% ili 24%, da bi smanjio kredite na devizne rezerve takođe, odnosno na devizne depozite propisao obaveze i onda smo došli do toga da nam ove strane banke koje posluju na našem domaćem tržištu neće više da odobravaju te vrste kredita za naša preduzeća, nego kada je reč o nekom većem poslu, na primer "Hemofarma" ili neke veće firme, kažu – ne možemo da vam odobrimo kredit na domaćem tržištu zbog toga što imamo odgovarajuće kočnice od strane Narodne banke, već dođite kod nas u centralu, recimo u Frankfurt ili u Beč ili u neki drugi finansijski centar u Evropi i tamo ćete dobiti odgovarajući kredit. Onda je tu naša muka dvostruka: te poslovne banke ovde prikupljaju devizna sredstva, onda ih preko ovih filijala iznose u svoje centrale, ali iz tih centrala finansiraju naša domaća preduzeća, pod uslovima koji su, po svemu sudeći, nepovoljni. Finansijski lizing bi zapravo trebalo da bude kategorija finansijske aktivnosti koja jeste privremena delatnost i zato se ovde malo pojavljuje mešavina dva zakona ili više zakona, pa se u jednom delu ovog zakona finansijska organizacija koja se bavi poslovima lizinga definiše kao privredno društvo, koje može da obavlja delatnost tek uz dozvolu Narodne banke Srbije. Dakle, privredno društvo koje, između ostalog, mora da ispuni odgovarajuće kadrovsko-tehničke uslove o kojima svoje mišljenje daje Narodna banka. Sada imate jedan surogat privrednog društva kod koga jedan deo nadležnosti proističe iz Zakona o privrednim društvima, a jedan deo nadležnosti proističe iz obaveza prema jednoj posebnoj vrsti vlasti kakva je monetarna, odnosno vlasti NBS. Čudi me da se nije išlo dalje u promene ovog zakona, s obzirom na to da smo uočili odgovarajuće slabosti. Između ostalog, mislim da ovaj limit od 100.000 evra, kao dovoljan osnivački kapital za rad takvih finansijskih organizacija koje se bave poslovima lizinga, nije dovoljan. Dakle, potrebno je obezbediti mnogo veća sredstva od 100.000 evra da bi se poslovalo u oblasti lizinga. Još nešto što je dobro, da bi se iščistila ta finansijska disciplina – ono preduzeće koje je registrovano za obavljanje poslova finansijskog lizinga može samo taj posao da obavlja i nijedan drugi, i to je u redu, jer ako bi se pomešale babe i žabe, pa poslovali i kao banka, i kao preduzeće i kao organizacija za pružanje usluga finansijskog lizinga, onda bi došli do toga da tek onda ne znamo ko je odgovoran i šta se tu u suštini radi. Svi drugi zakoni su na neki način popravka postojećeg stanja, ali prosto se pitam, kada je u pitanju zakon o stečaju i likvidaciji banaka i osiguravajućih društava, čemu ovolika brzina. Mi smo i po sadašnjem zakonu imali neverovatnu brzinu, ne znam, NBS odluči da oduzme dozvolu, a trgovinski sud je dužan da u roku od tri dana donese rešenje o pokretanju stečaja. Sada se to skraćuje na jedan jedini dan. Trgovinski sud treba samo da posluži kao servis Narodnoj banci da sprovede rešenje o pokretanju postupka stečaja, pod uslovom da je banka nelikvidna 15 dana neprekidno i da su njene obaveze veće nego što je vrednost njene imovine. Ovo drugo mi i nije sporno, ali 15 dana nelikvidnosti može da bude uzrokovano mnogim drugim razlozima, a tu su i razlozi koje zakonodavac nije mogao da predvidi. Može nam se desiti da nam mnoge banke, koje nisu tako loše, zbog nelikvidnosti koja je izazvana, ako hoćete, i nekim drugim faktorima, odu u stečaj, a ako se žale upravnom sudu, odnosno ako se vodi upravni postupak i sud mora da odluči u roku od 60 dana, NBS ponovo donese rešenje o oduzimanju dozvole, onda se sve radnje računaju od onog trenutka kada je prvi put otvorena ta priča o stečaju. To nikako ne može biti dobro i čak i neke druge banke vodi u rizičnu sferu poslovanja i opstanka na tržištu, a sve se bojim da ponekad ova priča može da bude i subjektivna, i to pod uticajem onih koji se nazivaju vlasnicima stranih banaka, a hteli bi možda da domaće bankarstvo na neki način stave u stranu ili, ako hoćete, da ga ukinu do kraja. Hvala lepo.
Hvala vama. Imali ste još tri minuta, ali u redu. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Živadin Lekić, a neka se pripremi narodni poslanik Sava Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da vam kažem odgovorno da građani Srbije loše žive. Svima nama je to dobro poznato. Nemojte, gospodo draga, da se mnogo čudite. Vi koji ste na vlasti, vi se čudite, ali vi ste najodgovorniji za to, ne shvatate da snosite odgovornost zbog situacije u Srbiji kakva je sada. Moram da kažem da je privatizacija koja je urađena u Srbiji urađena loše; veliki broj firmi je prodat budzašto, a veliki broj građana je ostao bez posla. Ne treba da se smejete, treba da ste tužni zbog toga, ne da se smejete. Vama je to smešno, a mnogi radnici i građani Srbije ostali su bez posla. Jedan radnik koji je radio 20, 25 ili 30 godina i ostao je bez posla, gde će on posle...
Izvinite, gospodine Lekiću, oprostite, hoćete da budete ljubazni, po Poslovniku, da govorite o dnevnom redu, pošto ste dobili reč, dakle, o ovim zakonima.
Gospodine predsedniče, vi ste jako ljubazni...
Oprostite, zakon je jednak za sve, dakle, budite ljubazni, pozovite se na primer iz zakona i na osnovu tog primera možete da govorite o svemu ovome. Izvolite.
Zamolio bih predsednika Skupštine Srbije da se ponaša korektno prema meni kao prema ostalim poslanicima, i ne treba on da me ispravlja. Pričam o zakonu i nema... Mogu da kažem to da ljudi koji su radili 25 ili 30 godina u firmama... Predsedniče, što ne opomenete narodne poslanike koji dobacuju...
Gospodine Lekiću, zvonjava je opomena narodnim poslanicima koji dobacuju, simbolički se izražavamo da vas ne bi prekidali. Izvolite.
Znači, radnici koji su ostali bez posla, kako će da se zaposle oni koji imaju 50 ili 55 godina, a iza njih stoji više članova porodice, tri ili četiri člana koje izdržavaju. Što se tiče banaka, naše banke su zatvorene, dovedene su strane banke, a u Srbiji imamo porast kriminala, korupcije i svega ostalog, znači, pravna država ne postoji, loše funkcioniše. Mislim da vlast treba da uradi nešto da se građanima Srbije ekonomski poboljša situacija, a i pravno. Vidimo svakog dana u novinama da ima veliki broj ubistava, korupcije i svega ostaloga. Molim i apelujem na vlast, zbog građana Srbije, da se malo uozbilji i shvati svoju obavezu prema građanima Srbije i da razmišlja o tome da može da se desi da na jesen bude i izbora, pa ako se bude ponašala ovako kako se sada ponaša, videće kako će proći na tim izborima.
Hvala vam, gospodine Lekiću. Reč ima narodni poslanik Sava Urošević, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Poštovani predsedniče, poštovani predstavnici Ministarstva finansija, dame i gospodo poslanici, pred nama je osam zakona iz finansijske oblasti, koje će poslanička grupa G17 plus podržati, jer uređuju jednu vrlo važnu oblast u našem društvu u periodu tranzicije. S obzirom na činjenicu da je jedan od najvećih problema Srbije u ovom trenutku spoljnotrgovinski deficit, ja ću se u svom izlaganju pretežno zadržati na zakonu o osnivanju agencije za osiguranje i finansiranje izvoznih poslova. Možemo da smatramo da su od 1957. godine, u tadašnjoj Jugoslaviji a kasnije u Srbiji, postojale institucije koje su se bavile ovom vrstom poslova i pospešivanjem izvoza, jer je izvoz jedan od najznačajnijih segmenata u privredi Srbije. Poslednja ozbiljna organizacija koja se bavila ovim poslom je Fond za osiguranje i kreditiranje izvoza, koji je formiran 2003. godine, koji i danas postoji, ali on postoji na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora i pod velikim je uticajem Svetske banke. Njegovo poslovanje u velikoj meri zavisi od odluka Svetske banke, koja ima vrlo stroge kriterijume za osiguranje i dodeljivanje kredita, tako da se pokazalo da ovaj fond nije baš u pravoj meri efikasan u svom radu. Kao što sam rekao, on je zadužen za finansiranje izvoznih poslova u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. To je jedan od razloga zašto je formirana srpska agencija. To je dokaz da ovo nije dupliranje agencija. Takođe, u Srbiji postoji Agencija za promociju izvoza i stranih ulaganja. Međutim, i ovde se ne govori o dupliranju. Ne radi se o dupliranju jer SIEPA se pretežno bavi tehničkim poslovima, tehničkom pomoći i promocijom izvoza, a mi kod agencije za osiguranje izvoznih poslova i kreditiranje izvoza imamo nešto što je konkretan uticaj na pospešivanje izvoza kao veoma značajnog problema u ovom trenutku. Ako budemo podigli nivo izvoza, za šta postoje nagoveštaji, jer u prvih pet meseci ove godine izvoz u Srbiji je porastao za 51%, postoje ozbiljni nagoveštaji da je ova vlada uspela da uradi značajne pomake na smanjenju spoljnotrgovinskog deficita. Ono o čemu bih još nešto hteo da kažem, to je postojanje opasnosti od određenog rizika. U zakonu o tome nema reči, ali verujem da će podzakonskim aktima biti i ta mogućnost izbegnuta. Radi se o eventualnoj zloupotrebi – ako neki privredni subjekt uspe da osigura svoj izvozni posao, to može da bude i problematično, jer ne brine o naplati, jer mu je naplata osigurana. U svetu se to obično rešava tako što ne postoji mogućnost da se osigura celokupno potraživanje nego to bude do 80% od potraživanja, tako da onaj ko je izvoznik ima motivaciju da bira partnera, a sa druge strane, naša agencija se uključuje u Bernsku uniju i preko nje uspeva da proveri bonitet poslovnih partnera srpskih preduzeća. Osnovna delatnost Fonda je osiguranje od nekomercijalnih i komercijalnih rizika. Kod nekomercijalnih rizika se govori o rizicima koji su izazvani, praktično, višom silom. Ono što je karakteristično za nekomercijalne rizike jeste da se oni primenjuju samo na poslove koje srpska preduzeća ugovaraju sa državama i institucijama koje je osnovala neka strana država. Kod komercijalnih osiguranja i komercijalnih kredita veći deo posla preuzimaju naše osiguravajuće kuće, kako je to urađeno i u mnogim zemljama u okolini, koje su odmakle dalje u tranziciji nego što smo mi, a i u zemljama razvijenog Zapada. Među delatnostima buduće agencije za osiguranje izvoza i kreditiranje izvoza biće odobravanje direktnih kredita isporučiocu. Isto tako, biće odobravanje i direktnih kredita kupcu, jer ako država Srbija, odnosno ova agencija pronađe interes da kreditira nekog inostranog kupca, a to će se uglavnom odnositi na kupce koji iz Srbije budu uvozili opremu, to je istovremeno i podsticaj za aktiviranje naše privrede. Ono što još želim da kažem, agencija će raditi i u refinansiranju izvoznih kredita, takođe u finansiranju pripreme izvoza, što je vrlo značajno. Još jedan momenat – privrednici koji budu uspeli da osiguraju svoj izvozni posao, ta polisa osiguranja postaje kolaterala prve vrste i sa takvom jednom polisom mogu da se dobiju izuzetno povoljni krediti i ne mora da se čeka naplata, koja može da bude i 90 dana, tako da se sredstva dobiju i da može nesmetano da se nastavi proizvodnja. Naveo sam dovoljno razloga zbog kojih se poslanička grupa G17 plus opredeljuje za sve zakone, pa posebno i za ovaj zakon o formiranju agencije za osiguranje izvoza. Pozivam i druge poslaničke grupe da glasaju za ovih osam predloženih zakona iz oblasti finansija.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vlahović, nije u sali. Reč ima Dušan Proroković, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani predsedavajući, izmene i dopune Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije shvatio sam kao nužne i neophodne, upravo da bi ministri mogli da planiraju svoje slobodno vreme i redovno prisustvuju sednicama Skupštine Srbije. Sada vidim da ponovo ministra nema i moram reći da smo na početku primene novog Poslovnika u jednoj vrlo neprijatnoj situaciji. Ne kažem ovo zbog ministra, nego zbog toga što mi imamo praksu, dakle nešto što je uobičajeno u našem parlamentarnom životu, da dobijemo zakone bez dodatnih informacija. Mislim da je pitanje osiguranja, kao i pospešivanje izvoza trebalo otvoriti mnogo ranije u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Podržavam inicijativu ministra Dinkića, ali želim da kažem da je povodom predloženih izmena i dopuna zakona ostalo nekoliko otvorenih pitanja. Naravno da je stabilnost privrede i te kako uslovljena stabilnošću sistema osiguranja. Prema nezvaničnim informacijama Saveta inostranih investitora,premija osiguranja po glavi stanovnika na godišnjem novu u Srbiji je oko tri evra. Srbija u ovom pogledu zaostaje i za Albanijom, i za Makedonijom i mnogim državama, gde je bruto društveni proizvod po glavi stanovnika daleko iza srpskog. Dakle, nešto u sistemu osiguranja do sada nije funkcionisalo, nešto treba menjati i obezbediti ambijent za dolazak novih investicija. Što se tiče konkretno izmena i dopuna Zakona o osiguranju, pomenuću nekoliko otvorenih pitanja. Prvo otvoreno pitanje za mene jeste način na koji je predviđeno da bivši zaposleni ostvaruju svoja prava. Dakle, podela novca po godini radnog staža, koja je do tada bila gde su zaposleni imali do 35 godina radnog staža u osiguravajućem društvu, ne pospešuje investiranje, dakle ne utiče na berzansko poslovanje, što samo po sebi predstavlja lošu stvar. Ali, mislim da je ujedno i opasan presedan, zato što može da nam se desi u javnim preduzećima i ostalim privrednim subjektima sa većinskim državnim ili društvenim kapitalom da radnici ne žele deonice nego da žele novac. Imate uspešna preduzeća, imate neuspešna preduzeća, ali uglavnom sa onim koja su bila neuspešna delile su se deonice, a u onima koja su uspešna predlaže se podela novca. Ovo može da bude opasan presedan koji može da izazove određeni stepen socijalnog nezadovoljstva u nekim firmama. Takođe, otvoreno pitanje jeste i način na koji se tretiraju nepokretnosti osiguravajućih društava. Predviđa se da agencija za osiguranje depozita može da prodaje delove nepokretne imovine. Plašim se da ćemo jednim ovakvim načinom rada ″zaklati vola zbog kilograma mesa″. Ovaj novac koji može da se dobije prodajom nepokretnosti osiguravajućih društava jeste potreban za njihovo restrukturiranje. Ukoliko se taj novac ne iskoristi za restrukturiranje, dakle ukoliko taj novac ode u budžet, ne postoji nijedna garancija da će neka sledeća vlada uložiti istu ili manju količinu novca u restrukturiranje osiguravajućih društava. Novac koji ode u budžet može završiti bilo gde, može se dati za unapređenje prosvete, zdravstva itd. A da ne spominjem da se postavlja pitanje ustavnosti i zakonitosti jedne ovakve zakonske odredbe, tako da bih voleo da dobijem odgovor od Ministarstva finansija da li je ovo ustavno i zakonito, jer se ugrožava nezavisnost jednog pravnog entiteta. Takođe, bio sam protiv i u prethodnom periodu, kada smo usvajali modalitete privatizacije banaka i reformi bankarskog sektora; ako se nešto privatizuje, onda to treba da se privatizuje preko Agencije za privatizaciju, a ne da ide preko posebne agencije, jer i ovde imamo opasan presedan. Šta će se sutra desiti kada se bude ušlo u privatizaciju sportskih društava, na primer? To je jedan poseban sektor. To je nešto što nije slično privatizaciji ostalih privrednih subjekata. Da li će onda sportska društva tražiti da se formira posebna agencija koja će vršiti njihovu privatizaciju? Uopšte, sva ova otvorena pitanja vuku na jednu stvar, a to je da donosimo lex specialis. Svaki lex specialis je loš zakon i mislim da prilikom privatizacije osiguravajućih društava treba koristiti postojeće institucije i postojeće modalitete koje smo koristili u svim drugim segmentima. Takođe, ministar je ovde potvrdio nešto što smo ranije mogli da čujemo od raznih ministara u Vladi Republike Srbije, a to je da će se naše najveće osiguravajuće društvo "Dunav" privatizovati inicijalnom javnom ponudom. U potpunosti podržavam tu ideju. Mislim da je to jedna hrabra odluka gospodina Dinkića. Ali, ponavljam, ukoliko se imovina, dakle, ukoliko se nepokretnosti tog osiguravajućeg društva budu separatno prodavale, možemo doći u situaciju da cena restrukturiranja "Dunava" u jednom trenutku pred pokretanje inicijalne javne ponude bude mnogo manja nego što je potrebno za samo njegovo restrukturiranje. Postavlja se pitanje ko će želeti da učestvuje u privatizaciji tog subjekta preko berze. Da ne spominjem slučaj da nam se može desiti ono što se desilo u bankarskom sektoru, a to je da ne nađemo kupca na berzi. Dakle, da niko nije zainteresovan za domaća osiguravajuća društva, da ostanemo bez nacionalne kuće za osiguranje i da se drastično povećaju premije u kratkom vremenskom roku – tri, četiri ili pet meseci. Nemam ništa protiv stranih osiguravajućih kompanija, isto kao što nemam ništa protiv stranih banaka, ali država na taj način, bez jake nacionalne kuće za osiguranje, gubi svaki mehanizam da utiče na tržište. Državi onda ostaje jedini način uticaja na tržište putem uredbi, zakona, restriktivnih mera, što, naravno,nije dobro. Mi sa našim osiguravajućim društvima, odnosno sa jednim najvećim, koje bi trebalo da bude nacionalno osiguravajuće društvo, ne treba da uradimo ništa drugo nego kao što su Slovenci uradili sa slovenačkim "Triglavom", ili Hrvati sa "Kroacija osiguranjem". Dakle, treba zaštititi naše tržište, zaštititi ljude koji žele da se osiguraju, da ne bi dolazilo do drastičnog povećanja premija. Da uporedimo: bruto društveni proizvod po glavi stanovnika u Bugarskoj i Srbiji je otprilike isti. Ako kupujete isto vozilo u Sofiji i u Beogradu, mnogo veće su premije i izdaci za osiguranje u Bugarskoj nego u Srbiji, upravo zbog toga što Bugarska nije razvila mehanizme za zaštitu. Kasnije je pokušala da interveniše određenim restriktivnim merama. To, naravno, nije dalo rezultate, niti je moglo da reguliše premije na tržištu osiguranja. Mislim da su, krajnje dobronamerno kažem, ove tri ili četiri stvari i te kakav rizik. Da bi se izbegli rizici, Demokratska stranka Srbije je podnela devet amandmana na set predloženih zakona iz sektora osiguranja. Takođe, ono što mi smeta jeste Predlog izmena i dopuna Zakona o finansijskom lizingu, gde se predviđa supervizija lizing korporacija od strane Narodne banke Srbije. Zašto od strane Narodne banke Srbije? Da je Ministarstvo finansija, da je Ministarstvo privrede supervizor, da je supervizor posebna agencija koja se zakonom formira radi kontrole poslovanja lizing korporacija, ne bih imao ništa protiv. Ali, zašto Narodna banka Srbije? Mi formiramo jednu super instituciju, koja će biti moćnija od Vlade Republike Srbije. Narodna banka kontroliše osiguravajuća društva, Narodna banka kontroliše lizing korporacije, kontroliše poslovanje komercijalnih banaka. To je nešto što mi i te kako smeta. Dakle, neka to radi Ministarstvo finansija, nemam ništa protiv. Neka radi posebno telo koje će biti formirano zakonom, takođe nemam ništa protiv. Ali, nemojte da dajemo ovolike ingerencije Narodnoj banci Srbije. Što se tiče poslednjeg od predloženih zakona, a to je formiranje agencije za osiguranje i finansiranje izvoza u Republici Srbiji, apsolutno podržavam jednu ovakvu ideju. Mislim da je 25 miliona evra početnog kapitala mala i skromna suma. Mislim da Narodna skupština Republike Srbije treba da radi na tome da se ovaj početni kapital poveća. Na kraju krajeva, mi imamo iskustva sa nečim ovakvim. Postojala je krajem osamdesetih i početkom devedesetih JUBMES banka, ali ovo je praksa koja, ako se ne varam, u našem zakonodavstvu postoji od 1955. ili 1956. godine. Na kraju krajeva, ostali smo jedna od retkih država koja nema svoju agenciju za osiguranje i finansiranje izvoza. Takođe, želeo bih da podsetim da, i pored želje da se finansira izvoz, bez stvaranja nečega što se zove good will, što se zove imidž i države, ali i pojedinačno privrednih subjekata, što bi trebalo da bude zadatak agencije za promociju izvoza, mi ne možemo očekivati neke veće rezultate. Imamo primere iz okruženja kako su to druge države radile, koliko su novca izdvojile; u našem najbližem okruženju su države koje 25 miliona evra izdvajaju samo za marketing, samo za promociju svoje države na stranim tržištima, kako bi se neko zainteresovao da kupuje od njih. Ohrabrio bih ministra finansija i njegovo ministarstvo da pokrene jednu inicijativu, evo, imamo suficit u budžetu od prihoda od poreza na dodatu vrednost, da se izdvajaju veća sredstva za ove namene, jer je efekat posle nekoliko godina i te kako veliki. U poslednjih godinu i po dana imamo porast izvoza od oko 50 posto, ali ako pogledamo strukturu tog izvoza, uglavnom se radi o sirovinama, delom o polufabrikatima. Ako pogledamo strukturu izvoznika, takođe možemo videti da se u ogromnom broju slučajeva uglavnom radi o stranim kompanijama, stranim firmama koje su već imale tržišta, pa su ovde nešto privatizovale, zadovoljavaju potrebe proizvodnjom iz Srbije, zadovoljavaju potrebe svojih davno osvojenih tržišta. Dakle, o nekakvom izvozu naše privrede, naših privrednih subjekata, malih i srednjih preduzeća, ne možemo govoriti i mislim da to treba da bude ne samo odgovornost državnih organa, ne samo odgovornost ove agencije koju ćemo osnovati, Vlade, Ministarstva finansija ili Narodne skupštine Republike Srbije, to mora da bude odgovornost celog društva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Vojkan Tomić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ministra Dinkića nema, a to je uobičajeno za lošije đake, ili loše, ako to često čine, da kasne na nastavu, a da beže sa časova. Predloženi set zakona je iz finansijske oblasti, a finansije i monetarni sistem su jedan deo života koji pogađa sve građane Srbije, a od organizacije tog sistema zavisi položaj i radnika, i seljaka, i penzionera i onih koji rade u državnoj upravi, u javnim preduzećima, i onih koji su na granici egzistencije i onih koji mogu da rade i onih koji žive u izobilju. Sa svim ovim što je predloženo i sa ovakvim obrazloženjem ovih zakona, a pogotovo obrazloženjem koje je ministar dao, i gledajući površnost obrazloženja i način na koji je to učinio, nije ni čudo zašto je napustio salu posle konkretnih primedbi i pitanja koje je dobio od poslanika SRS-a i šefa naše poslaničke grupe Tomislava Nikolića i zamenika šefa Aleksandra Vučića, jer nema odgovora na osnovu činjenica i istine. Ovo što je predloženo, ovo je zaokruženje monetarnog i finansijskog sistema države Srbije po programu Međunarodnog monetarnog fonda i Svetske banke, završetak programa uništavanja banaka u Srbiji, uvođenja stranih banaka i omogućavanje pljačke Srbije i preko monetarnog i finansijskog sistema, uz druge pljačke koje su se odvijale unazad nekoliko godina. Ministar je ovde izneo hvalospev prvo sebi, kao bivšem guverneru Narodne banke, a sada kao ministru finansija, a najverovatnije, i ono što je najveći razlog, svojoj šifrovanoj ekspertskoj grupi koja je prerasla u stranku dao ocenu da je reforma finansijskog sistema u okruženju najbolja i da niko takvu reformu nije izveo kao što je izvela država Srbija, odnosno kao što je izveo G17 sa onim plus. Nažalost, ljudi kojima je struka i opredeljenje monetarni sistem i finansije ne procenjuju to tako. Ovde je pomenuto od strane nekih poslanika kako je to Slovenija uradila. Žalosno je što mi treba da se ugledamo i u tom delu na Sloveniju, kao što mnogo puta ovde, kada su neke teme na dnevnom redu, država Srbija ili srpski narod treba da se ugleda na Sloveniju i Slovenci da nam budu uzor u svemu. To je isto deo scenarija koji se nameće – da nismo sposobni ni za šta, da ne umemo ništa i da ničim ne treba da raspolažemo. To je program uništavanja Srbije i srpskog naroda i nije čudo što je Labus i Dinkić sa ekspertom Đelićem, koji nam je poslat iz Evrope, kao i ekspertom Vlahovićem (koga nema ovde), uradio to što je uradio. Uništio nam je četiri najveće banke u Srbiji januara 2002. godine. Taj scenario obuhvata i uništavanje te četiri banke, čime je bačena na kolena velika privreda Srbije. Ona je bila već iznurena sankcijama, ali nije bila takva da treba da se uništi. Morala je da se uništi, jer odvođenjem u stečaj ove četiri banke bačena je na kolena ta velika privreda. Odmah iza toga dolazi Zakon o privatizaciji. Pljačkaška privatizacija, i na osnovu izuzetno lošeg zakona, a nažalost, ni tako loš zakon Vlahović, Ministarstvo za privredu i privatizaciju nisu želeli ni u jednoj odredbi da ispoštuju, i Agencija za privatizaciju. Šta se tu sada nadovezuje dalje? Onda nam ne deluje uopšte pravni sistem, niti institucije države, ne deluje ni MUP, ni tužilaštvo, ni sudovi. Sada radnici koji su doživeli tu zlu sudbinu, a doživeće do kraja, kako se ovde govori, krajnji rok je 2007. i svi radnici u Srbiji koji su bili u društvenim preduzećima, nemaju više kome da se obrate. Izgubili su svaku nadu u državu. Očiti primer su, a ovde sam navodio, preduzeća iz Kraljeva, kako su ona privatizovana; ko su ti koji su navodno kupili na aukciji, šta su dalje radili, kako su sprovodili ugovor, kako je reagovala Agencija, kako Ministarstvo, kako reaguje MUP, tužilaštvo, sudovi, a prolaze meseci i ljudi su poniženi. Oni 10-15 meseci nisu primili platu, a slušali smo ovde o uspešnosti prodaje, ne znam koji je to model bio za Meridijan banku, kao za Delta banku. Meridijan banka je tim jadnim radnicima ″Poljoprometa″ otela dva lokala u centru Kraljeva. Sada sam hteo da pitam gospodina Vlahovića da li je tačno da je on savetnik Meridijan banke. Cela Srbija je videla da je Đelić postao direktor te banke koja je kupila Meridijan banku. Nije ni čudo što se saglasio danas i podržao sve predloge ovih zakona. Nije ni čudo što se ova druga strana vezala za Delta banku, pa se slikala kada je prodata Delta banka. To je istina i to je većina u Srbiji prepoznala. Govori se danas od strane ministra da je zakasnio zato što je 800 miliona dinara opredeljeno za programe Kragujevac, Bor, Vranje. Nije mnogo bolja situacija u celoj Srbiji. Slažem se da je preteška u Boru, Kragujevcu i Vranju, ali preteška je i u Kraljevu, Leskovcu, u celoj Srbiji. Koja je to Vlada koja je sada odabrala tri grada i za nekoliko dana navodno je napravljen neki program i opredeljeno je 800 miliona dinara? Šta će biti iz ovoga? Nekim kriminalcima će se deliti besplatno građevinsko zemljište sa infrastrukturom, navodno za neke programe da zaposle radnike. O tim programima o zapošljavanju radnika kroz privatizaciju, pa se čak spominje cifra od 500.000 radnika, govoreno je 2002. godine. Koliko je tih privatizovanih preduzeća, odnosno većinskih vlasnika zaposlilo nove radnike? Da li ima podataka koliko je radnika ostalo bez posla zahvaljujući privatizaciji, odnosno pljački? Niko o tome ne govori. Ministar je ovde govorio objašnjavajući ovu borbu koju vodi sa vlasnikom "Kurira" Rodićem da je taj kupio nekih 18 preduzeća. Postoji mnogo tih koji su kupili 3, 5, 8, 10 preduzeća. Govorio sam o nekom kupcu iz Vrnjačke Banje. Takvih mnogo postoji. Da li su ispoštovali te ugovore? Kakvo je stanje u tim preduzećima? Agencija daje rokove i ide u nedogled, samo da prođu oni zakonski rokovi. Vrši se ovde izmena Zakona o privatizaciji. Šta je suština? Ti ojađeni radnici su očekivali da će se izmenom Zakona ubrzati postupak revizije i uspostavljanja neke ljudske pravde, ono što pripada svima nama, a nažalost i ta izmena koja je predložena posle godinu i po dana nije bila izmena u tom smislu. Zar nije časno i pošteno i ljudski da se izvrši revizija svih privatizacija? Sve što je urađeno u skladu sa zakonom neka ostane na snazi. Ono što nije urađeno, da se to raskine i poništi. Na to imaju pravo radnici Srbije, srpski narod, jer je on stvarao tu imovinu decenijama. Nažalost, ostali su i bez preduzeća, i bez radnog odnosa, i bez plate i bez hleba. Hteo sam da postavim pitanje ministru Dinkiću– šta je sa stečajem ove četiri banke? Labus je bio predsednik agencije za tzv. sanaciju, lažnu sanaciju. U stvari su odmah išli na stečaj, a lažnu sanaciju su sprovodili šest meseci, da bi izvršili stečaj u toku novogodišnjih praznika, odnosno doneli odluku po nalogu Amerikanaca. Hteo sam da ga pitam da li je još u kontaktu sa onim Amerikancem Dejvidom, koga sam video 5. januara 2002. godine, sa još jednim Amerikancem, u prostorijama centrale "Jugobanke". Što se tiče osiguranja depozita, da uporedimo ovaj iznos – početna sredstva fonda su 700 miliona dinara; izvršena je privatizacija banaka u Srbiji; do sada su navodno strane banke, rečeno je ovde od strane ministra da su te banke u prošloj godini odobrile dve milijarde evra kredita, a da je samo 250 miliona ušlo u zaduženje države Srbije i srpskog naroda. To je laž i prevara i to bih u oči sada ovde rekao. To treba da dokaže na osnovu činjenica i dokumenata. Šta je sa tri - pet milijardi evra koje uđu kao doznake ili u gotovom u državu Srbiju preko granice? Nažalost, ovo je sada već peta godina, pranje najprljavijeg novca kriminalaca iz Srbije, a prelilo se i na kriminalce iz Evrope i sveta, vrši se preko ovog jadnog naroda. Ovde je doneta odluka, na ovoj skupštini, da se formira agencija za borbu protiv pranja novca. Gde je izveštaj te agencije? Izgleda da ona radi kao agencija za pranje novca, i to najprljavijeg, a taj novac ne da je prljav, on je krvav novac, jer ubija na desetine hiljada žitelja Srbije. Čovek se ne ubija samo oružjem, on se ubija i tako što nema mogućnosti da radi, da ima platu, da se leči, da školuje decu, da pristojno živi, kao i svaki čovek koji to zaslužuje. I na taj način se ubija čovek. Imajući sve ovo u vidu, mislim da nema nikakvog smisla da se na ovakav način ministar ponaša i odnosi prema Narodnoj skupštini. Zameram, ovde nije predsednik Skupštine, ono njegovo obrazloženje i branjenje izmene Poslovnika. Evo, na prvom koraku dokazuje da on nije govorio istinu obrazlažući izmene Poslovnika. U tom smislu, sve ovo što se događa faktički se završava uništenjem jednog malog naroda u zemlji Srbiji, po scenariju velike Amerike, a taj scenario je imao i Hitler pre 1941. godine, kada je savetovan od svojih savetnika da ne ide u rat, mali narodi se najbolje mogu uništiti formiranjem velikog broja tzv. nevladinih organizacija. Ubaciti nevladine organizacije, naći ljude u tim zemljama i oni će uništiti taj narod i zemlju i ostvariti zamisli Velikog Rajha i velikog vođe Hitlera da se proširi na celu Evropu. To je suština ovog programa koji je sprovodila i bivša vlada DOS-a i ova vlada demokratskog bloka. Nažalost, to je tako i narod je to prepoznao. Do jeseni će sigurno biti izbora i SRS mora da preuzme apsolutnu obavezu da vodi Srbiju i da spase srpski narod.
Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, a neka se pripremi narodni poslanik Ivan Radić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samo kratak osvrt: nadam se da prethodni govornik nije mislio na narodne poslanike kada je pravio ovo upoređenje. Da se vratim na zakon. Da bismo shvatili u kakvoj situaciji se naša država nalazi, pre svega Srbija, ali i Srbija i Crna Gora, moramo imati u vidu u kom stanju je naše tržište osiguranja. Zato ću se potruditi da u svom izlaganju na jedan slikovit način uporedim sa dve države sa kojima se možemo uporediti, jedna je članica EU, druga je kandidat za članstvo u EU, a to su Slovenija i Hrvatska. Već smo imali prilike da čujemo o osiguranju i osiguravajućim društvima u Sloveniji, sa primerom državnog osiguravajućeg društva "Triglav" i hrvatski primer je "Kroacija osiguranje". Neću da se libim da spomenem da je naše najveće osiguravajuće društvo u zemlji "Dunav osiguranje", ne zato što je ono na ovaj ili na onaj način najveće, već zato što zauzima najveći procenat našeg tržišta osiguranja. Da bismo shvatili u kakvoj situaciji se nalazimo, samo par podataka. Premije u Srbiji i Crnoj Gori su u 2003. godini (to je poslednja godina kada je pravljena ova komparativna analiza) iznosile 384 miliona i nešto stotina hiljada evra, dok je u Hrvatskoj to bezmalo tri puta više ili 800 i nešto miliona evra. U Sloveniji je ta premija premašila milijardu evra i iznosi milijardu i 279 miliona evra. Ako pogledamo samo za jednu zemlju koja je dva i po puta manja nego što je to... za Hrvatsku, koja ima tri puta veće bruto premije, i za Sloveniju, koja je daleko manja od naše zemlje, četiri koma nešto puta manja, videćemo da je to učešće po glavi stanovnika zaista zabrinjavajuće za naše tržište osiguranja. Ako uporedimo te podatke, videćemo da je premija u procentima po bruto društvenom proizvodu kod nas 2,25% učešća u bruto društvenom proizvodu, u Hrvatskoj 3,25, dok je to u Sloveniji 5,23. Ono što je stvar za brigu i o čemu mi kao narodni poslanici moramo voditi računa, to je učešće životnog osiguranja u ukupnim bruto premijama osiguranja, koje je zabrinjavajuće i u našoj zemlji najniže u čitavom regionu. Ne govorim samo o zemljama zapadnog Balkana i jugoistočne Evrope, već i šire. Taj procenat je izuzetno mali. Kod nas u ukupnom procentu u bruto društvenom proizvodu životno osiguranje zauzima samo 0,08%, što znači da je kod nas životno osiguranje 1,2%, a u Sloveniji 151,8%. Prema tome, podneo sam tri amandmana koja se odnose na nešto što će omogućiti razvijanje životnog osiguranja. To se odnosi na član 88. Zakona o osiguranju, i još dva amandmana koja se odnose na već pomenute članove 243. i 243g. Amandmani na ova dva člana se, pre svega, odnose na imovinu i na proces privatizacije koji predstoji. Imajući u vidu nerazvijenost našeg tržišta osiguranja, zastupnik sam ideje da je potrebno ojačati naša osiguravajuća društva, podići ih na određeni nivo da njihov kapital bude dovoljno jak, da oni kao veliki igrači mogu igrati na tržištu osiguranja, a ne da na ovaj način, kada su još uvek nerazvijena i nedovoljno jaka, ulazimo u proces privatizacije. To možemo da uradimo ako imamo kvalitetan zakon o osiguranju i ako ta osiguravajuća društva imaju povoljnu klimu da mogu svoj kapital podići na određeni nivo. Samo ću u ovoj načelnoj raspravi dotaći neke elemente koji su problematični za našu poslaničku grupu i za mene kao podnosioca amandmana, a to se odnosi na onaj deo koji govori o imovini osiguravajućih društava i na onaj deo koji omogućava, ovim članom 243, da se određena imovina ili deo imovine izdvoji iz tog osiguravajućeg društva, što je direktno u suprotnosti sa težnjom koju sam izneo maločas, a to je jačanje naših osiguravajućih društava. Na ovaj način možemo doći u situaciju da se jedan deo tih osiguravajućih društava može otuđiti i na taj način umanjiti vrednost samog osiguravajućeg društva, pošto je član 243. ovog predloženog zakona, po mom mišljenju, u direktnoj suprotnosti sa određenim članovima Zakona o privatizaciji i na neki način uvodi pravilo lex specialis i kroz ovaj zakon i ova pravila privatizaciju određenih privrednih subjekata, što je po meni nedopustivo ako već imamo zakon o agenciji, Zakon o privatizaciji i Agenciju za privatizaciju, koja ima zadatak da sprovodi privatizaciju. Nešto više detalja o ovome ću izneti u raspravi o amandmanima, a što se tiče drugog spornog člana (imali smo prilike da čujemo to od mojih kolega gospodina Matića i gospodina Prorokovića), sporan je način na koji će se vršiti privatizacija po ovom predlogu zakona, a to je određivanje fiksne nadoknade koja se propisuje tim članom 243g. To je krajnje problematično sa aspekta tržišne vrednosti ostalih preduzeća, čije akcije izlaze na tržište i kojima se može trgovati, jer na ovaj način se zaposlenima koji rade u osiguravajućim društvima onemogućava da dobiju po Zakonu o privatizaciji određeni broj akcija koji je u određenom procentu moguće dobiti po ovom zakonu. To faktički znači da se tim zaposlenima oduzima pravo da na neki način učestvuju na tržištu akcija i da, na kraju krajeva, imaju pravo da zadrže udeo vlasništva u tim osiguravajućim društvima i da na taj način stiču pravo na dividende i sva ostala prava, kao i svi drugi vlasnici. Po meni, direktno vezano za ono što sam govorio o životnom osiguranju jeste uvođenje jednog novog načina rada osiguravajućih društava – društvo za osiguranje može da angažuje lice za poslove zastupanja u osiguranju koje ima ovlašćenje Narodne banke Srbije iz člana 95. Zakona o osiguranju. Zašto je to bitno? To je bitno zato što osiguravajuća društva mogu na osnovu ugovora angažovati ljude koji mogu polise prodavati, a bez prava i obaveze osiguravajućih društava da moraju da zapošljavaju te ljude, već ih mogu angažovati na ugovor. To pravo je direktno u vezi sa najnovijim izmenama Zakona o radu koji uvodi kao vid radnog angažovanja ugovore o zastupanju i posredovanju. Prema tome, na taj način ovaj amandman je u skladu sa težnjama da se na neki način radno sposobno stanovništvo angažuje i kroz ove ugovore sa osiguravajućim društvima. Mislim da je ovaj amandman koji sam podneo, o uvođenju novog člana 13a iza člana 13. zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, vrlo bitan, jer na taj način možemo zaposliti jedan deo ljudi koji će na taj način raditi za osiguravajuće društvo. Samo da se osvrnem na jedan deo zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskom lizingu, koji meni kao pravniku smeta, a to je da ovaj zakon duplira i pravno normira jedan deo koji je već normiran u drugom zakonu, u Zakonu o Agenciji za privredne registre. U ovom zakonu se ponovo pojavljuju određeni članovi koji se nalaze u identičnom tekstu u drugom zakonu. Naravno, ono što smo mogli da čujemo za govornicom,što je, nadam se prelazno rešenje, a to je da ovolike nadležnosti ima Narodna banka Srbije i guverner Narodne banke Srbije. Imali smo prilike da čujemo od gospođe Vesne Džinić da je to primer za sada u Mađarskoj, Ukrajini i možda još nekoj zemlji, ali nismo imali prilike da čujemo i da je ovo prelazno rešenje i da će se određenim zakonskim projektima u narednom periodu formirati jedna nezavisna supervizorska kuća koja će vršiti kontrolu poslovanja svih ovih firmi koje se bave finansijskim lizingom. Neosporno je da ovaj zakon o finansijskom lizingu ima jedan deo koji je vrlo bitan, a to je nemogućnost da kroz razna davanja finansijske kuće povećavaju davanja građana koji uzimaju lizing, jer smo do sada imali različite procente za usluge, potpisivanja ugovora o lizingu, troškove tih ugovora itd. Na ovaj način će se sve to evidentirati, što je vrlo dobro, i moći će da se stekne jasna slika o jačini kuće koja se bavi lizingom, a i jasnije će moći da se opredeljuju građani koju će lizing kuću izabrati. Za sada toliko, detaljnije ću o amandmanima koje sam podneo govoriti u raspravi o amandmanima. Mislim da, pre svega, moramo voditi računa o tome da naše tržište nakon izvršenih demokratskih promena u našoj zemlji nije dovoljno razvijeno i da moramo biti oprezni, da nam se ne bi desilo da određene kuće koje su izuzetno jake dođu na naše tržište, koje još uvek nema zdravu konkurenciju. Nemamo mi ništa protiv da dođu jake kuće za osiguranje, ali onda da imamo prave igrače sa naše strane.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, a posle njega neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, učinilo mi se na trenutak da sam ugledao gospodina ministra Mlađana Dinkića, međutim, poput fantoma izgubio se iz sale, verovatno shvativši da poslanici SRS-a i dalje kritikuju njegove predloge zakona. No, mi smo već navikli na takvo ponašanje gospodina Dinkića. Njega argumentovane kritike poslanika Srpske radikalne stranke ne interesuju. On je jednostavno umeo da sprovede u delo ono što je zamislio ili, bolje rečeno, ono što su zamislili njegovi nalogodavci. Imamo prilike da ovih nekoliko dana, zahvaljujući blagodetima novog Poslovnika o radu, vidimo kako Narodna skupština zaista radi efikasno. Za dva dana smo pretrčali preko 16 tačaka dnevnog reda kao preko usijanog kamenja. Pored toga, vladajuća većina je primenila već dobro poznat metod objedinjavanja tačaka dnevnog reda u jedinstvenu načelnu raspravu. Do sada smo imali prilike da vidimo da se objedinjuju jedna, dve ili tri tačke dnevnog reda. Ovog puta ste se malo više okuražili. Evo, objedinjeno je u prvom mahu sedam tačaka dnevnog reda, sada osam, a za sutra mislim da je planirano da čak 12 tačaka dnevnog reda bude objedinjeno u jedinstvenu načelnu raspravu, po čemu će, uveren sam, ovaj saziv parlamenta biti apsolutni rekorder. Ako se to podeli na vreme koje je na raspolaganju narodnim poslanicima, nama poslanicima ostaje da otprilike po minut vremena o svakom od ovih predloga zakona kažemo, što je, naravno, složićete se, i te kako malo da bismo upoznali građane Srbije sa onim šta im se sprema sa ovakvim predlozima zakona. Što se tiče ovih osam predloga zakona, odnosno seta zakona iz oblasti finansija, radi se o zakonima koji se i te kako tiču svakog građanina Republike Srbije, čije će posledice oni i te kako osetiti. Naime, čitav ovaj set zakona zapravo služi kako bi, da tako kažem, legalizovao već postojeće stanje u oblasti finansija Republike Srbije, odnosno da pokrije ono što pojedini državni organi ili institucije, na čijem čelu su kadrovi iz šifarske organizacije G17, već rade. Ovi predlozi zakona daju nadležnosti nekim organizacijama, odnosno organima i institucijama, koje one već sprovode. Dakle, radi se o legalizaciji već postojećeg stanja. Takođe, zabrinjavajuće je to da je Vlada odlučila da se o ovako bitnim predlozima zakona raspravlja po hitnom postupku. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo ubeđeni da o ovako bitnim temama, temama iz oblasti finansija, koje se tiču svih građana Republike Srbije, treba raspravljati po redovnoj proceduri, u redovnom zasedanju i odvojeno o svakom pojedinačnom predlogu zakona. Na to smo već navikli od vladajuće većine i to nas nije iznenadilo. Imali smo prilike da se u uvodnom izlaganju gospodina ministra Dinkića naslušamo njegove narcisoidne politike i njegovih hvalospeva o uspesima koje je on, najpre kao guverner Narodne banke Jugoslavije, a sada i kao ministar u Vladi Republike Srbije, sproveo. Takođe smo bili u situaciji da čujemo od šefa poslaničke grupe SRS gospodina Tomislava Nikolića kako gospodin Dinkić koristi državne organe za lično obračunavanje sa političkim neistomišljenicima, a onda nam je gospodin ministar sa ove govornice rekao da nije zadovoljan radom Trgovinskog suda u Beogradu. To me nimalo ne čudi, s obzirom da je Trgovinski sud u Beogradu stavio van snage jedno rešenje NBS kojim je jedna banka izgubila pravo na rad, odnosno pokrenut je postupak za stečaj i likvidaciju te banke. To samo govori o politici sile koju Ministarstvo finansija, odnosno gospodin ministar sprovodi. Što se tiče onoga što je do sada urađeno, i sam ministar je rekao da je od njegovog postavljenja na mesto ministra finansija 25 banaka izgubilo dozvolu za rad. Taj podatak je nazvao reformama bankarskog sistema u Republici Srbiji. Mi iz Srpske radikalne stranke znamo samo da je veliki broj radnika tih banaka zakukao nad tim reformama, da je veliki broj radnika koji su radili u tim bankama ostao bez posla, a takođe se priprema i privatizacija ostalih banaka u Republici Srbiji. Cilj Ministarstva je da se potpuno uništi domaće bankarstvo, da se oslobodi prostor za inostrane banke, a onda će i privreda Srbije biti na kolenima, naročito proizvodnja, jer na taj način imaćemo potpuno kontrolisanu privredu od strane inostranih banaka. Kada se već pozivate na Sloveniju, evo i ja da kažem, a to sa ove govornice nije rečeno, da Slovenija nije dozvolila bezuslovnu privatizaciju svojih banaka i da je ona ostavila dobar broj svojih banaka, jer je bila svesna činjenice da onaj ko kontroliše banke kontroliše i privredu jedne države. Zato je Slovenija najuspešnija od zemalja bivše SFRJ, zemlja koja je već članica EU, ali zemlja koja nije bespogovorno slušala naloge sa Zapada. Takođe, sa ove govornice gospodin ministar Dinkić je obećao smanjivanje kamatnih stopa po raznim osnovama. Tu priču od njega slušamo kada god se pojavi u Narodnoj skupštini, uvek ponešto obeća. Naravno, od toga nema ništa i ostaje na građanima Srbije da prozru ovakvu politiku stranke G17 i Ministarstva finansija, odnosno Mlađana Dinkića i adekvatno ih "nagrade" na sledećim izborima. Uostalom, šta reći kada jedan od poslanika vladajuće koalicije iskritikuje ove predloge zakona; to je najbolji pokazatelj da tu nešto ne štima. Mene ova koalicija, ova vladajuća većina podseća na jedan prenaduvani balon koji mi iz Srpske radikalne stranke zovemo reciklirani DOS, i apsolutno sam siguran da njemu nije potrebna iglica u vidu SRS i da će se on raspuknuti sam od sebe, a onda će građani Srbije biti u prilici da konačno na vlast dovedu časne, poštene i odgovorne ljude, odnosno srpske radikale.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo osam tačaka dnevnog reda u objedinjenoj raspravi: četiri tačke su izmene i dopune zakona koje smo ne tako davno usvojili, a od preostale četiri dve se praktično odnose na osnivanje novih agencija. Ovo što se radi izmenama i dopunama govori nam praktično da Vlada zaista nema strategiju kada je u pitanju finansijski deo koji vodi i zato nam ovakvi predlozi stižu ponovo na razmatranje. Međutim, pokušaću nešto da kažem o Predlogu zakona o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. Mi smo osnovali jednu agenciju, čini mi se da se zove agencija za promociju izvoza Republike Srbije ili slično, i trebalo je prilikom predlaganja osnivanja ovakve agencije, bar ovde na početku, ministar da kaže šta su rezultati ove prethodne agencije koja je osnovana. Rezultati su potpuna katastrofa, prošla godina je završena sa spoljnim deficitom od 6,18 milijardi dolara, a pri tome su uzeti krediti za više od dve milijarde dolara, pri čemu smo državu zadužili efektivno za milijardu i 700 miliona dolara, jer je deo tih kredita upotrebljen da se otplati jedan deo glavnice. To govori da Srbija užurbano ide ka potpunom ekonomskom slomu i mi se tome moramo suprotstaviti, ali siguran put da se suprotstavimo takvom propadanju nije donošenje ovakih zakona, jer sam vam već rekao da se u stvari radi o četiri izmene zakona i o osnivanju dve nove agencije. Mislim da ovakva politika enormnog zaduživanja zemlje, pri čemu je već uništen domaći bankarski sistem, uništava se svaka privredna aktivnost, zaista neće pružiti građanima Srbije budućnost, nikakvu nadu za neki privredni rast. Naravno da će oni koji vladaju svoja neostvarena predizborna obećanja platiti na nekim sledećim izborima, ali se postavlja pitanje kako će se naplatiti ono što je rađeno od strane pojedinih ministarstava, gde je direktno kršen Ustav, gde su kršeni zakoni i da li će pravda biti dostupna do te mere da takvi ljudi ne plaćaju svoje eksperimente samo na izborima, nego da to plaćaju pred sudovima. Moram da pomenem onda što je ministar rekao kada je u pitanju 800 miliona dinara kredita za Bor, Kragujevac i Vranje, s obzirom na to da sam iz Bora. Podsetiću vas, nekoliko sam puta to do sada govorio sa ove govornice, da je prošle godine u julu obećano 30 miliona evra kredita za RTB Bor i nekoliko puta sam lično pitao ministra šta je sa tim kreditom, jer obećanja su bila – za 15 dana, za mesec dana će biti. Kao što vidite, sada je spalo, ako se ova cifra podeli na ta tri grada, trebalo bi da bude oko tri miliona evra po jednom od tih velikih sistema za koje se planira da se restrukturiraju ili da se dovedu u situaciju da mogu da funkcionišu. Naravno da su građani, govorim sada za Bor, razočarani, jer su već godinu dana intenzivno, svakodnevno bili obaveštavani da se priprema kreditna linija od 30 miliona evra, a na kraju se to sve svelo na to da će se osnovati neko zajedničko preduzeće iza koga stoji "Jugopetrol", koje će se baviti preradom topioničke šljake. Ja bih one koji su u Vladi obavestio da takvo preduzeće postoji i da se već nekoliko godina vrši prerada topioničke šljake u Boru, a da je, u stvari, samo izgovor ili politički marketing da se kaže da Vlada nešto radi i da se to poveže sa onih obećanih 30 miliona evra koji su bili namenjeni praktično kao kredit za oporavak RTB Bor u procesu restrukturiranja. Takođe sam vam rekao u više navrata da je proces restrukturiranja u RTB Bor uveden protivzakonito, na osnovu jedne uredbe iz 1993. godine koja je prestala da važi 1997. godine, da je Ustavni sud rekao da je neustavno uveden proces restrukturiranja jer prethodno nije raspisan, na šta je obavezivao Zakon o privatizaciji, tender i nije se nijedno preduzeće javilo po tom tenderu za ponudu; to je prouzrokovalo da su zaposleni i oni koji više nisu zaposleni, ali su bili nekada i imali su pravo na akcije, ostali sada bez prava na akcije. Kada su u pitanju ovi zakoni i kada je u pitanju ono što je ministar rekao povodom smanjenja kamata na kredite koji će se davati za stambenu izgradnju, podsetiću vas da sam nekoliko puta pitao kome mogu da se obrate poljoprivrednici koji imaju svoje projekte, kada će biti krediti za poljoprivrednike. Posle dugog raspitivanja saznao sam da toga ima, ali se dodeljuje selektivno i to se radi isključivo preko nekih partijskih linija, tako da je najveći broj onih ljudi koji bi želeli svoju poljoprivrednu proizvodnju da povećaju ili da uđu u ozbiljnije investicije kada je u pitanju poljoprivreda ostao kratkih rukava, izgubili su svaku nadu da će moći da dođu uskoro do kredita. Bilo bi dobro kada biste iz Ministarstva finansija, bez obzira na to da li to zahtevaju lokalne samouprave ili ne, uputili u pojedine lokalne samouprave budžetske inspekcije, koje će ispitati trošenje budžetskih sredstava. Reći ću vam za opštinu Bor – budžetska sredstva se to de mere troše nenamenski da tamo ima elemenata da izvršna vlast treba direktno da odgovara pred sudovima za to na koji način troši sredstva građana. To bi bilo mnogo bolje nego što šaljete budžetske inspekcije ili razne finansijske inspekcije koje kontrolišu određene privredne subjekte, iako se moraju kontrolisati, jer su ovo pare građana po lokalnim samoupravama. Garantujem vam, ako budete to iskreno i poštenoradili, da ćete u najvećem broju lokalnih samouprava otkriti strahovite zloupotrebe kada je u pitanju trošenje budžetskih sredstava na lokalnom nivou. S obzirom na to da posle uvođenja poreza na dodatu vrednost veliki deo sredstava koja čine budžet lokalne samouprave jesu u stvari transferisana sredstva sa nivoa Republike, doći ćete do značajnih ušteda ukoliko budete videli na koji način se neracionalno troše sredstva budžeta.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj set zakona objedinjen u jednoj raspravi je u stvari iskustvo Mlađana Dinkića i Miroljuba Labusa za sve one stvari koje su radili na dosadašnjem finansijskom tržištu u Republici Srbiji. Sve ono što su primetili kao mane tih njihovih zloupotreba i da mogu kasnije da nastanu problemi po njih, pokušavaju da kroz set ovih zakona stave u zakonsku formu. Jednom, kada se formirala ova skupštinska većina i kada se otvorila ta priča kako funkcioniše ekspertska grupa G17, jedan od njihovih poslanika je rekao – nismo mi toliko moćni. Niste pojedinačno, ali ako imate skupštinsku većinu koja donosi zakone koje želite, onda ste izuzetno moćni, pogotovo ako učestvujete u sprovođenju tih zakona, i pogotovo ako vi, bez ikakve saglasnosti Skupštine, možete da utičete nakadrovska rešenja u tim zakonima. Ministar kaže – najbolja reforma domaćih banaka u svim zemljama jugoistočne i istočne Evrope. Ja se time ne bih hvalio. Za nekoliko dana zatvoreno je 29 domaćih banaka. Neke se ubrajaju među četiri najveće u Srbiji. Razlog za to je, navodno, da one stvaraju velike troškove državi, da će država i budžet, u slučaju da poverioci traže da se ta sredstva koje banke duguju vrate, doći u situaciju da ne mogu da servisiraju svoje obaveze, da bi samo godinu ili dve posle toga došao zakon da Republika Srbija preuzima obaveze prema poveriocima banaka koje su u likvidaciji i stečaju. Znači, to je bilo samo prolongiranje jedne istine koju tadašnji guverner, a sadašnji ministar finansija nije hteo da kaže građanima Srbije. Šta se dešava sa poslovnim bankama koje su u likvidaciji i stečaju, sa njihovom imovinom? Prvo, zatvaranje tih banaka se stvarno slučajno, kako to ministar kaže, podudara sa prelaskom zapadnih valuta u evro, kobajagi, slučajno se desilo. Slučajno se dešava i sa prelaskom platnog prometa iz Narodne banke Srbije u poslovne banke. Slučajno se pravi jedan strahoviti vakuum na bankarskom tržištu i dolazi do upliva velikog broja privatnih banaka koje posluju pod imenima stranih banaka, a međusobno nemaju nikakav osnivački akt, niti bilo kakvu garanciju da neka nemačka banka stoji iza neke banke koja radi u Srbiji kao osnivač. Poslovni prostor banaka koje su u likvidaciji i stečaju završava po ugovorima koje stečajni upravnici sklapaju najčešće sa Nacionalnom štedionicom i "Komercijalnom bankom". Postavlja se pitanje ko imenuje stečajne upravnike. Kako ministar reče, to je do sada radila Agencija za osiguranje depozita, likvidaciju i stečaj banaka. Ko je rukovodio radom te agencije? Tadašnji potpredsednik SRJ Miroljub Labus. Znači, ni za jednu od tih 29 banaka koje su u likvidaciji i stečaju nije mogao da bude postavljen stečajni upravnik bez saglasnosti dva čoveka, Miroljuba Labusa i Mlađana Dinkića. Šta se sada dešava? Nemam informaciju da je na bilo kojoj od tih 29 banaka završen posao likvidacije i stečaja. Postavlja se pitanje zašto, da li je za to kriv samo Trgovinski sud u Beogradu? Ali, zatvarane su manje banke, regionalne banke, gde drugi sudovi vode taj stečajni postupak po starom zakonu. Još uvek nemamo informaciju da je ijedna banka izašla iz stečaja ili da je završena likvidacija. Poslovni prostor tih banaka i dan-danas koriste ili Nacionalna štedionica ili "Komercijalna banka". Prelaskom platnog prometa u poslovne banke Nacionalna štedionica ulazi i u NBS i koristi njihov poslovni prostor, kompletan njihov softver, kompletan njihov hardver za obavljanje nekog posla. Kome sada idu sredstva od poslovnog prostora? Još uvek na to pitanje nemamo odgovor. Kada će konačno da bude završen taj postupak likvidacije i stečaja i hoće li neka od tih banaka da sa vrati na tržište? Koji je posao te agencije? Najvažniji deo posla te agencije jeste da baš u tim bankama i u tim osiguravajućim društvima postavlja stečajne upravnike. Ono što me posebno začudilo, pošto je to agencija koja će i te kako imati uticaja na sve finansijske i privredne tokove u državi, kako to da po članu 14. agencija sredstva za obavljanje poslova iz člana 3. stav 2. ovog zakona obezbeđuju iz prihoda koje ostvari svojim poslovanjem, u redu, naknade u skladu sa zakonom kojim se uređuje stečaj privrednih društava, donacijama itd. Interesuje me, u ovim teškim vremenima koja vladaju Srbijom, ko će bilo kakvu donaciju da da agenciji za osiguranje depozita. To me živo interesuje. Svako ko da bilo kakvu donaciju agenciji za osiguranje depozita u stvari investira da agencija sprovodi njegovu politiku i njegov program. Ovde nisu u pitanju ni stotine hiljada, ni milioni, nego milijarde dinara i stotine miliona evra. Šta koga briga, ako ima para može uvek da uplati 300, 400, 500 hiljada evra da neki posao završi. Kada je u pitanju Zakon o finansijskom lizingu, pre otprilike godinu dana, a možda i manje, ista ova vlada se pobunila kada su poslovne banke snizile svoje kamate. Navodno, to utiče na stabilnost valute. Postavlja se pitanje, odakle bankama toliki novac onda, ako novac nije bio iz primarne emisije. Ili su banke otkupljivale hartije od vrednosti koje je emitovala Republika Srbija i na osnovu tog osiguranja plasirale kredite. Ko je za to odgovoran? Onaj ko rukovodi finansijskim tržištem u Republici. Ko je to? Ministarstvo finansija, na čelu sa ministrom Dinkićem. Tada je traženo da se kamate povećaju kod poslovnih banaka, da se navodno ne bi ugrozila finansijska sigurnost tržišta, zato što banke nisu kalkulisale u kamate i mogućnost da neki kredit ne bude vraćen. Čak i same banke se dovijaju na određen način kako da plasiraju sredstva, jer je sada izuzetno teško plasirati sredstva zbog visokih kamata na koje utiče ova vlada i ovo ministarstvo, pa su počeli da se bave lizingom, računajući da je predmet lizinga uvek kod onoga ko je platio, ko je u stvari davalac lizinga. Znači, dok se ne otplati poslednji dinar, bilo šta da se kupi na lizing, onaj ko je dao lizing ima pravo da raspolaže tom imovinom. Samim tim je smanjen rizik od gubitka, smanjene su kamate i opet na pritisak, izgleda mi, banaka koje su bliske ovom ministarstvu sada imamo zakon koji treba da natera sve one koji plasiraju sredstvo na ime lizinga da povećaju kamate. To je pravi cilj jednog ovakvog zakona, a nikakva sigurnost građana koji koriste lizing da bi došli do nečega, bilo kakve imovine, da li je pokretna ili nepokretna. Srpska radikalna stranka je više puta kritikovala i prethodnu i ovu vladu kada su u pitanju agencije. Sada osnivamo opet dve agencije: agenciju za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije (a već imamo Agenciju za promociju izvoza Republike Srbije) i u ovom zakonu imamo agenciju za osiguranje depozita. Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije treba da se bavi time da nekome ko hoće da plasira neku robu van države da neki povoljan kredit ili mu obezbedi refakciju poreza na dodatu vrednost u roku od 15 dana. Zato treba da se finansira iz budžeta Republike Srbije. Imajući u vidu koji je deficit Republike Srbije, gospodine ministre, smatramo da mnogo ozbiljnije treba da radite po tom pitanju, da treba da budu izdvojena iz budžeta Republike Srbije ozbiljna sredstva za svaki dolar ili evro koji se izveze i naplati. Država izvozniku da da određenu donaciju, a hoće li to biti jedan cent, dva, tri ili pet centi po dolaru ili evru, svejedno, odredite, ali stimulišite izvoz. Svaki taj dinar koji bude dat iz budžeta izvozniku biće uložen u proširenje proizvodnje, u proširenje kapaciteta, u pronalaženje novih poslova ili u plate radnika. Svaki će višestruko da bude vraćen u budžet Republike Srbije. Vidim ja da pričam, ali nemam kome.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, predlogom novog Poslovnika Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine, i vi koji ste za njega glasali i vi koji niste glasali, ali bili ste tu prisutni, a mislim na vas iz DS-a, obesmislili ste parlamentarni život u Srbiji, jer za ne znam koju nagradu da postavim pitanje predsedavajućem, predsedniku Skupštine da mi nabroji sada tečno, jasno (kao što to ume kada želi da replicira nekome ili da se obrati poslaniku) koji su zakoni na dnevnom redu, znači sve od tačke 9. do 16, naravno da ne bi znao da mi kaže. Zato što je novi Poslovnik, a to govorim zbog građana Srbije, takav. Čujem danas da su i neki poslanici iz vladajućih struktura tek saznali kako će da se radi, tako da ćete na Visoki savet pravosuđa i na set, recimo, pravosudnih zakona i na razmatranje zakona u pojedinostima da se vratite ne znam kada i kog dana, a o tome smo razgovarali juče. Ovo o čemu sada govorimo, ovo su sve, kao što to normalno savesni poslanici rade, to sam ja uradila, uredno složeni amandmani za tačke dnevnog reda o kojima sada govorimo i koje nije razmatrao nadležni Odbor za finansije, zato što je takav novi Poslovnik. Videla sam danas i shvatila iz diskusije pojedinih poslanika Demokratske stranke Srbije da oni imaju primedbe na račun ministra Dinkića i na pojedine članove su podneli amandmane. Sada oni hipotetički razmišljaju i kažu – pa, evo, videćemo kada dođe taj dan za glasanje, a to može da bude i dvadeset i neki juli, razmislićemo o tome da li ćemo da podržimo i u kom delu ove Dinkićeve zakone. Mi nećemo da ih podržimo uopšte, zato što su ovi zakoni katastrofalni i zato što su u direktnoj suprotnosti sa interesima svih pravnih subjekata koji se tiču i građana Srbije. Naravno, zbog dužine vremena koje mi je na raspolaganju, a kao što je to danas gospodin Nikolić rekao, besmisleno je da raspravljamo o svakom od ovih zakona pojedinačno; jedan od njih mi je privukao posebno pažnju, a to je agencija koja ubuduće treba navodno da se bavi osiguranjem i finansiranjem izvoza Republike Srbije. Generalno, ovi zakoni se nadovezuju na jednu nepodnošljivu fiskalnu politiku koju imamo u Srbiji preko politike koju vodi ministar Dinkić sada, a započeo je njegov prethodnik Božidar Đelić, preko politike koju vodi Ministarstvo za privredu i privatizaciju, preko politike koju vodi vodeća finansijska institucija u našoj zemlji, a to je Narodna banka Srbije, koju je slavodobitno nasledio Jelašić, istomišljenik, odnosno partijski prijatelj i drug, kako li se već oslovljavaju, Mlađana Dinkića. Ono što je zapanjujuće jeste da ministar, koji je došao danas iz Vlade Srbije ovde da nam promoviše ovih sedam zakona, kada je recimo reč o privrednim tokovima i o onome šta banke treba da rade kako bi urušenu srpsku privredu stimulisale sa nekim povoljnim kreditima koji se i ne naziru i neće ih biti, zaista ne zna u kakvom svetu živi; ili je potpuno iracionalan ili nije suočen sa problemima koje danas imaju i privreda i građani. Vi znate, kao što znaju i građani Srbije, da sam poslanik iz Kragujevca i da su mi tamošnje privredne prilike i te kako poznate. U ovoj strukturi od 800 miliona, sa kojima se danas hvali Mlađan Dinkić, da će biti upućeno Kragujevcu, Boru i Vranju, Kragujevac je dobio kap u moru, a naravno i lažna obećanja kada je u pitanju Fabrika automobila "Zastava", jer uz ovu promociju programa koju je Dinkić plasirao Koštunici da danas obrazloži, za oporavak privrede ova tri grada, ne samo da su kontradiktorne izjave čelnih ljudi iz "Zastave", sa jedne strane, Dinkića, Koštunice i Velimira Ilića, sa druge strane, nego radnici zaista ne vide kada će i koji to strateški partner doći u "Zastavu". Kolega, vama je to možda smešno, ali nije smešno, kao što ne verujem ni da ministar Dinkić mnogo žali za prvom nagradom Budvanskog festivala, koju nije osvojio. Evo, gospodine Dinkiću, niste uspeli ovoga puta, to je vaš prvenac. Što se tiče voznog parka i onoga čime vi raspolažete, ovaj "folksvagen polo", koji je bio prva nagrada, koju ovaj vaš Keba nije dobio, nije ništa za vas, jer "audi" je vama ministrima primereniji, a i Tadiću, kome odobravate budžetska sredstva da povećava svoj vozni park, kao što je to slučaj sa skorašnjom kupovinom dva nova "audija" za predsednika Republike, o čemu je govorio gospodin Vučić. O vlasničkoj strukturi bankarskog sistema mi smo u Srbiji mnogo više počeli da pričamo i građani Srbije da se time bave od trenutka kada su uništene vodeće nacionalne banke. Ne samo da su se oglašavali ekonomski stručnjaci, poput gospođe Vučić, preko onih iz redova Srpske radikalne stranke, o tome je u najnovijem broju našeg stranačkog lista "Velika Srbija", a tu zaista mnogo pametnih stvari imate da pročitate, pisala i mr Jorgovanka Tabaković, već je svaki građanin Srbije bio prinuđen na to da se bavi time koje su te strane banke koje posluju po ovim domaćim uslovima, kakav je njihov odnos prema privredi Srbije. Sada smo suočeni sa time da ovo malo tzv. domaćih banaka koje su ostale i koje nameravaju da privatizuju u skorije vreme uglavnom posluju, jer su to i ranije radile, sa srpskom privredom, a ove strane, poput svih ovih koje se promovišu sa beogradskih i drugih bilborda, to ne rade, već je obim njihovog poslovanja sa domaćinstvima oko 80 - 90%. One stiču ogromnu dobit, naročito u ekspanziji svog poslovanja sa tzv. kratkoročnim potrošačkim kreditima koje su građani Srbije zbog veoma lošeg standarda prinuđeni da uzimaju pod tim lihvarskim uslovima, sa neverovatnim kamatama od 16% – 17%, zbog toga što nemaju uslova i mogućnosti da dođu kod neke domaće preostale banke, jer i te banke jedva posluju. U tim bankama sa tzv. društvenim kapitalom, koje nisu privatizovane u ovom čuvenom procesu tranzicije, sede ljudi koji su nekada bili i na rukovodećim mestima u Narodnoj banci ondašnje savezne države ili federacije, zgranuti činjenicom da sve ovo što se dešava u bankarskom sektoru nemo posmatraju svi oni koji danas čine vlast u Srbiji, a pre svega stranka koja je okosnica Vlade Republike Srbije. Zašto? Zato što nijedan od tzv. privrednih subjekata ne može, kako vi to volite da kažete, da aplicira za neki povoljan kredit, a da nije miljenik vlasti ili ministra Dinkića. Cela ova kampanja i promovisanje oporavka sa ovih bednih 800 miliona dinara za pomenuta tri grada, među kojima je i Kragujevac, zaista je bledi pokušaj da se neki kredibilitet Vlade Republike Srbije i tih resornih ministara uključenih u taj projekat povrati. Prosto je neverovatno da ste vi to predvideli za ljude u Kragujevcu, a tamo ima 40.000 nezaposlenih i 3.000 onih koji nisu uspeli da se nađu na spisku da prime pomoć koja im je upućena od Vlade Republike Srbije, koji ništa ne veruju ni gospodinu Dinkiću, ni tim praznim obećanjima. Dakle, prihod tih banaka koje danas haraju Srbijom i koje, u to budite sigurni, veoma dugo vremena neće odobravati povoljne kredite, kako stambene, o kojima je govorio i gospodin Dinkić, tako ni one druge, zasniva se na toj enormnoj razlici u kamatama, od štednje po viđenju, preko ovih kamata o kojima sam govorila, a koje se daju za ove potrošačke, odnosno namenske kredite. Veliki je problem za građane Srbije i odluka Narodne banke Srbije sa početka januara, koju je podržao ministar Dinkić, da se uvede obavezni depozit od 20%, što mnogi građani naravno ne mogu da izdrže, jer su i pod takvim nenormalnim kamatama morali, bili prinuđeni, kao što su i danas... Pogledajte, gospodine ministre, kakvi su redovi građana u tim tzv. stranim bankama, kod potražnje kredita za raznoraznu kupovinu onoga što im je potrebno. Dakle, ta odluka od januara meseca je dodatno pogoršala ionako težak položaj stanovnika, a privreda zaista ništa neće dobiti osnivanjem ove agencije za podsticanje izvoza. Danas sam, pripremajući se za ovu sednicu, a naročito za taj zakon koji me je zainteresovao možda malo više nego ostali, pokušala da pronađem podatke i analize koje su uradili ne ljudi koji su bili u bankarskom sektoru, već ljudi iz ekonomske struke, konkretno sa Ekonomskog fakulteta iz Kragujevca, gde su pravili analizu bankarskog sektora u odnosu na tadašnju jugoslovensku privredu i na izvozni potencijal. Pošto ste vi počeli da se hvalite, i vi kada ste upali u Narodnu banku Jugoslavije i svi vaši koalicioni, i ondašnji i sadašnji, partneri, da smo mi sada otvorena zemlja, evo stranih ulaganja, pa ste održali onaj pompezni bankarski seminar pre nešto više od mesec dana u Beogradu, onda nam lepo objasnite gde su ti investitori i koliko su oni do dana današnjeg (recite nam u milionima evra, a bilo bi dobro da su milijarde u pitanju, ali nisu) uložili u srpsku privredu. Dokle ćete više da obmanjujete i te ljude, a naročito poljoprivrednike? Ako ste danas rekli da vi, prateći sektor bankarskog poslovanja, kroz promovisanje zakona koji je uveliko na snazi, o državnoj korporaciji za osiguranje kredita, za dugoročne stambene kredite, zagovarate (i to ste rekli kao ministar u Vladi Republike Srbije) tezu da je moguće da po kamatnim stopama od 4% kredite dobijaju građani, zamislite, do 45 godina, dakle, onaj ko ima 45 godina i jedan dan starosti ili neki dan više, ne ulazi u tu grupu, ne samo da kršite važeći Ustav Republike Srbije, nego otvoreno podržavate te tzv. strane banke da se upuštaju u nešto što nije dozvoljeno po našem Ustavu i po drugim zakonskim pozitivnim propisima i na taj način stvarate diskriminaciju kod građana Srbije. To je ono što je nepodnošljivo i nepodnošljivo je da nam o podsticanju izvoza pričate, i to baš danas. Što ne preskočiste današnji dan, kada ionako retko svraćate ovde, što niste došli sutra, nego baš danas kada malinari ne mogu da shvate da je utvrđena otkupna cena, ona najniža, od 40, a najviša (to je pitanje kada se izvrši klasifikacija ovogodišnjeg roda) od 60 dinara. Vi vrlo dobro znate, kao ekonomista, da je politika deviznog kursa ona koja uslovljava izvoz i da nije dovoljno da donesete ovakav zakon, a pre toga treba da kažete, i ja ću da ponovim sa govornice, da će Vlada Republike Srbije da izdvoji 12,5 miliona evra za osnivanje jedne agencije koja ni u kvalitativnom ni u kvantitativnom smislu neće doneti ništa da bi se poboljšao izvoz u Republici. Ako u odnosu na prošlogodišnju cenu imate pad otkupne cene maline skoro 50%, ako imate veoma veliki skok evra u odnosu na dinar od prošle do ove godine, kako ćete onda ljude koji su spremni da izvoze da stimulišete kada vodite takvu politiku u sektoru deviznog poslovanja? A da ne govorimo o tome šta se radi na tržištu kada je u pitanju uvoznički lobi i kada je u pitanju spoljnotrgovinski deficit, koji je u nominalnom iznosu smanjen u odnosu na prošlu godinu, ali je on u milijardama evra – sedam milijardi, i to je nepodnošljivo za srpsku privredu. Ono što ne možemo da ne spomenemo jesu zakoni koji se tiču oblasti osiguranja i izmene i dopune Zakona o osiguranju. Podneli smo amandmane, a ključni su oni na član 35. i 36, gde vas upozoravamo da su predložena rešenja u direktnoj suprotnosti sa važećim Zakonom o privatizaciji, protiv koga je inače bila Srpska radikalna stranka, tj. izmena i dopuna tog zakona. Mene ne čudi što vas Aleksandar Vlahović podržava, jer vi se poštujete i volite kao da ste braća rođena, iako je on u Demokratskoj stranci, a vi u G17, jer ste na istoj liniji kada je u pitanju ekonomska politika zemlje, i on koji nas je upropaštavao one tri godine i vi koji ste to nastavili. Ali, kada već želite da uvedete neke novine i kada želite toliko da pomažete bankarskom sektoru, mislim na te vaše lažne namere što se tiče ovih preostalih srpskih banaka, onda im malo pomozite da se uključe u ove svetske trendove koje vi promovišete, a tiču se dilersko-brokerskih poslova, jer naravno da nisu uključeni. Da ne bude zabune, nisu u pitanju dilerski poslovi u koje je uključeno ono đubre Nataša Kandić, koja je povezana sa šiptarskom mafijom i sa narkodilerima; u pitanju su poslovi koji se tiču srpskih banaka, kako bi pomogle srpskoj privredi. Ali, na osnovu ovih zakona koje imamo pred sobom i svih ovih amandmana na koje odgovore nemamo zbog Predraga Markovića i novog Poslovnika, jer Vlada nije u obavezi da nam daje odgovore pre početka, mi ne možemo da glasamo, oštro ćemo da vas kritikujemo i znamo da će oni dodatno pogoršati sveukupnu ekonomsku situaciju u našoj zemlji.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a potom narodni poslanik Vjerica Radeta. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo, danas je, nadam se, svima vama jasno da smo mi srpski radikali bili u pravu kada smo tvrdili da je Skupština Srbije u funkciji Vlade Srbije; zato smo mi za ovu sednicu tri dana pred njen početak dobili dnevni red sa 45 utvrđenih tačaka, utvrđenih od strane Vlade Republike Srbije, da se, potpuno nepotrebno, ono o čemu raspravljamo i danas i ovih dana raspravlja u vanrednom zasedanju, i onda smo na predlog jednog kolege utvrdili da danas objedinjeno treba da vodimo raspravu o osam predloga zakona. Ovo je zaista neverovatno. Kada bi svi narodni poslanici iz poslaničke grupe SRS učestvovali u raspravi o ovim zakonima, onda bi svako od nas imao po 1,5 minuta da govori o ovom paketu zakona, odnosno 0,15 minuta po svakom zakonu. Sada vi vidite da li postoji ikakva mogućnost da se i pročitaju naslovi ovih zakona, a kamoli da se nešto konkretno kaže ministru da eventualno prihvati neku od sugestija ili neki od amandmana, jednog dana kada dođemo do amandmana po ovom poslovniku. Niko živ ne zna kada će to biti, ali ću ja ipak da iskoristim priliku pre nego što pređem na konkretne zakonske predloge. Žao mi je što predsednik parlamenta nije ovde, jer on je sinoć pred očima javnosti na jednoj televiziji pokušao da odbrani nešto što je neodbranjivo, a to je ovaj poslovnik, čiju posledicu vidimo i danas, kada bi kamerman bio pored ove kamere, ali ga nema od kada je usvojen novi Poslovnik, zato što ne smeju građani Srbije da vide koliko poslanika sedi u ovom momentu dok se raspravlja o ovako važnim zakonima. Dakle, predsednik Predrag Marković je na jedan sebi svojstven način zaista sinoć omalovažio narodne poslanike i uvredio one koji sede u ovoj sali. Rekao je gospodin Marković da neko misli da je skupštinska sala mesto gde se nešto radi. Kaže on da to nije mesto gde se nešto radi, da ovo nije mesto gde se donose zakoni. Kaže predsednik Marković da je skupštinska sala, otprilike, kao jedna prodavnica gde se samo izlažu zakoni. Svakakvih čuda sam čula, ali ono što sam sinoć čula od predsednika Markovića u odnosu na rad ovog parlamenta je zaista čudo neviđeno. Zaista, čini mi se da se ipak svodi na to što je predsednik Marković rekao, jer mi danas nismo u prilici da raspravljamo o ovom predlogu zakona. Predrag Marković reče da se odavde iz ove sale i ne može uticati na vladine predloge. Ako ne može odavde, ja zaista ne znam sa kog to mesta može da se utiče na predstavnika Vlade da prihvati sugestije narodnih poslanika. Možda je mislio da je to moguće na sednici nekog odbora, gde je, prema novom Poslovniku, dovoljno da sede dva narodna poslanika, više od jedan. Dakle, ovo što danas pokušavamo da objasnimo ili da na neki način kontaktiramo sa ministrom Dinkićem na temu svih ovih predloga je opšti stav poslanika Srpske radikalne stranke, kao što sam već rekla, a i mnogi od nas su rekli da nije bilo potrebe da se u vanrednom zasedanju o ovome raspravlja. Druga i bitnija stvar je da većina ovih zakona uopšte nije bila potrebna. Ne treba nam lex specialis, a većina ovih zakona zaista jesu lex specialis, i to je svakako najlošija varijanta regulisanja neke materije. Imali smo i u istoriji takvih slučajeva, o kojima svi imamo svoje mišljenje, i ovi vaši lex specialis-i, ministre Dinkiću, u koliziji su sa zakonima na koje bi trebalo da se naslanjaju, sa Zakonom o privatizaciji, Zakonom o hartijama od vrednosti, Zakonom o privrednim društvima. Dakle, jednostavno ne znamo na osnovu čega ste uredili i na šta ste se pozvali kada ste ovu materiju uredili na ovaj način, kroz ove zakone. Jasno je da je vaša namera da se donošenjem ovih zakona, odnosno predlaganjem Skupštini – koja će uredno jednog dana da se okupi u broju od 126 poslanika vladajuće većine, kada se vrate sa godišnjih odmora, i onda će da izglasaju ove zakone – na taj način legalizuje sve ono što Ministarstvo, Narodna banka i guverner Narodne banke već uveliko rade. Neprihvatljivo je da vi kažete, ministre, kada ste govorili o Zakonu o finansijskom lizingu, da će Narodna banka vršiti superviziju osiguravajućih kompanija. Naravno, to smo pročitali i bez vas u ovom zakonu, ali to je za SRS nešto što je neprihvatljivo – da se jednom čoveku, jednoj instituciji daju takva ovlašćenja, da Radovan Jelašić bude glavni i važniji u Republici Srbiji od same Vlade Republike Srbije. To je zaista neprihvatljivo i verujem da ćete jednog dana kada budemo govorili o amandmanima možda i prihvatiti neki od amandmana koje je naša poslanička grupa podnela. Naravno, imate i amandmane vaših koalicionih partnera. Izgleda da je došlo vreme da ipak ne može svakakav zakon ni kod njih da prođe, da su došli u fazu kada počinju malo ozbiljnije da razmišljaju o predlozima Vlade Srbije i da su ipak svesni da Vlada Srbije mora da vodi računa o građanima Srbije i o pravnom poretku Republike Srbije. Rekli ste takođe, ministre, kada ste govorili o zakonu o agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije, da je Srbija jedina zemlja koja nema ovu agenciju. Možda to jeste tačno, ali moram da vam kažem da je Srbija jedina zemlja, nažalost, koja danas nema šta da izveze. Svakako da bi bilo mnogo pametnije da se Vlada Srbije pozabavila problemom oživljavanja privrede, oživljavanja proizvodnje, pa da mi lepo dođemo u situaciju da imamo proizvode koje Srbija može da izveze, pa da nam ne bude suficit onoliki koliki nam je u ovom momentu i tek tada bismo mogli da govorimo i o ovoj agenciji. U ovim uslovima u kojima sada funkcioniše, bolje reći ne funkcioniše, privreda Srbije, ova agencija je samo jedna najobičnija farsa koja će da vam posluži za uhlebljenje još nekih partijskih kadrova i to će građane Srbije da košta 25 miliona evra. Ta agencija, nažalost, neće imati šta da radi pri ovakvim ekonomskim i privrednim uslovima u zemlji Srbiji. Kada ste govorili o Zakonu o Garancijskom fondu rekli ste da ovaj zakon omogućava da se pruži pomoć bankama koje su dokazale da su spremne da finansiraju kapitalne projekte. Sada bi bilo lepo da ste nam rekli koje su to banke, pa da se podsetimo onih naših velikih banaka koje su zahvaljujući vašem ličnom angažmanu ugašene na način kako su ugašene. Postupak likvidacije još uvek nije završen. Desetine hiljada građana Srbije koji su tada ostali bez posla i danas su bez posla, iako ste vi više puta za ovom govornicom, ministre, govorili da se veliki broj tih zaposlenih u srpskim bankama zaposlio u Nacionalnoj štedionici. Naravno, nisu; i svi koji nisu znaju dobro koliko je ljudi ostalo bez hleba, zahvaljujući vašoj politici i vašem odnosu prema srpskim bankama. Naravno, svi znamo da je trebalo da se unište srpske banke da bi se ovde dovele kojekakve belosvetske banke da zarađuju na građanima Srbije, zato što sve ove banke koje danas postoje u Srbiji 90% rade sa građanima. Naravno, to je njima dobra zarada, a građani su u situaciji u kojoj jesu, u teškoj ekonomskoj situaciji i ko god radi pokušava bar nekakvim skupim kreditima, eventualno, da promeni neku stvar u kući koja je dotrajala i naravno, to se koristi, to stvarno nije smešno, ali to je sve po leđima i džepu građana Srbije. Kada ste govorili o zakonu o stečaju i likvidaciji banaka rekli ste da se ovaj zakon donosi da bi se pripremila privatizacija DDOR-a iz Novog Sada. To je zaista neverovatno da vi sami kažete da jedan zakon Vlada predlaže zbog privatizacije jedne osiguravajuće kompanije, jednog osiguravajućeg društva, a pogotovo kad se zna da ste vi već pripremili tu privatizaciju, da to može bez ovog zakona i da će to biti onako kako ste vi isplanirali; vi i, naravno, vaš partijski šef, gospodin Labus, koji je kao predsednik Upravnog odbora Kompanije "Dunav" sve poslove usmeravao na ″Delta osiguranje″. To je vrlo interesantno, jer je radio preko svoje supruge koja je jedan od direktora u "Dunav osiguranju", tako da će verovatno ″Delta osiguranje″ biti budući vlasnik DDOR-a, ali videćemo šta ste zaposlenima u DDOR-u i građanima pripremili kada je u pitanju ova kompanija. Sve u svemu, što se tiče svih ovih zakona koje ste nam danas ponudili, gospodine Dinkiću, kada se čita između redova (a znate da mi srpski radikali pored onoga što je napisano čitamo i između redova), vidi se da se ovde krije mnogo zamešateljstva, mnogo toga što neće biti dobro za građane Srbije. Zato vam predlažem da povučete sve ove predloge, ili da zaista ozbiljno razmislite o amandmanima koje su podneli poslanici Srpske radikalne stranke ili da uradite ovo što gospodin Krasić preporučuje, ali sad će on ovde za govornicu, pa će vam reći on. Hvala lepo.
Pošto gospodin Todorović ima dva minuta na raspolaganju, ne bih da ga dovodim u tešku poziciju, bolje sutra da mu damo dovoljno vremena da može da govori. Prema tome, završavamo za danas. Nastavljamo sutra u 10,00 časova, a gospodin Nikola Todorović ima prvi reč.