Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da sednici prisustvuje 94 narodna poslanika. Pre nego što pristupim utvrđivanju broja narodnih poslanika prisutnih u sali, dozvolite mi da vas podsetim, na današnji dan, pre tačno godinu dana, zahvaljujući glasovima svih vas, bilo je omogućeno da se prvi put posle Drugog svetskog rata podigne zastava Republike Srbije, sa njenim nacionalnim grbom, ovde na zgradu Skupštine. Primite još jednom moje čestitke. To će, verovatno, jednom biti dan zastave. Hvala. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji više od 87 narodih poslanika, odnosno više od jedne trećine poslanika i da imamo mogućnost da otpočnemo radni dan. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje narodni poslanik Marko Đurišić. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1. i 2. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O DRŽAVNOJ UPRAVI I DRŽAVNIM SLUŽBENICIMA (nastavak) Zahvaljujem se potpredsednicima koji su me dodatno uputili u ono što se juče dešavalo. Na osnovu toga, dakle, prvo reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, neka se pripreme narodni poslanik Stefan Zankov, a posle njega narodni poslanik Milan Marković. Izvolite, gospodine Baraliću.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine Balinovac, dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko minuta je na raspolaganju poslaničkoj grupi SPS, za ova dva zakona. Dozvolite mi da kažem nekoliko rečenica. Juče je Žarko Obradović, u ime SPS, izneo osnovne stavove naše političke stranke i naše poslaničke grupe u vezi sa ova dva zakona. Ja ću govoriti o nečem drugom. Juče je rečeno da mi menjamo zakone koji su doneti 1990, 1991. i 1992. godine. Naravno, teško je promeniti zakone koje je donela SPS. Zato su potrebni kompetentni zakonopisci i potrebni su narodni poslanici koji veoma razumeju suštinu državne uprave. DOS se nije bavio time, on se bavio nečim drugim i zbog toga mi nismo imali ove zakone ovde. Bilo bi najbolje kada bismo ove zakone usvajali, a da smo prethodno usvojili novi ustav, onda bismo imali lakoću i drugačiji, tako da kažem, mehanizam koji bi nam dao više slobode u vezi sa ovim. Ali, razumem zašto je to tako. Oni koji su verovali da mogu da donesu ustav, kada su imali 176, to nisu uradili, a sada je to jedna komplikovana pravna i ustavna procedura. Doći će jednoga dana, nama ovaj ništa ne smeta, osim nekih par korekcija koje samo vreme traži da budu promenjene. Zašto su važna ova dva zakona? Zato što građani jedne države očekuju... (a moram da kažem da je nezahvalno kada ste prvi govornik ujutru, jer je velika larma u sali, na taj način jedan broj narodnih poslanika izražava nekolegijalnost, što nije dobro; počeli smo da radimo, mora govorniku da se omogući da kaže ono što je smislio) Dakle, za građane jedne države je važno da imaju efikasnu državnu upravu. Ona ne mora biti uvek glomazna, ali bi bilo poželjno da bude jeftina. Šta se ovde događalo? Postoje dva podatka: da je od 5. oktobra do danas broj činovnika, u širem smislu, u upravi povećan za 27, odnosno za 32 hiljade. Ministar Dinkić tvrdi da je to 32 hiljade, a neki drugi podaci kažu da je to 27 hiljada, pri čemu su neki savezni organi, kao što je Carina, prešli na republički nivo, pa je u tom broju i ovo. Ali, definitivno, preko 25 hiljada novih sistematizovanih radnih mesta u upravi je od 5. oktobra do danas. To ne mora samo po sebi biti loše, ali je ispalo da jeste loše. Zašto? Zato što je u tih 25 hiljada novih radnih mesta, u personalnom smislu, došlo do zapošljavanja velikog broja nekompetentnih, često nemotivisanih za određene poslove, bez ikakvog iskustva. Moram reći, u izvesnom broju slučajeva, i bez dobre namere ljudi koji su prvi radni dan, prvi put radnu knjižicu dobili, obavljajući veoma važne državne poslove, neki od njih bili su u samom vrhu važnosti za jednu državu i njene građane. Sada mi donosimo neke zakone koji bi trebalo da to stanje, ako je moguće, konzerviraju u izvesnom smislu i da obezbede da se ubuduće takve stvari ne dešavaju. Jeste, samo je ostala realna posledica takvog načina upošljavanja ljudi. Moram ovde da kažem, postoje političke stranke koje su potpuno nestale sa političke scene Srbije, kao što je, recimo, Demohrišćanska stranka Srbije koja danas ima 2,5 hiljade ljudi u državnom aparatu. Ako hoćete da vam nabrajam gde su oni, mogu, mada su neki od njih tu stranku napustili. To su: Zavod za izvršenje zatvorskih sankcija, pravosuđe, razne druge oblasti, gde je potpuno, bez ikakvog kriterijuma, zapošljavan ogroman broj ljudi koji, ili su bili članovi Demohrišćanske stranke ili je bio uslov da se zaposle da postanu članovi Demohrišćanske stranke. Ima takvih još, naravno. Ima mnogo ljudi ovde u Parlamentu iz Nove demokratije i sadašnjih Liberala. U ovoj zgradi radi najmanje 30 nameštenika koji su sa tom partijskom knjižicom ovde ušli. Pazite, sada mi donosimo neke zakone koji to treba da na ovaj ili onaj način regulišu, naravno, ostalo je i ovo o čemu govorim, kao što i sami znate i mi ćemo se sa tim suočavati u narednim godinama. Na drugoj strani, ogroman broj kompetentnih ljudi sa velikim iskustvom u upravi ili je pomeren na marginalne zadatke ili je praktično ostao bez ikakvih radnih obaveza, neki ovde samo pro forme dolaze, neki su pod ovim ili onim pritiscima morali da sve to promene itd. Radujem se svakom zakonu koji će da uvede red u ovu oblast. Bilo bi najbolje kada bismo bili bogata država, pa kada neko dođe na vlast da onda kaže – moja administracija ide sa mnom, sada dolazi neko drugi i dovodi svoju administraciju. Mi smo daleko od toga. Zato postoji zakon koji treba da reguliše na koji način se zapošljavaju državni činovnici. Takođe, želim da potcrtam stav svoje poslaničke grupe SPS – dobro je da je donet Zakon o Vladi, dobro je da ćemo doneti ova dva zakona, dobro je da imamo još neke druge zakone, ali nije dobro što nema snage, nema odvažnosti u Parlamentu. Poslanici se nekog boje. Nemaju snagu da donesu zakon o Narodnoj skupštini. Ne znam ko se koga boji. Ne znam šta je ko kome obećao. Naša poslanička grupa neće glasati za budžet u ovoj godini ako, makar, nema budžeta Narodne skupštine. Više nije normalno da podnosimo supremaciju izvršene nad zakonodavnom vlašću. Ako smo odgovorni ljudi, ako razumemo posao zbog koga smo ovde i u čije ime smo ovde i čije interese zastupamo, onda da jednom kažemo da je parlament, ovaj dom i njegova suština najviše što postoji u demokratiji jedne zemlje i u sistemu podele vlasti, i u njenoj samoj suštini. Bio bih srećan kada bismo imali zakon o Narodnoj skupštini, kada bismo znali o čemu se ovde radi, kada ne bismo bili predmet ničije dobre volje i ničije milostinje. Ne govorim o materijalnim sredstvima. Govorim o drugim pitanjima. Mi treba da budemo ono što građani od nas očekuju. A građani od nas očekuju, pre svega, da budemo samostalni, da odgovaramo svom političkom programu, onoj političkoj volji na osnovu koje smo došli u Parlament i na osnovu te političke volje da tražimo od Vlade i svih drugih što nam pripada po zakonu i Ustavu da se obavljaju određeni državni poslovi, na Ustavom i zakonom propisan način. Nikakvi ministri, nikakve vlade, nikakve agencije, nikakva regulatorna tela, nikakve nevladine organizacije, ne mogu biti starije i ne mogu biti šef nad parlamentom. Sada to jeste situacija u nekim slučajevima, izvinjavam se. Zato se zalažem i molim narodne poslanike, koji razumeju o čemu govorim, a verujem da ovde svi dobro znaju šta ja pričam, da pokrenu inicijativu da se donese zakon o Narodnoj skupštini, jer je to najmanje što se od nas očekuje. Ako nismo u stanju da donesemo zakon o Narodnoj skupštini onda je naš kredibilitet doveden u pitanje i moram da kažem i nečija dobra volja i nečija dobra namera ne treba mnogo da se oko toga složimo, imali smo praktično pola koraka do rešenja. Iz razloga koji su politikantski mi nismo doneli zakon o Narodnoj skupštini. I, sada će svi imati u Srbiji sve regulisano, samo narodni poslanik neće moći ni da ima pravo na savetnika, niti može da dobije računar, niti može da ima telefonsku liniju koja može da obezbeđuje da poseti Internet, niti može da ima stolicu da sedne kao čovek, niti može čitav niz drugih stvari da uradi, a ja idem na sednice odbora redovno. Kolege znaju da često posećujem odbore i nama se tamo referiše – svaki inspektor u Srbiji ima računar, ima automobil, i to je dobro, samo nije dobro što svaki poslanik u Srbiji nema računar i nije dobro što pet automobila opslužuje 250 poslanika u Narodnoj skupštini, i nije dobro što Narodna skupština zavisi od dobre volje bilo koga. Narodna skupština je kapa svemu. Ako sebi ne damo taj značaj koji nam po Ustavu pripada, onda nam ga niko neće dati. I, zato se zalažem da se donese zakon o Narodnoj skupštini, koji bi sa setom ovih zakona o kojima je ovde reč bio jedan zaokružen zakonodavni proces, koji bi obezbedio da mi možemo nesmetano i normalno da funkcionišemo. Podsećam vas i govorim zbog javnosti, mi smo imali ovakav mio slučaj, fini slučaj, uvažena potpredsednica Narodne skupštine, Emilija Krstić, kao što znate, jedini građanin ove zemlje koji je bio u radnom odnosu, koja je rodila bebu i po tom osnovu nije mogla da ostvari pravo na porodiljsko odsustvo, jer iz stranačke discipline, iz razumevanja suštine i odgovornosti nije više narodni poslanik, došao je novi kolega na to mesto. Da je ona bila spremačica u Narodnoj skupštini, da je bilo šta drugo radila ostvarila bi to pravo. To je nedozvoljeno. Nemoguće je, znam da se ne može birati narodni poslanik na određeno vreme, kao što se ne može birati ni sudija, ali mora da postoji zakon o Narodnoj skupštini koji će da predvidi na koji način će ovo da bude regulisano. Izvinjavam se Emiliji Krstić što sam pomenuo njeno ime. Tražio sam na odboru koji je nadležan, a to je Administrativni odbor, da to pitanje reši i nikada nije razrešio, iako je bilo obećanja. Ponovo molim kolege iz tog Odbora, da mi se da odgovor na to pitanje. Tražio sam da ima na sve prinadležnosti, kao svaka majka koja se porodi na bilo kom drugom radnom mestu u Srbiji. Dakle, zbog toga govorim, da građani Srbije razumeju da nisu poslanici ono što jeste na stranicama nekih novina i da nije Parlament ono što je na stranicama nekih tzv. novina. Ovo je ozbiljno mesto gde se godišnje donese 100 zakona, gde se potroši velika energija. Potreban je i visok stepen tolerancije, veliko razumevanje, veliko znanje, ogromno angažovanje da bi se sve to uradilo. Zbog toga od vas gospodine predsedniče i od svakog od nas očekujem da pokrenete inicijativu i da se donese zakon o Narodnoj skupštini. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, u inflaciji zakonskih predloga koje nam šalje Vlada Republike Srbije, došli smo do državne uprave i državnih službenika. Ova tema jeste važna, ali je, po mišljenju srpskih radikala, mnogo važnije da se u Skupštini Srbije ovih dana govori o Kosovu i Metohiji, zbog koga, sudeći prema vašoj reakciji na poslednje događaje koji su se dogodili dole, Vlada Republike Srbije nije spremna da se bilo kome zameri ili da se bilo kome suprotstavi. Reakcije kao da nije ni bilo. Tu su i druge goruće teme koje muče sve građane Srbije, od nacionalnih pitanja, kao što sam rekao, do ekonomskih i socijalnih tema. Cene nezaustavljivo divljaju i činjenica je da je životni standard građana nikad niži. Ali, u redu, razgovaraćemo danas i o ovoj temi. Organizacija državne uprave nije dobra i ima puno manjkavosti. Osnovni uzrok tome leži u činjenici da su organi državne uprave obični instrumenti partija na vlasti, koji se do krajnjih granica zloupotrebljavaju za njihove usko stranačke interese, pogotovo danas kada je i vlast podeljena po feudalnom principu, gde svaka stranka koja učestvuje u vlasti kontroliše određene resore, po celoj vertikali vlasti. Nije situacija bila sjajna ni za vreme i period vladavine svih prethodnih režima, otkako postoji višestranačje u Srbiji, ali su instrumentalizaciju i zloupotrebu do savršenstva doveli petooktobarski pučisti koji, posle revolucionarne smene vlasti, zapošljavaju veliki broj članova svojih stranaka, tako da se broj ljudi u državnoj upravi povećao tri puta, što je bilo suprotno svim njihovim obećanjima o racionalizaciji državne administracije. Danas u državnoj upravi radi tri puta više ljudi nego pre pet godina. "Briga" svih vas iz velikog DOS od pre pet godina, dakle nikakvu razliku ne pravim u odnosima prethodne i ove vlade danas, za državnu upravu datira još iz vremena kada ste bili u opoziciji. Svi se sećaju laži i manipulacija da je Srbija policijska država sa 100.000 policajaca, čime je uteran strah u kosti svim državnim činovnicima i službenicima i poslata poruka da će mnogi od njih biti najureni i otpušteni sa posla. Kasnije se ispostavilo da je radnika MUP-a oko 25.000, da ih je malo i konkurs za prijem novih radnika je stalno otvoren. Mnogo je zloupotreba bilo i kada je veliki DOS bio na vlasti, kada je direktno kontrolisao državni aparat i od njega napravio sopstvenu igračku. Sa ljudima koji od 5. oktobra 2000. godine kontrolišu izvršnu vlast, nijedno zakonsko rešenje, pa ni ovo neće značajnije uticati na rad državne uprave, jer, iz razloga koje sam maločas navodio, ne postoji politička volja i spremnost da se ova oblast uredi na jedan pravi način. Jedino SRS ima snage za uređenje državne uprave, jer nas srpske radikale vodi ideja i stavovi koje godinama, praktično od formiranja stranke, ne menjamo ni po koju cenu, što pokazuje i predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj. Za razliku od nas, sve vas iz velikog DOS vodi lični, uglavnom materijalni interes, kao i prilikom glasanja u prošli ponedeljak, kada se trgovalo, ni manje ni više, nego "Naftnom industrijom Srbije". Što se tiče samog teksta Predloga zakona, on se bavi uglavnom kozmetičkim i terminološkim promenama, tipa "nije šija nego vrat", verovatno samo prevodeći zakone drugih zemalja i praveći neke "frankenštajn" zakone, neuspele kombinacije čija će primena u praksi verovatno biti nemoguća, kao i kod velikog broja drugih zakona koje smo usvojili u ovom sazivu Skupštine. U nekim zakonodavstvima u svetu postoje ministarstva koja imaju zamenike, u nekima postoje državni sekretari, takođe sa zamenicima. Govorim o sistemu izvršne vlasti. Kod nas će, ukoliko ovaj predlog zakona bude usvojen, državni sekretar biti zamenik ministra. I to je bolje nego da ministar bude zamenik državnog sekretara. Šalu na stranu, ovo vam apsolutno ovde nije trebalo. Tu je i Savet ministara, kao savetodavno telo ministra i sl. gde treba zapošljavati svoje članove, kao što je ovaj SDP, praktično, sve svoje članove zaposlio kod svog ministra Lalovića, koji ima 10 pomoćnika ili zamenika, nije bitno. Na kraju, ako stvarno hoćete da napravite neki pomak u kvalitativnom smislu, naravno, nikako u kvantitativnom, depolitizujte, profesionalizujte i racionalizujte državnu upravu i nađite načina da se obračunate sa korupcijom u državnoj upravi, da pobedite birokratiju i stvorite servis čiji će smisao postojanja biti zadovoljna pravna i fizička lica u zemlji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine sekretaru, svakako da je dobro da državna uprava izvrši depolitizaciju. Dobro je da se ona iz domena pukog vršenja vlasti postepeno pretvara u nešto što je javni servis, kako bi svakodnevni život građana Srbije postojao podnošljiviji. Poslovi državne uprave postaju sve brojniji i veći. Samo da se podsetimo: prvo, domaće zakonodavstvo, kao što znamo, mora da bude usklađeno sa evropskim; drugo, svaki novi propis mora sadržati i analize efekata tog istog propisa. Treće, državna uprava mora imati i obučene službenike za sprovođenje zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Dakle, poštovane kolege poslanici, sve ovo zahteva ekipe veoma ozbiljnih i obučenih ljudi, pre svega, stručnjaka koji se ne mogu, niti smeju kod svake promene vlasti smenjivati. Zato smatram da je dobro da se usvoje dva reformska zakona i da se uredi oblast državne uprave. U državnoj upravi, kao i svakoj organizaciji, mora da se zna ko šta radi i zašta je odgovoran. U sadašnjoj državnoj upravi naše države Srbije takva situacija i takva organizacija nije na sceni. Državni funkcioneri se smenjuju. To su političke funkcije, ali to su i ljudi koji, po pravilu, bez prakse i potrebnog znanja i organizuju sami rad u državnoj upravi. Dakle, oni nisu samo loši činovnici koji nas asociraju na aroganciju, krutost i birokratiju. Samo mali broj ljudi u dobroj organizaciji rada ne zna i neće da radi. Problem je prvenstveno u tome što poslove državne uprave vode ljudi bez iskustva i, nažalost, često bez intelekta koji može zameniti nedostatak tog istog iskustva. Ako će usvajanjem i sprovođenjem ovih zakona biti ograničen teror vlasti i politike nad strukom i profesijom, nad jednim ustrojstvom koje mora biti postavljeno tako da se smena vlasti vrši na način da se gotovo i ne oseti, onda oba ova zakona podržavam. Ali, u to sumnjam. Zbog nedostatka ovakvih zakona, ovih dana se vrši i klasična odmazda prema ljudima čiji je osnovni greh što su članovi SDP. Veoma je dobro poznato da je SDP jedina levičarska partija koja je bila do skoro u Vladi Vojislava Koštunice, koja se razišla sa ovom vladom zbog koncepta privatizacije javnih preduzeća i njihovih reorganizacija. Mi smo bili jedina partija u vladajućoj koaliciji koja se, poštujući dogovore sa sindikatima, protivila jednoj takvoj reorganizaciji i privatizaciji i zbog toga je prirodno došlo do našeg razlaza. Jer, jedna levičarska demokratska, istinska levičarska partija kakva je SDP nije mogla da podrži jedan koncept reorganizacije i privatizacije javnih preduzeća, koji ne odgovara onima o čijoj koži je u ovom slučaju bilo reč, a to su naši prirodni saveznici, mislim na sindikate. Zbog tih različitih koncepata nije smelo da dođe do nečega što se dešava poslednjih nekoliko dana, a to je klasična odmazda koja se vrši prema predstavnicima SDP. Nelogično je da se bez analize, bez toga na koji i kakav način je radio Koordinacioni centar, na čijem čelu je gospodin Nebojša Čović, čovek jednostavno smeni sa svojih funkcija. Dakle, arogancija i brutalnost kojom se vlast obračunala sa visokim državnim funkcionerima, pokazuje kako ne treba raditi. Mislim da će jedan ovakav zakon, u situaciji kada bude primenjivan, kada mu dođe vreme, sprečiti i onemogućiti jednu ovakvu klasičnu odmazdu. Normalno je da su državni činovnici ljudi koji su odani i lojalni vladajućoj strukturi, ali podsetiću vas da je nenormalno i da nešto što se dešavalo u proteklih nekoliko dana, dokument koji su potpisivali pomoćnici ministara da bi iskazali svoju odanost Vojislavu Koštunici, oni su potpisivali akt u kome kažu: "stavljamo vam se na raspolaganje, gospodine predsedniče". Mislim da jednu takvu politiku i jednu takvu praksu ovakvim zakonima ubuduće treba izbegavati i na takav način praviti jednu državnu upravu koja će u pravom smisli reči biti servis građana. Nemojmo dozvoliti da nas politika odvoji od nečega što je ljudsko, nemojmo dozvoliti da neko samo zato što je član SDP, a zove se na primer Jelena Dostanić, u predškolskoj ustanovi na Zvezdari, izgubi posao, zato što je direktorka iz DSS smenila, jer je ona valjda tako shvatila poruku predsednika Vlade Vojislava Koštunice. Nemojmo dozvoliti da neko samo što je član SDP, pomoćnik je direktora nekih domova, srednjih škola, učeničkih u gradu Beogradu, bude smenjen istog trenutka i pre nego što je stupila na snagu odluka o smeni Nebojše Čovića, bude smenjen od strane direktorke, isto, samo zato što je Gordana Petrović član SDP. Mislim da način na koji je krenula reorganizacija državne uprave, kroz otpuštanje onih koji su u ovom trenutku članovi SDP, sutra će to možda biti članovi nekih drugih partija, mislim da ovako predloženim zakonima treba da se vratimo na ono što nam je osnovna dužnost i osnovna obaveza, a to je, da služimo građanima Srbije koji su nas izabrali i, pre svega, da državnu upravu pretvorimo u javni servis. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Cvetković.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, lep je ovaj govor gospodina Mehe Omerovića, ali sve što je on rekao sada za SDP važi i za DS od momenta od kada je Vojislav Koštunica stupio na vlast, a vi ste ga u svemu tome podržavali, tako da mogu vam reći da imam razumevanja za sve ovo što ste rekli, samo mi je žao što ste se kasno setili da to kažete. Kada je povučen ovaj zakon o državnoj upravi pre tri meseca, ja sam očekivao da će se naći drugačiji zakon ponovo pred narodnim poslanicima, zbog toga kako je bilo ovde opšte uverenje taj zakon je povučen, a ministar to nije nijednog momenta demantovao, zbog toga što zakon nije dobar. Međutim, mi smo dobili istovetan zakon i dobili smo ovaj predlog zakona o državnim službenicima i ono što se najčešće čulo za ovom govornicom o javnosti od strane predstavnika Vlade jeste da se ovo donosi u cilju depolitizacije državne uprave, da će on biti garant depolitizacije državne uprave i tako dalje. Zbog toga mi iz DS smo se odlučili da na isti način i kritikujemo ovaj zakon, opštim mestima i načelima kojima se rukovodila ova vlada, kako bi pokazali da ne možemo verovati na reč vladinim službenicima, kada kažu da će ovo biti osnov za depolitizaciju državne uprave. Zašto mi mislimo da ovo neće biti osnov za depolitizaciju, već upravo kontra da će ovo biti način da se obezbedi vlast DSS i u periodu nakon izbora i nakon njihovog gubitka političke vlasti, da će obezbediti svoj uticaj na državnu vlast putem državnih službenika. Zbog toga što su svi postupci Vlade Vojislava Koštunice otkad je ona formirana, pa do danas, bili duboko politizovani i zbog toga što je sve što se u Srbiji radi, praktično, podeljeno na vlast i opoziciju, a ono što je podeljeno na vlast deli se između stranaka koje tu vlast čine, a to su: SPS, DSS, G17 i Nova Srbija gospodina Velje Ilića. Kako mi možemo govoriti da će bilo šta što kreira vlast Vojislava Koštunice biti depolitizovana kada je, recimo, predsednik Komisije za hartije od vrednosti, Milko Štimac, izabran upravo iz ovih klupa sa mesta narodnog poslanika i funkcionera jedne od vladajućih stranaka. To je telo koje je moralo da bude krajnje nezavisno, ali vi niste vodili računa o tome. Vi ste svesni da imate 131 poslanika i vama je bilo sve dozvoljeno i izabrali ste gospodina Milka Štimca za predsednika Komisije za hartije od vrednosti. Nakon toga došlo je do ozbiljnih problema koji su se ogledali upravo u mogućnosti izvršne vlasti da vrši uticaj na članove i predsednika Komisije za hartije od vrednosti. Niste samo vi tu pogrešili. Nažalost, ta Komisija za hartije od vrednosti jeste sastavljena od funkcionera skoro svih partija koje egzistiraju u Srbiji. Vi kao nosioci vlasti ste najodgovorniji da to ne bude tako i niste smeli to da dozvolite, čak i onima drugima koji su želeli da imaju svoje funkcionere po istom tom klišeu u jednom nezavisnom organu. Onda je došlo do onih silnih problema koji se tiču privatizacija "Knjaza Miloša", do padanja u nesvest gospodina Milka Štimca upravo u kancelariju potpredsednika Vlade gospodina Labusa i tako dalje, iako bi potpuno logično bilo da u tom kontekstu ne postoji nikakva komunikacija, pogotovo ne nezvanična komunikacija između potpredsednika Vlade i predsednika Komisije za hartije od vrednosti. Nakon toga je gospodin Milko Štimac i davao neke izjave, koje ne idu u prilog vladajućoj koaliciji i Vladi Republike Srbije i tako dalje. Naravno, nije to jedini slučaj. Još kada je donošen Zakon o ministarstvima mi iz DS smo upozorili da ne možemo Srbiju ustrojiti po političkim strankama koje vrše vlast. Sva ministarstva su izdeljena između stranaka. Koliko je meni poznato odustalo se od nekog prvobitnog dogovora, a to je da jedna stranka da ministra, druga da zamenika, da koliko – toliko jedni druge kontrolišete, nego ste praktično podelili sve po dužini od ministra pa nadole; taj resor pripada DSS, ovaj resor pripada SPS, izuzev ministara, oni nemaju ministre, ovaj resor pripada Velji Iliću i Novoj Srbiji, ovaj resor treći pripada G17. Mi svi to znamo i javnost zna da pravosuđe, uprava, posebno ono što građane možda najviše zanima, nažalost, mi smo društvo gde je to veoma bitno, tzv. ministarstva sile pripadaju DSS, da ekonomski resor pripada G17 plus, da gospodinu Velji Iliću pripada Ministarstvo za kapitalne investicije, koje su nekada činila tri ministarstva, a sada su jedno i da SPS pripadaju neka druga nameštenja koja zadiru u sve te resore, ali s obzirom na to da ona podržava manjinsku vladu to je i logično. Šta smo dobili na taj način? Dobili smo državu do koje je teško da i vi unutar same vladajuće koalicije možete konzistentno donositi neke odluke i sprovoditi ih posle u praksi, jer inače pitanje koalicije koje je inače satkano od različitih stranaka koje imaju različite poglede na mnoge važne stvari, počev od odnosa sa Crnom Gorom, pa nadalje, i logično bi bilo da onda kada jedna od vaših stranaka uzme jedan resor da će ona suvereno sprovoditi upravo politiku svoje stranke u tom resoru. Vrlo često to se i završavalo time što su namirivani interesi, upravo, članova te stranke kroz taj resor. I, ako se sećate da kada kao država imamo neki problem, onda drugi ministri iziđu i kažu – ali ne možemo mi tu ništa, to pripada SPO. Tako smo imali neverovatan problem u JAT. Vi znate da je taj problem trajao mesecima, tu su bili štrajkovi, hoće direktor da se smeni, neće direktor da se smeni, a onda ministar za kapitalne investicije kaže – ali to pripada SPO. Ne možemo tom logikom pokušati da razvijamo efikasnu državu kada neki državni resursi pripadaju nekim strankama. Državni resurs ne može da pripadne stranci. Stranka može da ima odgovornost da rukovodi nekim državnim resursom, ali ne može da pripada na taj način da niko ne može da ukaže prosto na to da nešto u tom resoru ne valja i da nešto treba promeniti. Reći ću vam iskreno i sve kritike koje ste imali na račun prethodnih vlada. Mislim da je Vlada Zorana Živkovića bila daleko bolja od Vlade Vojislava Koštunice i po svojim rezultatima, a i po ovom konceptu koji je ta Vlada, nasledivši Vladu Zorana Đinđića, preuzela. Dakle, vi se sećate da u toj Vladi, s obzirom na to da su mnogi od vas učestvovali u toj Vladi, pre svega jedno vreme DSS, ali u toj ukupnoj vlasti učestvovali i G17, vi se sećate da nije bila takva vrsta feudalizacije. S jedne strane imali smo jedan veliki broj ministara koji nisu bili članovi političkih stranaka, a s druge strane i unutar ministarstva nikada nije moglo da se desi da neko bude postavljen, da bude ministar i da on bude Bog u tom resoru, jer je prosto imao uvek zamenike iz druge stranke koji bi ga na neki način sputavali u vršenju njegove vlasti. Zbog toga mislim da je to bio daleko bolji sistem i da taj sistem treba primenjivati u budućim situacijama kada budemo imali koalicione vlade. Dobro bi bilo da nikada više koalicione vlade ne dele Srbiju na taj način kako je to izgledala Vlada Vojislava Koštunice, bez mogućnosti da praktično i on kao premijer može efikasno da reaguje kada dođe do nekih problema u nekom segmentu koji ne pripada njegovoj stranci. S druge strane, priznajem vaš metod je dobar zarad očuvanja vlasti. Vi ste to podelili na taj način. Svaki taj resor znači određeni broj poslanika i vaša vlast, bez obzira na vrlo loše rezultate, funkcioniše i vi održavate tu većinu i na svim ispitima koje ste do sada imali u Parlamentu vi ste uspeli da obezbedite većinu od 126 i više, kako bi opstali na vlasti. Mislim da je trebalo ipak prednost da date onom rešenju, pa po cenu da vam vlasti ne traju tako dugo, jer interes države nije da ostane neko na vlasti maksimalno što može, nego da ostane na vlasti onoliko dugo koliko je to korisno za državu. Činjenica je da u jednom momentu moramo pokušati da učinimo nešto da promenimo našu praksu da kako koja vlast dođe promeni sve od pomoćnika, zamenika, pa do onog zadnjeg službenika. Tu se potpuno slažem, ali kažem – niste vi ta vlast koja ima taj legitimitet, nismo, nažalost, ni mi ti koji bi shodno onim našim nekim postupcima imali taj legitimitet. Naravno, radi se o jednoj vrlo spornoj situaciji. Očigledno bi trebalo pristupiti nekom rešenju koje bi značilo jedno nezavisno telo koje bi se bavilo državnim službenicima. Zbog toga mislim da niste dobro uradili što ste izašli sa ovim zakonom. Dakle, neko nezavisno telo mada vama nezavisna tela do sada nisu značila ništa, pa ne znam ni da li će značiti ubuduće. Jedino što mogu da kažem to je da DS ukoliko dođe u priliku da vrši vlast ponovo neće ponoviti greške koje se njoj spočitavaju u periodu od 2000. do 2003. godine, a sigurno neće raditi ni ovo što vi radite od 2003, odnosno od 2004. pa do sada otkad ste došli na vlast, posebno zbog toga što smatramo da vi koji ste kritikovali naše greške niste smeli da ih ponavljate ili čak u nekim segmentima da budete gori od nas. Morali ste, ako ste već kritikovali te stvari da se pokažete boljim, a ne da nastavite ono što je bilo loše, a iskreno rečeno ono što je bilo dobro u našoj vlasti niste nastavili. Ovde su više puta narodni poslanici isticali pitanje javnosti u radu i ja vas pitam kako da obezbedimo javnost u radu ako imamo ministre koji nisu spremni da poštuju svoje ustavne obaveze. Poslanička grupa Demokratske stranke i ovo je apel i na vas gospodine sekretaru da nam, ako možete, pomognete nešto, ja sam apelovao i na ministra Vuksanovića, a to je, recimo, 2. februara 2005. godine, mi smo postavili poslaničko pitanje ministru Velimiru Iliću i dan-danas odgovor na to pitanje nismo dobili i verovatno ga nikada nećemo dobiti. Pet pitanja smo postavili 2. februara 2005. godine ministru Iliću i dan-danas odgovore nismo dobili. Ne može biti da je ministru Iliću teško da odgovori na pitanja. Nisu to bogzna kakva teška pitanja. Mi smo postavili pitanja oko izvesnog gubitka od 9,5 milijardi, koji je Ministarstvo napravilo, da su na taj način određena preduzeća dovedena u nezgodan položaj, da je mimo svoje nadležnosti Ministarstvo radilo lokalne puteve. Vi znate da su lokalni putevi u nadležnosti lokalne samouprave, a Ministarstvo je to radilo u onim sredinama gde su imali kandidate iz Nove Srbije; tu je Ministarstvo za kapitalne investicije suprotno svojim nadležnostima trošilo pare poreskih obveznika i radilo lokalne puteve. Mi smo to pitali ministra Ilića da nam objasni. Naravno, s obzirom na to da je ministar Ilić imao predizborno obećanje o nekoj legalizaciji sa troškovima od pet evra po kvadratu, tražili smo da i to objasni itd. Ova pitanja, verujem, nisu prijatna ministru Iliću, ali nemoguće je da on nije mogao da odgovori. Mogao je da zaduži nekog i da odgovori na način kako političari umeju da odgovaraju i da to bude sve okruglo pa na ćoše. Ovde se radi jednostavno o odnosu ministra prema Narodnoj skupštini, o odnosu ministra prema njegovim obavezama koje proizilaze u krajnjem slučaju iz Ustava, pa i iz neke demokratske prakse, procedure, tradicije itd. Šta onda nama vredi zakon, šta nama vredi Poslovnik o radu, kada imamo ministra kojeg ne smete da pipnete, ne smete ništa da mu kažete, on je u stanju sve da vas izvređa na Vladi Republike Srbije, a vi mu ne smete ništa, jer on ucenjuje vašu Vladu sa određenim brojem poslanika. Samo je pitanje koliko ste spremni da idete u tome da tolerišete sve i svašta samo da bi opstali na vlasti. I, da li ste vi onda uopšte bolji od tih koji prave takve stvari ili na neki način vi njima dajete podršku da takve stvari nastave da rade. Dakle, kada vi kao sekretar izađete i ovde govorite o tim stvarima, o javnosti, o efikasnosti državne uprave, o apolitičnosti, vi razumete, nadam se, zašto mi vama ne verujemo i zašto ne možemo da glasamo za ovo – jer smatramo da ćete ovim obezbediti sebi instrument da nastavite politizaciju države na način kako ste započeli onog dana nakon što je Vojislav Koštunica izneo ekspoze Vlade Republike Srbije. Moram da se vratim na to pitanje, jer smatram to pitanje vrlo bitnim, a to je način koji mnogo govori o karakteru vlasti Vojislava Koštunice, možda i o njemu lično kao političaru, način na koji je razrešen Nebojša Čović. Ako želite da razrešite nekog funkcionera koji se nalazi na čelu, u ovom slučaju Koordinacionog tela ili na čelu bilo kojeg organa ili organizacije koja obavlja poslove koji su izuzetno značajni za ovu državu, vi ne možete to da učinite preko noći tako što je neko od njegovih poslanika digao ruku za neki zakon ili nije digao ruku za neki zakon. Slažem se sa vama, SDP nikada nije umela dobro da se drži koalicionih dogovora i uvek su voleli malo da skupljaju poene sa strane. U krajnjem slučaju to je radila DSS u periodu dok je DS bila na vlasti i to je jedan loš manir koji postoji na našoj političkoj sceni, rekao bih jedno političko licemerje. Kada je neko na vlasti treba da bude na vlasti, a kada je neko opozicija treba da bude opozicija, ali ne može da koristi dobre strane vlasti i da bude opozicija. To, prosto, ne ide. Vi ste prosto preko noći smenili gospodina Nebojšu Čovića iz isključivo političkih razloga i govorite da ste spremni da se zalažete za neku apolitičnost. Isključivo politički razlozi koji se tiču poštovanja koalicionog dogovora u jednom segmentu. Rok je bio 24 časa, bez toga da ste izvršili analizu posledica koje njegovo smenjivanje može imati za interese Srba na Kosovu i Metohiji ili interese Srbije. Uopšte ne tvrdim da će to izazvati dobre ili loše posledice. Ne mislim da će njegova smena izazvati ne znam šta, možda i hoće. Samo postavljam pitanje kako ste sebi dozvolili da tek tako okrutno izvršite tu smenu, a da ne razmišljate o tome da li ćete imati posledice po državu. Samo je to pitanje za vas, ništa dalje od toga. Ne može partijski odnos do te mere da determiniše odnose u državi. Znači, odnos između dve partije, između dva čoveka, između Vojislava Koštunice i Nebojše Čovića ne može do te mere da se preduzimaju politički potezi za koje se nema nikakva analiza šta će doneti. Nije predsednik Vlade samo predsednik Vlade zato što ima većinu. On mora da promišlja, da ima odgovornost prema onome što radi i da razume da svaki njegov potez, ovakav ili onakav, svaka njegova poruka može imati dugoročno dobre ili loše posledice. Odmah da vam kažem, smatram da Nebojša Čović treba da bude smenjen zbog toga što se pridružio svima vama kada ste pozvali Srbe da bojkotuju izbore na Kosovu i Metohiji. Danas mislim da je svima jasno da je to bila jedna od najvećih, ako ne i najveća greška, a možda i jedina greška u politici Srbije prema Kosovu i Metohiji od 5. oktobra naovamo. Tu grešku ćemo dugo plaćati i pitanje je da li će ikada moći da se u potpunosti anuliraju posledice greške koju smo tada napravili kada ste vi, rukovođeni ovdašnjim partijskim interesima i željom da ovde postignete što više poena, pozvali Srbe na Kosovu i Metohiji da ne izađu na te izbore. Voleo bih da objasnite, u pravu ste da to nije tema, ali jednog dana da objasnite šta smo mi to dobili time što Srbi nisu izašli na izbore na Kosovu i Metohiji, šta su Srbi na Kosovu i Metohiji dobili, sem što smo uspeli samo dublje da gurnemo prst u oko onima koji odlučuju o sudbini i njih i nas ovde. Što se tiče zakona o državnim službenicima, neću se više baviti ovim opštim temama, uvode se tri vrste državnih službenika, tri načina rangiranja, a pri tom mislim da ovi nameštenici, oni jesu pomoćno tehničko osoblje, ali mislim da kroz, odnosno voleo bih da čujem šta vi mislite i da li je kroz sam tekst zakona ta njihova pozicija pomoćnog tehničkog osoblja možda malo previše označena, kao ljudi koji imaju na neki način drugorazrednu poziciju kao zaposleni od strane države Republike Srbije. Vi kažete – na prava i dužnosti državnih službenika koje nisu uređene ovim ili posebnim zakonom ili drugim propisom primenjuju se opšti propisi o radu i poseban kolektivni ugovor za državne organe. Znači da će ova materija biti zaokružena zakonom o radnim odnosima, posebnim zakonom koji, kako vidim, treba da bude donet, ovim zakonom i kolektivnim ugovorom. Znači, praktično, četiri zakona će se primenjivati na ovu materiju i mislim da to nije dobro, makar i u slučaju kada se supsidijarno primenjuje Zakon o radnim odnosima. Interesuje me koji je to poseban zakon kojim će biti zaokružen ovaj sistem, dakle koji je to poseban zakon koji treba da se donese. Ne znam zašto ste ovako strogo stavili članove 25. i 26. koji govore o dodatnom radu i o potrebi državnog službenika da obaveštava o dodatnom radu. Slažem se sa vama da je potrebno da tu postoji neki red, da postoji ta saglasnost rukovodioca kada su u pitanju određeni poslovi, ali mislim da ste članovima 25. i 26. to postavili i suviše strogo. Vi kažete da saglasnost rukovodioca nije potrebna, pa onda kažete naučnoistraživački rad itd, ali imate masu ljudi u ministarstvima i ovde u Narodnoj skupštini koji objavljuju svoje radove u stručnim časopisima, članovi su nekih upravnih odbora, stručnih časopisa pravnog karaktera koji se odnose na našu nauku, pa vas pitam šta će biti sa njima, da li moraju da obaveste sekretara Skupštine i da traže dozvolu za to ili ne moraju. U principu, sekretar Skupštine i svako ko je normalan bi dao dozvolu da se stručno usavršavaju na taj način i da budu u upravnim odborima takvih časopisa, itd. Mislim da to i ne treba, jer može biti izvor neke zloupotrebe danas-sutra, za godinu-dve ili za tri. Zašto bi neko tražio saglasnost svog rukovodioca? Dakle, to su neka pitanja na koje bih voleo da mi odgovorite. Na kraju, zaključiću, dakle, zbog opšte politike koju ste vodili u prethodnih godinu i nešto dana, zbog jednog ostrašćenog odnosa prema DS, kao opozicionoj stranci, zbog proganjanja, moram reći i šikaniranja članova DS, zbog toga što ste i međusobno pokazali da se isključivo vodite političkim interesima i da možete biti vrlo surovi u obračunima jedni sa drugima, i zbog toga što mislim da ste sve segmente društva duboko izdelili na četiri vladajuće stranke, odnosno pet (jer stalno izostavljamo SPO, koji aktivno učestvuje u ovoj vlasti), znači, na pet stranaka ste izdelili celokupno društvo, zbog svega toga ne možemo glasati za zakon, čiji je lajtmotiv upravo depolitizacija državne uprave, jer je predlagač zakona politizovao sve i ono što se ne sme politizovati. Hvala na pažnji.
Hvala vam gospodine Markoviću. Idemo redosledom, prvo reč ima predstavnik predlagača, Zoran Balinovac, potom narodni poslanik Dušan Proroković, a potom narodni poslanik Rajko Baralić, osim ako ste se vi, gospodine Baraliću, javili po Poslovniku kao replika. Znači, prvo Rajko Baralić, pa Dušan Proroković. Reč ima sekretar za zakonodavstvo gospodin Balinovac, kao predstavnik predlagača.
Hvala, gospodine predsedniče. Moj uvaženi prethodnik je izneo nekoliko tvrdnji i postavio nekoliko pitanja. Pokušaću da osporim one tvrdnje koje su kazane, a na pitanja ću da odgovorim. Što se tiče tzv. jednostranačke koncepcije ministarstava, to je pitanje, ako se slažete, koje bismo mogli da ostavimo za kraj načelne rasprave, s obzirom na to da ima šire implikacije, a nije direktno vezano za Zakon o državnoj upravi, tačnije sa Predlogom zakona. Rekli ste da vi meni ne možete verovati na reč da će biti sprovedena depolitizacija državne uprave, niti možete verovati ovoj vladi na reč da je ona kadra, vlasna i sposobna da to učini. Gospodine Markoviću, mi vas i ne pozivamo da nam verujete na reč. Nije svrha ovog zakona, nije svrha čitavog razgovora o depolitizaciji državne uprave da neko izađe pred ovu govornicu i kaže – mi dajemo reč da ćemo depolitizovati državnu upravu. Svrha svega ovoga o čemu govorimo, o depolitizaciji, jeste da se postave jasna i precizna zakonska pravila koja će biti takva da će, nezavisno od volje političara, izvesti depolitizaciju, nezavisno od reči Zorana Balinovca, nezavisno od bilo čije reči, nezavisno od bilo čijeg mišljenja o tome da li je to potrebno ili ne. Dakle, u ovom zakonu su postavljene te osnove. Ako zakon bude usvojen, on će obavezivati i one kojima se to dopada i one kojima se to ne dopada i one koji su pobornici depolitizacije, a i one koji nisu. Dakle, suština zakona, vladavine prava, to sam juče pokušao da objasnim, jeste da se nikome ne veruje na reč. Pustimo mi reči. Zakon je taj koji nalaže obaveze. Zakon je taj koji kazuje šta treba raditi, a šta ne. Zakon je taj koji naređuje. To sa rečima nema nikakve veze. S druge strane, moram to da kažem, predstavnici DS nisu me uverili, ili nisu citirali te slabosti u zakonu koje sprečavaju depolitizaciju. Dakle, jedine slabosti, na koje su oni ukazali, zapravo se ne tiču zakona, nego se tiču analize sadašnje vlasti, koja je, naravno, vrednosna. Opoziciji i priliči da sadašnju vlast kritikuje. Govorim o tome da sam očekivao kritiku zakona i zakonskih rešenja, da mi neko jednostavno kaže – ovo zakonsko rešenje sprečava depolitizaciju, tu vam, gospodine Balinovac, ne verujemo zato što vam taj član glasi tako i tako. To nisam čuo. Prema tome, razgovaramo o različitim temama. Vera ili nevera je jedno pitanje, a zakonsko naređenje je jasno i ono mora da se sprovede ako zakon bude usvojen. Postavili ste mi pitanja koja se tiču posebnih zakona. U oblasti radnih odnosa postoji opšti zakon, a to je Zakon o radu. Taj opšti zakon je u članu 2. stav 2. ovlastio Narodnu skupštinu da pitanja, koja ona smatra posebnim za državne organe, uredi drukčije, svojim posebnim zakonom. Dakle, ovaj zakon o državnim službenicima već se pokazuje kao specijalni zakon u odnosu na Zakon o radu. Drugim rečima, u svemu što ovim zakonom ne bude izričito rešeno, primenjivaće se Zakon o radu, kao opšti zakon. To je odnos opšteg i specijalnog zakona. Sa druge strane, imamo pojedine kategorije službenika koji ne mogu da se uklope u opšti službenički režim. Morate priznati da službenik u Ministarstvu finansija ili službenik u Ministarstvu vera ne može da ima jednak položaj i ne može da ima u potpunosti, dakle, ne u svim detaljima drukčiji, isti položaj kao službenik BIA, službenik carine ili neki službenik sa posebnim policijskim ovlašćenjima. Mi dopuštamo da se u tim situacijama pojedina pitanja, ali samo pojedina pitanja, koja se odnose na status tih službenika drukčije urede ovim zakonom. Dakle, tu je posredi priznavanje realnosti da svi nisu isti. Nije to modalitet i specijalitet srpskog prava ni ove vlade, nego to čine sve zapadne zemlje, imaju jedan jedinstven službenički zakon, a onda za one posebne kategorije službenika, kao što je, recimo, u unitarnim državama načelnik generalštaba je službenik. U tim unitarnim državama, gde je i vojska uključena u službenički sistem, uvek se donose posebni zakoni, itd. Što se tiče dodatnog rada, razumeo sam vaše plemenite namere da nikome ne bude uskraćivano pravo da dodatno radi. Ali, mi smo i predvideli jednu disciplinsku povelju, koja zabranjuje bilo kome da povredi odredbe o dodatnom radu. Dakle, ne sme ni funkcioner da uskrati nekome pravo na dodatni rad. U slučaju da uslovi za dodatni rad zakonski postoje, ako uskrati to pravo, službeniku stoji na raspolaganju žalba. Inače, odredbe o dodatnom radu su preuzete iz jedne Konvencije Saveta Evrope, koja je predvidela kodeks etike državnih službenika i preporučila državama da ih, ili unesu u svoje zakonodavstvo ili usvoje u obliku posebnih kodeksa. Neke odredbe mi smo, baš kada je reč o sukobu interesa, uzeli iz kodeksa Saveta Evrope, a neke će doneti visoki službenički savet, vodeći računa o Savetu Evrope. Dakle, u tom kodeksu etike, koji je doneo Savet Evrope, jednostavno se zahteva obaveštenje pretpostavljenog o dodatnom radu državnog službenika i sistem odobrenja prosto zato da, javni interes, čiji je službenik predstavnik, on radi poslove koji su od javnog interesa, ne bi kolidirao sa njegovim privatnim interesima koje može da ima u dodatnom radu. Zahvaljujem se.
Hvala vama, gospodine Balinovac. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite, po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Član Poslovnika koji reguliše da je svako dužan da za govornicom iznosi istinu, sinoć i jutros uvaženi kolega govori o nekakvom stubu u vlasti koji drži SPS. SPS jeste, sama po sebi, stub i bez nje malo toga može da se u ovoj zemlji desi, ali nije stub vlasti. Nije potrebno da se to na taj način ovde govori. Članovi SPS-a su po nekom od upravnih i nadzornih odbora, sprovodeći nadzornu funkciju nad onima čiju manjinsku podršku daju. To je jedna stvar. Druga stvar, molim vas, 36.000 članova SPS je razrešeno posle 5. oktobra, uhapsili ste 1.712 ljudi. Krizni štabovi linčovali su 94 čoveka. Nebojša Čović koji je odgovoran za razoružanje pet beogradskih OUP, oduzeo je oko 5.000 dugih automatskih cevi, od kojih 1.000 nikada nisu pronađeni. Imate izveštaj Odbora za bezbednost. Ovih dana na Novom Beogradu je izvršeno ubistvo jednom od tih pušaka. On treba da ide u haps, a ne da bude smenjen. Ne može se na taj način funkcionisati, kakva god da je demokratija, revolucija. Jednom se podvuče crta i kaže se – ovaj je radio po zakonu, a ovaj nije. Božidar Đelić i Aleksandar Radović, oficir francuske obaveštajne službe – poznatiji u Srbiji kao čovek bez lica i kandidat za nekakva mesta u Srbiji danas, imali su jutarnje brifinge ko treba da bude uhapšen, pa tek onda da im se dokazuje krivica, svi ministri, svi pomoćnici, svi zamenici. Uvažena gospodo, kriterijum mora da bude isti za sve. Ne daj bože, ne ponovilo se, ne povratilo se, ali cviljenje nad sudbinom onih koji su po političkoj volji postali to što su postali, a danas, na osnovu iste političke volje to nisu, nije umesno, kao što je neumesna ostavka gospodina Vladana Begovića, koji je držao sa istomišljenicima, sa orozom na cevi na vratu bivšeg direktora Uprave carine, dok je postajao direktor. To mu nije smetalo. O kakvom on moralu danas govori? Kakav god da je bio taj direktor carina pre toga, zapamtite, smenjen je tako što je imao uperen pištolj u glavu i to je slikala Televizija. Nije to normalno. Važno je da samo znamo o čemu se radi. Ko god je u vlast ušao, on će iz vlasti izaći isto onako kako je u nju i ušao. To treba da zna. Najbolji put su izbori. Nema alternativu taj proces. Nikakvo otimanje, nikakvo paljenje, nikakve revolucije na bilo koji način da se izvode nisu dobre. Ti su tragovi još uvek duboki. Paljena je Televizija, paljena je Skupština, paljeno je ovo, paljeno je ono. Pitam svakog ko ima elementarno poštenje hoćemo li da pohapsimo one ljude koji nikada nisu vratili u Savezni parlament preko 250 umetničkih predmeta. Evo, pola ih je u ... (Atenici) kod Čačka. (Predsednik: Vreme.) Beli salon princa Pavla, od ružinog drveta, nije izgoreo, a nikada nije pronađen. Gde je molim vas? Nije mogao da se stavi u aktentašnu. Da znamo samo o čemu se radi i da ne govorimo o stvarima koje prosto nisu tačne. I danas ministri iz SPS odgovaraju zbog toga što su zloupotrebili službeni položaj, zato što su mimo budžeta isplaćivali šleper brašna za Kosovo u Uroševcu. Boža Đelić je kasnije to promenio i preimenovao u prekršaj, pa je to isto ili slično radio svaki njegov ministar, ali za to ne odgovara. Važno je da znamo o čemu se radi i važno je da ne dozvolimo da se to više ikad dogodi. Zato je važno da imamo zakon, da imamo demokratsku državu, da imamo demokratsku vlast, da imamo opoziciju koja ima legitimno pravo na svoju opozicionu političku borbu, ali nikad više da s puškom u ruci i na taj način, linčem i nipodaštavanjem svega što je pre bilo, neko dolazi u poziciju da vrši vlast. Nije to tema, izvinjavam se kolegama, ali nemojte spočitavati Socijalističkoj partiji Srbije ono što nije tako, kao što vas molim nemojte biti advokati Socijaldemokratske partije, koja danas u Srbiji ima samo u Nacionalnoj službi zapošljavanja u svakom gradu zaposlenih po 10 do 50 ljudi. O čemu se ovde radi? Neka izađu na izbore, neka kažu kolika je njihova težina, da vidimo koliko poslanika mogu da unesu u parlament, pa onda da kažemo da li to mogu ili ne mogu. Ako još jednom nekog prevare, svaka im čast, prevarili su pet puta svakog s kim su do sada bili, prevarili su ga. Hvala lepo.
Hvala vama gospodine Baraliću. Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku. Izvinite gospodine Prorokoviću, u međuvremenu. Poslovnik je jasan.
Ovu primedbu po Poslovniku upućujem vama gospodine predsedniče. Vi ste dužni da čuvate dostojanstvo Narodne skupštine. Niste reagovali na nekoliko neodmerenih izjava mog prethodnika za ovom govornicom. Najpre, morate da imate isti aršin. Ako kažete da su pripadnici SPS hapšeni bez osnova, ne možete da pozivate sa ove govornice da bude uhapšen Nebojša Čović. Nije to naše, nije to naš posao. Nije naš posao sa ove govornice da govorimo ko treba da bude uhapšen, jer nećemo takvu državu da pravimo. Pravimo državu u kojoj će pravosuđe, tužilaštvo, sudije, odlučivati ko će biti uhapšen, ko neće. Nije taj Nebojša Čović postao zao i loš juče kada ga je Koštunica smenio. On je to bio sve vreme dok ste ga podržavali. A, to je najbolje kada neko padne s položaja da se ne iživljavate nad njim, jer pitaće vas neko – a što sada? Kada se ide u hajku, idete da ubijete vuka, a ne da vi idete posle kada su ga ubili, da mu čupate rep ili da ga merite koliko je bio težak i dugačak. To je moj stav. Ne bih voleo da tako vodite državu i samo da vam kažem, rekoste da niste stub vlasti, a ja vam kažem da niste ni stub opozicije. U Srbiji se politička scena deli na vlast i opoziciju. Čiji ste onda stub? Vi ste stub vlasti i nemojte da pričate da su najbolja rešenja izbori. Ajmo na izbore. Šta – sa govornice je najbolje rešenje? Izbori, a ne date izbore?! Od vas zavisi hoće li biti izbora, od vašeg ulaska u ovu salu. Kada bude dan za glasanje o ovom zakonu, ako ne uđete u salu, imamo izbore. Potrebni su izbori što pre, samo što vi to nećete. Šta sad? Sada ćete da napadnete i Davinića verovatno, pa kad sutra opet nekog smeni Koštunica, vi ćete i njega da napadnete. Ne radi se to tako. Napadaj ga kad je jak, kada je silan, kada je moćan, a ne kada ga smeni Vojislav Koštunica, pa sad da dokažete Vojislavu Koštunici kako ste spremni i vi još da gazite mrtvog čoveka. Kada ste smenili Nebojšu Čovića? (Na komentar iz sale, koji se nije čuo.) Što ste mu izglasavali po 500 miliona, pod dve tri milijarde dinara da troši na ime Kosova i Metohije, u budžetu, svaki put kada ste glasali. Što ste mu davali ta sredstva na raspolaganje? Što se onda ne pobuniste. Nema više razloga, nema svrhe pominjati ovde Nebojšu Čovića. Bio je vaš, sada više nije vaš. Šta to nas briga. "Nit' smo luk jeli, nit' smo luk mirisali"! Nije dobra ta uloga. Neki su je vršili u ovoj političkoj istoriji Srbije, a neki su je i pre vas vršili. Ako Nebojša Čović nije dobar, neka to kaže Vojislav Koštunica. Neću to da čujem od vas iz SPS. Ako ne valja SDP neka to kaže Vojislav Koštunica. Zašto to da govori SPS, kada nije stub vlasti? Kažete da imate nekoliko članova u upravnim odborima. Zašto nemate 48.000 koliko ste imali 5. oktobra? Niste se izborili za onih 48.000 koji su tada smenjeni, nego za nekoliko koliko su sada u upravnim odborima. To je sada vaša funkcija.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, koji se prvi javio za repliku, a potom narodni poslanik Milan Marković koji se drugi javio za reč.
Ako vi ne vidite poslanike kako se javljaju za reč, ne znam šta da kažem.
Ne pitam vas, recite mi vi šta hoćete.
Javio sam se za repliku na izlaganje poslanika Baralića. PREDSEDNIK. U redu, proverićemo da li ima osnova. Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, potom Milan Marković, pa Rajko Baralić.
Mislim da je replika u ovom trenutku na izlaganje potpredsednika Markovića pomalo deplasirana. Rasprava je otišla u drugom smeru. Ali zbog javnosti i stenograma želim da demantujem neke njegove navode. Govor je trajao 18 minuta. Malo je bilo rečenica u kojima nije spomenut Vojislav Koštunica, a takođe je malo bilo rečenica u kojima je spominjan zakon, a mislim da je to loš manir koji treba menjati. Prvo, spomenuto je nekoliko ministara, pa evo, primer Velje Ilića i njegove osvetoljubivosti je upravo taj što je zadržao pomoćnika ministra iz prethodnog mandata, dakle čoveka koji je bio član DS. Imate ministra za nauku, gospodina Aleksandra Popovića, koji je zadržao sve zamenike i pomoćnike, upravo iz prethodnog saziva. Imamo gospodina Aleksandra Gračanca, čini mi se da je direktor Akcijskog fonda ili neke institucije pri Ministarstvu privrede, čovek je bio kandidat SPS na izborima septembra 2000. godine, Aleksandar Vlahović ga je primio u Ministarstvo kao stručnjaka, magistra ekonomskih nauka koji treba tim poslom da se bavi, a posle toga ministar Bubalo ga je zadržao na istoj poziciji. Neću da ulazim u političku orijentaciju tog čoveka ako je stručan, kvalifikovan da radi određeni posao, neka ga radi, ali niko zbog svog političkog opredeljenja iz državne uprave ne sme da bude smenjen sa političkih funkcija. Da, ali iz državne uprave ne, i ovaj zakon to upravo pokušava da reguliše. Naša državna uprava jeste opterećena velikom birokratskom procedurom, velikim birokratskim teretom, kao i sve državne uprave u državama članica bivše Jugoslavije – neke su to uspešno rešile, neke države kao što je naša, nisu uspele sa tim da se izbore. Gospodine Markoviću, u prethodnom sazivu od preko 180 poslanika DOS samo je jedan insistirao na donošenju jednog ovakvog zakona i uopšte na tretiranju pitanja državne uprave, a to je bio prof. Stevan Lilić. Nikome nije padalo na pamet da pokrene jedno ovakvo pitanje. Čak smo imali i poslanike koji su govorili, nismo valjda dolazili na vlast da bi sada donosili zakon kojim se depolitizuje državna uprava, moramo i mi da zapošljavamo svoje. Ovo je pravi reformski posao Vlade Republike Srbije. Biće formirano regulatorno telo koje će se zvati visoki službenički savet. Mislim da taj savet treba da funkcioniše kao i drugi saveti koji su u međuvremenu konstituisani. Naravno, ne gajim ja iluziju da će sve biti i funkcionisati kao što funkcioniše u Velikoj Britaniji. Biće pokušaja da se to zloupotrebi, ali i visoki službenički savet i Narodna skupština Republike Srbije sa svojim odborima taj proces mora da kontroliše. Ako hoćete da uporedimo šta se u ovoj oblasti dešavalo u prethodnoj i sadašnjoj vladi, hajde da ne poredimo Zorana Živkovića i Vojislava Koštunicu, to je ipak neuporedivo. Mislim da predstavlja i omalovažavanje. Ajmo da uporedimo šta je u tom pogledu uradila Pokrajinska vlada, u kojoj ste vi na vlasti i Republička vlada, u kojoj smo mi na vlasti: da vidimo prema kojim kriterijuma se biraju ljudi, ko su sekretari u Pokrajinskoj vladi, odnosno ovde zamenici i pomoćnici ministara, na koji način sve to funkcioniše i kako su izgrađeni kontrolni mehanizmi. Onda ćemo jasno videti šta je čije političko zalaganje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Marković, replika na izlaganje jer je direktno pomenut u izlaganju gospodina Baralića.
Imam pravo na repliku i za gospodina Baralića i za predstavnika Ministarstva, tako da ovo u principu nije pravedno, jer neko kad izađe na repliku, a pre toga je nekoliko njih govorilo o njemu, on nema mogućnosti da odgovori svima njima, zato ćemo pokušati što brže. Vaš odgovor je takav, kakav je bio i nemam nameru da polemišem sa vama u pogledu ovih tema. Drago mi je da ste mi rekli za ove zakone i da ste mi taj deo razjasnili. Juče sam pokušao da vam kažem, naša diskusija jeste politička, zbog toga što mislimo da ovaj zakon ima direktne političke posledice koje se ogledaju u tome da će biti postavljeni službenici na mandat od pet godina, koji će biti službenici DSS i na taj način želite da prolongirate vašu vlast i nakon izbora, što smatramo nekorektnim. To je naš stav i zbog toga je naša diskusija u tom pravcu. Celu diskusiju smo zasnovali na onome što je DSS radila i u prethodne tri godine i u odnosima između stranaka te vladajuće koalicije, kojima je očigledno osnovna karakterna crta pripadnost određenoj stranci. Dakle, duboko su ispolitizirana i ona pitanja koja po svojoj prirodi ne bi trebalo da budu politizirana na način kako to ova vlast radi, tako da mislim da nema razloga da nešto posebno polemišem sa vama. Ja sam se ogradio, rekao sam da SPS nema vlast odozgo nadole, ali hteo sam reći ono što sam Ivica Dačić, šef poslaničkog kluba i predsednik Glavnog odbora, govori da bez vas ne može ništa u Srbiji da se učini. To su reči Ivice Dačića, ja verujem Ivici Dačiću i znam da u Srbiji bez SPS ne može ništa da se učini i to je istina. Što se tiče drugih aspekata, stariji kolega Tomislav Nikolić je rekao, mislim da je to lepo rekao i to su neka pitanja, prosto mislim da vam je izletelo nešto što ne liči na vas i što vi svakako ne biste rekli. Želim da kažem nešto vezano za ovu advokaturu. Daleko su od toga advokati SDP. Ja sam rekao gospodinu Mehi Omeroviću zašto što je ovo rekao nije rekao 10 dana ranije, jer sve što je rekao odnosi se i na Demokratsku stranku i progon Demokratske stranke. Rekao sam da mislim da Nebojša Čović nije smeo da podlegne uticaju DSS i da prihvati tu politiku za Kosovo i Metohiju. To je vrednosni sud, a gospodin Proroković sigurno misli drugačije, imamo različit stav po tom pitanju. U krajnjem slučaju, vreme će pokazati da li je Srbija trebalo da uradi ovo ili ono. Moje mišljenje jeste da je Nebojša Čović trebalo da bude smenjen, ali ne zbog toga što su se on i Koštunica posvađali, pa preko noći treba da bude smenjen. Ako je trebalo da bude smenjen, trebalo je da se promisli koje su posledice toga, da se napravi određena analiza, da se izvrši adekvatno preuzimanje dužnosti, a ne da se brukamo, jer ceo svet nas gleda kako se brukamo. Brukamo se tu, oko tog pitanja Čovića. Šta misli Petersen i ostali – gledaju nas neozbiljno. Ne brukamo se mi, bruka se država zbog toga što ste vi iz DSS na vlasti. Brukamo se tako i u vezi Davinića. Vi pominjete Aleksandra Radovića, rekli ste da je špijun. Ja ne znam da li je on nečiji špijun. To je čovek za koga ste rekli da je oficir neke strane obaveštajne službe, a vaša koalicija je sada htela da ga stavi u Ministarstvo odbrane da kontroliše sve finansije. Kako gospodine Baraliću ovde nama spočitavate? Javno se obračunavate u vašoj koaliciji putem novina sa ministrom odbrane. Koja je to država? Gde toga ima na svetu. Napravili ste komediju od države. U tom smislu možemo da upoređujemo Vladu demokratske stranke i Vojislava Koštunice. Neozbiljna je vlast koju imate i neozbiljno je vodite. To je moje mišljenje i duboko sam siguran da je to tako, a to je sve posledica toga što ste dozvolili, kada ste pravili koalicioni sporazum, što ste dozvolili kao najveća stranka, da se država izdeli na četiri partije. To je vaša greška i niste bili spremni i sposobni da preuzmete tu vlast. To je vaš problem koji je bio i problem nekih od nas što u vreme kada su došli do vlasti, nisu bili spremni da je ponesu. To vam zameram i zbog toga mislim da je vreme da se raspišu izbori. Mislim da je ona vlada od 2000. do 2003. bila daleko bolja, nego ova sada. Nemojte pominjati predsednika Republike, mislim da je predsednik Republike u ovom momentu jedina svetla tačka političke scene Srbije i jedini koji na adekvatan način štiti Srbiju.
Molim vas, privedite diskusiju kraju i ne umanjujte značaj predsednika Republike. Predsednik Republike po Ustavu predstavlja jedinstvo vlasti i ni na jedan način ne sme da se govori da je on samo tačka.
Jedan od načina kojim ste urušili institucije jeste taj što ste duhovitom i vrlo ljubaznom gospodinu Markoviću dali da predsedava Skupštinom. Narodna skupština je ozbiljno meste i nije mesto da se prave šale, skečevi i da se smejemo nečemu što nije smešno. Gospodin Proroković je pominjao minutažu, a ja sam objasni zašto mi je sadržina govora bila takva. Vi znate, za ovih godinu i nešto dana, da mi je uvek sadržina govora usmerena na sam zakonski predlog. Ovo je duboko političko pitanje i morao sam da imam politički govor, odnosno da pokrenem tu političku dimenziju. Što se tiče regulatornog tela, rekao sam, ne znam više kako, kada smo kompromitovali i taj Visoki savet pravosuđa, kada su kompromitovane i te ideje o nekim nezavisnim telima, moram reći opet, gro toga je kompromitovano za vreme vaše vlasti, i Visoki savet pravosuđa i Komisija za hartije od vrednosti. Ne znam, u principu kako dalje nastaviti, posebno kako vi koji ste bili nosioci te kompromitacije nezavisnih tela, regulatornih tela u Srbiji. Izvinjavam se zbog ovog prekoračenja vremena, ali nešto tu moramo da promenimo u vezi Poslovnika. Jedan čovek kad izađe, njemu replicira tri ili četiri, onda on nema mogućnosti da sve to obuhvati. Zahvaljujem na pažnji i još jednom se izvinjavam.
Sve je u redu, gospodine Markoviću, dozvolio sam 6,30 minuta. Izvinjavam se ako ste pogrešno shvatili moju intervenciju, ali dozvolite, neposredno pre vašeg izlaganja sam opomenut od predsednika jedne poslaničke grupe da bih morao da se držim strogo Poslovnika i ja to nastojim. Naravno, nemam nameru da reagujem ni kada se neko preterano hvali, ni kada se preterano kudi, već isključivo po onim kategorijama koje postoje u Poslovniku, a one kažu da moraju da se štite prava narodnih poslanika, ne vanparlamentarnih stranaka, ne sme da se vređa nijedan narodni poslanik i svi organi koje bira Narodna skupština. U skladu sa tim sam i reagovao. Izvolite, gospodine Baraliću. Moramo da radimo po Poslovniku. Pitao sam na čije se izlaganje odnose replike. Budući da je gospodin Baralić jasno rekao da se javlja na izlaganje gospodina Nikolića, vas sam pitao, gospodine Omeroviću,da li je po Poslovniku ili je replika, rekli ste mi da je replika i zvanično sam vas obavestio. Svakako ću pokušati da vam dam reč, mada ne vidim osnov, jer niti ste pomenuti vi lično, niti je pomenuta ijedna poslanička grupa kojoj vi pripadate. Zbog toga sam rešio, daću vam reč na osnovu toga što je pogrešno tumačeno ono što ste zastupali danas i juče, ali onda dozvolite, idemo tim redosledom kao što sam rekao, gospodin Baralić, pa vi. Izvolite, gospodine Baraliću.
Ne merim mrtvom vuku rep. Sve što sam rekao ovde objavio je novosadski "Dnevnik" pre 20 dana. To je pod jedan. Pod dva, u ovoj zemlji postoji zakon. Kad građanin države Srbije neovlašćeno poseduje oružje, za koje je inače propisano da se može držati (pištolj, lovačka puška, itd.), pet godina zatvora. Kad građanin poseduje oružje za koje se ne može dati nikakva dozvola, osim za službena lica, za vojnike, policajce i neke druge, onda postoji još dodatna kazna, a to je, otprilike, 3–4 godine zatvora. Dakle, samo sam govorio o tome kad neko neposredno organizuje, učestvuje u razoružanju jedine legitimne oružane sile kojom jedna država raspolaže na ovom nivou. A policija jeste ta sila, i kad nakon toga hiljadu dugih cevi se nikada ne vrati u policiju, i kada se iz tih dugih cevi vrše ubistva u Beogradu i po Srbiji, i ustanove se brojevi, to kaže policijska istraga, i pokrenu se postupci (ovih dana se vodi jedan takav zbog ubistva na Novom Beogradu), onda je neko ko je na bilo koji način skrivio da do toga dođe, svakako zaslužio da bude predmet interesovanja tužilaštva koje jeste jedini legitimni organ državnog progona. Tu se slažem sa prethodnikom . Dakle, nisam mislio da to radi Narodna skupština, ne daj bože. Nikada takvo stanovište nisam imao, niti ću da imam. To je bila moja priča i iza te priče ću da stanem uvek. Onaj ko razoružava na nelegalan i nelegitiman način policiju jedne zemlje i nakon toga to ima implikacije kao što ih ima, o kojima ovde govorim, naravno, to je ono što zaslužuje svaku osudu i da svako radi svoj posao. Dakle, to je moja tema bila ovde. Kada ćemo ući ili izaći iz sale, naravno, zavisi od političke procene naše stranke i naše poslaničke grupe. Kada budem hteo da idem na tečaj, upisaću se, učitelja uvek mogu da platim, imam sada veliku platu i nemam nikav problem s tim u vezi. Vrlo rado ću to da uradim svaki put kad procenim da mi nedostaje znanje iz bilo koje oblasti, ali zahvaljujem se na dobrim savetima i na dobrim uslugama koje nude svi koje ja ovde veoma uvažavam.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, zahvaljujem. Evo, već četrdesetak minuta se sa ove govornice pominje SDP i njen predsednik dr Nebojša Čović. Očigledno je da onima koji ga spominju i koji SDP sa ove govornice uzimaju u usta smeta to što smo mi učinili u poslednjih nekoliko meseci, a pogotovo im smeta to naše zbližavanje sa predstavnicima sindikata, a izgleda da najviše smeta gospodinu Rajku Baraliću, koji se stavio ovde, ni kriv ni dužan, pored poslanika DSS i predstavnika Vlade, u funkciju portparola Vojislava Koštunice. Dakle, i Rajku Baraliću, a očigledno i poslanicima SPS smeta ta bliskost SDP sa predstavnicima sindikata. Očigledno im najviše smeta poštovanje naših dogovora sa sindikatima, kada je u pitanju restrukturiranje i privatizacija javnih preduzeća. Bilo je to pre nekoliko dana kada je u pitanju NIS, a verujte mi, biće to i kada bude u pitanju donošenje zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. SDP ne može i neće da dozvoli da se na jedan ovakav način urušava sistem, najvrednije i najveće vrednosti našeg društva. Pre svega, tu mislim na energetski sistem i na nešto u čemu je zaposleno nekoliko stotina hiljada radnika. Znam da je to, u stvari, osnovni i suštinski razlog zbog čega vam je reč SDP i predsednik dr Nebojša Čović non-stop u ustima. Gospodine Baraliću, ukoliko imate podataka, ukoliko imate dokaza o krivičnoj odgovornosti gospodina Čovića, molim vas da podnesete krivičnu prijavu ili da učinite sve što je u vašoj moći kako bi se procesuirala odgovornost gospodina Čovića, ali naprosto, to nije tačno. Molim da sa ove govornice, ne samo što iznosite laži, nego je još gore što pozivate na linč, a što vas predsedavajući ni na koji način nije opomenuo. Ova govornica ne služi da sa nje pozivamo na linč, ona ne služi da se ljudi optužuju za nešto što nisu uradili. Mislim da je to manir i vreme koje je iza nas, u kome ste vi, vaša partija i vaš predsednik i te kako dali svoj maksimalan doprinos. Što se tiče gospodina Nebojše Čovića i onoga što je on radio na funkciji šefa Koordinacionog centra, bilo bi dobro da smo raspravljali o tome, bilo bi dobro da su se o tome izjašnjavali nadležni odbori, bilo bi dobro i da je Vlada Republike Srbije raspravljala o njegovoj odgovornosti, bilo bi dobro i da ga je predsednik Vlade Vojislav Koštunica pozvao na razgovor, kao što poziva, recimo, ovih dana gospodina Davinića. Bilo bi sve dobro, ali nije dobro, zato što to nije urađeno na način kako je trebalo da se uradi, zato što je to urađeno u maniru nekih prošlih vremena, zato što je to urađeno, na kraju krajeva, dok je čovek bio na godišnjem odmoru, zato što je to bila klasična odmazda. Molim vas da se ne stavljate u funkciju portparola onih koji čine takvu odmazdu. Zahvaljujem na pažnji.
Razumeću da je ovo bila replika, na kraju krajeva, jer niste naveli član Poslovnika na koji se pozivate. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svemu, da bi mogao da donosi odluku, pa da obavestim gospodina Baralića, da onaj kome treba učitelj ne odlučuje sam hoće li imati učitelja, nego ga roditelji odvedu za ruku kod učitelja, da ga učitelj uči. Ako ste na tom nivou, nemojte da kažete da ćete sami proceniti kad vam treba učitelj. Kome učitelj treba, taj nije još vlastan da procenjuje. Ako optužujete za razoružavanje policije, onda krenite od Vojislava Koštunice – 5. oktobra je grupa za organizovani kriminal bila predvođena Koštunicom i Đinđićem. Sve što se desilo tada, sve što je bilo protivzakonito, sve je učinjeno uz njihovu saglasnost i amnestirano sa njihove strane, zato što nijedan proces nikada nije vođen. Nije Begović upao u Carinu, nego je upao Zabunović, držao je jedan dan dok nije "pokrio" svoje poslovanje, pa je tek onda postavljen Begović. Ovo sa Čovićem, vi znate moje političko mišljenje o Nebojši Čoviću, on ne zaslužuje da obavlja funkcije na kojima je bio, nego neka ide u političke borbe, pa neka zasluži da ima funkciju. Ovo sa Nebojšom Čovićem liči mi na politički progon. Sada ga optužujete za nešto što je uradio pre pet godina, u sprezi sa Koštunicom. Knjiga koju je objavio jedan novinar, koja govori o tome kako je Čović izašao sa dugim oružjem iz svoje firme na ulice, objavljena je pre četiri godine. U njoj je uloga svakoga iz DOS demistifikovana, pa i Vojislava Koštunice. Zato vas upozoravam, kad god ovde napadnete Čovića za 5. oktobar vi napadate i Koštunicu. Da li vam to odgovara ili ne, ne znam, da li to odgovara Koštunici ili ne i to ne znam.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Sada sam se konsultovao sa mamom i kaže: ako budeš tražio učitelja nemoj da ti to bude Toma Nikolić, molim te.
Ja mislim da možemo da nastavimo rad po redosledu narodnih poslanika. Prema prijavama za reč, reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo, prema iskustvima mojih prethodnika teško je zaključiti o kome, odnosno o kojim zakonima se radi i koji su zakoni na dnevnom redu. Stekao sam utisak da se ovde raspravlja, otprilike, o Zakonu o zaštiti malih stranaka ili Zakonu o zaštiti imena, likova ili dela pojedinih ljudi. Na dnevnom redu danas imamo objedinjenu raspravu Predloga zakona o državnoj upravi i Predloga zakona o državnim službenicima. Ne bih se pridružio raspravama koje se bave jednim insinuacijama, opštim političkim pitanjima ili demagogijom, jer je ozbiljnost ovih zakona, njihova težina, težina u pogledu stručnosti, težina u pogledu organizacije državne uprave kao jednog veoma važnog segmenta moderne pravne države kojoj ova Srbija teži. Imam zadovoljstvo da govorim o ovim zakonima i isto je uvećano time što ogromna većina prethodnih govornika i prošlih dana, odnosno juče, pa i ovog prepodneva, malo kritikuje zakon. Nema bitnih, nema suštinskih kritika zakona, osim onih koji ili nisu pročitali zakon ili ne poznaju suštinu zakona. Ovo su zakoni koji ipak zahtevaju jednu kvalitetnu raspravu, poslaničku raspravu, ipak zahtevaju neka znanja koja se stiču na pravnom fakultetu, čak ne samo i to. Ovo je materija državne uprave, ovih zakona, i zahteva užu specijalnost u ovoj oblasti. Ovde se razmatraju termini, razmatraju instituti koji su dosta usko i pravnički determinisani. Stoga nije moguće uvoditi političke ili populističke termine ili, kako to neko voli da kaže često za ovom govornicom, prosta tumačenja. Prosta tumačenja nisu dopuštena u ozbiljnim pravničkim rasprava, u ozbiljnim, čisto pravničkim zakonima. Kao što rekoh, radi se o jednoj oblasti države, odnosno državnoj upravi koja je veoma značajna za funkcionisanje moderne države. Mi smo u prethodna dva dana od strane ovlašćenog predstavnika, gospodina Balinovca, dobili sva objašnjenja potrebna i nužna za razumevanje zakona.Njima ne treba mnogo sa stručnog stanovišta, odnosno ne treba ništa dodati. Potrebno je ograničiti se, i ja ću se sada ograničiti u svojoj raspravi, ipak na one oblike pojamne koje će najveći sloj, odnosno najveći deo građana Srbije ispravno razumeti. Ovo nije revolucionarni zakon u tom smislu da će omogućiti razvoj privrede, da će omogućiti ostvarenje onih populističkih izjava ili ciljeva koje sadašnja opozicija lutajući, nemajući svoje prepoznavanje kritike vlasti, odnosno Vlade, pokušava da koristi, stari ram za novu sliku, što bih ja rekao. Znači, kritike su slične kao jaje jajetu, po svakom zakonu koji predloži Vlada, a samo se menja ime zakona za kritiku i otprilike daju isti argumenti sa populističkog i čisto političkog stanovišta. Dakle, nedostatak kritike s jedne strane dokazuje da su predlozi ovih zakona kvalitetni, da to niko nije osporio, da je predlog dat u saradnji sa međunarodnom zajednicom, evropskom zajednicom, u saradnji sa svim stručnim ljudima i institucijama u državi Srbiji, da je plod jednog ozbiljnog rada, analize uporednih prava više zemalja, naročito evropskih zemalja i da je rešenje naših specifičnosti, odnosno specifičnosti države Srbije, u ovoj oblasti. Niko od prethodnih govornika nije postavio pitanje svrsishodnosti donošenja novih zakona. I to stoji da je svrsishodnost donošenja zakona prisutna, jer, kao što rekosmo, prethodni zakon po kojem se postupa, a to je Zakon o državnoj upravi, Zakon o radnim odnosima radnika u organima državne uprave donet je 1991. i 1992. godine, nakon donošenja Ustava iz 1990. godine. Ovim predlozima zakona koji su imali jedan problem, to je postojanje starog Ustava koji je uveliko bio ograničavajući faktor za savremena i moderna zakonska rešenja iz ovih predloga zakona, uspešno je taj problem u ovim predlozima zakona prevaziđen, tako da pred nama stoji, odnosno da je u proceduri Predlog zakona o državnoj upravi i Predlog zakona o državnim službenicima koji u potpunosti poštuju kako naš pravni sistem, tako i sva moderna rešenja modernih evropskih država. Ovaj zakon o državnoj upravi i državnim službenicima je nadgradnja. On donosi nova rešenja koja će uspešnije omogućiti delovanje državne uprave i koja će, kao što smo to u obrazloženju predlagača, odnosno ovlašćenog predstavnika čuli, omogućiti da se naročito u domenu zapošljavanja formira jedan kurs da uspešni mogu napredovati u službi, odnosno da dobiju određenu motivaciju radnici, odnosno uposlenici državne uprave za uspešniji, odnosno kvalitetniji rad. Sa te strane, kao što rekoh, nije bilo bitnih kritika, a o tome ćemo u pojedinostima, niti upućeni amandmani kritikuju predložena rešenja. S toga bi trebalo ove predloge zakona bez značajnijih intervencija, osim nekih amandmana, o tome ćemo u pojedinostima, prihvatiti. Ovi zakoni će omogućiti da se u Srbiji stvori državna uprava kao važan elemenat države; da se stvori državna uprava koja će biti moderna, demokratska, profesionalizovana, depolitizovana do mere do koje je to moguće i da to prema zakonu, prema društvenim nastojanjima i nastojanjima vlasti bude jedan trajniji proces. Kritike upućene na račun Vlade Vojislava Koštunice prilikom razmatranja ovih zakona su potpuno neumesne i govore više o kritikama, a o radu Vlade govore postignuti rezultati. Rezultati su evidentni i samo maliciozni, zlonamerni mogu ih osporiti govoreći da su nedovoljni, da su navodni kočničari reforme, svi oni koji su u prethodnom periodu, a naročito predstavnici prethodne Vlade koji su se pozivali na reformu, u tom smislu i u tom cilju nisu ništa radili. Reforma nije samo priča, reforma su dela. Reforma su dela koja je za protekli period učinila Vlada Republike Srbije, a sastavni deo tih malih koraka prema velikom cilju moderne Srbije su predlozi ova dva zakona na dnevnom redu.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, SRS smatra da Predlog zakona o državnoj upravi ima mnogo manjkavosti i nedorečenosti, pa su, smatramo, postojeća rešenja u nekim segmentima i bolja i prihvatljivija. Predložena rešenja sa svim tim manjkavostima, ubeđen sam, neće poboljšati, niti doprineti boljem redu državne uprave. Prema važećem Zakonu zamenici ministra, pomoćnici ministra, sekretari ministarstava imali su status funkcionera, dok novim rešenjima pomoćnik ministra nema položaj funkcionera, već samo običnog državnog službenika koji će se postavljati čak i konkursom na osnovu zakona o državnim službenicima, što, naravno, neće biti dobro. U prilikama u kojima živimo još nije u mogućnosti, baš, detaljno odvojiti političku od upravne funkcije, a pomoćnik ministra, kao čovek koji radi i rukovodi određenom oblasti u okviru ministarstva, mora biti funkcioner i mora odgovarati ministru i on u stvari odgovara ministru. Državna uprava bi trebalo da bude i da služi u interesu građana, da postane servis građana, a onako kako je to predloženo ona to, budite ubeđeni, sigurno neće biti jer se njome prenaglašava uloga državne uprave, a posebno i pretežno ministarstava. Po uzoru na evropska iskustva, a koja nisu primerena našim prilikama, uvodite funkciju državnog sekretara u ministarstvima, ukidate funkciju zamenika ministra čiji mandat traje četiri godine, a njegova sudbina zavisi od sudbine Vlade, odnosno ministra. Državni sekretar, iako državni funkcioner, ne može biti narodni poslanik, što je možda i u redu, ali kako je onda moguće da član Vlade može da bude poslanik, a njegov zamenik, sada sekretar, ne može. O kakvim se to duplim standardima radi? Neprimerno je uvođenje posebnih savetnika koji rade za ministra, a nisu deo upravnog aparata, da ne zasnivaju radni odnos u ministarstvu, a da ih ministarstvo plaća po ugovoru o delu, što će se maksimalno zloupotrebljavati u praksi, jer ni za šta nikome neće odgovarati, jer nisu deo upravnog aparata, ali zato će biti debelo plaćeni po ugovoru o delu, uglavnom, ni za šta. Bitno je da su to političke ličnosti i miljenici režima. Predlogom zakona obrazujete posebne sekretarijate, zavode, potpuno neopravdano i nepotrebno, jer će to dovesti do povećanja administracije i do povećanja direktora tih posebnih sekretarijata i zavoda. Predlogom zakona znatno se sužava upravni nadzor, tako što se ukida nadzor nad zakonitošću rada i nadzor nad zakonitošću akata, što je bilo predviđeno postojećim Zakonom, a jedino predviđate inspekcijski nadzor kao oblik upravnog nadzora. Pojedine odredbe zakona su, što je čak po meni najvažnije i najkatastrofalnije, u direktnoj suprotnosti sa važećim Ustavom kao što je npr. član 72. – gde se Vladi daju ovlašćenja Ustavnog suda. To je zaista neshvatljivo i nedopustivo. Očigledno je da se radi o jednom lošem zakonu, mnogo lošijem od postojećeg, pa su srpski radikali, kao najodgovornija politička stranka, kao najstručniji ljudi, podneli veliki broj amandmana pokušavajući da poprave i ovako loš Predlog zakona.
Reč ima predstavnik Ministarstva, gospodin Balinovac.
Samo nekoliko reči vezano za izlaganje mog uvaženog prethodnika. Postavilo se pitanje kako to da državni sekretar ne može biti narodni poslanik, a član Vlade može. Član Vlade može biti narodni poslanik prosto zato što to Ustav dopušta, ali to rešenje da član Vlade istovremeno bude i narodni poslanik nije dobro sa stanovišta podele vlasti, jer omogućava personalnu uniju između zakonodavne i izvršne vlasti. Otuda, da bismo tu personalnu uniju što više smanjili, što više onemogućili, mi smo predvideli da državni sekretar, ili kako se to ranije zvalo zamenik ministra, ne može da bude narodni poslanik. Dakle, tu imamo jednu potpuno jasnu i personalnu razdvojenost između zakonodavne i izvršne vlasti. Zakonom o državnoj upravi ne obrazuje se nijedan državni organ, tako da primedba da će doći do rasta broja državnih organa prosto ne stoji. Ovim zakonom se samo utvrđuju kriterijumi za obrazovanje upravnih organa. Što se tiče posebnih savetnika tu je bio amandman gospođe Gordane Pop-Lazić, pa ćemo o tome na odgovarajućem mestu. Samo bih na ovom mestu istakao da njih može da bude najviše tri u ministarstvu, a koliko će ih biti u svakom ministarstvu određuje Vlada posebnim aktom, tako da je za očekivati da bi, recimo, tri posebna savetnika moglo da ima ministarstvo sa preko pet, šest ili deset hiljada zaposlenih, tzv. mamutska ministarstva kao što je možda Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo finansija, dok bi ostala imala pravo na jednog posebnog savetnika, ali o tom potom, kada budemo razgovarali o amandmanu gospođe Gordane Pop-Lazić. Nadzor nad zakonitošću akta se ne ukida ovim zakonom. Po važećem zakonu nadzor nad zakonitošću akata je predviđen kao oblik upravnog nadzora. U suštini nadzor nad zakonitošću akata jeste rešavanje u upravnom postupku, bilo da se rešava u drugom stepenu, bilo da se rešava po vanrednim pravnim sredstvima. Dakle, govorim o nadležnosti organa državne uprave da rešavaju u upravnom postupku i ta nadležnost je iz oblasti upravnog nadzora gde je po stavovima moderne pravne teorije neopravdano bila stavljena u važeći zakon, prenesena u drugi deo zakona, tako da uprava tu nadležnost nije izgubila. Prosto su usvojeni moderni teoretski stavovi da se to ne smatra upravnim nadzorom. Na kraju oko člana 72. Tu je gospođa Snežana Lakićević-Stojačić podnela amandman, tako da ćemo o tom članu 72. razgovarati. Ono što se ovog trenutka može decidno izjaviti to je, da Vlada ne preuzima nikakva ovlašćenja Ustavnog suda, a zašto Vlada tim članom 72. Zakona o državnoj upravi ne preuzima nikakva ovlašćenja Ustavnog suda Srbije, to ćemo objasniti kada budemo govorili o amandmanu na član 72. gospođe Lakićević-Stojačić.
Reč ima narodni poslanik Petar Madžarević. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je vredno pažnje što je predstavnik predlagača, gospodin Balinovac, prisutan sve vreme i što se trudi da odgovara na primedbe poslanika. Ali, moram da se našalim, pretpostavljam da će ovaj zakon biti usvojen kada predsednik Vlade, pošto je to moguće po zadnjim izmenama i dopunama Poslovnika o radu Narodne skupštine, pošalje nekog portira iz nekog ministarstva, bez obzira na sve uvažavanje prema gospodinu Balinovcu, moguće je tek tada. Zbog čega kažem da će tada biti usvojen? Zato što je ovaj zakon o državnoj upravi bio na dnevnom redu ove Narodne skupštine pre, otprilike, tri meseca i što je rasprava u načelu o njemu bila potpuno završena. Onda je, u to vreme, kao predstavnik predlagača gospodin ministar, Zoran Lončar, povukao taj zakon. Mi iz SRS smo mislili, pošto smo i tada imali određeni broj amandmana podnetih na ovaj zakon, da se taj zakon povlači iz razloga njegove dorade, odnosno prihvatanja sugestija koje su bile upućene u toku vođenja rasprave u načelu i, naravno, u skladu sa amandmanima koje je podnela SRS. Sve vreme se insistira i od strane onih poslanika koji će glasati za ovaj zakon, kada bude dan za glasanje, kao i od strane gospodina Balinovca, da ovi zakoni treba da dovedu do depolitizacije, profesionalizacije i efikasnosti. Uostalom, deo od toga može da se prihvati, ali kada je u pitanju depolitizacija, o tome ću kasnije govoriti, sigurno da ovakav zakonski predlog ne dovodi do toga. Naime, na ove predloge zakona: Zakona o državnoj upravi i Zakona o državnim službenicima imamo argumente prirodne i neprirodne kategorije, odnosno pravne i nepravne kategorije. U nepravnu ulaze i politički elementi. Neko od poslanika je rekao da ovaj zakon nema revolucionarnu moć, da neće pomoći razvoju privrede. Zaista, nema revolucionarnu moć. Mi u SRS očekujemo da ovaj zakon može na jedan indirektan način da stvori povoljniji i bolji ambijent za razvoj privrede. Jer, znate, prilikom registracije preduzeća i niz drugih aktivnosti, odnosno potreba koje građani ostvaruju u državnoj upravi, kao servisu građana, kako vi to kažete, od te efikasnosti, stručnosti zavisiće stvaranje uslova za bolji privredni rast, odnosno za privredni razvoj. Neko je isticao da je došlo do naglog otpuštanja određenog broja radnika prilikom promene vlasti, pa su se ovde žalili oni koji sada podržavaju ovu vladu, a kažu da nisu u njoj, žalili su se predstavnici prethodnog režima. Znate šta se desilo posle 2000. godine, tačnije u 2001. godini: tadašnji ministar trgovine i turizma, čini mi se u to vreme nije pripadao nijednoj političkoj stranci, Slobodan Milosavljević, ali je bio ekspert, danas je predsednik Privredne komore Srbije, otpustio je iz Ministarstva za trgovinu i turizam preko 100 radnika, samo zbog toga što su bili članovi SRS. Nisam siguran da Predlogom ovog zakona nećemo imati takvu situaciju. Videli ste da Zakon o državnoj upravi ima 94 člana, a Zakon o državnim službenicima 191. Suština je, izgleda, da se unese što veći broj odredaba, pogotovu ovaj zakon o državnim službenicima, da bi oni koji hoće da iščitavaju ovaj zakon na način kako je juče govorio i gospodin Balinovac, (dovodeći u vezu sa drugim zakonima i članove stavljajući u kontekst i povezujući ih jedan sa drugim).... pa se kaže da se to čini zbog mogućnosti boljeg napredovanja, da se sve to definiše. Mislim da je ovaj zakon prenormiran. Kada je u pitanju Zakon o državnoj upravi, u članu 3. stav 2. se kaže: "Narodna skupština nadzire rad organa državne uprave preko nadzora nad radom Vlade i članova Vlade". Protiv ove odredbe nemamo ništa. Sigurno je da to nećemo imati u praksi. To je samo jedna forma, jer ni do sada nijedno od ministarstava, nijedan ministar, evo skoro je dve godine kako ovaj parlament funkcioniše, nije došao ovde da kaže šta to oni rade i dokle se u određenim stvarima stiglo i da li je prihvaćena neka od sugestija poslanika SRS, koji su s pravom ukazivali kako i na koji način a, naravno, slušajući one zbog kojih oni jesu ovde, kako i šta se uradilo na tom planu. Ništa od toga nije bilo. Posebno možemo kritikovati, malopre je gospodin Balinovac rekao da se ne stvara nijedan novi organ u državnoj upravi, ali se govori o uslovima pod kojima će se ti organi obrazovati. I da krenemo malo koji sve organi mogu da se pojave u državnoj upravi, videćete da li ovaj zakon dovodi do toga da omogući građanima Srbije da državna uprava bude servis građana. Možda neko ima nameru, ali sigurno sa ovim brojem izvršilaca, koji će omogućiti ovaj zakon, ako i bude servis građana, biće jako skup servis građana i građani Srbije neće moći to da podnesu i plate. Ko se sve može pojaviti? Konkretno, govorim o ministarstvima. Znači, postoji ministar, državni sekretari u jednom ministarstvu i kaže se da može ministar da imenuje jednog ili više državnih sekretara bez ograničenja koji je to broj, naravno, i ova primedba na koju je ukazao gospodin Božidar Koprivica, moj kolega iz SRS. Zatim je predstavnik Vlade obrazložio da u drugom delu imamo potpuno odvojenu zakonodavnu od izvršne vlasti, da tako kažem. Zbog čega to nemamo kada je u pitanju ministar? Gospodin je odgovorio – zbog toga što je to predviđeno Ustavom. Sada se vraćamo na pitanje da li je ovaj momenat najpodesniji za donošenje ovih zakona. Mi u SRS smatramo da je uređenje problematike iz ove oblasti i te kako potrebno. Da li je ovo momenat za donošenje ovih zakona, možemo postaviti pitanje i konstatovati da nije. Zbog čega? U obrazloženju ovog zakona konstatujete da su ovi zakoni doneti neposredno, odnosno dve godine nakon usvajanja Ustava Republike Srbije i mnogi instituti koji su sadržani i u jednom i u drugom zakonu, odnosno materiji koju regulišu ovi zakoni, su imali svoje utemeljenje na osnovu Ustava Republike Srbije. Trebalo je sačekati taj momenat. Ili ste vi odustali ili je možda predsednik Vlade odustao od onoga što je stalno bio predmet razgovora u predizbornoj kampanji na parlamentarnim izborima, da će ta aktivnost, odnosno donošenje ustava, sačekati neko drugačije vreme. Mislimo da bi bilo racionalno da je donet ustav, pa onda ovi zakoni. Zatim, pored ministra, državnih sekretara, to su sadašnji zamenici ministra, i neograničen broj – jedan ili više, zatim, pomoćnik ministra, sekretar ministarstva, posebni savetnici ministra, Savet ministara, ovde je određen i koji je broj. Dalje, u posebnim organizacijama – pomoćnik direktora, zamenik direktora, pomoćnik direktora posebne organizacije, itd. Ovde ima veliki broj ljudi koji će biti uključeni u tzv. servis građana. Ne možemo da tvrdimo, neću da budem toliki pesimista da kažem da on neće rešavati neke probleme građana, ali sigurno možemo ustvrditi sa ovog mesta i odgovorno da će biti jako skup servis građana, odnosno da će to koštati građane Srbije mnogo. Kada je u pitanju broj državnih službenika ne mogu da prihvatim tumačenje i objašnjenje da se povećao sa osam hiljada, a čuli smo dve verzije koliko imamo sada državnih službenika, pominje se 28 i 32 hiljade; neka bude prosek između te dve cifre – 30 hiljada, to je veliki broj. Nije to sve posledica nestanka savezne države, nego partijski prijemi, počev od oktobra 2000. godine, naravno do današnjeg dana. Sećate se da smo ovde osporavali veliki broj osnivanja agencija. Sigurno, kada se ima u vidu koliko je osnovano raznih agencija, da je to uticalo na povećanje broja državnih službenika. Zato danas imamo 28 ili 32 hiljade, sasvim svejedno. Pitanje kod preuzimanja saveznih službenika, vi znate da mnoge firme prestaju sa svojom privrednom aktivnošću pa ne idu iz jedne u drugu, a ovamo smo imali situaciju, umesto da je Vlada vodila računa da se na drugi način stvara, što uvek govorim i za šta se uvek zalažem, ambijent za rast privredne proizvodnje, za bolji život i da se tu zapošljavaju i mi smo ih zapošljavali, odnosno prebacivali u druge organe državne uprave. To nije u redu i sa tom praksom treba prekinuti. Pretpostavljam i ne mogu da izbegnem jednu konstataciju da to nije namerno urađeno. Juče je predstavnik predlagača rekao da ovaj posao treba uraditi do 2007. godine. Ne znam tačan datum, i da niko ne može garantovati u ovom momentu koja će vlada tada biti. Mi možemo da kažemo da će u tom periodu biti vlada na čelu sa SRS, ali sam siguran da vi nećete čekati taj period, već da će se odmah krenuti sa postavljanjem državnih službenika po ovom zakonu, jer vam je zapravo to cilj, da za sledeće izbore imate kod državnih službenika što veći broj partijskih pripadnika i onih prema kojima imate obaveze, onih kod kojih ste stvorili obaveze 2003. godine obmanjujući ih i iznoseći neke svoje programe i stavove, zbog čega ste i dobili taj broj glasova, a niste do današnjeg dana još uzvratili to – niste im tu fakturu platili, pa ćete pokušati kroz ovaj zakon o državnim službenicima da to razrešite, na način da se biraju državni službenici na period od pet godina. Mi ćemo i kod onih službenika koje budemo zatekli prilikom našeg dolaska na vlast, gledati prvo stručnost i želju tih ljudi da budu servis građana, a partijska pripadnost za vladu SRS neće biti osnov po kome će se izvršiti raspoređivanje radnika. Zahvaljujem se.
Izvolite, reč ima predstavnik predlagača, gospodin Balinovac.
Šta će biti ako bude, šta bi bilo kad bi bilo, u to ne mogu da ulazim. Ali, moj uvaženi prethodni govornik je rekao da se povećava broj državnih funkcionera ovim zakonom. To nije tačno. Prema važećem Zakonu o državnoj upravi svi ovi funkcioneri, koje i ovaj zakon predviđa, ostaju, s tim što se njihov broj umanjuje, odnosno oni se depolitizuju. Čisto zbog javnosti i građana koji mogu da deluju uplašeno time da se ovim zakonom povećava broj službenika i sl. da stvari stoje sasvim drukčije i na sasvim drugim osnovama. Niti se povećava broj rukovodećih mesta, a s druge strane ovaj zakon predviđa jednu novinu koja je očigledno ispuštena, odnosno da se razgovara o njoj. To je tzv. kadrovski nacrt. Svaki državni organ će praviti nacrt kadrovskog plana za sebe, u kome će predviđati broj državnih službenika koje namerava da primi u narednoj godini, zatim broj pripravnika i broj službenika na određeno vreme, koje želi da primi. Taj nacrt kadrovskog plana pripremaće se zajedno sa nacrtom zakona o budžetu. Posle pripreme nacrta kadrovskog plana radi se predlog kadrovskog plana i onda se on usklađuje sa zakonom o budžetu. Određuje se za svako ministarstvo, za svaku posebnu organizaciju, koliko činovnika ili službenika može u tekućoj godini primiti. Dakle, nema više stihijskog zapošljavanja kao do sada, da se zapošljava i mimo sredstava u budžetu i mimo mogućnosti građana da plaćaju državne službenike. Određuje se kadrovskim planom – ovo ministarstvo će primiti toliki broj službenika, ove godine, ovo ministarstvo toliko, ovo toliko. Naravno, pri tome odlučujuću ulogu ima budžet i kadrovski plan mora biti u skladu sa budžetom tj. obezbeđenim sredstvima i što je najvažnije, bilo koji prijem državnog službenika preko planiranog je ništavan i upravna inspekcija ima ovlašćenja da zasnivanje radnog odnosa sa takvim državnim službenikom poništi. Znači, predviđa se jedan način da se broj državnih službenika uskladi sa finansijskim sredstvima, da se direktno dovede u vezu sa budžetom i sa onim sredstvima koja građani izdvajaju, a ne da se stihijski primaju nezavisno od budžeta državni službenici kako je to činjeno u prethodnim godinama. Taj mehanizam postoji. Postoji i mehanizam sankcije. Naravno, postavlja se i drugo, posebno, pitanje kako da ti koji budu primljeni rade efikasno, dobro i da ne budu na teretu poreskih obveznika, a da zapravo ne pružaju pomoć državi, ali to se reguliše nekim drugim mehanizmima u ovom zakonu o kojima ne bih govorio sada. Samo sam hteo da ukažem na tu jednu novost koja se zove kadrovski plan, o kojoj nije bilo govora, koja jednostavno neće dopustiti nikakvo zapošljavanje državnih službenika mimo planiranog budžeta, a budžet naravno odobrava Narodna skupština. Ako Narodna skupština odobri da se u Ministarstvu finansija može primiti 20 službenika, svaki dvadeset prvi službenik, koji bude primljen, njegov prijem će biti ništavan, moraće da napusti posao. Samo toliko da bi razjasnili neke stvari o kojima do sada nismo razgovarali.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a potom Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada usvojimo ova dva zakona bićemo korak bliže Evropskoj uniji. Obrazloženje iz svih dosadašnjih zakona je bilo da ćemo biti korak bliže. Niko ne zna koliko tih koraka ima i niko od građana Srbije ne primećuje da se to stvarno dešava. Gospodine ministre, moram da vam kažem da niste u pravu kada ste rekli mom kolegi gospodinu Periću da se neće povećati broj zaposlenih u državnoj upravi. Povećaće se najmanje za devet, jer ste zakonom predvideli osnivanje visokog službeničkog saveta, koji ima 10 članova, koji će primati plate iz budžeta. Znači, broj onih koji će biti zaposleni u državnoj upravi biće sigurno povećan, a vi ste rekli da sigurno neće. Prvo bih počeo sa Predlogom zakona o državnoj upravi. Imam neke nedoumice. Pošto je najveći broj zakona koji nam stižu iz Vlade praktično takav da je dosta nerazumljiv, u nekim članovima nudi neka prava i već u sledećim članovima ta prava uskraćuje, često se članovi dopunjuju tekstom koji je nepotreban, da bi se valjda postigao efekat da su ti zakoni mnogo važni i da imaju važne odredbe u pojedinim članovima. Evo, vidite, recimo, kod – Načela, delovanja organa državne uprave (na početku ovog zakona) i član 8. i član 9. evo, član 8. kako glasi:"Organi državne uprave postupaju prema pravilima struke, nepristrasno i politički neutralno i dužni su da svakom omoguće jednaku pravnu zaštitu u ostvarivanju prava, obaveza i pravnih interesa". Šta meni nije jasno? Nije mi jasno šta je to pravni interes, ako već imamo ostvarivanje prava. Najveći pravni interes je upravo da se ostvare prava. Ako ste naveli ovde – ostvarivanje prava, potpuno je dovoljno, koji to pravni interes može biti iznad toga da se ostvare odgovarajuća prava. Dalje, naslov iznad treće glave – Poslovi državne uprave, mogao bi da bude – poslovi i organi državne uprave, jer se o poslovima malo govori, a više o organima koji praktično predstavljaju državnu upravu. To su stvari na koje smo mi navikli. Navikli smo često da i neki naslovi iznad člana budu takvi da ono što se u članu piše ne odnosi na naslov, tj. nema veze sa njim, ali samo bih vam skrenuo pažnju na to. Možda ćete nešto pokušati da ispravite. Ono što se dešava u većini zakona, često, ne samo u ovom zakonu koji vi ovde predstavljate ispred Vlade, jeste da se deklarativno nekom neko pravo ponudi, a često se u sledećem ili istom članu ili stavu, to pravo minimizira ili apsolutno ukida. Pogledajte član 33. gde piše – Odnos ministarstva i organa u sastavu, kaže: "Poslovanje iz svoga delokruga organ u sastavu vrši samostalno". Neće to baš biti samostalno. Postoji tu i nadzor i sve živo, pa da bi, ipak, nešto bilo u skladu sa onim što napred piše kaže: "Ipak, ministar usmerava rad organa u sastavu i donosi propise iz njegovog delokruga". A, u kojoj reči je ovde – samostalnost organa u sastavu, kako on to samostalno radi, ako ministar donosi propise iz njegovog delokruga i usmerava rad organa u sastavu? Naravno, ovakvih članova ima mnogo i kada bi se kod svakog zadržao ova bi diskusija trajala mnogo duže. Nije mi jasno kod pripreme opštih akata, to je osma glava. Pod dva – međusobni odnosi organa državne uprave, član 66. kaže: "U pripremi zakona i drugih opštih akata ministarstva i posebne organizacije pribavljaju mišljenja onih ministarstava i posebnih organizacija u čijem je delokrugu pitanje koje se uređuje". Koja to ministarstva pribavljaju mišljenja drugih ministarstava, iz čijeg delokruga? Bilo bi mi logično da Vlada pribavlja mišljenje onih ministarstava iz čijeg delokruga je pitanje koje se uređuje, a recimo da Ministarstvo finansija pribavlja mišljenja iz delokruga kojim treba da se bavi, na primer, Ministarstvo rudarstva i energetike i da to ministarstvo pribavlja mišljenja kojima se bavi, recimo, Ministarstvo poljoprivrede. Logičnije bi bio da Vlada pribavlja ta mišljenja. Ovaj zakon, kao ni ovaj drugi, nemaju kaznene odredbe. Ovde je predviđena javnost rada u organima državne uprave. Međutim, ne zna se šta će biti sa onima koji to ne poštuju, kako će biti kažnjeni i na koji način. Doduše, u ovom drugom zakonu o državnim službenicima postoje neke disciplinske mere i disciplinski postupci, ali su toliko manjkavi i prepušteni na volju rukovodioca da praktično rukovodilac može nekoga isterati zato što će mu doneti dva puta ocenu ne zadovoljava. Znači, javnost niste obezbedili, izuzev deklarativno, da ste imali u nekim kaznenim odredbama šta će se desiti sa onima koji ne poštuju javnost rada ili, recimo, šta će se desiti sa onima koji svojim neradom u državnoj upravi ne obezbede da stranka ostvari svoje pravo? Ni to niste sankcionisali, osim tih disciplinskih mera koje može organ, rukovodilac neposredno voditi, a on čak može i bez komisije određivati disciplinske mere. Često je to 20% za lakše prekršaje od plate, a za teže prekršaje 30%, ali zato rukovodilac može vrlo lako nekoga da ostavi bez posla ukoliko mu nije po volji. Trebalo je u ovom zakonu o državnoj upravi bar jedna glava da se posveti agencijama, iako praktično imamo Zakon o agencijama, ali trebalo je jedna glava ovog zakona da se odnosi samo na agencije, da se uredi njihov položaj u odnosu na druge položaje organa državne uprave. Kada je u pitanju zakon o državnim službenicima, rekao sam da će biti najmanje devet zaposlenih višak, a već sam vam rekao o tome kako rukovodilac može zloupotrebljavati prava radnika u državnoj upravi, odnosno prava državnih službenika koji su zaposleni, kroz ocenjivanje, gde donose ocenu, bez obzira na to ko mu propisuje pravilnik o donošenju ocene i šta će se dešavati ako po drugi put neko, posle 90 dana u ponovnom ocenjivanju dobije ocenu "ne zadovoljava". Tu ocenu donosi neposredni rukovodilac. Ovde nije propisano ko posle 90 dana donosi tzv. ponovnu ocenu, da li će to biti neka komisija ili opet rukovodilac koji ga je već ocenio i na taj način možete vrlo elegantno određene ljude da ostavite bez posla. To pravo žalbe koje ima neko ko nije zadovoljan ocenom "ne zadovoljava" ne postoji nego će samo posle 90 dana da se izvrši ponovno ocenjivanje. Dakle, mnoge stvari nisu ni ovde precizne, a kada budem govorio nešto iz obrazloženja, videćete da ovaj zakon nije nešto što je toliko dobro i što je toliko savršenije i bolje od nekog zakona koji je postojao ranije i koji je ovu oblast uređivao. O disciplinskom postupku sam vam već ranije govorio. Kada su u pitanju državni službenici pogledajte član 112. gde se kaže "Rukovodilac može da osnuje disciplinsku komisiju od tri člana da umesto njega pokreće i vodi disciplinski postupak i odlučuje o disciplinskoj odgovornosti". Znači, disciplinski postupak vodi rukovodilac. On samo može, ako želi, da osnuje komisiju od tri člana koja će praktično voditi postupak umesto njega. U toj komisiji od tri člana trebalo bi predvideti bar jedno mesto gde bi onaj protiv koga se vodi disciplinski postupak, predložio jednog člana od ta tri. Ovde bi trebalo, po mom dubokom ubeđenju da piše "rukovodilac osniva komisiju" takvog i takvog sastava, a ne da se kaže "može da osnuje". To je onaj način o kome sam govorio, kada uporedite ovaj raniji zakon, o tome kako će biti vrlo lako moguće ostaviti određene ljude, koji vam zbog bilo čega nisu po volji, bez posla u organima državne uprave i da pri tom niko ne snosi nikakvu odgovornost. Ne vidim ja veliki razlog ni za osnivanje ovog visokog službeničkog saveta, ali navikli smo se, skoro nijedan zakon ne prođe da se ne osniva neki zakon, agencija i sl. Verovatno znate da će to imati neku određenu namenu i zbog toga neću mnogo komentarisati o njemu. Vidite šta ste rekli o njemu u obrazloženju zakona. Šta je to jedan od osnovnih nedostataka zakona iz 1992. koji je do sada uređivao ovu problematiku? Kaže se da, jedan od osnovnih nedostataka, manjkavosti, jeste postupak prijema u radni odnos, koji, iako predviđa obavezan javni oglas, ne sadrži pravila selekcije koja bi omogućila izbor najboljih kandidata. Pogledajte samo u zadnje vreme kako su "dobri" kandidati ušli da rade kao državni službenici i sve će vam biti jasno ko je u stvari zloupotrebljavao to što ne postoji možda adekvatan način ocenjivanja i uzimanja u obzir prilikom javnog konkursa svih onih elemenata koji bi nekoga predložili za određenu funkciju. Znači, da je to čista politička zloupotreba, jer koliko znam, u zadnjih pet godina u državnoj upravi najviše se zaposlilo državnih službenika koji su nestručni, a koji su isključivo po političkoj osnovi, na osnovu onih koji čine vlast i Vladu, dolazili na odgovarajuća mesta i zapošljavali se kao državni službenici. Obrazloženo je da pomoćnike ministara i neke druge imenuje Vlada i zbog toga se praktično gubi na stručnosti, jer takvi ljudi, pretpostavlja se, apriori neće biti stručni. Međutim, i ovim zakonom, gospodine ministre, članom 24. takođe se kaže da, Vlada imenuje i zamenike ministara i pomoćnike ministara i direktore ostalih. Znači, Vlada ih imenuje na period od pet godina. Ako mislite da neka sledeća vlada neće naći načina po ovom zakonu da ih razreši pre isteka pet godina, niste u pravu. Naći će svaka vlada kojoj to bude bio interes. Kao nedostatak prethodnog zakona navedena je i velika slabost u sistemu zvanja zaposlenih. Predvideli ste neka nova zvanja. Međutim to ne znači da će ti koji dobiju nova zvanja biti kvalitetniji. Kada se pogledaju čl. 35. do 36. videćete da će i kod vas zvanja da se stiču uglavnom na osnovu radnog staža. Predviđeno je da za visokog savetnika mora postojati najmanje fakultet i osam godina radnog staža, a u zakonu ste već proklamovali da treba da bude uslov za napredovanje isključivo stručnost a ne radni staž, kao što je do sada bilo kod državnih službenika i zašto ste onda predvideli tamo najmanje osam godina radnog staža ili za savetnika najmanje pet godina radnog staža? Zašto niste rekli da neko može biti stručan i sa tri godine da radi te poslove? Znači kritikovali ste postojeći Zakon želeći da nam pokažete da ste doneli nešto novo, a praktično ste zadržali isto. Radi se o institucionalnom preobražavanju Republike Srbije. Ne vidim da se ovim zakonom ijedna institucija ukida, stvara nova, nekima se menjaju nazivi, što je apsolutno nevažno, a državni aparat je glomazan, neefikasan, ogroman, ne mogu građani više da ga izdržavaju i celokupan državni aparat mora pretrpeti reforme, ali ne na ovakav način i kroz ovaj zakon, jer to sigurno neće da se desi. Ovde ste na kraju naveli da će njihove karijere kao državnih službenika da se stiču isključivo po kriterijumu stručnosti, a već sam vam rekao, po članu 35. i 36. da će da stiču na osnovu radnog staža. To im je jedan od uslova, a da li će da bude i stručnost, to ćemo da vidimo. Hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Milajić, a pre toga se javio sekretar. Dozvolite samo jedno obaveštenje. Sutra u 14,00 časova, u predsedničkoj sali na prvom spratu, konstitutivna sednica Odbora za lokalnu samoupravu. Ako neke poslaničke grupe još nisu predložile članove, molim da predlože tokom današnjeg dana. Dakle, sutra u 14,00 časova konstituiše se Odbor za lokalnu samoupravu, kojom prilikom će biti izabrani i predsednik i potpredsednik Odbora. Izvolite, gospodine Balinovac.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Samo kratko. Najpre, govoreno je o visokom službeničkom savetu, kao krunskom dokazu da će biti više službenika, i to za 9, što bi trebalo da predstavlja veliku cifru, nego što je sada. Prvo, članovi visokog službeničkog saveta nisu u radnom odnosu, nemaju položaj službenika. Prema tome, ni taj argument ne važi. Mnoge druge stvari su prilično zasnovane na jednoj analizi koja se zasniva na možda nedovoljnom razumevanju nekih odredaba. Recimo, mi kažemo da je organ u sastavu samostalan, to je pravilo, a u sledećoj rečenici kažemo – izuzetak, tj. da ministar usmerava njegov rad i da donosi propise iz njegove nadležnosti. Dakle, u odredbi stava 1. govorimo opravilu, a u odredbi iz stava 2. govorimo o izuzetku. To je odnos pravila i izuzetka, što je tipičan, pravno-logički i zakonodavni metod. Što se tiče ostalih primedaba koje se tiču zakona o državnim službenicima, nisam u dovoljnoj meri razumeo, ali moram da kažem još jednu stvar. Zaista će vlada postavljati pomoćnike ministara. To piše i u Predlogu zakona o državnim službenicima, ali ih neće postavljati tako što će dobijati unapred pripremljene predloge koji su možda iz političkih stranaka koje čine vladu. Ne, biće to drugačije. Pomoćnike ministara Vlada će postavljati posle sprovedenog internog ili javnog konkursa. Interni ili javni konkurs vodi konkursna komisija. U tom internom ili javnom konkursu postoji striktno propisana znanja, veštine i sposobnosti koje se proveravaju. Na osnovu toga se utvrđuje koliko bilo ko od njih ispunjava merila, od tih kandidata koji mogu poticati ili samo iz državne uprave, kada je posredi interni konkurs, ili iz celine našeg društva, kada je posredi javni konkurs. Iza toga, konkursna komisija utvrđuje koliko je ko usklađen sa merilima koja su unapred propisana. Dakle, znanja i veštine koje se u konkursu proveravaju i merila na osnovu kojih se ocenjuje konkursni učinak svakog kandidata, ona su unapred propisana. Tu ne postoji mogućnost da neko naknadno u konkursnoj komisiji ubaci neko svoje merilo i tako podstakne ili ne podstakne izbor ovog ili onog kandidata. Još jedna posebna stvar: konkursne komisije se menjaju. Recimo, vi ste pokrenuli pitanje pomoćnika ministra. Ne može konkursna komisija koja bira pomoćnika ministra pravde biti ista kao konkursna komisija koja bira pomoćnika ministra vera. Za svaki poseban slučaj se sastavlja konkursna komisija. To sprečava da se konkursne komisije pretvore u korumpirana profesionalizovana tela i sprečava da se preko njih vrši uticaj koji bi napustio princip objektivnosti. Tek kada te konkursne komisije završe svoj posao, one dostavljaju ministru tri kandidata koji imaju najbolje rezultate i on između ta tri kandidata ima pravo izbora – hoće ili neće. Ako neće, dužan je da objasni zašto nijednog od njih neće da predloži Vladi. Ako hoće, predložiće Vladi, Vlada će usvojiti ili neće. Dakle, ne može pomoćnik ministra da vuče svoj legitimitet postavljanjem od bilo koga drugog do od Vlade, ali ne može pomoćnik ministra da dođe direktno sa kadrovske liste političke stranke, nego tek posle konkursa u kome se i te kako proveravaju njegove sposobnosti i njegove mogućnosti. Ako SRS bude na vlasti 1. jula 2007. godine, onda će ona to videti, oceniti i, kako je prethodni govornik rekao, sasvim razumno uzeti one koji najviše mogu da pomognu njoj na vlasti i narodu svojim znanjem. Prema tome, tačno je da Vlada postavlja, jer nema ko. Vlada postavlja, jer Ustav tako zapoveda, ali je jako bitno pitanje posle čega Vlada postavlja, da li postavlja na osnovu političke volje, političkog voluntarizma ili na osnovu sprovedenog javnog konkursa čija su pravila jasna i temeljno propisana. Još nešto, postoji nešto što je ovog trenutka nezamislivo: protiv akta Vlade, rešenja Vlade kojim se postavlja pomoćnik ministra, govorim sada o novom Predlogu zakona, svaki učesnik u konkursu ima pravo tužbe sudu. Jednostavno, tužbe u kojoj će reći – gospodin koji je postavljen za pomoćnika nije ispunjavao te uslove, niste vodili korektno izborni postupak, ja sam bolji od njega. Ako sud dokaže, on će poništiti izbor ovoga. To su sve situacije koje su sasvim nove, koje vode ka objektivizaciji kriterijuma, koje vode ka vladavini prava i koje sprečavaju taj politički subjektivizam i voluntarizam i pretvaranje ljudi, dovođenje ljudi koji nisu dovoljno stručni da rade na tom poslu. Vi ste govorili o obrazloženju zakona. Jeste, ali vi ste čitali našu kritiku važećeg Zakona, na osnovu kojeg radimo temelje novog zakona, a proizašlo je kao da mi, praktično, na toj kritici zasnivamo nov zakon. Ne, mi smo dali prethodno pregled sadašnjeg stanja, rekli da ono ne valja, sa čime ste se i vi složili, i onda pokušali da ponudimo puteve kojima se iz tog stanja izlazi, ništa više i ništa manje.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoslav Milković. Kako nema ljudi, naravno da ima ljudi. Ljudi prate i u sali za sednice i prate preko televizije. Da ne bi bilo zabune, sutrašnji sastanak jeste da bi mogli da počnu da se primaju predmeti koji se tiču lokalne samouprave, da se sve stranke dogovore oko sastava i oko predsednika. Formalno konstituisanje je onda kada Skupština izabere članove. Naprosto, izlazimo u susret i drugima. Sada obaveštavam da danas neće biti produženja radnog vremena, nego ćemo, kada završimo ovu objedinjenu raspravu, posle pauze, u 15,00 časova preći na sledeću raspravu i prekinućemo kada istekne radno vreme, u 18,00 časova. Gospodine Milajiću, izvolite.
Dame i gospodo, kritike predloga ovih zakona koji se tiču državne uprave i državnih službenika, uglavnom su se kretale u okvirima politizacije i depolitizacije državne uprave. Predlogom ovih zakona predlagač je pokušao da reši problem depolitizacije lica koja su postavljena. Od uvođenja višestranačkog sistema, od 1990. godine, sem prve dve vlade, sve vlade Srbije su bile višestranačke, koalicione i one su na dva načina rešavale pitanje postavljenih lica: ili su išli sistem jednostranačkih ministarstava, znači, da su koalicioni partneri sami birali i postavljali svoje ljude u okviru svojih ministarstava, ili je bio sistem kontrole gde su u ministarstvima bili predstavnici svih koalicionih partnera i vršili kontrolu rada tih ministarstava. Ovim predlogom zakona pokušava da se izbegne i jedan i drugi model i da se uvede jedan treći dosad nepoznat model na našoj političkoj sceni, gde će se izvršiti depolitizacija svih funkcija lica na položaju, koja više nemaju status političkih funkcionera, počev od pomoćnika ministra, direktora uprava, pomoćnika i zamenika direktora, načelnika okruga itd. Jedino ostaju kao političke funkcije ministar i državni sekretar ili, po do sada važećem Zakonu, zamenik ministra. U stvari, pokušaj ovog predloga zakona jeste da se suzi broj političkih funkcionera, a da se ono što je do sada bila politička funkcija svede na službeničku funkciju, znači, na lica koja će biti postavljana od strane Vlade, ali neće imati političku funkciju, nego će imati položaj službenika i biće upodobljeni sa položajem službenika. Predstavnik predlagača, gospodin Balinovac je jednom prilikom izlazeći ovde za govornicu rekao da su uglavnom davane paušalne ocene oko toga da li je uspešno izvršena depolitizacija državne uprave ovim predlogom zakona ili nije; da niko ovde od prethodnih govornika nije izneo konkretne dokaze da je to bezuspešan pokušaj ili da nije dovoljno dobar pokušaj, nego da su davane paušalne ocene da, ipak, Vlada stoji iza svega toga – da Vlada postavlja sve te funkcionere koji sada nemaju političku funkciju, nego su lica na položajima i kako je to sada bitna razlika između čisto političkih funkcionera, ministra i državnog sekretara, sa jedne strane i lica na položajima koja takođe bira Vlada, ali koja nemaju političku funkciju, nego su to tobože ljudi isključivo iz struke. Oni tobože nemaju veze ni sa politikom, ni sa političkim strankama. Oni su ceo život samo radili svoju struku, nisu članovi nijedne političke organizacije, nijedne stranke, oni maltene i ne izlaze na glasanje, njih i ne interesuje politika, oni se ljudi bave svojom strukom?! Taman posla da su članovi neke političke stranke. Oni su ceo svoj radni vek samo proveli radeći po kabinetima, radeći u svojoj struci i njih apsolutno ne interesuje politika i takve ljude uopšte ne treba uključivati u politiku?! Taman posla! Šta će ti ljudi da rade u politici i kakve oni imaju veze sa političkim strankama?! To je idealizovanje stvari i to ne postoji u realnom životu. Ne može da bude apolitična ličnost pomoćnik ministra ili direktor uprave, u okviru ministarstva ili posebne uprave ili zamenik direktora ili pomoćnik direktora ili direktor agencije. Prosto je nemoguće da čovek dođe na tako visok položaj, a da pri tom nije član neke političke stranke, da nije učestvovao u političkom životu, da se nije eksponirao na račun neke političke opcije i da nije zastupao neku političku opciju, u bližoj ili daljoj prošlosti. Mi smo svesni toga i za svakog pomoćnika ministra, sekretara ministarstva, direktora uprave u okviru ministarstva ili posebne organizacije, zamenike, pomoćnike direktora agencije, direktore javnih preduzeća, mi vrlo dobro znamo kojim političkim opcijama oni pripadaju i čiji su članovi, kojih stranaka. Apsolutno ne postoji nijedna funkcija u državi Srbiji koja nije popunjena od strane neke političke opcije ili neke političke stranke. Apsolutno ne postoji nijedan funkcioner u Srbiji koji nije član neke stranke ili ne zastupa neku političku opciju, tako da je utopija zalagati se za to da su to ljudi koji apsolutno nemaju veze sa politikom; da su oni maltene došli sa druge planete, da nisu živeli u zemlji Srbiji, da se nisu bavili politikom i da ih nije politika uopšte interesovala, nego su isključivo došli na tu poziciju i tu funkciju tobože zbog svoje stručnosti. Mi smo imali tu "ekspertsku vladu" za vreme DOS, sve bili ekspert do eksperta, pa se to sada produžilo malo i u ovoj vladi, kroz stranku G17 plus ili već šta su, tačno se i ne zna šta su. G17 plus ne daje odgovor na pitanje da li je u pitanju partija ili stranka ili pokret. Ne zna se tačno šta je. Interesna grupa po svoj prilici. Sada ću vam navesti, konkretno, šta sadrži Zakon o državnoj upravi, zato što je predstavnik Vlade rekao da su davane do sada paušalne ocene; da nije bilo konkretnih dokaza o tome, da se i dalje nastavilo sa praksom politizacije i da je sve vezano za politiku, kao što jeste, počev od cene mleka, cene benzina, pa do toga ko će biti pomoćnik ministra, sve je apsolutno politika. Da li će neko izaći na izbore ili neće i to je politika. Onaj ko ne izađe na izbore i on daje svoj neki politički stav o tome šta misli o strankama, o državi. Tako da bi priča da se depolitizuje državna uprava ličila na priču kao kada bi trebalo da depolitizujemo Skupštinu – da donesemo zakon o tome kako u Skupštini treba da sede poslanici koji ne pripadaju nijednoj političkoj stranci, koji nemaju veze sa politikom, nego samo da budu stručni, da bi mogli da donose stručne zakone, koji će biti u skladu sa evropskim standardima. Šta će nama poslanici koji pripadaju političkim strankama i političkim organizacijama? Ne trebaju nam uopšte?! Znači, da napunimo Skupštinu sa 250 stručnjaka koji će zastupati interese MMF, Svetske banke za obnovu i razvoj i oni će donositi samo stručne propise koji su u skladu sa direktivama EU i međunarodne zajednice, a stranke nam u krajnjoj liniji i ne trebaju?! Politički stavovi nam ne trebaju, uopšte. E, sada ću vam konkretno navesti gde ta priča ne pije vodu. To je sve u depolitizaciji državne uprave. Navešću vam konkretno članove zakona koji govore suprotno: u članu 8. gde se govori o načelima državne uprave proklamovano je da organi državne uprave postupaju prema pravilima struke – nepristrasno i politički neutralno, a u članu 12. stav 1. navodi se da organi državne uprave učestvuju u oblikovanju politike Vlade. Samo četiri člana razmaka je između ta dva potpuno oprečna stava: član 8. kaže da, organi uprave deluju politički neutralno; član 12. da, organi državne uprave učestvuju u oblikovanju politike Vlade. Pa, šta je istina od toga? Ili učestvuju u kreiranju politike Vlade ili ne učestvuju! U stavu 2. člana 12. se navodi – organi uprave u sastavu ministarstva učestvuju, takođe, u oblikovanju politike Vlade preko ministarstva. Sada je to, kao, izum, neki, veliki. U poglavlju – Poslovi državne uprave, u članu 20. regulišu se razvojni poslovi, pa, između ostalog, kaže: "Organi državne uprave podstiču i usmeravaju razvoj u oblastima iz svoga delokruga, prema politici Vlade". Non-stop se provlači politika Vlade kroz ceo zakonski tekst. Nemoguće je da predlagač ne uzme u obzir da su sve odluke koje donosi izvršna vlast vezane za politiku. Po Ustavu izvršna vlast – Vlada je i izvršni i politički organ i ona mora da vodi računa da hijerarhijski niži organi sprovode njenu politiku. Nemoguća je situacija da Vlada vodi jednu politiku, a da organ uprave u sastavu ministarstva vodi drugu politiku ili neku svoju ili neutralnu politiku, nešto što nema veze sa politikom. To je nemoguća situacija. Onda to nije Vlada. U poglavlju – Uređenje organa državne uprave, prema Predlogu zakona jedino su ministri i državni sekretar politički funkcioneri. Međutim, iz načina postavljanja pomoćnika ministra (to je regulisano članom 25. zakona), govorim vam sve konkretne stvari, nije paušalna ocena i uopštena priča, nego vam govorim konkretne stvari, sekretara ministarstva, (to je član 26. Predloga zakona), direktora organa uprave u sastavu ministarstva (član 31.), pomoćnika direktora (član 32.), direktora posebne organizacije (član 36.); zamenika direktora (član 37.), pomoćnika direktora (član 38.) i načelnika upravnog okruga (član 41.) – se vidi da ih predlaže neposredni rukovodilac, a uvek, postavlja Vlada na pet godina. Postoji ta konkursna komisija, interni konkurs, javni konkurs, pa predlaganje tri kandidata, pa ministar onda bira od ta tri kandidata, pa predlaže Vladi. To je sve forma da bi se zamaglila suština. Suštinski, ministar neće nijednog da predloži, od ta tri kandidata, ako to nije čovek iz njegove političke strukture, njegove stranke i ako nije siguran da neće sprovoditi politiku njegove političke opcije. Nenormalna situacija bi bila da ministar predlaže, direktora Uprave za duvan ili ne znam već koje uprave, čoveka za koga uopšte ne zna koja su njegova politička opredeljenja, koji su njegovi politički stavovi i koji će on program zastupati. Sa obrazloženjem – on je vrlo stručan. Šta to znači? Ne znači ništa. Ima mnogo ljudi koji su stručni u ovoj zemlji, ali oni su dužni da sprovode određenu politiku Vlade. Oni su vezani za politiku Vlade, ne može organ uprave samo da se drži svoje struke, on mora da prati politiku Vlade, on mora da učestvuje i u kreiranju politike Vlade, putem predloga preko ministarstava, i s druge strane mora da sprovodi politiku Vlade. On ne može da deluje autonomno, da odlučuje i vodi strategiju i politiku ove zemlje mimo Vlade. On je integralno vezan za samu Vladu. Na kraju bih rekao da se iz samog teksta zakona jasno vidi da su postavljena lica u organima države, u upravi i ministarstvima, politički funkcioneri, ništa se tu suštinski nije bitno promenilo. Ova procedura oko izbora lica na položaju pokušava da nam sugeriše i da nam kaže da to nisu politički funkcioneri, nego da su to lica na položajima koja, eto, Vlada postavlja na pet godina i uglavnom sve stručna lica koja nemaju veze ni sa politikom. To je prosto nemoguća situacija i ovim predlogom zakona je samo institucionalizovana politizacija države, a ne njena depolitizacija, tako da SRS ne može da podrži ovaj koncept državne uprave i sigurno će u danu za glasanje glasati protiv ovog predloga zakona.
Reč ima predstavnik predlagača, gospodin Balinovac.
Očigledno da je ovde bilo reči o jednom načinu razmišljanja, kome nije problem ni da najbesmisleniju odredbu načini najinteresantnijom i najboljom, a ni da obezvredi najveće vrednosti. Kada se tako krene u karikature onda se dolazi do takvih apsurdnih zaključaka i onda se sve može banalizovati. Ja ću ići, kako je moj prethodnik rekao, na konkretne stvari. Prvo da pokušamo da objasnimo, šta je to što se danas u ovoj terminologiji naziva političkim funkcionerom. Ja sam o tome govorio u uvodnom izlaganju, ali izgleda da to nije bilo dovoljno. Pod političkim funkcionerom smatram svakog onog ko političku funkciju zauzima s obzirom na primenu političkih, a ne stručnih merila i čija je odgovornost prema onom ko ga je na funkciju postavio nestručna. Ne, odgovornost za propust na radu, već odgovornost za vođenje politike. Dakle, to je politički funkcioner. Još jedna osobina političkog funkcionera jeste da on svoj mandat vezuje za mandat Vlade. Vlada ga je dovela i sa odlaskom Vlade on odlazi. Dakle, jednostavno rečeno, Vladin čovek. To su politički funkcioneri i to su, prema ovom zakonu, ministri, državni sekretari i oni najviše učestvuju u tom političkom jezgru ministarstva, koje smo nazvali oblikovanje politike. Političkim nefunkcionerima, odnosno upravnim funkcionerima, apolitičnim funkcionerima, smatraju se oni koji dolaze, s obzirom na stručnost koja se ispoljava, preko konkursa, konkursne komisije i postavljenja i odlaze iz striktno određenih zakonskih razloga, bilo da je disciplinska odgovornost u pitanju, bilo da je ocenjivanje rada u pitanju, razlozi u zakonu su pobrojani. Danas ćete razrešiti pomoćnika ministra, ne morate navesti obrazloženje zašto ste ga razrešili. To je politička odgovornost. Nije više član moje stranke ili se zavadio sa nekim. Znači, nemate nikakav kriterijum na osnovu koga vi čoveka dovodite, govorim o zakonskim kriterijumima, i na osnovu čega ga skidate sa položaja. Ovaj zakon uspostavlja, ali za vas to nije depolitizacija. Ako neko ne veruje da je moguće sprovesti depolitizaciju ili ako neko ne veruje da bi on mogao da je sprovede, to nije razlog da se ne veruje da neko drugi može da je sprovede. Znači, reći da je u Srbiji sve politika, kada odete na pijacu bavite se politikom, kada krenete u toalet bavite se politikom, ići takvom logikom i pomoću te logike obesmisliti zakon, prosto nije jedna argumentacija koja može ozbiljno da se zadrži. Sledeća stvar, u članu 8. Predloga zakona koji ste citirali kao protivrečan sa članom 12. stoji – "Organi državne uprave postupaju prema pravilima struke", znači, pravnik kao pravnik, hemičar kao hemičar, inžinjer kao inžinjer, "nepristrasno i politički neutralno i dužni su da svakom omoguće jednaku pravnu zaštitu u ostvarivanju prava". Ovde je reč o odnosima organa državne uprave prema građanima. Organ države uprave politički neutralno postupa prema građaninu. Kada vam dođe građanin na šalter ne smete da ga pitate da li je radikal, da li je demokrata, da li je DSS ili šta je, tu ste vi potpuno apolitični. On je za vas građanin, jedna apstrakcija kojoj morate izaći u suret ako ima svoja prava ili nema prava. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ko priča o šalterima?) Gospođice Vjerice, država se pravi na šalteru, verujte mi. Najpre na šalteru, jer većina naših građana nikada ne dođe u ministarstvo, većina naših građana nikada ne uđe u Skupštinu, većina naših građana ne ide po sudovima, ali svi naši građani troše vreme pred šalterima. I kada se napravi jak šalter od toga počinje pravljenje države, od pravljenja šaltera, zato što 99% građana provede određeno vreme pred šalterom, a u Skupštinu uđe jedan posto.
Hvala vam gospodine Balinovac. Molim vas gospođo Radeta, molim i vas gospodine Balinovac, nema dobacivanja i nema razgovora sa poslanicima. Postoji uobičajena forma. Dakle, govor, replika, to je moguće, a na ovaj način ne možemo da razgovaramo. Pravo na repliku, narodni poslanik Milajić.
Radi se oko toga, predstavnik predlagača je ovde pomenuo da li neko veruje u taj koncept ili ne, stvar verovanja ili neverovanja. Ja ću kratko izneti jedan primer koliko vi sami verujete. Koliko znam, vi ste član DSS i ispred DSS zauzimate taj položaj u Vladi koji zauzimate, a bili ste u JUL. Koliko vi verujete u taj koncept najbolji vam je dokaz ovo što se desilo oko izglasavanja Zakona o ukidanju Naftne industrije Srbije. Iste sekunde kada su poslanici SDP odbili da glasaju za taj zakon Koštunica im je ponudio ostavku, a nije im ponudio ostavke zbog nestručnosti i nesposobnosti tih funkcionera u Vladi i državnim organima uprave, nego im je ponudio zbog neposlušnosti. Predlagač je pre svega DSS. To se sve desilo pre sedam dana. Vi sa jedne strane teoretski zastupate apolitičnost i stručnost, a sa druge, čim se pojavi praktični problem, uzmete mač i odsecate glave! To ste uradili sve u roku od tri dana. Ovi nisu podneli ostavke, ko god nije podneo ostavku i nije se priklonio politici Vlade, odmah je zakazana sednica Vlade i svi su razrešeni, što znači da vi teoretski postavljate stvari na jedan način, a praktično se ponašate na sasvim drugačiji način. Ponašate se onako kakvi jeste. Preko ovog predloga zakona hoćete da se predstavite u nekom lepšem svetlu, ali preko konkretnih dela se vidi šta u stvari ko misli i kako se ponaša. Kroz ovaj primer se najbolje videlo koliko je depolitizovana uprava i koliko su to sve iz SDP bili "stručnjak do stručnjaka" u Vladi i u organima uprave. Koštunica ih je smenio "zbog nestručnosti".
Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković. Upozoravam vas sve da poštujemo činjenice i ovaj dom i da ne predstavljamo sa netačnim podacima ono što ovaj dom radi. Ovaj dom niti je imao na dnevnom redu, niti može da ima, ukidanje NIS. Može da ima samo ukidanje nekog zakona. Takođe, nemamo razloga da dajemo tu vrstu netačnih podataka. Stranke ne predlažu zakone. To predlažu isključivo poslanici, Vlada, predsednik.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se za reč sa zebnjom od mogućeg mešanja ove oblasti sa oblašću koja se odnosi na opštinsku upravu u okviru funkcionisanja lokalne samouprave, što se uređuje drugim zakonom – Zakonom o lokalnoj samoupravi. Ipak, samim tim što je dejstvo organa državne uprave, pored drugih imalaca javnih ovlašćenja i opštine, svoju pažnju ću usmeriti na odnos ministarstva i organa uprave u sastavu ministarstva i opštine, kao imaoca javnog ovlašćenja. O ovome je malo reči, gospodine Balinovac, bilo ovde. Obrazloženjem Predloga zakona ubeđeni ste da je neophodno donošenje ovakvog zakona, jer sve ovo ima veze sa putem u Evropu, a Srbija je deo Evrope unazad 800 godina, kada Amerika nije ni bila otkrivena. Setimo se samo procvata srednjevekovne Nemanjićke države, a Amerika je otkrivena 1492. godine. Sada nas uvode u Evropu. Mi smo u toj Evropi pre 800 godina. Čini mi se da je nešto drugo najbitnije. Dame i gospodo, donesoste mnogo zakona. Da li stvarate osnovu za njihovo ostvarivanje u svakodnevnom životu? Veza građanina sa državom je, ipak, preko opštine. Tu je njegov prvi kontakt sa državom, što vi, gospodine Balinovac, rekoste – šalter. Tu su šalteri. Prvi kontakt građanina sa državom je preko opštine. Ne možemo preko naručenih anketa, preko statistike da vidimo pravo stanje sadašnje Vlade Srbije. Razumem, ministri ne dolaze na sednice Skupštine. Evo, prvi put sekretar državne uprave je došao i posle izlaganja svakog srpskog radikala javlja se da obrazlaže. Razumem zauzetost ministara zbog poslova, termina, nekih novih metoda u sistematskim pregledima đaka, zbog slabog odziva dobrovoljnih davalaca krvi, zbog 063, zbog šećera, stipendija, zbog bošnjačkog jezika i zbog mnogih drugih afera! Ali, gospodo ministri, morate da prihvatite da se život odvija tamo, tamo daleko od vas, na prostorima koje pokriva lokalna samouprava, tj. opština sa opštinskom samoupravom načičkana svastikama, šurnjajama, šuracima bivših velikana i novopečenih bogataša, ili, moderno rečeno, tajkuna, to je vaš termin. U ovom predlogu zakona o državnoj upravi opštine ste nazvali imaocima javnih ovlašćenja. Neka je i tako, možda je dobro za jezičke sladokusce, ali nije bitno, menjaće se. Bitno je da funkcioniše ili profunkcioniše relacija organa državne uprave iz člana 1. stav 2. ovog predloga zakona i imaoca javnih ovlašćenja, tj. opština. Jer, taj imalac javnog ovlašćenja, ako je bukvalno imalac i bukvalno slobodan u korišćenju tog javnog ovlašćenja, tj. ako organ državne uprave iz člana 1. stav 2. nema vreme za imaoca javnog ovlašćenja, onda će država da nam liči na moje Trgovište, ja sam iz Opštine Trgovište. (A tamo, u mom Trgovištu, ton življenju, svakodnevnom življenju, svojevremeno, daje grupa koju je pritisla para u doba našeg pčinjskog Broza, predsednika SPS, predsednika Opštine i direktora jedinog društvenog preduzeća u opštini, jedinog Boga u Opštini... Svrgli smo ga, kako-tako, sa tih funkcija, ali nismo mogli ... tog carstvo. Naročito pravilo, po kome je propalo to društveno preduzeće je glasilo: kradi i ne smetaj mi da kradem, a u ostalim segmentima života krilatica je bila: sve što se može, kada se hoće, sa dodatkom – zato što se može. Prošlogodišnji izbori za odbornike i predsednika opštine dali su nešto malo osnova za nadu u promene, ali vrlo malo, jer maheri sa korenom ne daju vlast, samo menjaju stranke i partije.) U članu 8. Predloga zakona o državnoj upravi stoji odredba, citiram: "Organi državne uprave postupaju prema pravilima struke, nepristrasno i politički neutralno i dužni su da svakom omoguće jednaku pravnu zaštitu u ostvarivanju prava, obaveza i pravnih interesa". Ne verujem da će ikada ovaj član stići i biti primenjen u mom Trgovištu. Sredinu, iz kakve potičem, treba pomoći da ne bi bile zagubljene teritorije. Tamo se negovalo, ne praksa, već, pravilo da opštinska uprava, biblioteka, Crveni krst, mesna zajednica i sve što se finansira iz budžeta služi, ne za izvršavanje nekih zadataka, već, za zapošljavanje svojih prijatelja, rođaka. Na svakih 100 stanovnika – jedan činovnik, jer se opština finansira od dotacije Republike. Zamislite, Opština Trgovište ima svetski sistem zapošljavanja, a finansira se iz budžeta Republike. Povod da još nešto kažem o Predlogu ovog zakona je odredba člana 53. (5.) stav 2. – "Imaoci javnih ovlašćenja sami odgovaraju za štetu koju svojim nezakonitim ili nepravilnim radom prouzrokuju fizičkim i pravnim licima u vršenju poverenih poslova državne uprave". Na prvi pogled to je tako. Izneću vam jedan primer koji bi mogao da bude povod za razmišljanje i nameru ove odredbe. Građevinski inspektor je "uhvatio" (pod znacima navoda) jednu divlju gradnju. Rešenje potpisuje, kao službeno lice po Zakonu o opštem upravnom postupku, sekretar skupštine opštine, diplomirani pravnik, ali bez položenog stručnog ispita posle 13-14 godina rada u upravi. Na tu činjenicu poziva se ministarstvo kao drugostepeni organ, preko svoje jedinice u Leskovcu, konstatuje da žalba nije osnovana, jer u maloj nerazvijenoj opštini sekretar ne mora da ima položen stručni ispit. Tek je Vrhovni sud, u okviru upravnog spora, reagovao na tu glupost, odnosno neodgovornost. Zašto ovo ističem? Zato što niko nije odgovarao, niti pokazao osećaj odgovornosti zbog nepravilnog i nezakonitog rada. Gospodo, predlagači zakona, udenite u ovaj zakon i u sve druge zakone, ali što preciznije, instrumente koji će stvarno imati odgovornost za neodgovornost, odgovornost za podvale, odgovornost za korupciju, afere, prepreke na putu za Evropu. U protivnom, džaba vam imitiranja engleskog, američkog, austrijskog, francuskog i nemačkog zakonodavstva. Gospodine Balinovac, preispitajte član 53. (5.) pa vidite da li je održiv stav 2. Ako je stavom 1. regulisano pitanje obezbeđenja sredstava za vršenje poverenih poslova, a imaoci ovlašćenja ne odgovaraju, sami snose odgovornost. Preispitajte član 53. (5.). Hvala.
Hvala vama, gospodine Milkoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prisutnih prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o državnoj upravi i Predlogu zakona o državnim službenicima. Kao što sam obavestio, preći ćemo na objedinjenu raspravu o tačkama 3, 4, 5. i 6. u 15,00 časova. Rasprava o pojedinostima o ove dve tačke – Predlogu zakona o državnoj upravi i Predlogu zakona o državnim službenicima će biti u utorak od 10,00 časova. Hvala. Pauza do 15,00 časova. [[Posle pauze – 15,00]] Dame i gospodo narodni poslanici, počećemo za par minuta, samo da u salu dođe ministar, predstavnik ovlašćenog predlagača. Znači, u 15,10 najkasnije. Hvala vam.
Dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, imam zadatak da predstavim četiri, rekao bih, izuzetno važna zakona koji regulišu oblast tržišta i koji imaju neke međusobne zajedničke imenitelje. Moglo bi se reći da postoje dva zajednička imenitelja svih ovih zakona. Oni treba da uvedu dodatno red u funkcionisanje tržišta, a sve u cilju da se ostvari što je moguća potpunija konkurencija na tržištu, koja sa stanovišta tržišne efikasnosti jedina može da garantuje ono što ekonomisti zovu najbolja moguća alokacija ograničenih resursa, viši životni standard i povoljnije cene. Drugi zajednički imenitelj ovih zakona je, da oni značajno proširuju prava potrošača koja spadaju u skup najznačajnijih prava, na kojima upravo Evropska unija insistira u svim svojim zakonima, direktivama, zaključcima i opredeljenjima. Dugo smo radili na ovim zakonima. Oni su prošli kompletnu javnu raspravu. Manje-više, u javnosti su, sa više od 90% skoro svi zakoni pozitivno ocenjeni i, imajući u vidu činjenicu da su neki od ovih zakona već bili uvršćeni u dnevni red Parlamenta, pa zatim povučeni iz procedure, jako je dobro što sada ova četiri zakona u jednom bloku možemo ovde da predstavimo pred parlamentom i građanima Srbije. Naravno, ja ću, pre svega, nešto da kažem o Predlogu zakona o zaštiti konkurencije i naročito da naglasim da je važnost ovog zakona velika iz nekoliko osnovnih razloga. Pre svega, mi u ovoj oblasti na saveznom nivou imamo izuzetno zastarelo zakonodavstvo, jer neka od važnih pitanja, vezana za monopolsko ponašanje, postojeći zakon uopšte ne sankcioniše. Takođe, posle usvajanja Ustavne povelje iz 2003. godine prestala je sa radom Antimonopolska komisija na saveznom nivou, tako da u ovom trenutku, praktično, ne postoji skoro nijedna institucija, naravno to jeste Ministarstvo za trgovinu, turizam i usluge, ali sa vrlo skromnim ovlašćenjima koje može na odgovarajući način da sankcioniše monopolsko ponašanje. Treće, treba naročito naglasiti, i to oni koji se ozbiljno bave monopolskim pravom i ekonomijom, da je naša privreda izuzetno monopolizovana privreda i da pored javnih sistema, komunalnih sistema na nivou lokalnih samouprava, postoje potencijalno i brojni drugi monopoli ili, kako bi to ekonomisti rekli oligopoli, znači manji broj proizvođača u grani koji na direktan ili indirektan način mogu da se dogovaraju o cenama i da prave razne vrste formalnih i neformalnih ugovora, koji ograničavaju tržište. Takođe, duga je istorija antimonopolske borbe i praktično već od onog Šermanovog zakona u SAD, od 1889. godine, traje borba države da obezbedi uslove što je moguće bliže tržišnim uslovima igre i da spreči monopolsko ponašanje, a u udžbenicima ekonomije još na prvoj godini, a verovatno i pre toga, uči se da ukoliko imamo potpunu konkurenciju onda imamo niže cene, veći stepen blagostanja za društvo kao celinu i šire iskorišćavanje ljudskih prava. Prema tome, borba protiv monopola nije samo pitanje poštovanja prava potrošača, nego je i pitanje povećanja ekonomske efikasnosti. Za poslednjih četrdesetak godina, koliko EU postoji, ona je naročito razvila to tzv. antimonopolsko zakonodavstvo i naročito insistira na primeni ovih propisa, čiji je cilj da smanje monopolističko ponašanje na tržištu. Imajući sve to u vidu i činjenicu da je antimonopolski zakon jedan od onih koji su ušli u Akcioni plan Vlade, što znači da je naša obaveza da usvojimo ovaj zakon, pre nego što uopšte otpočne razgovor o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, to je, znači, jedna dodatna obaveza i jedan dodatni razlog koji smo imali u vidu kada smo predlagali ovaj zakon. Ovaj zakon ugradio je u sebe najveći broj rešenja koja su karakteristična za direktive i opredeljenja EU, ali smo isto tako imali i zakonsku regulativu i praksu SAD, a naravno i drugih zemalja u okruženju, koje su prošle proces tranzicije, od kojih su neke, poput Mađarske i Češke, već punopravne članice EU, dok su neke druge zemlje, kao što je Hrvatska, poodmakle u tom procesu. Naravno, rekao sam da postojeći antimonopolski zakon sadrži brojne praznine koje su nas motivisale da ovaj zakon predložimo. U najkraćem, ovaj zakon sankcioniše tri vrste monopolskog ponašanja. Prva vrsta monopolskog ponašanja su sporazumi kojima se sprečava, ograničava i narušava potpuna konkurencija. Piše u jednom od ovih članova šta to tačno znači. To su svi oni mogući sporazumi koji mogu da dovedu do podele tržišta, do monopolističkog položaja u snabdevanju, prodaji ili pružanju određenih proizvoda i usluga i pre svega monopolistički dogovori o cenama. Ako su cene znatno iznad tržišnog nivoa, to je pouzdan znak da je na dejstvu jedan od oblika monopola, koji samim tim smanjuje tržišnu efikasnost i naročito je na štetu potrošača. Prema tome, prvi blok koji zakon sankcioniše, vezan je za ugovore koji mogu da dovedu do monopolskog ponašanja na tržištu. Drugi blok vezan je za ono što se naziva dominantni položaj jednog privrednog subjekta na tržištu. Pod dominantnim položajem podrazumeva se takva pozicija proizvođača ili pružaoca usluga, koji može da kontroliše više od 40% tržišta. Prema tome, postojanje dominantnog položaja na tržištu automatski ne znači da jedan privredni subjekat ostvaruje i monopol. Monopol ostvaruje samo ukoliko taj dominantni položaj, koji on već inače ima, na bilo koji način pokušava da zloupotrebi kroz politiku cena pre svega, a onda i kroz druge vidove zloupotrebe. Treći vid sankcionisanja jeste koncentracija. Koncentracija, horizontalno ili vertikalno povezivanje može da nastane kada se udruži dva ili više preduzeća u određenoj grani i kada je u stanju da posle toga kontroliše više od 50% tržišta. Ukoliko u slučaju postojanja dominantnog položaja neko ima više od 40% kontrole tržišta, on mora da dokazuje da se ne ponaša monopolski, a u slučaju koncentracije mora da traži dozvolu za koncentraciju od komisije za zaštitu konkurencije i mora da dokazuje da se ne ponaša monopolski. Najveća novina zakona, rekao bih skoro revolucionarna, jeste uvođenje jedne potpuno nezavisne institucije, a to je komisija za zaštitu konkurencije ili antimonopolska komisija, koja po ovom zakonu zaista ima velika ovlašćenja da preduzima odgovarajuće radnje u upravnom postupku kojima će sankcionisati, ove tri vrste, potencijalno monopolsko ponašanje. Organ komisije je savet komisije. Način na koji se komisija bira –bira se od strane Parlamenta. Način rada komisije i njena ovlašćenja garantuju potpunu nezavisnost od izvršne vlasti. Ugradili smo samo jedan član koji bi trebalo da spreči moguću opstrukciju koja je postojala, recimo u slučaju Radiodifuznog saveta, da samo ukoliko u određenom roku, a to je čini mi se dva meseca, predlagači ne iskoriste svoja prava da predlažu Skupštini članove komisije, tek tada, u tom slučaju Vlada može da predloži članove za komisiju za zaštitu konkurencije, da bi na taj način sprečila da konstituisanje komisije treba da se odigrava u nedogled i da na taj način razne monopolističke grupe i monopolistički lobi sprečavaju formiranje ovog tela. Ako sve bude kako treba i ako budemo poštovali te rokove, nadamo se da će antimonopolska komisija ili komisija za zaštitu konkurencije sa svojim organima, a to je u prvom redu savet od pet članova i stručna služba, biti formirana do kraja ove godine. Kada bude formirana mislim da će imati pune ruke posla iz ovih razloga koje sam maločas pomenuo. Komisija će u prvoj godini rada imati sredstva iz budžeta, a zatim će uglavnom, iz sopstvenih sredstava moći da se izdržava, ali je ipak ugrađen još jedan deo člana, koji garantuje da će imati opet sredstva iz budžeta ukoliko sopstvena sredstva ne budu dovoljna za njen normalan rad i njeno redovno finansiranje. Što se tiče kaznenih odredbi, najveća novina i to treba ovde naglasiti jeste mogućnost da neko ko je zloupotrebio monopolski položaj bude kažnjen sa jedan do 10% od ukupnog prihoda koji je ostvario u prethodnoj kalendarskoj godini. Ako bi neko teorijski, zbog zloupotrebe monopolskog položaja bio kažnjen sa 10% ukupnog prihoda, a to znači da bi komisija imala ovlašćenja da mu konfiskuje celokupanjednogodišnji profit, što jeste vrlo drastična kazna, ali praksa je u EU i više nego je opravdana u okolnostima u kojima neko, upravo, zbog politike nametanja cena zbog svoje monopolske pozicije može ostvariti profite koji se mere i desetinama miliona evra, zahvaljujući tom dominantnom položaju. U ranijem rešenju Zakona postojala je ideja da u prvom stepenu Ministarstvo vodi prekršajne sporove. Međutim, posle opravdane primedbe EU mi smo sada išli sa rešenjem u kome će odgovarajući sporovi da se vode u prvom stepenu pred organima za prekršaje. Ja to zovem sud, ali to nije sud, to su organi za prekršaje. Međutim, otvoreno kažem da se bojim da u ovom trenutku naši organi za prekršaje nisu dovoljno osposobljeni za ovakvu vrstu prekršaja. To je prosto jedna od stvari sa kojom ćemo se susresti u primeni jednog ovakvog zakona. Na kraju obrazloženja ovakvog zakona, šta želimo od zakona o zaštiti konkurencije? Uspostavljanje prave i pune tržišne privrede, ravnopravnost učesnika na tržištu, podsticanje ekonomske efikasnosti, vladavinu prava, dominaciju poslovnog preduzetništva i stvaranje uslova za još ubrzaniji privredni rast i za porast blagostanja naše privrede. To je u najkraćem osnovni prikaz Predloga zakona o zaštiti konkurencije. Nisam se opredelio da idem detaljno po tome šta koji od članova precizno reguliše, ali mislim da sam izneo najvažnije elemente ovog zakona. Što se tiče Predloga zakona o oglašavanju, osnovna ideja ovog zakona je da uvede red u oblast oglašavanja i pade mi na pamet ono što je Marko Miljanov, svojevremeno, rekao šta je čojstvo i junaštvo – "Junaštvo je štititi sebe od drugih, a čojstvo je štititi druge od sebe". Ideja zakona o oglašavanju je da zaštitimo potrošače od terora i javnog oglašavanja. Naravno, ovo "teror" možete da stavite pod znake navoda, da ne bi bio pogrešno shvaćen. Ali, kada budemo počeli da primenjujemo ovaj zakon, nadam se da se više neće desiti da, recimo, "Rubi" počne u 20,15 pa da ide 25 minuta reklama, pa da u 20,50 nastavimo dalje da gledamo seriju. Mislim da se ta serija završila, ali pade mi na pamet kao dobar primer. Mislim da je, barem prema onome što smo dobijali i u javnoj raspravi i prema onome što smo dobijali na sajtu i na svake druge načine, više od 90% mišljenja bilo izuzetno pozitivno, kada je reč o ovom zakonu. Takođe, zakon sadrži brojna načela, ali i brojne zabrane koje treba da dovedu do mogućih zloupotreba u javnom oglašavanju, a njih ima. Oglašavanje duvanskih proizvoda i alkoholnih proizvoda je zabranjeno, sa izuzetkom piva i vina. O tome ću nešto kasnije reći. Svaka vrsta sponzorstva osim možda stručnih skupova, takođe je zabranjena ovim zakonom. Šta je predmet uređivanja zakona? Uslovi i način oglašavanja, prava i obaveze oglašivača, prava i obaveze proizvođača oglasnih poruka, prava i obaveze prenosilaca oglasnih poruka, prava primalaca osnovnih poruka. Ciljevi – celovito regulisanje oglašivača radi prevazilaženja zatečene prakse lošeg oglašavanja, koja na momente dovodi i do haosa u javnom oglašavanju, odgovorno oglašavanje, veća zaštita potrošača, naročito ugroženih potrošača, pošto posebni delovi zakona, naročito ograničavaju oglašavanje koje je povezano sa maloletnim licima ili sa drugim oblicima diskriminacije različitih kategorija potrošača. Važna načela oglašavanja: sloboda oglašavanja, istinitost, potpunost i određenost oglasne poruke, prepoznatljivost oglasne poruke, zabrana zloupotrebe poverenja, zabrana diskriminacije (polne, verske, rasne itd.), zabrana povrede morala, zabrana pojedinačnog oglašavanja ličnim obraćanjem, zabrana povrede konkurencije, stvaranja i održavanja dominantnog položaja. Deklaracija je novina, to je jedan pismeni obrazac koji oglašivač mora da popuni i postojaće obaveza da se oglasna poruka i deklaracija čuvaju 30 dana od isteka poslednjeg dana kada je odgovarajuća poruka emitovana. Određene novine vezane su, mislim da je to član 15. – članovi od 15. do 20. koji predviđaju da komercijalne stanice ne mogu da imaju više od 20% svog programa za oglašavanje, a javni servisi više od 10%, pri čemu je 15% oglašavanje, a onih 5% predstavlja one reklame kao što su tv-šopovi itd. Tačno se ograničava vreme u kom periodu može da dođe do oglašavanja. Recimo, ako jedan film traje duže od 45 minuta, onda do prekida može doći tek posle 45 minuta emitovanog programa. Za dnevnike je moguća reklama samo ukoliko dnevnik traje duže od 30 minuta itd. Ovo su primeri koje navodim kao one koji su usvojeni u Predlogu ovog zakona i koji upravo treba, koliko je to moguće, da smanje taj pritisak javnog oglašavanja i uvedu određeni red. Zašto smo, između ostalog, pribegli tim rešenjima? Zato što smo ugradili neke od brojnih direktiva EU, koje regulišu tu oblast, jer su oni u svojim iskustvima i praksi došli do saznanja da je to u interesu potrošača, a u krajnjoj liniji i u interesu medija. Kad to imamo u vidu, a tu smo dobili jako pozitivne predloge i jako pozitivna mišljenja, mislimo da će to biti od koristi i za javnost i za potrošače. Regulišu se i pitanja oglašavanja na otvorenom prostoru. U prvom redu su to plakati, panoi itd. Naročito naglašavam šta je sve zabranjeno. Duga je lista zabrana, što u ovom slučaju verovatno ima svoje puno opravdanje. Zabranjeno je neistinito oglašavanje, upoređujuće oglašavanje na štetu drugog, odnosno radi sticanja materijalne koristi, prevarno oglašavanje, oglašavanje sa pozivom na bojkot, oglašavanje sa nedozvoljenim simbolima, oglašavanje sa pornografskim sadržajem, osim u pornografskoj štampi, prikazivanje upotrebe sile, isticanje dominantnog položaja lica jednog pola u odnosu na lice drugog pola, iskorišćavanje zabrinutosti i nedostatka znanja za očuvanje zdravlja i životne sredine, upotreba imena, ličnih podataka itd. bez prethodnog pristanka lica na koje se lično dobro odnosi. Detaljno su regulisani i posebni uslovi oglašavanja proizvoda i posebni uslovi oglašavanja lekova. Oglašavanje opojnih droga je zabranjeno. Oglašavanje duvana i duvanskih proizvoda je zabranjeno. Oglašavanje oružja, osim sportskog i lovačkog oružja, zabranjeno je. Oglašavanje alkoholnih pića – u prvoj verziji zakona bilo je dozvoljeno samo za pivo, i to uglavnom posle 18,00 časova do jutarnjih sati. Mi smo ipak, posle brojnih intervencija, dali to pravo i vinu, jer ga tretiramo u ovom predlogu zakona kao prehrambeni proizvod, na sličan način kao i pivo, uz sve rizike koje to može da nosi, ali imajući u vidu teško stanje u kome se nalazi naša industrija vina i imajući u vidu našu želju da podstaknemo tu oblast koja je od značaja za razvoj turizma, mi smo dozvolili da i vino može na ovaj način da se oglašava. Oglašavanje namenjeno maloletnim licima podrazumeva zabranu zloupotrebe neiskustva, neznanja i lakovernosti maloletnih lica, zaštitu zdravlja, razvoja i integriteta maloletnih lica, zaštitu autoriteta porodice i škole. Oglašavanje političkih organizacija van predizborne kampanje je zabranjeno, regulisano je na onaj način na koji je regulisano i na osnovu Zakona o javnom informisanju i zakona kojim se uređuje izbor narodnih poslanika. Već sam rekao i da je sponzorstvo najvećim delom zabranjeno. Moram da kažem, javnosti radi, sledeću stvar: ovo je možda onih 5% zakona koji je bio najviše kritikovan, zato što su brojni proizvođači duvana i alkoholnih proizvoda smatrali da je dobro za našu zemlju da u ovom prelaznom periodu mogu da reklamiraju sportske klubove, kulturne manifestacije i neke događaje od nacionalnog značaja. Verovatno da je to jednim delom tačno, ali budući da je sve više praksa evropskih zemalja i razvijenih zemalja sveta da potpuno napuštaju ovakav vid sponzorstva, mi smo se ipak opredelili za jedno od strožijih rešenja koje sledi i praksa većine evropskih zemalja. Kao što ste videli nedavno, praktično, vodeći timovi "Formule 1", a moram da priznam da sam ljubitelj "Formule 1", napuštaju duvanske kompanije ili proizvođače alkoholnih proizvoda kao svoje sponzore, tako da ovaj zakon ipak sledi tu praksu. Nadzor nad zakonom vrši tržišna inspekcija u najvećem delu zakona; vrši Ministarstvo zdravlja u delu koji je vezan za oglašavanje lekova; vrši lokalna samouprava preko komunalnih inspektora, u onom delu koji je vezan za panoe, za oglašavanje na javnim mestima itd. Naravno, u delu koji je vezan za medije vrši Radiodifuzni savet, koji će imati najveća ovlašćenja u kontroli ovog zakona. Naravno, inspektori, bilo da su u pitanju mere upravnog postupka ili prekršajne mere, ali i svako drugo lice može da, preko odgovarajućih tužbi preko suda, traži zaštitu svojih prava ukoliko smatra da su ona procesom reklamiranja povređena. Ritom, napominjem da, pored kazni za privredni prestup koje se kreću u pojedinim slučajevima od 100.000 do 500.000 dinara, u zavisnosti od težine prekršaja, postoji mogućnost, a to će sud da ceni, da se, u slučaju drastičnog kršenja ovog zakona, pojedinim oglašivačima ili medijima koji ih oglašavaju izda i privremena zabrana rada obavljanja delatnosti u trajanju u nekim slučajevima od 6 do 12 meseci, a u nekim slučajevima od 1 do 5 godina. To je jedna vrlo potencijalno rigorozna mera na koju upozoravam. Time bi završio obrazloženje najvažnijih delova vezanih za Predlog zakona o oglašavanju. Treći u ovom bloku jeste Predlog zakona o zaštiti potrošača. Zakonom se uređuju osnovna prava potrošača, način ostvarivanja tih prava, zaštita prava potrošača i primena etičkih načela. Budući da je posle usvajanja Ustavne povelje i ova oblast, koja je prešla na republički nivo, a da savezni zakon, koji sada važi, ima brojna ograničenja, novim Predlogom zakona smo hteli da, kako to pravnici kažu, kodifikujemo, odnosno sakupimo na jednom mestu sva važna prava potrošača i da na odgovarajući način, usvajanjem ovog zakona, zaštitimo. Prošla godina u EU bila je godina zaštite potrošača i godina afirmacije prava potrošača, tako da, mada na prvi pogled ovaj zakon možda i nije tako važan kao brojni zakoni koji su ovde bili razmatrani ili usvajani, u onom dubinskom, u onom suštinskom smislu on i te kako širi prava potrošača. Recimo, navešću najosnovnija od tih prava koja nastojimo da zaštitimo ovim zakonom: sigurnost proizvoda i ambalaže; zaštita maloletnih lica, naročito kada je u pitanju proizvodnja ili pakovanje hrane za decu, za maloletna lica, za dojenčad i novorođenčad; prodaja igračaka, odnosno zabrana u slučaju određenih proizvoda od plastike koji imaju otrovno ili štetno dejstvo na zdravlje dece; potpuna zabrana služenja i prodaje duvanskih proizvoda i alkoholnih pića za maloletna lica. Novina u zakonu je, u odnosu na važeći Zakon, tačno i redovno informisanje o kvalitetu vode i vazduha, posebno označavanje genetski modifikovanih proizvoda. Posebno označavanje genetski modifikovanih proizvoda, zaštita ekonomskih interesa potrošača definisana je kroz osnovne oblike zaštite prava potrošača u ekonomskom smislu, pre svega u pogledu cene proizvoda i usluga, materijala za pakovanje, obaveze izdavanja računa, što je postala već praksa u Srbiji, izdavanje garantnog lista i druge prateće dokumentacije za tehničku robu, kao što je deklaracija, tehničko uputstvo, odgovarajući propisi vezani za isporuku proizvoda, kupovina na daljinu u kojoj ćemo tek morati da uvedemo red, jer uočavamo da je to jedno od sredstava u kome sada postoji izbegavanje plaćanja poreza, tako da ćemo uskoro poslati odgovarajuće inspekcije da to provere. Kupovina na daljinu, koja je naravno kataloška na osnovu uzorka i modela, na probu, korišćenjem ekonomskih elektronskih sredstava i tako dalje, pitanja vezana za potrošačke kredite i kupovina na rate, rasprodaju proizvoda, prodaju proizvoda sa nedostatkom, prigovor i reklamaciju, ali i posebna grupa usluga, a to su usluge u turizmu, usluge tzv. tajm-šeringa, odnosno vremenski podeljeno korišćenje nekretnina, proizvode, usluge u finansijama, bankarstvu i tako dalje u kojima takođe nastojimo da zaštitimo prava potrošača. Jedan od dodatnih razloga, zašto ovaj zakon – što smo uočili da je institucionalni okvir za zaštitu potrošača slabo i nedovoljno razvijen i zato mi ovde predlažemo dve stvari. Prvo, osnivanje posebnog saveta pri Ministarstvu, kao savetodavnog organa koji će biti sastavljen od predstavnika organizacija potrošača, naučnika i eksperata iz ove oblasti i predstavnika Ministarstva, koji naravno treba da pomogne u izradi nacionalnog programa zaštite potrošača i da reaguje na sva bitna pitanja kojima su povređena prava potrošača. Nacionalni program, koji treba da donosi i usvaja Vlada, sadrži dugoročne ciljeve i mere zaštite potrošača, način ostvarivanja tih ciljeva, način obrazovanja i informisanja potrošača, podsticajne mere u oblasti potrošnje i čitav niz drugih pitanja. Moram da kažem, naravno, da, naročito kada je o ovom zakonu reč, da se imala u vidu Deklaracija UN iz 1975. godine, koja reguliše nekih desetak oblasti zaštite potrošača, da se ima u vidu sporazum EU iz 1975. godine, ali da je u ovaj zakon ugrađeno više desetina preporuka iz direktiva EU koje na različite načine regulišu pitanje bezbednosti i zaštite potrošača i drugih pitanja među kojima su važna pitanja kao što je odgovornost proizvođača u slučaju neispravne robe, zaštita kupca za pitanja vezana za usluge, zatim bezbednost proizvoda, čitav niz drugih pitanja koja sam već pomenuo, da ovde sada oko tih stvari ne ulazim u detalje. Zapravo, hajde da pomenem to. Postoji nekih pet oblasti u oblasti zaštite potrošača koji su važni za dokumente UN i EU. To je pravo na zaštitu zdravlja i bezbednost, pravo na zaštitu ekonomskih interesa potrošača, pravo na naknadu štete, pravo na informisanost i edukaciju i pravo na predstavljanje interesa potrošača. Kada je, između ostalog, reč o interesima potrošača, mi smo nastojali da putem ovog zakona pomognemo i u organizaciji različitih pokreta potrošača, kojih u ovom trenutku u Srbiji postoji više desetina. Po nekoj našoj zastareloj evidenciji ima tridesetak organizacija potrošača, a sada čujem da se taj broj popeo i na šezdesetak organizacija potrošača, za koje naravno postoji problem reprezentativnosti. Mi smo u primeni ovog zakona predvideli formiranje zajedničke organizacije potrošača na nivou Srbije, koja je čak i formirana, ali ne okuplja sve značajne organizacije potrošača i predvideli smo i određena budžetska sredstva za pomoć ovim organizacijama. Neka od tih sredstava mi i dajemo ovim organizacijama, pa čak i jedan projekat, koji treba da radimo zajedno sa Evropskom agencijom za rekonstrukciju, koji je možda i najvažniji u primeni ovog zakona, a to je, što se zove obrazovanje potrošača ili edukacija, jer velika većina potrošača, čak ni sada, a verovatni ni kada ovaj zakon bude usvojen nije ni svesna kolika prava ima prilikom kupovine proizvoda ili prilikom kupovine određenih usluga. Prema tome, ovaj zakon jeste od značaja i u interesu potrošača. Nadzor nad primenom ovog zakona takođe vrše nadležna ministarstva, u prvom redu Ministarstvo trgovine preko odgovarajućih inspekcijskih službi. To su najvažniji elementi vezani za Predlog zakona o zaštiti potrošača, i sada da uzmem malo vode, pa da završim ovaj četvrti zakon, a to je Predlog zakona o cenama. Kada je o Zakonu o cenama reč treba reći to da, trenutno, zapravo, postoje neka dva zakona koja regulišu ovu oblast. Znači, najmanje dva zakona. Jedan je Zakon o sistemu društvene kontrole cena, još iz 1989. godine, na saveznom nivou i drugi je Zakon o društvenoj kontroli cena, iz 1987. godine koji su više puta do sada menjani. Takođe treba da kažem i to da smo bili u dilemi da li da donosimo ovakav zakon ili ne, jer u većini zemalja EU ovakav zakon ne postoji. Imajući u vidu da smo u tranzicionom periodu, da je pitanje cena, zbog naše istorije dve hiperinflacije i tako dalje, uvek osetljivo i imajući u vidu da trenutno postoje dva zakona koji regulišu ovu oblast, mi smo se ipak opredelili za jedan zakon koji je relativno kratak. On sadrži, nekih, 27 članova i zaista sadrži samo neka od najbitnijih pitanja vezana za ovu oblast. Znači, zakonom se uređuju način i uslovi obrazovanja cena proizvoda i usluga, praćenje kretanja cena, poslovi državnih organa u ostvarivanju makroekonomske politike u oblasti cena. Tu je definisana nadležnost Ministarstva našeg, ali u saradnji sa drugim ministarstvima, naročito za dve oblasti. To je stabilnost cena i to je uredna snabdevenost tržišta. Ciljevi koji se zakonom žele postići to je: snabdeveno, stabilno tržište, bez većih turbulencija cena, koordinacija i harmonizacija ekonomskog sistema, usklađivanje sa principima, standardima i politikom EU i tako dalje. Ono što je najvažnije, a to praktično kaže, ako se ne varam, već u drugom članu ovog zakona, pošto prvi član definiše šta je predmet zakona, drugi daje definiciju cene i onda treći član kaže da je formiranje cena slobodno. Koliko god je ovaj stav deklarativno političke prirode mi smo smatrali da je važno da uđe u zakon, jer pokazuje nesumnjivo liberalističko opredeljenje i ove vlade i predlagača zakona za, pre svega, tržišni i dominantno tržišni način formiranja cena. Međutim, postoji nekoliko grupa proizvoda i usluga koji su na režimu saglasnosti. To su proizvodi od strateškog značaja za životni standard stanovništva i to su: struja, ugalj, derivati nafte, gasa, poštanski i železnički saobraćaj, telekomunikacije, lekovi, narodni hleb i osnovne komunalne delatnosti. Ovoj listi su priključene i osnovne komunalne delatnosti, pri čemu su one i do sada bile na režimu saglasnosti, ali od strane organa lokalne samouprave, u prvom redu skupštine opštine, koje su davale saglasnost na odluke odgovarajućih komunalnih organizacija. Takođe, posebno smo istakli da je zabranjeno dogovaranje o cenama koje vrši podelu tržišta i narušava konkurenciju, koja ima monopolske elemente. Zatim, izričito je zabranjena praksa dvojnih cena, koju smo doduše i mi, kao nadležno Ministarstvo, sankcionisali i ona je sada svedena na minimum, a bila je vrlo česta pojava, naročito kada je reč o hotelima, smeštajnim kapacitetima i tako dalje. Još uvek se javlja prilikom naplate drumarine, ali postepenom korekcijom cena napušta se i ta praksai do 2007. godine trebalo bi da bude eliminisana. Kod grupe proizvoda koji su na režimu kontrole nije proširena lista proizvoda koji su na režimu kontrole i mi smo i dalje zemlja u okruženju koja možda ima najviši stepen slobodnog formiranja cena. Mislimo da je između 90 i 95% svih proizvoda na slobodnom formiranju cena, ali smo želeli još jednom da istaknemo da postoji jedan krug proizvoda koji, ipak, moraju da traže saglasnost. Takođe, kod određenih grupa proizvoda vezano za standard stanovništva propisana je obaveza obaveštavanja Ministarstva za trgovinu, turizam i usluge. To je za sada samo obaveza obaveštavanja. Kod određenih vrsta proizvoda saglasnost na promenu cena daju i naše Ministarstvo i odgovarajuće resorno ministarstvo, recimo, u slučaju nafte Ministarstvo energetike, u slučaju železnice Ministarstvo za kapitalne investicije i onda ga upućuju Vladi na saglasnost. Jedna od novina je u članu 9. – da Vlada može u određenim okolnostima propisati tzv. garantovane cene. To se naročito odnosi na zaštitne cene u poljoprivredi, ali to je ovlašćenje koje Vlada može, a ne mora da iskoristi. Takođe, propisana je mogućnost da Vlada uvede privremene mere u slučaju ozbiljnih poremećaja na tržištu, a takvi su zaista krajnje restriktivni i ograničeni samo na elementarne nepogode, zloupotrebu monopolskog i dominantnog položaja, poremećaje na svetskom tržištu i druge vanredne okolnosti, recimo, ne daj bože rat itd. Kada bi najbliže u roku od šest meseci Vlada mogla privremenim merama možda čak i da uvede neku sveobuhvatniju kontrolu cena, ali verovatnoća da se ovakva mera primeni mislim da je u ovom trenutku manja od 1%. Naravno, slično pravo dato je i lokalnoj samoupravi. U prelaznim odredbama dato je ko je zadužen za nadzor nad ovim zakonom. Zakoni prema ovome stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku", a u slučaju zakona o javnom oglašavanju predviđen je prelazni period od tri meseca, kao što smo, kada je reč o zakonu o zaštiti konkurencije, predvideli budžetska sredstva u iznosu od 50 miliona dinara koja će biti neophodna za početak rada komisije za zaštitu konkurencije, saveta komisije i odgovarajuće stručne službe. Ne znam da li je moglo kraće, duže je sigurno moglo, ali ja sam otprilike završio uvodno izlaganje.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, predsednik Odbora za trgovinu i turizam.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre svega dugujem izvinjenje nekoliko asocijacija potrošača koje su imale želju i zahtev da učestvuju u radu Odbora za trgovinu i turizam kada su razmatrani zakoni koji su danas na dnevnom redu. Postojalo je obećanje sa naše strane da se oni uključe u sednicu tog Odbora, ali iz razloga koji su poznati predsedniku Parlamenta i gospodinu ministru, njegovim saradnicima i narodnim poslanicima, Odbor za trgovinu i turizam u Narodnoj skupštini jedan je od šest odbora koji nemaju vladinu većinu i meni je veoma teško da zakazujem sednice Odbora i pozivam goste, a pri tom nisam siguran da li će Odbor imati kvorum i iz odgovornosti prema tim ljudima nisam ih pozvao na sednicu Odbora. Nije postojala nikakva rđava namera i sa tim u vezi molim da ovo razumeju. Takođe pozivam kolege iz opozicionih stranaka, koji imaju legitimno pravo da opstruiraju rad Odbora, da ipak imaju u vidu da oni u tom Odboru čine većinu i da bi iz kolegijalnih razloga bilo korektno da, uvek, makar jedan bude prisutan kako bi Odbor imao i formalne uslove da radi. Naravno, stoji stalni zahtev i molba našeg Odbora i moj lični predsedniku Parlamenta da se Odbor komponuje u skladu sa većinom koja postoji u Parlamentu, jer nema nikakvog smisla da Odbor ima dodatno angažovanje, troši dodatnu energiju, zbog toga što neko ima legitimno pravo da opstruira rad Odbora, a pri tome je svestan da ima većinu u startu. To je bilo važno da kažem, a ono što ću govoriti o zakonu javiću se kao ovlašćeni predstavnik.
Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, uz moje izvinjenje što nisam na početku pročitao da je ovlašćeni predstavnik ispred G17 plus.
Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo, danas je na dnevnom redu objedinjena rasprava o tri zakona: zakon o zaštiti konkurencije, zakon o oglašavanju, zakon o zaštiti potrošača i zakon o cenama. U osnovi svi ovi zakoni, zapravo, definišu odnos, zaštitu prema potrošačima i odnos ove vlade prema građanima. Zato potpuno podržavam što se objedinjeno raspravlja o ova četiri tako srodna zakona. Što se tiče zakona o zaštiti konkurencije, ovim zakonom se definišu uslovi za razvoj tržišne privrede Srbije, obezbeđuje se zaštita konkurencije i ravnopravnost učesnika na tržištu. Postojeći savezni zakon nije se mogao primenjivati zbog nepostojanja antimonopolske komisije. Ovaj zakon zbog toga najvažniju prednost ima, što je definisao komisiju za zaštitu konkurencije. Ova komisija je nezavisna od državnih organa, privrednih subjekata i svih zainteresovanih lica, te je nepristrasna u odlučivanju i u cilju zaštite interesa potrošača. Da bi zakon bio efikasan predviđene su zakonom kazne, novčane kazne, kao i privremene zabrane vršenja delatnosti. Zadatak antimonopolske komisije jeste sprečavanje zloupotrebe dominantnog položaja ili kolektivnog dominantnog položaja, kojim bi se u stvari definisale cene ili ograničavala proizvodnja ili pak nametali uslovi ugovaranja ili poslovanja. Zakon o oglašavanju, koji je drugi po redu u ovoj današnjoj raspravi, uređuje uslove i prava oglašivača, prava oglašavanja i pravila oglašavanja, ali ono što je najvažnije štiti interese primalaca oglasnih poruka. Ovim zakonom se podstiče tržišna utakmica, pomaže se efikasna naplata poreza, ali istovremeno suzbija siva ekonomija. Principi oglašavanja poštuju slobodu oglašavanja, istinitost, zabranjuju diskriminaciju svih vrsta i zabranjuju povredu morala. Takođe zabranjuju zloupotrebu poverenja, povredu pravila konkurencije, a sa druge strane afirmišu zaštitu privatnosti, prava dece, autoritet škole i porodice i zdravog života. Zabranjeno je neistinito označavanje i identifikovanje oglašivača, oglašavanjem kopirati drugoga. Zabranjeno je omalovažavati druga lica, porediti oglašivače i aludirati na druge. Zabranjeno je oglašavanje sa pornografskim sadržajem, osim, nažalost, u pornografskoj štampi. Zabranjeno je oglašavanje koje prikazuje dominaciju jednog pola nad drugim ili promoviše diskriminaciju bilo koje vrste. Ako oglasna poruka sadrži ime, lični podatak, zvučni zapis ili nečiju fotografiju ne sme biti objavljena bez pristanka tog lica. Zabranjeno je oglašavanje i promovisanje duvana i duvanskih proizvoda u štampi, na televiziji i na radiju, na panoima, tablama, nalepnicama, u časopisima, na odevnim predmetima. Zabranjeno je distribuiranje besplatnih duvanskih proizvoda. Nije dozvoljeno oglašavanje i promovisanje alkoholnih pića, osim piva i vina koji se u malim količinama za sada smatraju prehrambenim proizvodima. No, pivo i vino se ne mogu reklamirati u specijalizovanim programima za decu, u sredstvima javnog saobraćaja i na sredstvima javnog prevoza, u predškolskim ustanovama, školama i zdravstvenim ustanovama. Ne smeju se reklamirati na prostoru manjem od 100 metara od škola i ovih ustanova, u bioskopima i pozorištima u predstavama pre 20 časova, u parkovima i na igralištima. Ovaj zakon, takođe, propisuje način oglašavanja, tj. dozvoljeni sadržaj medija kojima se oglasi predstavljaju i zakonitosti za svaki oblik oglašavanja. Vreme trajanja TV oglašavanja ne može iznositi više od 15, odnosno 20 posto dnevno emitovanog programa za komercijalne TV stanice, a za javni radiodifuzni servis ne više od 10 posto ili ne više od šest minuta po satu. Ukoliko se TV emisija sastoji od posebnih delova, sa pauzama poput poluvremena ili tajm-auta u sportskim prenosima, oglasne poruke se moraju emitovati u tim pauzama. Filmovi se mogu prekidati reklamama samo na svakih 45 minuta. Dečije emisije mogu sadržati oglase koji se emituju na minimum 30 minuta. Naravno, ti oglasi mogu biti isključivo namenjeni deci. Dugočasovni prenosi, međunarodni sportski događaji mogu se prekidati najviše devet minuta po času ili maksimalnih 10 posto od ukupno emitovanog programa. Oglašavanje na otvorenom prostoru mora obezbediti sigurnost pešaka, vozila i drugih učesnika u saobraćaju. Mora štititi i poštovati kulturno-istorijske spomenike, kao izgled delova grada ili gradske celine. Postavljanje oglasa na javnim površinama odobrava nadležni organ lokalne samouprave, a u skladu sa zakonima i lokalnim propisima. Nadzor nad primenom ovog zakona vrše nadležno ministarstvo, organi lokalne samouprave i to kroz svoje komunalne službe, inspekcijska služba ministarstva i inspekcija lokalne samouprave. Za prekršioce ovog zakona zaprećena je novčana kazna od 100 hiljada do tri miliona i zaštitna mera zabrane obavljanja određenih delatnosti. Zakon o zaštiti potrošača, zapravo, definiše kodifikaciju svih prava potrošača na jednom mestu i to tako da se standardima usklađuje sa zakonodavstvom i zakonima EU. Pravo potrošača je jedno od osnovnih ljudskih prava i ostvaruje se uz visoku svest građana. Zato osnovni zadatak i treba da bude edukacija potrošača, kako bi konzumirali ovo pravo. Nadležnosti ministarstva po ovom zakonu su: pravo uređenja ove oblasti, sprovođenje tipskih ugovora, predlaganje načina edukacije građana, saradnja sa međunarodnim institucijama. Pri ministarstvu se obrazuje savet potrošača, koji predstavlja skup raznih organizacija sličnog karaktera. Vlada donosi program saradnje sa savetom potrošača. Na lokalnom nivou formiraju se arbitražna tela. Posao za zaštitu potrošača je provera sigurnosti ambalaže, zaštita maloletnih lica, zabrana prodaje duvana i alkohola maloletnicima, označavanje i genetski modifikovanih proizvoda. Takođe, provera obaveze izdavanja računa, garantnog lista, provera zakonitosti rasprodaje, kupovine na daljinu, poput kataloške kupovine i slično. Takođe, nadzor nad primenom ovog zakona vrši ministarstvo i inspekcijske službe svih nivoa. Što se tiče predviđenih kazni koje su zaprećene za prekršioce, one se kreću u dijapazonu od 100 hiljada do tri miliona dinara i, takođe, uz mogućnost zabrane obavljanja delatnosti. Zakon o cenama i uopšte problematika cena do sada su bili regulisani sa dva zakona: jednim saveznim iz 1989. i republičkim iz 1987. godine. Zbog njihove zastarelosti ovaj zakon smo zapravo svi jedva dočekali. Ovaj zakon uređuje način obrazovanja i praćenja cene proizvoda i usluga. Ministarstvo je nadležno za praćenje cena, za predlaganje mera stabilizacije cena, učestvuje u izradi kriterijuma formiranja cena, a zbog značaja uticaja cena na standard građana, Vlada ima obavezu da harmonizuje ekonomske prilike i usaglasi zakone sa zakonima EU. Ovaj zakon nudi sledeća rešenja – slobodno obrazovanje cena, osim onih koje direktno utiču na najniži sloj, na nizak standard građana, a to su: struja, ugalj, nafta, PTT usluge, lekovi, narodni hleb i neke komunalne usluge. Ostaje, negde, oko 90 do 95 posto proizvoda koji su na slobodnom režimu. Kontrolu nad sprovođenjem ovog zakona, takođe, vrši ministarstvo i odgovarajuće inspekcijske službe, a za prekršioce su zaprećene novčane kazne od 100 do 200 hiljada dinara i zaplena ostvarene koristi na nezakonit način. Predlažem da u danu za glasanje poslanici podrže ove zakone. Po obrazloženju ove vlade, ova četiri zakona predstavljaju usaglašavanje našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Ali, po meni, ono što je mnogo važnije, uređuju domaće tržište prema meri potrošača, građanin, kupac, korisnik usluga, gledalac TV prenosa, svi oni su zapravo ti zbog kojih se i ovi zakoni donose. Hvala.
Hvala vama, gospođo Bošnjak. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS, gospodin Matić. Gospodine Novakoviću i gospođo Lalić, prema članu 103. i 104. upozoravam vas, nije neophodno prisustvovati načelnom pretresu, poštujem kolegijalnost i pomoć koja je pružena, ali nema potrebe za tim. Izvolite, gospodine Matiću.
Gospodine predsedniče, kolege poslanici, čast mi je da branim zakone koje je predložio gospodin Bojan Dimitrijević, zbog toga što su to zakoni koji nedostaju našim životima jako dugo. Oni će uvesti neke standarde koji su preko potrebni, kako bi, ne samo naši potrošači, naši građani znali kakva prava imaju kada za skupe novce kupuju neko dobro ili uslugu, već kako bi pripremali našu privredu da se uklapa u svetske i evropske tokove. Svi ovi standardi koji su propisani kroz ova četiri zakonska projekta, u stvari, iskazuju potrebu da se edukuje, ne samo potrošač ili građanin kako bi ostvario sva svoja prava, već i potrebu da se edukuju naši proizvođači, jer je jedina naša šansa da imamo proizvodnju koja će biti kompatibilna sa svetom i Evropom, kako bi bili kurentni. S druge strane, zakon koji sprečava da monopolisti vršljaju tržištem kako hoće, takođe, omogućava da Srbija bude dobar poligon za buduće investitore, koji neće biti opterećeni prethodno stečenim monopolima nekih koji su to, naravno, sticali u vremenima kada nije bilo ovakvih zakona. Pošto su govornici pre mene, počev od ministra, potom koleginica Bošnjak, izgovorili mnogo štošta što bih i ja rekao, želim da kažem da svako od nas, svaki građanin se suočava u običnom životu sa onim što regulišu ova četiri zakona. Od samog jutra, kada krenete u kupovinu osnovnih namirnica i novina, već ćete imati usput i pokoji bilbord koji će oglašavati na različite načine različite proizvode, imaćete usput, takođe, i radio-program koji će vas obaveštavati o koječemu, pa i o proizvodima koje valja kupiti, a pipnućete se i za novčanik kada pogledate cene, pa ćete videti čak i deklaracije koje su možda iskazale neke lažne karakteristike artikala koje treba kupiti. Na kraju, pitaćete trgovca pod kojim uslovima možete pazariti robu, a on može da vas obmane i vrlo često se dešava da je ono što se kupuje na rate opterećeno vrlo visokim kamatnim stopama, a iza toga uslediće pitanje, zašto se sve to dešava, pa ćete najverovatnije zaključiti – zbog toga što u brojnim delatnostima u Srbiji danas imate na delu brojne monopole u oblasti mlekarstva, pekarske industrije, a da ne pričamo o javnim preduzećima koja mogu i te kako da naplaćuju, pa čak i ekstraprofit od građana Srbije. Dakle, ovi zakoni to regulišu i mislim da su jako pozitivni. Mi smo svakodnevno suočeni, u svom običnom životu, sa potrebom da ovi zakoni te oblasti regulišu. Pošto nam nedostaje antimonopolski zakon, mislim da je bilo krajnje vreme da dobijemo zakon o zaštiti konkurencije. Poslednji antimonopolski zakon donet je na saveznom nivou daleke 1996. godine. Svi smo svedoci da se on na pravi način nikada nije ni primenjivao, on je i stvorio uslove za stvaranje određenih monopola. A, evo prilike da preko komisije, preko tela komisije, mislim na savet komisije za zaštitu konkurencije, i preko stručnih organa komisije utvrdimo na koji način, preko zakonskih rešenja, naravno, da sprečimo monopoliste i da zaštitimo konkurenciju koja je garant niskih ili ekonomsko-tržišnih cena. To je jedini put. Model koji je Ministarstvo predložilo u ovom zakonskom predlogu, na koji način se formira savet komisije za zaštitu konkurencije je dobar. Da tu imamo nepristrasne ljude, eksperte iz različitih oblasti. Ministar to nije pomenuo ali imamo mogućnost da nam članove saveta komisije za zaštitu konkurencije predlažu i Advokatska komora i Privredna komora, Vlada, Savez ekonomista i slično. Dakle, jedan raznorodan, ali svakako ekspertski tim koji ima obavezu da bude iznad dnevne politike i interesa tržišnih takmaca. O ostalim stvarima već su prethodnici govorili i ne bih to ponavljao. Kada pričamo o zakonu o zaštiti potrošača, već smo pomenuli potrebu da svaki naš građanin bude na pravi način edukovan, kako bi ostvarivao svoja prava, ali ovaj zakon jasno definiše i poziciju trgovca, prodavca ili proizvođača, na koji način informiše kupca kako bi kupac ostvario sopstvena prava. Naglasio bih još nešto još jednom, ovaj zakon prinuđuje našeg proizvođača ili našeg trgovca ili izvoznika da se uklapa u svetske standarde. To je jedna od najznačajnijih poruka kada je u pitanju čitav ovaj zakonski predlog. Osnovna opredeljenja su takva da je zakon regulisao da je najbitnije zaštititi život, zdravlje i sigurnost potrošača i tu imamo već nekoliko članova koji bitno regulišu na koji način se štiti sigurnost i zdravlje, a o tome su pričali prethodnici. Sa druge strane imamo zaštitu ekonomskih interesa potrošača. To su dva najbitnija poglavlja i svako ko se bavi trgovinom, proizvodnjom, mora nužno pročitati na vreme sve ove članove i prikazati ih i kupcu sutradan. Ono što je bitno za ove zakone, pošto imamo jedino dva nova tela, jedno je telo koje je u funkciji zaštite konkurencije, mislim na komisiju koja će se baviti tom problematikom, a s druge strane imamo savet potrošača koji će biti obrazovan pri Ministarstvu trgovine i turizma, koji će se baviti ovom problematikom o zaštiti potrošača, ovde je najbitniji deo kako kontrolisati sve ove odredbe – kako se primenjuju u samom životu i kako ih poštuju trgovci i proizvođači. Naše Ministarstvo mora još jednom da sagleda svoje kadrovske resurse u tržišnim inspekcijama. Jako sam zadovoljan zbog toga što je danas ministar došao sa svojim prvim saradnicima i što oni, nadam se, na jasan način čuju poruke narodnih poslanika, ali, evo, čujte jednu poruku – čini mi se da je ostalo dosta starog u tržišnim inspekcijama. One imaju obavezu da se ponašaju u skladu sa osnovnim opredeljenjima Vlade i nikakvi lokalni čauši ne mogu da budu iznad tržišnih inspektora i, prosto, molim ministre da čujete ove naše poruke i da ih uvažite. DSS sa zadovoljstvom podržava ova četiri zakonska projekta. Čini nam se da su kvalitetni. Kada je zakon o oglašavanju u pitanju, dodao bih još samo jednu oblast, koja je takođe regulisana u ovom predlogu, a to je, oblast političke propagande. Jako je pozitivno i to pohvaljujem, da u ovom predlogu imamo mogućnost da se malo odmorimo od ove propagandne politike koja nas bombarduje sa svih medija, posebno, sa nekih medija, koja su u rukama nekih moćnika, koji su na nepravedan način stekli ogromnu imovinu, došli do medija, formirali političke stranke i onda, mimo izbornih kampanja, reklamiraju svoju političku poruku. Mislim konkretno na "Pokret snaga Srbije" Bogoljuba Karića i na ono što radi BK televizija. Nadam se da će zakon o oglašavanju, koji sprečava da se vodi kampanja mimo izbornih kampanja, takav je predlog za one koji nisu čitali ovaj zakon, i za javnost, sprečiti da nam BK televizija čini svaki dan ono što nam čini. Zahvaljujem.
Hvala. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, gospodin Radosavljević, ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, na samom početku želim da u ime poslaničke grupe DS istaknem nezadovoljstvo što danas imamo objedinjenu raspravu o četiri vrlo važna zakona. Ponovo ćemo imati prilike da slušamo hvalisanja vladajuće grupacije, kako ovaj parlament radi hiperaktivno, donosi mnogo zakona, a imamo situaciju da ovako važnu oblast rešavamo na način da se pošto- poto to donese. To nije dobro rešenje. Kada smo već kod efikasnosti želim da vas podsetim da je Predlog zakona o zaštiti konkurencije i Predlog zakona o oglašavanju više puta do sada povlačen iz procedure. To samo govori o tome da, ipak, neko ko planira tok sednice i rad Parlamenta to ne radi na valjan način. A, isto tako da kažem da zakonodavna aktivnost Skupštine Srbije, bar što se tiče oblasti koju pokriva gospodin Dimitrijević, resorni ministar, nije baš na visokom i valjanom nivou. Da vas podsetim samo da, u toku prošle godine iz resornog Ministarstva za trgovinu i turizam nismo imali nijedan zakon koji je Skupština usvojila i to je bio jedan od razloga što je nadležni skupštinski Odbor za trgovinu i turizam, prilikom usvajanja godišnjeg izveštaja o radu, smatrao da ovo ministarstvo nije na valjan način radilo svoj posao. Dakle, da se vratim na objedinjenu raspravu. Četiri zakona su pred nama. DS će o njima dati svoj stav. Predlog zakona o zaštiti konkurencije reguliše oblast ponašanja na tržištu pre svega velikih firmi, koje svojom veličinom imaju uticaj na kretanja na tržištu. Ciljevi postojanja ove grane prava mogu se definisati u nekoliko pravaca. Želim da pomenem samo neke, da je tu, pre svega, u interesu zaštita potrošača, što se postiže putem direktnog sankcionisanja preduzeća koja ovaj proces narušavaju. Time se želi sprečiti prelivanje bogatstva iz ruku građana u ruke velikih preduzeća. Takođe, cilj je i povećanje ekonomske efikasnosti tržišta. U sistemima gde ne postoji zaštita konkurencije preduzećima je ostavljena puna sloboda da se među sobom dogovaraju o podeli tržišta, podizanju nivoa cena i slično, što sve dovodi do stvaranje nesigurnosti. Još jedan cilj zakona je, za koji DS smatra da je zaista važan i značajan, u punoj meri ostvaren u članicama EU, a to je stvaranje jedinstvenog tržišta. Ako to gledamo iz našeg ugla, moramo da kažemo da gledamo kroz proces privatizacije, otvaranja privrede, kroz mogućnosti da koncentrisanje kapitala u rukama pojedinaca ne dovede do situacije da se pozicija iskoristi na štetu građana, odnosno krajnjih potrošača. Zakon o zaštiti konkurencije predstavlja preko potrebno rešenje. DS veoma dobro zna značaj ovog zakona. Zato i čudi želja i ponašanje vladajuće grupacije da pošto-poto donese ovaj zakon na način na koji to danas imamo ovde, da on bude u objedinjenoj raspravi i da Parlament i poslanici o njemu raspravljaju na način na koji to danas radimo. S druge strane, ako imamo činjenicu da je vladajućoj grupaciji stalno na pameti ili da su puna usta Evrope, to kroz ovakvu aktivnost i kroz raspravu o ovim zakonima nimalo ne potvrđuju. Ali, znajući značaj ovog zakona DS je prišla jednoj pravoj analizi. Moram da konstatujem da ovaj zakon ima prilično nedostataka. On se odnosi, a to smo i u raspravi koja je tekla i na sednici Odbora za trgovinu i turizam rekli, pre svega na komisiju za zaštitu konkurencije. Po Predlogu zakona komisija ima savet. Savet broji pet članova. DS smatra da taj predlog nije dobar. Ako pažljivije pogledate dalje članove, videćete i zašto. Savet broji pet članova, kvorum je tri i mišljenja smo da je u tom slučaju lakše vršiti uticaj na članove saveta, uz dužno poštovanje svih budućih članova koje će Skupština Srbije izabrati. Smatramo da je lakše vršiti uticaj na manji broj članova saveta, nego što bi to bilo po predlogu DS da se taj broj poveća, čime bismo napravili čvršću i jaču vezu. Takođe, postoji mogućnost i da dođe do blokade rada saveta, u slučaju da tri člana saveta izgube status. Procedura za izbor članova saveta je prilično komplikovana ili vremenski dugo traje i to se može prolongirati čak i do šet meseci. Dakle, mišljenja smo da bi broj članova saveta, po predlogu DS, morao biti veći i time, još jedanput podsećam, onemogućavamo i sprečavamo eventualnu blokadu rada saveta. Predviđeno je i pravo predsednika da u slučaju jednake podele glasova odlučuje glas predsednika. Mislim da ćemo imati u ovom slučaju pravni presedan. Ovaj zakon predviđa da sednici prisustvuje četiri člana i da imamo jednak broj glasova, dva-dva, odlučuje glas predsednika. Mislimo da takvo rešenje nije dobro i nije utemeljeno u Ustavu. Smatramo da će nadležni ministar, s obzirom na to da DS ima amandman po ovim članovima zakona, uvideti značaj onoga što želimo da apostrofiramo i nadamo se da ćemo imati razumevanje i da će se prihvatiti naše rešenje. Takođe, finansiranje komisije predviđeno je iz budžeta. Samo u prvoj godini rada predviđeno je finansiranje iz budžeta. Postavlja se pitanje njenog daljeg postojanja u narednim godinama, dakle, šta će biti u drugoj, trećoj i svakoj narednoj godini. Takođe, ostavljena je mogućnost finansiranja putem donacija, što i pored zabrane, koja je jasno naglašena u Predlogu zakona da privredni subjekti mogu biti, odnosno ne mogu biti donatori, ostavlja mogućnost prikrivene donacije preko drugih subjekata, čime se može ugroziti nezavisnost u radu komisije. Predložili smo amandmanom da je bolje rešenje da se ostavi mogućnost da barem u naredne dve ili tri godine komisija ima nesmetano finansiranje iz budžeta Republike Srbije, barem dok ovaj institut ne zaživi na dobar način. Najveća zamerka koja se odnosi na ovaj deo zakona jeste što komisija nema mogućnosti da izriče sankcije, čime se u priličnoj meri obesmišljava ideja zaštite sistema, koja se kroz ovaj zakon želi postići. Dakle, DS smatra da je ovaj zakon dobra ideja, ali ako zaista želimo da imamo kvalitetan zakon, moramo sarađivati svi u ovom parlamentu. U tom smislu želim da verujem da će ministar imati puno razumevanje i shvatiti kao dobru nameru i želju DS da zaista imamo jedan kvalitetan zakon i da će u tom smislu ceniti amandmane koje smo na ovaj zakon podneli. Što se Predloga zakona o oglašavanju tiče, pisci zakona kao i da nisu pokušavali da predvide mogućnost da elektronska pošta, internet stranice, ekrani mobilnih telefona postanu oglasni prostor. Najveći prostor su kroz ovaj zakon usmerili na uređenje već postojećeg stanja, naročito u oglašavanju putem televizije, štampi i na otvorenom prostoru kroz bilborde i plakate. Želim da konstatujem da to svakako nije dobar znak, pre svega za one koji kroz jedanovakav vid vide dobar poslovni prostor za sebe. Neuređenost neće biti privlačna za onoga ko želi da investira u ovu oblast, odnosno za one koji bi za sponzorstvo nekog sajta bili spremni da izdvoje priličan budžet i priličnu svotu novca. Ovaj zakon neće regulisati pitanja, kao što su koliko nivoa, odnosno koliko linkova mora da postoji između medijskog sadržaja i direktnog linka, do duvanskih, alkoholnih ili pornografskih sajtova, koji se kroz ovaj zakon oglašavaju, zabranjuju. Slično ograničenje moglo bi da se postavi i unutar samog sajta. Kroz ovaj zakon ne vidimo na koliko nivoa ispod naslovne strane ne sme biti linkova prema sajtovima, čije reklamiranje je zabranjeno i ograničeno. Takva rešenja postoje na Zapadu, takva rešenja nisu predviđena u našem Predlogu zakona. Zakon nije dovoljno jasan ni kod oglašavanja elektronskom poštom, na to želim posebno da se osvrnem, odnosno zabrane širenja, odnosno slanja neželjenih reklamnih poruka. Član 9. spominje da je zabranjeno upućivanje oglasne poruke onima, koji su oglašivaču jasno stavili do znanja da ne žele da ih primaju što, složićete se sa mnom, ne sprečava da svaku poruku dobijete barem jedanput. Ovako definisana odredba pogoduje, pre svega, nesavesnim oglašivačima, jer im omogućava da bez prethodno pribavljene saglasnosti šalju veliki broj oglasnih poruka, smatraju da imaju saglasnost svih koji se naknadno nisu usprotivili zbog toga što su dobili oglasnu poruku na jedan ovakav način. Elektronska oglasna poruka mora da sadrži ispravnu elektronsku adresu, broj telefona, čijim korišćenjem primalac može da na jednostavan način, bez dodatnih troškova, uputi zahtev za obustavljanje daljeg slanja poruke. To ovim predlogom zakona nije definisano. Obaveza oglašivača je da pre slanja oglasne poruke poseduje prethodno pribavljenu saglasnost primaoca i ona je sadržana kroz član 13. stav 1. Direktive Evropskog parlamenta i Saveta o privatnosti i elektronskim komunikacijama. Sudeći prema Predlogu zakona, naročito će biti problema sa medijima i to želim posebno da istaknem. Kod komercijalnih televizijskih stanica predviđeno je da televizijsko oglašavanje i televizijska prodaja tzv. Telešop, po ovom predlogu zakona može uzeti 20 procenata od dnevno emitovanog programa. Od toga, televizijsko oglašavanje sme da zauzme 15% od ukupno dnevnog emitovanog programa. Pre ove sednice imali smo izmene Zakona o radio-difuziji, i mogu reći da ovo nije u skladu sa Zakonom o radio-difuziji. Naime, on definiše da je određeno da 20% dnevno emitovanog programa sme biti namenjeno oglašavanju. Za javni radiodifuzni servis dopušteno je da televizijsko oglašavanje i televizijska prodaja smeju da zauzimaju 10% ukupno od dnevnog emitovanog programa. U slučaju da javni radiodifuzni servis prenosi sportske manifestacije od nacionalnog značaja, da li su to olimpijske igre, evropska ili svetska prvenstva, sasvim je svejedno, onda je taj procenat veći, odnosno može se po satu emitovati devet minuta reklame, s tim da emitovanje ne sme preći 10% od ukupne dnevne minutaže. Član 18. Predloga zakona o oglašavanju za DS je, u najmanju ruku, neshvatljiv i pravno neutemeljen, jer nameće Radiodifuznu agenciju kao relevantan organ u definisanju koji su to međunarodni sportski događaji od nacionalnog događaja. Ovim predlogom Republička radiodifuzna agencija direktno utiče na tržišne uslove. Ovakvo rešenje je neprihvatljivo. Još jedanput koristim priliku da zamolim ministra, s obzirom na to da postoji amandman po tom pitanju i s obzirom na to da su kolege iz Odbora za trgovinu i turizam prihvatili predlog DS i uputili kao amandman Odbora, da ministar ima puno razumevanje za jedan ovakav član i da prihvati našu argumentaciju i da ovaj član bude brisan iz Predloga zakona. Takođe, čini nam se da će biti problema ako komercijalna TV stanica kupi TV prava, a sve smo češće u prilici da budemo svedoci takvih situacija. Da li onda oni mogu da povećaju minutažu koja je namenjena za prodaju oglasnog prostora? To nije jasno definisano. Verovatno ne. Ovde treba pomenuti da ćemo odskoro, kako je to ministar rekao, od 1. oktobra, imati TV pretplatu, odakle će se finansirati javni radiodifuzni servis. To znači da će javni radiodifuzni servis u ovakvim slučajevima od strane građana biti finansiran, biti finansiran iz budžeta i biti finansiran i sa treće strane, a to je od oglašivača. Poređenja radi da uzmemo Bi-Bi-Si, finansira se samo od pretplate građana. Ne treba govoriti o tome šta je i ko je Bi-Bi-Si. Nemojte misliti da je DS protiv javnog radiodifuznog servisa. Rekli smo svoj stav o tom servisu. Takav servis je neophodan, preko potreban je za državu, ali mislim da na ovaj način favorizujemo javni radiodifuzni servis u odnosu na ostale privatne komercijalne TV stanice, smatramo da nije dobro rešenje. Interesantno je pitanje emitovanja reklama koje tokom serijskih programa, u ovom zakonu nije eksplicitno pomenuto, tako da možemo da očekuje da će serije biti prilično dugo, s obzirom na to da je ministar na početku rekao da ćemo imati zakon koji će sada ići u susret gledaocima i da će ih osloboditi kilometarskih ili višesatnih prekida zbog oglašavanja. To na ovaj način, Predlogom zakona, barem što se serija tiče, one su jako popularne, neće biti na valjan način definisano. Ako film sme da se prekine tek u 45. minutu, a vreme trajanja reklama po satu iznosi 12 minuta, filmove će u tih 45 minuta prekidati dvanaestominutnim reklamnim blokom, pošto drugog termina za reklame neće biti. Dakle, za reklamni prostor služiće serije. Što se radio-programa tiče, čini nam se da je on ostao prilično po strani. Naime, kroz Predlog zakona nam je ukazano da će se na radio-programe primenjivati članovi koji se odnose na televizije, odnosno čl. 18, 19. i 20. To nije dobro rešenje. Ne mogu biti primenjivane odredbe zakona koje se odnose na jedan medij koji potpuno različito funkcioniše i različit je od radijskog programa i radijskih emisija. Smatramo da je pitanje oglašavanja na ovom mediju veoma loše koncipirano i da neće napraviti valjani pomak. Sve u svemu, da rezimiramo, DS ove zakone smatra veoma značajnim. Izneli smo brojne manjkavosti koje oni u sebi sadrže. Od toga koliko je predlagač spreman da amandmane koje smo uložili prihvati, cenićemo da li će DS i glasati za ove zakone. DS ne bi volela da, po starom dobrom običaju, vladajuća grupacija sa osmehom, sa bahatošću prihvata i sasluša amandmane opozicije, a da posle toga predloge koje su oni uobličili glasaju u tekstu koji nam je predložen. Smatramo da to nisu dobra rešenja i da to nikome neće ići na korist. Ako budemo ponovo u situaciji da nakon pet ili šest meseci menjamo zakone koje budemo danas usvajali, onda svakako oblast koju želimo da regulišemo nećemo regulisati na valjan i na kvalitetan način. Želimo da Srbija u ovoj oblasti zaista dobije kvalitetne zakone. Spremni smo da kao odgovorna stranka pomognemo u tom poslu. Od ozbiljnosti predlagača, od ozbiljnosti Vlade zavisi da li ćemo imati i ozbiljne zakone. Nadam se da kod nadležnog ministra ima spremnosti da prihvati ovu našu argumentaciju i da neće rasuđivati po principu – neće nama demokrate da sole pamet, mi smo najpametniji. Verujem da će biti razuma, verujem da će biti snage da se prihvati ono što smatramo da je dobro i kvalitetno. Dakle, izbor ostaje na predlagaču.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, gospodin Baralić. Izvolite. Obaveštenje, da biste mogli da raspoređujete svoje poslove. Danas, kao što sam rekao, radiće se do kraja radnog vremena, do 18,00 časova. Objedinjena rasprava će biti nastavljena tokom sutrašnjeg dana, pošto petkom Skupština ne zaseda. To znači da će sledeća tačka dnevnog reda bitirazmatrana, dakle, do kraja ovih tačaka dnevnog reda. A, u ponedeljak ćemo raspravljati tačku – zakon o zaštitniku građana. Izvolite, gospodine Baraliću.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, saradnici iz Ministarstva za trgovinu, turizam i usluge, dame i gospodo narodni poslanici, svaki građanin ove zemlje je potrošač otkad se rodi do duboke starosti. Zato su svi zakoni koji na bilo koji način određuju ovu oblast veoma važni i njima se prilazi sa krajnjom ozbiljnošću i kod onih koji pišu i kod onih koji ih razmatraju. Nadam se da ni jedni ni drugi nisu lišeni odgovornosti za ovaj fenomen, jer to jeste zakon koji se tiče 10 miliona stanovnika naše zemlje. Ima već dugo da su neki od ovih zakona bili u proceduri i iz razloga koje ovde ne bih komentarisao, više puta su povlačeni iz procedure. To može da bude signal za ovo ili za ono, ali definitivno je važno da se danas oni nalaze pred narodnim poslanicima, da se o njima razgovarai da će svakako biti usvojeni. O svakom zakonu ću reći po nešto. Što se tiče zakona o zaštiti konkurencije, podržavam ono što je rečeno u uvodnom izlaganju, u obraćanju gospodina ministra dr Dimitrijevića. Konkurencija je jedan univerzalni princip i univerzalno načelo u svim oblastima. Što je stepen konkurencije viši, to je i značajnija garancija da će se određena oblast sprovoditi na efikasniji, blagotvorniji način i da će, kako bi se to ranije govorilo, biti na pozu oni koji treba da koriste rešenja tog zakona. Želim da kažem da izražavam sumnju da je moguće zakonom ovaj važan princip urediti do te mere da on daje potpunu garanciju da će ovo o čemu govorim biti sve tako. Naša zemlja prolazi kroz period koji je velikom broju ljudi omogućio da postanu vlasnici velikih dobara, velikih novčanih sredstava i velike imovine, a da pri tom to nije rezultat ovog načela o kojem ovde govorim, načela konkurencije, već upravo nečeg drugog, i da će oni danas pokušati na sve moguće raspoložive načine da produže život onom principu koji im je obezbedio da mogu nesmetano i enormno da se obogate. Ali, svemu dođe kraj, pa i takvom ponašanju. Zbog toga je važno da ova oblast bude uređena na jedan ovakav način. Šta je ovde još problem? Problem su velike i moćne kompanije koje dolaze u nezaštićenu Srbiju, koje dolaze u Srbiju čija domaća privredna struktura ne može da odgovori na odgovarajući način i koji na sve moguće načine pokušavaju da ovaj princip konkurencije derogiraju, na način koji njima odgovara. Pomenuću nekoliko, već sam govorio o tome na Odboru više puta. Kada dolaze veliki hipermarketi i slične organizacije, oni imaju u samom startu tzv. fenomen prvog punjenja, tako što, praktično, ucene potencijalne dobavljače, potencijalne privredne subjekte sa kojima će raditi, da u zavisnosti od broja artikala ili vrednosti tog posla, to tzv. prvo punjenje naprave i učine gratis. Tako se, praktično, ta osiromašena privredna struktura u Srbiji ispruži više nego što joj guber dozvoli da velikom i moćnom megamarketu napuni rafove, to se nekada meri desetinama miliona evra, onda raznim drugim tzv. komercijalnim akcijama i na neke druge načine pokušava da diktira uslove koji su za najveći broj tih njihovih potencijalnih dobavljača neizdrživi. Na taj način oni ugrožavaju svoju supstancu, a ovi koji prave ove velike markete na taj način stiču enormnu zaradu. I zato molim, evo ovde sede najkompetentniji ljudi na čelu sa ministrom, molim sve koji migu da pomognu da se ovo ne događa na taj način, jer po definiciji posle nekoliko meseci mnogi od ovih dobavljača o kojima ja govorim stavljaju katanac na svoje firme i više ne mogu da opstanu, a ovi drugi idu dalje i šire se. Ali, da ne širim tu priču, svi razumeju jezik kojim ja ovde govorim i svi znaju da je to tačno. Da bi građanima Srbije bilo jasno želim da kažem da je cena ulaska i da je cena tzv. prvog punjenja između 450 i 500 evra po artiklu, a artikal je sve što se nalazi u rafovima jednog velikog marketa, pa puta broj proizvoda, pa puta, znate kako to sve već multiplicira. Dakle, prosto da kažemo da znamo da se to dešava i da molimo sve nadležne organe da to spreče, ako jesu glasni i ako je to moguće. To sam želeo ovde da kažem, zato što to, pre svega, od mene očekuju oni koji su imali sa mnom razgovore na ovu temu. Neke od tih ispovesti su dramatične. To je, moram da kažem, jedna pogana rabota iz koje se praktično po malim mestima u Srbiji, pa i u samom Beogradu na jedan potpuno nezakonit način pravi destrukcija trgovačke i privredne strukture u Srbiji, a da kažem kolokvijalnim jezikom – kljuka se debela guska i mi imamo obavezu da to kažemo i da pokušamo da to sprečimo. To je jedna stvar. Druga stvar, ovaj zakon treba da reguliše, odnosno da ne omogućava u narednom periodu koncentraciju i tako dalje. Iz više razloga je to važno. Ne samo što će fizičkim rasporedom trgovinskih objekata, trgovinske mreže ta koncentracija biti takva kakva će biti, pa će na taj način ugrožavati druge, već će oni biti u prilici da dampingovanjem cena i drugim poznatim instrumentima utiču da se ovi mali ugase brže nego što bi inače izdržali da takve koncentracije nema. Moram da kažem da to ide jako teško i da u praksi to neće ići. Jednostavno, ja živim u gradu koji već ima dva-tri megamarketa. Ovih dana će "Merkator" otvoriti, takođe, megamarket u Čačku. Potpuno je sigurno da će mala trgovinska mreža prestati potpuno da postoji. Neće izdržati to. Ekonomisti bi rekli – pa šta, konkurencija je takva kakva jeste, ali implikacije toga su malo drugačije, to je prosto jedan koncept, to je stvarnost. Na jednom tako malom prostoru nalaze se velike svetske kuće koje tamo dolaze, po veoma strogim pravilima upošljavaju ljude, po uslovima koji bi bili dragoceni da se nalaze u nekim institutima ili ne znam na kojim drugim mestima, imaju načina da biraju, jer se za radno mesto, podsećam vas, 176 radnih mesta raspisuje "Merkator" u Čačku, prijavilo 3.500 ljudi. Ne primaju nijednog pripravnika, nikog ne primaju na neodređeno vreme, traže vrlo, vrlo stroge uslove. Ko će u ovoj zemlji, ako sve tako bude krenulo, ko će obučavati pripravnike, kod koga će naša deca obavljati pripravnički i taj staž kada, jednostavno, ovi veliki koji dolaze hoće odmah gotove, one koji imaju veliko iskustvo i tako dalje. Kada ovo malo društvene privrede, što još postoji, prestane da postoji, onda zaista ne znam kako je moguće da to ubuduće funkcioniše, ali i to je tema za neku drugu priliku. Ja želim svakom da uspe u svom poslu, ukoliko je spreman i sposoban, ali naravno imam obavezu da kažem kako te stvari funkcionišu. (Predsednik: Hoćete i drugih deset minuta da koristite?) Hoću, zahvaljujem. Zakon o cenama ne želim da komentarišem, rečeno je sve ovde. Srbija inače spada u one države koje imaju gotovo najveći broj proizvoda u liberalnom režimu cena, osim ovih koje su ovde nabrojane, pa i ove koje su nabrojane će po osnovu nekih drugih zakona, kao što su zakoni o poštanskom saobraćaju, telekomunikacijama, 2007–2009. potpuno, praktično, prestati da važe, jer će liberalizacija u toj oblasti biti rešena nekim drugim zakonom, a ne ovim. To je nešto što ide samo po sebi. Pomenuo je gospodin ministar dvojne cene. Ja samo želim da kažem – dugo je naše putovanje u "Jevropu", kako se kaže. Dvojne cene u Srbiji se koriguju na sledeći način: tako što domaći potrošači, građani Srbije, kada smo doneli odluku, kada su doneli odluku da se, recimo, cene hotelskog smeštaja izjednače da ne mogu biti različite za strance i za domaće goste, onda su tu razliku platili domaći gosti, jer su plaćali smeštaj u hotelima isto onoliko koliko i stranci. Kod putarine je ista stvar. Mi sada imamo jednu dinamiku kod putarine koja do, mislim, 2007. godine treba da bude izjednačena na ovaj način da domaći i strani plaćaju isto. To je lepo kada se objašnjava u Evropi, ali jako puno košta u Srbiji. U tom smislu dvojne cene, ja razumem zašto to mora da prestane da postoji, ali sam takođe dužan da kažem na koji način to prestaje da postoji. To je jako važno, jer mislim da građani Srbije ne razumeju zašto se to upravo tako dešava kod putarine i kod nekih drugih stvari. Podsećam vas, bilo je ovde narodnih poslanika, kada je u onom sazivu izjednačena cena smeštaja u hotelima za strance i domaće goste, da je cena hotelskog smeštaja u hotelima "Prag", "Ekscelzior" i drugi, gde smo spavali u to vreme, praktično povećana za 120%. To je potpuna istina, svi smo bili korisnici tih usluga i znamo kako je ta stvar išla. (Nataša Jovanović sa mesta: Gde ste sad?) Gospođice Jovanović, ima u međuvremenu čovek pravo da na neki drugi način reguliše svoj smeštaj i dobro vaspitani ljudi ne dobacuju drugim narodnim poslanicima. Dakle, što se tiče zakona o javnom oglašavanju, koji je najznačajniji ovde, želim da kažem da smo mi u više navrata probali da razgovaramo sa svima koji su zainteresovani za ovu oblast. Dakle, "Medija centar" je organizovao veliki sastanak sa oglašivačima, urednicima marketinga, menadžerima raznih elektronskih medija, regionalne privredne komore su organizovale, kao što je Niš, takve razgovore. Mi smo ovde, naš Odbor je ovde organizovao razgovor sa oglašivačima, sa medijima, sa ljudima iz Ministarstva. Imali smo priliku svi koji smo želeli, Asocijacija oglašivača je takođe uputila veliki broj amandmana koji su se našli u proceduri, svi su imali prilike da kažu ono što misle. Vlada se o tome izjasnila onako kako je mislila da je moguće i naravno narodni poslanici će u raspravi o pojedinostima reći šta misle na tu temu. Ovaj zakon je važan iz više razloga, zato što uređuje jednu oblast u kojoj postoji dosta veliki javašluk, u kojoj postoji veliki potencijal, postoji veliki novac. Ja vas podsećam da je kod obrazloženja Zakona o izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji ovde bilo reči da je potencijal marketinga Radio-televizije Srbije u toku jedne godine između 15 i 50 miliona evra. Kada ta radio-televizijska stanica ne bi postojala, taj kolač bi se podelio na neke od privatnih velikih i moćnih medija. Dakle, radi se o potencijalno velikom poslu, radi se, takođe, o najvećem broju građana koji su gledaoci, slušaoci programa ili čitaoci štampanih medija, koji imaju prilike da prate oglasne poruke u svakodnevnom komuniciranju i radi se o velikom interesu ljudi koji proizvode usluge ili robe, koji imaju potrebu da se oglašavaju. Dakle, Vlada ima odgovornost, ovo ministarstvo ima odgovornost da nađe meru između ovih nekoliko interesa, da oglašavanje bude uređeno na način koji će obezbediti da privredni subjekti mogu da se oglašavaju i da od toga imaju koristi; da od toga imaju koristi elektronski mediji koji vrše oglašavanje; da građani Srbije imaju od toga koristi jer će dobijati informacije koje su dragocene kada žele da se opredele šta žele da kupe ili nabave, ali i na taj način da gledaoci i slušaoci nemaju štetu od načina oglašavanja. To je veoma važno i mislim da je ovaj zakon uspeo da ovu poslednju dilemu razreši kroz nekoliko članova koji na precizan način definišu kako se mora sprovoditi oglašavanje, pre svega u elektronskim medijima. Postoji u ovom trenutku oglašavanje koje je do te mere problematično da zaslužuje pažnju i nekih drugih organa. Ovde je bilo dileme da li treba javnom servisu dati pravo da se bavi komercijalnim oglašavanjem ili zbog toga što je uvedena pretplata i što je prihvaćen amandman da se uvede tranzicioni fond na određeno vreme, da taj javni servis treba samo da proizvodi i emituje odgovarajući program, a da ovo što zovemo ekonomskom propagandom bude rezervisano samo za komercijalne stanice. Takođe mislim da je nađeno srednje rešenje i mislim da ne treba izgubiti iz vida, mislim da to ovde nije slučaj, RTS i drugi jesu javni servis, imaju nekoliko obaveza koje nemaju komercijalne TV i radio stanice i na svaki način im treba pomoći da funkcionišu onako kako jeste propisano i što građanima obezbeđuje najbolju moguću informaciju, najbolji mogući program, obrazovni i svaki drugi. Komercijalne stanice imaju, s tim u vezi, drugačiji pristup i to je stvar njihovog gazde, njihovog menadžmenta, njihovog shvatanja cele stvari. Postoji jedan broj lokalnih stanica koje će imati ubuduće oglašavanje koje se neće tako zvati, a to će biti u suštini, mogu da nabrajam primere, ali to nije moja namera. Vi imate malu televizijsku stanicu u jednom gradu koja izrazito pravi, recimo, jednu lokalnu samoupravu, a nema sa njom nikakav poseban tehnički, niti neki drugi sporazum. Imate malu televizijsku stanicu koja u informativni program stavi jedno dešavanje koje je potpuno trivijalno, u odnosu na bilo šta drugo što se u privrednom životu tog grada dešava, ali naravno mi u tome prepoznajemo pre svega jedan komercijalni odnos, ali i to će biti rešeno privatizacijom ovih stanica. Govorim o stanicama koje su sada pod ingerencijom lokalnih, gradskih i pokrajinskih vlasti. Bilo bi dobro da što je moguće pre zažive odredbe ovog zakona, zbog toga što postoji čitav niz problema sada u Srbiji; postoje oglasne poruke sa naglašenim seksističkim sadržajem, postoje oglasne poruke koje vređaju dostojanstvo i moral, postoje oglasne poruke koje govore o tome, koje u gradaciji koja nije dozvoljena, govore o drugim proizvodima ili proizvođačima. Dozvoljeno je, po mom shvatanju, reći – odlična je pasta za zube koju sam ja proizveo, ali je jako teško reći – najbolja je pasta za zube koju sam ja proizveo. Još je gore ogrnuti nekome beli mantil ko će se predstaviti kao doktor, sve zna, doktor koji će reći – najbolja je pasta za zube koju imam u ruci, jer ja kao stomatolog to tvrdim. To je nedopustivo i nadam se da se to neće dešavati. Mislim da je jako važno da se sve to uredi, da imamo sve ove efekte o kojima sam ovde govorio i zbog toga će SPS glasati za zakon o oglašavanju i ostale zakone koji su danas na dnevnom redu.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele četiri poslaničke grupe, SRS, DSS, G17 plus i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Sanji Čeković, a neka se pripremi narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre, gospodo iz Ministarstva, danas raspravljamo o četiri zakona. Doduše, rasprava je objedinjena, ali sva četiri zakona se u nekim delovima susreću i u tom smislu nije pogrešno što je objedinjena rasprava o njima. Mi danas govorimo o Predlogu zakona o konkurenciji, o oglašavanju, o zaštiti potrošača i o cenama. Sva ova četiri zakona obuhvataju jednu veliku oblast, jednu oblast koju smo mi do sada na jedan drugačiji način obrađivali zakonima u ovom parlamentu, a to je tržište. Mi smo se tržištem bavili u okviru poreskih zakona, posebno u prošlogodišnjem zasedanju. I u oblastiporeskih zakona tržište smo uredili na jedan od boljih načina i u ovom momentu ti poreski zakoni svakako pokazuju svoj finansijski i ekonomski efekat. Ono što je Skupština odlagala nekoliko puta zbog velikog broja zakona koje smo imali, a imaćemo i u budućem periodu, to su baš ovi zakoni o kojima pričamo danas i u ovom trenutku kada je krajnji rok da se ovi zakoni usvoje, da se primene i da tržište na jedan, najbolji, način regulišemo shodno zemljama Evropske unije. Mislim da bismo današnju raspravu trebalo da usmerimo ka tom smeru, da ovi zakoni budu što pre primenljivi i da amandmanima otklonimo eventualne nedostatke ili propuste, ako ih je bilo u ovom zakonu. Regulativu preko Republičkog ministarstva vezanu za sve ove zakone do sada nismo imali. Imali smo preko saveznih zakona i donošenje ovih zakona je sasvim sigurno ostavilo prostora da na nivou Republike Srbije na najbolji način rešimo sve četiri oblasti: cene, potrošače, oglašavanje i konkurenciju. Svedoci smo da svaki građanin Republike Srbije kada ode u bilo koju od evropskih zemalja ponese i donese ovamo jedan izvanredan utisak sa tog tržišta. Dakle, mi kao potrošači u tim zemljama srećemo se sa uređenim proizvodima, sa stabilnim cenama, sa kvalitetom proizvoda i jedna zemlja i Vlada koja ide ka Evropi, ubrzano, trebalo bi preko ovako dobrih i kvalitetnih zakona da to uradi u našoj Republici Srbiji. Ono što je jako važno reći o ovim zakonima, ne zbog nas jer poslanici Republičkog parlamenta čitaju zakone i na odborima se time bave, nego zbog naših gledalaca koji gledaju program, jeste da Predlog zakona o zaštiti potrošača obezbeđuje pravnu zaštitu potrošača. Po prvi put možemo da kažemo da potrošač, dakle kupac, onaj koji je kupio proizvod može s punim pravom da očekuje i zaštitu svojih prava ako proizvod, koji je kupio, nije po normama i merilima koje predviđa zakon. Ono što je u ovom zakonu isto karakteristično, što je novina, jeste formiranje saveta ministra za zaštitu potrošača. Iz samog naziva zaključuje se da je u tom savetu obavezan ministar, a ono što je jako važno za potrošače je, da se u tom savetu moraju obavezno pojaviti ljudi koji su predstavnici organizacije potrošača. Jako je bitno što su tu ljudi naučnici, stručnjaci iz pojedinih oblasti, dakle, iz oblasti kojima će se savet baviti. U ovom zakonu nisu se samo koristila iskustva EU, nego su se koristili predlozi i saveti ljudi koji su stručni iz oblasti prava i ekonomije. Predlog zakona o zaštiti konkurencije je, kao drugi zakon koga pominjem danas, Predlog zakona koji obezbeđuje efikasnu konkurenciju na tržištu i ravnopravnost učesnika na tržištu. Konkurencija je jako važna. Konkurencija je nešto što podstiče proizvodnju i konkurencija je nešto što dovodi do slobodnog i jakog tržišta. Takođe, jako je važno da je, prilikom donošenja zakona o oglašavanju iskorišćeno iskustvo najgore koje se u Srbiji pojavljuje – da su se često oglašavali oni koji nisu imali prava da se oglašavaju i da su tim oglašavanjem, preko javnih medija i novina, često nanosili i štetu i reklamirali nešto što se ne sme reklamirati. Taj zakon uređuje pravila i način, po kojima se može oglasiti i proizvod i usluga. Ako su usluge u pitanju, svedoci smo da su se često reklamirali ljudi po nekim brojevima telefona, da je, tek neko, kada je okrenuo taj broj telefona, zgranuo se od onoga šta je mogao da čuje sa druge strane. To mora da reguliše zakon i jedna država, kao Srbija, i jedna odlučna vlada, kakvu mi imamo, da usvoji što pre, a kada usvojimo onda će se zakoni primenjivati. Predlog zakona o cenama potvrđuje naše ekonomsko opredeljenje o slobodnom tržištu, o uređenom tržištu. Ovaj zakon sadrži osnovnu stavku, koja kaže da će se cene obrazovati slobodno. Dakle, formiranje cena po ovom zakonu je slobodno. Ima jedan deo proizvoda i usluga koji se, kao i u svakoj državi, mora kontrolisati; to su oni proizvodi, usluge koje država mora kontrolisati i u tom smislu daju se ovlašćenja Ministarstvu koje će svojim predlogom, preko Vlade Republike Srbije, kontrolisati rast tih cena. To su: struja, ugalj, nafta, hleb, drumski i železnički saobraćaj i osnovne komunalne usluge. Kao jako pozitivno u ovom predlogu zakona bih okarakterisala ono, što je regulisano članom zakona, da će i lokalna samouprava u određenom trenutku, ako izgubi kontrolu nad cenama komunalnih usluga, podleći pravu da ih Republičko ministarstvo i Vlada mogu korigovati i zaštiti interese građana u svim tim lokalnim sredinama. Nadam se, odnosno sigurna sam da je većina poslanika, koja čini vladajuću koaliciju u ovom parlamentu, svesna neophodnosti svih ovih zakona. Nadam se da smo sve pubertetske tegobe prevazišli, da ćemo odlučno u danu za glasanje podržati sva četiri zakona, a da ćemo u okviru rasprave o amandmanima dati svoje primedbe. Sasvim sam sigurna da će ministar resornog ministarstva prihvatiti sve što je kvalitetno i što je u korist ovih zakona i Republike Srbije. Poslanici SPO, kao i do sada, sa zadovoljstvom će glasati o reformskim zakonima. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, po članu 93. stav 3.
Poštovana gospodo narodni poslanici i uvaženi gospodine ministre, narodni poslanici SDP posvetili su predloženom setu zakona naročitu pažnju, zato što smatramo da je reč o fundamentalnim reformskim zakonima čije je donošenje neophodno, kao pretpostavka za ekonomski razvoj naše zemlje. Smatramo da Srbija ne može ekonomski da se razvija bez otvorenog tržišta i uspostavljenih pravila za tržišno poslovanje. Osnovno pravilo tržišnog poslovanja jeste konkurencija i sprečavanje monopola, a konkurencija i takmičenje podstiču stvaralački i preduzetnički duh, prave bolje proizvode i uslugu. Konkurencija jedino pravi zdravu prirodnu selekciju. Monopol, kao što svi znamo, pravi žabokrečinu, osiono ponašanje i korupciju. Moram da kažem da, kada smo glasali protiv "Zakona o ukidanju Naftne industrije Srbije", Zakona iz 1991. godine, naša intencija nije bila da sprečimo reformu i reorganizaciju NIS. Upravo, iz razloga što smatramo da je zadržavanje postojećeg stanja doprinos zadržavanju postojećeg stanja – žabokrečine, već zbog toga što nismo imali dovoljno relevantnih informacija o tome kako će taj proces teći, odnosno što smo zaključili da je, onako kako je predloženo, na štetu građana Srbije i zaposlenih u samom NIS. No, da se vratim predloženim zakonima. Zakon o zaštiti konkurencije jedan je od pravih koraka za uključenje na veliko evropsko tržište. Pravila konkurencije na tom velikom evropskom tržištu propisuje Evropska komisija. Što se tiče samih pravila o zaštiti konkurencije, vladina Komisija za pridruživanje rekla je da je u tom materijalnom smislu Predlog zakona sasvim dobar. Imali su primedbu, kao što i SDP ima primedbu, na proceduralni deo Predloga zakona. Tačnije, smatramo da nije dobro da Ministarstvo ili prekršajno veće propisuju kazne za prekršaje, već da bi kazne morale da izriču komisija za zaštitu konkurencije, koja je ustanovljena ovim zakonom, posle čega bi se mogao voditi i upravni spor. Mislim da je čak neko od poslanika na ovaj predlog vladine Komisije dao kao amandmane, o kojima su se izjasnili naš skupštinski Zakonodavni odbor i nadležni odbori. Ono što sam htela da kažem povodom toga je sledeće: čak i ako taj predlog nije moguće sada usvojiti, jer je u suprotnosti sa našim pozitivnim pravom, nadležna ministarstva i nadležni ministri trebalo bi da razmotre mogućnost i predlože promenu nekih drugih zakona kojima bi bilo omogućeno fleksibilnije regulisanje zaštite konkurencije na način ili približno onako kako to radi EU. To je, po meni, sasvim normalno, ako toj EU zaista težimo. Da vidimo sada koje su to mere za liberalizaciju državnih monopola. To su, dakle, četiri stvari: privatizacija, liberalizacija, konkurencija i javne nabavke. Kada je reč o privatizaciji, u Evropi je posle Drugog svetskog rata bilo mnogo firmi u državnom vlasništvu i te firme su postojale u mnogim delatnostima, baš kao što je to slučaj kod nas danas. Privatizacije su sve do kraja 1970. godine u Britaniji bile sporadične, a upravo je Margaret Tačer pokrenula taj veliki talas privatizacije u Britaniji i tada i nastaje termin – privatizacija, do tada regulisan kroz termin – denacionalizacija. Razlozi za privatizaciju državnih preduzeća su nesporni. Dakle, država nije efikasan investitor i vlasnik. Političari ulažu prema političkim prioritetima, a ne prema zahtevima efikasnosti. Za razliku od poslovnih ljudi, političari i država mogu nekažnjeno da greše. Zato je dobro da država brine samo o opštim pravilima, a da se ne meša u upravljanje firmama. Politika konkurencije oslanja se na četiri tačke: zabranu poslovnih sporazuma usmerenih na podelu tržišta, dogovaranje cena i sve druge prakse koje narušavaju konkurenciju i funkcionisanje zajedničkog tržišta, zabranu zloupotrebe dominantnog položaja na tržištu, kontrolu spajanja firmi, uzajamne kupovine firmi i kontrolu državne pomoći. U EU, to je takođe praksa koja se pokazala kao korisna, zabranjene su vertikalne subvencije koje pogoduju tačno određenim firmama ili granama, a dozvoljene su samo one subvencije od kojih mogu da profitiraju mnoge firme. Izuzeci su dozvoljeni samo tamo gde je životni standard enormno nizak i gde se sprovode projekti od zajedničkog interesa, kao što je to, recimo, u sferi kulture. Kada je reč o javnim nabavkama, u EU zabranjena je diskriminacija stranih firmi i favorizovanje domaćih preduzeća, što se kod nas često dešava pod raznoraznim demagoškim parolama. Stanje u Srbiji danas izgled ovako: oko 60% preostalih javnih preduzeća i komunalnih preduzeća nisu privatizovana; Vlada još uvek utiče na formiranje oko 40% cena; postoje ograničenja vlasništva; zakon o politici i konkurencije nije usvojen; na tržištu dominiraju domaći monopoli. U 2003. godini je usvojen Zakon o javnim nabavkama, koji daje veliku prednost domaćim firmama u odnosu na inostrane. Međutim, prema usvojenoj Studiji izvodljivosti, čiju smo pozitivnu ocenu nedavno dobili, potrebno je nastaviti proces privatizacije, izvršiti liberalizaciju trgovine sa Unijom, usaglasiti antimonopolsku politiku sa politikom Unije i usaglasiti Zakon o javnim nabavkama sa rešenjima EU. Dakle, iz mog izlaganja jasno se vidi da je privatizacija jedan od osnovnih procesa koji uslovljava dalje sprovođenje svih zakona, ova četiri zakona o kojima danas raspravljamo. To, kako danas kod nas teče proces privatizacije, koji je najvažniji proces koji se odvija u ovoj državi kao tranzicionoj državi, ukazuje da postoji mnogo problema. Jedan svakako jeste činjenica što mi stalno govorimo, a o tome je bilo reči i kada je bila privatizacija "Knjaza Miloša", da nemamo zakonodavstvo koje jasno precizira proces privatizacije do kraja, bez rupa u zakonu, bez mogućnosti da se tim zakonima manipuliše. Pri tome pred poslanike u Narodnoj skupštini nikako da dođu ispravke takvih zakona, koje bi svakako kvalitetno omogućile da se i ovakvi zakoni bolje sprovode. Pored toga, jedna veoma važna komisija, koja treba da bude sasvim nezavisna, bez uticaja Vlade ili bilo koga drugog, Komisija za hartije od vrednosti već duže vreme, iako je ona kompromitovana do kraja, čak od onih ljudi koji pre svega treba da je poštuju (i podsetiću na reči ministra finansija, koji je predsednika i članove te Komisije ocenio kao nekvalifikovane i korumpirane), danas funkcioniše u nepotpunom sastavu, jer su određeni članovi dali ostavku na članstvo u toj Komisiji, da je predsednik i dalje onaj čovek koji je po rečima visokih funkcionera ove vlade i nekompetentan i korumpiran. Pod takvim uslovima, gde ta Komisija vrlo često sprečava da ono što je vlasništvo malih akcionara, privatno vlasništvo, izađe na tržište, izađe na berzu i da se time trguje, teško da možemo da govorimo o primenljivosti ovakvih zakona koji su posledica jednog kvalitetnog procesa privatizacije. Poslanici SDP na predloženi set zakona dali su dosta amandmana. Neki su usvojeni i ja zahvaljujem ministru što je imao sluha da usvajanjem tih amandmana, potpuno sam uverena, bitno popravi smisao tih zakona. S druge strane, mi ćemo o onim amandmanima koji nisu usvojeni govoriti u nastavku sednice. Za sve predložene zakone sa ove sednice ćemo glasati, bez obzira što smo opozicija, jer iako sva predložena rešenja ne smatramo do kraja definisanim i savršenim, mi smatramo da oni jesu u interesu naših građana, a svetska kretanja zahtevaće vrlo brze promene svega što u njima nije dobro. Hvala.
Dobro, tri minuta smo bili tolerantniji, pošto imaju pet minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a potom Branče Stojanović.
Nije dobro kada se spajaju zakoni radi jedinstvene i načelne rasprave, jer, osim što je isti predstavnik Vlade, nema baš nešto mnogo zajedničkih tačaka između ovih predloga zakona. Kakve veze ima zakon o oglašavanju i zaštiti konkurencije? To su potpuno dve različite oblasti. Ali, hajde, pošto ste rešili da idete brzo, mene čudi što mi u toku godine nemamo i jednu načelnu raspravu za 350 zakona i onda sve đuture može da se završi. Neću komentarisati predloge zakona na koje je SRS podnela amandmane, zato što ima nekoliko amandmana pa može da se nešto o tome priča, tako da ćemo raspravu o ovom predlogu zakona o zaštiti konkurencije i Predlogu zakona o oglašavanju ostaviti da se malo više kaže u toku rasprave u načelu. Nešto bih rekao o Predlogu zakona o zaštiti potrošača. Vidite, ovaj zakon stvarno jeste potreban. Međutim, ono što provejava kroz ove predloge zakona jeste, da je očigledno, da su korišćena neka iskustva. Možda i pogrešim nazive država, da li je to Nemačka, Belgija, Holandija, Austrija, Kipar, Grčka shvatićete da to nije bitno. Međutim, neka rešenja koja postoje u zapadnoj Evropi ne mogu kod nas da se primene. Vidite, u Belgiji i Holandiji gotovo sva pitanja vezana za cene reguliše ministarstvo svojim preporukama. U nekim državama, pa čak i ono što je antimonopolsko zakonodavstvo je maltene u nadležnosti pojedinca. Tako, to slepo prepisivanje ili miksovanje više propisa iz različitih država stvarno pravi jednu papazjaniju koja je neprimenljiva. I, onda se javljaju neke šupljine, neke rupe između pojmova i članova. Zakon o zaštiti potrošača nam je potreban i verujte to treba da bude temeljni trgovinski propis kod nas, jer država ima obavezu da zaštiti potrošača. Međutim, na neka rešenja koja ste ovde naveli mi nismo podneli amandmane zato što smatramo da je u mnogim odredbama ovaj zakon neprimenljiv. Pošto nismo pisali amandmane ja ću maltene amandmanski da projurim preko ovog predloga zakona. U članu 2. stav 3. definisali ste šta je prodavac, pa ste rekli da, u smislu ovog zakona jeste privredno društvo, preduzeće, drugo pravno lice, preduzetnik itd. Ne znam zašto ste ubacivali preduzeće? Ako ste mislili na javno preduzeće, onda to drugačije treba da se definiše. Kasnije vam se javlja takođe preduzeće i ne vidi se neka bitna veza. Čudi me da u članu 4. gde govorite o posebnoj zaštiti i navodite neke grupe, lepo ste naveli – deca, stariji, bolesni, a trebalo je da stavite i trudnice. Moralo je. To je posebna kategorija, tim pre ako Vlada zauzima nekakve stavove po pitanju politike nataliteta. Uvek se trudnice posebno potenciraju, valjda ne treba da objašnjavam zbog čega. Ali, one uživaju posebnu zaštitu u gotovo svim oblastima, pa i ovde. Stvarno mi nije jasno u članu 16. gde ste rekli – "Zabranjeno je", pa tačka "3) – vršiti diskriminaciju potrošača u pogledu vrste, kvaliteta, cene proizvoda i usluge" itd. Zabrana diskriminacija je opšte načelo. Zabranjeno je vršiti diskriminaciju. Zabrana diskriminacije provejava, i možda je to trebalo drugačije da se formuliše. Neću komentarisati oko ovih pakovanja i ovih stvari, ali u članu 22. ste rekli: Isporuka proizvoda, kada se radi o proizvodima veće vrednosti, pretpostavljam da se odnosi na nameštaj, ogrev itd. – prodavac je dužan da obezbedi potrošaču isporuku kupljenog proizvoda na adresu potrošača. Šta podrazumevate pod terminom – "obezbedi"? "Simpo" tera o svom trošku, i druge firme, a već ako kupujete ogrev on kaže – da, imamo prevoz, ali to morate da platite. Tako da termin "obezbedi" može da se tumači dvojako ili trojako. Ja sam kao prodavac obezbedio, ovde o svom trošku, a ovde da ti platiš. A šta ako čovek ne želi da koristi taj prevoz, već želi da mu neko drugi prebaci? Mislim da to treba da razgraničite zbog trgovaca, jer će kod njih biti velikih problema, mada i tu postoji sasvim solidna praksa kako se to radi. Dobro je što ste ubacili ovo oko kataloške kupovine itd. i drugih oblika prodaje. Kod potrošačkog kredita, to je član 29. stav 2. kaže: "Davalac potrošačkog kredita dužan je da, pre zaključenja ugovora, u pismenoj formi obavesti potrošača", pa sad sve ono drugo što sledi to su opšti uslovi za korišćenje. Nejasno je da li svakom dostavlja pismeno na kome je to napisano ili je na nekom mestu to javno oglašeno, pa se podrazumeva da su na taj način svi obavešteni. Potrebne su te preciznosti, upravo, zbog onih koji se bave kontrolom poslovanja. Dalje, u članu 24. rekli ste – potrošač ima pravo prigovora na kupljeni proizvod ili pruženu uslugu, za koje se ne izdaje garantni list, zbog nedostataka koji su nastali u roku od šest meseci od dana kupovine, odnosno izvršene usluge. Radi se o proizvodu za koji ne postoji zakonska obaveza da se daje garancija. Znači, nije tehnički uređaj.Moglo je drugačija formulacija da ide jer je ova formulacija rogobatna. U članu 34. poslednji stav kaže: "Prodavac, odnosno davalac usluge je dužan da svojim aktom bliže utvrdi način i uslove rešavanja prigovora". To je nešto što se zove obaveštavanje. Mora da se obavesti potrošač o tome. Nije dovoljno da se samo propiše, da, vi morate da imate neke svoje opšte uslove kako ćete da rešite taj spor koji je nastao i taj postupak. Potrošač dolazi u tom i tom roku, podnosi kao dokaz, to se rešava u nekom roku. Vi ste obavezali tu prodavca, ali o tome treba da bude obavešten potrošač da bi realno mogao da koristi svoja prava koja zakon propisuje, upravo zbog njega, a ne zbog prodavca. Ovde je upotrebljena samo jedna drugačija formulacija. To je pravo potrošača, iz koga proizilazi i obaveza prodavca. Dalje, u članu 38. otvaram ga samo na nivou načela, kaže – Proizvodi i usluge od opšteg interesa. Tu ste naveli dva stava, javna preduzeća, odnosno privredna društva i preduzetnici koji u skladu sa zakonom obavljaju delatnosti od opšteg interesa, dužna su da svoje proizvode i usluge pružaju kontinuirano na način kojim se obezbeđuje propisani kvalitet, da redovno obaveštavaju itd. pa u drugom stavu kažete – na osnovu stvarno izvršene isporuke ili izvršene usluge. Molim vas, preko 70% stanova u našim stambenim zgradama imaju zajednički vodomer. Stambeno preduzeće to odreže prema potrošnji, prema broju članova domaćinstva ide isporuka. Tu je nemoguće primeniti ovo da svako plaća za uslugu prema stvarno izvršenoj usluzi. Uzeo sam kod jednog primera, to je voda za piće ili ovo što svakim danom postaje sve više tehnička voda. Ne postoji vodomer. Zašto? Zato što je 99% stambenog fonda napravljeno u doba kada su radnici i radnička klasa ovladavali celinom društvene reprodukcije, pa je sve bilo svačije. Ja sam veliki protivnik ovih arbitražnih tela i te tzv. vansudske zaštite. U pitanju je proizvod, njegov kvalitet ili usluga. Kada su u pitanju radni odnosi, to su one Lalovićeve izmišljotine. Mislim da je to na nivou teorije, omogućavamo na drugi način nešto da se reši, zakon dozvoljava neku mogućnost neke pogodbe, a u suštini u praksi ćemo da vidimo da se samo kupuje neko vreme. Mislim da u ovom zakonu niste napravili jasnu distinkciju između onoga šta je odgovornost proizvođača a šta je odgovornost prodavca. Puno puta kod nas se javi da je za nešto odgovoran prodavac, a nedostatak se javio još kod proizvođača. Mogu da vam navedem nekoliko primera. Jedan od karakterističnih jesu, recimo, konditorski proizvodi. Imam tu lično iskustvo, jer sam radio u toj industriji, svojevremeno. Kada se izvrši reklamacija ona često završi kod proizvođača, a kada proizvođač preko svojih stručnih službi iskontroliše, vidi da to nije bilo kvalitetno skladišteno, da je bilo izloženo suncu u nekom izlogu itd. Proizvod je ispravan, ali vidno se vidi neko belilo na onoj čokoladi, pa se daje zaključak da je nešto pokvareno. Mislim da ste tu morali da nađete granicu. Znam da imate još jedan predlog zakona o odgovornosti za skrivene nedostatke, u proceduri je jedan predlog zakona, koji je dostavljen pre nekoliko meseci. Da li ste mislili to na taj način da rešite. Mislim da taj zakon mnogo više naginje prema onome što je tehnika, nego prema nekim drugim oblastima. Dalje, savet za zaštitu potrošača – u Ministarstvu se obrazuje taj savet, ne znamo sastav, a mislim da ovde čak nema ni odredbe o mandatu. Možda sam pogrešio, ali mislim da nema. Jeste to savetodavno telo. Ono u nekoj formi treba da postoji. Imamo situaciju da danas postoje naručenih, da kažem u neku ruku, nevladinih organizacija, koje se bave zaštitom potrošača, ali su ih naručili ljudi i on ima svoj savet koji objektivno priča o nekim drugim proizvodima, a kada dođe do proizvoda koji finansira taj savet potrošača – to ispunjava uslove, naše analize pokazuju da je to kvalitetno. Mislim da će to biti najveća opasnost u ovom delu, da potrošači mogu, na neki način, preko neke institucije da utiču na kvalitet proizvoda, usluga i uopšte usluga, da oni kao potrošači imaju nešto! Verujte, već nekoliko meseci se provlači kod ovih reformskih zakona jedan veliki problem, a to je što ni ova vlada, a ni ona prethodna, nije uspela da odredi jasnu distancu šta bi to bila državna vlast, šta bi to bila vlast, a šta bi to bila lokalna samouprava? Da li je to koncept dvostepene lokalne samouprave, da li je to nešto što liči na jaču ili slabiju centralizaciju i u skladu sa tim vidi se odsustvo jednog opredeljenja, gde su kontrolni organi, inspekcije, prvostepeni organi? Kod ovoga vam se javljaju i komunalni inspektori, javljaće vam se i inspektori vašeg Ministarstva, tako da u delu gde su komunalni inspektori, teško da možete da regulišete ovim zakonom, jer je to potpuno regulisano nekim drugim propisima, tim pre što oni spadaju u nadležnost jednog potpuno drugog nivoa, a čak nije ni vlast, nego lokalnog samoupravljanja. To nije nedostatak izvornog ovog koncepta, to je nedostatak svih naših propisa na relaciji država – državna vlast, lokalna samouprava, koja nije vlast. Šta su to povereni poslovi? Mi smo danas obilazili ovaj CZ i nije bilo prilike da se ovde kaže oko ovog zakona o državnoj upravi gde je totalna papazjanija napravljena. Tu je sve i svašta stavljeno u organe državne uprave, pa se u jednom članu kaže da je to ministarstvo, u drugom da je to organ uprave u organu državne uprave, pa u trećem posebna organizacija, pa organizacije koje vrše javna ovlašćenja u vidu javnih preduzeća i javnih službi, čista papazjanija. Kada se dođe do statusno nedefinisanih stvari, onda vam zakon ništa ne pomaže. To će biti veliki problem ovog zakona. Ovaj zakon ima problem što u mnogim stvarima nije dorečen. Verovatno jedan od tih razloga nedorečenosti je nešto što se nameće kao objektivni nedostatak, a to je što nije definisan taj odnos i ta dimenzija, ko je koliko udaljen od centralne vlasti, šta je to prvostepena nadležnost, šta je drugostepena nadležnost itd. da ne širim tu temu. Taj prvi problem,upravo to što sam pričao, javlja se u članu 76. kao nedostatak, gde se kaže da, protiv rešenja iz člana 74. i 75. može se izjaviti žalba u roku od osam dana, nadležnom drugostepenom organu. Ko je taj? Ako je u pitanju komunalna inspekcija, ko je drugostepeni organ? Dovodi se u pitanje da li ovaj zakon uopšte može da se primeni? Neću dalje da širim o ovome, a koliko sam shvatio, vi imate nameru da rešite tržišnu inspekciju onim posebnim zakonom, ali ovde vam se nešto prepliće. Ako mislite da donesete poseban zakon o inspekcijskom nadzoru u ovoj oblasti, moram da kažem da priličan broj odredbi postojećeg Zakona, koji reguliše inspekciju, morate da zaboravite. Nažalost, moja koncepcija nije pobedila. Sve ono što oni gledaju po onim knjigama, trebalo bi da pređe u finansijsku policiju, odnosno sada u poresku upravu, a da kod njih ostane čisto ova materija – ispitivanje kvaliteta proizvoda, uređenosti objekta, da li se izdaju računi, da li su deklarisani itd. To treba njihova nadležnost da bude, a Dinkić neka završava posao na svoj način. U jednom periodu sam bio na čelu tog Ministarstva, pa smo morali svašta da radimo, jer odozgo pucaju, odozdo pucaju! To da se ne ponovi. Ne sme tržišni inspektor da bude to. Maltretirali su ih i policajci i carinici i svi drugi i za sve oni bili krivi, oni, koji su najmanje bili krivi. Izvinjavam se na ovoj upadici, jer sam imao potrebu to da kažem zbog javnosti koja je dugi niz godina bila dezinformisana o tome šta su ti ljudi radili. Sledeće što ću da uzmem, to je zakon o cenama. Odavno smo mi razmišljali o zakonu o cenama. Imali smo problem sa onom antimonopolskom uredbom, pa je 60-70% cena bilo u nekom sistemu kontrole, prethodne, naknadne saglasnosti itd, pa smo to skidali i skidali. Kad je došlo vreme rata, mi smo imali manje od 35%, pa smo posle opet morali da vraćamo. Šta smo morali da vraćamo? Pa, plate limitirane – 60, 70 do 100 maraka, a lokalna vlast diže komunalne usluge do neba, nešto opravdano i poprilično opravdano, zbog poremećene privredne strukture u društvu. Danas smo došli u drugu krajnost, gde gotovo da država nema nikakvog uticaja na cene komunalnih usluga, koje su u nadležnosti lokalnog samoupravljanja. Namerno koristim taj izraz "lokalnog samoupravljanja", jer je lokalna samouprava nepravilan. Sada imamo situaciju da vrište građani, prozivaju Vladu, a cene digao Bogdanović ili Smiljko Kostić ili neko drugi. Onaj ko je pisao ovaj zakon o cenama, prvo je bio suočen sa problemom što nije pročitao Zakon o NBS. Da je pročitao taj zakon, on bi u prvih pet članova jasno pročitao da je NBS zadužena za stabilnost cena. To je jasno napisano. U tom delu Vlada Republike Srbije, kada napiše ovo što je napisano u članu 5. onda nas zbunjuje. Nekada to nije bilo u Zakonu o NBJ, pa je bilo problema sa Vlatkovićem. Džabe ti vodiš politiku stabilnosti cena, ukoliko on ispod crte pusti. Kada je menjan Zakon o NBJ pa to kasnije prepisivano, pa je došao ovde Zakon o NBS, mislim da u prvom ili drugom članu stoji – NBS je odgovorna za stabilnost cena. To je tako rogobatno napisano, da maltene ona samo postoji da bi bile stabilne cene. Tek u 25. odredbi – makroekonomska politika, monetarna stabilnost, intervencije na sekundarnom, na primarnom tržištu, operacije na otvorenom tržištu, prvo su rekli – stabilnost cena, tako da me sad to zbunjuje. Ono dalje što me zbunjuje jeste što je ceo zakon u obliku fraza. Kažite mi, na bazi ovog predloga zakona, cene kojih proizvoda su pod kontrolom i pod kakvim oblikom kontrole? Vi ste načelno rekli – obaveštavanje, prethodno, naknadno. Saglasnost može biti i prethodna i naknadna, ali za koje proizvode? Ko utvrđuje koji su to proizvodi koji će biti u kom režimu? Odnosno, određuje se neko drugi ko će to da odredi. Ako je to tako, onda nam zakon nije potreban, onda ste ceo taj zakon mogli da svedete u pet članova. Prvi član – sve što ovim zakonom nije propisano, propisaće Vlada i kraj priče. Znam da vam je teško posle 5. oktobra 2000. godine, kada je naše tržište otvoreno kao konzerva, otvore konzervu i kažu – izvolite, nema zaštite tržišta, nema zaštite proizvodnje, nema zaštite naših proizvođača, sve je otvoreno, ulaze po damping cenama proizvodi. Koji? Oni koji najviše konkurišu našoj proizvodnji. Naša proizvodnja stagnira i ona tim putem ide. Sada je vrlo teško vratiti u neki režim kontrole cene, obezbediti da i naša privreda malo živne. Teško je. Sada nema političkog opredeljenja.A koje to cene treba da držimo pod kontrolom? Struja? Neko drugi određuje. Derivati nafte? Neko drugi određuje. Hleb, mleko? Šta je to strateško, šta je to od interesa gde država kaže – mi svakom građaninu garantujemo cene tih proizvoda i njih držimo na tom režimu. Ne zahtevam sa ovog mesta da vi zloupotrebite vaše ovlašćenje, nego tražim da se u zakonu propiše: država snosi odgovornost za cene tih proizvoda, ona će cene tih proizvoda da kontroliše. Da vidimo, prethodna saglasnost, obaveštavanje propisivanjem kriterijuma. Očekivao sam da ćete ovim propisom makar u načelu da se dotaknete nečega što je u praksi veliki problem, a to je kako se i te cene koje su na režimu slobodno formiraju. Ne možemo da prihvatimo da negde marža bude 5%, a negde 45%. Ako pogledate strukturu maloprodajne cene nekihproizvoda, videćete sve i svašta. Upozoravaju me, ali biće po amandmanima.
Gospodine Krasiću, ja vas nisam upozoravao. Što se mene tiče, mogli ste još sat vremena da govorite. Sada je na redu narodni poslanik Milka Silajev, a imamo sedam minuta. Ako joj je malo sedam minuta, predlažem da završimo sada i da nastavimo sutra u 10,00 časova. Hvala vam.