Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuju 133 narodna poslanika. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum. Sednici prisustvuje 131 narodni poslanik. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Živojin Stjepić, Vlatko Sekulović, Jelena Milenković-Orlić, Momir Radoičić, Slobodan Pavlović, Zaharije Trnavčević, Kermeci Karolj i Dragan Subašić; pre podne Branislav Kovačević i Dragan Milentijević. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnike Srbije - Sekcija "Kolubara" i USAID-a . Pozdravljam prisutne goste. U sali je prisutan 141 narodni poslanik. Dostavljen vam je zapisnik Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 18, 19. i 20. juna 2002. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodne sednice (član 82. Poslovnika Narodne skupštine). Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa prethodne sednice i stavljam na glasanje zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 18, 19. i 20. juna 2002. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem o zapisniku sednice Trećeg vanrednog zasedanja. Za 115, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 36, od 151 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 18, 19. i 20. juna 2002. godine. Primili ste ostavku narodnog poslanika Rodoljuba Šabića na funkciju potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Saglasno članu 33. stav 1, a shodno članu 29. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, o podnetoj ostavci ne otvara se pretres, niti se o njoj odlučuje, već se prestanak funkcije po ovom osnovu samo konstatuje. Shodno članu 29. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština konstatuje da je narodnom poslaniku Rodoljubu Šabiću, danom podnošenja ostavke, prestala funkcija potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 116 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Četvrtog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Primili ste obaveštenje predstavnika podnosilaca zahteva za održavanje Četvrtog vanrednog zasedanja, narodnog poslanika Čedomira Jovanovića, o promeni redosleda razmatranja tačaka dnevnog reda Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Takođe ste primili i pismo Vlade Republike Srbije od 1. jula 2002. godine, kojim obaveštava da, saglasno članu 139. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, povlači iz procedure Predlog zakona o radiodifuziji, koji je podnela Narodnoj skupštini 5. aprila 2002. godine. Na osnovu dnevnog reda utvrđenog u zahtevu grupe od 116 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije, obaveštenja o promeni redosleda razmatranja tačaka dnevnog reda i pisma Vlade Republike Srbije o povlačenju Predloga zakona o radiodifuziji, za Četvrto vanrednog zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog za imenovanje sekretara Narodne skupštine Republike srbije, koji je podnela predsednica Narodne skupštine Republike Srbije; 2. Predlog zakona o javnim nabavkama, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 4. Predlog zakona o izmenama Zakona o ministarstvima, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 5.Predlog odluke o merama zdravstvene zaštite životinja u Republici Srbiji za 2002, 2003. i 2004. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda : - PREDLOG ZA IMENOVANjE SEKRETARA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE. Primili ste predlog predsednika Narodne skupštine Republike Srbije da se za sekretara Narodne skupštine Republike Srbije imenuje Anđelka Dimitrijević. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da predaju listu sa prijavljenim govornicima o ovoj tački dnevnog reda. Otvaram pretres o predlogu za imenovanje sekretara Narodne skupštine Republike Srbije. Pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa o ovoj tački dnevnog reda? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred sobom imamo Predlog za imenovanje novog sekretara Narodne skupštine Republike Srbije. Taj predlog je došao posle ostavke sekretara kome nije istekao mandat do kraja. Mislim da Narodna skupština nema razloga da žali što je prethodni sekretar podneo ostavku, jer je veoma loše obavljao svoju funkciju. Međutim, sama činjenica da smo imali sekretara Narodne skupštine za koga će, ubeđen sam, većina poslanika da potvrdi da nije dobro obavljao svoju funkciju i da je pre isteka mandata podneo ostavku, morao da podnese ostavku ili već šta je tu bilo, nije ni bitno, otvara pitanje skupštinske kadrovske politike, jer je sekretar Narodne skupštine jedan od najviših funkcionera koga imenuje Skupština. Funkcioner je zakonodavne vlasti. Mi pred sobom imamo predlog za izbor novog sekretara. Mislim da predlog nije potpun. Nemam nameru da govorim o samom kandidatu, ne poznajem ga, nisam nešto naročito značajno o njemu ni čuo, ni saznao... (Predsednik- njoj)... o kandidatu govorim. (Glasovi-kandidatkinji.) Govorim o kandidatu. Ma, govorim o kandidatu. (Glasovi- kandidatkinji.) Evo, opet [[smeh]] Kod vas može i - poslanica, i - kandidatkinja... (Predsednik: Molim vas da ne ometate govornika.) ... i - profesorica, sve to kod vas može. Govorim o kandidatu za sekretara Narodne skupštine. (Glasovi-kandidatkinji.) Reč je o funkciji. Što se vi toliko upuštate u te polne razlike, kada ste nam počeli nove polove uvoditi. Videli smo u nekom drugom zakonskom projektu čak i da smatrate da su polne odlike stvar slobodnog opredeljenja svakog pojedinca. Pa, nemojte, malo se upristojite zbog toga. Da, vi uvodite i srednji pol, i - nedefinisane polove, i - slobodno seksualno opredeljenje; ono što je Bog stvorio i predodredio kod vas je stvar slobodnog opredeljenja. Ovde je reč o kandidatu. Dakle, nekome ko u narednom periodu treba da obavlja određenu funkciju. Ako jednom izaberemo ženu za predsednika republike onda ona neće biti - predsednica republike, nego - predsednik republike. A, vi koji niste još dovoljno izučili srpski jezik, bolje vam je da ćutite, jer ne morate na sva zvona oglašavati vaše neznanje. Da se vratimo kandidatu. (Glasovi-kandidatkinji.) Slušajte, o ovome imam da govorim nekih 40-50 minuta, prema tome slobodno možete da trošite moje vreme, ionako nisam znao šta sve da kažem za tih 50 minuta [[smeh]] , pa mi ovaj dijalog sa vama i odgovara. Kada smo dobili predlog za izbor novog sekretara Narodne skupštine, a vi ako imate kandidatkinju onda birajte sekretaricu Narodne skupštine, jer ovde ne stoji - sekretarica nego - sekretar, kandidat je za sekretara, očekivali smo da dobijemo i određene podatke koji su uobičajeni, nužni, neophodni kada je reč o izboru za ovako visoku funkciju. Ovo je funkcija unutar parlamentarne uprave. Parlament ima svoju upravu, kao što to ima sudska vlast i izvršna vlast, ali je uprava parlamenta, odnosno administracija parlamenta, puna određenih specifičnosti kojima se odlikuje u odnosu na upravu sudske i izvršne vlasti, tako da je funkcija sekretara Narodne skupštine mnogo važnija od funkcije sekretara Vlade, sekretara Vrhovnog suda, sekretara Ustavnog suda itd. Da bismo mogli meritorno raspravljati o kandidatu morali bismo ovde da imamo podatak kada je kandidat rođen. Mi ovde imamo potvrdu da je kandidat zaista rođen i ovde piše gde je rođen, ali ono što je najvažnije - ne znamo kada je rođen. Morali bismo da znamo. To - kada je kandidat rođen važnije je od toga gde je rođen. Godine moraju biti određene, jer se ovde ne bira dama nego se bira sekretar Narodne skupštine. Kada budemo birali prvu damu Parlamenta onda nećemo tražiti da se kaže koje je godine rođena, onda ćemo samo gledati da li ima zdrave zube ili veštačku vilicu. To bi možda bio jedan od kriterijuma. Međutim, ovde je reč o sekretaru Narodne skupštine. Moramo znati koje je godine rođen kandidat, kao što to moramo znati za sve druge visoke državne funkcionere; morali smo znati i za Kori Udovički i za mnoge druge koje smo ranije birali. Ovde stoji da je kandidat diplomirala na Pravnom fakultetu u Beogradu. (Glasovi-diplomirao.) Ovde stoji da je diplomirala. Ne, nego - kandidat. Međutim, ne stoji koje je godine diplomirala. To je mnogo važnije od same činjenice gde je diplomirala. Jer, na osnovu toga koje je godine kandidat rođen i koje je godine diplomirao na Pravnom fakultetu izvlačimo mnogo zaključaka o ličnosti kandidata. Da li je to kandidat koji je fakultet završio u redovnom roku od četiri do četiri i po godine, što je nešto što se može tolerisati, ili je reč o kandidatu koji je studirao osam, deset ili petnaest godina itd. To je veoma važno kod onih funkcija gde je potrebna sasvim određena stručna sprema. To za ministra nije važno, ali je važno kada je reč o sekretaru Narodne skupštine. Ministar ne mora da bude određene struke i specijalnosti. Ministar nekada ne mora biti ni pismen, imali smo i takvih slučajeva, ali sekretar Narodne skupštine mora biti diplomirani pravnik i mi, kao narodni poslanici, imamo pravo da dobijemo podatke o tome kakvog je kvaliteta taj pravnik. Ako ovde već niste naveli njegovu prosečnu ocenu u toku studija, onda ste bili dužni da navedete kada je završio Pravni fakultet. Možda prosečna ocena sama po sebi ne znači mnogo, ali mnogo znači godina završetka studiranja. Treće, ovde se opet daju neki podaci koje je kandidat sam o sebi naveo, pa se kaže da je prvi radni odnos, kao pripravnik, zasnovala u Službi Narodne skupštine. I tu nam je potrebno da znamo koje godine. To je veoma važno i insistiram da se Narodnoj skupštini bar usmeno saopšti kad je kandidat rođen, koje je godine završio Pravni fakultet i kada je kandidat zaposlen u Službi Narodne skupštine. To je što se tiče ličnosti kandidata, ne bih se upuštao u neke druge detalje, a sada nekoliko reči o onome šta treba da radi sekretar Narodne skupštine. U toku ovih 12 godina Narodna skupština je promenila nekoliko sekretara. Neki od njih su uspešno obavljali svoje poslove, neki se uopšte nisu mešali u svoje nadležnosti, a neki su se nekritički prilagođavali političkom stavu skupštinske većine ili rukovodstva Narodne skupštine, kršeći pri tome i Ustav i zakon i Poslovnik Narodne skupštine. Zato ističem da je za sekretara Narodne skupštine neophodno izabrati ličnost sa izuzetno visokim kredibilitetom, moralom, stručnošću, ličnost koja će biti savesna, koja neće zarad određenih političkih interesa da žrtvuje svoju savest, principijelnost i dostojanstvo. Imali smo nebrojeno slučajeva da sekretar Narodne skupštine učestvuje u kršenju Poslovnika, ili sebe stavlja u ulogu tumača Poslovnika, pa na osnovu sopstvenog nakaradnog tumačenja, čak angažuje oružane snage u vidu skupštinskog obezbeđenja da se volja onoga ko krši Poslovnik nemilosrdno i do kraja sprovede u život. Takav sekretar nije potreban Narodnoj skupštini. Narodnoj skupštini treba sekretar koji će sa stručnog aspekta tumačiti pravo. Dakle, on nije autentični tumač. Autentični tumač može biti samo Narodna skupština u celini. Međutim, autentičnom tumačenju uvek prethodi stručno tumačenje, koje ukazuje na sve pravne aspekte sa gledišta struke "ni po babu ni po stričevima". Takvog sekretara možda nikada nismo imali, ali bismo ga morali jednom izabrati. Da li će to biti u ovom mandatu, tek u sledećem ili u nekom narednom, to je teško danas proceniti, pogotovu nama koji ne poznajemo vašeg sadašnjeg kandidata. I, ne ulazim uopšte u to kakav je to kandidat. Govorim kakav bi trebalo da bude kandidat, a vi procenite da li ste upravo takvoga predložili i da li takvog treba da predložite, odnosno da li vam treba neki kao onaj dosadašnji, samo što će sa suprotne strane da zloupotrebljava svoju funkciju i nakaradno tumači Ustav, zakone i Poslovnik. Ako vam treba sekretar koji će biti kao onaj dosadašnji, kako se zvaše, Georgije, pa samo izokrenut u ogledalu, onda znajte da Narodnoj skupštini, kao instituciji, ne treba. Ovde je potreban sekretar Narodne skupštine za koga neće postojati poslanici vlasti i poslanici opozicije, za koga će svi narodni poslanici biti ravnopravni i sve skupštinske službe podređene njihovim potrebama; koji neće upravljati skupštinskim službama manipulišući pravima narodnog poslanika ili narodnih poslanika-celih poslaničkih grupa, kao što sada imamo slučaj - u pripremama sednica pojedinih skupštinskih odbora, npr. Administrativnog odbora, gde se neki poslanici, koji su na dnevnom redu, uopšte ne obaveštavaju o sednici, ne dobijaju materijal za sednicu; ili se manipuliše pravima celih poslaničkih grupa itd. Sve su to osetljiva pitanja, gde se ustavna i zakonska prava krše uz saradnju službenika Narodne skupštine. Uloga je sekretara Narodne skupštine da spreči zloupotrebu svojih službenika i da bude kontrolor nad radom svakog službenika, ukazujući mu da on mora striktno profesionalno obavljati svoje dužnosti, a ne po želji i potrebama određenih moćnika u datom trenutku. Nažalost, rekao sam, ranije nismo imali takve sekretare. Ovaj poslednji je bio najgori u tom smislu, a kakav će biti sledeći, ostaje da se vidi. Ali, taj sledeći, ako želi da stekne autoritet, mora se postaviti na principijelan način. Ukoliko se tako postavi, nova vlast neće imati potrebe da menja sekretara. Da li je moguće takvog profesionalca postići i kandidovati, to je drugo pitanje. Nova vlast uvek jednom dolazi, Milka, to bi ti trebalo da znaš. (Milka Marinković, sa mesta: Toznam.)
Molim vas da ne ometate govornika.
U ovom slučaju moramo razmotriti još jedan važan aspekt - sekretar Narodne skupštine je ključni čovek, koji raspolaže skupštinskim finansijama, čovek koji je nalogodavac za izvršenje određenih budžetskih stavki povodom ostvarivanja nadležnosti Narodne skupštine. Ovde se odmah nameće pitanje - da li predloženi kandidat ima sposobnosti da se bavi tim poslovima, da li je spreman i sposoban da kontroliše te poslove i da svojim stručnim autoritetom zadobije poverenje službenika? Da li ste o tome uopšte razmišljali, ne vidi se iz ovoga papira. Morali ste. (Poslanik okreće papir.) Sa druge strane je prazno, uvek je kod vas sa druge strane prazno. O tome i govorim; ili ne vidim ili je ono mastilo kojim pišete namerno takvo da ga opozicija ne vidi. Ali, opozicija vidi i kad žmuri, to gubite iz vida. Lep je ovaj dijalog ovako. Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko predsednik Narodne skupštine nije predložio sekretara koji raspolaže ovakvim kvalitetima, predlažem da se predlog povuče i da se razmisli o novom kandidatu. A, ako ste ubeđeni da ovaj kandidat raspolaže dovoljnim kvalifikacijama, stručnošću, sposobnošću, znanjem, poštenjem, moralom za obavljanje funkcije, znajte da će ga SRS držati neposredno pod kontrolom, da će svaki njegov potez procenjivati i obaveštavati javnost. Sve to smo radili i u slučaju prethodnog sekretara, iz istog razloga radićemo i u odnosu na ovoga sekretara, kao što smo u proteklih 12 godina svakoga držali pod kritičkom pažnjom. (Glas iz sale: A gde je Radmilo Bogdanović?) Radmilo Bogdanović nije bio sekretar Narodne skupštine, ali je SRS javno tražila njegovu smenu, u martu 1991. godine, na konferenciji za štampu, sa koje su izveštavali svi mediji. A, što se tiče Radmila Bogdanovića, mnogi od vas, koji ste sada u DOS-u, nemaju čistu savest, a i Radmilo Bogdanović bi mnoge stvari o njima mogao da priča. Meni je o nekima pričao, ali to drugom prilikom, pošto danas nije na dnevnom redu. I na kraju... (Glas iz sale: Zar stvarno na kraju?) Hajde, još malo, imam još onih 27 minuta posle, pa mi baš odgovara što mi ovako upadate u reč. Taj metod "toplog zeca" kod nekoga prolazi, a kod nekoga ne prolazi. Kod mene nikada nije prolazio. Prema tome, možete vi to do mile volje da upražnjavate. Na kraju, ima jedno pitanje, koje je veoma važno - odnos sadašnje parlamentarne većine prema skupštinskoj administraciji uopšte. Čim ste preuzeli vlast, počeli ste da kinjite skupštinsku administraciju, da neke ljude bezrazložno otpuštate, po partijskom kriterijumu, da dovodite nove, slabijeg kvaliteta, nesposobnije. Nemamništa protiv toga, to je vaše pravo. Ali, znajte da ste uveli jedan metod, koji do sada nije poznat u našoj praksi i da će taj metod spremno primenjivati svako ko posle vas dođe na vlast. Znaće se, kada se vlast menja, svi koje je prethodna vlast dovela pakuju kofere sami, prazne fioke i odlaze; dolaze novi. Taj ste metod vi prvi uveli, u tako rigidnoj, ekstremnoj formi, a taj metod će se svideti i svim drugim partijama; znajte da ni ovi vaši kadrovi, koje ste nametnuli, koje ste doveli za ove dve godine, i koje ćete dovesti još za ovih nekoliko meseci koliko ćete ostati na vlasti, neće dugo posle vas biti na tim funkcijama. Moraće da dele vašu političku sudbinu posle narednih izbora.
Da li još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč po ovoj tački dnevnog reda? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, prirodno je da opozicija ruši one predloge koje pozicija podnosi, ali mislim da je jedan deo diskusije gospodina Šešelja bio nekorektan, pa ću dozvoliti sebi za pravo da se osvrnem na to. Ono što je generalno govorio o sekretaru je, mislim, i prihvatljivo; on je iskoristio ovu priliku izbora sekretara i raspravu o ovoj ličnosti da kaže i ono što misli šta bi sekretar inače trebalo da radi. Da kažem i sledeće - mislim da je predlog podnet potpuno u skladu sa članom 23, koji kaže da kandidata za sekretara Narodne skupštine predlaže predsednik Narodne skupštine (to je ona učinila, je li) i da predlog sadrži ime i prezime kandidata, biografiju, obrazloženje i saglasnost. Nema tu reči ni o proseku, datumu rođenja i ostalim detaljima, koji su možda mogli da stoje, ali nisu bitni. Da kažem još ono što generalno mislim - gospođu Anđelku Dimitrijević poznajem slučajno 11 godina i mislim da treba da se kaže da je ona jedan od najperfektnijih pravnika koji postoje u Skupštini. Drugo, predsednica nije predložila čoveka sa strane, nego nekoga ko iznutra zna kako parlament funkcioniše. Sada na mestima sekretara i zamenika sekretara, za razliku od onog doba iz 1991. godine, imate čoveka koji iznutra poznaje parlamentarnu proceduru, koji nije doveden sa strane i zna zaista kako parlament funkcioniše, a uz to je vidi se i iz same biografije koja je priložena, vrstan pravnik. Ako se vrsnom pravniku, čoveku koji je po ovim kriterijumima predložen, zamera ovo što je gospodin Šešelj zamerio, onda mislim da to zaista nije korektno. Zato sam se javio, prosto sam osetio moralnu potrebu da branim nekoga ko je dovoljno kvalitetan i vrlo, ja bih se usudio reći, vrlo dobar predlog. To, istina, nije moj predlog, nego predlog predsednika ali on je, mislim, potpuno prihvatljiv za sve nas. Sadruge strane, ovo što je gospodin Šešelj govorio na seksističke teme, odnosa polova itd, to jeste interesantno i to moja koleginica Senka Savić analizira u onom predmetu koji se zove - analiza diskursa (na Filozofkom fakultetu se to tako zove); nekoliko ljudi je pravilo seminarske i valjda diplomske radove na tu temu i sada gospodin Šešelj može dalje to da eksploatiše i biće vrlo poučno. Prema tome, mislim da je predlog da gospođu Dimitrijević izaberemo potpuno u redu sa svih strana i da je red da se kaže da to što pozicija u ovom slučaju predlaže jeste, usudio bih se reći, pravi izbor. Hvala.
Osnov za repliku? Mislite da ste pogrešno protumačeni, je li? Izvolite.
Gospodin Pal Šandor pogrešno me je protumačio sa dva aspekta. Prvo, ličnost kandidata uopšte nisam kritikovao i naglasio sam - ne sećam se da sam ikada video tog kandidata i nemam ništa loše da kažem o samom kandidatu, niti sam čuo o njemu nešto loše, niti sam se mnogo raspitivao. Ali, ako je potrebna biografija, onda se postavlja pitanje kakva je to biografija gde nije sadržana godina rođenja. To je osnovno za biografiju. Biografiju možete svesti na jednu rečenicu, ali ta rečenica mora da sadrži godinu rođenja. Ovde stoji da je kandidat rođen u Beogradu, a moglo je da stoji da je kandidatkinja rođena u cvetu mladosti, u najranijoj mladosti, da je rođena veoma mlada, veoma, veoma mlada, ali nema godine rođenja. Ovde stoji da je kandidat diplomirao na Pravnom fakultetu, ali kada? Valjda je to osnovno za biografiju. Ne znam, gospodin Šandor, čini mi se, za razliku mnogih od vas, poprilično čita. Čitao je i mnoge biografije i predgovore u mnogim knjigama, gde su biografski podaci sadržani. Pitam ga da li se seća i jedne biografije koju je čitao, a da se u njoj ne sadrži godina rođenja autora ili čoveka o čijoj je biografiji reč, osim ako je nepoznata godina rođenja pa se naglasi - godina rođenja nepoznata, pretpostavlja se. Ako se i vašem kandidatu ne zna godina rođenja, bar pretpostavite, kažite okvirno - između 1915. i 1925. godine, ili između 1945. i 1950. godine, ili između 1960. i 1965. godine; nije uopšte bitno, ali to treba ovde da navedete.
Na insistiranje narodnog poslanika Vojislava Šešelja, a nije neophodno, samo ću izneti podatke - gospođa Anđelka Dimitrijević, kandidatkinja za sekretara Narodne skupštine, rođena je 1938. godine, diplomirala na Pravnom fakultetu 1962. godine, u Narodnoj skupštini zaposlila se 1963. godine. Da li se narodni poslanik Vojislav Šešelj prijavljuje za reč prema listi prijavljenih govornika? Da li želite reč? (Da.) Izvolite. Sada imate podatke.
Izvinite, koje godine rekoste da je sekretar rođen?
Žao mi je, niste slušali; ja sam, na vaše insistiranje, lepo objavila, a vi niste pažljivo slušali.
Da li ste rekli 1938. godine? Morate to da mi kažete, vi ste dužni da mi date informaciju.
Dužna sam i rekla sam vam, a vi ste dužni da slušate, 1938. godina je.
E, sada ste ovde objasnili Narodnoj skupštini zašto ste to krili iz biografije. Kandidat za sekretara Narodne skupštine rođen je 1938. godine i reč je o osobi ženskog pola. Žene sa 63 godine života po sili zakona odlaze u penziju, je li tako? Vaš kandidat ima 64 godine života i vi ga birate, dakle, na određeno vreme, za koji mesec mora i po muškom osnovu da ide u penziju. Ne znam kako ste planirali za ove osobe srednjeg pola, ovo što sada tamo kažete da se slobodno opredeljuju u pogledu pola itd. - možda je to sa aspekta Zakona o radu, pa šta mu više odgovara. Muškarcu koji ima ženske sklonosti ako odgovara sa 63 godine, da ode sa 63 godine, a ženi sa muškim sklonostima ako odgovara sa 65, a ja u to neću da ulazim. Ovde vam pada kadrovska politika. Koji je interes Narodne skupštine da se za sekretara izabere žena o kojoj nemam ništa loše da kažem, naglašavam, ali ima 64 godine starosti. Zašto se ona bira za sekretara Narodne skupštine? Za godinu dana mora po svakom osnovu u penziju. Kakva je to kadrovska politika? Valjda treba za sekretara Narodna skupština da izabere relativno ... Za penzijski osnov treba, je li Stanko Kovačeviću? Što to ne kažete u obrazloženju, treba ženi za penzijski osnov, pa da je izaberemo. Da ste to stavili u obrazloženju, uopšte se ne bih javljao za reč. Rekao bih - pa možda zaista treba ženi. Znate, meni je svejedno, kao poslaniku SRS, imate li vi sekretara ili nemate i ko će vam obavljati taj posao, sa aspekta dosadašnjeg iskustva sa sekretarima Narodne skupštine, ali ovde demonstrirate veoma lošu kadrovsku politiku. Polazi se isključivo od ličnog interesa te osobe kojoj treba još malo da poveća platu za penzijski staž. Šta meni kao poslaniku SRS, dakle kao poslaniku opozicije prvo pada na pamet? Da je reč o nekom vidu korupcije, a kakvom, ja ne znam. Nisam u toku i bilo mi je čudno što krijete godinu rođenja i samo mi je to bilo važno. Dalje, je li reč o zaljubljivanju, šta je sada? Možete sve, ja sam spreman na dijalog o svim temama, zna to Neda Arnerić, prema tome možemo o svemu da razgovaramo. Ali možda sada nije vreme za to, sada je vreme da razgovaramo o vašoj kadrovskoj politici i o izboru sekretara Narodne skupštine. Problematizujem samo jedno pitanje - činjenicu da vi danas za sekretara Narodne skupštine birate jednu gospođu koja ima 64 godine. Sa tog aspekta zaključujem da je vaša kadrovska politika loša, promašena, da umesto interesa Narodne skupštine zastupate neke parcijalne i individualne interese i da zapravo žrtvujete objektivne interese Narodne skupštine, svih poslanika i vlasti i opozicije da sekretar Narodne skupštine bude stručan, savestan, odgovoran, moralan i da je u nekoj punijoj životnoj snazi, a ne neposredno pred penziju ili neko ko je pre godinu dana ispunio zakonske uslove za penziju. Ako vi nemate u vaših 18 partija sposobnog pravnika da obavlja taj posao, kažite, raspišite konkurs, oglasite u javnosti - traži se, traga se. Nemojte ovo da radite Narodnoj skupštini. Kako ovo izgleda celokupnoj srpskoj javnosti danas? Sa 64 godine bira se na funkciju sekretara Narodne skupštine, a javnost se pita što prošle godine nije otišla u penziju. Oterali ste iz službe mnoge sposobne iz Skupštine, Vlade i svih drugih institucija vlasti kojima upravljate. Među njima mnogo pravnika i ljudi drugačijih profesija, a sada interesima jedne osobe podređujete neke elementarne principe kadrovske politike. Trudeći se da govorim o ovoj temi nekih skoro sat vremena, moram priznati da nisam uspeo, ali suštinu sam ipak saopštio. Neko ko ima 64 godine starosti, kao vaša kandidatkinja, ne bi trebalo da se bira za predsednika Narodne skupštine. (Predsednik: Ne biramo predsednika.) Za sekretara Narodne skupštine. Za predsednika može, za predsednika bi moglo sa 100 i sa 120 godina, ali za sekretara Narodne skupštine, za šefa činovničkog aparata Narodne skupštine ne bi smelo. To pokušavam da vam objasnim i to nije nikakva diskriminacija. Sekretar Narodne skupštine ima mandat koliko i Skupština. Vi sada birate na pola mandata sekretara za koga unapred znate da po sili zakona na tom mestu ne može da ostane do kraja mandata, do kraja druge polovine mandata. Ne može sa 66 godina da bude sekretar Narodne skupštine, ali predsednik može; međutim, mora prvo na vašu listu, pa na izbore, pa ako dobijete većinu da ga izaberete i sa 120 godina. Ovo ne može. Znam da je uzaludno vama govoriti da ne može i dokazivati, argumentovati. Ja to i ne radim zbog vas, sve ovo sam radio zbog celokupne srpske javnosti.
Da pročitamo član 13. Ustava Republike Srbije: "Građani su jednaki u pravima i dužnostima i imaju jednaku zaštitu pred državnim i drugim organima bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik itd." Gospođa Anđelka Dimitrijević ispunjava sve uslove u pogledu savesnosti, stručnosti, najstručniji je i najbolji kandidat koga smo imali. Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Iskoristili ste dva javljanja. Prešli ste više od 10 minuta. Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Iskoristili ste oba javljanja. Imate još tri i po minuta.
Vi ste, gospođo Mićić, sada odgovarajući na moje argumente izneli ... Jeste Mićić ili Micić? Kaže ovaj vaš da ste Micić. Je lÄ to vaš poslanik? Jeste li vi ozbiljno mene ovde ispravljali ili ste nešto hteli da se zavitlavate? Šta je u pitanju? Rekli ste da su svi građani ravnopravni. Ne sporim pravo ove gospođe, koja se zove Anđelka Dimitrijević, da pokuša da postane sekretar Narodne skupštine, niti ću to bilo gde utužiti. Ja ovde kritikujem vašu kadrovsku politiku sa aspekta činjenice da jednu ženu koja ima 64 godine života danas birate za sekretara Narodne skupštine. To je loša, pogrešna kadrovska politika. Što se tiče Ustava i zakona, ona je, naravno, ravnopravna. Ona u sledećem mandatu može biti predsednik Narodne skupštine, ako bude poslanik, kada bude imala 120 godina. Ja joj čak želim da doživi tih 120 godina, ali vaša kadrovska politika je loša, jer namerno birate za sekretara Narodne skupštine nekoga ko na toj funkciji ne može ostati ni do kraja ove druge polovine mandata Narodne skupštine.
Da li se još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 89. Poslovnika javlja za reč? (Ne.) Zaključujem pretres. Narodna skupština će u danu za glasanje, koji će biti određen po završetku rasprave o svim tačkama dnevnog reda, odlučiti o Predlogu za imenovanje sekretara Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Radoslav Veselinović (kome je prestao mandat narodnog poslanika u Narodnoj skupštini, pa amandmani pripadaju poslaničkoj grupi DOS - Demohrišćanska stranka Srbije koja je za novog izvestioca odredila narodnog poslanika Predraga Stojanovića), zajedno Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački, zajedno Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović, zajedno Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović, Radojko Petrić, Milan Stanković, zajedno Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici poslaničke grupe Srpske radikalne stranke: Božidar Vučurović, Gordana Pop-Lazić, Tomislav Nikolić, Branislav Blažić, Nataša Jovanović, Goran Cvetanović, Vitomir Plužarević, Ljubomir Kragović, Veroljub Arsić, Slobodan Janjić, Stevan Kesejić, Miroljub Veljković, Božidar Vujić, Srboljub Živanović, Dragan Čolić, Milorad Mirčić, Lazar Marjanski, Aleksandar Vučić, Dragoljub Stamenković, Zlatan Jovanović i Petar Jojić, koji su pisanim putem povukli svoje amandmane na Predlog ovog zakona, a zatim je amandmane na iste članove Predloga zakona i u istovetnom tekstu sa povučenim amandmanima podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Takođe, primili ste amandmane koje je podnela Vlada Republike Srbije, kao i mišljenje Vlade o amandmanima narodnih poslanika. Narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović su pisanim putem povukli svoj amandman 2. na član 2. tačku 4. Narodni poslanik Predrag Stojanović na sednici Odbora za finansije, u ime poslaničke grupe DOS - Demohrišćanska stranka Srbije, povukao je amandmane koje je na članove 3, 38. i 46. podneo narodni poslanik Radoslav Veselinović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za finansije mišljenje su izdvojili narodni poslanici Zoran Novaković i Dragan Tomić. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da je, shodno članu 90. Poslovnika, ukupno vreme za raspravu pet časova. Molim poslaničke grupe da predaju liste sa prijavljenim govornicima po ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li želi reč predstavnik predlagača mr Božidar Đelić, ministar finansija i ekonomije? Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, danas mi je velika čast da predložim na usvajanje jedan sistemski zakon. Rekao bih, od jednog broja zakona koji je Vlada, pa da malo preciziram i moje ministarstvo predložilo, sa Zakonom o budžetskom sistemu, ovaj zakon je najverovatnije onaj koji je na istom rangu sistemskog zakona koji treba da uredi ono što nije do sada bilo uređeno i što je veoma važno. Važno je zbog toga što ako govorimo o javnim nabavkama, govorimo o onome što je bio jedan od glavnih izvora korupcije, mita i neuređenih odnosa u našoj zemlji. Eklatantno smo videli nekoliko primera pre koji dan, kada na nekim računima u Švajcarskoj čelni ljudi našeg zdravstva, u momentu najvećih nestašica našli su za shodno da naprave takve ugovore kojima omogućavaju - po svemu sudeći, postoji osnovana sumnja i videćemo u daljem postupku šta je po sredi u ovom slučaju - da prisvoje društvena sredstva. Imamo na sijaset primera danas, kada novi nadležni preuzimaju funkcije od nekih zdravstvenih institucija, gde je to najjasnije. Sam dolazak nove ekipe, raskidanje postojećih ugovora za potrošni materijal, u mnogo slučajeva dovodi do smanjenja cene za 30 do 40%. Našli smo u javnim preduzećima, a nije taj posao do kraja završen, sijaset štetnih ugovora. Može se reći da na našu veliku nesreću, tzv. ugrađivanje u tim javnim nabavkama za uskopolitičke svrhe ili pak za lično bogaćenje je postalo skoro pravilo. Teško je reći koliko je milijardi dinara srpski poreski obveznik platio, a za nešto što nije bilo predviđeno u zakonu i u budžetu. Sigurno da je ta cifra nekoliko milijardi dinara. Ako pogledamo izveštaj budžetske inspekcije od 1996. godine do 2000. godine, onaj deo što se tiče 1996-1999. biće vam dostavljen veoma brzo, kada budete razmatrali završni račun za budžet 2000. godine, vidimo da je sveukupno čak negde oko milijardu nemačkih maraka protivzakonito ili nenamenski potrošeno. Nije sve to javna nabavka, ali ogroman deo toga jeste.Toliko, o razmerama nekih zloupotreba koje su postojale. Ne samo kršenje zakona, protivzakonite radnje, to znači isto i rasipništvo; jer, umesto da se kupi bolje i više nečega, kupi se manje i lošije, a deo tih sredstava dodatno ide u neke džepove gde nikada ne bi trebalo da dođe. Zbog toga, prvi i načelni cilj ovog zakona u Srbiji danas je da se suzbije korupcija u domenu javnih nabavki. Drugi ključni cilj ovog zakona naravno je da se izvrše uštede. Jer čak i tamo gde je bilo po zakonu, nije se dovoljno otvarala tržišna utakmica, pa svi oni koji mogu da ponude dobra i usluge, nisu mogli da učestvuju, jer se to prečesto dešavalo u veoma uskom krugu nekih ljudi koji su uvek bili dobavljači; pa čak i onda kada bi se trošilo bez ugrađivanja, često se nije dolazilo do optimalne cene. Zbog toga, povodom tog drugog cilja odnosno ušteda, da nekoliko cifara kažem. Danas je javna potrošnja negde oko 50% našeg bruto nacionalnog dohotka. Država je najveći kupac u ovoj zemlji. Teško je reći, jer niko nema krajnju evidenciju oko razmera javnih nabavki ni danas, ali neka procena, sa svim onima koji će biti predmet ovog zakona, uključujući i javna preduzeća, kao i firme "ćerke" koje su često bile mesto gde su se dešavale najveće zloupotrebe, govori bar o 50 milijardi dinara godišnje kupovine. Ne bih licitirao o tome kolike bi mogle da budu naše uštede kada se i ako se dosledno sprovede ovaj zakon, u slučaju da ga izglasate. Iskustvo u drugim zemljama pokazuje da je to bar nekih 10-15% ili bar 10%; pet milijardi dinara je negde oko pola odsto našeg bruto nacionalnog dohotka, to je isto onoliko koliko bi mogli da smanjimo poreze ili da upotrebimo za dodatnu kupovinu lekova, za dodatne mašine i opremu naših bolnica, za dodatno poboljšanje uslova i rada u našim sudovima ili pak školama. Zbog toga, posle borbe protiv korupcije, drugi ključni cilj ovog zakona je uštedeti sredstva i preusmeriti ih na pravi način. Šta sadrži ovaj zakon? U ovom zakonu imate želju i sve delove koji će omogućiti da se na jednom mestu reguliše, za veliki broj pravnih lica, postupak, način i posledice nepoštovanja ovog zakona u postupku javnih nabavki. U ovom zakonu se uređuju uslovi, način i postupak nabavke dobara i usluga i ustupanje radova, naročito građevinskih radova koji su veoma važan deo. Želim da dam nekoliko primera, nisu to čak ni zemlje u tranziciji. Videli ste, pre dva-tri meseca u Holandiji, a koja je jedna od najmanje korumpiranih zemalja sudeći po svim anketama koje se vrše, tamo su dva činovnika ministarstva za urbanizam bila uhapšena, jer su pokušavali da nameste jedan tender koji se ticao nekih delova građevina. Nije samo uslov, način i postupak, nego i način evidentiranja ugovora. Jedna od najboljih grana za pravu utakmicu i borbu protiv korupcije je javnost u postupku. Zbog toga, biće omogućeno evidentirati sve te u govore. Na jednom mestu ćemo naći sve statistike koje su nužne da bi se pratio ishod velikih javnih nabavki u našoj zemlji. Samim tim, vi, Vlada, mediji i javnost će biti upoznati sa rezultatima javnih nabavki. Svi će moći da postave sva pitanja koja su nužna i moći ćemo da pratimo i postepeno poboljšanje u uslovima koje dobija država kada kupuje. Ovde je država viđena u dosta širokom smislu. To nije samo ono što se tiče ministarstava, nego svih direktnih, budžetskih institucija, lokalne samouprave, što je veoma važno. Tako da se isti aršin primenjuje svuda, ne samo na državni nivo, nego i na nivo lokalne samouprave, pa i javnih preduzeća i svih onih preduzeća nad kojima je država, na ovaj ili onaj način, većinski vlasnik ili ima odlučujući uticaj na poslovanje; znači, drži bar 50% paketa akcija. Širok delokrug i velika količina novca, veoma uređen postupak - to ovaj zakon treba da obezbedi našoj zemlji; pravi, moderan pristup u ovom veoma važnom elementu javnih finansija. Postupak javnih nabavki koje se ovde uspostavlja sadrži četiri glavna načela. Prvo načelo je ekonomičnost i efikasnost u postupku. Naravno, kada se ovo izglasa i ako izglasate, kao što se nadam, mnogi će reći da je ovo sada mnogo komplikovanije, da je pre bilo mnogo lakše. Gle iznenađenja, u svim zemljama, a mi smo jedna od zadnjih zemalja u Evropi koja nema jedan ovakav zakon, svi se žale da je država cepidlaka. Svi se žale da je država kao kupac birokrata; gle iznenađenja, oni su uvek tu; oni uvek participiraju na tim javnim nabavkama, jer je država uvek u principu i najveći kupac, i ima redovne potrebe, i tako je danas i u našoj zemlji, redovan je i dobar platiša. Zbog toga kada kažemo, ekonimičnost i efikasnost, želimo da uspostavimo princip da zemlja bude tvrd pregovarač, koja ima jedan dosta, a i treba, komplikovan ali potpun postupak u nabavkama koje sprovodi. To je njeno pravo. To je pravo pre svega poreskih obveznika čiju volju ona sprovodi. Ne samo to, to je pravo zato što je najveći kupac i na tržištu mora pokazati da služi kao primer za druge kupce u preduzećima, za one koji ne pripadaju delokrugu ovog zakona, kako se sprovode javne nabavke. Drugi je načelo konkurencije. Bez iznenađenja. Tu bih hteo da unapred kažem nekoliko reči o onome što je bilo predmet nekih amandmana. Postavlja se pitanje da li to treba da ide "do kraja" i da li ne treba u nekoj meri obezbediti povoljniju situaciju za naše domaće ponuđače. Želim samo da kažem da ako sagledamo zakonodavstvo koje postoji danas u Evropi - ono čemu stremimo, a takođe uslove sadrže neki krediti koje dobijamo, tu se traži princip nediskriminacije nekih ponuđača. Da li to znači da naši ponuđači i naša privreda u situaciji kakva je danas nemaju šansu? Apsolutno ne. Želim samo da dam primer, jer je bilo puno buke oko toga. Primer su javne nabavke autobusa koje je sproveo grad Beograd pre koji mesec, kada se govorilo da je naravno onaj koji je dao kredit to uradio da bi obezbedio posao za neku stranu firmu. Šta smo konstatovali? Naš "Ikarbus" je pobedio zato što je imao najbolju ponudu i najbolje uslove, a cena nije sve. Imamo u ovom zakonu, kao što vidite, i tu je bodovanje veoma precizno, i druge kriterijume koji to mogu omogućiti. Mislimo da nije celishodno da izuzmemo velike delove kupovina iz ovog zakona, kao što su neki hteli, niti je celishodno da u ovom zakonu odredimo ko ima neku prednost, jer time bi kršili jedan bazični princip ravnopravnosti u konkurenciji. Zasigurno, u onome kada dođe do realnog života, kada se budu raspisivale same javne nabavke, imajući u vidu da u mnogim našim javnim preduzećima, u mnogim delovima naše ekonomije, delovi opreme i mnogo čega su od domaće proizvodnje, očigledno je da naši domaći proizvođači samim tim imaju takvu prednost. Ovde, kao i u svim zemljama, nije celishodno ugraditi diskriminaciju nazakonskom nivou, ali zbog toga što su po prirodi stvari naša preduzeća glavni dobavljači onima koji će kupovati, važno je da se spreme za tu konkurenciju. Siguran sam da će oni u velikom broju slučajeva i pobediti. Treće načelo je transparentnost. Naravno, kada se kaže da je novac predviđen za javne nabavke u jednom domenu, to mora biti u tom domenu. Ne mogu se sredstva preimenovati i ono što je trebalo biti nabavka za jedan deo, da se transportuje u neki drugi deo. Najzad, imamo načelo jednakosti ponuđača, o tome sam već pričao. Bilo je ideja u andmanima da se neke socijalne klase ili tipovi ponuđača privileguju. Tu iskustvo pokazuje da dobre namere veoma lako mogu da se izvitopere, da se zaobiđu i ako se raspiše da ta organizacija ili taj tip ljudi imaju neku prednost, veoma je lako to zaobići, naročito u našoj zemlji, tako da to ne bi imalo efekta, a kršilo bi princip jednokosti kod ponuđača. Ovim zakonom se stvara nova institucija. To je uprava koja će se baviti javnim nabavkama. Samo da pojasnim: ona ni u kom slučaju ne treba da postane superkupac koji kupuje u ime svih, jer to bi bilo previše birokratije i ne bi bilo celishodno; niti bi ona bila dovoljno blizu akcije i ne bi imala nikada to znanje koje je nužno da bi se javna nabavka sprovela. Međutim, to telo, ta posebna organizacija će imati mogućnost da bliže uredi postupke, da pripremi sve podzakonske akte koji su nužni za sprovođenje ovog zakona. Ne samo to, ona će da sprovodi evidenciju o kojoj sam pričao malopre i da priprema statistike za Vladu i parlament, koje će biti od ključnog značaja da vidimo da li se ovaj zakon dosledno i efikasno sprovodi. Uz to, što ni u kom slučaju ne treba da bude zapostavljeno, ona ima još jednu ulogu, a to je obuka za one koji će veoma brzo kod nas postati profesionalni kupci. U svim velikim preduzećima, nešto dobrostojećim kod nas, već postoje takve službe. Država je jedina gde u velikom broju slučajeva, pa čak i u javnim preduzećima, nema specijalizovane službe koje se bave javnim nabavkama. One će, siguran sam u to, veoma snažno doprineti da pitanje javnih nabavki uvek bude prisutno u našoj javnosti, da to ne bude pod pritiskom nekog medija, nekog pitanja, nečega, nego da se o tome priča po principu da izuzetak ne bude priča o nekom tenderu ili o nekoj javnoj nabavci, nego da se zna u principu šta se dešava i kako se troši taj novac iz državnekase. Ne bih hteo da uđem u neke tehničke aspekte ovog zakona, siguran sam da ću imati prilike za vreme same debate: kako se sprovodi, zašto, koji su nivoi cenzusa, zbog čega? Hteo bih samo da zaključim da je ovaj zakon od sistemskog značaja, jer će on sam po sebi urediti mnogo bolje ovu ključnu materiju. Sigurno je da on sam po sebi neće dovesti do perfekcije i do potpunog poštenja u ovom poslu. Naravno da je mnogo toga drugog potrebno. Vidimo da ima zemalja gde ljudi već decenijama imaju slične zakone i gde se ipak desi, čak i ako postoji tender, čak i ako postoji javna nabavka, da neki ponuđači, njih nekoliko, pokušaju da se dogovorei onda naizmenično dobijaju neka tržišta, samo po dogovoru. To znači da će nam uz ovaj zakon biti veoma nužno pojačati i ono što se tiče privrednog kriminala, u smislu kartelizacije ili dogovora. U Vladi Republike Srbije se sprema i dodatna zakonska odredba koja se tiče antimonopolskih odredbi i suzbijanja takvih pojava. Naravno, i najbolji zakoni mogu biti izvitopereni. Sam zakon siguran sam da će imati veliki efekat i očekujemo značajne uštede, ali moraćemo da popunimo ne samo u antimonopolskom delu naše zakonodavstvo, nego ćemo morati, ako i kada dođemo do dokaza da su neki nešto protivzakonito uradili, imatimnogo efikasnije tužilaštvo i sudstvo, koje će onda postupiti. Ne bihhteo sada ponovo da otvaramo priču koja se govori, jer bi onda izgledalo kao neka vrsta prebacivanja loptice, ali to nije celishodno. Sigurno je da, ako se nađe nešto protivzakonito, oni koji su se ogrešili o zakon moraju biti mnogo brže i mnogo efikasnije privedeni, uhapšeni i da plate kaznu previđenu zakonom. Time zaključujem ovo uvodno izlaganje. Da rezimiram, ovaj zakon je od ključnog značaja. Lično sam veoma ponosan da je Srbija samo posle godinu i po dana od početka reformiu stanju da predloži i da eventualno usvoji ovakav zakon. U drugim zemljama je to trajalo četiri do pet godina. Imamo u ovom zakonu mnoge odredbe koje se tu i tamo već primenjuju, ali na ovaj način ćemo imati jedan homogeni princip koji će biti isti za sve, svuda gde se državni novac troši. Dva cilja su: suzbijanje korupcije i štednja, kroz ove odredbe, koje su procesnog karaktera; a mnogo tehničkih stvari ima u ovom zakonu; plus izgradnja ove nove institucije - uprave za javne nabavke. Siguran sam da ćemo napraviti veliki korak napred za našu zemlju i za naše javne finansije.
Pitam da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? U ime Odbora za finansije, narodni poslanik Nenad Bogdanović? (Ne.) Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Pajtić? (Ne.) Da li narodni poslanik Dragan Tomić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za finansije, želi reč? (Nije prisutan.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik SSJ-a za ovu tačku dnevnog reda.
Poštovani građani Srbije, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, naravno da je potrebno doneti zakon o javnim nabavkama, ali postoji mnogo razloga zbog kojih SSJ neće glasati za ovaj zakon, a o tome će govoriti narodni poslanici SSJ-a, pre svega gospodin Miloš Lukić i ostali poslanici kroz amandmane koje smo podneli na ovaj zakon kako bi ga doveli do toga da se može usvojiti. Cenim to što je gospodin ministar govorio o zloupotrebama prilikom javnih nabavki u prošlom periodu. Naravno da svi oni koji su činili krivična dela povodom javnih nabavki treba da budu podvrgnuti zakonu i kažnjeni. Pitam gospodina ministra - dokle će govoriti o bivšem vremenu? Prošlo je skoro dve godine od kada ste vi na vlasti. Dajte da već jednom prestanemo da pričamo o tome šta je bilo, jer narodu je to veoma jasno. Dajte da govorimo o onome što je sada i što treba da bude. To je ono što interesuje građane Srbije, a ne stalno pozivanje na prošlost i stalno vađenje na prošli period. Ponavljam, za to smo da se kazne svi koji su zloupotrebili svoja prava. Molim vas, dajte da govorimo malo o onima koji su zloupotrebili svoja prava od 5. oktobra do današnjeg dana. Vi niste ni jednu reč rekli o javnim nabavkama koje su izvršene od kada je DOS došao na vlast. Principijelno ću navesti samo jedan primer koji je veoma aktuelan - nabavka za policiju, za MUP Srbije. Zbog čega ste kupili "pežoe", koliko ste "pežoa" kupili i zbog čega niste kupili "jugo floridu" recimo i da time postavite na noge kragujevačku "Zastavu"? Koga vi to jurite brzim kolima, "pežoima", kroz gradove Srbije? Kojeg je to ubicu ili otimčara pronašao vaš ministar policije Dušan Mihajlović? Zašto niste postavili temelje kragujevačkoj "Zastavi" i od nje kupili "floridu" koja je i te kako dobar auto za našu policiju. Dalje, dobro znate da su ovih dana policajci dobili nove uniforme. Uzgred budi rečeno, lepo izgledaju, ali se policajci žale da su jako neudobne i jako loše. Ono što nam stotine policajaca dnevno govori je to da njima nisu potrebne uniforme. Njima su potrebne veće plate, gospodo. Njima su potrebni stanovi. Od 35.000 zaposlenih u MUP Srbije 7.100 policajaca nema rešeno stambeno pitanje, 14.000 ima neadekvatno rešeno stambeno pitanje, stanuju u vešernicama, kolektivnim smeštajima, garsonjerama itd. Ne zaboravite - policajci su naši heroji, oni su zadnjih 12 godina praktično bili ljudi koji su bili na braniku odbrane naših teritorija, srpskih zemalja i Srbije na Kosovu i Metohiji. Dakle, njima nisu potrebne uniforme, njima su potrebni stanovi, veće plate, bolji uslovi života. Dakle, samo sam jedan segment javnih nabavki pomenuo dok ste vi na vlasti, a vi, naravno, o tome ne želite da govorite jer znate da niti je bilo javnih tendera, niti je bilo ko znao kako su kupljeni "pežoi", koliko je kupljeno, kako su kupljene uniforme. Da vas samo podsetim na onu aferu o britvama i "zip" upaljačima koje je trebalo da se kupe za policiju, o gas-maskama i o svemu ostalom, pa su to novinari otkrili i time je ta kupovina sprečena. O tome bi trebalo nešto reći, gospodine ministre. Sve su to razlozi zbog kojih Stranka srpskog jedinstva neće podržati ovaj zakon. Hvala vam na pažnji.
Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS-a.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uprkos svemu, poslanička grupa DOS-a insistira na usvajanju ovog zakona; imajući u vidu sve ono što smo do sada uradili u ovom parlamentu, dakle oko 70 zakonskih projekata i gotovo 130 odluka koje smo doneli, mislim da je ovo jedan od najvažnijih zakona o kojima raspravljamo. To nije samo sistemski zakon, već zakon koji će nam dopustiti da bez ikakve sramote svakome pogledamo u oči i kažemo zbog čega smo drugačiji. Nijedna činjenica koju je moj prethodnik izneo, kritikujući nas, nije tačna. Sve što je MUP uradio uradio je putem tendera, dakle kroz javne oglase koji su bili objavljeni u sredstvima informisanja i "Službenom listu", oglase na kojima su svi mogli učestvovati i na kojima su pobedili najbolji. Kritike koje se po tom osnovu upućuju zbog toga smatram neumesnim i sasvim sigurno ne mogu biti argumenti koji se mogu smatrati preprekama za usvajanje ovog zakona. Jer, posle 60 godina trošenja javnih para na scenu je stupila vlast koja želi da uvede pravila, propise koji obavezuju, pre svega nju, jer su ovo zakoni koje smo mi kao vlast dužni da poštujemo i koji će sasvim sigurno kroz svoju primenu omogućiti veliku uštedu. Pomenuta je suma od milijardu nemačkih maraka. Samo kroz budžetsku kontrolu ustanovljeno je da je došlo do nenamenskog odlivanja sredstava u periodu 1996-1999, stotine hiljada švajcarskih franaka, stotine hiljada maraka, stotine hiljada dolara nalazi se na računima u inostranstvu ljudi koji su vodili republičke fondove i ljudi koji su učestvovali u poslovima nabavke, bilo lekova, bilo medicinske opreme, u periodu u kome je naše društvo propadalo. Dakle, kada govorimo o zakonu o javnim nabavkama, govorimo o potrebi da se uvede red u jedan sistem koji je bio neuređen 60 godina. Govorimo o inicijativi koja je potekla od strane vlasti koja time jasno demantuje sve kritike upućene na njen račun. Mi odlučno vodimo borbu protiv korupcije i kriminala i smatramo da ćemo u njoj biti uspešniji ukoliko usvojimo zakon o javnim nabavkama i ukoliko našu policiju danas stavimo u "pežo" a sutra joj omogućimo i bolju uniformu i bolji stan. Ali, ono što je izneto kao kritika svega što smo do sada uradili zapravo je najjeftinija demagogija. Neka neko drugi sedne u "jugo-floridu" i neka neko drugi uzme uniformu od čoje staru deset godina, pa neka se oseća ponosnim i sposobnim da završi svoj posao. Svaki policajac će dobiti ono što zaslužuje, da bismo mogli od njih da tražimo rezultate. Ne možete ih kritikovati za neefikasnost, a pri tome im ne izaći u susret i ne pružiti priliku da bilo šta konkretno urade. Dakle, zakon o javnim nabavkama je zakon iza koga u potpunosti stojimo. To je onaj veliki korak unapred, to je jedan hrabar korak, jer za ovih 60 godina nijedna vlast nije odlučila da uvede javnost u sistem nabavki, da uvede transparentan proces, da uvede takmičenje i konkurenciju. Ovo je zakon koji je u potpunosti u funkciji građana. Reći ću vam samo jedan primer: inspekcije koje su ušle u Klinički centar ustanovile su da je jedan bolnički krevet plaćen 70.000 maraka. Ne znam da li postoji krevet u svetu koji košta 70.000 maraka, ali bolnički, onakav kakav se nalazi u Kliničkom centru Srbije, sasvim sigurno ne postoji. Nisam siguran da je taj krevet plaćen kroz proces koji je utvrđen ovim zakonom, da je neko objavio oglas u "Službenom glasniku" ili u nekom javnom glasilu, da su se takmičili proizvođači kreveta na tom tenderu i da je najbolji dobio. Mislim da je to sasvim sigurno bila jedna zloupotreba, koju nikako ne možete pronaći danas u onome što mi radimo. Dakle, ovaj zakon je efikasan zbog toga što građanima omogućava da dobiju vlast i proces funkcionisanja vlasti koji je bitno drugačiji i, između ostalog, jeftiniji. Privredi je dobar jer se ukidaju monopoli, ruše se karteli, nema više partijskih dogovora i podobnosti, već se uvodi princip tržišnog takmičenja i utakmice u kojoj su svi, makar u startu, ravnopravni. I, konačno, ovo je jedan veliki uspeh i za nas kao predstavnike vlasti, koji, donoseći ovaj zakon, sasvim sigurno sebe predstavljamo drugačijim nego što su to bili naši prethodnici. Nijedna javna nabavka više neće biti javna nabavka koja će se rešavati u kabinetu. Nijedan tovar uglja neće biti tovar koji se može prodati u jednom kabinetu. Ovaj zakon se danas odnosi na Republiku Srbiju, a sutra će se odnositi na sve savezne ustanove, ali istovremeno ovaj zakon neće amnestirati nikoga, već ćemo kroz propozicije utvrđene ovim zakonom veoma savesno preispitati način na koji su trošeni novci naših građana u prethodnom periodu. Ne samo u periodu do 5. oktobra, nego i posle 5. oktobra. Ako je neko pogrešio među nama, budite sigurni da ćemo ispostaviti račun za tako nešto, jer smo mi drugačiji od onih kakvim nas vi ovde predstavljate. Dakle, kada govorimo o zakonu o javnim nabavkama, mislim da možemo tražiti primere u onome što jeste proces tranzicije i efikasnosti u državama koje su sa tim procesom krenule. Nećete pronaći zemlju koja je posle godinu dana donela zakon o javnim nabavkama. Od 1990. godine, kada je tranzicija započela, pa do danas nećete pronaći niti zemlju niti vlast koji su u periodu od godinu dana doneli zakon o javnim nabavkama, zakon o budžetskom sistemu i kroz zakon o poreskoj administraciji potpuno disciplinovali sektor finansijske potrošnje i raspolaganja budžetskim sredstvima. Mislim da je to pohvalno i za gospodina Đelića i za nas kao poslaničku većinu koja nešto tako od njega traži i odlučno podržava. U kategorizaciji ćete pronaći veoma jasne kriterijume kojima se precizno utvrđuju limiti od kojih se moraju sprovoditi tenderi. Bilo bi loše da zapostavimo činjenicu da je javna nabavka, odnosno primena zakona o javnoj nabavci obavezna u svim onim nabavkama koje su veće od 350.000 dinara, dakle veće od 5.000 evra. Kada razmišljamo, recimo u Republičkom fondu zdravstvenog osiguranja, o činjenici da smo nasledili dug od dve milijarde maraka, a pri tome nikakvu zakonsku regulativu koja je utvrđivala pravila raspolaganja tim novcem, onda ćete videti kako su to krupne anomalije; mislim da je ovo prilika i za opoziciju da stane iza ovog zakona i na takav način, kroz jedan konkretan i veoma jasan gest, sebe predstavi drugačijom danas nego što je bila juče kada je bila vlast. Oni koji su protiv ovog zakona podržavaju one sramne pojedince našeg društva i one neprijatne činjenice sa kojima se svakodnevno suočavamo. Podržavaju i direktora Onkološkog instituta koji je na računu u švajcarskoj banci stekao sredstva kroz proces provizije i trebovanja lekova, i to na način koji je sasvim sigurno neprihvatljiv za svakog razumnog čoveka, bez obzira na političku opciju koju sledi. Oni koji podržavaju ovakvo stanje kakvo je trenutno, podržavaju direktora Republičkog fonda za zdravstvo koji je stekao milione u inostranstvu, tako da se danas od njega ograđuje i tadašnji predsednik vlade. Ovo je sasvim sigurno "sveto pismo" za političare. Od onog trenutka kada ovaj zakon bude usvojen, mi iza njega mirna srca stajemo. Ne postoji nijedan argument kojim se ovako nešto može osporiti. Puno je amandmana, puno će biti prilika da o tome razgovaramo, ali mislim da je ovo sasvim sigurno velika usluga i za građane, kao i da se možemo osećati ponosnim zbog zakona koji ćemo danas usvojiti u ovoj skupštini, jer je to zakon koji sam po sebi skida senku sumnje sa nas, čak i u situacijama u kojima se smatramo nepravedno osumnjičenima.
Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ima reč narodni poslanik Borislav Pelević, predstavnik poslaničke grupe SSJ(replika na izlaganje narodnog poslanika Čedomira Jovanovića, po osnovu pogrešnog tumačenja).
Poštovani narodni poslanici, ne znam uopšte zašto je gospodin Jovanović meni replicirao. Postavio sam pitanje ministru finansija. Meni je sasvim jasno da je gospodin Čedomir Jovanović u većini slučajeva portparol Vlade Srbije, ali to degradira i samog ministra, kome su postavljena određena pitanja. Ali, nebitno je. Vi ste me potpuno pogrešno protumačili, gospodine Jovanoviću. Rekli ste da je sve neistina što sam rekao. Svi znaju da su kupljeni "pežoi", svi ih vidimo na ulicama, svi znaju da su kupljene uniforme, vidimo ih na ulicama. Zbog čega, kad ste već spomenuli zdravstvo, niste kupili gazu za zdravstvo, zbog čega niste kupili čaršave, jastučnice, zbog čega niste kupili igle za injekcije? Dobro znate kakva je situacija u zdravstvu. Verujte mi, ponavljam, policija nije oduševljena novim uniformama i nije oduševljena novim "pežoima". Bolje da ste kupili "floridu", "jugofloridu" iz "Zastave", da postavite na noge "Zastavu" u Kragujevcu i da taj narod više niko ne zove građanima "doline gladi". O tome vam govorim, a vi mi govorite o nečemu sa čime se mi apsolutno ne slažemo. Ne možete me ubediti da je ovaj zakon dobar. Ako bude Vlada prihvatila sve amandmane SSJ, možda ćemo i glasati za ovaj zakon. Prihvatite amandmane i glasaćemo. O čemu se tu zapravo radi - vi pravite jedan zakon koji je totalno u koliziji sa Sporazumom o preuređenju odnosa Srbije i Crne Gore, jer ga različito tretira u dva različita člana. O tome će kasnije govoriti drugi poslanici SSJ, ali hoću da vam kažem da sve ono što sam rekao jeste istina i nije isto, gospodine Jovanoviću, ako se tender objavi u "Službenom listu" (ko još čita "Službeni list"). ili u javnom glasilu, u "Novostima", "Blicu", "Politici", u svemu ostalom. A to što ste vi rekli da je tender objavljen u "Službenom listu", to malo ko zna i malo ko može da pročita, osim ako se prethodno ne obavesti. Samo vam kažem da ste dužni, kao nova vlast, da ovom narodu i parlamentu polažete račun za ono što radite, kao što tražite da prethodna vlast položi račune za ono što je radila pre toga. I nemojte samo govoriti da ste svi u novoj vladi sveci, jer svetaca nema. Mi smo za borbu protiv korupcije, kriminala, protiv svega onoga što se zove zloupotreba položaja, i zato smo jedini glasali za Zakon o ekstraprofitu; ali, to što ga vi naopako primenjujete, pa oporezujete dobre srpske domaćine, a vašeg potpredsednika Vlade Srbije skidate sa liste, "Lutru" skidate sa liste, to je već stvar korupcije, gospodine Jovanoviću. O tome se radi. Od onih 8 milijardi koje je obećao ministar u početku, a sa 750.000.000 maraka, naplaćeno je samo 115.000.000. Zbog čega ste tolike firme skinuli sa spiska, zbog čega niste oporezovali tim zakonom švercere nafte, duvana, alkohola i svega onoga što je bila akcizna roba;samo su 5-6 ljudi, koji su pravi srpski preduzetnici, napadnuti i oni su platiliporez. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović (drugo javljanje).
Poštovana gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, gospodine Peleviću, priznajem da bi nam bilo lakše da razgovaramo kada bih znao sa kim razgovaram - da li razgovaram sa pukovnikom, sa profesorom, magistrom ekonomije, sa političarem; sa kim razgovaram - sa osobom koja je spremna da sluša ili sa osobom koja izlazi za skupštinsku govornicu da bi kroz demagoške fraze afirmisala svoju poziciju u predizbornoj kampanji? Veoma jasno sam rekao da je proces javnih nabavki u MUP-u Republike Srbije tekao kroz tendere koji su objavljeni u javnim glasilima i u "Službenom glasniku". Da li vi to želite da prihvatite ili ne, to je vaša lična stvar, ali su ovo činjenice. Veoma jasno sam rekao da je najbolja ponuda bila ponuda koju je MUP Republike Srbije prihvatio. Veoma jasno sam rekao da naša policija zaslužuje i tog "pežoa", i najkvalitetniju uniformu, i stan. Ali, ovo je siromašna zemlja, ovo je zemlja u kojoj su do juče policajci ginuli, zemlja u kojoj vlast nije bila spremna da ih uvaži i poštuje u takvim trenucima. Danas je MUP cenjeno ministarstvo, ima puno problema, vodi tešku borbu sa organizovanim kriminalom, ima našu podršku i ne sme da pogreši, ali ne zaslužuje kritiku u situacijama u kojima nema argumenata da se tako nešto radi. I mnogi drugi nemaju stanove: ratni vojni invalidi, profesori, radnici u fabrikama. Ovo je nesređena zemlja, ovo je zemlja koja je propadala 50 godina; 95% mladih ispod 30 godina nema rešeno stambeno pitanje, 98% nema stalno zaposlenje i rešeno socijalno osiguranje. Za godinu i po dana smo puno toga uradili, između ostalog i u MUP-u. Ovo je zakon kojim se ide korak dalje, kojim se ove nepravilnosti, koje eventualno postoje, stopiraju i snkcionišu. Ovo nije zakon DOS-a, ovo je zakon koji DOS podržava i koji želimo da podrže svi oni koji sebe sasvim sigurno smatraju odgovornim političarima. I to što neko misli da će fabrika "Zastava" funkcionisati bolje ako se kupuju "floride" u njoj - neće, jer se tako ponašala Vlada Mirka Marjanovića, pa je ona propala. "Zastava" će funkcionisati dobro onog trenutka kada bude imala stručnu radnu snagu, sigurno tržište, ambijent u kome može normalno da radi, kada ne bude rušena i bombardovana, kao što danas nije. Proces restrukturiranja "Zastave" je započeo, on dobro teče; namenska vozila se koriste, to radi i MUP; između ostalog, i kroz lične primere, političari vode kampanju kojom podržavaju "Zastavu". Imate ministra koji je kupio vozilo u toj fabrici. Verujem da je sve ono što je rečeno kao kritika nešto što ne može stopirati primenu ili usvajanje ovog zakona, jer je zakon o javnim nabavkama najčvršći udarac onim snagama koje ne žele da prihvate da je Srbija od 5. oktobra demokratsko društvo, u kome vladaju opšta pravila, jednaka za svakog građanina ili svakog drugog učesnika u tržišnoj utakmici. Dakle, mi ćemo posle ovog zakona moći svakome da pogledamo u oči i da kažemo - sve iznad 300.000 dinara, kao sredstva iz budžeta, troši se u skladu sa pravilima, propozicijama koje nismo mi izmislili, koje važe u svim sređenim društvima sveta čiji smo mi danas ravnopravni deo. Zakon o javnim nabavkama ima našuapsolutnu podršku. Predlažem vam da to podržite i vi, jerćete se tako predstaviti drugačije nego što ste bili do juče. Hvala.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Božidar Đelić.
Samo nekoliko reči, što se tiče "Zastave" - Vlada Republike Srbije je pokazala zadnjih godinu dana da sprovodi jedan istinski program za pravi oporavak "Zastave" i uvažava njene proizvode za ono zašta oni mogu biti uvaženi. Od putničkih vozila naše inspekcije, od Uprave javnih prihoda, preko tržišne inspekcije, kupuju isključivo "zastavu". Bilo je puno priče u prethodno vreme da se kupuje samo "zastava".Ali, to jednostavno nije istina, najmanje se kupovala "zastava". Totalna je demagogija misliti da se mogu sa jednom "floridom", kakva je danas, a to je činjenica, ganjati džipovi ili BMV. Moramo imati vozilo koje može da odradi zadatak. A što se tiče tendera MUP-a, bio sam izuzetno ponosan kad smo videli da je došlo na prve stranice javnih glasila kakav se tu upaljač kupuje, a samo godinu-dve ranije je govoreno sa strahopoštovanjem, nije se smelo govoriti o tome odakle dolazi novac, ko ga uzima, kojim tajnim računima, od onoga što je bila carina, to ide za neke namene koje niko nije predvideo? Koliki je to put prevaljen za samo 15 meseci! I danas sledeći logični korak jeste usvajanje ovoga zakona. Ima tu mnogih tehničkih stvari. Ne vidim nikoga ko bi trebalo danas da bude protiv ovoga zakona, jer ovaj zakon je uperen protiv Uskokovića koji je, umesto da obezbedi električnu energiju ljudima, nabavio za njih trideset stanova i vila. On je uperen protiv onih koji nabavljaju ugalj po ko zna kojim uslovima i prodaju Vojsci Jugoslavije, odakle će tek sutra izaći pravi uslovi, da vidimo kako se to kupovalo. Ovaj zakon će se sutra primeniti, ako idemo, kao što ćemo ići, na novo uređenje odnosa između Srbije i Crne Gore; ovaj zakon je protiv onih koji bi hteli u svom kabinetu da se dogovore i da otvore neki račun u Lihtenštajnu ili u Švajcarskoj. Toliko.
Ima reč narodni poslanik Borislav Pelević, predstavnik poslaničke grupe SSJ. (Drugo javljanje.)
Dame i gospodo narodni poslanici, apsolutno nije odgovoreno ni na jedno moje pitanje, ali neću na tome dalje insistirati. Nije to učinio ni gospodin Jovanović, ni gospodin Đelić; samo želim da zahvalim gospodinu Jovanoviću na svim titulama koje je nabrojao, a koje imam; doduše u jednoj je pogrešio, ali neću da vas ispravljam. Vi gospodine Jovanoviću razgovarate, pre svega sa narodnim poslanikom i ja sa vama razgovaram kao sa svojim uvaženim kolegom, i samo vas tako posmatram. Mi možemo biti politički neistomišljenici, ali ni to nije razlog da budemo politički neprijatelji, da tako ružnim rečima govorite o meni o poslanicima SSJ-a, ali to je već vaša stvar, to je vaš problem. Mi ćemo se prema svim posalnicima bilo koje političke grupe ophoditi sa uljudnošću i uvažavanjem, jer vas sve posmatramo kao svoje drage kolege koje imaju jedan zajednički cilj da ovu zemlju izvedu na pravi put. Mi mislimo da to niste vi, ali to je naše političko mišljenje koje se razlikuje od vašeg, ali nam dozvolite i delu naroda koji je glasao za nas i koji će glasati za nas, da mislimo drugačije nego što vi mislite. Prema tome, sa puno uvažavanja ovo govorim i nikada sebi neću dozvoliti da vam bilo šta ružno kažem, niti ja, niti bilo ko iz SSJ-a. Hvala na razumevanju.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović; replika na izlaganje narodnog poslanika Borislava Pelevića.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Peleviću, spreman sam da vam se izvinim ako sam vas nečim uvredio, ali samo sam pomenuo vaše titule i zvanje. Eventualno, ako je to nešto uvredljivo, ne smatram sebe odgovornim za tako nešto. Sećam vas se kao pukovnika, tada niste nastupali kao magistar ekonomije, to ste postali nešto kasnije i sećam vas se kao profesora. Ne znam u kojoj sam tituli pogrešio, a ako sam negde pogrešio, izvinjavam se i nije bila moja namera da vas vređam. Prosto nisam znao sa kim razgovaram, jer mi nije bilo logično da jedan pukovnik ne razume zakon o javnim nabavkama, ali mi izgleda nelogično da zakon o javnim nabavkama ne razume magistar ekonomije. Samo se o tome radi. Dakle, kada izađete za skupštinsku govornicu, ako nastupate sa pozicije magistra ekonomije, onda nemate argumente da osporite zakon o javnim nabavkama, a ako izađete kao pukovnik, onda nemate argumente da osporite brigu ove države o policiji. (Borislav Pelević, sa mesta: General!) Ako ste general, onda vam se izvinjavam, to je zaista uvreda. Kada jednom čoveku umesto titule generala spočitavate titulu pukovnika, neopravdano ste ga omalovažili i izvinjavam se zbog toga. Dakle, nikakva namera da vas ponižavam, da vređam vaše birače, baš naprotiv, moja želja je da vam pomognem. (Borislav Pelević, sa mesta: Nemojte, molim vas!) Vama kao narodnom poslaniku je nužna pomoć, a kao Borislavu Peleviću, svakako ne, niti bih to radio. Kada pričamo o javnom tenderu, onda pričamo o želji ove vlasti da se zavede red u procesu trošenja javnih para. Kada pričamo o periodu koji je protekao od našeg dolaska na vlast do primene ovog zakona, pričamo o najkraćem periodu koji postoji poredeći se sa zemljama u tranziciji i pričamo o periodu kada smo mi poštovali pravila koja su utvrđena ovim zakonom iako ona nisu bila zakonski definisana. Dakle, nijedna javna nabavka nije išla kroz kabinetske dogovore, kroz dilovanje oči u oči; a vi ćete sutra o nama govoriti onako kako se danas govori o našim prethodnicima. Primer da je policija dobila "pežoe" nije nešto čega semi stidimo. Mi želimo da oni dobiju najbolje i da sutra to mogu da iskoriste na najbolji način, a ne da im se danas spočitava koliko su ubistava rešili, a da se na ulicu teraju goli i bosi. I konačno, ti stanovi: rekao sam vam kakva je stambena situacija u našoj zemlji - u tako teškim okolnostima 650 radnika MUP-a dobiće stanove zbog toga što je ova država izdvojila sredstva za to, ne za 7.000 jer to nemamo; danas nemamo, možda će biti za godinu, dve ili pet, a verujemo da hoće; ne samo za policiju i vojsku, već i za profesore na univerzitetu, asistente, verujemo da će biti stambenih kredita koje će građanstvo moći da koristi jer je to princip koji funkcioniše u normalnom svetu, a Srbija mora biti normalna država. Da bi bila normalna država moraju je voditi ljudi za koje znamo ko su; da li su pukovnici, generali, magistri ekonomije ili nešto četvrto.
Tri minuta. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, gospodine ministre, poštovani novinari, ode gospodin Jovanović, ali s obzirom na znanje koje je pokazao iz oblasti policije, mislim da je i on sam pukovnik. Reče gospodin Jovanović ovde da policija ne može u "čojanim" uniformama da juri kriminalce, a poslednji policajci koji su nosili uniformu od čoje bili su pripadnici KNOJ-a do 1948. godine, a uniforma u policiji zanovljena je 1996. godine, dakle, ni 10 godina.
Narodni poslaniče, ili ćete se i vi predstaviti kao pukovnik ili ćete se vratiti temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, član sam Odbora za bezbednost ove skupštine i imam izveštaje koje je dostavio vaš ministar i, s tim u vezi interpretiram ono što u tim izveštajima piše. Nisam pukovnik, imam vrlo interesantan čin i u vrlo interesantnom VES-u, ali to nije problem za vas. Što se tiče para koje će biti na sigurnom mestu i to posle usvajanja ovog zakona o javnim nabavkama - one će naravno biti na sigurnom mestu, zato što jedan broj ljudi uopšte neće primiti penzije, a ovi koji budu imali sreće da ih prime, polovina od toga, danas će otići za povećanje cene struje, tako da će pare zaista biti na sigurnom mestu, neće biti kod građana i s tim u vezi se potpuno slažemo. Kažete - vi ćete smeti da nas pogledate u oči, a meni se čini da sam ovo već čuo ranije, ali ne znam odakle mi je to poznato. Kažete u prošlom vremenu, da su ginuli policajci, nažalost to je tačno, samo i u ovom vremenu za koje vi imate odgovornost za vršenje vlasti ginu isti ti policijski generali i drugi ljudi, a nemamo odgovor na pitanje ko je ta ubistva počinio. Što se tiče predloženog zakona, poslanici SPS-a će prihvatiti rizik da im gospodin Jovanović kaže da nemaju pojma o ekonomiji, pa da zbog toga za njega neće glasati, ali ću probati u nekoliko rečenica da kažem zašto poslanici SPS-a neće glasati za predloženi Zakon o javnim nabavkama. (Čuju se dobacivanja iz sale.)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da ne ometaju govornika i da poštuju odredbe 99. Poslovnika Narodne skupštine.
Uvek kada narodni poslanici DOS-a dobacuju, imam pouzdan dokaz da dobro radim svoj posao. Vlada je 27. decembra 2001. godine usvojila Predlog zakona o javnim nabavkama. U skupštinskoj proceduri ovaj zakon se nalazi od 31. decembra 2001. godine, a danas je 6 meseci od tog roka. Ukoliko je Vlada zaista imala ambiciju da donese jedan od najvažnijih zakona, kako tvrdi gospodin Đelić, koji je sistemskog i reformskog karaktera, koji je antikorupcijski, imalo je mehanizama, mislim pre svega na hitan postupak i neke druge poslovničke mogućnosti, da se ovaj zakon nađe u proceduri još ranije. Usvojene su nedavno izmene i dopune Zakona i Zakon o budžetskom sistemu. Tamo je ustanovljena institucija trezora i rekao bih da je ovaj zakon u izvesnom smislu kompatibilan sa tim i da on građane Srbije, pre svega privredu dovodi u jedan krajnje delikatan položaj u pogledu konkurencije stranim ponuđačima i dobavljačima; s tim u vezi ću ovde nešto reći. Poslanici Socijalističke partije Srbije predložili su 10 amandmana; Vlada je usvojila dva, a za sve druge nadležni odbori dali su zaleno svetlo, u smislu da su amandmani pravno mogući. Na ovaj način polemišem sa onima koji popunjavaju karnet poslanicima Socijalističke partije Srbije, kao da su u nekakvoj zemljoradničkoj zadruzi, da narodni poslanici svoj posao obavljaju i mimo skupštinskih klupa i mimo radnog vremena, kada zaseda ovaj parlament, a vi to naravno Poslovnikom, na način kako mislite da treba, regulišete i terate nas pred građanima Srbije da se ovde kao đačići pojavljujemo u određeno vreme. Želim da obavestim vas i građane Srbije da poslanici Socijalističke partije Srbije platu primaju od poreza onih birača koji su za njih glasali i da smo veoma motivisani da činimo upravo ono što činimo. S obzirom da je Vlada pre šest meseci dala svoje mišljenje o zakonu o javnim nabavkama, imam dva pitanja danas ovde za sve vas, za ministra. Zašto se pojedina ministarstva, kada su im bila poznata načela koja su sadržana u Predlogu zakona, nisu pridržavala toga tokom ovih šest meseci, već su potpuno suprotno onom što je ovde predloženo donosili odluke o različitim nabavkama, a samo ću dve da izdvojim: Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije nabavilo je zaštitne maske za policajce od holandskog dobavljača, iako su dva i po puta skuplje od "Trajalovih", iako su dva puta nekvalitetnije od "Trajalovih"; poznato je da "Trajalove" zaštitne maske koriste vojnici i policajci Sjedinjenih Američkih Država, Izraela, Nemačke, a da komponente ovih maski koriste i pripadnici nekih drugih policija i armija u svetu. Zašto je Ministarstvo energetike donelo odluku da do 30. juna 2003. godine odabere najpovoljnijeg dobavljača sirove nafte? Zašto nije sačekalo da se usvoji ovaj zakon, pa da onda po odredbama ovog zakona primeni ono što promoviše ovde kao transparentno, javno, antikorupcijsko, sistemsko i reformsko. Domaći proizvođači i vršioci usluga će ostati potpuno nezaštićeni u odnosu na strane dobavljače i ponuđače. Nije prihvaćen amandman da domaći proizvođači i ponuđači imaju prednost pod jednakim uslovima, čak ni u tom slučaju. Kažete da smo mi država koja posle samo godinu i po dana od dolaska tzv. nove demokratske vlasti na čelo ove države predlaže i usvaja ovakav zakon, a da su neke druge kao Slovenija, na to čekale devet godina; naravno da su čekale, zato što su, između ostalog, i na taj način štitile domaću proizvodnju. Mi znamo da kada se ovaj zakon usvoji svi koji imaju interesa da u ovoj zemlji prodaju robu ili usluge, i ako mogu da ponude za jedan dinar nižu cenu, taj posao mogu da dobiju, samo se onda postavlja pitanje šta se zaista dešava sa našom privredom i sa ljudima koji su u njoj uposleni. Formira se Uprava za javne nabavke. Rekao je gospodin Đelić da to nije nikakav super kupac. Upravo mislim da to jeste super kupac i da će ministar finansija, bez obzira o kojoj se personi radi, biti supervizor tog super kupca; i da ministar finansija raspolaže praktično ukupnim finansijskim potencijalom ove države na način koji je štetan po privredu Srbije i po interese građana Srbije. Kažete da zakon jeste antikorupcijski. Moguće je da u određenim sferama zakon može da spreči sitne pojave u ovoj oblasti, ali otvara vrata za velike provizije multinacionalnih kompanija, zato što preko Uprave za javne nabavke sa jednog mesta, na način koji nije u interesu za našu državu i naše građane, mogu da se, po restriktivnom ili po postupku slobodnog pogađanja, pošto postoje takva načela, osim javnog postupka, donose odluke koje će ogromna finansijska sredstva usmeravati ka, pre svega, stranim partnerima i stranim dobavljačima. Uz brojne vladine agencije, koje su na jedan potpuno vaninstitucionalni način uvedene u političku praksu u Srbiji, imamo sada Upravu za javne nabavke, koja će biti pod direktnom ingerencijom Vlade Srbije, odnosno ministra finansija, pri čemu se ne ostavlja mogućnost ni jednom od ministara da za sredstva koja se koriste za nabavke u tom ministarstvu mogu donositi odluke. Smatramo da ovaj zakon neće dati ono što ste ovde postavili kao cilj, već da ćemo se suočiti sa realnom posledicom jednog nepromišljenog zakona, koji će u izvesnom smislu pogoršati stanje domaćih proizvođača i ponuđača usluga.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po listama prijavljenih govornika. Prvi prijavljeni za raspravu je narodni poslanik Marin Krešić, posle njega narodni poslanik Miloš Lukić.
Poštovano predsedništvo i kolege, mada nema mnogo razloga da poslanici DOS-a troše vreme na afirmativan odnos prema ovakvom zakonu, mislim da je to svima jasno, prosto nisam mogao a da ne iskažem svoje oduševljenje jednim malim segmentom ovog zakona, iz ugla profesije kojom se inače bavim. Svi znate, ovde ima puno predsednika opština, ljudi iz svih krajeva Srbije, kako izlgedaju naše varoši: svaka varoš je upropašćena nekom robnom kućom u centru grada; varoši su relativno, kao staro istorijsko nasleđe, često nagrižene i porušene; imate mnogo urbanističkih planova sa kojima ne znate šta da radite. Tom se profesijom bavim već četvrt veka i imao sam tu sreću i zadovoljstvo da radim sa ljudima, među kojima je jedan dobio najviše prvih nagrada na konkursima u bivšoj i sadašnjoj Jugoslaviji; nažalost, sada živi i radi u Holandiji. Drugi na toj listi po rangu, takođe moj dragi kolega, po broju nagrada koje je dobio sada živi i radi u Velikoj Britaniji. Ja sam tu negde; nisam u samom vrhu te liste, sa puno nagrada, ali više imam nagrada nego što sam uspeo da dobijem poslova, bilo kao profesionalac, bilo kao direktor firme koja je bila na tržištu. Zbog toga ovaj zakon za mene ima jednu dugoročniju posledicu koja će se izuzetno dobro pokazati kroz određen broj godina. Neće više biti urbanizma, arhitekture, dizajna, izgradnje na bazi burazerske ekonomije, dogovora o naknadnim spuštanjima cena, o provizijama; jer, zapravo, možda je zakonodavac to i želeo; vidim tu jednu specijalnu posledicu, radi se i o državnom dobru i o kvalitetu koji će nas čekati u narednom periodu. Otud sam više nego radostan zbog ovog zakona, koji smo čekali pola veka.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, posle njega narodni poslanik Dragan Pavlović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o zakonu o javnim nabavkama, sigurno da niko od nas nije protiv toga da ovakav zakon treba doneti. S obzirom na činjenicu iznetu u obrazloženju, da je preko 50% bruto domaćeg proizvoda obuhvaćeno javnim nabavkama, sigurno je da ovu oblast treba urediti. Mislim da je pogrešno protumačeno izlaganje predsednika naše stranke, da mi ne želimo ovaj zakon - predsednik je rekao da ćemo glasati protiv, ukoliko ne budu prihvaćeni naši amandmani koji su izuzetno korektni, a odnose se isključivo na materiju, bez ikakve druge note; znači, ukoliko budu prihvaćeni, mi smo spremni da podržimo ovaj zakon. Izneću nekoliko principijelnih primedaba. Prva se odnosi već na sam početak ovog zakona, na član 1, koji kaže da se, između ostalog, obrazuje Uprava za javne nabavke. Odmah se postavlja pitanje: kako se to ova uprava obrazuje, ko će biti na čelu te uprave, kakva je njena struktura itd? Ne kaže se, obrazuje je Vlada, obrazuje je ova skupština; praktično, ispada da se samim ovim zakonom ova uprava obrazuje. Formalno gledano trebalo je odmah da imamo i sve ostale podatke o Upravi. Članovi 18. i 19. nabrajaju o čemu se radi, ali ne daju odgovor na ovo pitanje! U članu 19, na kraju, kaže se da izveštaj o radu Uprava podnosi Vladi jednom godišnje. To je izuzetno dug period. Smatramo da treba Vlada da bude obaveštena o radu Uprave kvartalno, a ova skupština jednom godišnje. Mislim da to nikome ne bi smetalo, a doprinelo bi ovoj priči koju ministar i predlagači ovde iznose, a to je da se radi o javnosti, o transparentnosti itd. Ako je već sve tako, zašto ova skupština da uopšte ne bude obaveštena o radu Uprave. Kada je reč o roku za čuvanje dokumentacije - normalno je da ako se radi o ovako značajnoj materiji, o javnim nabavkama, da taj rok bude duži nego za ostale oblasti privrede. Smatramo da rok stvarno treba da bude duži: umesto tri, da bude pet godina. Imamo jedan zanimljiv član, a to je član 17. koji govori o antikorupcijskim pravilima. Mi iz SSJ smo predložili da se ovaj član briše, ne iz razloga što želimo da se javne nabavke vrše bez sankcija, nego upravo obrnuto, što želimo da se javne nabavke vrše pod svim sankcijama krivično-pravne regulative ove države. O čemu se ovde radi? Ako kažete da uvodimo antikorupcijska pravila i da su sankcije to što ćete obavestiti ponuđača da je ponudio mito, neke usluge ili novac, to nije nikakva sankcija. Narod treba da zna, jer to izričito piše u članu 17, sankcija je obaveštavanje o tome da ste uočili da je neko pokušao korupciju. To je čista krivično-pravna materija, a u ovoj oblasti treba da bude i kvalifikovana, opet s obzirom na značaj i momenat u kome se ova država nalazi. Pitanje tri vrste postupka: otvorenog, restriktivnog i postupka sa pogađanjem takođe, smatramo suvišnim i ako već imamo pravila za otvoreni postupak vršenja javnih nabavki smatramo da ovaj restriktivni i postupak sa pogađanjem mogu samo izazvati sumnju, nedoumice i biti tema da se govori o tome da nešto nije uredu. Čim nešto ne ide redovnim tokom, to izaziva sumnju. Moramo priznati da je takva situacija trenutno u državi i da su takvi odnosi među političkim strankama; da je svaki potez meren višestruko, a najčešće nedobronamerno. Takođe, jedna principijelna primedba, a odnosi se na sam izraz javne nabavke robe i usluga - imamo taj izraz i to obrazloženje u članu 31. ovog zakona. Međutim, stav naše poslaničke grupe je da je to jezički neprihvatljivo. Smatramo da treba u celom tekstu izbaciti izraz "nabavka usluga" i da to treba preformulisati slično formulaciji u članu 2. stav 2, koja to čini na jedan sasvim korektan način. Kaže se, odnosi se na isporuke dobara, izvođenje radova, pružanje usluga ili javni konkurs za nacrte. Sasvim prihvatljivo i sasvim korektno, jer, s kim god sam razgovarao, nikome nije jasan izraz - nabavka usluga. Obrazloženje pri odbijanju ovakvog amandmana takođe nije bilo dovoljno uverljivo. Kada je reč o uslovima za učešće na konkursu, smatramo da ih treba malo pregledati, možda korigovati, jer će za većinu društvenih i državnih firmi ovi uslovi biti teško prihvatljivi. Pojavljuje se mogućnost, upotrebom jednog od tih pet-šest kriterijuma, da određene firme budu diskriminisane iz sasvim banalnih razloga, a da u stvari ispunjavaju sve druge uslove da učestvuju na konkursu. Takođe bih hteo da pomenem da prilikom priprema za donošenje, kao i na nekoliko mesta u ovom zakonu imamo povećanu, prenaglašenu ulogu ministra finansija. Tačno je da ministar finansija raspolaže budžetskim sredstvima, ali nije tačno da ministar finansija raspolaže svim sredstvima u ovoj državi, odnosno svim sredstvima koja predstavljaju javne nabavke. Mislim da bi trebalo da ministar, kao čovek koji je razuman, deo te odgovornosti prenese na ostale ministre, na Vladu, na ministarstva. S obzirom da se ovde radi o vrlo raznovrsnoj materiji, radi se o ugovaranju poslova infrastrukture; gradnje, poslova u elektroprivredi itd, trebalo bi da budu bar konsultovani i ostali ministri. Naš predlog je da odgovarajuća ministarstva učestvuju u utvrđivanju određenih kriterijuma, u donošenju pravila i u realizaciji svega ovoga o čemu sam govorio. Smatram da bi ministru bilo lakše, a ostala ministarstva bi se osećala uvaženim i radila bi svoj posao. U razgovoru sam sa jednim od ministara, kada sam ovo pomenuo, dobio sam odgovor - pa ministar finansija je korektan i on će nas konsultovati. To nije dovoljno. Ministar finansija ne mora uvek biti Božidar Đelić, doći će neko ko neće nikoga konsultovati, pa će izazvati sasvim drugačiji efekat i možda kratak period vladavine takvog ministra može mnogo da košta ovu državu. Pomenuli smo takođe odnose Srbije i Crne Gore. Tretiranje firmi iz Crne Gore u ovom zakonu imamo praktično na dva načina; u članu 46. mi tretiramo Crnu Goru i firme iz Crne Gore kao i sve ostale firme iz inostranstva, da ne citiram taj član, ali svi vi ste imali prilike to da vidite; a u članu 96. firme iz Crne Gore imaju praktično tretman domaćih firmi - to je jedan dualizam koji se proteže kroz ostale članove; trebalo bi ovo definisati vrlo precizno. Vi sami znate da će firma iz Crne Gore vrlo lako da vam dostavi potvrdu da je izmirila sve obaveze prema državi, a firma iz Srbije možda zbog trenutnih poteškoća neće moći da dostavi potvrdu da je izmirila, recimo, porez ili doprinos u nekom minimalnom iznosu i izgubiće posao. Nema te mogućnosti, to pouzdano tvrdim, to i Ministarstvo finansija vrlo dobro zna, da proverimo da li je crnogorska firma platila dažbine svojoj državi, na kraju krajeva. Znači, opet imamo mogućnost da naše firme zbog nekih banalnih razloga izgube posao. Nije to nimalo naivno i treba o tome voditi računa. Jedan ozbiljan problem kod ovog zakona je da je tekst preglomazan i opet u konsultaciji sa mnogim uvaženim kolegama došli smo do zaključka da će biti vrlo teško primenljiv. Zakon koji ima 151 član, od kojih većina ima stranicu, stranicu i po, sa mnogo, mnogo detalja, donosi opasnost da bude tumačen na različite načine. Ta želja da se suviše normativistički priđe tome, da se sve uredi, može izazvati sasvim suprotan efekat. Ovo je jedna dobronamerna primedba. Vi ne morate da je prihvatite, normalno, jer imate svoj stav o tome. Samo ću pročitati član 62. koji kaže: "Rok za podnošenje ponuda mora biti primeren vremenu potrebnom za pripremu ispravne ponude". Zatim, sledeći stav kaže: "Ako se za pripremu ponude zahteva pregled obimne konkursne dokumentacije", pa onda se sve to ponovo objašnjava, bez ikakvog razloga. Znači, imamo jasnu normu, a zatim je razvodnjavamo. To je kod većine članova ovog zakona. Pomenuo bih još pitanje graničnih vrednosti kod prethodnog raspisa, kod prethodnog obaveštavanja, zatim kod radova za vodoprivredu, energetiku, telekomunikacije, saobraćaj, itd. To su sve cifre koje su za naše građane izuzetno visoke. Smatrali smo da treba ta granica da ide dole, da to budu one cifre koje su realnije; recimo, umesto 50 miliona da bude 30, umesto 300 da bude 200, itd. Kada je reč o čuvanju dokumentacije, to je slično kao i kod prethodnog stava, da imamo rok od četiri godine. Smatramo da su javne nabavke vrlo značajne za ovu državu i, s obzirom na obim dokumentacije i iznose koji su obuhvaćeni, da nije sporno čuvati ovu dokumentaciju duže, iz svih napred navedenih razloga. Takođe, jedan besmisleni stav kod objavljivanja u "Službenom glasniku"; kada je ugovor već zaključen, objavljuje se za 14 dana. Nema nikakvih razloga, više ništa nije sporno, zašto bi baš u ovom slučaju bilo 14, umesto osam dana, što je uobičajeno. Takođe, smatramo da je kaznena politika smešna i da u ovom zakonu dovodi u pitanje sve ono o čemu je govorio predlagač. Zapravo, mi smo predvideli sankcije za ovako ozbiljnu oblast koje su u granicama Zakona o prekršajima. Moramo se složiti sa tim da ovaj zakon nemanikakve veze sa Zakonom o prekršajima. To je poseban zakon. Imam privredne prestupe koji su na granici - 400.000 itd. Ovim zakonom moguće je, to uopšte u obrazloženju nije pravilno dato, predvideti veće sankcije. U stvari, trebalo bi uspostaviti što čvršću vezu primene ovog zakona sa krivično-pravnim sankcijama koje tretiraju sva druga ponašanja u privredi. Znači, SSJ je principijelno iznela ove primedbe. Ima ih mnogo, tekst je obiman. Moguće je mnogo toga korigovati. Iz tih razloga, ukoliko naši amandmani ne budu prihvaćeni, mi nećemo glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović, posle njega narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, donosimo po prvi put u našoj zemlji zakon koji reguliše ovu oblast - javna potrošnja odvijala se vrlo spontano, bez odgovarajućih propisa ili u mreži različitih propisa koji ni na približan način nisu garantovali ne samo kontrolu, nego i javni uvid u trošenje finansija; preko 50% društvenog proizvoda u javnoj potrošnji znači da u jednom danu na hiljadu mesta, hiljade ljudi donosi odluke o trošenju javnih finansija. Nije dovoljno za jednu vlast, bilo koju, bivšu ili sadašnju, reći da mi imamo hiljade poštenih ljudi koji su sami po sebi dovoljna garancija da će odgovorno upravljati javnim finansijama. Ovo nije priča o poštenju. Mnogi nisu postali lopovi zato što nisu imali prilike. Prilika je jedan od razloga da postanu lopovi. Ovaj zakon pruža garancije, pruža mogućnost javnog uvida u kontrolu svih onih koji raspolažu javnim finansijama. Zato je ta priča i polemika o poštenju u vršenju vlasti pomalo i besmislena, ako se na institucionalan način ne pruže garancije da se u to i uveri, ne samo opozicija, već i građani i svako onaj ko želi da kontroliše institucije. Mi smo se ovde susreli sa jednom opaskom, kada smo došli u Skupštinu - DOS je najgori; mi smo bili loši, vi ste gori. To je jedna poruka kojom ne želi da se prikaže ko je gori, nego da se opravda upravo ono što ste bili loši. Ma kolikoneprijatno zvuči, ipak serazloziza donošenje ovog zakona nalaze u brojnim podacima koji na dramatičan način ukazuju koliko je sredstava iz javnih preduzeća, ustanova i budžeta trošeno. U mnogim lokalnim samoupravama, naročito u Beogradu, primenjene su mnoge od ovih institucija koje su ugrađene u zakon. Efekti su više nego frapantni. Recimo, za samo jedan deo u Gradskom saobraćajnom preduzeću, za koji je plaćano ranije 196.000 maraka, ove godine je plaćeno samo 66.000 maraka; to nije 30 ili 70%, to je tri ili šest puta. Ako uzmemo obim budžeta ovih javnih finansija, cifre efekata ovakvih primena su nesagledive. S druge strane, nisu samo tenderi i konkursi sami po sebi garancija da će određeni posao ili nabavka biti korektno urađeni. Zakon predviđa čitav postupak i pre tendera i nakon tendera kojim se garantuje i omogućava uvid u sve faze tog postupka: od konkursne dokumentacije, tenderske dokumentacije, od postupka oglašavanja, do odlučivanja. Zakon takođe predviđa jednu vrlo važnu stvar, da se nabavka može izvršiti samo na osnovu plana; Plan je prethodniuslov, preduslov kontrole. Planovi su akti koje donose skupštine, organi upravljanja. Znači, oni su samom odlukom oplanu vezali ruke izvršnoj vlasti i omogućili da se izvršikontrola. Ovo je jedan od primera na koji način zakonodavna vlast kontroliše izvršnu vlast. Nije kontrola izvršne vlasti tako što jedan politički centar moći u opoziciji ili nekoj drugoj partiji traži da bude salušan ili uvažen od Vlade. Kontrola izvršne vlasti se sastoji u tome što svako, od premijera do šefa mesne kancelarije, ima obavezu da u raspolaganju sredstvima i odlučivanju poštuje određenu proceduru. To je kontrola izvršne vlasti, a nije polaganje računa ili nagodba sa nekim centrom moći koji se nalazi na drugoj strani, bilo u opoziciji ili koaliciji. Znači, ovo je dokaz da ova skupština obezbeđuje kontrolu izvršne vlasti,koja nije samo Vlada, koja je i opština, i ustanova, i javno preduzeće. Na taj način mi kao poslanici ostvarujemo puni smisao kontrole izvršne vlasti. Pomenuto je nekoliko kritika. Jedna je uobičajena - zaštita domaćih proizvođača. Takođe, znam jedan primer, ne bih da reklamiram firmu, koja je po 50% većoj ceni prodavala javnom preduzeću nego što je izvozila. Kad je raspisan javni konkurs i kada se pojavio uvozni proizvod, domaća firma je dobila prednost, ali nije pošteno da našem javnom preduzeću prodaje duplo skuplje nego što izvozi. Izvozne cene su bile niže. Loša usluga je kada domaćoj industriji obezbedite monopol. Treba biti blagonaklon, ali pod tržišnim uslovima u konkurenciji. Zato je jedan od vrlo važnih principa koji zakon obezbeđuje, garantuje konkurenciju. Sigurno je da ćemo na taj način i disciplinovati, odnosno pedagoški uticati na domaću industriju, da se ne ponaša po osnovu monopolskog položaja, bahato. Mnogo je takvih primera. Uveren sam da, iako su za poslednje dve godine urađene velike uštede, donošenjem ovog zakona činimo dosta dobroga ne samo budžetskim korisnicima, nego i standardu svih građana, koji će se kroz kvalitetne nabavke i poslove u zadovoljavanju opštih i zajedničkih potreba, u školama, bolnicama, lokalnoj samoupravi, javnim radovima i putevima, na ovaj način ostvariti. Zato smatram vrlo važnom odluku o izglasavanju ovog zakona.
Pošto narodni poslanik Vojislav Šešelj nije prisutan u sali, reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, posle njega narodni poslanik Srđa Popović.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, potrošnja javnog sektora u našoj zemlji čini oko 50% društvenog proizvoda. Sredstva za javnu potrošnju, kao što je poznato, obezbeđuju se kroz zahvatanje putem poreza, doprinosa, taksa, carina i na druge načine koje propisuje država. Ovako visoko zahvatanje i izdvajanje oko 50% društvenog proizvoda za javnu potrošnju je iznad proseka u zemljama u tranziciji, a da ne govorim o razvijenim zemljama, i to znatno iznad. Podsećam da se ukupno obezbeđena sredstva za javni sektor dele na dva dela. Prvi služi za isplatu zarada zaposlenih, a drugi se upotrebljava za nabavke dobara, izvođenje radova i vršenje usluga. U oba slučaja radi se o zaista ogromnim sredstvima. Čuli smo danas od ministra Đelića da se godišnje za javne nabavke troši oko 50 milijardi dinara. Ovim zakonom Vlada želi da uz što manje troškove i eliminisanje korupcije reguliše način javnih nabavki sa objašnjenjem da želi da obezbedi potpunu ekonomičnost upotrebe javnih sredstava za javne nabavke. Vlada se opredelila za potpunu konkurentnost i ravnopravnost domaćih i stranih ponuđača. Odmah se postavlja pitanje da li je to za nacionalnu ekonomiju dobro ili loše. Da li je dobro u celosti izjednačiti domaće i strane ponuđače? Uzimajući u obzir sadašnje stanje naše ekonomije, sigurno je to opredeljenje višestruko štetno. Ceneći okolnosti kroz šta smo prolazili poslednjih godina, naša preduzeća nisu sposobna za potpuno ravnopravnu utakmicu sa stranim proizvođačima. Uvažavajući princip da se moramo otvarati prema spoljnjem tržištu, mora se zadržati razumna mera zaštite domaće proizvodnje, kako bi se uskoro osposobili za ravnopravnu međunarodnu utakmicu. Pa, pogledajmo kuda ova zemlja ide sa ovolikim spoljno-trgovinskim deficitom. U prošloj godini pokrivenost uvoza izvozom iznosila je svega 39,3%. U januaru ove godine pokrivenost uvoza izvozom iznosila je samo 31,4%, a za periodu prvih pet meseci ove godine iznosila je 36,3% ili, drugim rečima, svega oko jedne trećine. Ovako nepovoljna spoljno-trgovinska kretanja nikada do sada nisu zabeležena u Srbiji. Ko će kasnije ovo breme dugova moći da plati? Normalno, sve se ovo odražava i na domaću proizvodnju koja drastično pada. Zatvaraju se domaće fabrike i otpuštaju radnici. Uvažavajući princip Svetske trgovinske organizacije, gde mi sigurno ni za pet godina ne možemo postati članica, imamo pravo na određene mere zaštite domaćih proizvođača. Uzmimo za primer i najrazvijenije zemlje, koje su najveći zagovornici otvorenosti tržišta, kako na određeni način štite svoju proizvodnju. Zašto SAD uvode kvote za tekstil? Šta su subvencije za poljoprivredu u SAD, Evropskoj uniji i Japanu? Finansijska podrška poljoprivrednicima u zemljama OECD u prošloj godini iznosila je oko 31%. U proizvodnji mleka, šećera i pirinča ta subvencija se kretala negde do iznosa oko 50%. Zar za nas nisu poučne najnovije mere SAD o usvajanju i uvođenju taksi i carina za uvoz čelika, sve u cilju da zaštite svoju proizvodnju. Niko se više ne pridržava čiste lese fer teorije - teorije slobodne trgovine, slobodno proizvoditi - slobodno prodavati. Možda smo mi izuzetak. Kako pravdati da smo pre nekoliko meseci uvezli 15 miliona kilograma krompira, kada ogromne količine krompira trunu kod naših proizvođača? Jasno je da predložene odredbe ovog zakona, koje govore o potpunoj ravnopravnosti i konkurentnosti domaćih i stranih ponuđača, treba izmeniti. Određeni stepen zaštite domaćih proizvođača, normalno u razumnim okvirima, prihvatiće i svet, što je i inače do sada u svetu prihvatano u sličnim okolnostima. Postoji još niz predloženih odredaba koje treba da pretrpe ozbiljne izmene. Pa, zar je održiv predlog dat u članu 45. da uopšte ne može biti ponuđač na licitaciji domaće pravno lice ako je u poslednjih pet godina kaženjeno za prekršaj u vezi sa svojim poslovanjem. Zamislite kakav će biti apsurd da se kaže da Vlada želi što veću konkurenciju i da što jeftinije gradi objekte koji se finansiraju iz javne potrošnje,a na drugoj strani isključuje građevinska preduzeća da ne mogu učestvovati na licitaciji jer su u poslednjih pet godina kažnjena za prekršaj; navodim primer - ako prevoze građevinski materijal, podižu prašinu i za to budu kažnjeni za prekršaj (ili neki sličan banalan prekršaj),isključuju se iz konkurencije. Ako se ne izvrši promena predloga Vlade, zamislite kakvusmešnu situaciju ćemo imati: zbog navedenih, stvarno beznačajnih prekršaja građevinsko preduzeće za pet godina neće moći da se prijavi na licitaciju za izgradnju škole, bolnice ili nekog drugog objekta koji se finansira iz javne potrošnje. Navešću dalje slučajeve. U cilju onemogućavanja zloupotreba lica koje odlučuje o nabavci dobara, u članu 88. treba propisati ograničenje da se dodatne nabavke dobara bez oglašavanja mogu vršiti samo do 25% od vrednosti glavne nabavke, kao što je to predviđeno i za dodatne radove i dodatne usluge, da se ne desi - dobili ste posao na licitaciji, ali zato morate još duplo da radite i da vršite usluge i bez licitacije. Zbog ograničenosti vremena za raspravu skratiću svoje izlaganje, sa nadom da će biti prihvaćeno više sugestija i predloga na koje ukazuju poslanici SPS. Ako prihvatite amandmane SPS, biće zakon poboljšan, a to je u interesu svih građana Srbije i za to bi trebalo da imate smisla i da prihvatite ono što je u interesu svih nas. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđa Popović, a posle njega Ljubomir Mucić.
Dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, ono što ne treba da smetnemo s uma kada govorimo o zakonu o javnim nabavkama to je da je u pitanju deo promene sistema u javnim finansijama, prouzrokovan pre svega stanjem u kome je DOS zatekao zemlju u trenutku kada je došao na vlast. Da podsetim, naša zemlja je umalo izgubila prvo mesto u korupciji. Nigerija je bila malo bolja u korupciji u vreme kada smodošli na vlast. Mi smo imali laskavu titulu srebrne medalje u korupciji i cilj ovog zakona i programa koji DOS sprovodi kroz zakonodavnu aktivnost je suzbijanje korupcije i štednja. Ovaj zakon je druga etapa nečega što je vrlo važno; hajde sada da vidimo kako izgleda to gde se novac odlivao, ne samo u prethodnom režimu nego koji su uopšte izvori korupcije u našem društvu bili. Prvo, jako mnogo novca se odlivalo iz budžeta. Zašto? Pa, bilo je mnogo para pa se mnogo i odlivalo. Drugo, mnogo novca se odlivalo kroz naša javna preduzeća upravo kroz proces javnih nabavki o kojima sada govorimo. Treće, imali smo propise koji su se vrlo teško poštovali i naše građane, koji su, naravno, treća stavka u toj etapi, terali na korupciju. Program DOS-a i program Vlade Srbije koji treba da se nose sa ova tri problemamožete da pratite i kroz zakonodavnu aktivnost ovog parlamenta. Da se ne bi više dogodilo,kao od 1996. do 2000. godine, kada smo imali preko milijardu maraka nenamenski i kriminalno potrošenih sredstava iz budžeta, mi smo doneli početkom ove godine Zakon o budžetskom sistemu. Da se ne bi događalo da javne nabavke budu veliki izvor korupcije, mi donosimo sada zakon o javnim nabavkama; a treća faza reforme javnih finansija će biti zakon o poreskoj administraciji, koji će da sredi uprave javnih prihoda, carine, koji će da sredi tu treću rupu kroz koju se odliva novac naših građana ubran preko poreza. Malo sam se bavio i jednom značajnom institucijom u ovoj državi; o njoj se malo razmišlja, ali je bila veliko leglo korupcije i na nekoliko primera iz te institucije ću navesti koji su to zahtevi kojima ovakav zakon o javnim nabavkama treba da odgovori. Institucija se zove Studentski centar. Tu se hrani 20.000 studenata, u pitanju je najveća studentska institucija na Balkanu. U pitanju je i u ovom budžetu, a i u prethodnom, jedan od najvećih budžetskih korisnika što se tiče raznih razdela u raznim ministarstvima. Njihov budžet, koji je bio oko 30 miliona maraka ili 900 miliona dinara, bio je surovo raubovan i to uglavnom u pet tačaka. Ukoliko ste primetili budžet za ovu godinu, odnosno ukoliko ste pogledali izveštaj o završnom računu, ukoliko ste slušali šta neki poslanici DOS-a pričaju, mi se vrlo često hvalimo, što je i nas začudilo, kako je bilo moguće u samo jednoj instituciji ostvariti uštedu od 20.000 maraka dnevno. Znači, 20.000 maraka dnevno se sada manje troši u Studentskom centru nego što se trošilo i ta je institucija, zbog toga, dobila jednu vrlo uglednu međunarodnu nagradu koja se zove "Transparents internecnal"; pa da vidimo kako je dobila. Pet važnih stvari na koje treba da odgovori zakon o javnim nabavkama je evidentirano u ovoj instituciji i to je pet načina kakose najčešće krade u javnim nabavkama. Prva stvar je nameštanje uslova kod javnih nabavki. To znači - ukoliko biste pogledali uslove koji su vladali za nabavku sijalica, pod uslovom, naravno, da shvatite da su sve sijalice u Studentskom centru nabavljane po višoj ceni od maloprodajne u vašoj samousluzi, vi biste otkrili da je užasno veliki broj sijalica bio naročito potreban u avgustu, petkom. U avgustu, petkom, mogla se nabaviti ta količina sijalica ili ta količina mesa, u petak u 15 časova popodne, samo kod jednog dobavljača. Nameštanje uslova tendera, i to je ono što je moj kolega Dragan Pavlović pominjao - kada biste videli pod kojim uslovima su određene auspuh cevi nabavljene u GSP-u, vi biste videli da to odgovara samo jednom dobavljaču. Znači, kada hoćete da namestite javnu nabavku, vi polazite od uslova, i to je ono gde se ovaj zakon efikasno obračunava sa ovim problemom. Druga stvar je kupovina preko posrednika. Samo u 17% slučajeva Studentski centar je nabavljao od proizvođača. Uglavnom je nabavljao od posrednika. Na pitanje - zašto; pa, nisu se javljali. Gde da se jave; to nas vodi do trećeg problema, to je transparentnost. Nije transparentnost da vi obavežete javno preduzeće ili javnog nabavljača daobjavi negde oglas; 73% svih oglasa o javnim nabavkama do sada je bilo objavljeno; gde - u crvenoj "Borbi", naravno; a zašto; pa zato što to niko ne čita, sem onoga ko treba da pročita. Sledeća stvar su dugovanja. Znači, kada imate budžetsku firmu, ona se puni nekom dinamikom. Ne možete da isplatite dobavljače sem tom dinamikom; na osnovu toga napravite dugove prema dobavljačima, i onda ste dužni da stalno nabavljate od njih, makar cena ne bila najniža. To je nešto što takođe treba da se preseče ovim zakonom. I poslednja stvar, koju je pomenuo jedan od mojih prethodnika, vezana je pre svega npr. za vodoprivredu. Bilo je takvih slučajeva i u Studentskom centru i u nekim drugim institucijama. To su naknadni radovi; a to znači - vi napravite dogovor sa nekim da vam npr. sagradi dom lova, a onda se posle dva ili tri meseca ispostavi, nakon što on dobije posao, dane može da ispoštuje ni rokove, ni uslove;onda mu vi platite ili taj dom potone, kao što se dogodilo u jednom konkretnom slučaju. Dobar je zakon o javnim nabavkama,mislim da je ovo dobar zakon i da mi time ulazimo u drugu fazu reformi javnih finansija; on treba da ispuni neka načela - načelo ekonomičnosti, načelo konkurencije, a to znači da postoje neki kriterijumi, bodovanje i, verujte mi, vrlo su oštri kriterijumi. Gospodin Đelić je govorio o tenderu za autobuse. Verovali ili ne, jedan od oštrih evropskih kriterijuma je ekološki kriterijum za motore. "Ikarbus" već može da ispuni "euro II", a vrlo je moguće da uskoro ispuni "euro III". "Euro II" je norma za kredite međunarodnih banaka;naravno da će naša preduzeća biti u obavezi da se takmiče sa stranim preduzećima ovde, ali i da vrlo efikasno dobijaju neke poslove, kao što je bilo konkretna u slučaju tendera za autobuse. Osim načela ekonomičnosti i konkurencije, puno smo pričali i o načelu transparentnosti. Meni je strašno drago što se pričalo o tome kako je nabavljeno hiljadu "zip" upaljača, kada pre nije moglo da se sazna ni ko je dobio posao za izgradnju auto-puta. I poslednja stvar je jednakost ponuđača, o kojoj sam upravo govorio. Dame i gospodo, usvojite zakon o javnim nabavkama, tako nam se nikada više neće događati neke jako ružne stvari. Nikada više neću putovati, nikada, auto-putem u obnovi započetim, Beograd-Novi Sad, sve jednako plaćajući 40 dinara, pošto ne koristim, naravno, ovu poslaničku mogućnost, i dobijajući neku ceduljicu na kojoj piše "Rast". Neko je jako narastao od toga što je sklopio ugovor za auto-put, ali nije narastao auto-put i zato će taj auto-put morati da ide na javni tender, o kome ste, siguran sam, pročitali i čuli negde drugde, a ne u "Službenom glasniku". Nikada više direktor Fonda za zdravstveno osiguranje neće biti jako veliki švajcarski štediša. Neko je pitao o ustavnoj povelji, o odnosima Srbije i Crne Gore. Dogovorićemo se mi sa Crnom Gorom oko stvari vezanih za finansijsku disciplinu i veliko pitanje je bilo - da li će se ovo odnositi na savezne organe? Naravno da ćemo morati da se dogovorimo kako da se to odnosi na savezne organe. Vojska Jugoslavije pati od svih bolesti od kojih je patio Studentski centar u prošlosti, upravo zbog nedostatka zakonske regulative i pozicije u kojoj su bili; i to će morati da se primeni na savezne organe, čak i kad se radi o nabavci uglja za vojsku, što neke, pretpostavljam, takođe prilično zanima. I na kraju, kada usvojimo ovaj zakon, pošto su mnogi pričali ovde o policiji, nikada se više neće dogoditi dadobijem na 43 adrese na Vračaru istoga komšiju, gospodina Uskokovića. Ostaće malo više u javnim preduzećima, ostaće malo više u budžetu, pa ćemo moći da kupimo i više od 625 stanova, koliko je do sada kupljeno za neke policajce. Dame i gospodo, pozivam vas da glasate za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, ovaj zakon o javnim nabavkama, koji je dugo najavljivan i dugo očekivan, došao na razmatranje tek na ovom Četvrtom vanrednom zasedanju Narodne skupštine, ove godine, iako je bio na dnevnom redu i na prethodnom, prolećnom, redovnom zasedanju. Međutim, on nije bio značajniji za ovu vladu i ovu skupštinu, u odnosu na neke druge manje izmene zakona, da bi ostvarili onaj bonus da se svi zakoni i zakonski projekti iz prethodnog perioda promene. Takođe, moram da kažem da to nije ništa novo, ništa čudno, nego već viđeno, jer je posle šest meseci dostavljen, zakon je dostavljen 27. decembra, kada ga je usvojila Vlada, a potpisao ga je gospodin potpredsednik Vlade, koga smo već zaboravili, Momčilo Perišić. I evo, već šest meseci zakon se krčka u skupštinskoj proceduri, tako da se može izreći ocena da ovaj zakon zaista predstavlja konkretan zakon, sveobuhvatan, detaljan zakon za uništenje domaće ekonomije. I svaka čast na ovakvoj detaljnosti i uređenju i određivanju ovih odredaba. Mislim da je osnovna tema i diskusija, pored ovih pojedinačnih primera o korupciji, jer se o korupciji priča samo u jednom članu zakona, čini mi se da je to član 17, u kome samo na jednom mestu pominje korupciju; mi smo pričali od jutros opojedinačnim primerima, o korupciji, a ne zaista o zakonu koji broji preko 150 članova. Postavlja se takođe jedno značajno pitanje - da li je u ovom trenutku ovoj vlasti stalo do ovog zakona, koji predstavlja jedan najvažniji parametar za uspešnost reformi, odnosno, primena ovog zakona označava uspešnost reformi zemalja u tranziciji. Mišljenja sam da ovaj zakon ne odgovara aktuelnoj vlasti, što potkrepljuje činjenica da će njegova primena početi tek 2003. godine (član 147. zakona), a Uprava za javne nabavke počeće sa radom najkasnije u roku od godinu dana od dana stupanja ovoga zakona na snagu. Znači, tek negde u drugoj polovini 2003. godine. I drugo, izuzetno veliki deo korišćenja, odnosno trošenja javnih prihoda i javnih sredstava izvršava se putem javnih nabavki dobara, zatim korišćenjem usluga, ili ustupanjem javnih radova, što je van kontrole. Pitanje je da li će ova vlast uopšte i početi sa primenom odredaba ovog zakona i da li će i dalje primenjivati zakonske odredbe po kojima je raspisivala tendere, pribavljala ponude do sada. Mi smo ih nekada zvali - utvrđivanje podobnosti izvođača ili prekvalifikacioni konkurs. Vi ih zovete sada prekvalifikacije, pa kvalifikacije, a mi smo zvali - dodatni radovi, aneks ugovora za dodatne radove. Mi smo zvali dodatni radovi, aneks ugovora za dodatne radove, a vi nazivate drugačije i mislim da se vrtimo oko jedne iste stvari. Samo vas pitam, ti tenderi sa kojima je do sada rađeno u prethodnih godinu i po dana, na osnovu čega su raspisivani? Na osnovu nekih zakonskih propisa; da li je to Zakon o izgradnji objekata, da li je to drugi zakon, budžet Republike Srbije, finansijski plan Fonda za zdravstveno osiguranje, ipak znači, rađeno je na osnovu zakonskih propisa. U obrazloženju ovog predloga zakona stoji: "Zato predlog za donošenje zakona o javnim nabavkama odražava ne samo opredeljenost Vlade da se odlučno suprotstavi korupciji, nego i okolnost da su reforme u sistemu javnih finansija Republike Srbije već poodmakle, posebno u svetlu okolnosti da jedrugim državama u regionu bilo potrebno pet i više godina od početka tranzicije da bi usvojili zakon koji uređuje ova pitanja". Polazeći od konstatacije i obrazloženja ministra, da ste na početku kada ste obećali doneli ovaj zakon i na osnovu njega sproveli ovo što u ovom trenutku sprovodite, sližio bih se sa ovim zakonom; inače, slažem se i sa ocenom da je ovakav zakon u ovom trenutku možda i potreban da bi se na odgovarajući način sve one stvari koje su proizvodile razne sumnje regulisale. Prethodni citat je vrlo bitan iz nekoliko razloga. Slažem se sa ocenama da će sitna korupcija, u vidu poklončića na nižem nivou i za sitne posliće, ovim zakonom biti suzbijena, ali se sumnje i korupcija širih razmera se ne suzbija, već prelazi na centralizovan, viši nivo novoformirane uprave za javne nabavke, čija delatnost je regulisana samo kroz dva člana, a sve ostalo će biti kroz odluke i parametre, odnosno neke odredbe koje će Vlada regulisati. U članu 19. tačka 2. stoji da će pored ostalog, ova uprava će biti i uprava za pružanje konsultantskih usluga naručiocima i ponuđačima. Ne može i jedno i drugo. Ako je uprava za poslove javne nabavke, podsećam vas samo na ono što je naš narod davno rekao - med cediti a prste ne lizati, ne ide. Kako objasniti antikorupcijska pravila u članu 17. kada naručilac dobije ponudu ponuđača zbog datog rokovnika ili olovke od u vrednosti od 500 dinara, a da za 10-20 hiljada ili 30.000 evrauslužne ponude ili odustanak od ponuda, ponuđač ostane nekažnjen. Šta je veća šteta? Kada su druge zemlje u tranziciji donele sličan zakon? Posle pet i više godina od početka tranzicije. Zašto je Slovenija sličan zakon donela tek posle osam godina, zašto je domaće banke restrukturirala i krenula u privatizaciju tek posle 10 godina, a mi u ovoj šok terapiji krenemo odmah na početku. Vi Sloveniju uvek uzimate kao pozitivan primer. Odgovor je jasan, štitili su sopstvenu privredu i finansije, pa mi nije jasno kako vi bez sopstvene ekonomije sprovodite strateško opredeljenje o daljem razvoju srpskog društva, kako stoji u obrazloženju. Na osnovu čega će se finansirati javne nabavke, ako nema proizvodnje i nema uplate po osnovu poreza, odnosno doprinosa. Poštujući zakon i utvrđena načela ekonomičnosti,konkurencije, transparentnosti i jednakosti ponuđača, jasno je da će, na primer, bolesnici u Valjevskoj bolnici, uzeo sam Valjevsku jer sam baš iz Valjeva, na osnovu ponuda koje su najznačajnije, odnosno najpovoljnije; na primer, jesti slovenački krompir ili možda krompir iz Krajine, koji će nam Republika Hrvatska izvesti kao najbolji ponuđač; piti mleko u prahu umesto domaćeg koje se u ovom trenutku malo premira; jesti meso ludih krava kao najpovoljnije, dok se ne utvrdi od čega je zaraženo ili jesti pogačice od japanske pšenice, a u izveštaju koji je u budžetu za ovu godinu Vlada nama dostavila stoji da je najveći iznos donacija japanska pšenica. (Milka Marinković sa mesta: Kod vas nisu ništa jeli!) Milka, jeli su maline i čuvaj se toga. I na kraju, pomoću podnetih amandmana pokušali smo da u ovom zakonu neke stvari i preciziramo. Prošli put sam rekao, da li će i da li je dobro da penzioneri sa najnižim primanjima kroz povećanja cene struje omoguće stranim izvođačima radova u EPS-u da se vrši otplata kredita po osnovu garancija i kontragarancija koje smo dali do sada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, a posle njega Joca Arsić.
Poštovani narodni poslanici, Vlada Republike Srbije podnela je Skupštini Srbije na usvajanje Predlog zakona o javnim nabavkama zbog izuzetnog značaja kod korišćenja javnih sredstava od strane državnih organa i organizacija, organa teritorijalne autonomije, lokalne samouprave, organizacije za obavezno socijalno osiguranje, javnih ustanova, javnih preduzeća u privrednom i socijalnom životu Republike. Ovakav Predlog zakona trebalo bi da onemogući da izbor isporučilaca može da zavisi od diskrecionih odluka naručioca, što bi sa jedne strane bitno umanjivalo efikasnost trošenja javnih sredstava, a sa druge stvaranje uslova, tj. povoljnog ambijenta za korupciju.Postavlja se pitanje da li je to baš tako. Vlada je Predlog zakona o javnim nabavkama usvojila 27. decembra 2001. godine, a Skupštini je dostavila 31. decembra 2001. godine. Ako je zakon važan, sistemski, antikorupcijski, reformski, zašto se čekalo 6 meseci da bi došao na dnevni red. Postavlja se pitanje da li se čekalo da bi pojedina ministarstva izvršila javne nabavke suprotno načelima predviđenim u predloženom zakonu o javnim nabavkama. Što se tiče nabavki na koje se zakon ne primenjuje, član 2. zakona je izuzetno važan član jer se njime utvrđuju izuzeci na koje se zakon ne primenjuje, pa smatram da bi isti morao biti što precizniji, da ne ostane prostora za tumačenje, a to stvara uslove za zloupotrebu. U tom smislu treba odvojiti naoružanje i druge nabavke, koje su kao poverljive određene posebnim propisima, pre svega nabavke dobara i usluga koje su pod kontrolom države, kao što je roba čiju cenu određuje država, kao recimo cena lekova. Te nabavke treba da budu izuzete, odnosno da se na njih zakon ne primenjuje, a za robu za koju država ne utvrđuje cene, primenjivao bi se zakon o javnim nabavkama. Vlada Republike Srbije na predlog ministra finansija i ekonomije svakih 6 meseci utvrđuje spisak naručilaca. To nije sporno ako se javne nabavke odnose na sredstva iz budžeta Republike Srbije, ali ako obuhvati i potrošnju drugih sredstava kao recimo sredstva iz obaveznog socijalnog osiguranja, onda je nelogično da te predloge daje ministar finansija i ekonomije, već treba uključiti resorna nadležna ministarstva, Ministarstvo zdravlja za sredstva zdravstvenog osiguranja, Ministarstvo za rad za sredstva od osiguranja nezaposlenosti. Nije sporno načelo ekonomičnosti i efikasnosti, upotreba javnih sredstava i načelo obezbeđenja konkurencije među ponuđačima, ali je sporno načelo transparentnosti upotrebe javnih sredstava; jer niko ne spori činjenicu da je "Službeni glasnik Republike Srbije" zvanično službeno glasilo, ali isto nije dostupno svima, a radi, kako vi to želite da kažete - transparentnosti i dostupnosti; što većem broju zainteresovanihjavni poziv za javnu nabavku trebalo bi dabude objavljen još u nekom sredstvu javnog infrmisanja. Ne slažem se sa načelom jednakosti ponuđača onako kako je predviđeno u članu 8. predloženog zakona. Predloženim rešenjem u Predlogu zakona stvaraju se uslovi da strani ponuđači ravnopravno učestvuju sa domaćim, iako nisu obezbeđeni uslovi da i naši ponuđači u njihovim zemljama mogu učestvovati pod istim uslovima, kao i to da mogu da učestvuju određeni ponuđači, samo ako ispunjavaju određene uslove i specifikacije delatnosti, nezavisno od toga da li su u našoj zemlji dobili dozvolu za stavljanje tog dobra u promet. Strani ponuđač mora da ima poseban sertifikat za standard proizvoda i da ispunjava sve uslove propisane važećim propisima za stavljanje dobara u promet, a u interesu zaštite domaćih proizvođača. Smatram da pod jednakim uslovima u procenjivanju ponuda prednost pri angažovanju treba da ima domaći ponuđač, ako se ima u vidu da su domaći resursi zapostavljeni, da se ništa ne čini na zaštiti domaće proizvodnje od konkurencije iz inostranstva, najezde nekvalitetne inostrane robe nego se i tržišteprodaje stranim proizvođačima. Predlog zakona potpuno nepotrebno propisuje obaveznost međunarodne konkurencije u uslovima kada je domaća privreda nekonkurentna u odnosu na onu iz inostranstva. U predloženom zakonu nema apsolutno nikakve zaštite domaćih ponuđača, proizvođača ili izvođača, čak ni u situacijama kada su ponude jednake sa ponudom stranog fizičkog ili prvnog lica. Uz brojne Vladine agencije, koje su tipičan primer paradržavnih organizacija, koje funkcionišu bez ikakve institucionalne skupštinske kontrole, sada dobijamo i upravu za javne nabavke, koja će odgovarati isključivo Vladi, odnosno ministru finansija. Da li će se uprava vremenom transformisati u agenciju? Postavlja se pitanje da li u nadležnosti uprave za javne nabavke treba da postoje poslovi iz stava 1. tačke 2, 3. i 5. zakona, jer se organ državne uprave ne može baviti ovim poslovima u vidu delatnosti. Uprava kao državni organ prikuplja i obrađuje izuzetno važne informacije o preduzećima, ponuđačima i naručiocima, a za te informacije zaposlenima koji rade u tom organu treba propisati obavezu čuvanja poslovne tajne i zabranu konkurencije, uključujući i ograničenje naknadnog obavljanja poslova u kojima se ovi podaci i dobijena saznanja mogu zloupotrebiti.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, a posle njega narodni poslanik Dragan Jovanović i on je poslednji prijavljeni govornik na listama za raspravu u načelu.
Poštovane kolege poslanici, pred nama je još jedan predlog Vlade od čuvenih sistemskih zakona, kao što je zakon koji se danas nalazi pred nama. Prva i osnovna primedba koja se ovde čula već nekoliko puta, a koja je i moja, to je da je zakon u proceduru ušao još decembra meseca, a da je tek sada na dnevnom redu i da se tek sada o njemu raspravlja, iako su mnogi amandmani dati na ovaj zakon i ima ih čini mi se oko 90. Čak je i Vlada na svoj predlog dala 11 amandmana, ne bi li poboljšala tekst ovog zakona. Sigurno treba da bude donesen jedan ovakav zakon, da se uredi ova materija u jednom zakonu, a koja je inače bila uređivana drugim zakonima. I do sada su postojale ponude tenderi, javni konkursi, licitacije i na takav način su se određeni poslovi dodeljivali, kad se radi o sredstvima budžeta; bar je tako bilo u praksi u gradu iz koga ja dolazim, u Velikoj Plani, gde smo imali mnogo investicija; sve su davane javnim oglašavanjem i uz maksimalnu konkurenciju koja je bila kod dobijanja poslova. Pod najpovoljnijim uslovima su birani izvođači i izvodili su sve te radove na kvalitetan i kompetentan način. Čak je i gospodin Krešić učestvovao u nekim našim poslovima u Velikoj Plani, kada se tiče urbanizma i planiranja, ako se ne varam. Dalje, korišćena su sva pozitivna iskustva kod tih investicija i sigurno je da nije bilo zloupotreba, a bar do sada nema nikakvih najava čuvenih krivičnih prijava oko tog posla. Ono što je ovde zabrinjavajuće, a što su neki rekli, to je da je sumu od 50 milijardi, deo budžeta koji treba da ide u javne nabavke po bilo kom osnovu, moguće potrošiti, sve, preko inostranih dobavljača i inostranih firmi. Niko ovde ovim zakonom ne garantuje da će se taj deo od 50 milijardi, u konkurenciji sa stranim firmama, stranim ponuđačima, neće dati njima da izvrše potrebne nabavke, investicije ili usluge. Prema tome, to je jedna od osnovnih zamerki koju bih imao da kažem, da se na vrlo nespretan način štiti domaća proizvodnja. Da li to znači da će sada EPS moći, radi ponuđača, sa strane, a već se javljaju sa isporučivanjem opreme, montaže itd., da eliminiše "Gošu" iz Velike Plane, kompaniju koja je izvodila radove do sada, koja izvodi kvalitetno radove i na inostranom tržištu, a ne samo kod nas. Znamo iz kojih razloga su onemogućeni, zbog embarga i svega onoga što nam se događalo, da te radove izvode u nekom prethodnom periodu, ali još uvek imaju poslovne veze i rade i napolju. Da li to znači da neće moći u oštroj konkurenciji, pod jednakim uslovima, potpuno istim, kao strani ponuđači, da naše domaće firme kao što je "Goša montaža", kao MIN Niš, kao što su druge velike firme koje mogu da izvode takve radove i isporučuju opremu, da dobiju te poslove. Mislim da je to loše rešenje, nije kvalitetno inije u interesu naše privrede i ovih velikih kapaciteta koje imamo, koje ne možemo da uposlimo, a upošljavali smo ih napolju u oštroj konkurenciji sa drugim proizvođačima. Šta će se desiti recimo sa "Energoprojektom", koji je izvodio radove širom naše zemlje, širom sveta, širom ove zemljine kugle, koji je kvalitetno izvodio te radove. Da li će pod jednakim uslovima sa stranim partnerom on dobiti prednost? Mislim da po ovom zakonu neće i to je ono što je oštra zamerka ovom zakonu. Još jednu stvar želim ovde da apostrofiram, a to je zašto se ovoliko čekalo. Šest meseci čekamo da uzmemo ovaj zakon u raspravu, a kažemo da je hitan, da je neophodan, da će sprečiti mnoge zloupotrebe, moguće i eventualne. Neki su ovde rekli da je sklon nepoštenju samo onaj koji je blizu da pogreši, koji ima moć da odlučuje. Nije tačno. Ta teza je potpuno naopaka. Onaj koji je sklon nepoštenju on je sklon nepoštenju po bilo kom osnovu. Znači, vremena, šest meseci čekamo da uđe u proceduru, a onda kažemo da je neophodan i da će važiti od 2003. godine, a da će, ono što je najznačajnije, onaj koji će sve te poslove obavljati, to telo koje je niti agencija, niti žena, niti devojka, raditi ovaj posao tek godinu dana po donošenju ovog zakona. Šta mi u stvari radimo sada u ovom vakumu? Da li omogućavamo nekome, ovde su pominjani nafta, maske i druge stvari, da u tom periodu, dok nemamo ove propise, može još neke poslove na ovakav način, koji kritikujemo i koji ovde stavljamo drugima, da završi, dok svi ovi zakonski propisi ne stupe na snagu. To bi bila poslednja moja primedba. Mislim da smo od Vlade, čiji ministri kažu, ako nemaš pare da platiš struju -prodaj kuću, ako nemaš pare da školuješ decu- prodaj stan, ovako nešto mogli i da očekujemo.
Reč ima narodni poslanik Marin Krešić, pravo na repliku na osnovu pominjanja u izlaganju narodnog poslanika Joce Arsića.
Samo da se ne bi stekla slika da jedan primer potvrđuje pravilo. Spomenuo sam svoje kolege, kvalifikovane, kompetentne, koji su napolju. Zašto su oni napolju? Posle svih tih nagrada, ovaj prvi koji ih je najviše dobio samo jednu kuću je u celoj svojoj karijeri u Srbiji uspeo da napravi i nekoliko planova je vodio, pretežno u Crnoj Gori; ovaj drugi nijednu kuću nije uspeo da napravi i za to vreme drugi su radili planove po Srbiji, nekoliko ljudi je zidalo po Srbiji. To je ono na šta ukazuje. Znači, sada se spaja kompetencija, kvalitet, cena i sve zajedno. To je onda razlog zašto ovaj zakon treba podržati.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, kao poslednji prijavljeni na listama govornika za raspravu u nečalu.
Dame i gospodo narodni poslanici, razmišljao sam da odustanem od diskusije, jer me malo uplašio gospodin Čeda Jovanović kada je zapretio svim poslanicima koji ne podrže ovaj zakon da podržavaju nekakvog direktora Kliničkog centra. Međutim, mislim da ipak u Skupštini treba da se čuje i malo drugačije mišljenje, da se zakon pogleda i sa druge strane, da se otvore neke dileme, a ministar je tu i mislim da je kompetentan i može da odgovori na sva pitanja. Na prvi pogled naziv zakona, zakon o javnim nabavkama, ukazuje na običan zakon, a pogotovo građanima Srbije ne ukazuje na to da se radi o vrlo ozbiljnom zakonu koji je jedno opasno oružje koje, ako se pogrešno upotrebi, može da izazove velike posledice. Zašto ovo kažem? Javne nabavke pokrivaju, kako ministar reče, preko 50% bruto nacionalnog dohotka. Znači, radi se o izuzetno velikim parama koje ova država izdvaja za nabavku. Ne negirajući želju gospodina ministra da stane na put sitnim korupcijama, od kojih niko u ovoj zemlji možda nije bio imun, pokušao bih s druge strane malo da osvetlim motive donošenja ovakvog zakona. Može jedan od motiva ovakvog zakona, u ovakvom tekstu, da bude i strah od brzog gubitka vlasti ove vlade koja je opkoljena moćnim finansijskim lobijima i pod pritiskom ukrupnjava velike nabavke. Tako stvara mogućnost da eliminiše male korupcije, ali da stvori ogromne korupcije. Ako je direktor Kliničkog centra plaćao 70.000 maraka, ne znam da li jeste ili nije, onaj koji bude iz fonda za zdravstvo sada nabavljao za desetine milijardi, taj verovatno neće uzimati rokovnike ili nešto drugo. Moramo pogledati i okruženje iz sveta. Ne možemo tvrditi da dobrim zakonom o braku garantujemo dobar brak. Pogledajte aferu "Lokid" u Japanu, pogledajte 60-tih godina, može da se nađe u literaturi poznat primer Kozlova, direktora Ruske državne agencije za nabavke, a koji je samo na nabavkama masti za piroške napravio najveću pljačku u Sovjetskom Savezu možda u zadnjih 50 godina. Prema tome, i gospodin Pavlović i gospodin Srđan vrlo simpatično govore o zakonu, ali previše hvalite jedan ovakav zakon, da je to garancija da neće biti korupcije; prihvatam da neće biti sitnih korupcija. Daje se mogućnost; objektivno, ona postoji. Ako neko raspolaže sredstvima od nekoliko milijardi (pominju se cifre do 50 milijardi), ss velikim nabavkama, pogotovo kada se uključe strane kompanije, može da dođe do pojave velikih korupcija. Ovim možemo napraviti neku uštedu da u zatvorima smanjimo broj mesta, jer ako jedan napravi veliku korupciju, to je manje nego kada 100 napravi male korupcije. Druga stvar koja može da motiviše donošenje ovakvog zakona,to je pritisak moćnih multinacionalnih kompanija na našu Vladu. Svesni smo činjenice da dolaze neke donacije i da multinacionalne kompanije učestvuju u obnovi elektroprivrede i svega ostalog. Međutim, ako realno, potpuno realno pogledamo opasnosti koje stoje, neko političko preganjanje ili ko kojoj stranci pripada, da pogledamo realnosti u oči. Ako pogledamo slobodu tendera, voleo bih da ministar izađe (i možda posle da polemišemo o tome), i da mi navede samo jednu zemlju u svetu, koja je do ovog stepena liberalizovala sektor javnih nabavki. Znači, da može bilo ko, po bilo kojoj ceni da se javi i da dobije tender jer je u zakonu naglašena najniža cena. Znači, postoji više kriterijuma, ali jedan od osnovnih kriterijuma je najniža cena. Mogu da shvatimželju onoga ko raspolaže budžetom da jeftinije kupi. Međutim, medalja ima dve strane: taj budžet pune oni koji rade na ovom području. Mislim da otvoriti ovako naše tržište, bez ograničenja sa osnovnim faktorom cene, može da bude jako pogubno za privredu koja je u situaciji u kojoj jeste. Čeda kaže - za godinu dana smo doneli zakon. Mislim da druge zemlje nisu nimalo slučajno odugovlačile taj period. Po meni, ovo liči na pacijenta koji je polomio nogu prekjuče i pošalju ga na rehabilitaciju u banju. Ili, 10-11 igrača sa polomljenim nogama izađe da igra utakmicu protiv svetskog prvaka. Mislim da naša privreda u ovom trenutku apsolutno nije spremna da izdrži konkurenciju i srednjih svetskih firmi; a da ne pričamo zbog čega sve, od beneficiranih kamata, preko obrtnih sredstava, preko stanja privrede, kapaciteta, razaranja, postoje milion analiza koje mogu da se urade. Šta će se praktično desiti? Da svi nađemo odgovor na to pitanje - da otvorimo tendere, znači ne zadržavamo, bez ikakve rezerve i bez ikakve granice, javiće se strani ponuđači. Čak i u poljoprivrednim proizvodima, jer subvencije su kod nas nikakve. Raspisuje VMA tender za nabavku hrane, jave se hrvatski proizvođači koji kačkavalj, znam sigurno, prodaju po 4,5 marke i imaju 2,5 marke subvenciju vlade, a naš "Mlekoprodukt" iz Zrenjanina lepo 7 maraka. Male su šanse bilo koje srpske firme da u toj konkurenciji dobije posao. Ne zalažem seza monopol, daleko od toga, moramo naše firme da školujemo i da navikamo na konkurenciju. Da li ovakvo presecanje, i odjednom, može da da strašno negativan rezultat. Neko treba sutra da napuni budžet. Moramo deo od 50 milijardi, odnosno 50% nacionalnog dohotka, da bi ga imali u sledećem krugu, da vratimo onima koji su izdvojili za porez. Kako ćemo da im vratimo? Vratićemo im tako što ćemo im dati posao da imaju od čega da plate porez. Prema tome, mislim da u tom delu, a bilo je par amandmana, ne treba da se stidimo, odnosno možemo da kažemo i onima koji nas pritiskaju - gospodo, uzmite propise. Pomenuo je kolega propise Svetske trgovinske organizacije. Postoji indeksacija za zemlje u razvoju i tranziciji, koja kaže da je pravo o zaštiti tržištalegalan način poslovanja, da vas niko zbog toga ne kazni. Znači, postoji mogućnost da se zaštitimo. Ne postoji zemlja u svetu koja ima ovako otvoreno tržište. Ministar je došao iz Francuske. Voleo bih da mi kaže kako da izvezemo mineralnu vodu u Francusku. Stavili su perfidne zaštite, uveli su jedan faktor koji nigde ne postoji, našli su da njihova voda ima stepen elektroprovodljivosti 04 i kažu da vode koje nemaju stepen elektroprovodljivosti 04 ne mogu da uđu na francusko tržište, iako su u svim ostalim elementima bolje od te vode. Prema tome, plašim se da ovako otvoreno tržište, odnosno ovako naglo otvaranje bez ikakvih rezervi (po meni, a možda nemam dovoljno informacija,ministar može to i da objasni, prihvatam to sa rezervom) daje vrlo slabe šansesrpskoj privredi, industriji i poljoprivredi, jer stanje u kome se nalazi ne garantuje mogućnost da igra utakmicu sa svetskom konkurencijom. Mislim da će nam se to možda vratiti u sledećoj godini, kada privreda zbog takvog stanja ne bude mogla da puni budžet. Onda nećemo imati ni izvor prihoda, da kupimo i to strano. Mislim da treba prihvatiti amandmane koji idu u tom pravcu - ne davanja apsolutnog monopola, ali nekakve zaštite, bar pod istim uslovima. Mi smo bili toliko blagi, pa smo rekli - pod istim ostalim uslovima prednost dati domaćoj privredi. Mislim da ne treba da se uljuljkujute pričama o perfektnosti zakona. Malo iritiram gospodina Bogdanovića koga iritiraju maske. Evo, vaša štampa je pisala o nabavci maski za policiju. Slučajno sam iz Kruševca i bio sam u "Trajalu"; poznajem fabriku dobro, oni izvoze u Nemačku, Ameriku,Holandiju, a njihove maske su maske koje svet priznaje. One nisu 2,5 puta.... pa pitanje je sada zašto nisu učestvovali, da li tender nije objavljen u crvenoj "Borbi". Voleo bih da neko pokaže dokumentaciju o kojoj pričam. Platiti 2,5 puta skuplje masku istog kvaliteta kao što je i konkurentna, ukazuje da tendencija korupcije neće biti suzbijena dobrim zakonom. Malopre sam pomenuo aferu "Lokid" iz Japana koji važi za zemlju nekog morala, i iz drugih zemalja bezbroj krupnih afera;što je veće raspolaganje većim parama, mogućnost velike korupcije,pogotovo ako uđu multinacionalne kompanije, još je veća. Molio bih vas da pogledate još jednom amandmane. Zakoni su dobri u delu u kome mogu da se sprovode. Ovaj zakon, moram i to da kažem, ima dosta prenormiranosti. Kada vidite da je nešto preterano, normirano ispada dobro,to uvek izaziva sumnju. Znam iz sporta, najvažnije utakmice gde je bilo super kontrole su najuspešnije lažirane. Mnogo bolje nego one seoske utakmice dole. Prema tome, prenormiranost, preterano uvođenje normi može da bude izuzetno opasno, jer može da bude paravan za neke druge stvari. Znači, sve je transparentno, sve se vidi, svi gledaju, ceo svet gleda, ali je lažirano. Prema tome, ne treba da imate toliko samouverenosti i toliko optimizma da će donošenjem zakona sve to da bude idealno i da neće biti novih afera. Zato, mi smo trenutno protiv zakona. Nismo u poziciji da budemo čuvari privrede, ali malo slušajte i Privrednu komoru, pitajte malo one iz Agencije za malai srednja preduzeća, pitajte sve druge, vidite kako se reaguje, da ne dođemo u situaciju da posle nemamo šta da ispravljamo.
Reč ima narodni poslanik Nenad Bogdanović, pravo na repliku, na osnovu direktnog pominjanja u izlaganju narodnog poslanika Dragana Jovanovića.
Morao sam da se javim, poštovana gospodo poslanici, zato što ja sa tim maskama nemam nikakve veze i ne znam zašto je mene prethodni govornik povezivao sa bilo kakvim maskama. Iskoristiću priliku samo da kažem par rečenica, pošto mislim da je bitno. Kao predsednik Odbora za finansije nisam se javio na ovu temu, jer sam znao da će biti ovakvih priča i da će biti prilike da se u par rečenica kažu neke bitne stvari. Ne mogu da shvatim argumentaciju - mi smo protiv toga, kako je rekao prethodnik, zato što to jeste dobro, ali ne znamo kako će biti. Onda vi uopšte ne razumete šta je u stvari argument, zašto je neko protiv nekoga. Zakon o javnim nabavkama je užasno važan. Mogu da vam kažem da smo mi u Skupštini grada posle tri meseca praktično uveli izuzetno složene procedure, izuzetno normirane, izuzetno komplikovane i jako teške za sve, uključujući i članove Vlade. Naime, nasledili smo nešto što je bilo stvarno katastrofa iz prethodnog perioda. Preko 6.000 tendera je za ovih 14 meseci u Skupštini grada Beograda realizovano, i to ono što je pod direktnim našim nadzorom. Pored toga, postoje tenderi i javne nabavke koje se obavljaju preko komunalnih sistema; to se radi iz njihovih para, koje mi direktnone kontrolišemo, sem preko upravnih odbora. Mogu reći da je ta javnost pre svega važna, jer smo dobili sedam ili osam zvaničnih primedaba. Znači, oni koji su učestvovali su se žalili. Opet ću vam reći - od tih osam samo jejedna bila stvarno osnovana, napravljena je greška, mi smo je priznali. Prema tome, hoću da vam kažem da je javnost pre svega bitna da sve one koji u tom lancu nabavljanja učestvuju podseća da neko može da pogleda, da kontroliše, da neko može da kaže - gospodine, vi niste uradili svoj posao dobro. Recimo, u ovom predlogu smo definisali 350.000 dinara kao donju granicu. Mi smo je u Skupštini grada spustili još niže. To će moći i drugi da rade. Znači, naša granica je 100.000 dinara. Otpori tome su strahoviti - svih, onih koji rade, onih koji nadziru, onih koji kontrolišu, ali vam mogu reći da mi kao posledicu toga imamo ono što se nabavlja sada u dinarima košta dva puta niže u odnosu na ono što je 1999. nabavljano. Samo vam je to argument da sekaže da to mora tako da se radi. Ono što meni fali u zakonu - moram da kažem da se nadam da će u nekom drugom zakonu to biti regulisano - ako se kroz javne nabavke dođe do saznanja da se danas kroz javne tendere nešto nabavlja dva ili tri puta jaftinije nego pre tri ili četiri godine, kako odgovara zakonski onaj koji je to radio pre tri ili četiri godine? To je sigurno bilo nešto drugo. To ovim zakonom nije definisano, ali se mora naći načina kako onaj ko je krao (a taj koji je pre tri - četiri godine nabavljao dva - tri puta više, taj je krao) da plati to što je tako. Naravno, nije argument da uvek korupcije ima i da zato nećemo ništa da menjamo. To je potpuna besmislica. Svako ko barata novcem potencijalno može da učestvuje u korupciji, ali moramo stvoriti mehanizam, način rada da nikome ne padne na pamet da krade državne pare.
Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da ližele reč predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava je pokazala da ipak postoje otvorena pitanja u predloženom zakonu o javnim nabavkama. Bez obzira na trud koji su uložili pojedini narodni poslanici i funkcioneri DOS-a, poslanicima SPS-a se ne može imputirati da su zlonamerni. To su pokazali amandmanima koje su podnosili. Rekao sam da su neki već prihvaćeni. Suština pitanja amandmana jeste da poboljšaju zakonsko rešenje. Vi ste to priznali na taj način što ste dva amandmana prihvatili. Dakle, ne radi se o malicioznosti. Pre svega, radi se o dobroj nameri da se predloženo zakonsko rešenje kritikuje. Kritika može biti pozitivna i negativna. Zatim, radi se o nameri da se građanima Srbije predoči šta mogu biti realne posledice usvajanja ovakvog zakonskog rešenja. Interesantno je, svako ostaje pri svojim pozicijama ovde, ministar Đelić je rekao - evo sada (tako je rekao na početku) mi preuzimamo odgovornost, borimo se protiv korupcije, itd. Vlada Republike Srbije funkcioniše od 25. januara 2001. godine. Ako je postojala realna opasnost da je stari zakon koji je regulisao javne nabavke izvor korupcije, onda je trebalo ovakav zakon doneti ranije. To smo rekli, kolege narodni poslanici i ja, u prvom obraćanju. Interesantno je šta sve predlagač zakona predviđa da seizuzima iz ovog načina obezbeđivanja javnih nabavki. Na jednom mestu u zakonu piše da sezakon ne odnosi, ukoliko je posebnim međunarodnim ugovorom ili nekim drugim aktom regulisano... Gospođo Čomić, da li biste bili ljubazni da gospodu narodne poslanike privedete nameni, a to je da se, u skladu sa Poslovnikom, ponašaju elementarno tolerantno.
Za takvo obraćanje narodnim poslanicima izričem vam upozorenje pred prvu opomenu, a sve narodne poslanike molim da poštuju član 99. i da bez dobacivanja i sa pažnjom slušaju govornika.
Zahvaljujem se na striktnosti primene Poslovnika. Veoma sam počastvovan. U ovom članu se govori o tome da su pojedinim ugovorima, pre svega međunarodnim, neke organizacije lišene obaveze da javne nabavke vrše u skladu sa ovim zakonom. Ovde se pominje stacioniranje vojnih trupa na tlu države. Hoću da kažem da mogu odjednom da pogodim ko je tražio da se ovakva odredba nađe u ovom zakonu. Podsetiću na slučaj Makedonije koja je, misleći da čini dobro sebi i svojim građanima, ugostila 30.000 američkih vojnika pre izvesnog vremena. Ona nije uspela tim američkim vojnicima da proda nijedan litar mineralne vode. Dakle, isto takoukoliko bi, ne daj bože, ovde imali priliku da takvi dođu, to ne priželjkujem, ne bi bilo moguće da domaći proizvođači bilo šta prodaju. Kada je govorio gospodin Jovanović o prenormiranosti, on je, između ostalog, mislio i na ovo. Zašto se toliko vodi računa o detaljima koji su irelevantni, a veoma su važni za neke druge države i nečije tuđe interese. Gospodin Đelić je rekao da je Uprava za javne nabavke način da se na jedan korektan, efikasan, transparentan način omogući uvid i kontrola u trošenje finansijskih sredstava u javnom sektoru. Naravno, to može da se brani tako, ali može i da se napada zato što je nenormalno da u jednoj državi na jednom mestu bude koncentrisana takva finansijska moć i takav uticaj samo u jednom čoveku. Ponavljam - ministri drugih ministarstava ovim zakonom lišeni su prava da bitnije utiču na odluke kojima se obezbeđuju nabavke za obrazovanje, za zdravstvo, za sve drugo što je u delokrugu tih ministarstava. Ministar finansija je ovde čovek koji praktično jeste kapa svemu. Mi nemamo ništa protiv, ukoliko gospodin Đelić ima takav stepen poverenja Vlade Republike Srbije, ali to poverenje mora da se proverava i kod građana, mora da se proverava i u privredi, kod onih koji su zainteresovani da ono što proizvedu ili usluge koje mogu da pruže - pruže u svojoj zemlji za pare koje se obezbeđuju od poreskih obveznika u ovoj državi. Evo, gospodine Kovačeviću, još samo malo. To je još samo sedam minuta. Ovde hoću da ukažem na sferu poljoprivrednih proizvoda, na različite nabavke koje se vrše za potrebe zdravstva, vojske, studentskih ustanova i slično. U Jugoslaviji inače, u ovom trenutku u Srbiji, pre svega, ne postoji dovoljna zaštita u pogledu premija za određene poljoprivredne proizvode, niti pak u pogledu visine i vrste prelevmana za određene poljoprivredne proizvode koji se mogu uvoziti u ovu zemlju. Na taj način se domaća proizvodnja stavlja u jedan položaj nekonkurentnosti, o čemu je ovde bilo reči, i mi smo dužni da građane Srbije u vezi sa tim upozorimo. Naša namera nije rđava. Mi imamo, pre svega, obavezu da ljude obavestimo da se to dešava. Dešavalo se da ovde, gdeljudi prošle godine nisu mogli da prodaju preostane preko 500.000 tona, uveze 17.000 tona krompira. Bilo je još takvih slučajeva. Za to je neko imao određene razloge. Naravno da ti razlozi podležu sudu javnosti i takođe molimgospodina Đelića da nam da odgovor da li je tačno da je dobavljač za sirovu naftu određen do 30. juna 2003. godine. Ako jeste, zašto je takva odluka doneta? Da li građani Srbije imaju predstavu kolika je to nabavka, kolika je njena vrednost i kakve objektivne mogućnosti za različite spekulacije, neću reći - manipulacije, takva nabavka ostavlja. Zahvaljujem na vašoj pažnji.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima ministar u Vladi Republike Srbije gospodin Božidar Đelić.
Pokušaću da odgovorim na nekoliko pitanja koja su se javila u ovoj raspravi. Ovi zakoni žive. I ovaj zakon će živeti svoj život. Ako pogledamo iskustva drugih zemalja, posle nekoliko godina primene došlo je do nekih promena. Međutim, mi smo veoma pazili da se napravi prava ravnoteža između interesa naše privrede, odnosno to je bila jedna od ključnih stvari koja se ovde prelamala, i interesa potrošača, a potrošači su kroz državu naši poreski obveznici. Tu je veoma važno uspostaviti pravu ravnotežu. Direktno i u vezi s tim pitanjem moram da kažem da je veoma začuđujuće da čujemo toliko brige za domaću proizvodnju od onih koji su ovu zemlju doveli u međunarodnu blokadu, onih koji su, rekao bih, privatizovali - ono malo privatizacija koje su radili sproveli su bez ikakvog tendera; od onih koji su, baš zbog toga što nije bilo nikakve regulative, bili de fakto u mnogim slučajevima eksponenti uvozničkog lobija, onih koji su bili, u ovom ili onom slučaju, u stanju da ponude mito. Za to imamo i te kako primera u zdravstvu i u mnogim drugim oblastima. Ove odredbe - transparentnost, striktnost i normiranost predstavljaju obezbeđenje da naša domaća proizvodnja konkuriše po istim uslovima a ne po uslovima onoga ko ima više novca, kada nešto nije uređeno. Sudeći po prvih 16 meseci, za sprovođenje javnih nabavki, naročito onih koje raspisuju javna preduzeća, vidimo - kada se postupi na pravi način naša domaća industrija i te kako ima šansu; i nije uopšte slučajno da u onim javnim nabavkama koje se naziru kroz zakon koji ste izglasali pre nekoliko dana, za kontragaranciju, od MIN-a preko "Goše" i drugih naših preduzeća, oni mogu da ponude svoje usluge. Naravno da ćemo pratiti veoma pomno šta se dešava. Naravno da su interesi naše domaće proizvodnje veoma visoko na listi svih ciljeva koje imamo. Uvereni smo da ovakva normiranost ne samo da će dobro obezbediti našu domaću, postojeću proizvodnju protiv uvozničkog lobija koji hara kada nema pravila, nego će dodatno omogućiti da se i neki naši novi proizvođači jave, da imaju pristup; mislim da je u tom pravcu išao i jedan amandman, ali će to dati taj efekat, da nova mala i srednja preduzeća imaju mogućnost da konkurišu tamo gde su se pre stvari dešavale samo između postojećih proizvođača i uspostavljenih poslovnih veza. Zbog toga nije tačno da je ovakav zakon protiv interesa naše domaće proizvodnje. Naprotiv, on je duboko u interesu naše privrede i on će omogućiti da se naši proizvođači nađu na istoj poziciji kao i oni koji eventualno u ovom momentu mogu da ponude nekome neki novac. Rekao bih da niko ne bi smeo da pomisli da je ovo nastalo pod pritiskom nekog krupnog kapitala, da se koristim vokabularom šezdesetih godina, naprotiv, ovo je jedan uređen način koji će omogućiti da preduzeća iz Kruševca, Leskovca, Niša i drugih gradova naše zemlje mogu da konkurišu na pravi način i imaju kome da se žale ako misle da neko ko je u kontaktu sa nekom velikom međunarodnom kompanijom želi da nešto uradi protiv njihovih interesa.To je bio jedan od veoma važnih razloga zbog kojih ovaj zakon donosimo u ovom momentu. Napomenuo bih da je bilo ovde i nekih nelogičnosti. Neki poslanici su rekli - pa, zašto ste toliko čekali; dok su, s druge strane,rekli - mi smo protiv ovog zakona. To ne ide zajedno. Ili se slažete sa nama da bi ovaj zakon trebalo doneti što pre, i u tom slučaju se slažete sa njegovom celishodnošću, ili ste protiv njega i onda objasnite zašto ste protiv, ali onda ne možete reći da vam je žao što smo na njega čekali šest meseci. Napomenuo bih još dve stvari. Prva se tiče organizacije i odgovornosti u ovom postupku. Nije tačno da ova uprava odjednom postaje super kupac. Pogledajte odredbe ovog zakona. Ona je tu baš zbog toga da postoji neko ko gleda šta drugi rade. To je stepen kontrole, transparentnosti u radu, koji će omogućiti da svi oni koji formiraju komisije, svi koji sprovode javne nabavke znaju da postoji jedna uprava na nivou Vlade Republike Srbije koja mora sama da podnosi izveštaj Vladi, a samim tim i Skupštini, da se zna šta se dešava u njihovim javnim nabavkama. Nije tačno da Ministarstvo finansija i ekonomije preuzima ulogu resornih ministarstava, ali je tačno da je ono jedino zaduženo za ravnomerno izvršenje budžeta. Kao što smo videli krajem godine, kada smo razgovarali o onim pitanjima - kako će se odrediti šta je pozitivna lista lekova, koja su to pomagala; pa valjda iskustvo iz zadnjih deset godina pokazuje da je malo kolegijalnosti i malo unakrsne kontrole, malo provere onoga koji nije baš iz te struke, npr. zdravstvene i druge, dobrodošlo, tako da ne dođe do nekih dogovora u nekim strukama. Dobra je intervencija onih koji nemaju nikakvog kontakta sa tim strukama, nego treba da uspostave interes budžeta i ravnomernog izvršavanja budžeta, bez obzira na to ko su korisnici. Znači, to nije nikakva sumnja u poštenje. To je samo mehanizam koji omogućava da se u sprovođenju svega toga zna da se na više stepena, kroz učešće Ministarstva finansija i ekonomije, sa jedne strane, a uprave sa druge strane, donosi izveštaj i da će tu biti više stepena i reflektorakoji će se upaliti tako da svi znaju da će jednog dana svako moći da pita zašto je to tako bilo. To je prvi korak i prvi stepen eliminisanja korupcije u ovom domenu. Druga, odnosno zadnja stvar se tiče kazni. Pitanje je šta ako se neko ogreši o zakon. Tu imamo dva potpitanja. Slažem se sa poslanikom iz jedne opozicione grupe koji je rekao da su kazne ispod nivoa, ali takav je naš zakon o kaznama i prekršajima. Ako to treba da se promeni, u jednom uređenom zakonodavnom sistemu, onda treba. Mislim da postoji i predlog izmena u tom zakonu, da se izmene neke odredbe u domenu naše kaznene politike, koja po mnogo čemu više ne priliči, rekao bih, modernom sistemu, pošto je privredni kriminal jedan od najvećih kriminala koji u društvu. Zbog toga je pravi put da se prvoizmene ti zakoni i lično ne bih imao protiv da se posle toga, u skladu sa tim, postave kaznene odredbe ovoga zakona na jedan malo primereniji nivo. I najzad (to je bilo pitanje kolege Bogdanovića) - šta ako se kroz ovaj postupak utvrdi da je bilo nepravilnosti? Pa naravno, ne postoji i jedan drugi element, a to je budžetska inspekcija, koja treba, prema Zakonu o budžetskom sistemu da se ustanovi na nivou lokalne samouprave, na nivou AP Vojvodine; ona se sada širi i jača na nivou Ministarstva finansija i ekonomije. Naravno, po službenoj dužnosti ona treba da pokrene postupak i da proveri šta se tu desilo i da predloži odgovarajuće mere. Ako pogledamo budžetsku inspekciju od 1996. do 2000. godine, već sada postoji dvadest i kusur krivičnih prijava protiv 47 lica; dodatna budžetska inspekcija će dovesti do povećanja tih krivičnih prijava, sve do 100 lica. Eto, toliko o ovom zakonu o javnim nabavkama. Rekao bih da naši građani treba da se plaše onih čija su usta puna podsticaja domaće proizvodnje, a veliki broj čelnika je uhvaćen na delu, da su, u stvari, sa nekim inostranim proizvođačima i njihovim posrednicima dobijali mito; treba da se čuvamo onih koji danas smeju da pričaju o tome - a šta će biti; inije tačno, uopšte nije predviđeno nikakvo stacioniranje inostranih trupa ovde; oni su njihovom suludom i samoubilačkom politikom doveli inostrane trupe na naše tlo. Eto toliko.
Zaključujem načelni pretres i, saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre toga određujem pauzu do 15,05 časova. [[Pauza.]] [[Posle pauze - 15,25 časova.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni deo današnje sednice raspravom u pojedinostima o zakonu o javnim nabavkama. U međuvremenu ste dobili informacije od Vlade Republike Srbije sa mišljenjem o amandmanima narodnog poslanika Vojislava Šešelja i obaveštenje o izmenama u dnevnom redu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Narodni poslanik Rajko Baralić... Molim narodnog poslanika Vojislava Šešelja da zatraži reč ako hoće nešto da kaže.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, neposredno pred završetak prepodnevnog rada došlo je do povrede Poslovnika, član 96. stav 2. Tražio sam repliku na izlaganje ministra za finansije i ekonomije, gospodina Božidara Đelića, gospođa Čomić je predsedavala u tom trenutku i zaključila je raspravu a sada, kao što vidite, prelazimo na rad u pojedinostima. Gospodin Božidar Đelić izneo je nekoliko krajnje nekorektnih opaski, i neistinitih naravno, na račun SPS-a, a moja namera je bila da adekvatno odgovorim. Dakle, upozoravam da je povređen član 96. stav 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine.
Narodni poslaniče, pozvali ste se na povredu člana 96. stav 2. Član 96. stav 2. glasi: "Povredom Poslovnika ne smatraju se odluke Narodne skupštine i predsednika Narodne skupštine koje se donose na osnovu diskrecionih ovlašćenja predviđenih ovim poslovnikom". Davanje reči ne spada u diskreciona ovlašćenja, a ako nistezadovoljni stavom da nije povređen Poslovnik u prethodnom slučaju, onda po Poslovniku mogu na vaš zahtev da tražim sednicu Administrativnog odbora i da se o tome Administrativni odbor izjasni. (Rajko Baralić, sa mesta: Ne.) Zahvaljujem. Dakle, nastavljamo raspravu u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, uradio sam veći broj amandmana na ovaj zakon zato što smatram da se zakonski tekst može popraviti tim amandmanima i da zakon u osnovi može biti dobar ako se ti amandmani ugrade; zato što sam mišljenja da je bilo krajnje vreme da država centralizuje oblast nabavki za funkcionisanje državnih organa, da to maksimalno centralizuje iz onih razloga koje smo već čuli u obrazloženju. Međutim, već iz prvog člana se vidi da postoji opasnost da centralizacija preraste u svojevrsni monopol. Centralizaciju je moguće ostvariti na nivou Republičke vlade. Vlada ima mehanizam da to uradi i u tom mehanizmu bi učestvovali svi ministri i sva ministarstva. Ovako, ako se formira, kako je to predviđeno prvim članom zakona, posebna uprava za javne nabavke i to podređena Ministarstvu finansija po prirodi stvari, onda ne da će Ministarstvo finansija imati monopol nad raspolaganjem novcem nego i kompletan monopol nad trošenjem tog novca za određene, pre svega materijalne, potrebe ministarstava i drugih državnih organa. Država mora posredstvom Vlade, a ne jednog organa uprave koji je niži od ministarstva, da rukovodi tim poslovima i da snosi odgovornost za njihovu realizaciju. Šta bi u ovom slučaju Vlada trebalo da radi? Da svake godine procenjuje potrebe, da na osnovu tih potreba raspisuje javni konkurs ili javnu licitaciju i da ona odredi dobavljače po kriterijumu najpovoljnijih uslova, kao i da onda vrši distribuciju tih dobara po potrebi, odnosno po programu svoga rada i programu rada svakog ministarstva pojedinačno. Naravno, ovde treba imati u vidu da nije reč samo o Vladi i ministarstvima nego o svim ustanovama i organizacijama u državnoj svojini. Ne zaboravite, tu je univerzitet, tu su sve škole, sve zdravstvene ustanove, ogroman broj korisnika raznih potrošnih dobara, ogroman broj dobavljača i jedna jaka i moćna administracija koja će tu u suštini odlučivati. Ako se formira uprava kao organ niži od ministarstva, ta uprava taj posao ne može dobro da ostvari iz više razloga, iz svih onih razloga zbog kojih se svako ozbiljno društvo u svetu bori protiv birokratije, njene moći i uticaja. Nova uprava znači jačanje birokratije. Ne znači državnu kontrolu nego birokratsku kontrolu. Ako Vlada to radi svojim aparatom,jači je autoritet u obavljanju poslova, a i lakša je kontrola od strane parlamenta i pojedinih ministarstava međusobno. Ako će se ovaj organ baviti nabavkom u ime svih ministarstava i ustanova pod njihovom kontrolom, postavlja se odmah pitanje koordinacije među ministarstvima. Ako je ovaj organ odgovoran samo jednom ministarstvu, postavlja se problem kontrole tog jednog ministarstva. Imali smo decenijama problem da je svaki ministar apsolutno autonoman u svom delokrugu rada i kada se podnosi završni račun da se izbegava ulaženje u pojedinačne stavke, nego se to zaokružuje u nekim opštim stavkama, iz kojih ne može pregledno da se sagleda za šta je novac trošen. Ovde će taj problem biti još veći i još očigledniji. Svaki završni izveštaj ove uprave iznosiće stotine i stotine stranica, i ako je to uprava samo jednog ministarstva krajem godine niko neće biti zainteresovan ni u stanju da to podrobno kontroliše, niti će taj organ biti spreman da otvori mogućnost za kontrolu sopstvenog rada. Ako to radi Vlada kao kolektivni organ uprave i najviši organ uprave, onda je njena kontrola ...
Pet minuta i 30 sekundi.
Imam još pet minuta posle kao šef poslaničke grupe. Da li mogu da spojim?
Možete.
Bolje da ne spajam, možda će se neko drugi javiti.
Ne znam, odlučite se.
Dakle, suština je u tome da kod ovako važnih pitanja nije svrsishodno formirati niži organ uprave od ministarstva, nego da se tim važnim pitanjima bavi organ koji je iznad ministarstva. Jedini organ koji je iznad ministarstva je Vlada.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na član 2. Molila bih sve narodne poslanike da pažljivo prate tok sednice i da se nakon pitanja da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč izjasne podizanjem ruke ili već kako je uobičajeno u Skupštini, sa da ili sa ne. Dakle, da li želite reč kao predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Sada bih još nekim opštim argumentima potkrepio ovaj predlog da Vlada bude organ koji će se neposredno baviti javnim nabavkama, a ne posebna uprava, uprava koja je po prirodi stvari niža od ministarstva. Najveći deo budžeta, preko 95% budžeta verovatno troši Vlada. Vlada je najveći potrošač državnog novca, narodnog novca. Vlada mora da odgovara. Vlada može da odgovara direktno i posebno. Po ovako važnom pitanju, ako imamo u vidu da se budžetski novac troši u najvećoj meri za plate i za materijalna sredstva, pre svega potrošna materijalna sredstva raznih ministarstava, organizacija i ustanova, bilo bi veoma važno da se Vlada isprsi, da sama to kontroliše, da taj posao obavlja i da za njega odgovara; jer, Ministarstvo finansija već ima ogromne nadležnosti u sferi finansija, naplate fiskalnih prihoda, raspodela i distribucija fiskalnih prihoda. Ako mu se dodaje još jedan ovako obiman posao u okviru uprave koja je pod njegovom direktnom kontrolom, onda Ministarstvo finansija po svojim nadležnostima prevazilazi svako drugo ministarstvo u Vladi, pa se može slobodno reći da sva ministarstva zajedno nemaju nadležnosti koliko samo jedno jedino. Ako to radi Vlada preko svog generalnog sekretarijata i ako vi sada nemate sposobne ljude u generalnom sekretarijatu da to rade, onda ne može u tome da se sastoji problem. Ljudi se nađu, pa makar sa 64 godine starosti, kao što ste našli sekretara Skupštine. Ljudi sposobnih ima na raspolaganju, ali je bitno da organska veza između Vlade, kao glavnog odgovornog državnog organa za raspolaganje i trošenje ovog novca, i onoga ko neposredno odlučuje o trošenju tog novca ne bude posredna. Sva ministarstva odgovaraju Vladi, ali sva ministarstva nisu spremna da odgovaraju ovoj upravi. Ko će kontrolisati trošenje potrošnih sredstava od strane korisnika? Ranije su sami korisnici kupovali ta potrošna sredstva. To nije dobro i vrednost ovog zakona je u tome da se koncentriše nabavka, da se tako postignu uštede i da se izbegne plaćanje raznoraznih provizija koje su u praksi učestale (tu je suština pogođena),ali da se ne stvara novi monopolista, koji možda neće ostvariti 15% na ime provizija, ali njemu je dovoljno da ostvari jedan ili dva procenta, ako nad njim nema potrebne kontrole. Ja sam kontrolisao maksimalno, i to možete videti iz stenograma vladinog Odbora za privredu i finansije, pa ga prelistajte malo. To možete nekom drugom da pričate. U ovom slučaju je reč o zakonu. Moj je cilj da ovaj zakon bude što bolji. Vi koji ste navikli po opštinama da slične stvari radite, imajte u vidu da će to morati kad-tad i po pitanju opština da se reguliše. Znam da sam ostvario ogromne uštede učeći na promašajima svojih prethodnika i da su te uštede ugrađene u vodovod, kanalizaciju, asfaltne puteve, fasadu itd. Znam da to što sam ja radio niko nije radio pre mene i da to niko ne radi u protekle dve godine otkako je tamo promenjena vlast. To je suština. Govorio sam o tome neprekidno, nego vi niste slušali, kao što ni sada niste skloni da slušate, možda zbog toga što mnogi ne razumeju. Računam da Đelić razume, pa mu zato sugerišem da prihvati ovaj amandman, pošto su svi amandmani koje sam ovde podneo veoma konstruktivni i sračunati sa tim da se njihovim prihvatanjem zakon poboljša. Nismo načelno protiv donošenja ovog zakona. Vidim da ste mi samo jedan amandman usvojili. To je greška sa vaše strane i ne znam zašto ste i taj jedan, jer trebalo je malo ozbiljnije da ih proučite, pa biste videli da su veoma ozbiljno spremljeni i da poboljšavaju tekst zakona. Naravno, moja intencija prilikom pisanja tih amandmana je postizanje što veće kontrole, pa i kontrole ključnog ministra koji se bavi finansijama.
Prelazimo na član 2. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Vi možete do mile volje da se smejete. Video sam da ste jutros držali raspravu o tome ko je kad unapređen u čin pukovnika, magistra ili profesora. Mene te rasprave ne interesuju, ja bih se podrobnije bavio ovim pitanjem koje je na dnevnom redu. Amandmanom na član 2. tražim da se brišu dve prve tačke: "1) organizacije koje se u smislu ovog zakona smatraju naručiocem i koje su osnovane za obavljanje delatnosti pružanja usluga koje su predmet javne nabavke; 2) po osnovu međunarodnog sporazuma koji se odnosi na isporuke dobara,izvođenje radova, pružanje usluga ili javne konkurse za nacrte,kojim je predviđena zajednička primena ili eksploatacija projekta od strane država, odnosno organizacija koje su ga zaključile". Član 2. kaže da se na ove organizacije ne odnose odredbe ovog zakona. To je pogrešno. Odredbe zakona morale bi se odnositi i na ove organizacije, tako da tačka 1) i tačka 2), kao izuzeci, treba da se brišu. Zašto se to ne bi odnosilo na organizacije koje se smatraju naručiocima, a koje su osnovane za obavljanje delatnostipružanja usluga koje su predmet javne nabavke. To nam ministar nije objasnio u svom uvodnom ekspozeu. Zašto bi one bile izuzete? Mi iz prakse znamo da tamo ima ogroman broj zloupotreba. Ovaj princip mora i na njih da se protegne. Zašto bi se odredbe ovog zakona izuzele u odnosu na nabavke po osnovu međunarodnog sporazuma koji se odnosi na isporuke dobara, izvođenje radova, pružanje usluga ili javne konkurse za nacrte, kojima je predviđena zajednička primena ili eksploatacija projekta od strane država odnosno organizacija koje su ga zaključile? Dakle, ako se međunarodnim ugovorom predviđa da neka strana država neposredno učestvuje u delu njegove realizacije, onda nema razloga da se insistira da se naš nadležni državni organ time bavi. Postoje i naši izvršioci odgovarajućih odredaba tog ugovora; zašto bi oni bili na osnovu toga što je reč o međunarodnom sporazumu i sredstvima koja su dobijena međunarodnim sporazumom izdvojeni iz ovog sistema kontrole. Ministru Đeliću bih postavio konkretno pitanje - da li mislite na ovaj način da izuzmete od kontrole ovu firmu iz Surčina, da li se zove "Krmivo-produkt", kako se već zove, koja je dobila najveće poslove na asfaltiranju u Srbiji? (Ministar Đelić, sa mesta: Zar to nisu jaja?) Jaja? Da li jajima asfaltiraju, ministre, čime asfaltiraju; možda asfaltom asfaltiraju, a jajima koče kada se puste niz asfalt. Možda je to u pitanju. Čekajte, ja odgovaram; ministar je prvi pomenuo jaja. Da li ste vi čuli, gospođo Čomić, da je ministar prvi pomenuo jaja? Ministar mi je nametnuo raspravu o jajima, pošto se on verovatno razume u ta jaja. Međutim, radije bih govorio o suštini problema. Zašto bi se oslobodile ovog vida kontrole državne organizacije, ustanove, institucije itd.koje koriste sredstva dobijena na osnovu međudržavnih sporazuma. Ono što se dobije na osnovu međudržavnog sporazuma je jedan vid parafiskalnog prihoda. Nije klasični fiskalni prihod, već jedna vrsta parafiskalnog, ali po načinu korišćenja... A, ne možete vi mene nikako nadjačati, možete vi da bučete do mile volje, to meni ne smeta, niti možete da me dekoncentrišete. Možete samo da mi zavidite što se razumem u ova pitanja, za razliku od vas. [[Žagor.]] Možda se i Milka razume u ova pitanja koja je pomenuo ministar Đelić, a ne u suštinu problema. Insistiram, dakle, da ministar još jednom razmotri, i dobro bi bilo da prihvati ovaj amandman, kao i da se što manje izuzetaka u ovom zakonu predvidi. Što manje izuzetaka, to temeljitija primena zakona u praksi.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi o amandmanu na član 2. želi reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na amandman na član 2. koji su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na amandman na član 2. koji su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
(narodni poslanici iz sale dobacuju govorniku) A vas? Ja se ne ljutim ...
Molim narodne poslanike, i ovo je zaista u toku današnjeg rada poslednje usmeno upozorenje, na to da nas član 99. u svom poslednjem stavu sve jednako obavezuje. Prvo sledeće dobacivanje i ometanje govornika izazvaće izricanje opomene narodnom poslaniku koji krši član 99. Poslovnika Narodne skupštine. Hvala vam, i izvinite, poslaniče, ići ćemo sa vašim vremenom ispočetka. Izvolite.
Nema problema. Radi se o odredbama člana 2. zakona o nabavkama na koje se zakon ne primenjuje; u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman da u članu 2. tačka 4) glasi "naoružanje", a da se doda nova tačka 5) koja bi glasila: "Druge nabavke koje su kao poverljive određene posebnim propisima". Ovo je izuzetno važan član zakona, jer se istim utvrđuju izuzeci na koje se zakon ne primenjuje i stoga bi isti morao biti što precizniji, da ne ostavlja mnogo prostora tumačenju, a to je prostor za zloupotrebu. Napred navedeni predlozi preciziraju i upotpunjuju odredbe u slučaju nabavke izuzete iz ovog zakona. Smatram da je celishodnije da se odvoji ono naoružanje od drugih nabavki koje su kao poverljive određene posebnim propisima. To je zbog toga što ima mnogo opravdanja da sve nabavke dobara i usluga koje su pod kontrolom države, jer im se određuje cena (kao što je recimo cena lekova i slično), budu izuzete, odnosno da se na njih zakon ne primenjuje, a za sve drugo, za šta država ne utvrđuje cene, primenjivala bi se pravila ovog zakona.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 3. koji su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Gospodo narodni poslanici, ovaj amandman smo predali pre usvajanja Zakona o budžetskom sistemu; usvajanjem Zakona o budžetskom sistemu prestaje potreba za ovim amandmanom, pa povlačim amandman u ime SPS-a.
Konstatujem da je u ime podnosilaca narodni poslanik povukao amandman, te prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Amandman na član 3, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenihi učesnika u raspraviželi reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na član 4. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
U ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman da se u članu 4. stav 1. reči "ministar finansija i ekonomije" zamene rečima "nadležnog ministarstva". Zbog čega sam to predložio? Naime, Vlada Republike Srbije, na predlog ministra finansija i ekonomije, svakih šest meseci utvrđuje spisak naručilaca. To nije sporno ako se javna nabavka odnosi na sredstva iz budžeta Republike Srbije, ali ako obuhvata i potrošnju drugih sredstava, recimo, sredstva iz obaveznog socijalnog osiguranja, onda je nelogično da te predloge daje ministar finansija i ekonomije, već treba uključiti resorna nadležna ministarstva; recimo, Ministarstvo zdravlja za sredstva iz zdravstvenog osiguranja, Ministarstvo za rad za sredstva osiguranja zaposlenih lica, Ministarstvo građevinarstva za izvođenje građevinskih radova. Taj amandman smo predali čisto iz praktičnih razloga.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je u ime SPS-a sada obrazlagao naš kolega Nebojša Jović, ima smisla. Mi smo danas nekoliko puta ukazivali na ovaj momenat. Predloženim rešenjem u zakonu o javnim nabavkama bitno se dovodi u pitanje autonomija pojedinih ministarstava i ministara. Stavljanje ministra finansija iznad svih ostalih ministara u Vladi nije dobro, po našem mišljenju, iz više razloga. Potpuno je normalno da u oblasti za koju je zadužen, recimo, ministar za prosvetu ili neki drugi ministar za svoj resor, između ostalog, donosi i onaj broj odluka koje su neophodne za normalno funkcionisanje resora za koji je on zadužen. Na ovaj način se u ruke jednog čoveka praktično stavlja ukupna vlast nad finansijskim potencijalom. Ne samo to, stavlja se mogućnost da ministar finansija u istom smislu kontroliše svoje kolege, što nije u skladu sa načelima koja su uopšte prihvaćena.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako bi se prihvatio amandman na član 1. Zakona, koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS, onda ne bi možda bilo nikakvih nedoumica oko člana 4. Onda ne bi bila preterana nadležnost ministra finansija i ekonomije, da svakih šest meseci podnosi Vladi predlog spiska naručilaca. Međutim, ako je jedina veza ministra sa Vladom što joj svakih šest meseci podnosi na odobrenje spisak naručilaca, onda ministarstvo nije pod dovoljnom i nije pod adekvatnom kontrolom Vlade. Ako bi Vlada neposredno, preko svog aparata, preko svoje administracije obavljala te poslove, onda nadležnost ministra finansija u vezi spiska naručilaca ne bi bila uopšte problematična. Onda bi tu Ministarstvo finansija obavljalo jedan u osnovi tehnički posao, posao oglašavanja, prikupljanja naručilaca itd.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima ministar finansija, gospodin Đelić.
Imali smo prilike da o tome razgovaramo u raspravi u načelu. Što se tiče organizacije, generalni sekretarijat nije mesto gde treba da se obavljaju ovakve stručne stvari. On opslužuje Vladu, on priprema sednice Vlade. Međutim, on nije osposobljen na taj način da može u jednom dugom periodu da izvrši dubinski ovaj posao. Zbog toga uprava, koja je organ na nivou Vlade; to je jedno tipično međuresorsko pitanje i zbog toga, kao što ste videli, nije ni predloženo, mada je to slučaj u mnogim zemljama, da ova uprava bude u sastavu Ministrstva finansija i ekonomije. Ona je posebna organizacija na nivou Vlade, koja odgovara Vladi. Što se tiče same uloge Ministarstva finansija i ekonomije, ona nije da komanduje nekim ministarstvima. Kao što je bogato iskustvo pokazalo i kod nas i na drugim mestima, nije na odmet da, kada resorna ministarstva predlažu Vladi neke liste dobavljača, neke liste proizvoda i usluga koje treba da budu oslobođene prema nekim kriterijumima poreza, da oni čija je to glavna odgovornost, izvršenjem budžeta, imaju mogućnost da to prođe i kroz taj, neću da kažem filter, ali kroz tu prijateljsku proveru. Vlada nije skup ministarstava gde svako radi na svoju ruku, nego je to jedno kolegijalno telo koje odlučuje i u odborima i na samoj sednici Vlade, tako da nema nikakvih bojazni da bi Ministarstvo finansija i ekonomije moglo da radi ovo u nekom vakuumu, jer to jednostavnone bi prošlo na Vladi. Naravno da će resorna ministarstva imati i te kakvu ulogu u sastavljanju ovih lista, ali time se jača kolegijalnost. Kao što dobro znamo, u našoj zemlji četiri oka je bolje nego dva.
Narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović podneli su zajedno amandman sa ispravkom, kojim su predložili da se posle člana 5. dodaju novi naslov i novi član 5a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li se predstavnik podnosilaca amandmana prijavljuje za reč? (Ne.) Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Pošto su ovaj amandman prihvatili Vlada i Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom kontriram poslednjem stavu člana 8, u kome se kaže da "naručilac ne može da isključi ponude samo zbog toga što ponuđač ima sedište u državi sa kojom SR Jugoslavija nema zaključen sporazum o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača". Tražim da se ovaj stav preformuliše i da glasi: "naručilac mora da isključi ponude koje dostavi ponuđač sa sedištem u državi sa kojom SR Jugoslavija nema zaključen sporazum o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača".Zašto? Pre svega, moramo da čuvamo dostojanstvo države i da prekinemo sa svim tim ponižavanjima kojima smo izloženi, posebno u protekle dve godine. Od kada ste vi otvorili trgovinu i saradnju sa Slovenijom, tri puta više slovenačke robe se uveze u Srbiju, nego što se iz Srbije izveze u Sloveniju, možda sada čak i četiri puta, možda mi je podatak zastareo u tom smislu. Šta to znači? Da li to ova država treba da trpi? Po mom mišljenju, ne. Po mom mišljenju, svi strani privredni subjekti, pa i ponuđači određenih roba i ostalih potrepština Vlade Srbije, ministarstava, državnih organa i organizacija uopšte, prvo treba da budu domaći ponuđači u određenom privilegovanom položaju, jer su to ogromne ponude, ogromne pare, najveća budžetska sredstva. Ako tako olako rasipamo te pare i ukoliko naručujemo robu iz inostranstva za potrebe Vlade, samozato što je ona malo jeftinija od domaće robe, pa postavimo princip da su ravnopravni strani i domaći dobavljači, možemo sva domaća preduzeća da zatvorimo. Znam da su ranije mnoga domaća preduzeća imala privilegije, da su te privilegije često bile zasnovane na ličnim vezama, uticajima i korupciji. To treba eliminisati. Ali, sada kada se nove nabavke obavljaju treba da postoji veća konkurencija među domaćim dobavljačima, maksimalna konkurencija među domaćim dobavljačima, pa samo za one robe kod kojih uopšte ne postoji domaći dobavljač ili taj domaći dobavljač počne da ucenjuje Vladu da se izvrši kupovina u inostranstvu; tako bi jedna domaćinska vlada poslovala. Tako posluju sve vlade u civilizovanom svetu. Ne pada im na pamet da nabavljaju stranu robu za državne potrebe tamo gde postoji solidna domaća roba, čak i ako je domaća roba osetno skuplja. Pa, pogledajte slučaj Amerike, Evropske unije i čitavog niza drugih zemalja. A, vi ovde izjednačujete sve dobavljače. Čak tamo gde naše firme ne mogu da se pojave kao dobavljači, mi njihova preduzeća prihvatamo kao naše dobavljače i tu se do kraja ponižavamo. Gde je tu smisao? Da bi se to izbeglo i da bi se domaća budžetska sredstva pre svega plasirala kroz ove nabavke u domaću privredu, tražim od ministra da još jednom razmisli. Možda u ovom slučaju i ovaj raspon od rasprave do glasanja ostavlja dovoljno vremena da ovaj amandman Vlada prihvati. Prihvatanjem ovog amandmana domaći budžetski novac bi se spasao: išao bi domaćim firmama, bio bi upotrebljen za razvoj domaće privrede. A ako vam je cilj da forsirate strana preduzeća a da domaća ugušite, onda zadržite ovakvu odredbu kakvu ste planirali, ali to neće moći dugo da traje jer nećete ubrzo imati od koga ovde da naplaćujete porez. To je problem. Kada biste vi mogli od tih stranih dobavljača i porez da naplaćujete i punite budžet, ne bih imao ništa protiv. Ali, ovde se budžet puni isključivo ili skoro isključivo od domaćih privrednih subjekata, od njihovih zarada, od njihovog profita... (Predsednik: Upozoravam vas na vreme.) Imam još onih pet minuta, ako neće ministar da mi odgovori. Ostavio bih to. Hoćete li ministre? Neće, dobro. Dakle, u ovom slučaju mi moramo da vodimo računa i o opštem društvenom interesu. Država nekada naručuje neke poslove i koji joj nisu toliko neophodni da bi ozdravila izvesne privredne grane. To je poznato u Americi još od Nju dila. Država je nekada izmišljala poslove jer je mnogo bolje pomagati privrednim subjektima kroz naručivanje poslova, kroz naručivanje roba, nego davanjem subvencija s vremena na vreme. Znam da smo tako pre dve-tri godine prilično popravili stanje u "Zastavi". Daleko od toga da je "Zastava" ozdravila, ali je bar delimično funkcionisala. Imala je državne nabavke i to nije bilo ovih 10, 15 ili 20 vozila, koliko je Đelić naručio, nego mnogo veća količina vozila, pa je Vlada uredbom obavezala sve državne organe i sva javna preduzeća da vozila mogu da nabavljaju isključivo iz "Zastavinog" programa. Ako se mi držimo tog principa, mi ćemo lakše naći partnera za privatizaciju "Zastave". Ako "Pežo" zna da će naša država narednih 10, 20 ili 30 godina nabavljati samo vozila iz "Zastavinog" programa, imaće mnogo više interesa da uđe u neku kombinaciju oko privatizacije "Zastave". To ne mora da bude "Pežo", može "Tojota", može bilo koji partner. Ne znam da li ste u međuvremenu još sa nekim potencijalnim razgovarali. Može i "Mercedes", bilo ko. Time jačamo potencijal naše domaće firme, skuplje je prodajemo i pod boljim uslovima, jer onaj ko želi da dođe do naše fabrike računa na tržište, mi mu unapred kažemosve državne nabavke. Naravno, da se osavremeni i program, i to se podrazumeva. Sve državne nabavke idu prema domaćim firmama, ako uložite u našu zemlju zagarantovane su vam tolike i tolike državne godišnje nabavke. Tu je suština ovog amandmana i na osnovu toga ovoliko moje zalaganje da se amandman prihvati. Pošto se ova vlast svakako uskoro menja, za koji mesec, dajte da se donese bar neki zakon koji će i sledeća garnitura zadržati, da kaže - e, taj je zakon dobar, moramo ga zadržati. Svi moji amandmani su u tom pravcu usmereni, da se upravo ovaj zakon, oko koga nemamo ideoloških sporenja, toliko poboljša da ga i sledeća vlast komotno zadrži, da kaže - taj je zakon dobar, nema nikakve svrhe da se menja. Ali, suština svakog zakona je - zaštita društvenih interesa. Mi društvene interese moramo štititi. Težina ovakve vaše odredbe u zakonu da su svi strani potencijalni dobavljači ravnopravni sa domaćim, čak i iz onih zemalja gde naši eventualni dobavljači ne mogu računati sa tolikim stepenom ravnopravnosti, ravna je proglašavanju ukidanja svih carina. Retko koja zemlja na svetu, a to su uglavnom male, minijaturne države, zanemarive, u stručnom razmatranju, u stručnoj analizi, mogu sebi dozvoliti da ukinu carine. A, vi ovim činom usvajate jednu odredbu koja je ravna eventualnom proglašenju ukidanja svih carina na saveznom nivou. Moramo zaštititi i u sferi ovih ponuda i nabavki domaće dobavljače. Mora biti izuzetaka. Ne kažem, tamo gde se domaći dobavljač pojavljuje samo kao uvoznik, pa mu je roba skuplja nego da se direktno kupuje od stranog proizvođača, da to ne treba. To se može preformulisati. Ali, kada je reč o robi domaće proizvodnje i ako je malo skuplja od strane, mora imati prednost; jer, ne zaboravite, odmah sračunajte koliko će vam se tih para vratiti na ime naplate poreza, na plate, na ukupan prihod, na profit itd, kroz sve budžetske stavke po pitanju naplate poreza. Sve se to vrati i imamo zdraviju privredu. (Predsednik: Vreme.) U suprotnom slučaju uništavamo domaću privredu pa nećete imati od koga da naplatite poreze, pa ubuduće neće ni biti nabavki.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se predstavnik podnosilaca amandmana javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Mi smo predložili da se u članu 8. doda novi stav 4. koji bi glasio: "Strani ponuđač mora da ima posebno i sertifikat za standard proizvoda i da ispunjava uslove propisane važećim propisima i za stavljanje dobra u promet u interesu zaštite domaćih proizvođača. Domaći i strani ponuđači ravnopravni su pod uslovima reciprociteta - sporazum o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača". Ovo je jedan od najdužih članova zakona, jer se istim na poseban način utvrđuje ko sve može biti ponuđač dobara, usluga i izvođenja radova za javne nabavke. U tom smislu se mora obezbediti princip reciprociteta i zaštite domaćih ponuđača pod istim uslovima. Predloženim rešenjima u zakonu stvaraju se uslovi da strani ponuđači ravnopravno učestvuju sa domaćim iako nisu obezbeđeni uslovi da i naši ponuđači u njihovim zemljama mogu učestvovati pod istim uslovima, kao i to da mogu da učestvuju određeni ponuđači samo ako ispunjavaju uslove iz klasifikacije delatnosti, nezavisno od toga da li su u našoj zemlji po važećim propisima dobili dozvolu za stavljanje tog dobra u promet. Ovo je posebno opasno u oblasti proizvodnje i prometa lekova, jer bi na predloženi način strani proizvođači mogli stavljati u promet lekove u našoj zemlji, odnosno učestvovati ravnopravno u javnoj nabavci, iako nisu po važećim propisima izvršili ovde potrebne registracije i dobili potrebne dozvole za stavljanje lekova u promet. Strani ponuđač mora da ima posebnu sertifikaciju za standard proizvoda i da ispunjava sve uslove propisane važećim propisima za stavljanje dobara u promet, a sve u interesu zaštite domaćih proizvođača. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački podneli su zajedno amandman kojim su predložili da se posle člana 8. dodaju novi naslov i novi član 8a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li seovlašćeni učesnici javljaju za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj, u svojstvu predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da i ovaj amandman ima smisla, jer se njime traži da naručilac ne može pokrenuti postupak javne nabavke dok formalno ne obezbedi sredstva za tu namenu, u iznosu koji je dovoljan za izvršenje obaveza koje mogu da nastanu u postupku javne nadoknade, zato što iza naručioca stoji autoritet države, a mi iz dosadašnje prakse znamo da su mnogi državni organi, javne ustanove, institucije, često naručivale poslove koje nisu mogle da plate sopstvenim budžetskim sredstvima. Ti su poslovi ostajali godinama neplaćani, nekada se to prebijalo sa državom, a neki od njih nisu nikada plaćeni. Time se srozava državni autoritet. Jedna od mera kojom bi moglo da raspolaže Ministarstvo za finansije je kontrola - da li neko može da izvrši određeni broj narudžbi koje zahteva, sa aspekta finansijskih sredstava kojima raspolaže. Ta kontrola u ovom zakonu nije predviđena. Zašto - zato što je reč o ogromnom broju subjekata. Nema Ministarstvo finansija neprekidno pred sobom sve te subjekte, njihovo stanje itd. Ima, može da dobije, tragajući po kompjuterskoj dokumentaciji. Međutim, da li može da posveti dovoljno pažnje svim subjektima te vrste? Ovaj amandman čak zaslužuje da bude propraćen i nekom krivičnom ili prekršajnom odredbom u završnim odredbama zakona, da onaj ko naruči posao za koji nema finansijsko pokriće odgovara i da bude kažnjen. Toliko je ovo važno. Time bi se potpuno uozbiljila oblast nabavki.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč ministar finansija, gosodin Božidar Đelić.
Ako pogledate član 24. istoga zakona, tu piše: "Naručilac može da počne postupak javne nabavke ako je nabavka predviđena u planu nabavki i ako su za tu nabavku predviđena sredstva u budžetu Republike Srbije, teritorijalne autonomije itd." Znači, u ovom zakonu već postoji ta odredba, a dodatno se taj materijal dalje reguliše u Zakonu o budžetskom sistemu; jer, biće nabavkikoje treba da se troše više godina. Znači, predviđen je višegodišnji plan, koji ćete videti po prvi put kada dođe na dnevni red budžet za 2003. godinu. Hvala.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, predstavnik podnosilaca amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SSJ je podneo amandman kojim u članu 12. traži da se rok za čuvanje dokumentacije, kako je u Predlogu zakona predviđeno, od tri godine, pomeri na pet godina, jer smatramo da je oblast javnih nabavki veoma složen i odgovoran posao i da bi dokumentacija morala da bude čuvana duže od tri godine. S druge strane, smatramo da, kad se završi jedan izborni period i kada nova vlast dođe, pošto se možda u prvoj godini obavljaju tako velike nabavke, a kada prođu tri godine, može da se skloni dokumentacija i da posle toga ne mogu da se vrše provere. Zato mislimo da bi trebalo taj rok da bude pet godina i da ništa ne utiče na cilj i svrhu zakona i čak mislimo da je to primerenije. Zato predlažem, i gospodinu ministru i vama, da prilikom glasanja usvojite ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Član 14. na koji sam takođe podneo amandman svedoči da ga nije pisao neko vičan pravničkom jeziku, pravničkom načinu izražavanja. Jer, on nešto podrazumeva, pa umesto prvog stava u članu 14, koji bi glasio "ponuda mora da bude data na srpskom jeziku", pa tek onda da nastavi sa drugim stavom, da naručilac može da to uradi na nekom stranom jeziku, u određenim okolnostima, pod određenim uslovima itd, on nešto podrazumeva, pa samo govori o izuzecima. To pravnički jezik ne dozvoljava. Pravničkim jezikom mora prvo da se kaže ono što vam kao laicima može izgledatikao nesporno - ponuda mora da bude data na srpskom jeziku, a onda da se razradi koji deo ponude može biti na stranom jeziku, pogotovu ako je reč o tehničkoj dokumentaciji, oznakama kvaliteta i slično, i pod kojim uslovima. Zbog toga ovaj amandman ima smisla, a vas ne košta mnogo da ga prihvatite, jer ovim amandmanom bi se isključile samo tačke 2. i 3, koje i nisu toliko bitne, ali u dosadašnjem stavu 3. se predviđa prevođenje dela ponude i na srpski jezik. Postavlja se pitanje mogućnosti procene, ako se i onaj deo koji je podnesen izvorno na stranom jeziku ne prevede na srpski. Sve mora biti na srpskom jeziku. Naravno, deo se podnosi na stranom jeziku, radi neke stručne elaboracije u procesu procenjivanja.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 17. ovog zakona glasi: "Naručilac će odbiti ponudu ako ima na raspolaganju verodostojan dokaz da je ponuđač sadašnjem ili bivšem zaposlenom kod naročuoca dao ili obećao poklon u novčanom ili nenovčanom obliku, ponudio zaposlenje ili bilo kakvu drugu korist, stvar ili uslugu čije se vrednosti mogu izraziti u novcu, kao pokušaj uticanja na delovanje, odlučivanje ili na dalji tok postupka javne nabavke. Naručilac je dužan da o odbijanju ponude i o razlozima za odbijanje u pismenom obliku obavesti ponuđača iz stava 1. ovog člana, kao i upravu za javne nabavke i da to evidentira u dokumentaciji o postupku javne nabavke". Iz same sadržine ovog člana vidi se da su to antikorupcijska pravila, odnosno po mišljenju SSJ to ne bi trebalo da uđe u tekst ovog zakona, to je čisto krivično-pravna materija koju uređuje Krivični zakon. Drugo, kao posledica ovakve nepravilnosti predviđeno je obaveštavanje toga ko je pokušao da učini ovo delo i obaveštavanje uprave za javne nabavke. Mi smatramo da to nije dovoljno i smatramo da odgovornost kod javnih nabavki treba da bude mnogo veća i mnogo ozbiljnija. Zbog toga smo predložili brisanje ovog člana,ali ne kao zaštitu onih koji su nekorektni, već kao meru pojačavanja odgovornosti. Sa druge strane, smatramo da se ovim predloženim rešenjem daje velika mogućnost nelojalne konkurencije. Na koji način? Ako imate više ponuđača, sigurni smo da će biti pokušaja da neko od onih čija ponuda nije prošla, iz razloga koji su objektivne prirode, znači da cena, kvalitet, rok itd. ne zadovoljavaju, zloupotrebom ovog člana zakona iscenira da je drugi ponuđač učinio to i to, i vrlo teško će biti utvrditi materijalnu istinu u ovom slučaju. Vrlo teško će biti, ako se već dokaže da je neko pokušao, obećao ili uradio sve ovo što je predviđeno ovim članom; to obavezno podrazumeva da o tome budu obavešteni i drugi organi, tužilaštvo, SUP itd. i da se na tome ne stane. Zbog toga SSJ predlaže brisanje člana 17. Zahvaljujem.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 17. imamo vrlo dobar prvi stav i vrlo loš drugi stav. Prvim stavom se propisuje da će naručilac odbiti ako ima na raspolaganju verodostojan dokaz da je ponuđač sadašnjem ili bišem zaposlenom kod naručioca dao ili obećao poklon u novčanom ili nenovčanom obliku, ponudio zaposlenje ili bilo kakvu drugu korist, stvar ili uslugu,čije se vrednosti mogu izraziti u novcu, kao pokušaj uticanja na odlučivanje ili na dalji tok postupka javne nabavke. To je odredba kojoj se teško može izreći primedba. Posle te odredbe se postavlja pitanje - šta dalje? Postoji nešto što se ovde podrazumeva. Pošto je pitanje mita i korupcije, a regulisano je i Krivičnim zakonom, podrazumeva se gonjenje. Ali, onda je besmislen stav 2. koji kaže - naručilac je dužan dao odbijanju ponude i o razlozima za odbijanje, u pismenom obliku obavesti ponuđača iz stava 1. ovog člana, kao i Upravu za javne nabavke i da to evidentira u dokumentaciji o postupku javne nabavke. Ovde se propisuje dužnost prijavljivanja nenadležnom organu, a dovoljno je u zapisniku rešenja o nabavci napraviti zabelešku da je došlo do toga i toga i priložiti kopiju izjave radnika čije je podmićivanje pokušano. Besmisleno je formulisanje ove obaveze. Ako treba formulisati obavezu, onda je mnogo bolje da glasi kako stoji u mom amandmanu: "Naručilac je dužan da u slučajevima iz stava 1. ovog člana odmah obavesti organe gonjenja i druge nadležne organe koji će protiv takvih subjekata preduzeti zakonom propisane mere". To ima mnogo više smisla. Kako ste vi naveli u stavu 2, a nema dodatnog stava 3. koji bi dalje regulisao postupak, ispostavlja se da je jedina sanckija što bi neki biliobavešteni, pa bi bio obavešten ponuđač i Uprava za javne nabavke. Njihovo obavštavanje nema snagu sankcije i besmisleno je. Biće obavešteni iz novina kada se ponuđaču mita bude sudilo na kraju krajeva; oni nisu ni organ gonjenja. Umesto da onaj ko je došao do te informacije, kao što je po Krivičnom zakonu dužan svaki građanin koji sazna da je izvršeno krivično delo i ko je izvršio krivično delo da odmah prijavi. Bilo bi izlišno ovo, ali vaše je izlišnije. Kako nije? Prvo, onaj prvi koji sazna da je izvršeno krivično delo mora da prijavljuje, a ne da obaveštava svog pretpostavljenog, a toga nema ni u vojsci. I u vojsci svaki oficir i podoficir, bilo kog ranga, čim sazna za krivično delo dužan je da podnosi prijavu, a ne da obaveštava višu komandu, a kamoli u državnoj upravi. Reč je o nespornom krivičnom delu, je li tako? Ako je reč o nespornom krivičnom delu postoji obaveza prijavljivanja organu nadležnom za gonjenje krivičnih dela, a to nisu ovi organi uprave koje vi navodite. Čak, oni mogu biti kočnica kod krivičnog gonjenja, da se smatra da je time sve završeno. Obavešteni su, zapisano je, idemo dalje. Nažalost, u našoj praksi imamo čitav niz slučajeva da su krivična dela prikrivana na taj način. Znalo se, iako se znalo ne treba niko da odgovara. Nije dovoljna sankcija da se sazna, da se obavesti, nego da se kazni po zakonu. Ne insistiram toliko da se moj amandman prihvati, koliko insistiram da se vaš stav 2. briše jer je on besmislen. Nema šta da se obaveštava. Onog trenutka, a to se može internim aktom obavezati na obaveštavanje višeg organa uprave. To je stvar posebnih upravnih akata, odnosno opštih podzakonskih upravnih akata. To za ovaj zakon uopšte nije bitno. Za ovaj zakon je bitno da se spreči korupcija u ovoj oblasti. Korupcija se sprečava tako što onaj ko pokuša podmićivanje ne može da dobije posao. Vi ste sa tim završili ovaj zakon. Vaša je obaveza po drugom zakonu da prijavite nadležnim organima za krivično gonjenje. Ako prihvatite moj amandman, sada imam i onih drugih pet minuta, vi potencirate nešto što vam već postoji kao obaveza po drugom zakonu; čak mislim po saveznom Krivičnom zakonu, ali nije bitno, možda grešim. Znači, po saveznom Krivičnom zakonu i nije uopšte sporno da se nešto što je predviđeno saveznim Krivičnim zakonom kao krivično delo i gde je propisana obaveznost prijavljivanja potencira i u ovom zakonu, sa sasvim konkretnim slučajem; ali, ne stvarajte nedoumice kod onih koji će u praksi da tumače zakon, pa da smatraju da su potpuno završili sa svojim obavezama tako što su obavestili. Znate kako funkcioniše državna birokratija. Niži upravni organi su skloni pisanju velikog broja akata, dostava, obaveštenja, izveštaja itd, ali viši organi uprave su veoma neskloni da te izveštaje čitaju. Vi ne čitate dovoljno. Videli smo to, ministre Đeliću, kod primene Zakona o ekstraprofitu; na stranu što je zakon neustavan i videli smo na koliki ste broj obveznika sveli tu primenu zakona. Videli smo koga ste sve zanemarili u primeni tog zakona. Ovde ste za sudiju Ustavnog suda izabrali ženu koja je dobila dva stana: prvo od Savezne vlade 90 kvadrata, pa onda 120 kvadrata od "Dunav osiguranja" i nema je nigde na spisku ekstraprofitera, a izabrali ste je za sudiju Ustavnog suda. Vi ste samo određene ljude potencirali i na njima iskalili osvetnički bes, a ako ste doneli takav zakon onda ga primenite na sve na koje se odnosi.
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Ovo je tema i dijalog sa ministrom. Niste upozorili ministra kada mi je upao u reč. Reagujem na njegovu upadicu.
Nisam čula, vi ste ga zaklonili. Ne vidim ga, a nisam čula.
Dakle, to je suština. Slažemo se sa potrebom suzbijanja mita i korupcije u ovoj oblasti. Ova oblast je tradicionalno prepuna mita i korupcije, raznih privilegija, ali mora i zakon biti donesen na jedan perfektan način, da ne bi stalno trpeo neke izmene i dopune, kao što imamo slučaj sa čitavim nizom zakonskih tekstova. Nismo se setili ni da konsultujemo stručnjake, ni pravne tehničare, ni jezičke stručnjake itd. Svega toga se treba setiti u fazi pisanja zakonskog teksta.
Za reč se javio ministar finansija, gospodin Božidar Đelić.
Mogu da kažem da je za poslednjih 16 meseci ovo prvi put da predlagač amandmana u samoj diskusiji prizna da amandman nije celishodan, kao što je rekao predlagač amandmana. Ovo je izlišno, jer je materija ovde uređena krivično procesnim pravom na saveznom nivou, tako da ovaj amandman uopšte nije nužan. Što se tiče samog stava 2. on je ovde, i to je bilo dobro zapažanje, a u mnogim našim upravnim organima unutrašnje uređenje ne predviđa dovoljno na isti način neke postupke i pošto je ovo veoma važna materija ovde se traži da oni postupe prema stavu 2. Jer, i to je možda veza sa prethodnim govornikom koji je rekao - da li ovo može da postane neka vrsta mahinacije, mogućnost da neko isključi nekoga samo sa tim što bi rekao da je njemu jedanput neko ponudio mito ili je čuo da je neko nekome drugom u komisiji ponudio mito. Da bi se izbegle te izvitoperenosti primene ovog zakona predviđen je ovaj stav 2, koji traži od onoga koji kupuje da prikupi dovoljnu dokumentaciju, da u pisanoj formi dostavi višem organu i upravi za javne nabavke celishodnu dokumentaciju, tako da onda može da se krene prema tom krivično-procesnom pravu i da se počinje gonjenje. Znači, to je brana protiv nekih loših aspekata, doušništva ili nekih takvih pojava koje nisu nužne u primeni ovog zakona.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na odeljak 2. i član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Svojim amandmanom tražim da se član 18. u celosti briše. Zašto? Zato što član 18. glasi: "Obrazuje se Uprava za javne nabavke, kao posebna organizacija za obavljanje stručnih poslova u oblasti javnih nabavki radi obezbeđivanja uslova za ekonomičnu, efikasnu i transparentnu upotrebu javnih sredstava za javne nabavke i podsticanja konkurentnosti i ravnopravnosti ponuđača u postupcima javnih nabavki (u daljem tekstu: Uprava). Na rad i organizaciju Uprave primenjuju se propisi o državnoj upravi." Vidite, po prirodi stvari, ovakva uprava bi mogla biti vezana za Ministarstvo finansija, ali vi ste je koncipirali kao relativno samostalnu upravu. Pošto je to samostalna uprava, ona mora biti regulisana i Zakonom o Vladi. Uprava je nešto nižeg ranga od ministarstva, ali ima mnogo nadležnosti poput ministarstva. Uprava je čak iznad sekretarijata u nekom hijerarhijskom određivanju organa državne uprave. Ta uprava postaje paraministarstvo. Nije ministarstvo u pravom smislu reči, ali je skoro ministarstvo. Malo mu fali pa da bude ministarstvo. To je suština i to ste morali da izbegnete. Moraćete da menjate Zakon o Vladi ako na ovome insistirate. Malopre je ministar Đelić govorio da generalni sekretarijat Vlade nije u stanju da obavlja te poslove. Nije po sadašnjoj koncepciji rada. Pogledajte vi u kojoj zemlji na svetu generalni sekretarijat vlade ima tako male nadležnosti kao kod nas, da samo priprema sednice Vlade i ništa više. Priprema sednice Vlade, obavlja druge pomoćne poslove, vozni park vlade, radne odnose zaposlenih, sve su to nadležnosti nižeg ranga. Taj generalni sekretarijat mora imati mnogo veće nadležnosti. Zašto? Zato što se time jača direktna vladina birokratija, a sužava moć birokratije pojedinih ministarstava. Uvek je tu dilema gde će biti težište državne uprave, da li na samostalnosti ministarstava ili na većoj moći vlade kao najvišeg kolektivnog organa uprave. Pristalica sam ovog drugog koncepta, da vlada ima mnogo veću moć u odnosu na ministarstva i da zato vlada raspolaže jačom administracijom. Ovo je oblast gde se idealno to može postići. Vladina administracija da se ojača tako što će imati ove nadležnosti koje vi predviđate kao nadležnosti posebne uprave. U suštini se ništa ne menja sa aspekta ostvarenja cilja ovog zakona, ali se bitne stvari menjaju u organizaciji državne uprave, u njenoj racionalnoj reformi, u svrhu boljeg ostvarivanja ustavnih nadležnosti. Tamo gde su ministarstva suviše samostalna, vlada ne funkcioniše dobro. Tamo gde se dešava, kao kod nas, da se predsednik Vlade javno svađa sa ministrima ili da se ministri međusobno javno svađaju, to je najbolji signal da Vlada ne funkcioniše dobro. Nešto je trulo u državi Danskoj. Međutim, ako vlada ima jaču administraciju i ako je administracija vlade jača od administracije bilo kog ministarstva, osim ministarstava unutrašnjih poslova i finansija, onda vlada kao kolektivni organ jača u odnosu na svako pojedinačno ministarstvo. Zašto je ovo veoma važno? Veovatno u perspektivi teško da će biti mogućnosti da samo jedna stranka formira vladu u celini. Verovatno će još duži vremenski period biti nužno da se formiraju koalicione vlade. Koalicione vlade koje funkcionišu kao Vlada Srbije nemaju potreban stepen jedinstva za ostvarivanje svoje ustavne funkcije, jer je Vlada sazdana kao zbir ministara koja održava sednice u izvesnim vremenskim periodima i odlučuje na osnovu predloga resornih ministarstava. U velikom broju slučajeva odlučivanje se svodi na puku formalnost.
Vreme. Da li ćete da koristite sledećih pet minuta?
Imam još pet minuta. Vladi kao takvoj treba pojačati nadležnosti, kako bi ministarstva osećala vlast nad sobom. Znam iz prethodnog perioda. Dobro je učiti na istorijskim iskustvima. Vi niste pokazali spremnost da učite na bilo čijim iskustvima i to je vaša greška. Međutim, zbog javnosti iznosim to iskustvo. Usvajan je budžet i nije bila moguća naplata kompletnog iznosa koji je predviđen za jedan godišnji budžet. Onda je najviše zavisilo od volje resornog ministra koje će ministarstvo imati viši, a koje niži procenat korišćenja. Vlada u tom slučaju nije imala velike mogućnosti intervencije. Jednostavno, kada jedan ministar traži ima, kada drugi ministar traži nema; pa predsednik ili potpredsednik vlade pita zašto nema, ministar nadležan za finansije slegne ramenima i kaže - nema, pa nema. Ta stvar se mora ispravljati, pogotovo u koalicionoj vladi koja ima više koalcionih partnera, gde veća partijska moć znači veće privilegije u raspolaganju budžetskim sredstvima. U sferi nabavke te zloupotrebe su moguće ako onaj državni organ koji obavlja te nabavke nije neposredno Vlada, ako to radi neka uprava koja je maltene al pari sa svim ministarstvima, a najbliže je vezana Ministarstvu finansija. Postoji još jedna tendencija, koja je odavno zabeležena u nauci o upravi i u administrativnom pravu, a to je tendencija da svaki čelnik izvršne vlasti nastoji da što više proširi, poveća i pojača svoje nadležnosti. Onaj ko ima veći uticaj na Vladu kao kolektivni organ i veći uticaj na parlament, koji često ne razmišlja o zakonima koje izglasava, ima mogućnost da pojača svoje nadležnosti, da ih do monstrumskih dimenzija proširi. Onaj koji nema takvu moć i uticaj, on ne samo da neće da proširi svoje nadležnosti, nego će mu one bitno biti sužene. Koji je lek za to? Lek i za tu pojavu (nema vode, ne znam zbog čega, dobro ste primetili, i meni nedostaje meni veoma nedostaje; voda se prosipa samo u hladnim danima, kada nije neophodna). Šta je ovde poenta i sa tim završavam: jačanjem administracije Vlade izbegavaju se ove tendencije. Jača se autoritet Vlade kao kolektivnog organa. Više nije samo to autoritet predsednika Vlade kao pojedinca, nego jednog kolektivnog organa. Iz iskustva u državnoj upravi, znamo da su kolektivni organi mnogo podložniji kontroli, i unutrašnjoj i spoljašnjoj, nego inokosni organi. Kolektivni organi pokazuju manju težnju za proširenjem svoje nadležnosti, za uzurpacijom tuđih nadležnosti itd.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Svojim amandmanom sam tražio da se briše i član 19, koji glasi: "Uprava obavlja poslove koji se odnose na: 1) učešće u pripremi propisa u oblasti javnih nabavki; 2) pružanje konsultanskih usluga naručiocima i ponuđačima; 3) organizovanje obuke kadrova; 4) saradnju sa stranim institucijama i stručnjacima u oblasti javnih nabavki; 5) objavljivanje, distribuciju itd. Još samo niste propisali da svako jutro moraju članovi te uprave da se okupaju, da obuku odelo, da dođu na svoje radno mesto u kancelariju i da zatvore vrata za sobom itd. Ušli ste, dakle, u sitna crevca bez potrebe. Mnogih od ovih poslova se sasvim podrazumevaju i ne treba zakonom da se propisuju. Zašto bi se to zakonom propisivalo? Zašto bi se zakonom propisivalo da se bave organizovanjem i obukom kadrova? Naravno, podrazumeva se, ako ima potrebe za obukom, obučavaće, a ako nema potrebe, neće. Zašto bi se propisivala saradnja sa stranim institucijama i stručnjacima u oblastima javnih nabavki. Naravno, saradnja u pogledu razmene iskustava, dopisivanja, uzajamnih poseta, po potrebi itd, održavanja možda i seminara. Sve se to podrazumeva. Zašto opterećujete zakonski tekst bez ikakve potrebe? Kaže, objavljivanje i distribuciju odgovarajuće stručne literature. Koja je to stručna literatura? Literatura iz oblasti javnih nabavki. Vi ekonomisti, da li znate za ijednu doktorsku disertaciju iz oblasti javnih nabavki, da li ima kod nas; možda ima magistarski rad, čujem ovde da ima nekih novih magistara, Čedo, da li ima nekih magistara iz te oblasti? Za doktorsku disertaciju nisam čuo. Pazite sada još ovo. Pripremanje i učestvovanje u izradi kriterijuma za ocenjivanje pojedinačnih vrsta troškova kod korisnika javnih sredstava. Pazite, ovo čak rade i stručnjaci sa srednjom stručnom spremom, ovaj posao. Vi još samo da nacrtate ko će na kom mestu sedeti u kancelariji, raspored nameštaja u kancelariji i sve ostalo. Zašto da se prebukira zakonski tekst nečim što je nepotrebno. Pazite, ovo nije oblast zakona, zbog toga vam govorim. Ne znam ko vam je iz stručne službe Vlade, (ministre, važnije je ovo što govorim nego Čeda Jovanović, ministre, ministre, neće ministar da me prati). Ministre, ovo po prirodi stvari nije materija koja se reguliše zakonom. Ova materija može da se reguliše, ali podzakonskim aktom. Može i pravilnikom koji će usvojiti Vlada ili načelnik ove uprave, ako već insistirate na upravi. Milka bi Ustavom to predvidela. Naravno, moguć je i takav pristup. Imali smo i kardeljevski ustav sa 300, 400 članova, koliko je već imao. Ovo ne ide u zakon. Pojaviće se nešto novo u praksi što niste predvideli, idete na promenu zakona. To je besmisleno. Šta kažete, ministre? Ministar pominje neku odbranu, nisam ga dobro čuo, da li ste ga vi dobro čuli, ne znam o čemu govori ministar. Očigledno nije dobro informisan, a nije ni kompetentan za pravnu materiju, pa se pojavljuje sa ovim zakonom. Gledajte dalje, šta je još ovde predviđeno: pripremanje jedinstvene osnove za uspostavljanje evidencije ponuđača i njihovog finansijskog boniteta. Ovim zakonom? Zašto to da se radi? Siguran sam, pošto nisam ekspert iz te oblasti, ne bih nagađao šta se sve može pojaviti u praksi, da ste mnoge od tih pojedinačnih poslova propustili da navedete. Prirodno je da ste propustili. A pogotovo, ako su ovaj tekst pisali ljudi koji se nikada nisu bavili neposredno nabavkama. Ne znaju sa kakvim se problemima susreću u praksi. To će stručnjaci u podzakonskim aktima da regulišu, upravo oni ljudi koji imaju iskustvo. Onaj ko umno i stručno radi tekst zakona, uvek vodi računa da tekstom zakona ne zadire u ustavnu materiju, koja je već jednom regulisana i neprikosnovena je sve dok se Ustav ne promeni, ali vodi računa da ne zadire i u materiju koja prirodno pripada podzakonskom obliku regulisanja. Na taj način se gubi razlika između zakona i podzakonskih akata. Mešaju se i nadležnosti osnovnih grana vlasti, zakonodavna vlast je u parlamentu, ali podzakonske opšte akte donose organi uprave.
Da li koristite sledećih pet minuta?
Da i brzo ću završiti. Neću do kraja. Zašto vi ovde uskraćujete i pravo i obavezu organa uprave da donose te podzakonske akte? Zašto bi se zakonodavac u ta tehnička pitanja mešao. Mi ćemo ovde da ocenjujemo vašu uspešnost, vaše poštovanje zakona. Naravno, ako nas prethodno sve ne izbacite iz sale. Što se tiče tehnike vašeg rada, zašto mi u to da se mešamo. Možda ćete vi imati potrebu da zaposlite u toj upravi sve ljudi visine do 1,60 m ili do 1,65 m, a možda vam smetaju oni iznad 1,90 m itd. To je sve vaša stvar. Zakonodavni organ vam se u to ne meša, ali nemojte ni vi da zakonodavni organ opterećujete materijom koja je ispod nivoa nadležnosti zakonodavne vlasti.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansija, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 19. Predloga zakona.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ je podnela amandman na član 19, Predloga zakona i predlaže da se stav 2, u pomenutom članu, menja; inače, stav 2. glasi: "Uprava jednom godišnje podnosi Vladi izveštaj o javnim nabavkama u prethodnoj godini, sa predlogom mera". SSJ predlaže da taj stav glasi ovako: "Uprava podnosi Vladi izveštaj o javnim nabavkama, sa predlogom mera kvartalno u prethodnom periodu, a Narodnoj skupštini Republike Srbije jednom godišnje u prethodnoj godini". Razlog za ovo sastoji se, između ostalog, u sledećem: da se oko 50% domaćeg bruto proizvoda pokazuje kao potrošnja javnog sektora, pa je neophodno da Vlada bude češće obaveštavana o stanju u ovoj oblasti, a obavezno i Narodna skupština. Šta smo želeli? Želeli smo da Vlada od Uprave dobija kvartalno izveštaj o javnim nabavkama, a ne da se za javnu nabavku, koja se obavi ili učini u januaru mesecu, da se izveštaj o toj nabavci Vladi dostavlja tek u decembru mesecu, odnosno na kraju te kalendarske godine. Istovremeno, smatramo da Narodna skupština mora da bude obaveštena bar jednom godišnje o svim javnim nabavkama. Ovo je još jedan dokaz da je izvršna vlast zakonodavni organ i da je zakonodavnu vlast stavila pod svoju kontrolu. Iz tog razloga predlažemo da ovaj amandman prihvatimo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsednštvo, dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 20. SSJ predlaže da se stav 2. briše. Član 20. glasi: "Dodela ugovora o javnim nabavkama vrši se u otvorenom postupku." (To je prvi stav.) Drugi stav glasi: "Dodela ugovora o javnim nabavkama može da se vrši i u restriktivnom postupku i u postupku sa pogađanjem." Ako bi ostala ova mogućnost da se nabavke mogu vršiti u restriktivnom postupku i u postupku sa pogađanjem, gubi se osnovni smisao ovog zakona. Mogu da kažem još nekoliko reči na ovu temu: kada je reč o dodeli ugovora u restriktivnom postupku - to su one okolnosti kada naručilac priznaje kvalifikaciju određenih ponuđača, kada se radi o određenom broju firmi koje mogu izvršiti takvu uslugu, kada se radi o posebnim uslovima i o onim vrstama usluga gde je potrebna kvalifikacija, gde su potrebna sredstva itd. To je ona situacija, kada je, takvu uslugu moguće dobiti od malog broja ponuđača. Šta to znači? To znači da Vlada, odnosno onaj ko prikuplja ponude za javne nabavke, praktično, unapred zna ko su ta lica. S obzirom da se naša država nalazi u periodu tranzicije, s obzirom da očekujemo da se pojave znatna stranaulaganja, da se privatni kapital angažuje u oblastima koje su zanimljive za javne nabavke, sigurno je da može da se desi da neko ko je spreman i sposoban da ispuni ove kriterijume ne bude obuhvaćen ovim postupkom. To uopšte nije naivno, s obzirom na to da se radi o poslovima od velike vrednosti i o firmama koje su spremne da angažuju velika sopstvena sredstva u pružanju ovih usluga, odnosno obavljanju ovih radova ili izvršenju drugih obaveza. Takođe, kada se radi o postupku sa pogađanjem bez prethodnog objavljivanja, sem časnog izuzetka, možda nabavke oružja i drugih sličnih sredstava, teško da može da se nađe opravdanje za ovoliki broj izuzetaka. Praktično, na ovaj način se čitav zakon relativizuje. Hteo bih samo još da ukažem da upravo u ovoj oblasti imamo čitavu razradu dalje i suviše veliki broj objašnjenja i veliki broj članova koji su praktično nepotrebni, koji samo komplikuju tekst zakona. Zbog togasmatramo da treba prihvatiti ovaj amandman SSJ, da se stav 2. u članu 20. briše. Istovremeno, hteo bih da kažem da bi se, kao posledica prihvatanja ovog amandmana, javila, potreba da se članovi 22. i 23. brišu, pa se neću javljati povodom ovih amandmana.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč?(Ne.) Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Celi zakon donosite da bi oblast javnih nabavki bila, kako vi DOS-ovci kažete, "transparentna". Onda jednim jedinim članom tu "transparentnost" bacite pod noge. Ovaj izuzetak iz člana 23. u kome se kaže da "naručilac može dodeliti ugovor u postupku sa pogađanjem bez prethodnog objavljivanja, ako zbog: 1) objektivnih razloga ili iz razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava, nabavku mogu ispuniti samo određeni isporučioci dobara, pružaoci usluga ili izvođači radova; 2) vanrednih okolnosti, odnosno zbog nepredviđenih događaja nije mogao da postupi u rokovima određenim za otvoren i restriktivan postupak". Što se tiče tačke 2, prvo se mora povesti postupak da se vidi da li zaista zbog vanrednih okolnosti ili nepredviđenih događajanaručilac nije mogao da postupi u rokovima koji su određeni za otvoren i restriktivan postupak, pa onda da se izvlači zaključak da li postoji njegova subjektivna odgovornost ili ne postoji. Ako postoji subjektivna odgovornost ovo je tipičan slučaj gde se mora voditi postupak za naknadu štete. Onaj ko je svojim nečinjenjem ili pogrešnim činjenjem, nesavesnim činjenjem, prouzrokovao štetu ove vrste mora snositi odgovornost! Vas to ne interesuje. Vama je važan samo ovaj izuzetak; ko će imati mogućnost tumačenja i korišćenja ovog izuzetka - vi sami, onda kada vama odgovara; zakon uopšte nije važan, vi ćete ići na neposrednu pogodbu. Mi smo imali slučaj ovog asfaltiranja gde je sama ministarka u javnosti demantovala da je uradila ono što je zaista uradila i kasnije se ispostavilo da je zaista uradila, ali glava je nije zabolela! (Glasovi - jaja.) Što se tiče jaja, ne znam o čemu je reč. Đeliću, ovi vaši poslanici neka jaja opet pominju. Šta je u pitanju? Razjasnite jednom to pitanje jaja. Da li imate višak jaja ili manjak? Mora da je manjak, čim vas toliko opterećuje. Tražim da se tačke 1. i 2. brišu jer postupak pogađanja bez prethodnog objavljivanja ostavlja mogućnost velikih zloupotreba, korupcije. Tu su zloupotrebe najveće. Šta se u praksi dešava: da se glumi konkurs, da se glumi licitacija, da se objavi njeno održavanje, a zapravo se ne objavi jer se oglas sakrio. Oglas se u ranijoj praksi objavljivao u novinama koje niko ne čita kako bi se pojavio što manji krug zainteresovanih lica za učešće na licitaciji, konkursu itd. Sada, vi ono što je ranije bila mogućnost samo posle neuspešnog konkursa uvodite kao pravilo u ovom izuzetku, gde više nije neophodno da se proba sa konkursom, odnosno sa licitacijom itd. nego se ostavlja širi prostor za tumačenje da li su nastupile vanredne okolnosti, koje su to vanredne okolnosti! Ministre, u članu 19. potanko ste objašnjavali, do "sitnih creva" stvari koje niste morali nikako. Ovde ste, ako je neophodan izuzetak, taj izuzetak morali do tančina da objasnite. Niste to uradili. Bolje bi bilo da odustanete od tog izuzetka. Svaka situacija u praksi može se podvesti pod uslove koji su predviđeni ovim načinom nabavke, a SRS se zalaže za potpunu javnost u oblasti javnih nabavki. Zalaže se za potpunu konkurenciju svih potencijalnih subjekata, za zdravu konkurenciju a ne nastavak jedne prakse koja je veoma negativna, a koju vi protežirate u članu 23.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, iako, nažalost, gotovo niko nije slušao šta je govorio gospodin Šešelj, amandman koji je podnela SRS ima smisla - zato što u zakonu postoji osim javnog postupka i restriktivni, postoji mogućnost slobodnog pogađanja, postoji kvalifikacija kao jedan od načina da neko dođe u poziciju da učestvuje u javnoj nabavci za interes nekog od naručilaca usluga ili roba; i, ukoliko ovaj amandman ne bi bio prihvaćen, ostala bi mogućnost da oni koji donose odluke o izboru ponuđača i isporučioca imaju diskreciono pravo koje nije u skladu sa proklamovanim principom transparentnosti. Govorim krajnje dobronamerno. Dosta energije je utrošeno da se napravi Predlog zakona, a onda se samo sa nekoliko članova praktično potpuno sve što se napred tvrdi relativizuje i dovodi se Uprava za javne nabavke, na način koji nije u skladu sa onim što jeste osnovna intencija Zakona, u poziciju da se vrši izbor ponuđača usluga ili roba, suprotno interesima i osnovnim principima za koje se sam predlagač Zakona zalaže. Poslanici SPS podržaće amandman koji je malopre obrazlagao dr Vojislav Šešelj. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici ovo, je veoma važan član zakona i čini mi se da je ovom amandmanskom inicijativom, zapravo, derogirana ona funkcija koja je često kritikovana kao nedostatak ovog zakona. Naime, koji su to objektivni razlozi zbog kojih se možemo distancirati od otvorenog, odnosno restriktivnog postupka, koje su to vanredne okolnosti koje nas mogu navesti na takvu vrstu ponašanja. Brisanjem prvog i drugog stava člana 23. ovog zakona mi bismo zapravo sebe doveli u paradoksalnu situaciju, da zbog poplava ili zemljotresa zakonom onemogućimo sebe da u tim vanrednim okolnostima delujemo u pravcu koji je predviđen ovim zakonom, ali kroz uvažavanje jednog takvog objektivnog i nepredviđenog argumenta. Dakle, vanredne okolnosti su one koje sam pomenuo - zemljotresi, požari, poplave, potreba da se hranom snabdeva veliki broj stanovnika. Ne očekujete valjda od Vlade da u tom trenutku raspiše tendere, pa da očekuje ponude, pa da raspravlja o tim ponudama, već ona mora reagovati efikasno, adekvatno u tim okolnostima; ali, tuje Uprava koja vrši kontrolu, da se ne bi desilo sa tim sredstvima ono što se dešavalo sa sredstvima Fonda solidarnosti.Jer, i tada je bilo važno pomoći onima koji su stradali, recimo, od zemljotresa u Kolubarskom okrugu, ali im se nije pomoglo. Sredstva su zloupotrebljena. Dakle, ta briga je opravdana i ona bi zapravo demantovala nas da nema ove uloge Uprave za javne nabavke, u stavu 2. U stavu 1. objektivni razlozi koji se tiču zaštite isključivih prava: Direkcija za robne rezerve raspisuje tender za kupovinu žita; cena našeg žita je 7,5 dinara a na berzi u Konstanci je 6 dinara, u Argentini i manje. Da li mi treba da štitimo svoju privredu i svoje tržište tako što ćemo kupiti ono žito koje nam, ovim stavom daje za pravo predlagač ili ćemo sledeći tržišnu logiku uništiti svoje privredne proizvođače i tako uraditi upravo ono što ste vi nama spočitavali, kao kritiku, tokom rasprave u načelu. Znači, ova dva stava člana 23. nisu uvod u zloupotrebu, već su uvažavanje realnosti koja ne može biti striktno definisana, u svakom trenutku, veoma precizno zakonima, ali bi bio problem kada oni ne bi postojali. Dakle, ako želimo da poštujemo tendersku nabavku onda moramo reći da postoje situacije u kojima ona nije realno sprovodiva, kada je potrebno veoma brzo delovati, biti efikasan, ali ne napraviti grešku. Greška se ne pravi zato što postoje profesionalci kojima je isključivo posao upravo kontrola procesa javnih nabavki i raspolaganja javnim sredstvima; u stavu 1. je zaštita nekih prava. Mi jesmo za liberalizaciju, jesmo za rušenje monopola, ali ne na način koji bi uništio našu privredu. To su ti paradoksi i krajnosti koje mi moramo da pomirimo ukoliko želimo da stanemo na svoje noge. Mislim da je dobro ostaviti ova dva stava, s tim što se slažem da bi da nema ove uprave to bio otvoren prostor za manipulaciju - pare ne priznaju ni politiku ni karakter - i da su unapred svi sumnjivi ukoliko se izuzme moć kontrole.Kontrola je potrebna, ona postoji kroz Upravu i ona sasvim sigurno nije ona vrsta kontrole koja je bila prethodno nama iskazana kroz kritiku tog neargumentovanog i veoma lošeg odnosa prema privredi i kroz, navodno, našu nepažnju prema svemu što postoji na ovim prostorima, a što je autentično naše. Dakle, potrebni su stavovi i oni moraju ostati u ovom članu.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Kad je reč o robama, koje državi mogu zatrebati u slučaju elementarnih nepogoda, poplava, požara, suša, ratova itd. svih tih roba mora biti dovoljno u državnim robnim rezervama, svih; mora da bude, inače je kriva Vlada što toga nema. Robne rezerve nisu bile prazne, to nije istina. Nisu bile prazne. Možda je ispraznila ona vlada u intermecu od oktobra do decembra. Dok sam ja bio potpredsednik te vlade, robne rezerve nisu bile prazne, to nije istina. Nemojte to da pričate. Možda ste ih ispraznili u ona dva meseca intermeca, pa Đelić nije ništa zatekao. Drugo, što se tiče zemljotresa u Kolubarskom okrugu, mnogo o njemu govorite. Dajte, podnesite izveštaj - gde ste našli zloupotrebu u korišćenju sredstava, i onda pokrenite krivični postupak protiv svih onih koji su investirali novac u bilo šta drugo, osim u podizanje srušenih i popravku oštećenih objekata. Pa, pitaj ovoga, pitaj onoga, ali ste imali dve godine na raspolaganju da to temeljito istražite. Ja znam da je ponegde bilo zloupotreba, ali vi imate instrumente države da razotkrijete sve te zloupotrebe. Zbog čega to ne radite? Odgovorite zbog čega to ne radite? Koji je razlog? Gde je napravljena zloupotreba? Znam da su neki dizali kuće, a nisu im kuće ranije porušene zemljotresom, ili neke druge objekte. (Glasovi iz sale: Da li kuče, ili kuće?) Očigledno je da je ova parlamentarna većina odavno svesna da ubrzo gubi vlast, jer je više rad parlamenta ne interesuje.Nije ih nikada interesovalo to. E sada, što se tiče svih eventualnih zloupotreba, postoje sudovi, i onaj koji je zloupotrebio novac, treba da ide u zatvor. Ako je novac bio za popravku objekata ili za izgradnju porušenih, a zloupotrebljen je za nešto drugo, tu su stvari čiste. Što se tiče pšenice - svaka evropska država želi da ima dovoljnu domaću proizvodnju, svaka, trenutno. Prošle godine, odnosno na razmeđi prošle i ove godine, otkupna cena naše pšenice je bila veća za dinar ili pola dinara, skoro nikome niste priznali prvu klasu, priznavali ste drugu klasu, to je bilo 6,5 dinara, a na svetskom tržištu cena je oko šest dinara! To je tačno! (Glasovi iz sale: A TV taksa?) TV taksu tek spremate da uvodite, video sam u Predlogu zakona o radiodifuziji! To sam video; 20 puta veću od one koja je postojala u vreme kad sam ja bio potpredsednik Vlade, 20 puta veću taksu. (Glasovi iz sale: 10 puta veću.) Samo 10 puta veću? Videćemo?! Povukli ste zakon, znam ja zašto ste povukli. Nije to bitno, da objasnim ovo pitanje pšenice. Vidite, pola dinara je kod nas bila skuplja otkupna cena pšenice od cene na svetskom tržištu. Međutim, svaka pametna država nastoji da zaštiti svoje proizvođače, pa će jedne godine taj otkup platiti skuplje nego što je na svetskom tržištu, ali će sledeće godine, kada bude slab rod u svetu, kada cena na svetskom tržištu bude mnogo veća, nadoknaditi taj gubitak. Ali, država ne može da se odrekne pšenice. To i jeste to naše koncepcijsko neslaganje. Vi mislite ako je pšenica u Argentini, u Americi, ko još proizvodi pšenicu, Australija, ko sve još proizvodi, i Ukrajina naravno, ako je tamo pšenica jeftinija od naše, da treba ukinuti domaću proizvodnju, pa kupiti jeftinije! E sada, upravo iz tog razloga, evo sada odrečno ministar klima glavom, smatram da treba platiti nešto skuplju pšenicu, da bi se sačuvala proizvodnja. Pa tako je isto, ministre, sa svim ovim drugim proizvođačima. Vi ste njih stavili u ravnopravni status sa stranim firmama. Tamo gde imamo domaću proizvodnju, pametnije je da država nešto skuplje plati, nego da nabavlja u inostranstvu i da potpomaže tuđu privredu, a sopstvenu uništava. To je ta osnovna koncepcijska razlika.
Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović (replika povodom pogrešnog tumačenja).
Poštovana gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, samo dva pojašnjenja: što se tiče tih vanrednih prava, koja mi uvažavamo i poštujemo, pa danas smo vodili tokom prepodneva raspravu o tenderima i odnosu Vlade prema MUP-u, podršci koju MUP sa naše strane uživa i o toj dilemi - da li dobar policajac može da uradi kvalitetno svoj posao u "jugo floridi" ili u "pežou"? Mi smo se odlučili za "pežo", ali smo istovremeno kroz nastup ministra finansija upoznati sa veoma jasnim opredeljenjem Vlade da za sve druge potrebe, kao dobavljača, angažuje fabriku iz Kragujevca. Upravo tu govorimo o tim ekskluzivnim pravima koja u pojedinim situacijama treba poštovati, treba zaštititi. Dakle, kada finansijska policija ide na posao, ona ide u "jugo floridi", a kada kriminalistička ili saobraćajna policija ide na posao, ona ide u "pežou". To su dva paradoksa koja mi mirimo, kako bismo stali na noge. Što se tiče tih zloupotreba o kojima stalno pričamo, slažem se da skupštinska govornica nije mesto za utvrđivanje istine, ali jeste mesto za iznošenje činjenica. Neka se istinom i utvrđivanjem valjanosti naših argumenata bave sudovi i tužilaštva. Finansijska sredstva iz fondova solidarnosti nisu namenski trošena u slučaju Kolubarskog okruga; u Osečini su pravljeni bazeni, a vaša stranka je napravila radikalski dom u Valjevu, u Tešnjaru. Što se tiče finansijskih sredstava iz Fonda solidarnosti i fabrike iz Kragujevca, o kojoj se takođe veoma često brine javno, sa skupštinske govornice, a po pravilu su to stavovi predstavnika opozicije koji su nekada bili u konkretnoj poziciji da nešto tamo promene, sredstva iz Fonda solidarnosti namenjena revitalizaciji srušene "Zastave" prebacivana su kao donacija na račun vaše stranke. Znači, možda je "Zastava" imala interes. Nije na nama da to utvrđujemo, možda su oni imali neki poseban interes, pa su vam pomagali. Ni - za, ni - protiv, samo vam kažem da je bilo tih nepravilnosti i da mi nismo ti koji to treba da utvrđujemo, ali nismo ni oni koji će prećutati tako nešto. Isključiva prava su upravo ti primeri koje sam naveo. Može i pšenica, može i suncokret, ali može i "jugo" automobil, u situaciji u kojoj mi želimo da ta fabrika stane na svoje noge. I ova druga vanredna okolnost je okolnost koja ne može biti predviđena zakonom, to je okolnost u kojoj ne mogu biti primenjeni oni standardni principi tenderske nabavke, koji važe za sve druge situacije. Eto toliko [[Poslanik Vojislav Šešelj traži pravo na repliku.]]
Nemate pravo na repliku. Izlaganje narodnog poslanika je replika po osnovu pogrešnog tumačenja na vaše izlaganje i nemate pravo na repliku. Po Poslovniku nemate pravo na repliku. Molila bih sve narodne poslanike da pažljivo slušaju obrazloženja predsedavajućeg. Dakle, narodni poslanik Čedomir Jovanović je dobio pravo na repliku po osnovu pogrešnog tumačenja u vašem izlaganju. Po Poslovniku Narodne skupštine, ne postoji pravo replike na repliku, time se završava ovaj krug. Imate još jedan amandman, tako da vam neće biti uskraćeno pravo, generalno. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodi poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što izađe Čedomir Jovanović pošto moram da demantujem prvo neistine, koje je ovde izrekao. SRS je u Valjevu imala svoju zgradu, u svojini, dobila je od nekog dobrog u vlasništvo i ta zgrada je srušena u zemljotresu kao i ostale mnoge zgrade. To je činjenica i po toj osnovi je delimično finansirana obnova te zgrade, nikada u celosti, samo delimično. Vi znate šta je istina, znate vi oboje Milka, samo ti tako. Dalje, SRS je od "Zastave" na račun dobila oko 120 ili 128 hiljada dinara, na konto toga što je Tomislav Nikolić bio član Upravnog odbora, a odbijao je da dobija mesečnu apanažu kao član Upravnog odbora. Koliko vas koji ste članovi Upravnog odbora, to odbija? I posle izvesnog perioda njegovog odbijanja, "Zastava" je deo tog novca uplatila na račun stranke. To nije bez veze, to je potpuno čisto. Ali, bi Čedomir Jovanović trebalo da objasni zašto sve ozbiljne poslove na asfaltiranju u Srbiji dobija surčinska mafija. Vi ovde poredite 128 hiljada, što je uplaćeno preko računa, što bi Đelić rekao - transparentno, što ništa nije sakrivano i za šta postoji osnov, a čak i da nema tog osnova, valjda društveno preduzeće ima pravo i na sponozorisanje stranke ako je tako sitan iznos.Zašto da ne? Čekajte da li se stranke sponzorišu samo iz inostranstva, kao vaša, iz američkog budžeta i SOROŠ-a, iz čega?
Molim narodnog poslanika Vojislava Šešelja da se vrati na temu amandmana na član 25.
E, vraćam se na član 25, samo potenciram još ovo pitanje da objasni kako je surčinska mafija dobila te višemilionske poslove asfaltiranja. Gde god se okrenete, auto-put, Ibarska magistrala, samo surčinska mafija asfaltira, nemaju nikakvog iskustva iz te oblasti. Proizvodili jaja.....
Narodni poslaniče, upozoravam vas na vašu obavezu da se bavite temom i da ne iznosite činjenice koje nisu dozvoljene za skupštinskom govornicom.
Ne, to su sve činjenice koje se mogu dokazati na svakom mestu i vi sami znate da su istinite. Što se tiče člana 25. najproblematičnije je ovaj poslednji stav: "Na predlog ministra finansija i ekonomije Vlada utvrđuje kriterijume za obrazovanje komisija za javne nabavke". Vi prvo obrazujete državnu upravu za javne nabavke, a onda komisiju. Niste se potrudili da objasnite kakva je razlika između uprave i komisije. Ne možete vi nešto nazvati upravom za javne nabavke, pa joj poveriti čisto tehničke poslove, administrativne poslove - to je uprava, ona upravlja, ona ima upravni aparat, ona je nešto niže od ministarstva u mnogim stvarima, ali pravi sa ministarstvima i onda još sada formirate komisiju za javnenabavke. Čemu ta komisija, kakva je njena svrha? Imate Vladin Odbor za privredu i finansije, čemu posebna komisija? To je suština. Dakle, samo povećavate bespotrebno broj državnih organa: sučeljavate njihove nadležnosti i dovodite ih u situaciju da im se nadležnosti preklapaju i da to ko će sebi nešto od tih nadležnosti prigrabiti, a ko će ostati bez nadležnosti zavisi od ličnog uticaja, moći, autoriteta, grupnog uticaja, a ne od pravne norme.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Ako ne, prelazimo na član 25. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Oni nisu prisutni. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Ako ne, prelazimo na član 27. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Ovim amandmanom ja tražim da se iz člana 27. izbriše samo tačka 6. u kojoj se kaže da konkursna dokumentacija za otvoreni postupak i za drugu fazu restriktivnog postupka sadrži, između ostalog, "model ugovora". Zašto bi ta konkursna dokumentacija sadržala model ugovora? Prvo, u ovom slučaju se obično primenjuju tipski ugovori, ugovori tipskog karaktera koji se po prirodi stvari mogu primeniti na skoro sve nabavke, a ne specifični ugovori samo za jedan konkurs u okviru njegove konkursne dokumentacije. Drugo, ukoliko je formirana uprava za javne nabavke, pa komisija za javne nabavke, apsolutno je nejasno šta će ove upravne organizacije raditi ako ministar finansija i ekonomije o svemu odlučuje. Zašto oni uopšte postoje? Ako će ministar za finansije i ekonomiju odlučivati, bliže propisivati obavezne elemente konkursne dokumentacije, onda ovaj državni organ čije ste formiranje predvideli i nazvali ga državnom upravom ne zaslužuje da se nazove državnom upravom. Taj posebni organ državne uprave je koncipiran, sa jedne strane, kao al pari sa svim drugim ministarstvima. Nije im potpuno ranopravan, ali im je tu negde skoro ravnopravan, a onda ministar finansija i ekonomije bliže propisuje obavezne elemente konkursne dokumentacije. Ovde se pravi gali matijas dešava. Zašto to ne bi regulisala ova uprava, ako već uprava postoji, ili da se sve ove nadleženosti prepišu ministru finansija, a onda ne treba posebna uprava, nego već postojeća uprava Ministarstva finansija, možda pojačana većim brojem službenika, ali ne posebna uprava; idealna je vlada koja ima minimalan broj ministara i ona najbolje funkcioniše. Bujanje broja ministara i drugih organa uprave uvek komplikuje rad uprave i kada se povećava broj ministara, a to znamo iz ranije prakse, znamo iz sadašnje prakse, obično su u pitanju neke političke pogodbe, a ne realne potrebe. Zašto onda da se ministar na ovaj način meša, da propisuje obavezne elemente konkursne dokumentacije. Ako ministar tu treba da ima nadležnost, onda je ta njegova nadležnost u kontroli, a ne u izradi elemenata konkursa ili konkursne dokumentacije ili da propiše neki podzakonski akt kojim bi to regulisao, a ne da se on sada u svaki konkurs meša. Jer, po slovu ove odredbe ministar bi morao za svaki konkurs da propisuje ove elemente. Zašto ne i model ugovora, što bi to ministar propisivao? Valjda je model ugovora stvar struke - i to će činovnici u Ministarstvu. Važno je obavezati na suštinu, a ne na model ugovora. Možda će danas jedan model biti glavni, a sutra drugi. Možda ćete uvoditi skraćenicu za te modele, možda ćete te modele kao tipske štampati pa prodavati u knjižarama. Šta to znači? To čitav niz besmislica u prvi plan isteruje i sasvim se nepotrebno opterećuje zakon.
Reč ima ministar finansija u Vladi Srbije, gospodin Božidar Đelić.
Danas posle podne imali smo nekoliko elemenata za antologiju parlamentarizma. Jedan poslanik je malopre počeo da obrazlaže jedan amandman i dok ga je obrazlagao sam se složio sa tim da je on izlišan, jer sve ono što je bilo napisano u tom amandmanu reguliše se krivično-procesnim pravom na saveznom nivou i samim tim je sam sebe demantovao. Sada smo videli da je taj poslanik počeo da obrazlaže (član 27.), tačku 6. i dok je pričao video je da je posredi greška i da sam amandman priča o stavu 6, pa je brže-bolje prešao na taj stav 6. i onda ponovo pogrešio. Naravno, neko ko je dobro propitao zakon vidi da se ni u kom slučaju ovde ne priča o tome da Ministarstvo finansija i ekonomije ulazi u celishodnost ili pak, u konkretne javne nabavke. Ovde se govori samo o nekim propisima; koji naravno, kao što je kroz dalju diskusiju onaj koji je malopre pričao i sam uvideo, ovde se govori o nečemu što samo uvodi jedan podzakonski akt i samo se glavne, rekao bih tipske stvari, ovde uređuju, tako da imamo homogeniju situaciju svuda. Dobro, čuli smo interesantne stvari.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ministar pokušava da bude duhovit, ne uspeva mu. On je mnogo duhovit, ali iz nekih drugih razloga koji mu baš neće odgovarati ako se javno sa ove govornice iznesu, pa bih ja to prećutao, ministre. Prvo, malopre smo vodili raspravu o jednoj odredbi, o stavu 2. člana 17, gde ste vi besmisleno uneli kao zakonsku normu da je naručilac dužan da o odbijanju ponude i o razlozima za odbijanje u pismenom obliku obavesti ponuđača iz stava 1. ovog člana kao i upravu za javne nabavke i da to evidentira dokumentacijom o postupku javne nabavke. To je potpuno besmisleno. Ono što sam ja svojim amandmanom tražio ima smisla, jer je reč o saveznom zakonu koji propisuje obavezu prijavljivanja krivičnog dela i o republičkom zakonu gde se podrobnije uređuju stvari iz jedne konkretne materije. Prema tome, to nije suvišno. Kada donosite zakon o porezima ministre, prepišete čitav niz odredaba saveznog zakona o porezima, zapravo morali bi, ali vi idete naopako. Vi prvo donesete zakon o porezima, pa onda oni moraju savezne zakone retroaktivno da prilagođavaju vašim normama. To je problem našeg pravnog poretka. Što se tiče člana 27 - prvo, nema smisla da ministar finansija i ekonomije, bliže propisuje obavezne elemente konkursne dokumentacije. Ovo je srozavanje ugleda ministra. Drugo, od svih ovih tačaka kojima se pobraja neophodna konkursna dokumentacija najsmešniji je model ugovora. Nije reč ni o kakvoj grešci. Šta znači model ugovora? Zašto model ugovora? Model ugovora postoji u Zakonu o obligacijama. Samo ako se odstupa od Zakona o obligacijama onda je potrebno unositi neke nove elemente. To su veoma retki slučajevi. Šta mora da sadrži taj ugovor. To se uči na pravnom fakultetu iz trgovačkog prava, odnosno privrednog prava kako se nekada zvalo. To su elementi koji su trajni, koji se ne mogu izbeći: prava i obaveze naručioca posla i prava i obaveze izvršioca posla. Tu ništa sporno nema, ali je nedopustivo da zakonski akt sadrži ove elemente koji po prirodi stvari nisu zakonodavna materija.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Nebojša Jović, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović podneli su zajedno amandman kojim su predložili da se posle člana 38. doda novi član 38a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam i obrazlažem amandman u ime poslaničke grupe Socijalističke partije; predložili smo da se posle člana 38. doda novi član 38a koji glasi: "Prilikom izrade tehničke dokumentacije i drugih tenderskih uslova, naručilac je dužan da pri jednakim uslovima da prednost domaćim isporučiocima i izvođačima radova". Mislim da priča koju smo pričali pre podne povodom ovog i amandmana na član 55. dolazi do izražaja, imajući u vidu deo obrazloženja koje sam jutros izrekao ovde, ovaj zakon treba da dovede do izražaja strateško opredeljenje o daljem razvoju srpskog društva. Ova konstatacija napisana u obrazloženju ovim zakonom nije tako opredeljena i, već sam istakao, da ovaj zakon dovodi do daljeg uništavanja i urušavanja domaće privrede i domaće proizvodnje. Da podsetim: član 38. se nalazi u sklopu opštih pravila o određivanju tehničkih elemenata javne nabavke i slažem se sa kolegom Krešićem, iz poslaničke grupe DOS; mislim da i on treba da podrži svoj amandman, kao što je uradio i predsednik Privredne komore Srbije, gospodin Radoslav Veselinović, koji je podneo amandman sličan ovom amandmanu, ali Vlada Srbije ne uvažava mišljenje Privredne komore Srbije i domaće privrede u odnosu na ono što je predviđeno zakonom o javnim nabavkama. Kroz ovaj zakon i kroz ovaj amandman predlažem da se pita sva domaća pamet u okviru izrade tehničke dokumentacije i drugih tenderskih uslova. Pri jednakim uslovima prednost treba da imaju preduzeća, pojedinci, intelektualci iz naše sredine, odnosno iz naše privrede. Zbog toga ovaj amandman treba da obezbedi prednost ispuručiocima i izvođačima, bar u uslovima kada se nude isti kvalitet i ista oprema, isti standardi, ista cena i dinamika u odnosu na druge ponuđače iz inostranstva. Takođe mislim da kroz ovaj i kroz član 55, gde je poslanička grupa Socijalističke partije predložila određene izmene i dopune, valja urediti da pod jednakim i ravnopravnim uslovima prednost u odlučivanju ima domaća pamet, domaća proizvodnja i domaća industrija. Na kraju bih se složio, kada se priča o zloupotrebama sredstava, da se priča argumentima. Jedino ne mogu da se složim sa pričom o tim famoznim bazenima u Osečini o kojima se ovde govori. Ništa drugo ne bih iznosio od argumenata, samo podatak da se i ove godine ulažu sredstva, gde ste vi na vlasti, u završetak i završne radove; za tu decu iz nerazvijene opštine; da je akciju pored Socijalističke partije vodila jedna partija koja je članica DOS-a; njeni ljudi odlaze na ta gradilišta, kako bi se završilo, kako je to nepotrebno i predstavlja krivično delo. Što ste prihvatili takvu obavezu? Smatram da je za taj deo poslova koji su rađeni u okviru sportskih bazena, sportskih obejata u Kolubarskom okrugu predviđen deo sredstava koja se i ove godine koriste za te namene. Ne može se voditi politika - što je nekada rađeno to je protivzakonito, protivustavno, a kada vi radite, to je u redu. Mogu da kažem i odgovorno tvrdim da je rađeno po programu, planu, onako kako je utvrđeno za program Kolubarskog okruga. Imate poslanike DOS-a iz Kolubarskog okruga, pa neka potvrde da su i oni prihvatili da se radovi na tim objektima završe. Zašto su značajni sportski objekti ... (Predsednik: Vreme.) ... ovog trenutka izgradnja kafane i svlačionice za jedan fudbalski klub u drugoj opštini, važnija je, nažalost od sportskih objekata i bazena u opštini Osečina. Ne vidim uopšte razliku i smatram da su i jednoj i u drugoj, a i u trećoj opštini ta sredstva i ti objekti potrebni u funkciji akcije koja se vodi pod geslom, "zaštitimo decu od droge i zloupotreba". Hvala.
Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS o ovoj tački dnevnog reda.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela grupa narodnih poslanika iz poslaničke grupe SPS-a, upravo ukazuje da nije najbolji i ne treba da bude jedini kriterijum kod izbora odgovarajućeg ponuđača najniža cena. To naizgled može da bude simpatično i može da se učini da je najniža cena kriterijum koji treba prihvatiti i da se onda za najmanje narodnih para može obezbediti najviše usluga ili roba za narodne potrebe. Podsetiću: sredstva iz kojih se finansira ovo što je predmet javnih nabavki, to su budžetska sredstva i sredstva fondova, a radi se o najkvalitetnijim sredstvima. Da bi se došlo do ovih sredstava, neophodno je da se izdvoji iz domaće privrede, iz domaćeg sektora i da se na taj način formiraju budžeti i fondovi. Ukoliko bi iz ovih sredstava bile nabavljene robe ili plaćene usluge koje su naši domaći proizvođači ili vršioci usluga obezbedili, imali bismo jedan ciklus koji je potpuno zatvoren i svrsishodan. Ovako, mi našim parama pomažemo, za malu razliku u ceni, strane dobavljače, koji nisu imali ratnu agresiju bombardovanje, sve te velike muke kroz koje smo prolazili u ovih nekoliko godina. O kakvoj konkurentnosti može da se govori recimo, ako uzmemo "Simens" i čačansku "Slobodu", koja je u tri navrata praktično potpuno sravnjena sa zemljom; danas prodaje električne šporete i usisivače, treba da bude konkurentna to Vlada Republike Srbije; dobila je marku od Narodne banke po 6 dinara, a vi ste to preduzeće svrstali u ekstraprofitere; danas očekujemo da bude konkurentna sa proizvođačima bele tehnike u svetu. Zato mislim da najniža cena nije odgovarajući kriterijum i bez obzira koliko se opirete, ovakva odredba imaće nesagledive posledice po domaću industriju. Predlažem da prihvatite novi član 38a, o kome je govorio narodni poslanik Ljubomir Mucić. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman se odnosi na tačku 3. podtačku b) člana 40, u kojoj stoji da se može primeniti neki drugi nacionalni standard, posle JUS-a, u pogledu određivanja tehničkih specifikacija! Ministar je dužan da nam ovde objasni koji je to drugi nacionalni standard koji bi mogao biti primenjen osim JUS-a! Da je rečeno neki međunarodni standard, usklađeni standard na međunarodnom nivou, to bi bilo u redu. Koji to još nacionalni standard može biti primenjen kod javnih nabavki, a nije u skladu sa JUS-om da bar odgovori na to pitanje. Ne znam koji je to standard koji bi mogao biti primenjen, ali neka nam on kaže koji je to standard. Možda je u pravu. Koji je to nacionalni standard? Znamo, u svetu dolazi sve više do usaglašavanja nacionalnih standarda po izvesnim pitanjima, a to iziskuje savremena tehnologija. Verovatno je pred nama proces potpune standardizacije, ujednačavanja svih svetskih standarda. To još nije moguće postići u mnogim sferama ni u Evropi: još uvek se u Engleskoj vozi levom stranom a kod nas desnom i neizvesno je dokle će to trajati; još uvek kada putujete u Englesku pa nosite aparat za brijanje, potrebno je da imate i onaj adapter koji je prilagođen engleskom standardu; ako idete u Ameriku, treba vam američki, a ako idete u Južnu Afriku, treba vam južnoafrički itd. Koji je to nacionalni standard, ako ostavimo po strani JUS, ako ostavimo po strani usaglašene međunarodne standarde koje smo prihvatili, koji je to još nacionalni standard koji bi kod nas mogao biti primenjen?!
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
U članu 44. u stavu 2. kod navođenja bitnih zahteva i troškova naknade za korišćenje patenata, kaže se: "Naručilac može da navede u konkursnoj dokumentaciji da naknadu za korišćenje patenata, kao i odgovornost za povredu zaštićenih prava intelektualne svojine trećih lica, snosi ponuđač." Smisao mog amandmana je da se umesto reči "može" stavi reč "mora". Zašto? To je veoma važno, jer se država izlaže opasnosti ako naruči neki posao i izvršilac taj posao obavi koristeći tuđi patent, a naš državni organ i ne zna da je to zaštićeno patentom, da je taj patent negde registrovan, da treba da se plati odgovarajuća naknada itd. državni organ i nije dužan da zna, a pogotovo ako je strani izvođač i može biti patent zaštićen u nekoj stranoj državi. To nas izlaže mnogim opasnostima, vođenja postupka oko autorskih prava i prava industrijske svojine. Zato u ovom slučaju mora izvršilac posla da snosi odgovornost, a on će onu nadoknadu na ime korišćenja patentnih prava da ugradi u cenu. Čak će i navesti, u jednom segmentu podnete prijave, toliko i toliko novca se izdvaja za plaćanje autorskih prava, odnosno prava industrijske svojine. Ovde se suviše olako to pitanje tretira. Kaže se: može, ali i ne mora. Mi znamo da nam se u praksi često pojavljuju neuki ljudi na tim poslovima, ljudi koji o tim pitanjima ne razmišljaju. U protekloj deceniji, pa i više godina, imali smo praksu masovnog neovlašćenog korišćenja autorskih prava i prava industrijske svojine. Sad su mnogi od onih koji su neovlašćeno koristili tuđa autorska prava i tuđu industrijsku svojinu u opasnosti da ostanu bez firme da moraju da plate ogromnu odštetu; mnogi od njih nisu ni znali da se te stvari u svetu plaćaju i da je naša zemlja međunarodnim sporazumima obavezana na plaćanje, tako da se ta prava iako su im vlasnici stranci mogu isterivati pred našim sudovima, pod određenim uslovima. Ovde država može apsolutno da se obezbedi. Država ne zna unapred da li će izvršilac da koristi određen patent, da li će da se koristi određenim pravom industrijske svojine ili autorskim pravom; Izvršilac posla mora ta pitanja sam da reguliše. Zapravo, to je jedna vrsta njegovih statusnih pitanja, prethodnih pitanja koja se ranije moraju razrešiti. Ako se ne razreše, onda on sam treba da snosi rizik, a ne država.
Da li se još neko prijavljuje za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, nema do sada tog zakona na koji sam spremao više amandmana. Dvanaest godina sam što narodni, što savezni poslanik. To znači da shvatam važnost zakona. Želeo bih da i vi shvatite važnost zakona, a ne da ga po automatizmu izglasavate, ne razmišljajući i ne unoseći se u njegovu sadržinu. Ovaj amandman se odnosi na član 45. i traži u stavu 2. u tački 1) posle reči "sedište" da se dodaju reči "ukoliko ta država ima sa SR Jugoslavijom zaključen sporazum o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača". Ovo se odnosi na materiju o kojoj je već bilo govora u nekom od naših prvih amandmana, tiče se uslova za učešće u konkursu stranih lica, bilo fizičkih, bilo pravnih. Ta strana lica ne mogu biti privilegovana u odnosu na naša i ta strana lica, ako su registrovana za obavljanje odgovarajuće delatnosti kod nadležnog organa države u kojoj imaju sedište, ne mogu imati iste uslove za učešće na konkursu kao domaća lica, domaći subjekti, ukoliko naša zemlja nema sa tom državom sklopljen ugovor o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača. Mi već u praksi imamo veliki broj ratifikacija međunarodnih ugovora. Ređe su ratifikacije ugovora o izjednačavanju pravnog položaja domaćih i stranih privrednih subjekata. Takav ugovor imamo sa Rusijom od 2000. godine i sa vrlo malim brojem zemalja. Sve je više zemalja sa kojima sklapamo sporazum o izbegavanju dvostrukog oporezivanja. Ali, za očekivati je da ćemo imati sve više međunarodnih sporazuma ove vrste, gde će se naši privredne subjekti izjednačavati sa privrednim subjektima tih država sa kojima sklapamo sporazume i njihovi sa našim pravnim subjektima. Samo u tom slučaju bi vredela ova odredba i zbog toga bi dobro bilo da Vlada prihvati amandman.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić,Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ je predložila da se u članu 45. brišu stavovi 2. i 3. iz sledećih razloga: kada se radi o uslovima za učešće u postupku dodele ugovora o javnoj nabavci, uočili smo da je ovde nabrojan jedan određeni broj, sedam, kriterijuma koji su odlučujući da se donese odluka o tome, ko može učestvovati na konkursu za javnu nabavku. Između ostalog, u stavu 2. se kaže da pravo na učešće u postupku ima domaće ili strano pravno ili fizičko lice protiv koga nije pokrenut postupak prinudnog poravnanja, stečaja ili likvidacije, odnosno da nije prestalo sa radom na osnovu sudske ili druge odluke sa obavezujućom snagom. Postoje firme protiv kojih je taj postupak pokrenut, zatim obustavljen, a koje su se vratile u normalan privredni život. Te firme u svakom slučaju mogu opstati jedino ako budu imale šansu da učestvuju na ovim konkursima za javne nabavke. To za mnoge od njih možeznačiti spas. U stavu 3. se kaže da je to firma koja nije u roku od pet godina pre objavljivanja postupka javna nabavke pravosnažnom sudskom odlukom, odnosno odlukom sudskog ili upravnog organa kažnjena za krivično delo, privredni prestup iliprekršaj u vezi sa svojim poslovanjem, odnosno ako mu u tom periodu nije izrečena pravosnažna sudska ili upravna mera zabrane obavljanja delatnosti, koja je predmet javne nabavke. Šta ovo znači? Mi smo ovde na jedan vrlo neprincipijelan način svrstali, recimo, firme koje su stvarno zloupotrebljavale svoj položaj, firme gde su odgovorna lica krivično odgovarala, koje su oštetile ovu državu, itd. sa firmama koje su, jednostavno, prekršajno odgovarale. To može biti slučaj da firma nije pravilno ispisana pa je izrečena prekršajna mera ili neka banalna stvar u poslovanju firme koja stvarno ne bi trebalo da ima uticaja na odlučivanje o javnoj nabavci. Ministar finansija je na čelu jedne ekipe, da tako kažem, Republičke uprave javnih prihoda i Finansijske policije, koja vrlo često ima zadatak da obavezno nađe neku nepravilnost u firmi koja se kontroliše. Ako to danas nije slučaj, još gore, jer ranije je tako bilo. Znači, posledice nekog rada iz ranijeg perioda će se direktno reflektovati na firme danas - da ne mogu dobiti pravo učešća u javnim nabavkama. Ponavljam još jednom: to može biti presudno za mnoge firme i taj momenat može mnoge firme vratiti u život, a eliminisanjemfirmi iz ovog kruga, sigurno im znači propast, odnosno bankrotstvo. Imamo stav 4. koji kaže: da "firme koje su izmirile poreze, doprinose i druge javne dažbine", to je sasvim u redu, ali ponavljam još jednom da mi nemamo mogućnosti, niti šanse da kontrolišemo firme iz Crne Gore, da li su ove obaveze ispunile, pa ćemo biti u neravnopravnom položaju u odnosu na firme izCrne Gore.
Ovim izlaganjem smo završili današnji rad. Raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o javnim nabavkama nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji sednici prisustvuju 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Živojin Stjepić, Ljubomir Mucić, Jelena Milenković-Orlić, Momir Radoičić, Slobodan Pavlović, Milorad Jakšić, Miomir Tadić, Biači Anton, Bačkulin Ištvan, Sredoje Mihajlov, Dragan Kosanović, Dragor Hiber i Juhas Atila. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnike Srbije - Sekcija "Kolubara" i USAID-a. Pozdravljam prisutne goste. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 73. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine sazvala sednicu Odbora za odbranu i bezbednost za 12,00 časova i da sam, saglasno članu 27. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sazvala konstitutivnu sednicu Odbora za Kosovo i Metohiju u 14,00 časova. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA(pojedinosti) Podsećam vas da je u pretresu o amandmanu na član 45, koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević, govorio narodni poslanik Miloš Lukić, predstavnik podnosilaca amandmana. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, podnosilac amandmana na član 45.