Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 129 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, ubacite svoje identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Radmilo Mišović, Meho Omerović, Bojana Aleksić, Juhas Atila, Vladan Jovičić, Dragan Šutanovac i Radoslav Veselinović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 109 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i člana 162. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Četvrtog vanrednog zasedanja sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Shodno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od sedam dana zbog potrebe da Narodna skupština što pre usvoji Predlog odluke o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, radi stvaranja uslova za početak rada na promeni Ustava Republike Srbije. S tim u vezi, podsećam vas da je u članu 65. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora utvrđeno da države članice imaju obavezu da izvrše izmenu svojih ustava ili donesu nove ustave radi usklađivanja s Ustavnom poveljom u roku od šest meseci od dana usvajanja Ustavne povelje, a da je članom 20. stav 2. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje utvrđena obaveza država članica da usklade svoje ustave s Ustavnom poveljom i ratifikovanim međunarodnim ugovorima državne zajednice Srbija i Crna Gora u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu Ustavne povelje i da su navedeni rokovi počeli da teku od 4. februara 2003. godine, odnosno od dana usvajanja i proglašenja Ustavne povelje u Saveznoj skupštini. Kao što ste mogli da vidite, za Četvrto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Bojan Pajtić; 2. Predlog zakona o koncesijama, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU KOMISIJE ZA PRIPREMU ZAKONA O NAČINU I POSTUPKU PROMENE USTAVA REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke, koji je podneo narodni poslanik Bojan Pajtić, kao i izveštaj Odbora za ustavna pitanja. Podsećam vas da ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova i da se ono raspodeljuje poslaničkim grupama, srazmerno broju poslanika koje te grupe imaju. Podsećam vas da se, prema Poslovniku, o predlogu odluke vodi jedinstven pretres. Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu prijave za reč. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke. Da li predlagač odluke, narodni poslanik Bojan Pajtić, želi reč? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, formiranje komisije za izradu uz predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije praktično predstavlja prvi korak u izmeni aktuelnog, odnosno donošenju novog Ustava Republike Srbije. Razlozi i motivi koji su nas naveli na predlaganje ovakve procedure odnose se kako na potrebu usklađivanja Ustava Republike Srbije sa Ustavnom poveljom i Zakonom o sprovođenju Ustavne povelje, tako i na potrebu raskida sa autoritarnom prošlošću i osavremenjivanja onih odredaba Ustava koje se odnose na organe državne vlasti i na teritorijalnu organizaciju Republike Srbije. Funkcije ove komisije ogledaće se, pre svega, u razrešavanju pitanja legalnosti odnosno konstitucionalnosti, dakle pitanja da li je neophodno da se Ustav Republike Srbije promeni prema proceduri koja je propisana postojećim Ustavom Republike Srbije, s obzirom da se radi o kategoriji krutog ustava, odnosno ustava koji je praktično nepromenljiv. Nepromenljivost Ustava izazvala je teške posledice i u prethodnih desetak godina, budući da smo deset godina živeli u situaciji da je Ustav Republike Srbije bio neusaglašen sa saveznim ustavom, da smo živeli u situaciji da je Savezni ustavni sud osporavao i proglašavao neustavnim pojedine odredbe Ustava Republike Srbije, a da pri tom Ustav Republike Srbije u tom delu zbog ovakve procedure nije mogao da bude korigovan. Dalje, Ustav Republike Srbije praktično je nepromenljiv i zbog činjenice da Republika Srbija u ovom trenutku nema faktički nego samo formalni suverenitet na Kosovu i Metohiji, a da je, s druge strane,Kosovo i Metohija sastavni i neotuđivi deo Republike Srbije. U tom smislu, mirenje sa ovakvom situacijom, odnosno raspisivanje referenduma koji je deo procedure koja je potrebna (prema aktuelnom Ustavu) da se promeni postojeći Ustav, značilo bi mirenje sa sadašnjim stanjem stvari na Kosovu i Metohiji, što sasvim sigurno nećemo prihvatiti i što sasvim sigurno niko od nas ne želi. U tom smislu ne želimo da prejudiciramo ono što će komisija da odluči, ali je izvesno da komisija svojim postankom i svojom funkcijom ide u pravcu ustavnog diskontinuiteta, odnosno kreće se u pravcu promene Ustava kroz delimični diskontinuitet ili potpuni diskontinuitet. Delimični diskontinuitet značio bi praktično da se zadrži deo procedure koja postoji u postojećem Ustavu, posebno onaj deo koji se odnosi na dvotrećinsko odlučivanje u parlamentu; potpuni diskontinuitet bi značio potpuno novu proceduru donošenja novog republičkog ustava. Ustavnim diskontinuitetom, kao putem promene Ustava, kretali smo se i prilikom izrade Predloga ustavne povelje zajednice država Srbije i Crne Gore i, osim Republike Mađarske, praktično su sve zemlje u tranziciji pribegle ustavnom diskontinuitetu, kao načinu izmene ustava. Neke od njih, kao što su Slovačka, Češka, Slovenija, imale sukorelaciju između ustavnog diskontinuiteta i državnog diskontinuiteta;kod drugih, kao što je npr. Poljska, ustavni diskontinuitet je pre svega bio posledica promene društvenih odnosa unutar zemlje. Možemo reći da je ustavni diskontinuitet praktično jedna od osnovnih odlika zemalja u tranziciji - dakle raskid sa nedemokratskom totalitarnom prošlošću i nedemokratskim totalitarnim društvenim odnosima u tim državama. Napominjem da je stručna javnost praktično nepodeljena po ovom pitanju i praktično podržava ovakav način promene odnosno donošenja novog republičkog ustava. Komisija u ovom sastavu koji danas izaberemo, odnosno koji danas predložimo institucijama koje će delegirati svoje predstavnike u nju, udariće temelje konstituisanja ne revizionoj nego ustavotvornoj vlasti, dakle jedinoj vlasti koja je samokonstituišuća, jedinoj vlasti koja sama propisuje pravila svoga konstituisanja i koja propisuje sama obim svoje vlasti. U tom smislu druga funkcija ove komisije biće opredeljivanje i rešavanje pitanja reprezentativnosti onog organa koji će učestvovati u postupku promene odnosno donošenja novog ustava, kako od definisanja predloga novog ustava, tako i do izglasavanja samog ustava, odnosno do potrebne većine prilikom izglasavanja tog ustava u parlamentu. Ono što je jako važno jeste da smo već prilikom predlaganja ove komisije definisali da u nju ulaze predstavnici sva tri oblika vlasti - zakonodavne, izvršne i sudske vlasti, svih onih institucija koje su relevantne za funkcionisanje pravnog sistema, svih parlamentarnihpolitičkih stranaka. I, sasvim je izvesno da buduća ustavna komisija, odnosno telo koje bude radilo na izradi novog republičkog ustava, sigurno mora poći od tog principa, dakle, najšireg konsenzusa, kako predstavnika vlasti tako i nevladinih organizacija, stručne javnosti i institucija koje je potrebno konsultovati prilikom izrade novog ustava. Novim ustavom definiše se Srbija kao nova politička zajednica zasnovana na principu i načelu demokratičnosti. Ukoliko prihvatimo predlog konstituisanja komisije na ovaj način, daćemo toj novoj političkoj zajednici u začetku nešto što je svakoj novoj političkoj zajednici u samom početku neophodno, a to je najširi konsenzus političke i stručne javnosti. Glasajte za ovaj predlog! Hvala lepo.
Zahvaljujem predlagaču. Da li izvestilac nadležnog Odbora za ustavna pitanja želi reč? (Ne želi.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele da uzmu učešća u raspravi? Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, zamenik predsednika poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva.
Poštovani građani Srbije, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dobili smo ovaj predlog zakona koji je pokušao da objasni predlagač, gospodin Pajtić. Dve stvari su sasvim izvesne, a to je da mora doći do promene ustava; drugo, da će do promene ustava veoma teško doći, s obzirom da važeći Ustav članovima 132, 133. i 134. propisuje dvotrećinsku većinu za mogućnost promene ustava, odnosno za donošenje novog ustava, kao i referendum, gde takođe dve trećine građana mora da se izjasni o promenama ustava, odnosno donošenju novog ustava. Dakle, to su dve stvari koje apsolutno nisu sporne. Ono što je sporno u ovom predlogu odluke jeste to što u tački 1. pišeda se obrazuje komisija sa zadatkom da, u skladu sa članovima 132, 133. i 134. Ustava Republike Srbije i članom 65. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, predloži zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije i proceduru rada komisije. To ne bi bilo sporno, međutim, u obrazloženju odluke se govori nešto sasvim drugačije. U glavi II stav 2. piše: "Naime, konstituisanje nove državne zajednice Srbija i Crna Gora nas upućuje na mogućnost drugačijeg postupka promene Ustava Republike Srbije od postupka utvrđenog članom 132. i 133. Ustava". Dakle, u potpunoj koliziji je predlog odluke i obrazloženje ovog predloga odluke, pa bih zamolio gospodina Pajtića, predlagača, da to malo pojasni u sledećem izlaganju, s obzirom da mi sada nije jasno da li se ova odluka donosi u skladu sa članovima 132, 133. i 134. ili se radi o tome da se izbegne primena članova 132, 133. i 134. Ustava. Gospodine Pajtiću, molim vas da ovo objasnite. Sasvim je sigurno da, s obzirom da će biti veoma teško sprovesti referendum na prostoru Kosova i Metohije, sa čime se potpuno slažem sa predlagačem, mora doći do nekog postupka kojim bi se eskivirali članovi Ustava. To treba jasnije reći, a ne u odluci reći jedno, da je to u skladu sa ovim članovima Ustava, a u obrazloženju da je to protivno i da semora promeniti sve ono što regulišu članovi 132, 133. i 134. Poslanička grupa SSJ ima ozbiljne primedbe na ovu odluku, jer je očigledno da je ona u suprotnosti sa važećim Ustavom Srbije. Isto tako, prihvatamo da je gotovo nemoguće u ovom skupštinskom sastavu promeniti Ustav Srbije dvotrećinskom većinom. Zato treba naći kompromisno rešenje, ali to treba reći jasno i glasno građanima Srbije, a ne da se u odluci kaže jedno, a u obrazloženju drugo. Meni kao narodnom poslaniku, a građanima Srbije još manje je jasno šta se u stvari dešava - da li će se promeniti ustav u skladu sa članovima 132. i 133. važećeg Ustava ili će se ti članovi izbeći, odnosno eskivirati kako bi se donele promene Ustava. Još jedno je veoma diskutabilno, a to je da mi nismo dobili predlog zakona. Dakle, radi se o obrazovanju komisije, a mi nemamo zakon o promeni Ustava. Dok ne dobijemo zakon o promeni Ustava, odnosno predlog zakona o promeni Ustava, mi ne možemo da glasamo za odluku, jer ne znamo šta će ta komisija u stvari doneti i na osnovu čega će ta komisija raditi. Nadam se da će predlagač detaljnije obrazložiti ovo za šta sam postavio pitanje, jer su očigledno u koliziji odluka i obrazloženje ove odluke. Zahvaljujem na pažnji.
Za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić, predlagač odluke.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ne radi se o predlogu zakona. Pred nama je Predlog odluke o obrazovanju komisije. Osnovni zadatak ove komisije jeste da izradi predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava. Molim vas da ne anticipiramo ono što će biti rezultati rada te komisije, koja će biti procedura, koji će biti način. U ovom trenutku ne postoje nikakve polazne osnove. Jedina polazna osnova jeste komisija koja treba da uđe u posao i u određenom roku da predloži ovoj skupštini način i postupak promene ovog ustava. Sve ostalo, ustav, struktura ustava, to je sve tek tema za diskusiju koja će sigurno trajati mesecima u ovom parlamentu.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, o promeni Ustava Republike Srbije se dosta govori u zadnje dve i po godine, DOS najviše, i to sa manjim ili većim intenzitetom, ne objašnjavajući u čemu je problem sa postojećim ustavom, šta su njegovi nedostaci, ako ih ima, već se daju negativne i paušalne ocene, po pravilu, kada pažnju javnosti treba skrenuti sa loših poteza aktuelne vlasti ili problema koji postoje u Srbiji. U isto vreme, Ustav Republike Srbije se kršio neograničeno, kad god je to DOS-u trebalo, a o tome se ćutalo ili je to proglašavano saglasno Ustavu Republike Srbije. O promeni Ustava se razgovaralo i pre nekoliko nedelja kod predsednice Narodne skupštine, a povodom predsedničkih izbora i njene tadašnje obaveze da raspiše izbore. Tada je promena Ustava iskorišćena kao suštinski razlog da se izbori ne održe, odnosno da ne budu raspisani. U toj odluci stoji da će izbori biti održani nakon što se izvrši usaglašavanje Ustava Republike Srbije sa Ustavnom poveljom. Tada sam u razgovoru sa predsednicom Narodne skupštine, u ime SPS-a, a povodom Ustava, pošto je i to bila jedna od tema, izneo stav da je SPS protiv promene Ustava Republike Srbije, jer je u pitanju dobar ustav koji je donet, kako kaže jedan dobar poznavalac ustavno-pravne materije, na principima moderne države, i kada se pogleda njegov sadržaj videće se da je malo modernih rešenja koja ne mogu na osnovu tog ustava biti usvojena. Postojeći ustav ima kvalitet koji se ne može prenebregnuti. Njime je uspostavljeno pravno i teritorijalno jedinstvo Republike Srbije. Taj ustav drži Srbiju na okupu i on je kohezioni faktor. Uostalom, Ustav Srbije i u praksi je više puta bio na ispitu kod građana i taj ispit je uspešno položen. Ovaj ustav je praktično 15 puta na izborima proveravan i tu je na najbolji način potvrdio svoje vrednosti. Ustav u stvari (to je suštinski razlog ove priče o promeni Ustava) sadrži određena rešenja koja nisu po meri DOS-a i interesa koje DOS zastupa, pa se zato Ustav i menja. Primera radi, rešenja o predsedniku Srbije. Pokazala se praznom priča o velikim ovlašćenjima predsednika Republike. Džabe velika ovlašćenja kad kandidat DOS-a ne može da pobedi na neposrednim izborima, čak i ako se smanjuje izborni cenzus u vreme održavanja izbora. Očigledna je namera DOS-a da izmeni način izbora predsednika države i da, umesto neposrednih izbora, to prebaci u parlament i da tu, uz pomoć skupštinske većine i novoformiranih fantomskih poslaničkih grupa, obezbedi većinu potrebnu za izbor predsednika države. U razgovorima o Ustavu sam rekao, a i danas ću to potvrditi, da će SPS u odnosu na promenu Ustava nastojati svojim učešćem da se izbori za dve stvari. Prvo, da se Ustav Srbije ne menja na neustavan način. Kako se Ustav menja, poznato je, sadržano je u Ustavu. Ne može se prihvatiti ustavni puč, kao što je to već učinjeno sa Ustavnom poveljom. Drugo, takođe želimo da kažemo šta je za nas socijaliste neprihvatljivo u promeni Ustava. Naime, mi nećemo prihvatiti da se pod firmom regionalizacije Srbije izvrši, praktično, federalizacija Srbije, cepanje Srbije, njena feudalizacija. Nećemo prihvatiti elemente državnosti u sadržaju autonomije. Nećemo prihvatiti ništa što bude na štetu Srbije. Smatramo da Srbija treba da ima predsednika izabranog na neposrednim izborima. Biće sigurno i više drugih pitanja o kojima će socijalisti izneti svoj stav, ali o tome ćemo razgovarati kada budu konkretna pitanja na dnevnom redu. Povodom komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava, rekao bih nekoliko stvari. Videćemo da li će komisija kroz rešenja naizgled tehničkih pitanja izvršiti suštinske izmene odredaba koje regulišu način promene Ustava i time utvrditi put za ostale neustavne promene. Povodom sastava komisije - nije uvažen princip i potreba proporcionalne zastupljenosti svake poslaničke grupe u parlamentu. Ovaj odnos, kada su u pitanju narodni poslanici, napravljen je bez nekog čvrstog i tačnog kriterijuma, da kažem odoka. Kada se ustavna komisija bude formirala, onda ovo treba ispraviti i mora se znati koji broj poslanika se uzima kao mera zastupljenosti neke poslaničke grupe. DOS ne može i smatram da nije ni pošteno da sada nastupa kao celina. Pre dva dana, kada je jedno drugo pitanje bilo na dnevnom redu - raspodela mandata u budućoj Skupštini Srbije i Crne Gore - i kada je nama socijalistima trebalo oteti dva mandata, postupilo se drugačije. Onda je prikazana drugačija struktura DOS-a. Ne može se jedanput ići zajedno, a drugi put podeljeno; ako postoje različite poslaničke grupe onda treba utvrditi da sve poslaničke grupe budu zastupljene u toj komisiji. Zašto su u ovu komisiju uključeni predstavnici Koalicije "Povratak" sa Kosova i Metohije, odnosno jedan njen predstavnik? Nisam ubeđen da je to dobro rešenje, pošto je poznato da ta koalicija na izborima na Kosovu i Metohiji nije dobila podršku biračkog tela. Oni su tu izgleda samo zato što Vlada Republike Srbije stoji iza njih. Uostalom, Vlada Republike Srbije je i finansirala izbornu kampanju, praktično vodila u ime te koalicije kampanju na izborima, i medijski i na svaki drugi način pokrila sve aktivnosti Koalicije "Povratak". Naravno samo one za koje se smatralo da su dobre, a one loše se i ne pominju, kao ni ugled te koalicije među srpskim i ostalim življem na Kosovu i Metohiji. Logično bi bilo da jedan od poslanika ove skupštine koji živi na Kosovu i Metohiji bude član ove komisije. Naime, mi u našem parlamentu imamo više poslanika sa Kosova i Metohije i logično je da jedan od njih bude član te komisije. Na kraju, pošto se svi iz DOS-a pozivaju na Ustavnu povelju, kao razlog za promenu Ustava, želeo bih da pomenem da u Povelji stoji obaveza država članica zajednice da u roku od šest meseci od stupanja na snagu Ustavne povelje, a to je 4. februar ove godine, izvrše izmene svojih ustava ili donesu nove ustave. Ova komisija ne govori da je reč o jednom ili drugom. Mi smatramo da je racionalno da se prave izmene postojećeg Ustava, umesto izrade novog; takođe, da se izvrše izmene u odnosu na usvojenu Ustavnu povelju i da rešenja koja objektivno nisu izdržala probu vremena budu zamenjena. U svakom slučaju, komisija mora i zvanično da utvrdi rok u kome ceo postupak oko promene Ustava mora biti završen. Mi znamo da je to šest meseci. Ovo kažem jer se završetak ovog posla uzima i kao razlog za odlaganje predsedničkih izbora, pa može biti i zloupotrebljen kroz beskrajno odlaganje, što će samo pojačati političku krizu u zemlji koja već duže vreme postoji. Srbiji nije potreban novi ustav, koliko su potrebninovi izbori i nova vlada. Promena Ustava ne može i ne sme biti izgovor za odlaganje izbora u Republici Srbiji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pitam, da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS. Izvolite.
Dame i gospodo uvaženi poslanici, poštovani predsedavajući, da li ova skupština ima legitimitet uopšte da raspravlja o bilo kojoj tački dnevnog reda, pa i o ovoj? [[Žagor.]] Naravno da nema. Ako govorimo o Ustavu, jednako kao i pitanje legitimiteta možemo da postavimo pitanje - zašto sepromena Ustava vrši tek sada? Zašto se čekalo više od dve godine da se otvori pitanje promene Ustava, ako znamo da je Ustav osnovni akt i okvir svih državnih promena, institucionalnih promena i uopšte reformi u jednoj državi, koja treba da krene sa izgradnjom demokratije, da uđe u proces tranzicije, ali ne sa zastarelim mehanizmima i institucijama, već sa novim institucijama. Zašto se čekalo ovoliko da se krene u postupak promene Ustava Srbije? Zašto je bilo potrebno da neko odlaganje promene Ustava Srbije koristi i kao mogućnost za odlaganje preispitivanja volje građana? Zašto se u ovoj skupštini, koja nema legitimitet za promenu Ustava - zato što je došlo do mnogih promena u sastavu poslaničkih grupa koje nisu u skladu sa ovim ustavom - odredbe postojećeg Ustava ne poštuju i na taj način se menja sastav Skupštine? To su pitanja na koja se u ovoj skupštini sleže ramenima i koja se pravdaju nekom naknadnom voljom određenih poslanika koja je suprotna ovom zakonu. Ne bismo hteli da ulazimo u to kako je ta volja data, kojim sredstvima i mehanizmima. Činjenica je da je ona suprotna volji građana. Može se reći da ova skupština u ovom sastavu nije legitimna da donosi bilo koje odluke, a naročito da se bavi ovim odlukama. Stručna javnost i uopšte političke stranke u najvećem broju smatraju da je potrebno doneti novi ustav i napraviti diskontinuitet sa postojećim Ustavom. To je jedinstven stav. Ne postoji jedinstven stav u kom obliku da se napravi diskontinuitet sa promenom postojećeg Ustava. Da li da se ide na mehanizam dvotrećinske većine u ovoj skupštini ili da se ne ide na referendum ili da se ustav usvoji nekom većinom. Neki bi rekli možda i apsolutnom većinom u ovoj skupštini, kako bi na taj način mogli, putem nelegitimnog sastava Skupštine, da proture rešenja koja su prihvatljiva za njihovu političku opciju. Kao stranka smo se zalagali od prvog dana da je najbolje rešenje za diskontinuitet zakazivanje izbora za ustavotvornu skupštinu,koja bi na najbolji mogući način odslikala volju i političko opredeljenje građana za pojedinu opciju koja bi se zalagala za određeni ustav - da li je to pitanje republike, monarhije ili nekog drugog oblika. Jednostavno, na taj način bi se utvrdila volja građana i njihovo opredeljenje za ustavno uređenje i uopšte za državu u kojoj žele da žive. Nažalost, nije bilo saglasnosti za jedno takvo rešenje. Bez obzira što je određeni deo stručne javnosti insistirao na ustavotvornoj skupštini, do toga nije došlo. Nakon donošenja Ustavne povelje, i protiv volje nekih, moralo je da se uđe u postupak izrade novog ustava Srbije. Zašto su mnogi bili protiv novog ustava Srbije? Novi ustav Srbije znači izbore posle donošenja tog ustava. Kome ne odgovaraju izbori? Onima koji se plaše izbora i koji se plaše građana i znaju da nemaju podršku građana u Srbiji za ono što rade. Zato je verovatno i skrivena namera prilikom donošenja ovog ustava, da se pitanje izbora posle donošenja ovog ustava odloži;sprovođenjem rešenja iz ovog ustava primenjivaće se tek kada istekne period od četiri godine ili jedan redovan izborni ciklus; time se donošenjem ustavane rešava pitanje novih izbora, već se i to odlaže. Očigledna je namera nekih da se na taj način uđe u pisanje ovog ustava i uopšte u sam postupak, kao i da se na taj način izigraju volja i opredeljenje građana da se napravi pravni diskontinuitet i da se izgradi nova država koja će biti adekvatni pravni okvir za promenu sistema, što ova svakako nije. DSS je prva stranka koja je izašla sa predlogom ustava i procedure za promenu tog ustava, da se komisija za promenu Ustava formira na osnovu proporcionalnog učešća poslanika u ovoj skupštini, ali ne na dan kada ste vi nelegitimno i protivzakonito promenili njen sastav, nego na dan konstituisanja Skupštine i da se sve odluke i u toj komisiji, a i u ovoj skupštini donose dvotrećinskom većinom. Ovo je zbog toga da bi se obezbedilo apsolutno da ustav bude rezultat saglasnosti najvećeg broja političkih činilaca u zemlji, a ne samovolje određenih grupacija, koje kršenjem zakona menjaju krvnu sliku ovoj skupštini. DSS je insistirala da nema ovog međukoraka sa donošenjem zakona o utvrđivanju načina i postupka promene Ustava, da se utvrdi komisija koja bi za promenu Ustava i za pisanje novog teksta ustava utvrdila i postupak njegovog donošenja; mislim da bi to bilo jednakomoguće i samo bi se skratio postupak izrade novog ustava. Ako se pogleda sastav ove komisije, nameće se kao stav - da li je potrebno ovoj skupštini opet neko tutorstvo za pisanje ustava; ako je zakonodavna aktivnost, naročito po pitanju ustava, i po postojećem ustavu u rukama ove skupštine, zašto je potrebno uključivati mnoge druge u sastav rada ove komisije? Pa, imamo tri člana Vlade, tu su predstavnici odbora, ali ako pogledamo sastav skupštinskih odbora, oni ne odslikavaju proporcionalno sastav poslanika u ovoj skupštini, tako da možemo da kažemo da su i ti odborinelegitimni. Uzećemo samo Odbor za ustavna pitanja, koji ne preslikava sastav poslanika u ovoj skupštini, a to je jedan, da kažem slobodno, od najvažnijih odbora, gde bi to moralo da se poštuje. Kroz same odbore, kroz učešće Vlade, namera je da se kroz ovu komisiju obezbedi volja veštačke većine u ovoj skupštini, ali manjine u Srbiji, da se obezbedi prevlast jedne takve grupacije. Isto tako, na konsultacijama koje smo imali kod predsednika Skupštine, gde smo dobili ovaj tekst i gde su mogle da se izvrše samo manje izmene na Predlog odluke, postavilo se ne samo pitanje učešća Koalicije "Povratak", kao političkog subjekta na Kosovu, već se postavilo pitanje - da li treba, u skladu sa Rezolucijom 1244 i sa preambulom Ustavne povelje, pozvati možda i administraciju UNMIK-a i obavestiti ih da je u toku izrada novog ustava Srbije i da se oni, u skladu sa Rezolucijom 1244, uključe u pisanje novog ustava Srbije. Smatralo se da je Koalicija "Povratak" jedina koja je relevantna da učestvuje u pisanju ovog ustava. Ako se podsetimo da je veliki broj Srba sa Kosova bojkotovao izbore za kosovsku skupštinu, zaključuje seda je samo polovina ili manji deo Srba sa Kosova uključen u pisanje ustava, a da većina, jednostavno, ne učestvuje. Većina građana Kosova neće učestvovati u pisanju novog ustava. Smatramo da svakako treba pozvati administraciju na Kosovu da se uključi u izradu ovog ustava. To je u skladu sa preambulom Ustavne povelje i sa Rezolucijom 1244. Isto tako, većina stranaka i većina političara sa severa Kosova nisu učestvovali na izborima u okviru Koalicije "Povratak", te oni neće biti zastupljeni u pisanju ovog ustava. To su neke stvari sa kojima se susrećemo i koje će svakako morati da budu rešene prilikom formiranja komisije za pisanje ustava, ukoliko postoji namera da to bude rešeno. Demokratska stranka Srbije ne može da podrži ovakav predlog, zato što je on suprotan proceduri koju je DSS predložila inačelima za novi ustav Srbije, koje je promovisala još januara prošle godine i u kojima stoji da je taj posaoisključivo u nadležnosti ove skupštine, da nama ne treba tutorstvo ili nešto drugo od strane Vlade i drugih službi u postupku pisanja ustava, već da stručnu pomoć svaki član komisije može dazatraži i da se ovom odlukom obezbedi stručna konsultacija kod svih nadležnih u toku izrade ustava, pa i samog ovog zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Svakako, mi ne možemo da podržimo ovo, ali očekujemo da se u postupak izrade novog ustava uđe krajnje ozbiljno i odgovorno, da neka rešenja ne budu smandrljana i da se pojedini činioci ne vode dnevno - političkim interesima, već interesima države. Jer, ukoliko uđemo u jedno kolo lakih i brzih promena ustava, po principu diskontinuiteta, pitanje je gde će nas to dovesti i da li će neka sledeća vlast biti ta koja će opet na isti način menjati ustav i uvoditi pravnu i svaku drugu nestabilnost u državu, institucionalno, i na taj način praviti od naše države ruglo, što nam svakako nije interes. DSS će krajnje ozbiljno i odgovorno ući u proces promene Ustava, jer smatra da je to jedan od najozbiljnijih poslova, kojim je ova skupština trebalo još ranije da se pozabavi.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi bilo loše za ovaj parlament kada bi ova rasprava otišla u onom pravcu u kome je išla, recimo, rasprava o Ustavnoj povelji i kada bi naši nesređeni dnevno - politički odnosi, u meri u kojoj je to neprihvatljivo, politizovali ovaj posao, koji je pre svega od državnog i nacionalnog značaja. Mi raspravljamo o odluci o konstituisanju jedne komisije koja treba da raspravlja o pitanjima koja su otvorena poslednjih godina i koja su otvorena u prethodnim diskusijama - o pitanjima statusa predsednika Republike, o pitanjima teritorijalne organizacije, o pitanjima mogućnosti da se Ustav menja kroz Ustavom definisanu proceduru; komisija potom treba da predložinekoliko rešenja o kojima će parlament odgovorno raspravljati. Verujte da je za nas kao poslaničku većinu neprihvatljiva svaka rasprava o Ustavu, koja podrazumeva onu vrstu politizacije koja je obeležila naš dvogodišnji rad.Mi smo o tome sa predstavnicima stranaka razgovarali na konsultacijama, pokušavajući da dostignemo onaj nivo saradnje i konsenzusa koji bi garantovao ovoj komisiji mogućnost da o svemu odgovorno raspravlja. Dakle, ničim se ne prejudiciraju rešenja i nije tačno da je naša namerada donosimo ustav pukim preglasavanjem u parlamentu, jer je jasno da se ustavom ova država definiše na takav način da zapravo ona treba da funkcioniše. Ako ustav bude zavisio od tanke parlamentarne većine, onda će svaka parlamentarna većina moći da ga menja. Apelujem na predstavnike opozicije da razumeju u ovome našu zaista dobru nameru i volju da na ovom poslu radimo zajedno, jer ovaj posao nije dnevno - političkog značaja. Bitno je reći zašto se danas počinje sa ovom raspravom. Tačno je da su postojali mnogobrojni zahtevi da se Srbija ustavno i definiše. Ti zahtevi su postojali i u onom danu kada je Ustav usvojen, pre 13 godina. I tada je bilo onih koji su zadovoljni i onih koji nisu zadovoljni. Tada je bilo predstavnika vlasti koji su tvrdili da je potrebno doneti ustav, da je potrebno raspisati izbore, i bilo je predstavnika opozicije koji su takođe tvrdili da je potrebno prvo raspisati izbore, pa napraviti ustav. I nikada se vlast i opozicija ne mogu složiti u apsolutnoj meri, ali hajde da danas kažemo da je npr. ovo najidealniji trenutak, sa kojim smo se mogli susresti u poslednje dve i po godine, za otpočinjanje ovog posla. Zbog čega?Zbog toga što ovaj parlament nije mogao ustavom da redefiniše Srbiju, niti da razmišlja o tome, dok se ne zna da li je Srbija nezavisna država, da li je deo federacije koja je postojala prethodnih deset godina, ili je deo državne zajednice koja je u međuvremenu stvorena. Pošto znamo kakva je državna sudbina Srbije, bar u naredne tri godine, mi danas želimo da otklonimo one prepreke koje postoje u postojećem ustavnom modelu, koje sprečavaju njeno nesmetano funkcionisanje u okviru te državne zajednice. Koje su to prepreke? Otprilike iste one koje su postojale i od 1992. godine, kada je Ustavom SRJ Republici Srbiji nametnuto ustavno usklađivanje, koje potom nije izvršeno. Dosta puta smo o tome govorili i zaista mi, kao većina, ne želimo da se na ovakav način konfrontiramo sa opozicijom. Hajde da pokušamo da vidimo da li je moguće da ovaj parlament formira komisiju koja ćepotom odgovorno otvoriti sva pitanja koja postoje, ponuditi odgovore, i da li je potom moguće da se miusaglasimo oko najkvalitetnijih odgovora? Da li možemo da kažemo da se ustav menja na ustavom utvrđeni način - možemo. Za nas to nije problem, ali hajde odmah da razmišljamo i o sledećem koraku - šta će se desiti ukoliko to ne bude moguće? To nije pitanje za ovu raspravu, to je pitanje za komisiju. Zbog toga se u toj komisiji nalaze, pored predstavnika parlamenta, i predstavnici institucija kojima inače ne bi bilo mesta u jednoj parlamentarnoj komisiji. Jedini proceduralni nedostatak jeste zapravo onaj poslovnički, koji nas onemogućava da u ovom trenutku možemo apsolutno u skladu sa Poslovnikom da formiramo komisiju, jer Poslovnik ne predviđa mogućnost formiranja komisije u kojoj bi bili i predstavnici drugih institucija u društvu. To je jedna primedba i o tome smo razgovarali na konsultacijama i složili smo se - tačno je, jeste, ali hajde da pokušamo to da rešimo uz obostranu saglasnost, jer su nam ti ljudi potrebni u toj komisiji. Nama su potrebne sudije Ustavnog suda zbog toga što raspravljamo o mogućnostima promene Ustava u jednoj vanrednoj situaciji. Zbog čega je ona vanredna? Mislim da je to jasno i o tome su prethodnici govorili. Mi ne možemo organizovati referendum na teritoriji Republike Srbije da bi onda Ustav bio menjan kroz ustavom definisanu proceduru. Verujem da dvotrećinska većina nije nepremostiva prepreka, jer sam siguran da ćemo kroz proces usaglašavanja stavova, misleći o interesima ovog društva, moći da postignemo taj konsenzus. Ali, hajde da to ostavimo za komisiju. Rokovi su limitirani - osam dana, pa petnaest dana za izradu zakona, upravo zbog toga što želimo da se što pre sa tim počne. Zašto se čekalo? Rekao sam jedan elementarni razlog, zbog toga što nismo znali u kojoj državi živimo. Ali, oni koji su sve vreme bili kritičari takvog odnosa prema ovom poslu danas kažu - previše se čekalo, ali mi ne želimo ovo da podržimo, jer, recimo, u ovom poslu učestvuju i oni kojima tu nije mesto. Zašto učestvuje Koalicija "Povratak"? Jer je jedina politički organizovana snaga na Kosovu i Metohiji, molim vas, trenutak (negodovanje), koja je koherentni element, znači ona u sebi okuplja više partija. Da li to isključuje neke druge? Ne isključuje nikoga, ali je ta koalicija učestvovala na izborima na prostoru Kosova i Metohije, na kojeje izašlo 60% biračkog tela srpske nacionalnosti, i ona ima neki legitimitet. Ta koalicija je učestvovala i na drugim izborima i imala problematične rezultate, ali hajde da kažemo da nije, da je mnogo više realno da oni učestvuju, makar u izradi ovog predloga zakona, nego da tražimo od UNMIK-ove administracije da učestvuje. Pa, dosta nam je bio jedan Solana, pa oni koji (negodovanje)... su nas kritikovali zbog učešća Solane danas traže da učestvuju UNMIK kome to nije posao. Ovaj parlament i ovo društvo ima dovoljno snage da rešava svoje državne probleme i da u procesu tog rešavanja uvažava međunarodne okolnosti. U tim okolnostima naravno da će akteri biti predstavnici međunarodne administracije na prostoru Kosova i Metohije, ali u predlogu ove odluke nije bilo realno da tako nešto tražimo, jer njima nije ni mesto u ovom poslu sada. I o tome smo razgovarali i vrlo smo jasno tako nešto potcrtali. Što se tiče postojećih modela za rešenje ustava, oni zaista postoje i njih komisija treba da uvaži, ali oni nemaju veze sa ovom odlukom. Ova odluka, zapravo, samo daje formalno pravo toj komisiji da počne da radi, da uvaži sve postojeće ustavne predloge i da izađe sa nekim dokumentom pred nas. Dakle, ništa ne prejudicira. I ako možemo da pomerimo raspravu u tom pravcu, onda danas treba da razgovaramo o tome da li su stranke zadovoljne odnosom u okviru te komisije. Mi smo na konsultacijam vrlo jasno rekli zbog čega je broj predstavnika ograničen na 15. To je otprilike oko 5% poslanika našeg parlamenta. DOS je na svoju štetu smanjio broj predstavnika da bi druge stranke mogle da imaju u okviru toga, jer nije funkcionalna komisija od 30 članova. Ali, ako parlament kaže da treba 30 nije nikakav problem da mi imamo 30 članova te komisije, s tim što će to samo dodatno opteretiti rad. Mislim da smo generalno proporciju očuvali. Jedno od pravila koje je tu bilo prisutno jeste da svaka poslanička grupa treba da ima predstavnika i zbog toga neke poslaničke grupe imaju po jednog. Drugo pravilo je bilo da ispoštujemo broj poslanika koji postoji kod poslaničkih grupa i uspostavimo neku međusobnu srazmeru, pa su tako poslaničke grupe sa 20 ili 30 poslanika srazmerne onom brojuposlanika koji ima naša koalicija ovde i zbog toga mi nismo delili sebe na poslaničke grupe, jer bi tako samo uvećavali broj predstavnika u okviru te komisije. Ne sa namerom da bilo koga varamo, nego sa namerom da čineći ustupke pomognemo rad te komisije. Potreba ovog društva je da se ustavno definiše zemlja, iz mnogo razloga, a neki su i pomenuti i oni se ne vezuju samo za period naše vlasti. Neki su oni koji se vezuju za perspektivu ovog društva, jer mi i o tome moramo voditi računa, i zbog toga ova komisija treba da radi. I, ona će raditi. Ako to bude zavisilo samo od poslaničke većine, ona će biti obezbeđena, ali mislim da je svim strankama koje učestvuju u parlamentarnom životu Srbije mesto u toj komisiji, i garantujemo da će njihovi stavovi biti uvaženi, da će se težiti kompromisima, jer Srbija mora biti društvo u kome se svi osećamo jednakim. Ako mi stvaramo Srbiju po meri današnje poslaničke većine,sutra će neka druga da je prilagodi sebi. To nije ono što želimo. Mi želimo demokratski uređenu državu i ona se može stvoriti na ovakav način. Komisija to omogućava i ja vas pozivam da za to glasate, sa svim onimspornim pitanjima koja ostaju otvorena, ali koja komisija treba pažljivo da razmatra i mislim da će tako biti i učinjeno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, tragedija je srpskog naroda, srpske države i svih građana Srbije što se u protekle dve godine najozbiljnijim državnim pitanjima bave ljudi koji za to nisu sposobni, koji se u to ne razumeju i nisu dovoljno obrazovani, bez obzira na to kakve su im namere. Namera je suviše subjektivna kategorija u ovom slučaju, da bi se moglo precizno i objektivno raspravljati o njoj. Međutim, suština političkog delovanja na toj platformi i ono što mogu biti posledice već su i te kako objektivne kategorije i mogu da izazovu opštu zabrinutost. Ovde vlast želi da menja Ustav. To je jedna legalna i legitimna politička želja. Međutim, već se desilo nešto što je krajnje nelegalno i nelegitimno. Ovde je na protivustavan način izglasana odluka da se menja Ustav. Ovde je već uspostvljena obaveza da se menja Ustav Republike Srbije, na protivustavan način, izglasavanjem tzv. Ustavne povelje. Vi ste obavezali Narodnu skupštinu Srbije da menja ustav apsolutnom većinom glasova, a u Ustavu stoji da se ustav može menjati samo dvotrećinskom većinom glasova. Vi ste već stvorili pravno nepodnošljivu situaciju, i u njoj se sve više zaplićete kao pile u kučine. Ovde je onaj koji je izašao sa predlogom da se usvoji odluka o obrazovanju komisije za pripremu zakona o promeni Ustava dao izvesno političko obrazloženje i time pokazao da se ne razume ni u politiku, ni u pravo. Ovde se najčešće govori o kontinuitetu. Govori se o prekidu kontinuiteta, raskida se s nečim, pa se kaže - raskida se sa totalitarnom prošlošću, raskida se sa autoritarnom prošlošću, ali onaj ko o tome govori ne zna kolika je suštinska razlika između totalitarne prošlosti i autoritarne prošlosti. Prvo, po pitanju kontinuiteta - postoji pravni i politički kontinuitet. Raskid političkog kontinuiteta, tj. prekid političkog kontinuiteta za državu nije nikakav problem. Kod svake promene vlasti taj princip, Pajtiću, pošto ništa ne znaš moram da te podučim, dolazi do promene ... do raskida (negodovanje) odnosno do prekida ... Čekajte, ovo je Pajtić obrazlagao [[žagor]] , stalno menjaju prezimena, šta ja znam, ovo je Pajtić. U beleškama imam da je ovo Pajtić govorio. A, ovo je Pajtić, pa stalno menjaju prezimena, ne mogu da se snađem u tome (negodovanje)... Milka, nemam još mnogo vremena, polako, da ja kažem ovo što imam. On govori o prekidu političkog kontinuiteta. To je u redu. Desio se prekid političkog kontinuiteta vašim dolaskom na vlast 2000. godine i narod je tada za vas tako glasao. Ne igrajte se sa prekidom pravnog kontinuiteta. Postoji međunarodno-pravni kontinuitet država i postoji unutrašnji pravni kontinuitet država. I jedno i drugo je veoma, veoma važno. Kraljevina Jugoslavija, odnosno Kraljevstvo Srba, Hrvata i Slovenaca ljubomorno je čuvalo kontinuitet Kraljevine - države u međunarodno-pravnom smislu. Komunistički diktator Tito grčevito se borio da sačuva međunarodno-pravni kontinuitet Kraljevine Jugoslavije. Grčevito se borio, a vama je Koštunica za pola sata pod noge bacio međunarodni kontinuitet Savezne Republike Jugoslavije, izvršivši državni udar i poslavši Gorana Svilanovića u njegovo ime, mimo Savezne vlade, da traži prijem u UN Savezne Republike Jugoslavije, kao novoformirane države, iako smo već bili u članstvu UN, samo nam je članstvo suspendovano po pitanju učešća u radu Generalne skupštine. Naša zastava se vijorila pred Generalnom skupštinom na Ist Riveru u Njujorku. Tu je pod noge bačen međunarodno-pravni kontituitet. Pod noge je bačena Kraljevina Srbija, međunarodno priznata kao nezavisna država na Berlinskom kongresu. Pod noge je bačeno Kraljevstvo Srba, Hrvata i Slovenaca, Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, Kraljevina Jugoslavija, Demokratska Federativna Jugoslavija, FNRJ, SFRJ i SRJ. Sve je bačeno pod noge jednim nepromišljenim potezom. Iz tog poteza sada je nikla "solanija", kao provizorijum zapadnih sila koji neće dugo trajati. Šta je sada sa Srbijom? Srbija se, ukidanjem savezne države,našla u veoma teškoj situaciji. Ona mora insistirati na nekom međunarodno-pravnom i unutrašnjem pravnom kontinuitetu. Srbiji je veoma teško da sada postigne priznanje međunarodnog pravnog kontinuiteta sa Kraljevinom Srbijom, Kraljevinom Jugoslavijom itd. To je u međunarodnom pravu, po mojoj proceni, sada nemoguće. Srbija sada još jedino može insistirati na pravnom kontinuitetusa onom SR Srbijom iz komunističkog perioda. Samo joj još to preostaje. Ako i to bacite pod noge, dovešćete nas u situaciju da se Srbija uskoro priznaje kao novoformirana država sa raznoraznim ucenama sa Zapada, po pitanju Kosova, Vojvodine, Raške oblasti, odnosno Sandžaka i ko zna čega još. Vi to spremate Srbiji, a mi srpski radikali još ne možemo da vas u tome sprečimo, ali nećemo ni zajedno sa vama da u tome učestvujemo. Naše je da kažemo narodu šta mu vi spremate. Vi kažete ovde da je ovo raskid sa totalitarnom i autoritarnom prošlošću. Da to malo objasnim Pajtiću, a i Ristiću, nije zgorega. Raskid sa totalitarnom prošlošću desio se u decembru 1990. godine prvim parlamentarnim višestranačkim izborima. Tada je totalitarna prošlost, izlaskom raznih stranaka na izbore, odbačena. Od 1990. do 2003. godine nije bilo totalitarizma, ali tu imamo autoritarnu prošlost. Šta je tu bilo autoritarno? Medijskablokada opozicionih stranaka. Bila je u vreme Miloševića, a kod vas je još izraženija. Otimanje poslaničkih mandata opozicionim strankama, to je naša autoritarna prošlost, iz ove kože se ne može pobeći. Bilo je toga ranije, a sada ima mnogo više. Ranije bar nisu otimali registracije strankama, a vi ste sada oteli registraciju Vuku Obradoviću ili tek spremate nekima. Nešto je bilo oko Ivkovića, pa ste odustali na vreme. Inače, i tu je bilo na ivici. To je autoritarna prošlost. Šta je još autoritarna prošlost? Kršenje odredbi Ustava, zakona voljom vlasti, koja smatra da je njen interes preči od poštovanja pravnih normi i principa pravnog poretka. To je autoritarizam. Autoritarizam je po tome vrlo blizak autokratiji. On nije u suštini autokratija, jer kod autokratije nema ni izbora, nema ni ustavnog uređenja u pravom smislu reči, ali autoritarizam po pojedinačnim aktima podseća na autokratiju. Toga je bilo ranije, a sada ima mnogo više. Autoritarizam, naša autoritarna prošlost je drakonsko kažnjavanje opozicionih poslanika, novčano kažnjavanje, manipulisanje sa davanjem mogućnosti da se glasa, da se govori u Skupštini itd. Sa medijima je situacija danas mnogo gora nego ranije, mnogo gora. To je što se tiče prirode režima. Raskid je moguć tek sa sledećim izborima. Ali, da vidimo što se tiče vaše želje da menjate Ustav. Sadašnji Ustav Srbije ima falinku u svom legitimitetu i to je tačno. Ovaj Ustav je donela komunistička skupština. Ima on jedan demokratski element, referendum. Ja ću vas podsetiti, te 1990. godine najžešće se naša stranka zalagala za ustavotvornu skupštinu, još je bilo stranaka.
Da li želite da koristite narednih deset minuta?
Da, iskoristiću sve.
Samo vas molim da se vratite na temu.
Ovo je tema. Ovde se pripremaju promene Ustava. To je tema. Ja govorim o suštini stvari, a ne o tome hoće li Marko ili Janko biti u toj vašoj komisiji. To nas radikale ne interesuje, mi nećemo biti u toj vašoj komisiji. Dakle, ovo je ustav koji je po sadržaju demokratski. Ima određene mane kao svaki ustav, ali po sadržaju je demokratski. Ovaj ustav nije sasvim demokratski po načinu donošenja. Donela ga je komunistička skupština i to mu je nedemokratska crta, ali je išao na referendum i siguran sam da je referendum bio regularan. Na referendumu narod je prihvatio ovaj ustav. Dobrica Ćosić je lično pozivao narod, i mnogi drugi istaknuti akademici, da izađe na izbore. Više od 50% građana je sigurno izašlo i glasalo za ovaj ustav i niko to nije osporavao, iako ja nisam izašao da glasam, ni naša partija. To je nešto što je naknadno Ustavu dalo demokratski element. Nešto još suštinskije je potvrdilo demokratsku prirodu ovog ustava. To je izlazak svih registrovanih političkih stranaka na decembarske izbore 1990. godine po odredbama ovog ustava i izlazak svih relevantnih stranaka na sve sledeće izbore po odredbama ovog ustava. Ovaj ustav je mogao da nam padne i sa neba, mogao je Bog lično da ga napiše, ali on je ovde kroz 12 godina političke prakse prihvaćen kao relevantan ustav. To što nije usaglašen sa saveznim nije toliko bitno, jer u slučaju da su u koliziji savezni i republički ustav, primenjuje se savezni. To što nije usaglašen sa saveznim nije proizvodilo negativne pravne posledice i ne treba da se zamajavate tim pitanjem. Ovo je jedini ustav koji ima Srbija, a vi želite da ga menjate. Ja nemam ništa protiv vaše želje, ali onda treba prvo da neko kaže šta je to što u sadašnjem Ustavu nije dobro. Vi znate da ga treba menjati, a još niko nije objasnio šta je to što u njemu treba menjati. Možda u njemu treba menjati sve, a možda samo nešto. Možda je dovoljno menjati amandmanima ono što se mora menjati. Ja se slažem da se neke stvari moraju menjati i odmah bih vam nabrojao pet stvari, pet članova Ustava. Nije nikakav problem, ali kako ga menjati? Ovaj Ustav se jedino može menjati po ustavom propisanoj proceduri. Ako ćete vi sada raskinuti pravni kontinuitet Srbije, ovo malo kontinuiteta što nam je preostalo, onda će vama doći spolja da pišu Ustav. Ne možete izbeći Solanu i slične njemu. Ako je moguće da se ovaj ustav menja na protivustavan način, onda će vam sutra doći i reći - ovo mora da uđe u Ustav, glasali vi, ne glasali. Onda će vam reći - dovoljno je da glasa petina narodnih poslanika i izglasano je. Sve je onda moguće. Kada se ustav baci pod noge, onda ništa nije zabranjeno. Na ovom ustavu se čuva Krivični zakon, Zakon o krivičnom postupku i svi drugi sistemski zakoni. Padne li ovo pod noge, celi pravni poredak je pao pod noge. Onda je dozvoljeno i ubijati, ima više snage. Onda je dozvoljeno nelegalno hapšenje, onda je sve dozvoljeno. Onda sve zavisi od odnosa snaga i nema nikakvih pravnih regula. Ne igrajte se sa Ustavom. Čuvajte pravne regule i ako želite da ih menjate pokušajte da obezbedite da se to menja na regularan, legalan i legitiman način. Tačno je da je ovo jedan od teško promenljivih ustava u savremenom svetu. Ja sam lično za to da se iz Ustava izbaci odredba da se ustav može menjati samo referendumom. Po meni, dovoljna je dvotrećinska većina da se menja ustav. Međutim, morate bar jedan referendum zakazati da se promeni ta odredba da se ustav mora menjati isključivo referendumom. Taj jedan referendum morate zakazati. Drugo, ovaj ustav kaže i da se državni simboli na sličan način donose. Zakažite referendum po pitanju ove odredbe Ustava o promeni zastave, grba, himne. Ako narodu ponudite dobra rešenja, većina građana će izaći na referendum. Vežite taj referendum za neke izbore, pa će i to biti motiv da građani glasaju na referendumu. Postoji način da se građani ubede da izađu na referendum. Ako vi zbog problema i teškoća da obavite referendum gazite Ustav, niko živ ne može proceniti kuda će nas ovo odvesti. Drugo, želite da nekom varijantom ustavnog zakona promenite ovu ustavnu odredbu o načinu izmena ustavnog teksta. To ne može. Materijalno pravo sadrži samo ustav. Ustavni zakon može da sadrži samo procesno pravo kako će se ustav primenjivati, ali nikad u suprotnosti sa odredbama koje se tiču materijalnog prava. Ne može se ustavnim zakonom menjati sadržaj ustava. Pod Titom je i moglo nekada, ali nećete se valjda pozivati na taj presedan iz 1953. godine, kada je Tito Ustavnim zakonom menjao Ustav. Nije vam to valjda uzor za ugled. Okanite se toga. Dalje, vi ovde kažete da ćete formirati komisiju koja će pripremiti zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Kažete da će u komisiji biti predstavnici parlamenta proporcionalno, predstavnici Vlade, Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine, Koalicije "Povratak", Vrhovnog suda i Ustavnog suda. Gde vam je ovde demokratski princip podele vlasti? Ne mogu babe i žabe zajedno. Ako je inicijativa nikla u parlamentu, konsenzusom svih parlamentarnih stranaka, dovoljno je 50 potpisa narodnih poslanika i da se pristupi promenama ustava. To je regularno. Nigde u Ustavu nije ovlašćen Ustavni sud da podnosi takvu inicijativu, kao ni Vrhovni sud, ni Koalicija "Povratak". Vi unosite Koaliciju "Povratak" u zakon, u opšti pravni akt. Šta ako sutra neko odluči da ugasi Koaliciju "Povratak"? Opet se posvađaju Nebojša Čović i Rada Trajković i ode Koalicija "Povratak". Ako Rada Trajković zatraži proširenje stana, eto odmah, ako zatraži još četiri miliona dinara, sve puče. Ne smete se igrati sa zakonima na taj način. U zakonu ne sme da stoji Koalicija "Povratak", kao što ne sme ni Koalicija DOS. Vi znate kako ste se vi brzo posvađali. To ne sme da stoji u opštem pravnom aktu, i to sistemskom opštem pravnom aktu. Drugo, ovim što mislite da pripremite vi zapravo rušite pravni poredak, rušite državu i otvarate "Pandorinu kutiju", niko ne zna šta sve može da izađe iz te kutije i kakve posledice može da ima. Ustav je demokratski ili nedemokratski, pre svega po svojoj sadržini. U svetu postoje primeri oktroisanih ustava koji su imali i te kako važne demokratske posledice. Šta je Magna charta libertatum - to je temelj engleskog ustavnog prava, to je oktroisani ustavni tekst. Šta je Bill of rights - oktroisani ustavni tekst, izvanredne demokratske pravne posledice. Nije ovde suštinska razlika u pitanju monarhije i republike. Ovde se vi ponašate kao svemoćni monarh, ali i dalje je u praksi taj zakon. Englezi ljubomorno čuvaju svoj ustavno-pravni kontinuitet. Nemaju jedinstven ustavni tekst, ali imaju možda najrazvijenije ustavno pravo na svetu, jer ljubomorno čuvaju svoj ustavno-pravni kontinuitet, a vi svi samo tako gazite, diskontinuitet, diskontinuitet. Ljudi, stanite malo. Nije od vas svet počeo. Ponašate se kao Adam i Eva. Sve je pred njima, celi svet, samo da počnu da rade. Ko je među vama Adam a ko je Eva, u to neću da ulazim. Po političkim posledicama se sagledava i po tome ko više jauče. Uvek je Eva više jaukala od Adama. Dakle, pozivam vas da se vratite poštovanju Ustava, a onda smo spremni da razgovaramo, da učestvujemo u inicijativi za promenu, da se prvo utvrdi šta u ovom ustavu nije dobro, jer ima stvari koje nisu dobre, šta u ovom ustavu nije u saglasnosti sa Ustavnom poveljom, i o tome smo spremni da razgovaramo, ali nismo spremni da razgovaramo o protivustavnom načinu promene ustavnog uređenja. To ne prihvatamo.
Pravo na repliku, predstavnik predlagača, narodni poslanik Bojan Pajtić.
Gospodin Šešelj, po svom dobrom običaju, pokušava da stvori privid stručnosti. Ne govori se o ustavnom diskontinuitetu, jer apsurdno je pričati o tome da zakoni ostaju negde u vazduhu ili da prestaje da postoji pravni poredak. Naravno da postoji ili vacatio legis, prelazne i završne odredbe, mehanizmi koji pokrivaju sve ostale zakone koji proizilaze iz Ustava. Ono što gospodin Šešelj tvrdi o totalitarnosti i autoritarnosti - nemojte nam držati predavanja. Višestranačje od 90-tih godina u Srbiji bilo je farsa. Kao neko ko je učestvovao u tom trenutku u tom režimu, laskate sebi ako tvrdite da je to bio višestranački sistem. Što se tiče neusaglašenosti i toga da nije bilo loših posledica zbog neusaglašenosti saveznog i republičkog ustava, setite se situacije kada je Savezni ustavni sud osporio one odredbe republičkog ustava koje se odnose na nadležnosti predsednika Republike u slučaju rata ili neposredne ratne opasnosti i da nije bila sprovodiva ta odluka Saveznog ustavnog suda. Dakle, najviša ustavna instanca u ovoj zemlji nije bila u poziciji da ospori tu odluku. Da li se to odražava na konzistentnost pravnog sistema, to vi kao doktor opštenarodne odbrane objasnite. Hvala.
Ovo je bila replika. Pravo na repliku, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Pod ranijom vlašću doveden je u pitanje međunarodno-pravni kontinuitet Savezne Republike Jugoslavije u odnosu na Socijalističku Federativnu Republiku Jugoslaviju. Upravo je članstvo koje je ostvareno u Ujedinjenim nacijama nakon 5. oktobra obezbedilo međunarodno-pravni kontinuitet Savezne Republike Jugoslavije i uključivanje Savezne Republike Jugoslavije u sve međunarodne institucije i organizacije. Na taj način smo obezbedili važenje mnogih međunarodnih ugovora, čiji je potpisnik bila još Kraljevina Srbija, koji su se prenosili sa države na državu i upravo tim činom je obezbeđen međunarodno-pravni kontinuitet Savezne Republike Jugoslavije a sada državne zajednice Srbija i Crna Gora. Na taj način smo omogućili ovoj državi da bude član svih međunarodnih organizacija i da funkcioniše ravnopravno u njima, a ne da budemo oni koji su iz te zajednice izopšteni, država koja je bila bombardovana (bez ulaženja u činjenice kako i zašto smo bili bombardovani); jednostavno, na ovaj način je sve to učinjeno i mislim da je to nešto pozitivno i ne treba da se to osuđuje, jer smo tako sačuvali državu od onoga što je čekalo nove države koje su se učlanile nakon rasturanja Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku. Po kom osnovu replika? (Tomislav Nikolić, sa mesta: Pogrešno je tumačio izlaganje prethodnika.) Nije vaše izlaganje. Gospodin Mihajlov je dobio repliku na izlaganje narodnog poslanika Vojislava Šešelja. Tu je zatvoren krug [[Tomislav Nikolić, sa mesta: Tražim repliku na izlaganje gospodina Mihajlova.]] Ne može replika na repliku. (Tomislav Nikolić, sa mesta: On može?) On može zato što je narodni poslanik Vojislav Šešelj izazvao pravo na repliku. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Ja nisam Vojislav Šešelj.) Vidim da niste. Da li se još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Izvolite, narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, nemam naviku da za skupštinskom govornicom mitingujem, mada priznajem da imam dosta mitingaškog staža. To mi ne dopušta ni moje parlamentarno iskustvo, a i ozbiljne godine kojima raspolažem. Naravno, pošto ja uvek pričam zanimljivo, nadam se da ćete biti pažljivi i da ćete saslušati ono što kažem. Neki koji nisu nešto naučili imaće prilike da nauče. Za neke koji neće da uče možda je svaki pokušaj beznadežan. Moramo da utvrdimo sledeće: postojeći Ustav Srbije je anahron, prevaziđen i štetan po očekivane ustavne reforme. Istina je da je izvršna vlast u dobroj meri delegitimisana da takve reforme izvrši, iz tog razloga što uživa nelegitimnu podršku nelegitimne skupštinske većine u ovom parlamentu. Potreba za donošenjem novog ustava je prosto imperativna. Diskontinuitet sa prethodnim komunističkim režimom, sa prethodnim ustavnim rešenjima, takođe je neophodan. Sećam se 1990. godine, kada je donošen Ustav Republike Srbije, bila je velika dilema u javnosti da li izbori pa ustav ili ustav pa izbori. Istina je da su i neki vajni opozicionari tada zagovarali rešenje da postojeća komunistička skupština donese takav ustav. Ustav je na neki način kasnije upodobljen referendumom. Pretpostavljam da je narodna volja bila da taj ustav dobije narodnu podršku. Nemam nikakvog razloga da sumnjam u to, mada priznajem da su bile određene euforične okolnosti u kojima je to učinjeno. Naravno da je to učinjeno pod određenom nacionalnom tenzijom. Tada sam kao predstavnik udružene opozicije Srbije u mom gradu obišao biračka mesta. Osnovna primedba je bila što su biračka mesta bila okićena komunističkim simbolima. Stajala je tu petokraka koja stoji i sada iznad pulta predsednice Narodne skupštine, ali ne stoji preko puta, iznad bivšeg Karađorđevića dvora. Ne razumem što je skidana noću, kada su komunisti stavljali petokraku u toku dana. Ne razumem zašto je u toku dana skidana sa bivšeg dvora Obrenovića, a u toku noćisa bivšeg dvora Karađorđevića. Da li su se srca neokomunista zaledila te noći kada su ostali bez tog simbola? Zbog kontinuiteta bi možda bilo dobro da se vrati ona petokračina itd. Ako hoćemo da već pričamo o tome, skinite ovu petokraku, gospođo Mićić, iznad predsedništva, skinite petokraku i iz vašeg kabineta. Preporučivano vam je da ponesete tu petokraku kući, da je ostavite na mestu koje vam se najviše dopada. Pohranite je gde god ona može da koristi. Ona u ovom trenutku šteti. Ako govorimo o diskontinuitetu, o tome smo morali da vodimo računa. Najbolji način da se dođe do ustavnog diskontinuiteta jeste ustavotvorna skupština. Moguće je da su 2000. godine posle petooktobarskog puča postojale okolnosti da se postojeći skupštinski sastav proglasi ustavotvornom skupštinom. Podsećam, poslednja ustavotvorna skupština u zemlji Srbiji, odnosno u komunističkoj Jugoslaviji je bila posle izbora 11. novembra 1945. godine, ali tada su revolucionari pokrali narodnu volju. Bila je jedna kutija za Broza i bila je jedna kutija za monarhiju, koju su nazivali "ćorava kutija", pa kada je "ćorava kutija" bila mnogo teža nego ona koja je bila za monarhiju, samo su došli agenti Udbe i izvršili presipanje. Doduše, sada ima neke razlike. To presipanje se u ovom parlamentu ne čini baš na tako bezočan način, ali otprilike sa istim posledicama. Da se vratim na temu. Dakle, da bi napravili ustavni diskontinuitet, najbolja stvar bi bila da se sada organizuju izbori za ustavotvornu skupštinu, ako su već rokovi sa 5. oktobrom poodmakli. Doduše, neki su i izdali ideale te petooktobarske revolucije. Zato je pokret 6. oktobar pravo rešenje, da se vratimo izvornim principima i zalaganjima izvornog DOS-a. Nova Srbija je za ustavnu i parlamentarnu monarhiju. Iz tog razloga, zaista bi jedan referendum morao da verifikuje narodnu volju, da utvrdi da li je narodno raspoloženje da se vaspostavi monarhija u zemlji Srbiji. Taj bi kontinuitet onda bio, naravno, sa Kraljevinom Srbijom, u njenim istorijskim granicama. Još jednom, ako bismo hteli stvar da zaista upristojimo, kao ozbiljni ljudi tome treba da težimo. Dakle, postoji rešenje ustavnog problema. Potreban je diskontinuitet sa prethodnom komunističkom vlašću. Njega obezbeđuju izbori za ustavotvornu skupštinu. Ustavotvorna skupština donosi ustav i proglašava ga. Nakon toga, Srbija se vraća zajednici demokratskih naroda i država. U svakom slučaju, ako je čak i ova komisija neko rešenje koje će doneti ustavni zakon o promeni ustava, onda ćemo mi podržati i takvo rešenje. Ono sa čime nećemo biti zadovoljni jeste tempo i dinamika kojim bi se ta nova rešenja ustavnog zakona, odnosno u ustavu donosila. Ima opet jedna manjkavost - ukoliko bi se postojeći Ustav prilagodio Ustavnoj povelji koja je izglasana u ovom parlamentu, a čini mi se da je Ustavna povelja ograničena na rok od tri godine, onda, po logici stvari, zaključujemo da bi i ovaj žalosni ustav ove naše žalosne zemlje takođe bio ograničenog trajanja. Mi zaista želimo da ustav Srbije bude večan, kao što je Magna charta libertatum, o kojoj je govorio profesor Šešelj.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Nema prijava.) Nastavljamo jedinstveni pretres o Predlogu odluke o formiranju komisije za pripremu zakona o postupku promene Ustava. Prema prijavama za reč narodnih poslanika, prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Lukić, poslanička grupa SSJ.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da kažem nekoliko reči o Predlogu odluke o obrazovanju komisije za pripremu zakona o promeni Ustava. Radi se o načinu i postupku promene Ustava. Očigledno je da nešto ne štima u samom startu kod donošenja ove odluke. Naime, mi smo na samoj sednici Odbora za ustavna pitanja dobili ovaj materijal. Znači, nismo imali ni par minuta da ga pogledamo. Zatim, većina poslanika takođe zna da su materijal praktično dobili danas, jer je u poslaničkim klubovima bio od juče. To već u samom startu donosi određenu dilemu šta se zapravo želi i zbog čega se to radi na ovakav način. Opšta je ocena nas u SSJ, i većine poslanika, da je ovo zapravo prvi korak u promeni Ustava. Ukoliko je to tačno, a nisam do sada čuo nijedan razlog da to nije to, postavljaju se pitanja koja sigurno traže odgovor pre nego što se pristupi ovom poslu, pre nego što se ova komisija konstituiše. Rečeno nam je da je postignut najširi konsenzus kod ovog pitanja. Ako je to tako, ako je postignut najširi konsenzus i u ovoj skupštini i u stručnoj javnosti itd, nema uopšte razloga da se bar u jednom delu ne poštuju odredbe starog Ustava, a to je onaj deo koji je sadržan u članu 132. i 134. gde se za donošenje odluke o promeni Ustava traži dvotrećinska većina. S obzirom da je ovde zapravo to prvi korak u promeni Ustava, mi iz SSJ smatramo da bi trebalo bar u startu pokazati to jedinstvo želje za promenom Ustava i da bi tu trebalo ići na dvotrećinsku većinu. Kod obrazloženja ove odluke imamo nekoliko protivurečnosti. Ne bih se mnogo upuštao, ali govoreno je o usklađivanju sa Ustavnom poveljom. Mi vrlo dobro znamo kako je Ustavna povelja doneta, da je doneta natpolovičnom većinom i to na jedan način da sigurno kod donošenja Ustavne povelje nije postignut najširi konsenzus. Međutim, sada je to polazni akt na osnovu koga vršimo promenu Ustava. Ukoliko ovu komisiju formiramo natpolovičnom većinom ili prostom većinom, onda može da se desi do kraja da se Ustav usvoji prostom većinom. Pitanje poštovanja autoriteta najvišeg pravnog akta takođe se postavlja kao dilema. Naime, mi smo se u dvogodišnjoj praksi ovog parlamenta više puta pozivali na taj ustav i više puta smo slušali predstavnike vlasti kako se vrlo vatreno sa ove govornice pozivaju na Ustav Srbije. Međutim, kada to nije bilo potrebno, dešavalo se da se za taj ustav izgovore najružnije reči, kao da nije božije slovo i da nije nužno primenjivati ga itd. Najružnije što smo mogli čuti kod obrazloženja, to je da zapravo mora da se promeni način promene Ustava, jer Kosovo nije u sastavu Srbije, formalno nije moguće izvesti referendum na teritoriji Kosova i Metohije. Sigurno da to iritira i one ljude koji su raseljeni i koji ne mogu da se vrate u svoje domove i ne mogu da ostvaruju ni minimum svojih ljudskih prava. Mislim da ipak zaslužuju mnogo veću pažnju nego što je jedna stavka u obrazloženju za donošenje ove odluke. Takođe se postavlja pitanje, ako je sve tako korektno i ako je postignut tako širok konsenzus, da li je ovaj odnos kod broja članova komisije realan i da li tu nećemo doći u situaciju da opozicija bude samo dekor u ovoj komisiji, kao i kasnije verovatno u komisiji za izradu ustava i u ostalim organima koji treba da učestvuju u promeni Ustava. To sve sluti da će procedura promene Ustava biti sprovedena pod pritiskom ove sadašnje većine koja je vrlo klimava i očigledno je da je veštačka. Opet, s obzirom da smo pritisnuti rokovima, postavlja se još jedna dilema i opasnost da nam neko sa strane, na kraju, u cajtnotu, kada više ne bude vremena, servira jedan ustav koji ćemo morati sa jednim šturim obrazloženjem da prihvatimo. Još jednom ponavljam da je stav SSJ da treba bar kod ovog prvog koraka u promeni Ustava postići dvotrećinsku većinu u ovoj skupštini. To je naš predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevo Dragišić, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, pojam prava obuhvata tri ideje: ideju pravde, svrsishodnosti i pravne sigurnosti. Na osnovu te tri ideje definišu se i tri osnovna obeležja prava ili jednog pravnog akta, a to su njegova forma, sadržina i obavezujuća snaga. Vi načinom na koji želite da promenite Ustav, ono što je na prvi pogled očigledno, rušite onaj treći princip pravne sigurnosti. Time u stvari taj budući ustav lišavate njegove obavezujuće važnosti. Što se tiče forme prava, vi ćete obezbediti formu. Neka skupština će doneti i izglasati neki opšti akt koji će se zvati ustav. On će imati formu. Sadržina će biti usklađena sa vašim političkim interesima, vašom ideologijom, vašim pogledima na političke probleme. Pravnu sigurnost ne može da obezbedi ni većina, ni volja, ni ništa što bi bilo u skladu sa vašim interesima, ukoliko donesete novi ustav mimo procedure koja je predviđena Ustavom koji hoćete da promenite. Postavlja se pitanje: da li vi hoćete da menjate ceo Ustav? Da doneset nov? Da li hoćete da promenite neke odredbe ovog ustava, a možete to da učinite na neki drugi način. Po svemu sudeći, po onome što se govori u javnosti već dve godine, po onome što neki vaši predstavnici ovih ili onih stranaka iznose u javnosti, ovde se radi o donošenju novog ustava. Vi kažete da konstituisanje nove državne zajednice upućuje na drugačiji postupak promene Ustava. Šest meseci imate rok da donesete novi ustav. Ne može to biti razlog za kršenje Ustava. U redu, treba uskladiti i imamo jedan problem. Mora se postojeći Ustav Republike Srbije uskladiti sa novom pravnom situacijom. Imate rok od šest meseci. To ne znači da treba sada pocepati ovaj ustav i krenuti ispočetka. Ne kaže Ustavna povelja ove nove državne zajednice da sada treba baciti stari ustav i doneti novi. Kaže, šest meseci vam je rok. Vi namerno brkate pojmove i kažete - sada moramo ispočetka, jer tako kaže Ustavna povelja. Ne kaže tako Ustavna povelja. Ona samo ostavlja rok od šest meseci. Kažete, biće problem organizovati referendum, neće možda biti dvotrećinska većina, neće biti dovoljno zainteresovanih građana da izađu na taj referendum. Šta to znači? To znači da prvo treba da shvatite da ne donosite zakon o budžetu, da se ne donosi paket poreskih zakona ili zakon o svojinskoj transformaciji ili neki drugi zakon na koji opozicija mora obavezno da ima primedbe i obavezno glasa protiv. Mi treba sada da donesemo novi ustav. Ustav koji bi trebalo da bude na snazi jedno 100, 200, 500 godina, koliko bude postojala ova država, pa da se u tim budućim vekovima možda dograđuje, usavršava, kao što to neke ozbiljne zapadne zemlje čine. Dvesta godina nekim amandmanima doteruju svoj ustav. A da bismo došli do takvog ustava, vi kao vlast koja želi sebe da nazove ozbiljnom, treba da kažete sada svim relevantnim političkim snagama u državi da se sedne za sto i da se donese jedan akt koji bi se smatrao kompromisom svih političkih stranaka i bio proizvod trenutnih želja svih političkih partija u Srbiji, koji bi mogao da obezbedi dovoljan broj građana na referendumu. Ako bi sve relevantne političke stranke, snage u ovoj državi stale iza jednog predloga ustava, onda ne biste imali razloga da se plašite da li će taj referendum da uspe ili ne. Onda bi se svi pozivali na taj referendum, bio bi to neki opšti referendum; onda bi to bila formalnost, ali bismo bili sigurni da neka buduća vlast neće promeniti taj ustav, ako bude smatrala da on ne odgovara njenim političkim interesima. Ustav ne sme da bude smetnja političkim interesima, kao što ovaj ustav sada predstavlja smetnju vašim političkim interesima. Ustav je jedan okvir u kome Srbija treba politički da živi vekovima. Koja je garancija da te odredbe, koje budu u vašem novom ustavu, koje budu predviđale način njegove promene, neće biti prekršene na ovaj isti način? Zašto bi buduća vlast bila obavezna da poštuje odredbe o promeni novog ustava? Time ćemo ustav svesti na kategoriju jednog običnog zakona o budžetu, ili o izborima, ili o bilo čemu. Na kraju da vam kažem, u nedelju, u 18,00 sati na Trgu Republike biće održan miting u organizaciji SRS, kojim ćemo ispratiti dr Vojislava Šešelja na put u Hag.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, mi u stvari danas izgleda formalno razgovaramo o inicijativi za promenu Ustava, a u suštini, nemamo nikakvu inicijativu za promenu Ustava i niko do dana današnjeg nije pokrenuo nikakvu inicijativu za promenu Ustava. Naravno, ako se tako ne tretira inicijativa o obrazovanju komisije za to kako će se menjati ustav. Kad je reč o samom ustavu, nije nikada sporno da politička partija, poslanička grupa, čak i građani pokrenu inicijativu za promenu ustava, ali bilo bi dobro, kad se već govori o formiranju komisije, da se kaže razlog za promenu ustava, sem priče o diskontinuitetu, a naročito priče onih koji verovatno, kada govore o diskontinuitetu, zaboravljaju da su vršili vlast u tom višestranačju u 23 opštine, od 1992, od 1996, u Nišu, Kragujevcu, Beogradu. Beograd ima dva miliona stanovnika, to vam je jedna država. Od 1996. godine sadašnja vlast, a tadašnja opozicija, vršila je vlast u Beogradu, a da ne govorim o Novom Sadu itd. Prema tome, po toj logici ispada da je u svim tim opštinama bila farsa od demokratije i da tamo nije bilo višestranačja. Ja ne mislim tako,naravno, ali to proizilazi iz onoga što je ovde rečeno. Dakle, mi ne polazimo od toga, bez obzira koliko smatramo i koliko ne vidimo razloge za promenu Ustava, da nema legitimnih poslova, prava i potrebe da se pokrene inicijativa za promenu Ustava. Ali, bilo bi korektno da mi danas ovde u parlamentu čujemo, sem želje za diskontinuitetom, šta je to što ne valja u ovom ustavu, šta to treba promeniti, u kom pravcu idu inicijative, da li inicijative tih predlagača (i ko su predlagači) idu ka tome da se formira možda parlamentarna monarhija, jer smo čuli danas da postoji i to zalaganje, ili da se razbije država ponovo, sada ne na tri,nego na šest delova, jer se ovde govori kakav je bio referendum. Pa, jeste bila euforija, vezana za referendum, da se podrži ustav, ali je osnov te euforije bio to što Ustav podrazumeva objedinjavanje Srbije iz tri dela i formiranje ponovo jedinstvene Srbije. Da li sadašnja inicijativa, i da li ta inicijativa uopšte postoji, podrazumeva razbijanje Srbije i podelu ne na tri, nego na šest iline znam na koliko delova? Da bismo uopšte razgovarali o inicijativi za formiranje komisije, bilo bi važno da znamo neke osnovne postulate i osnovne elemente za promenu ustava, u stvari, ko stoji iza toga, ko hoće da promeni ustav i ko predlaže neke inicijative. Naravno, sve to nemamo, nego ostavljamo prostorza kasniju priču o tome ko će kako biti, evo, da krenemo onda na samu odluku o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Znači, polazi se od toga da će se menjati ustav i da, ako već ta komisija treba da predloži odgovarajući zakon o načinu i postupku promene Ustava, taj zakon neće biti u skladu sa sadašnjim ustavom. Da li Skupština ima pravo da prihvati da glasa uopšte o zakonu koji je suprotan Ustavu, da li će predsednik Skupštine, tj. vršilac dužnosti predsednika Republike moći i da li ima pravo, da li imahrabrosti, kao sudija, kao pravnik, da potpiše sutra taj zakon, koji, već znamo unapred, očito neće biti u skladu saustavnim ovlašćenjem. Ta priča o tome da mi ne možemo obezbediti 50% izašlih uopšte ne stoji. Naravno, podsećam vas da kad je reč o ova prethodna dva - tri kruga izbora za predsednika Republike jedan broj birača nije računat u bonus. Ako je neko tada doneo odluku da jedan broj birača nije računat u bonus, u smislu kvoruma, ako možemo tako da kažemo za 51%, onda se može po toj logici tumačiti slično i za promenu Ustava. Znači, uvek postoji uslov i izlaz iz toga, ukoliko se stvarno želi promeniti Ustav na ustavni način. Ali, ukoliko se želi da se Ustav promeni na neustavni način, i ukoliko se sada u startu polazi od toga da se ovde ne želi obezbediti ni dvotrećinska većina u parlamentu, niti politički konsenzus za promenu Ustava u Srbiji, a time i od strane političkih partija, onda proizilazi ovaj predlog odluke o obrazovanju komisije koji imamo. Vidite, i samo obrazovanje komisije polazi unapred od nepoverenja Vlade prema poslaničkim grupama i prema političkom raspoloženju građana Srbije. Nije ovakav odnos snaga i ovakav način predlaganja komisije želja da se dođe do stručnog mišljenja ili do mišljenja nekog šireg kruga ljudi. Ovde je, u stvari, želja da se od 25 članova komisije napravi da Vlada Srbije, ili DOS u okviru Vlade Republike Srbije, ima minimum 14 mesta, plus jedno za koje se ne razume čije je, i plus dva tzv. nezavisnih. Znači, u startu se želi da se obezbedi većina u ovoj komisiji za odluku koja je možda već pripremljena, kad je reč o zakonu o promeni ustava. O čemu je reč? U ovoj odluci se kaže da komisiju čine predstavnici Odbora za ustavna pitanja; naravno, biće neko iz DOS-a, to je potpuno jasno, jer neće se glasati za nekoga iz opozicije. Znači, jedan. Odbor za pravosuđe - drugi iz DOS-a; Zakonodavni odbor - treći iz DOS-a; šest predstavnika DOS-a po ovoj odluci parlamentarnih političkih partija (na to ću se vratiti); tri iz Vlade Republike Srbije, naravno, podrazumeva se iz DOS-a; Skupština AP, većina je DOS, prema tome iz DOS-a; i, Koalicija "Povratak" (o njoj ću reći nešto posebno) - i ona je DOS. Kad to saberete, proizilazi da je to 14 od 25 članova ove komisije, koja treba da obezbedi predlog koji treba Skupština ovde da verifikuje. Zašto se polazi od nepoverenja, kome treba da se predloži ovaj zakon - valjda parlamentu, valjda ovim poslanicima. Ako poslanicima treba da se predloži zakon o promeni Ustava, čak da pođemo od toga da će ovaj parlament dvotrećinski daprihvati promenu Ustava neustavno, onda treba da bude taj odnos parlamentarnih snaga ovde. Ko će biti u tome? Može se čak reći da ne moraju biti poslanici u toj komisiji, mogu biti i neki van. Ali političke partije u ovom parlamentu moraju da budu proporcionalno zastupljene u komisiji, ukoliko iskreno želite da pravite ustav ili ukoliko želite da bar većina građana Srbije podrži to što vi predlažete. Na ovaj način u startu unapred želite da kažete da nas ne interesuje polovina ovog parlamenta, čak ni 60% ovog parlamenta, znači, interesuje nas šta misli 40% parlamenta, i tih 40% moraju da obezbede ovde dve trećine u samoj komisiji. Tako ste predložili sastav ove komisije od 25 ljudi. Mi smo zainteresovani da radimo u svim telima, ali pogledajte taj nonsens, nešto što je potpuno suludo: pogledajte, SSJ ima 13 poslanika, ili 14, 14 tačno ima, jednog ste ukrali, ali svejedno.Dakle, ima jednog člana komisije ovde. Nepostojeća poslanička grupa, koja ima pet tzv. poslanika, ima jednog člana komisije. SPS ima 37, ili vi kažete 32. Sa 37 poslanika, ili kako vi priznajete 32, predlažu se dva člana komisije. Kako to može, na osnovu čega vi to mislite? Kako? Vi ste se dogovorili tamo, seli, i nama odredili dva. Pa to vi možete da odredite za upravni odbor, da li će iz DSS-a i iz DOS-a da bude. Ako hoćemo da učestvujemo ovde, mi ćemo učestvovati, ali samo ukoliko se odredi procenat, utvrđen, pa makar taj procenat bio sa priznatim brojem poslanika u republičkom parlamentu, a ne sa stvarnim, koliko SPS ima, 37. Ako je to 32, onda je 32, a ne vi sednete i kažete - e, mi ćemo imati 14, vi ćete imati dva, vi ćete imati jednog. Na osnovu čega? Na osnovu čega sada ovde poslanička grupa, koja ima pet poslanika, ima jednog predstavnika? Šta? Kao apstraktna priča - eto, mi smo rešili da imamo jednog da bi obezbedili većinu. Znači, u startu se polazi od želje da se ovde ne stvori nikakav zajednički stav o tome, nego da se unapred izvrši preglasavanje i obezbeđivanje većine u toj komisiji. I, na kraju, kada je reč o Koaliciji "Povratak" kao predstavniku sa Kosova, vi ste 2000. godine u decembru sprečili glasanje na Kosovu; rekli ste - nije bezbedno. Posle nekoliko meseci, kada je trebalo Koalicija "Povratak" da izađe na izbore, rekli ste - bezbedno je. Za njih je bezbedno. Zatim, bezbedno je za kosovski parlament, a za republički parlament nije bilo bezbedno za građane Srbije. Za savezni parlament ste rekli - poništi, jer su Srbi bili nesposobni da glasaju do 20 časova nego do 17 časova. Tako je bilo. Znači, za parlamentarne izbore za kosovski parlament, da Koalicija "Povratak" obezbedi poslanike, bilo je bezbedno i to je u redu. Mi kao SPS imamo poslanike u parlamentu sa Kosova i Metohije, a ako vi nemate to je vaš problem. Mi imamo. Potpredsednik Skupštine Srbije je sa Kosova i Metohije. Prema tome, ako neko treba da bude sa Kosova i Metohije, ko je onda legitimniji nego poslanici sa Kosova i Metohije u ovom republičkom parlamentu. Pa, oni će da zastupaju taj narod i da govore o tome. Prema tome, ako želite i ako imate stvarnu i iskrenu nameru da menjate Ustav, onda iskreno pristupite tome, ne samo zakonski nego i poštujući volju birača na izborima u decembru 2000. godine i na taj način formirajte komisiju koja treba na ovome da radi. U suprotnom, sve drugo je jedna farsa koju želite da napravite pred građanima Srbije, kao - vi želite demokratizaciju i demokratske promene Ustava, a u suštini želite jedan oktroisani ustav koji ćete sami, u kabinetu DOS-a, da napišete i da ga ovde sa 124 poslanika izglasate. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani gledaoci, poštovani građani Srbije, ovo što se zove skupštinom odavno skupština nije i nije zakonodavni organ u onom smislu reči kako to sadašnji, postojeći Ustav kaže. Ovo je iznutra jednako onome što je spolja, a pogledajte kako izgleda spolja, pa ćete znati kako je iznutra. Zašto je to tako? (Glasovi: Tema) I to je tema. Zbog toga što se ovde krade pri glasanju. Gospodin Novaković će to najbolje znati. [[Smeh.]] Divan smešak. Druga duhovitost je da zloupotrebljavate poslaničke kartice i da ste bili u Solunu kada je vaš glas za donošenje Zakona o radu ovde bio odštampan na listingu i to se zove, gospodine Novakoviću, krađa, a onaj ko krade je lopov. I, tu nema uvrede.Ako neko zna drugi izraz za onoga ko krade neka mi ga kaže i ja ću ga koristiti. Ali, drugi naziv za onoga ko krade ne postoji. Onaj ko krade je lopov. Dakle, ako me još nešto propitate, ja ću vam rado odgovoriti. Ovde se kradu poslanički mandati. Onaj ko krade je lopov. Ovde u ovoj skupštini postoji deo političkog organizovanog kriminala, jer ako se mandati organizovano kradu, onda mi ovde imamo organizovanu političku bandu. Ovde se donose zakoni, kao što je to Zakon o izboru poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore, čiji je jedini cilj da ozakoni prethodno izvršeno bezakonje krađom poslaničkih mandata. Ovde sedi gospodin Ristić, kome nije mesto kao predsedniku Administrativnog odbora u ovoj komisiji, a pretpostavljam da će biti, zbog toga što mu je pre mesto tamo gde onaj ko javno govori, a dužan je da zakon poštuje - da zakon neće poštovati, i treba da ode; i tamo će i biti smešteni i zbrinuti oni koji danas bezakonje u Srbiji sprovode. Dakle, danas ništa, ni traga od podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, od načela na kome demokratska država počiva ili demokratska ne može da bude. I, vi to sve vrlo dobro znate. Ova skupština je, dakle, samo produžena ruka Republičke vlade ili ostatka Republičke vlade ili DOS-a. Dakle, šta danas radi ova tzv. skupština, čime će se ona danas baviti? Ona će biti izložena jednom novom, naravno političkom, banditizmu, time što će doneti odluku o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. [[Smeh.]] Gospođo predsedavajuća, čujem ovde neke kikote. Hvala što ste ih umirili. Dakle, ovo čime se ovde danas bavimo posledica je iznenadno probuđenog Zorana Đinđića, koji se između dve fudbalske utakmice, a tako je to kada neko mnogo trči reformski, naglo setio Kosova, čak ima poverljivih informacija koje kažu da su mu i na karti pokazali gde se to nalazi [[žagor]] ; pa se onda posle dve godine opstrukcije donošenja novog ustava prisetio kako je novi ustav Srbije važno hitro ižvrljati i brzo doneti. Bez toga nema reformi, bez toga nema demokratizacije Srbije, bez toga nema, kaže Zoran Đinđić, izgradnje institucija, bez toga nema ulaska Jugoslavije, tj. zajednice Srbije i Crne Gore u Evropsku zajednicu naroda, itd. itd, naglo se setio. Pre samo godinu dana osporavano je pravo DSS i drugima koji su se tim pitanjem bavili da se Ustavom i potrebom donošenja novog ustava Srbije bave. I, priča i postupak je standardan - čuli smo to i ovde od jednog poslanika, predsednika jedne poslaničke grupe - na isti način kako je to rađeno i sa Ustavnom poveljom; dakle - opstrukcija, pa onda žvrljanje i ižvrljavanje jednog akta, čije će posledice biti viđene u narednim godinama. Na isti način je to i sada: dve godine se opstruira donošenje novog ustava, zatim se kaže - pa dobro, šta hoćete, vi ste dve godine pričali, vi drugi, da je potrebno doneti ga brzo, evo sada imate jedan akt, hajde odmah da ga usvojimo, a to što vi za njega nećete glasati - vi kočite reformske procese. Ma, nema ništa od toga, vladajte sami, gospodo, odgovarajte sami. Gde su vam te reforme za boga miloga? Gde su vam? (Negodovanje.) E, tako je, nego šta nego je tako. Imate vlast i uživajte u plodovima na izborima. Dakle, dobili smo jedan akt koji, na sramotu ove skupštine i njegovog predlagača, po sadržini ne odgovara naslovu.Ako je ovo zaista akt koji predstavlja odluku o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene ... [[žagor]] lepo je tamo... Ustava Republike Srbije, onda ne znam čemu tačka 3. u kojoj stoji da će komisija angažovati stručnjake za ustavno pravo i ostvariti saradnju sa međunarodnim organizacijama koje mogu da pruže stručnu pomoć u harmonizaciji sa evropskim pravom i standardima. Znači, neko ovde laže. Ili naslov nije tačan ili je i on lažljiv, ili ovo zapravo predstavlja odluku o formiranju komisije koja će pristupiti pisanju novog ustava, jer ako se ova komisija formira u roku od osam dana, kako u predlogu stoji, a rok od dana usvajanja do podnošenja predloga zakona je 15 dana, onda ne znam, verujte mi, kako će konsultovati i harmonizovati i šta harmonizovati, uostalom, za onih preostalih sedam dana. Dakle, očigledno je bila namera jedno, pa nije dobro prečišćen tekst, a duboko sam uveren da će ovo zapravo prerasti u komisiju koja će ustav pisati. Zato je i njen sastav ovakav kakav jeste, bez ikakvog kriterijuma, odnosno jedan jedini kriterijum postoji, a to je da od ovih 25 članova dvotrećinsku većinu ima DOS ili oni koji će bespogovorno gospodina premijera slušati. Možemo već i imena videti i gospodin Jovanović je predložio da se tim sastavom ovde posebno pozabavimo. Pretpostavljam da će Odbor za ustavna pitanja predstavljati najbolji poznavalac iz tog odbora, gospođa Nataša Mićić, jer je već pokazala kakav odnos prema Ustavu ima i koliko ga poznaje, koliko ga poštuje. Što se tiče Odbora za pravosuđe i upravu, pretpostavljam da će ga zastupati gospodin Hiber, predstavnik Građanskog saveza Srbije, koji ima jednak stav sa gospodinom Šešeljem, sa Srpskom radikalnom strankom, u pogledu izmene Ustava. Učestvovali smo zajedno pre godinu dana u jednoj emisiji i iste argumente koje smo danas ovde čuli iznosio je gospodin Hiber, tvrdeći da kada menjate proceduru za donošenje novog ustava pravite jedan pravni vakuum, da time prestaju da važe svi pravni propisi koji su doneti po starom Ustavu, da je to jednostavno neprihvatljivo, nesprovodljivo, da time zemlja upada u haos. Naravno, gospodin Šešelj je ipak dosledan. Gospodin Hiber to nije, tako da će gospodin Hiber vrlo lako da sprovede sve nove potrebe ostatka DOS-a. Eto, za istoriju malo potpune saglasnosti u jednom važnom pitanju između Građanskog saveza Srbije i Srpske radikalne stranke. Što se tiče Zakonodavnog odbora - pretpostavljam gospodin Pajtić, a on je kvalitetom ovog predloga već dokazao koliko je njegovo pravničko znanje. Gospodin Ristić će verovatno ići iz grupe narodnih poslanika kao čovek koji zaista pre treba da bude u zatvoru nego u bilo kakvom odboru Narodne skupštine, zbog odbijanja argumenta. Nemojte se čuditi, jer onaj ko odbija da sprovodi zakon, a dužnost mu je da ga sprovodi, mislim da čini krivično delo. Naravno, stvar je sudskih organa da procene da li sam ja u pravu. Ovo je moj politički stav. Imate pravo na repliku, ali pre svega potvrdite, molim vas, da nećete sprovoditi postojeći zakon do odluke Ustavnog suda koja nikada nije doneta, a zakona koji je danas na snazi do odluke Ustavnog suda. Ako to možete da objasnite nekome ja ću se radovati. Što se Ustavnog suda Srbije tiče - verovatno gospodin Čiplić, visoki funkcioner Demokratske stranke, koji se proslavio svojim stavovima u vezi oduzimanja mandata, onih mandata pokradenih Demokratskoj stranci Srbije, koji su najzad tamo negde u oktobru mesecu vraćeni. Ali, ostali su zapisani stavovi i mišljenje, javno izneto jednog od članova Ustavnog suda Srbije, gospodina Čiplića, koji poštuje ne pravila struke i prava, zakona i Ustava, već isključivo stavove i partijske zadatke svoje stranke. Dakle, tako stoje stvari sa ovim aktom. To je poigravanje sa ustavom, a ko se poigrava sa ustavom poigrava se sa državom i ko predlaže da se na ovaj način i od ovog dana počinje da donosi novi ustav mora biti svestan da tako donet ustav ne može da traje duže od onih koji su doneli odluku da ga na takav način donesu, a to znači veoma kratko. Ustav treba da bude onoliko dug koliko je duga država. Ne onoliko koliko traje jedna privremena i neodgovorna vlada. Kako treba doneti novi ustav da bi bio valjan, trajan, poštovan, primenjivan? Treba da se postupi po predlogu koji Demokratska stranka Srbije daje. Postoji potpuna saglasnost,to je jedino izgleda u čemu ćemo se danas svi složiti (izuzev predstavnika Srpske radikalne stranke) i to je mišljenje eksperata poznavalaca ustavnog prava, da po postojećoj ustavnoj proceduri novi ustav nije moguće doneti. Tu valja podsetiti na neispravnost biračkih spiskova. Treba doneti odluku dvotrećinskom većinom. Ovo, naravno, ne pričam poslanicima, nego pričam gledaocima kojima se zapravo sve vreme i obraćam i ovom prilikom izražavam poštovanje. Dvotrećinsku većinu u Skupštini je moguće obezbediti, ukoliko se vode ozbiljni razgovori preko komisijekoja bi se tim pitanjem bavila, ali sa sadašnjim stanjem biračkih spiskova i činjenicom da su Kosovo i Metohija sastavni deo zajednice Srbije i Crne Gore jednostavno nije moguće za takav ustav dobiti polovinu ukupno upisanih birača u biračkim spiskovima. Kako to naravno nije moguće, kako birački spiskovi nisu ispravni, kako ih je neispravnim učinio Milošević, a "doneispravio" Zoran Đinđić, to po postojećoj ustavnoj proceduri, i to je opšte uverenje svih eksperata koji se ovom materijom bave, ustav nije moguće doneti. Dakle, od samog momenta donošenja i utvrđivanja novog postupka promene Ustava Srbije mora da postoji puni legitimitet odluka kojima će se dalje u taj postupak ići. Da bi to postojalo potrebno je, po našem uverenju, da i ova odluka o formiranju komisije koja će se baviti pisanjem ustava, pa i sastavnim delom načina predlagatii donositi odluke o načinu izmene ustava se usvaja, odnosno donosi dvotrećinskom većinom. Kao što je i komisija formirana, kao što je to bilo i kod pisanja Ustavne povelje, i komisija koja će se baviti pisanjem novog ustava Srbije mora odluke da donosi dvotrećinskom većinom. Sastav komisije, koja će pisati novi ustav Srbije, treba da bude proporcionalan sastavu ove skupštine, ali u momentu kada je ona bila legalna i legitimna, kada je izražavala izbornu volju građana, a ne danas kada su glasovi građana Srbije prekrojeni, izborne kutije provaljene, glasovi pokradeni i kada ova skupština više legitimitet nema. Dakle, proporcionalno sastavu ove skupštine iz januara meseca 2000. godine. Takođe, kada se na taj način utvrdi predlog ustava Srbije, valja ga usvojiti u Skupštini Srbije dvotrećinskom većinom. To je neki minimum bez kojeg nije moguće obezbediti poštovanje novog ustava Srbije. A, ukoliko budemo imali državu, ukoliko se ustav bude nasilno doneo, kao što se donose mnoge stvari u Skupštini, koja to više nije, nasilno, brutalno, političkom tiranijom jedne veštački i nezakonito stvorene većine, onda će on imati sudbinu sadašnjeg Ustava - neće biti poštovan, kršiće se i time će zemlja nastaviti da tone u ... baš tako, u čemu se dobrim delom već danas nalazi. Možda vi toga niste svesni, ali kada imate marš gladnih, onda otprilike znaju kako stvari stoje, a vi gladni niste i zato tako govorite. Nisam ni ja, ali tako govorim. U tome je između nas razlika, što ja nešto znam, a što vi ne znate ama baš ništa i što ste zaboravili, uspavali ste se ovde i nemate pojma. Izneverili ste sve ideje i ideale oktobra 2000. godine. Prodali ste veru za večeru. Prodali ste se za malo privilegija, za malo funkcija, za malo para. (Nenad Bogdanović, sa mesta: Dosta bre više.) Dosta će biti na izborima, a onda će građani Srbije, a ne neki histerici sa ove govornice, danas sa slomljenim nogama, odrediti ko će da ide da spava, ko će otići u političku prošlost, jer samo građani Srbije to i mogu da odrede, a vi, gospodine Bogdanoviću, pazite šta zidate u parku ispred Skupštine grada. (Nenad Bogdanović, sa mesta: Kako te nije sramota, barabo jedna?) Ja imam pravo da se jedim zbog toga što uništavate ovu državu, a meni nije svejedno. Ne, nije moja, jer ona nije ničija i ovo je pravi parlament da vodimo dijalog, a vi mislite da ona nečija treba da bude. Ona ne sme da bude ničija. Dakle, to je put i način kako mislimo da treba doneti novi ustav Srbije da bi se zaista obezbedio taj puni pravni diskontinuitet, ustavni diskontinuitet sa prethodnim režimom, da bi se na tom novom ustavu, demokratskom, evropskom, počeli da grade institucionalni temelji nove države i da bi najzad Srbija počela da biva pravna i demokratska država, što danas nije ništa više nego pre dve godine.
Narodnom poslaniku Draganu Maršićaninu, na osnovu člana 102. a zbog kršenja člana 100. Poslovnika Narodne skupštine, izričem meru druge opomene. Narodni poslanik Nenad Bogdanović, osnov za repliku, direktno pominjanje u izlaganju narodnog poslanika Dragana Maršićanina.
Poštovana gospodo poslanici, u svakom obraćanju bilo Skupštini, bilo javnosti treba čovek da ima meru, treba da ima kućno vaspitanje, treba da ima ljudsko vaspitanje, treba da ima trezvenost, treba da ima mnogo toga. Prosto mi je neverovatno da sebi čovek dozvoli da na ovakav način govori kao što je govorio moj prethodnik. Za ono što je mene prozvao, mislim da bi bio red da prozove ili pita svoje kolege iz Demokratske stranke Srbije, da pita potpredsednika Skupštine, koji sedi ispred njega, koji zajedno sa nama radi, da pita članove Gradske vlade. Žao mi je što je morao da se spusti na nivo nekih drugih. Ja ne zidam ništa i nikad u životu nikada ništa nisam zidao. Ja radim svoj posao. Radim ga kako najbolje mogu, a, na kraju krajeva, javnost će oceniti. Ali, da se na ovaj način vređamo, stvarno ne dolikuje nikome, pa ni predstavniku Demokratske stranke Srbije i bivšem predsedniku ove skupštine.
Povreda Poslovnika, predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovana predsedavajuća, smatram da ste povredili Poslovnik. U članu 99. stoji da za vreme govora narodnog poslanika ili drugog učesnika u raspravi nije dozvoljeno prekidanje i dobacivanje. Ukoliko ste gospodina Maršićanina opomenuli zato što je polemisao sa određenim poslanicima, pre toga ste morali da opomenete one poslanike koji neprestano dobacuju iz ovih klupa i samo tada bi vaša odluka bila opravdana i legitimna. Ovako, stavljam primedbu i tražim da se Administrativni odbor izjasni o opomeni koju ste izrekli gospodinu Maršićaninu, a ubuduće, ukoliko želite da budete strogi prema govornicima koji govore možda nešto što se vama ne sviđa i što je suprotno od vašeg političkog stava, podsećam vas da u skladu sa Poslovnikom morate da opominjete one koji dobacuju, jer samo tada možemo da vratimo ugled ovoj skupštini, koji ona već duže vremena nema.
Narodni poslanik bi morao da ima informacije da diskreciona ovlašćenja koje ima predsedavajući nisu predmet povrede Poslovnika. Svi oni koji su slušali govor narodnog poslanika Dragana Maršićanina mislim da su našli dovoljno osnova za kršenje Poslovnika Narodne skupštine, zbog neuvažavanja Narodne skupštine, da ne bih citirala sve ono što je u govoru rečeno. Narodni poslanik nije prekidan zbog toga što je posao predsedavajućeg Narodne skupštine da proceni kada govornik koji vodi raspravu za govornicom ima nameru da proizvede incident, a kada govornik želi da da dobar doprinos raspravi u Narodnoj skupštini. To je ovlašćenje predsedavajućeg. Administrativni odbor, ako vi tražite, može da se zakaže i da proceni da li ste u pravu kada mimo Poslovnika tvrdite da diskreciona ovlašćenja predsedavajućeg predstavljaju povredu Poslovnika. Da li želite Administrativni odbor? Nova povreda Poslovnika, narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije.
Član 99. nije vama ostavio apsolutno nikakvo diskreciono pravo. Vi treba da omogućite poslaniku da nesmetano govori sa ove govornice i tu nema diskrecionog prava da odlučujete koje dobacivanje njega može ili ne može da ometa. Ovde se kaže da za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Vi niste omogućili. Sankcionisali ste poslanika koji je govorio, a niste sankcionisali one koji su ometali. Tu ne postoji, apsolutno, nikakvo diskreciono pravo da odlučujete da li je neko dobacivanje ovakvo ili onakvo. Administrativni odbor, ako bude raspravljao o ovome, a ja očekujem da raspravlja, treba da pogleda i pregleda snimak govora gospodina Maršićanina i čuje da je bilo dobacivanja i da, u skladu sa članom 99, poništi vašu odluku; treba da se sankcionišu oni poslanici koji su ga ometali, jer samo je to u skladu sa ovim poslovnikom.
Opomenu zbog kršenja člana 100. izriče predsedavajući Narodne skupštine. Izricanje opomene je diskreciono ovlašćenje predsedavajućeg. Sve vrste mera koje se na osnovu kršenja Poslovnika Narodne skupštine izriču su diskreciona ovlašćenja predsedavajućeg. Uz konstataciju da ste ponovili a da niste dali novu povredu Poslovnika, molim vas da nastavite rad danas, uz pokušaj da poštujete Poslovnik, a ne da ga kršite, čak i u trenutku kada reklamirate povredu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, donošenje i promene Ustava su i suviše ozbiljna stvar. Da bi se pristupilo na ovakav način, predlagač bi morao, bez odlaganja, da ovaj predlog povuče jer on nije u skladu sa važećim Ustavom. Dame i gospodo narodni poslanici, promena Ustava Republike Srbije je propisana u članovima 132. i 133. Ja ću ih pročitati, da se podsetimo kako glase ovi članovi koji se odnose na promenu i donošenje ustava. Član 132: "Predlog za promenu Ustava može podneti najmanje 100.000 birača, najmanje 50 narodnih poslanika, predsednik Republike i Vlada. O predlogu za promenu ustava odlučuje Narodna skupština dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika". Član 133: "Narodna skupština usvaja akt o promeni Ustava dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika i stavlja ga na republički referendum radi potvrđivanja. Akt o promeni Ustava smatra se konačno usvojenim ako se za njega na republičkom referendumu izjasni više od polovine ukupnog broja birača". Dame i gospodo narodni poslanici, ovde vidim promenjene okolnosti. U čemu se sastoje te promenjene okolnosti? One su objektivne prirode. Pre svega, gospodo poslanici, i predlagač koji je predložio da se ovakva odluka donese, imao je u vidu u prvom redu izgubljenu podršku birača, izgubljenu podršku građana. Vi, dame i gospodo, ne možete da obezbedite dvotrećinsku većinu ni u parlamentu. Zapamtite, siguran sam, bar kako se u narodu kaže i kako se sada stvari odvijaju u praksi i šta misle narod i građani Republike Srbije o aktuelnoj vlasti i o njenom učinku, da vi ne smete izaći i da bežite od izbora i od referenduma kao "mačak oko vruće kaše". Dame i gospodo narodni poslanici, promene Ustava nisu promene Zakona o lovu i ribolovu ili zakona o vinu i rakiji. Promena Ustava zahteva uslove da bi se Ustav promenio. Ovo mi liči na udar na ustavno uređenje. S druge strane,promene Ustava u ovim okolnostima koje trenutno jesu u Republici Srbiji moraju se sprovoditi samo i isključivo kako to normiraju članovi 132. i 133. Ustava Republike Srbije. U svetu su poznati čvrsti, gipki ili elastični ustavi. Mi donosimo ustav na duži vremenski period. Nisu se stekli svi potrebni uslovi da bi se ovaj ustav menjao. Ne bih želeo da govorim o stvarima o kojima je govorio prof. dr Vojislav Šešelj, predsednik SRS, ugledni profesor koji je sa desetkama polagao ispite, ne samo predvojničku obuku, nego i Ustavno pravo, Radno pravo, Međunarodno privatno pravo, Međunarodno javno pravo, Obligaciono i da ne nabrajam. Dame i gospodo narodni poslanici, sreo me je danas jedan odbornik iz aktuelne vlasti, iz jedne partije DOS-a, kaže - Jojiću, spremam grupu mojih ljudi iz partije koji će doći u nedelju 23. februara u 18,00 časova na Trg Republike u Beogradu, da ispratimo jedinog principijelnog političara i najvećeg Srbina svih vremena u Hag, koji će braniti srpstvo, prof. dr Vojislava Šešelja.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a posle njega narodni poslanik Dragan Jočić.
Dame i gospodo, danas na dnevnom redu imamo jedno na prvi pogled tehničko pitanje, a to je Predlog odluke o obrazovanju komisije za pripremu zakona o promeni Ustava Republike Srbije. Isti ovaj Ustav Republike Srbije gazili ste nebrojeno puta do sada, nešto svojom voljom, nešto voljom onih koji vam daju naloge, ali donosili ste omnibus, šinobus zakone, donosili ste zakone o radu, a stara rimska poslovica kaže - što više zakona, to veće bezakonje, u kojima se nimalo niste obazirali na slovo ovog ustava, da bi se danas na dnevnom redu pojavilo jedno tzv. tehničko pitanje, a u suštini najbitnije pitanje u jednoj državi, pitanje promene najvišeg akta jedne države, ustava. Bez ikakve rasprave o tome da li je potrebna promena Ustava, bez ikakve rasprave o tome da li se ta promena Ustava vrši na Ustavom predviđen način, članom 132. i 133. važećeg Ustava Republike Srbije, kaže se da danas treba da donesemo odluku o obrazovanju komisije za pripremu zakona za promenu Ustava. Kao da danas u Srbiji nema prečeg posla i kao da će u Srbiji poteći med i mleko, firme će početi da rade, radnici će početi da rade, neće biti 800.000, 900.000, milion nezaposlenih, počeće da se smanjuju školarine, pojeftiniće struja, sve će biti bolje, samo ako ovog ustava nema. Dobro, ako je tako, hajde da vidimo na koji način predviđate da promenite Ustav Republike Srbije, za šta nemate konsenzus svih političkih subjekata na sceni Srbije. Međutim, ovaj perfidan način je verovatno smišljen u istoj onoj kuhinji koja je početkom devedesetih smislila Karingtonov predlog za tzv. mirenje bivših republika članica SFRJ, zatim Badinterovu komisiju, zatim Dejtonski sporazum i na kraju Rambuje. Dakle, iz iste one kuhinje koja je smislila 2000. godine sumnjiv scenario za dovođenje na vlast vas, gospodo iz DOS-a, došla je i ova inicijativa da se izbegne konkretno pitanje promene Ustava po članovim 132. i 133. ovog ustava, već da se formira neka komisija koja će raditi zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Opet jedno izigravanje narodne volje. Po važećim odredbama, kao što smo više puta čuli, ali ja ćuponoviti, predlog za promenu Ustava može podneti samo najmanje 100.000 birača, najmanje 50 narodnih poslanika, predsednik Republike (koga nemamo) i Vlada. Ukoliko mislite da imate potrebnu volju i želju svih političkih subjekata, mogli ste kao predlagači, mogla je Vlada, iliv.d. predsednika Republike, moglo je 50 narodnih poslanika najmanje, da skupite 100.000 potpisa i da stavite predlog za promenu Ustava na referendum, kako bi se proverila volja naroda o tom pitanju za promenu Ustava. Međutim, vi ste svesni toga da promena Ustava neće proći na taj način, jer narod to ne želi. Vi ste smislili jedan drugi način koji je, po onome što smo čuli danas, prekid ustavnog i političkog kontinuiteta. Ukoliko ste želeli da taj predlog obavite na demokratski način, a niste, mogli ste da izaberete demokratski način, onaj koji je jedino moguć, ili u ovim promenama Ustava ili raspisivanjem izbora za ustavotvornu skupštinu. Na izborima biste, narodnim žargonom rečeno, "pukli ko zvečke", pa zbog toga vam ne pada na pamet da raspisujete nikakve izbore, pa ni izbore za ustavotvornu skupštinu. Na tim izborima koji bi bili raspisani, stranke bi se izjašnjavale o tome kakva ustavna rešenja po njima treba doneti, da li treba menjati Ustav ili ne itd, a birači bi se na izborima za ustavotvornu skupštinu izjasnili o tome kojim rešenjima i kojim strankama poklanjaju svoje poverenje. Tu bi bio kraj pravnog galimatijasa koji je, po svemu sudeći, ovde na snazi. Međutim, kao što sam pre nekoliko dana u svojoj diskusiji rekao, formiranjem državne zajednice, koja to nije, Srbije i Crne Gore, stekli su se uslovi da se pravni galimatijas u kome se nalazimo ili pravna papazjanija samo dalje zakuvava, samo dalje komplikuje. Zašto? Jednostavno, zbog toga što, ako je formirana država na osnovu mešanja mnogobrojnih stranih faktora i stranih političara koji su se zalagali da nam nametnu neka rešenja za koja oni misle da su dobra, a da se pri tom narod apsolutno nije pitao šta on misli o tome, sada se dolazi na stanovište da se po osnovu Ustavne povelje ili njenog člana 65, ukoliko se dobro sećam, mora pristupiti promeni Ustava Republike Srbije ili država članica, zarad njihovog usklađivanja sa odredbama iz Povelje. Taj isti član 65. ne precizira da li će biti doneti celoviti novi ustavi, da li će morati da se ponište sve odredbe važećih ustava ili će neke odredbe važećih ustava morati samo da se usklade sa Ustavnom poveljom koja je doneta na nenarodan način, na nedemokratski način i voljom onih iz inostranstva koji su vam je napisali i koji su vam je doneli. Upravo tako, sa namerom da se realizuju ciljevi zbog kojih ste dovedeni na vlast uz pomoć iz inostranstva, sada imamo jedan vrlo perfidno smišljen mehanizam za promenu republičkog Ustava. Dakle, formira se komisija, a vi iz opozicionih stranaka, ukoliko hoćete da učestvujete u procesu i da kontrolišete proces promene Ustava koji će evidentno biti, zbog toga što se ovde ne postavlja pitanje da li Ustav treba menjati, već Ustav će biti promenjen, uzmite učešće u onoj meri u kojoj vam se to učešće nudi u ovom zakonu o obrazovanju komisije za pripremu promene Ustava. Ukoliko ne želite, nemojte da uzmete učešće, jer vam je to na volju. Dakle, po principu uzmi ili ostavi, ali promene Ustava će biti. Dolazimo do toga da se narodna volja još jednom prenebregava i da se još jednom smišlja način da se izbegne ono što se ne može izbeći, a to je raspisivanje izbora. Kao i da se produžava vlast DOS-a koja se održava na sumnjive načine i uz sumnjivo obezbeđivanje većine u ovom parlamentu. Sve se čini, samo da ne dođe do izbora. Budite sigurni, do izbora će doći, makar to bio dan ranije ili dan kasnije. Moraćete priznati činjenicu da zaista ova skupština i ovaj odnos u republičkom parlamentu ne odražava raspoloženje naroda. Moraćete raspisati izbore kad - tad. Do tada, SPS neće biti za ovakav predlog odluke o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, zbog svega navedenog u mom izlaganju i zbog onoga što se čulo u izlaganjima poslanika iz SPS-a. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jočić, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovana gospodo poslanici, pred nama je ova odluka. Primio sam je, doduše, danas. To je jedan od razloga što se ovako bitni predlozi akata dostavljaju dosta kasno. Čini mi se da i sam naziv teksta, odnosno naziv odluke nije dobro urađen, jer ne može biti komisija za pripremu zakona, nego komisija za pripremu predloga zakona. Istorijski i politički, nalazimo se u jednom sasvim drugom kontinuitetu nego što smo bili pre 2000. godine. Potpuno je tačno da je državni interes donošenje novog ustava. Jednostavno, danas smo od svih govornika čuli da ovaj ustav nije dobar. On je donet davno. Moramo ga uskladiti sa Ustavnom poveljom. To nam je obaveza. Potpuno je nemoguće da tvrdimo da jedan pravni akt ne može da se promeni. Mi bismo ovde mogli kada budemo doneli novi ustav da u njega inkorporiramo odredbu da se on nikad neće moći promeniti. Kako bi ga promenili? Moramo da znamo da je došlo do prekida političkog kontinuiteta, a samim tim i do jedne nužde da na ovakav način menjamo Ustav. Referendum ne može da se raspiše zato što ima milion glasača koji nisu za Srbiju sa njenim sastavnim delovima, a vi znate na koga mislim. Jednostavno, to ne može da se sprovede i mora na ovakav način da se uradi. Ono što zapada za oči jeste da li bi trebalo na drugi način da se izvrši promena Ustava, nego što je ovaj. Nije mi jasno zašto bi se donosila ova odluka da bi se odredila komisija i zašto bi se donosio jedan ovakav zakon. Čini mi se da i pogled ovlaš na ovaj zakon otkriva intenciju pre svega vladajuće većine ili, da budem konkretan, izvršne vlasti, da se ustanovi jedna komisija koja će biti potpuno šarolika, široka, da ne samo napiše ovaj zakon (koji ne znam kako bih kvalifikovao, nije ni ustavni zakon, pošto bi ustavni zakon trebalo da dođe posle donošenja nekog ustava), nego i same norme koje su materijalne, koje pišu ustav, koje određuju i organe i sudbinu države da utemelji. Moram da kažem da ako je ad hok komisija koja je bila potrebna za pravljenje Ustavne povelje bila napravljena onakva kakva jeste, zbog političkog konsenzusa onih koji su hteli, onih koji nisu hteli, onih koji nisu znali šta hoće od zajedničke države, morala je da bude napravljena. Ovde ne vidim potrebu da Ustav Republike Srbije bude napravljen od komisije ovog sastava. Moram da kažem da je Komisija za izradu Ustavne povelje, bez obzira šta mislimo o Ustavnoj povelji i bez obzira šta mislimo o njenom radu, bila sastavljena od onih koji su nosioci legitimiteta naroda, a to su poslanici. Sastav ove komisije to ne obećava. Komisija je komponovana tako da se u zakonodavnu vlast mešaju svi. Ovde je rečeno da se išlo za tim da se nađe opšti konsenzus između Vlade, sudija, parlamenta. Međutim, pri pisanju ovakvog ustava konsenzus može biti samo između onih koji su nosioci vlasti, a to su narodni predstavnici, poslanici i stranke koje imaju mandate u ovoj skupštini. Prema tome, konsenzus samo između nosilaca političke vlasti, a ne konsenzus između najširih grupacija. Ako se većpravi diskontinuitet i ako je prethodna vlast donela toliko komplikovanu proceduru da Ustav prosto ne može da se promeni, ne računajući ni onaj referendum, čini mi se da ova vlast donosi komplikovani sastav da bi se ostvarila većina za koncept ustava po meri Vlade. Već ovaj prvi korak kojim se nagoveštava cela procedura ide za tim, kao što je neko ovde rekao, da ćemo po prvi put u političkoj istoriji imati otkroisani ustav od strane Vlade ili, ako hoćete, prvog čoveka te vlade, a to je premijer ove države. Ako gledamo ceo sastav ove komisije, prosto mi nije jasno kakva je razlika između predstavnika odbora i poslanika. Želeo bih da mi na to neko odgovori. Zašto se vade pojedini predstavnici odbora da budu u sastavu komisije, pa se onda kao druga kategorija ili potkategorija govori -biće i poslanici, pa se na kraju stavlja i Vlada, pa onda Vrhovni sud, Ustavni sud, na kraju će angažovati stručnjake. Zašto predstavnici Vrhovnog suda i zašto predstavnici Ustavnog suda, ako imamo stručnjake? Osim ako neće neko da napuni broj koji je ovde, 25. Sećam se premijera, gospodina Đinđića, kada je napravljena Komisija za izradu Ustavne povelje da je na broj 27 rekao - ova skupina neće biti sposobna ni jelovnik da napravi. Ako idemo za tim, što se nisu vodili ili što se Vlada nije vodila tim rezonom da napravi manju, jezgrovitiju i efikasniju komisiju? Na stranu što komisija od svih ovih ljudi ne sme da postoji. Šta će izvršna vlast u izradi ustava, osim ako neće da sugeriše rešenja o večitom opstanku Vlade. Polazim od pretpostavke i vi dobro kažete, ovo je zakon. Ni ovo nije zakon, ovo je odluka o zakonu. Komisija koja bude radila ovaj zakon ostaće i za izradu Ustava. Druga stvar - obrazuje se komisija sa zadatkom da, u skladusa članovima 132, 133, 134. itd., a ne vidim šta je to u skladu sa ovim članovima, a predlaže se ovom odlukom. Ne vidim da će inicijativu u budućnosti za promenu Ustava predlagati 50 narodnih poslanika. Barem to ne slutim. Ne vidim da će se doneti neki akt o promeni Ustava. Ne vidim da će uopšte biti odlučivano dvotrećinskom većinom. To su sve one stvari koje ostaju dosta, dosta dubiozne. Čini mi se da je potreban logičan redosled, ako hoćemo da menjamo Ustav na ovakav način i ako hoćemo da uvažimo ovaj istorijski momenat, jer jednostavno mi kršimo proceduru koja je predviđena Ustavom i uspostavljamo novu. Ta procedura mora da bude koliko - toliko normalna. Mislim da poslanici moraju da iniciraju akt o promeni Ustava, sa određenom većinom, mislim da taj akt mora da proglasi Narodna skupština, da Narodna skupština mora da napravi komisiju od narodnih poslanika, i to sa onim procentom kako su osvojili mandate 2000. godine. Na kraju krajeva, možemo im pridružiti eksperte, koji mogu da pričaju, da nam sugerišu; ta komisija od narodnih poslanika mora da podnese predlog promene Ustava ovoj skupštini. Sve drugo, ponavljam, predstavlja oktroisani ustav, ili ustav po meri Vlade. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vlast je u nameri da menja ustav na protivustavan način donela Povelju, kojom je predviđeno da se ustav menja, ne dvotrećinskom većinom, kako je to sadašnjim ustavom predviđeno, već apsolutnom većinom. Istini za volju, sumnjam da možete da obezbedite i tu apsolutnu većinu, jer u Narodnoj skupštini 23 poslanika, kako sam ja izračunala, nema više taj status i sve odluke koje donosimo sa takvim poslanicima, odnosno građanima, koji su slučajno ovde, voljom predsedavajućeg ili predsednika Skupštine, nelegitimne su, pa će i ova odluka koju budemo usvajali, ako bude doneta glasovima tih građana, takođe biti nelegitimna. Ali, da pođemo od same odluke, koja je potpuno kontradiktorna sa obrazloženjem odluke. Pitam se da li je gospodin Pajtić pisao Predlog odluke ili je pisao obrazloženje, ili možda nije pisao ni jedno ni drugo. Jer, pod tačkom 1. stoji da se obrazuje komisija sa zadatkom da, u skladu sa članom 132, 133. i 134. Ustava Republike Srbije, predloži zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije i proceduru rada komisije. A, u obrazloženju u stavu 2. se kaže da konstituisanje nove državne zajednice Srbija i Crna Gora upućuje na mogućnost drugačijeg postupka promene Ustava Republike Srbije od postupka utvrđenog članovima 132. i 133. Ustava, kojima je predviđena komplikovana procedura, koja praktično onemogućava da se promeni Ustav. Ovde su mnogi govorili, ali mene niko nije ubedio da je nemoguće promeniti Ustav, na način propisan Ustavom. Verovatno je nemoguće da prođe koncept Zorice Radovićili Ružice Đinđić, ali neki koncept prihvatljiv narodnim predstavnicima ovde, kao legitimnim predstavnicima svoga naroda, sigurno je da može da dobije dvotrećinsku većinu. Slažemo se sa tim da je možda potrebno promeniti sadržinu Ustava u nekim odredbama, i oko toga možemo i da razgovaramo i da se složimo, ali ne možemo da se složimo sa ovom procedurom, a motiv za nepoštovanje procedure koja je Ustavom predviđena jeste sigurno to što vi ne smete ni na referendum da izađete. Pa, vi sada narod da pozovete na kolače, na Trg Republike,narod neće da izađe,jer će misliti da je neka prevara. Tako ne možete da ga motivišete ni na referendum, jer narod neće ovakvu promenu Ustava. Narod sigurno neće dalje rasparčavanje države i ne znam kako mislite da vodite kampanju, npr. da hoćete taj referendum, vi ste o tome sigurno razmišljali, lakše bi vama bilo da to sve bude po Ustavu. Niste želeli da ga zaobiđete, ali ste shvatili u kakvoj ste poziciji. Nećete izbore za ustavotvornu skupštinu, ne smete na referendum, hajde onda da zaobiđemo, pa na mala vrata, i onda koga u komisiju. Molim vas, predstavnike Vlade - šta će predstavnici Vlade,jeste li vi ovde birali Vladu? Vlada ovde ima svoje predstavnike, koji jepodržavaju. Šta će ovde predstavnici sudova, i Vrhovnog suda i Ustavnog suda? Dajte te ekspertekoje imate van Skupštine, van Vlade, van sudova, valjda ima još neko ko se razume u ustavno - pravnu materiju u ovoj zemlji. Odbor za ustavna pitanja - izdigli ste odbore iznad Skupštine. Naravno, Nataša Mićić, koja je donela odluku, molim vas, odluku bez presedana, o raspisivanju, odnosno neraspisivanju izbora. Videli ste u "Službenom glasniku" kako ta odluka glasi - raspisaću izbore kada se donese ustav. A šta ako se ustav ne donese? Može da se desi da se ustav ne donese, šta će onda, kakve će to posledice imati, da li će neku novu odluku neko da donese, pa da kaže - ovom odlukom stavlja se van snage ona odluka koju je Nataša Mićić tog i tog dana potpisala. Ne znam kakvi su ti savetnici gospođe Nataše Mićić, kada može takvu odluku da donese? Zatim, Skupština AP Vojvodine - molim vas, vi se stvarno igrate ozbiljnim stvarima, vi polako dajete krilca Nenadu Čanku. Pa on će svakim danom sve veće i veće apetite da ima, već otvoreno nastupa sa tim svojim separatističkim tendencijama. Koga sa Kosova i Metohije? Jesu li bili izbori 2000. godine na Kosovu i Metohiji, jesu li učestvovali svi građani sa prostora Kosova i Metohije, svi Srbi, na izborima - jesu. Jesu li izabralinarodne predstavnike ovde - jesu. Pa, šta će onda ovaj "Povratak"? To su samoproklamovani predstavnici srpskog naroda, koji su dali legitimitet šiptarskoj skupštini, koja sada hoće otcepljenje od Srbije. I, kako će oni da dolaze ovde na tu komisiju? Hoće li transporterima NATO-a, pošto ne smeju da izađu među svoj narod? Ne znam, pozabavite se i tim pitanjima. O ovim bivšim poslanicima, koji još uvek glasaju i koji će glasati i o ovome, i verovatno posle i o tom ustavu, o tome će naknadno knjige da se pišu i to će ostati pečat za ovu vlast.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog odluke upućen je Skupštini 17.2, a danas je 19.2. Odmah je dat na razmatranje poslanicima Narodne skupštine. U tački 6. piše - komisija je dužna da, u roku od 15 dana od dana konstituisanja, Narodnoj skupštini Republike Srbije dostavi predlog zakona iz tačke 1. ove odluke. Šta je to hitno, kada na red čeka negde oko 52 zakona, koliko mi znamo? Nije li to putokaz da je ovo već neko napisao i da se samo čeka da ova skupština aminuje, kao što je do sada to uradila sa nekoliko zakona? SPS će glasati protiv ove odluke, a jedan od razloga je i to što je u Predlogu odluke Koalicija "Povratak", za koju znamo čiji je predstavnik, znamo da na izborima 2000. godine Koalicija "Povratak" nije dobila poverenje naroda, posebno srpskog naroda, koji živi na prostoru Kosova i Metohije. Ona ništa nije ni učinila u kosmetskoj skupštini da se srpskom i crnogorskom narodu na Kosovu i Metohiji poboljša život i da se regulišu zakoni na osnovu Rezolucije 1244, što je bila i obaveza. Ono što je uradila to je da je dala legitimitet, odnosno da daje legitimitet donošenju zakona i albanskim poslanicima za brže donošenje odluke o nezavisnosti Kosova, a to je na posebnoj sednici skupštine učinjeno, gde je, u prisustvu 20 poslanika Koalicije "Povratak", ušla u proceduru deklaracija, koju su predložili poslanici albanske koalicije i podržali šefovi poslaničkih grupa albanskih partija. Znači, Koalicija "Povratak" je prećutno odobrila jednu takvu deklaraciju, da uđe u skupštinsku proceduru, osim dva poslanika koja nisu bila prisutna na toj sednici. Dakle, SPS neće glasati za ovakvu odluku.
Ima reč narodni poslanik Arsen Kurjački.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, u odluci o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, kada smo čuli obrazloženje, mogao je da se stekne privid višepartijskog sastava ove komisije, uz učešće predstavnika stručnih institucija, udruženja građana, i tome slično. Bila je očigledna želja da se stvori privid diskontinuiteta od prošlog načina donošenja Ustava kada je jedna partija to samostalno rešavala. Ali, ako malo detaljnije pogledamo sastav komisije, videćemo da se predstavnici poslanika dvojako biraju: jedni po proporcionalnom sistemu, iz reda predstavnika poslaničkih grupa, a drugi iz sastava stručnih odbora. Ako znamo da su u svim ovim odborima većinu činili predstavnici vladinih stranaka, ako znamo da većinu čine i u poslaničkoj grupi DOS-a, ako povrh toga dodamo još i predstavnike Vlade, što je zaista glupost da se zakonodavna i izvršna vlast tako preklapaju, onda je jasna namera predlagača da se stvori potrebna većina, vladina većina, koja će opet po svojim merilima stvarati novi ustav, kao i sve što je do sada radila. Ali, neću se dalje na tome zadržavati. Svoju diskusiju bih usmerio na odredbu da Skupština AP Vojvodine daje jednog predstavnika. Ako analiziramo šta je zadatak komisije, onda vidimo da se kaže da se komisija formira sa zadatkom da predloži zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Pitamo se - šta će tu onda predstavnik AP Vojvodine? Da vas podsetim da je Skupština AP Vojvodine skoro donela svoj osnovni akt, zakon ili najviši pravni akt, što će reći - nije donela ali ga je stavila na javnu raspravu, posle koje će biti usvojen, pa se pitam da li je Skupština Srbije učestvovala u donošenju tog pravnog akta. Da li je Skupština Srbije imala predstavnika u komisiji Skupštine Vojvodine? Nije. (Glasovi: Jeste. Gordanu Čomić.) Ona je poslanik Narodne skupštine i isto tako je narodni poslanik i u Skupštini Vojvodine, ali nije kao predstavnik Skupštine Srbije delegirana da učestvuje tamo. Dakle, ako zakonodavnu aktivnost autonomije shvatimo tako da se to podrazumeva kao regulisanje one materije koja se tiče samo nje i koja ne reguliše odnose koji su zajednički sa ostatkom države, onda je to u redu. Međutim, u ovom slučaju se reguliše materija koja se tiče i ostatka države, bez predstavnika drugog dela države, ili kako se to nekad zvalo - uže Srbije. Da li vas ovo podseća na kontinuitet koji smo imali od 1974. godine, kada su predstavnici Vojvodine i te kako učestvovali u donošenju svih odluka koje su se ticale života čitave Srbije, a predstavnici Srbije tzv. uže Srbije nisu imali nikakve mogućnosti da utiču na političke, ekonomske i sve ostale životne tokove u Vojvodini. Mislimo da taj kontinuitet koji sada ponovo počinje ispod žita da se provlači nije dobar, jer smo svi bili svesni posledica koje su iz toga nastale. Naravno da ni ona surova centralizacija posle toga nije valjala, ali to ne opravdava da na mala vrata ponovo uvalimo neke odnose koji se nisu pokazali dobrim. Interesantno je to da se u svakom predlogu, a vidimo i amandmane koji se podnose na razne zakone, uvek predlaže predstavnik Skupštine Vojvodine kao predstavnik Vojvodine, pa se postavlja pitanje ko su predstavnici građana Vojvodine u Skupštini Srbije i svim ostalim telima koja ova skupština formira. Da li smo to mi, narodni poslanici iz Vojvodine, bez obzira da li pripadamo poziciji ili opoziciji, da li su to predstavnici svih naroda koji sede ovde, Srba i Mađara i svih ostalih, ili su to predstavnici administracije Vojvodine, neki činovnici, aparatski i politički, koji mogu da zastupaju samo interes vladajućeg establišmenta u Vojvodini. Da li su poslanici u Vojvodini zastupljeni u svim telima adekvatno veličini biračkog tela Vojvodine to je drugo pitanje, ali se ne može prenebregnuti činjenica da se proturaju neki predstavnici Vojvodine koji nisu birani voljom građana Vojvodine. To pitanje upravo treba da se postavi, sada kada pričamo o tome, u vezi sa legitimitetom Skupštine Vojvodine. Ne znam koliko vam je poznato, ali Skupština Vojvodine je legalno formirana na osnovu rezultata izbora po tada važećem zakonu, odnosno još uvek važećem zakonu. Zakon sa tri kandidata u drugom krugu spada u izrazito diskriminatorske zakone i ne omogućava ni približno odslikavanje prave političke izborne volje birača Vojvodine. Primera radi, koliko je Skupština nelegitimna pokazuju podaci da je SRS dobila poverenje 17% birača u Vojvodini, a nema nijednog predstavnika od 120 poslanika u Skupštini Vojvodine; SPS je dobio preko 20%, a ima svega dva poslanika. Da li je to legitimno? Naravno da meni nije žao ni SPS ni SRS, jer su oni doneli takav zakon koji im je u prethodnom sazivu i doneo aposlutnu vlast u Vojvodini, ali ni tada a ni sada Skupština Vojvodine nije legitimna i to mora da se zna. Ako želimo vladavinu prava, stabilne institucije, ako želimo rešavanje političkih i svih drugih kriza jednim normalnim putem, putem izbora, onda se mora obezbediti, jednom za svagda, poštovanje političkog raspoloženja naroda. Naravno, to se može uraditi normalnim izbornim zakonima i bez naknadnog prekrajanja slobodno izražene političke volje građana. To je suština i poenta cele priče. Za ovaj saziv Skupštine Vojvodine to se ne može reći i zato smo mi iz DSS već davno tražili od ostatka DOS-a ispunjavanje svih onih predizbornih obećanja, tj. raspisivanje vanrednih izbora za Skupštinu Vojvodine. Naravno, zahvaljujući ovakvom izbornom zakonu, a kao drugo neprincipijelnim ucenama u okviru tadašnjeg DOS-a, onima koji su prigrabili apsolutističku vlast u Vojvodini naravno ne pada na pamet da raspišu izbore i provere ko su zaista pravi predstavnici naroda u Vojvodini. Ali, baš zato, ne mogu ni sebe delegirati ni promovisati kao ekskluzivne predstavnike Vojvodine, ni u Skupštini Srbije ni u bilo kom drugom telu koje ova skupština formira. Vojvodinu predstavljamo samo svi mi narodni poslanici iz Vojvodine i Vojvodinu ne može niko da svojata, niti da sebe predstavlja kao ekskluzivnog predstavnika. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borivoje Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, jako je kratko vreme informisanja o ovom dnevnom redu, tako da nismo u stanju da se pripremimo, ali mislim da je takva praksa bila i ranije - da se materijali daju ili uoči sednice ili na samoj sednici. Ako se govori o jednom ovako važnom pitanju, kao što je promena Ustava, iako mnogi kažu da nije to, nego je samo formiranje komisije za donošenje zakona koji se odnosi na promenu ustava, onda je to isto. Mislim da smo danas ušli u proceduru promene Ustava Srbije, a čuli smo od mnogih učesnika u diskusiji da je ta promena praktično neustavna, jer postojeći Ustav tačno precizira na koji se način može donositi novi ustav. Ako se već čekalo dve godine, odnosno čekaćemo još godinu dana i to će biti tri godine, na promenu Ustava, da li je trebalo ovako brzo ići na usvajanje jedne komisije, ako se zna da ste pre 5.oktobra uporno insistirali da ćete odmah posle osvajanja vlasti promeniti prvo Ustav. Videli smo da do toga nije došlo i da će to veoma teško ići. Drugo, konačno smo se složili, opozicija pre 5. oktobra i današnja opozicija, da je neophodno prvo izvršiti vanredne parlamentarne izbore, pa onda Ustav. Međutim, situacija se sada nešto izmenila. Ako se pogleda rad parlamenta za poslednjih godinu i po dana, ne više, vidimo da je došlo do promene, a naročito u nekoliko navrata, recimo, Poslovnika o radu. Ovde se čulo za ovom govornicom, u više navrata, da je ova vlada, naša današnja, najbolja za poslednjih 100 godina, da je budžet koji smo usvojili zadnji put najbolji za poslednjih 100 godina, a ja tvrdim da je Poslovnik o radu najrestriktivniji za zadnjih 100 godina. Ne bih se do kraja složio, jer Srbija nije bila potpuno oslobođena od Turaka sve do 1912. godine, onaj južni deo, koji je danas u veoma teškoj poziciji i gde se ponovo pojavljuju neke aspiracije da li će taj jug Srbije biti istočni deo Kosova ili će biti Srbija. Ovo ističem upravo zbog toga, pa bih na kraju postavio jedno pitanje. Naime, čuo sam na televiziji da neka sicilijanska ili venecijanska ekspertska komisija za ustavno pravo već radi naš ustav i po tom osnovu, pored ostalog, predviđaju podelu na regione, koji će imati potpunu autonomiju, ali ne znam gde će se moje Vranje i jug Srbije naći u toj podeli, pa bih tražio odgovor, ukoliko je to moguće. Drugo, ja bih zamolio da se ne kritikuje moj imenjak Bora iz Novog Sada, zbog onog glasanja. On je preteča jednog novog načina glasanja. To je tzv. interaktivno glasanje u parlamentu, gde se sa daljine može glasati. To je normalno, rade u kongresu. Prema tome, molim vas, usvojite novu tehniku tako da će naši poslanici moći, a ionako su stalno u inostranstvu, iz Londona, iz Pariza, a ne samo iz Tesalonikija, da glasaju za zakone; i to samo kada glasamo za zakone, a ne ovako. Prema tome, to je novi oblik i nemojte toliko da kritikujete. Dao bih jedan predlog i time bih završio. Treba poći praktično od onoga što se već dešavalo u našoj istoriji. Poznato je da je 1929. godine u parlamentu Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca došlo do jednog teškog incidenta sa tragičnim posledicama. Aleksandar Karađorđević je to iskoristio da ukine Vidovdanski ustav iz 1921. godine, zavede diktaturu i da 1931. godine da tzv. darovani ustav. Gospođi v.d. predsednici Republike predložio bih ovaj način rada, da zbog jednog incidenta koji se desio prošle nedelje, veomateškog, kada je jedan poslanik SPS-a skinuo sako zbog lošeg klima - uređaja, ukine postojeći Ustav, da praktično kroz promene koje će se vršiti donese oktroisani ustav, na osnovu koga ćemo moći da radimo bez referenduma i bez izjašnjavanja građana.
Obaveštenje o sednici Zakonodavnog odbora: sednica Zakonodavnog odbora održaće se u pauzi sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 14,00 časova u sali 99 na IV spratu. Određujem pauzu do 15,00 časova. Popodnevni deo sednice počinjemo sa narodnim poslanikom Milanom Radulovićem, a posle njega je narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Molim vas da pre nastavka sednice utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Nastavljamo jedinstveni pretres Predloga odluke o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Skupština Srbije bi trebalo da donese odluku o obrazovanju komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, a to pitanje je već regulisano najvišim pravnim aktom naše zemlje, ledž superior-om, Ustavom Republike Srbije, u članu 132. i 133, gde se jasno kaže na koji način se ustav može promeniti - dvotrećinskom većinom u republičkom parlamentu, a zatim to ide na potvrđivanje na referendum. Ne možemo mi nekim drugim aktom manje pravne snage, nižim od Ustava i na nepropisan način da menjamo najviši pravni akt u zemlji, ali očigledno je da je vlast to rešila. Rešila je na jedan nemušt, neozbiljani neodgovoran način. Čak su nam ovde napisali ko sve i kako može da bude član komisije, pa rekli - može da bude predstavnik Vrhovnog suda, predstavnik Ustavnog suda Srbije, može da bude predstavnik čak i Koalicije "Povratak". Postavlja se pitanje - a koga bi, recimo, neko iz Koalicije "Povratak" mogao da predstavlja, koga, kada na izborima koje priznaju sve političke stranke u Srbiji, na srpskim izborima, na izborima za predsednika Republike Srbije, oni koje je podržavala Koalicija "Povratak" nisu dobili ni 4% srpskog biračkog tela. Sada će oni nekoga u svemu tome da predstavljaju, a oni koji su dobili najviše glasova, e, oni predstavnika ne mogu da imaju, oni koji su dobili 65%, koliko li je već predsednik SRS dole dobio; to ne može da se predvidi, nego su važni Štajnerovi izbori. Kaže gospodin Jovanović - pa, neće valjda Solana? Pa to su bili Solanini izbori, Štajnerovi izbori, kada su doduše i Koštunica, i Đinđić i svi ostali pozivali Srbe, što je bila najveća greška, da se na te i takve izbore izađe. O čemu ima tu da odlučuje predstavnik Vrhovnog suda Srbije, o čemu, šta je tu njegovo pitanje, kao ekspert da odlučuje? Vi kažete u trećem članu, ako se ne varam, a ne varam se, da će komisija angažovati stručnjake za ustavno pravo i ostvariti saradnju sa međunarodnim organizacijama. Koji su to stručnjaci? Da li oni u nekim drugim, redovnim sudovima, poput Zorana Ivoševića, onoga koji menja već donetu presudu Veća Vrhovnog suda Srbije svojim pritiscima, zato što ih donosi iz kabineta Vilijema Montgomerija, ili nekog drugog kabineta; hoće li taj da nas podučava šta je to stručno, šta je to ekspertsko? Ili će to da radi Slobodan Vučetić, ili neko od drugih sličnih nesrećnika, koje ste svojevremeno proglasili za eksperte, ili bilo ko drugi? Mi imamo jasan način promene Ustava. Nema tu kompromisa. Kakva je to prazna priča, neverovatna priča, kada neko kaže - pa, da vidimo, da napravimo tu kompromis. Pa, nema kompromisa sa Ustavom,ne može se praviti kompromis sa Ustavom, ne može se rušiti država zato što je to neko zamislio, na ovakav ili onakav način, da izvede do kraja. I šta se onda predviđa - kaže se: to je komisija, pa će ona da donese odluku na koji način će da se menja Ustav. Znači, i to da bude u suprotnosti sa postojećim Ustavom, kao što je i Ustavna povelja donošena na način nepropisan procedurom, suprotno takođe najvišem pravnom aktu ove zemlje. Pa, ko to više može da prihvati, kako možemo posle toga da kažemo da imamo uređen pravni poredak? Govorite o tome da treba da se donese tobože novi demokratski ustav, ovaj prethodni je delo autokratskog, diktatorskog, totalitarnog, autoritarnog i ne znam ni ja kakvog već sve ne režima, a da pri tom nismo čuli nijednu suštinsku primedbu na taj Ustav. Možete da kažete - pominje se društvena svojina, treba to izbaciti iz Ustava, i odmah ćemo da se složimo, ali dajte, kažite još nekoliko stvari koje ne valjaju, a ne da dolaze genijalna rešenja a u tim genijalnim rešenjima će biti potpuni obračun sa političkim protivnicima i ništa drugo, i samo ćete time da se bavite. Govorilo se o najširem društvenom konsenzusu, a kakav je to konsenzus postignut da se na ovakav način menja, ruši i krši najviši pravni akt? I to je nešto što niko u SRS ni na koji način ne može da prihvati. Zato je i logično, a to ste čuli danas, da se pre odlaska u Hag poslednji put Narodnoj skupštini obratio dr Vojislav Šešelj i rekao zašto naša poslanička grupa neće glasati za Predlog ove odluke, a ja pozivam sve one časne Srbe, sve ostale građane Srbije, iskrene srpske rodoljube i patriote, da u nedelju u 18,00 časova dođu na Trg Republike, na miting ispraćaja dr Vojislavu Šešelju, da najvećem Srbinu poželimo srećan put i dobro zdravlje pred put u Hag.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović.
Poštovani narodni poslanici, mi danas nismo u prilici da raspravljamo o predlogu nekoga zakona, nego o političkoj odluci DOS-a da se pristupi preispitivanju načina i postupka promene Ustava Republike Srbije. Tu političku odluku saopštio nam je u vidu predloga Skupštini narodni poslanik Bojan Pajtić. Vratiću se malo kasnije na samu proceduru predlaganja ove odluke, a pre toga ću reći da smo jutros, u prepodnevnoj raspravi, čuli zaista vrlo ozbiljnu političku i pravničku analizu ove političke odluke, odnosno predloga da se obrazuje komisija koja bi trebalo da pripremi zakon, a taj zakon bi valjalo da utvrdi način i postupak promene Ustava Republike Srbije. U jutrošnjim raspravama - u kojima su učestvovale, kako ste čuli, sve poslaničke grupe - čini mi se da su iskristalisana dva stava koja su manje-više nesporna. Kad kažem nesporna, to su ona dva stava koja bi verovatno u ovoj Skupštini mogla da dobiju dvotrećinsku većinu. Prvi takav stav je da je sadašnji vladajući i važeći Ustav Srbije neophodno menjati. Osvrnuće se kasnije na to iz čega proističe ta neophodnost. Drugi stav, oko koga je, čini mi se, postignut visok stepen saglasnosti, mada ne jednodušan, kao oko prvog stava, jeste da je neophodno učiniti diskontinuitet sa postojećim Ustavom. Doduše, neke poslaničke grupe, i pored toga što su uvažile mišljenja stručne javnosti o tome da je zaista nužan diskontinuitet, osporavale su vrlo ubedljivom argumentacijom takav pristup. Čini mi se da bi ovde bilo dobro da se razumemo šta je to diskontinuitet i sa čime mi pravimo diskontinuitet. DSS misli da je neophodno napraviti diskontinuitet sa partijskom državom, i istovremeno da je jako nužno uspostaviti vezu sa našim ustavima od Sretenjskog sve do ustava koji su važili do 1945, kada je ukinuta pravna država a uvedena partijska. U Sretenjskom ustavu, gospodo, prvom ustavu koji je imala Srbija, bilo je zagarantovano sve ono što se danas od nas tobož traži. Bila je zagarantovana sloboda svakom čoveku, bez razlike na njegovu versku, nacionalnu ili ideološku pripadnost. Bila je zagarantovana slobodna i fer trgovina. Bila je zagarantovana privatna svojina. Komunistički ustavi od 1945. uveli su partijsku državu, po kojoj je privatna svojina greh, bezmalo zločin; sloboda pojedinca zavisi od toga da li prihvata komunističku ideologiju, odnosno da li je progresivan ili je tzv. reakcionar; tad je važila parola: "da sloboda, ali ne sloboda neprijateljima slobode", a neprijatelji slobode su bili svi oni koji se nisu saglašavali sa partijskom državom i jednopartijskim državnim sistemom; i na kraju, slobodna trgovina je bila proglašena tehnokratskom izmišljotinom i korisnim špekulacijama, koje je trebalo sprečiti. Sa tom i takvom logikom zaista je neophodno uspostaviti diskontinuitet. Ustav iz 1990. godine je delimično taj diskontinuitet uspostavio. Mi moramo reći da taj Ustav ne pripada u potpunosti komunističkoj pravnoj logici, ali taj Ustav ima vrlo mnogo recidiva jednopartijskog sistema, partijske države, ima vrlo mnogo rešenja koja su anahrona, mada je Ustav, sam po sebi, kao pravni akt, bio iznad autoritarne političke prakse u poslednjih deset godina. Od 1990. do 2000. godine Ustav je bio, moglo bi se reći, čak liberalan u odnosu na političku praksu koja je vladala u tom periodu. Dakle, što se tiče diskontinuiteta on je neophodan. Čini mi se krajnje spornim stav da se diskontinuitetom poništava državotvorna tradicija Srbije unazad sve do Kraljevine Srbije - preko sadašnje, odnosno doskorašnje SRJ, pa unazad sve do Kraljevine Srbije. Mislim da bi taj stav mogao da bude sporan zato što kontinuitet ne podrazumeva pravolinijsko izvođenje jednog ustavnog dokumenta iz drugog. Mi imamo situacije kada se istorija kreće spiralno. Usvajanjem Ustavne povelje Srbije i Crne Gore na posredan način je obnovljena državnost i Srbije i Crne Gore, koja je priznata 1878. godine. Dakle, dobili smo jedan krug iz koga se sada izvodi jedna nova spirala. Time što je tražen prijem SRJ u Ujedinjene nacije nije učinjen nikakav nesmotren potez, a kamoli "zločin" prema državotvornoj tradiciji Srbije i ondašnje SRJ. Ovo su stvari oko kojih bi mogli da se manje-više složimo i gde bi mogla da se postigne neka dvotrećinska većina u ovoj Skupštini. Ali, ovde su mnoge stvari jako sporne. Vi ste to čuli. Mislim da preko tih spornih stvari ova Skupština ne može da pređe. Sporna je, prvo, činjenica da jedan narodni poslanik, gospodin Bojan Pajtić - koga uvažavam, naravno, kao i svakog drugog poslanika u ovoj Skupštini - podnosi defakto predlog da se promeni Ustav. Da bi se Ustav menjao, da bi se uopšte pristupilo izmeni Ustava, potrebno je 50 poslanika. Nije mi jasno zašto nije 50 poslanika podnelo jedan ovakav predlog. Drugo, sporan je i predlog odluke o obrazovanju komisije. Vi ste videli, a moj kolega Jočić je to ubedljivo pokazao, da se u sastav komisije uvode izvršna i sudska vlast i da se meša sa zakonodavnom. Mi iz DSS takođe moramo da kažemo da ne razumemo i da se ne slažemo da se u ovu komisiju poslanici biraju drugačije no srazmerno broju mandata koje imaju poslaničke grupe. Ovde ta proporcija, odnosno procenat nisu poštovani. Zašto nisu poštovani - o tome je takođe bilo reči. Nisu poštovani zato što je predlog ove odluke pripremljen na brzinu i u novim okolnostima. Pre dve godine mi smo bili u stanju da ovu Skupštinu proglasimo ustavotvornom, pa da onda pokušamo da dvotrećinskom većinom menjamo Ustav. Bili smo u prilici, takođe, da kažemo da je najbolje rešenje da se prevaziđe i da se premosti diskontinuitet - izbori za ustavotvornu skupštinu, jer bi u tim izborima sve političke snage iznele svoje predstave o ustavu, i tada bi se u samom narodu postigao jedan neophodan stepen saglasnosti, koji bi onda poslanicima u Skupštini olakšao rad. Mi to nismo uradili. Otezalo se sa izmenom Ustava. Izgovor je, doduše, da Ustavna povelja nije bila doneta, i taj izgovor donekle može da se uvaži. Ali ne može nikako da se, uvaži da se nakon što je doneta Ustavna povelja, izmenama Ustava pristupa drugačije no što bi se pristupilo 2000. godine, kada je u ovoj Skupštini još uvek postojala volja da se partijska država preobrazi u pravnu. Dve godine mi sa ove govornice govorimo: tranzicija-reforme; tranzicija-reforme. Šta je tranzicija? Tranzicija nije ništa drugo nego napor da se jedna partijska država transformiše u pravnu državu. To je tranzicija. Da bi jedna partijska država bila transformisana u pravnu državu, ona mora da donese svoj ustav, pa na osnovu tog ustava bi se onda donosili svi zakoni. Umesto toga mi ovde imamo jednu zaista u međuvremenu naraslu sumnju u način na koji se obezbeđuje većina u Parlamentu. Uostalom, da je taj način izašao izvan okvira normalne parlamentarne kombinatorike, koja je inače uobičajena kada se prave većine, govori i to što je taj način, koji upražnjava DOS, sporan i sa sudske tačke gledišta, jer je Ustavni sud morao time da se bavi, a naravno da je krajnje sporan i sa stanovišta političkog morala, ako tako nešto postoji, a nadam se da postoji i da bi trebalo da postoji. Dakle, mi ovde imamo ovakvu situaciju: predlagača koji sastavom ove komisije za izradu zakona želi da obezbedi većinu. Želi da ima većinu u toj komisiji, a ta komisija nama onda može predložiti da mi i Ustav donesemo apsolutnom većinom. Ako je obične zakone mogućno donositi i prostom većinom, čak i kada je na sumnjiv način obezbeđena, Ustav, gospodo, nije. Ustav mora da dobije dvotrećinsku većinu. Zaista mora. Ako ne dobije dvotrećinsku većinu, taj će ustav biti kratkoročan. Uostalom, i vreme kada se pojavljuje predlog ove odluke, umesto pre dve godine, govori nam i otkriva nam - to, nažalost, moram da kažem - taktiku vladajuće strukture u Srbiji. Njihova taktika je jako poznata, proučena. Niko više ne može njome da bude zbunjen. To je sledeća taktika: ne rešavaj probleme, ostavi ih, neka kulminiraju; stvaraj krizu; uđi u cajtnot i u cajtnotu nudi brzopleta rešenja i čiste improvizacije, jer u cajtnotu nisu moguća jasna i temeljita rešenja. To je nešto što kod nas izaziva ne samo ozbiljnu sumnju, kod nas to izaziva ozbiljnu zabrinutost da će donošenje novog ustava, umesto faktora homogenizacije društva, postati faktor podele društva, jer način na koji se to namerava da radi ne pripada proceduri i logici pravne države, nego logici partijske države. Meni je žao što su naši nekadašnji politički saveznici vrlo brzo shvatili prednosti partijske države za političku oligarhiju i što su odustali od zajedničkog napora da tu partijsku državu zamenimo jednostavnom pravnom državom, kakvu smo imali od Sretenjskog ustava do 1945. godine. Zašto su to oni uradili to je posebna priča, i o tome mogu da se rade sociološke i psihološke analize. Činjenica je zaista da smo se mi sa našim bivšim koalicionim partnerima definitivno razišli onog trenutka kada smo shvatili da mi ne smemo odustati od ideje pravne države, da ne smemo odustati od liberalnog privrednog sistema, da ne smemo odustati od fleksibilnog i autentičnog kulturnog i prosvetnog sistema, a kada su oni iz nekih razloga krenuli da restaurišu neokomunistički sistem koji su nasledili. Da li je to posledica neke ideološke regresije ili disolucije, ili su ih pritisnule neke okolnosti, o tome takođe možemo da raspravljamo. Ali ne možemo - sa žaljenjem to moram da kažem, gospodine Jovanoviću - da postignemo konsenzus na koji ste vi pledirali: da se svi izjasnimo za ovaj predlog odluke. Ne možemo zato što se u međuvremenu, za ove dve godine, pokazalo da mi doduše živimo u istoj državi, da imamo iste probleme da rešavamo, ali da imamo zaista dijametralno suprotne puteve. Vi istrajavajte na svom putu, koji je po našem osećanju tapkanje u mestu: korak napred, pa dva nazad, pa malo levo, pa desno, živahno, malo kazačok, i to se zovu reforme. Mi moramo polako, ali strpljivo, jer nas na to obavezuje tradicija, da idemo u izradu pravne države. Na kraju, žao mi je što to moram da kažem, mi smo se kao poslanici, svi ovde, ova Skupština pokazala se politički nezrelom, istorijski nedoraslom da menja Ustav. Zaista, mi nismo dorasli ljudima koji su pravili Sretenjski ustav. Garantujem vam da je istorijska svest i politička kultura tih ljudi bila znatno viša nego naša. Zar je sramota priznati narodu - ljudi, mi nismo u stanju da izvedemo nužne reforme, pokušajte da izaberete druge koji to znaju. Mi smo hteli, ali ne umemo.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Radulović je zaista korektan poslanik i ja prosto želim ne da polemišem sa njim nego da pokušam da otklonim eventualno nedoumice, koje sam uočio u njegovom nastupu. Članovi Ustava koji su pominjani su članovi 132. i 133. i poslanička grupa koju predstavljam se apsolutno slaže sa tim članovima Ustava i sa definicijom koja je predviđena za promenu Ustava i utvrđena ovim članovima. Dakle, to je dvotrećinska većina i potom raspisivanje referenduma na kojem tu inicijativu mora podržati više od 50%građana sa pravom glasa. Mi danas govorimo o nečemu drugom. Govorimo o otklanjanju onih propusta i dilema koji su uočeni u procesu izrade Ustavne povelje i sa kojima smo se suočili tokom skupštinske rasprave kada je kritikovan sam rad Ustavne komisije i njen sastav, pre svega kao posledica nedefinisane odluke koja je servirana ovom parlamentu bez ikakve posebne pripreme. Dakle, kako će se formirati buduća komisija ili centar za izradu ustava? Ko treba da učestvuje u radu tog centra? U kom vremenskom periodu treba da se završi predlog ustava koji, tačno je, potom formalno treba da podnesu poslanici i ja se nadam da će ih biti 50. Postoji puno posla koji se mora uraditi u pripremnoj fazi i to je ono što mi želimo danas da omogućimo formiranjem ove komisije, odnosno izglasavanjem odluke na osnovu koje bi se zakonom definisalo sve ono što bi potom moralo da bude procedura, koja će se na kraju završiti onako kako mora da se završi - dakle, inicijativom u parlamentu. Dvotrećinska većina ili referendum, to je tema za raspravu. Mi ne isključujemo ni jednu mogućnost. Mi samo smatramo da je potrebno ustavno preurediti Srbiju i da do sada nije bilo moguće tako nešto uraditi, a ako je bilo moguće, onda to nije učinjeno i možemo da razgovaramo o tim situacijama, ali ja ne vidim da smo nešto propustili, odnosno ne vidim da smo propustili bilo kakvu konkretnu inicijativu. Mi danas u Skupštini Srbije nemamo nijedan paralelan predlog. Ne isključujemo mogućnost da neko može da napravi bolji, ali on danas ne postoji. Na Odboru za ustavna pitanja nismo dobili bolji predlog. U svim onim raspravama koje su obeležile naš javni politički život nije bilo nikakvog konkretnog predloga ili inicijative. Mi je danas pokrećemo, zaista sa najboljom namerom. Možemo da se složimo oko toga da smo različiti u ocenama onoga što radimo i imamo pravo da budemo različiti,konačno, to nisu naši nedostaci. Građani će o tome na izborima doneti kvalitetnu odluku i u zavisnosti od te ocene mi ćemo izvršiti međusobne korekcije, koje će dopustiti nekome da obavlja vlast, a drugome da bude opozicija i to je normalan parlamentaran život. Ali, nije tačno da mi ne želimo da stvorimo pravnu državu i nije tačno da mi stvaramo neokomunističku Srbiju. Prosto, to nisu činjenice. To može da bude jedan subjektivan stav. Danas je idealan trenutak za izradu Ustava Srbije zato što znamo okvir Srbije, znamo kakva je njena budućnost i imamo imperative, odredbe Ustavne povelje koje smo sami izglasali. Glasajući za tu Ustavnu povelju priznali smo jednu realnost, realnost nemogućnosti promene Ustava SRJ na ustavom definisani način, ali to prethodno nije uradio niko zakonom. To prethodno nije stajalo u Beogradskom sporazumu. To je bio interni dogovor članova Ustavne komisije i hajde da kažemo da je to bilo dobro rešenje, iako naravno deo javnosti može to osporavati, i osporava. Ali, da bismo otišli korak dalje, mi predlažemo bolje - da zakonom uredimo te odnose, pa da se ne desi da može neko nekoga da preglasa u okviru tog centra ili komisije i da prekrši postojeća pravila, jer ćemo mi zakonom definisati prava i obaveze svakoga i ničim ne prejudiciramo rešenje. Mi ne kažemo kakva će biti teritorijalna organizacija Srbije, kakav će biti njen unutrašnji organizovani društveni život. Ničim ne prejudiciramo konačna rešenja, samo definišemo okvir u kojem ćemo tražiti ta rešenja i zato je za to potreban konsenzus. Ako se slažemo da nešto treba promeniti i da je trenutak da se tako nešto uradi sada, jer je i danas ako je bio pre tri meseca ili šest meseci, onda to treba da uradimo i hajde da uradimo. Ja toliko mogu da vam kažem.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Nema više prijavljenih za reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovako to izgleda kada neko pobedi sa dvotrećinskom većinom, pa onda zakasni duge dve godine, na videlo isplivaju sve nesuglasice i problemi i sada se bori da obezbedi 126 glasova u jednoj nelegalnoj skupštini, da stavi van snage Ustav Republike Srbije i to je cilj, to je svrha današnje priče i tog rada koji će trajati 7-8 dana, koliko mu zakon ostavlja rok. Ako vi ovo usvojite i ako na ovaj način budete menjali Ustav Republike Srbije, to će biti kao da ste u pravni poredak i u red u ovoj državi bacili atomsku bombu, jer ovo nijedan narod sebi još nije dozvolio, da dozvoli nelegitimnoj i nelegalnoj skupštini da izvrši nalog, želju Vlade Republike Srbije da oktroiše svojim građanima ustav. Čak je i kralj po diktatu radikala u preambuli Ustava napisao - mi, narod Srbije, darujemo sebi Ustav. Čak se ni kralj nije usudio da kaže da on daje Srbiji Ustav, nego je narod Srbije sebi darivao Ustav. Ovo nije nikakav, ovo je danajski dar. Ako ovako budete pristupili izradi promene Ustava, vi ćete biti Danajci koji su u ovu skupštinu uveli jednog konja, iz čije će utrobe da pokulja svašta. Istina je, ko god se bavi politikom, mora da zna šta je makijavelizam. Često se pežorativno taj izraz koristi, a on je čovek hteo da ujedini Italiju pa je rekao - kada je država i narod u pitanju, sva sredstva su dozvoljena; a vi ovde kažete - kada je želja DOS-a i Vlade Srbije u pitanju, sva sredstva su dozvoljena, pa ćemo početi sa dvotrećinskom većinom, sa referendumom, pa ćemo to da snižavamo do mere do koje ovde u Skupštini možemo da obezbedimo kvorum. Nama predlagač zakona piše da su postojeća rešenja prepreka i da nas Ustavna povelja upućuje na to da tu prepreku eliminišemo, a ubeđuje nas ovde jedan predstavnik DOS-a da može da se razgovara i o referendumu i o dvotrećinskoj većini. Ne može o tome da se razgovara. Vi o tome nećete razgovarati. To nije rešenje o kome vi uopšte i razmišljate. Šta bi falilo da smo postigli konsenzus oko ustavnih promena pa da svi pozovemo građane Srbije na referendum, da ovde dvotrećinskom većinom predložimo referendumska pitanja i da na referendumu izglasamo promene Ustava, jer mi se oko istih stvari ovde dogovaramo - grb, himna, zastava, društvena svojina, način izbora predsednika Republike. Ima još nekoliko stvari koje iz tog Ustava treba izbaciti. Ko bi se tome protivio? Ko bi vam oko toga pravio probleme? Ali, vi iritirate ne samo narodne poslanike i političke stranke, vi iritirate građane Srbije namećući rešenja oko kojih može da se dogovori, jer vas je narod očekivao kao ljude koji će da se dogovaraju. Bilo im je dosta nekih koji su naturali rešenja. Hajmo sada da se dogovaramo, ali kako se dogovaramo. Vidite kako se dogovaramo. Između sebe se "pojedoste", jedna ista politička grupacija ovde; da nije tragedija u pitanju, bilo bi nam zanimljivo da vas slušamo koliko se vi razlikujete i koliko jedni druge mrzite kada samo čačnete ispod kore i skinete sa sebe lepa odela, kravate, pa se pokažete takvi kakvi jeste. Šta da radimo kada član 70. i 71. Poslovnika dozvoljavaju formiranje anketnih odbora i komisija, ali samo iz redova narodnih poslanika. Ko će nama da predloži zakon? Kakva komisija? Od kada to neka komisija predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije zakon? Zna se ko je ovlašćeni predlagač zakona: ona vlada koja se uvek krije iza potpisa poslanika kada saziva vanredna zasedanja, poslanik i određeni broj birača. To su jedini ovlašćeni predlagači i zakona i bilo kakvih odluka koje ovde treba da se donesu. Kako komisija da angažuje stručnjake kada ste u članu 72. Poslovnika napisali da samo predsednik Narodne skupštine, na predlog odbora ili komisije, može da angažuje stručna lica koja će pomoći u radu na izradi nekog dokumenta. Ne može komisija nikoga da angažuje. Ne raspolaže sredstvima za angažovanje. Ovde nas biju televizije Predlogom zakona o lustraciji, u čijoj izradi je učestvovao sudija Ustavnog suda. Danas nam ovde predlažete sastav skupštinske komisije i u njemu jedan sudija Vrhovnog suda, jedan sudija Ustavnog suda, a da ne pričam o Koaliciji "Povratak", sve ste rekli. Mogu da vam navedem čitav niz udruženja koja ste mogli da pozovete u tu komisiju. Ali, ne mogu sudije da učestvuju u izradi predloga zakona i ne mogu da se pojave kao predlagači, niti mi možemo da se pojavimo na suđenjima i da kažemo - odakle tebi ideja da ovoliku kaznu odmeriš ili odakle ti ideja da ovog čoveka oslobodiš. Ne može ni sudija, pa neka je i sudija Ustavnog suda, u Skupštini da se bavi zakonodavnom delatnošću. Ako neki član komisije ili narodni poslanik nema dovoljno znanja, neka ide popodne da pita sudiju Vrhovnog suda i sudiju Ustavnog suda - mi ovo pišemo, šta ti misliš hoće li to proći, ako se neko obrati ustavnom žalbom ili na drugi način, a ne ovako. Izađite i recite šta ne valja u Ustavu. Taksativno navedite i istog časa ćemo vam reći šta sve možemo da prihvatimo. Ne moramo uopšte da se konsultujemo, mi imamo program Srpske radikalne stranke. Recite ovde za govornicom, to i to ne valja, a mi ćemo reći da imate podršku srpskih radikala da promenite to i to, ovako i onako i ne bi vam niko ovde pravio probleme. Na ovaj način, mislim da nećete skupiti ni 126 poslanika. Mislim da onih drugih, koji o ovoj zemlji brinu, ima više u ovoj Narodnoj skupštini.
Pošto na listama prijavljenih za reč više nema, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji to pravo nisu iskoristili? Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva.
Poštovani građani Srbije, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog odluke ima jedno dobro rešenje, ali i mnogo loših rešenja. Jedino dobro u ovoj odluci je to što se inicira promena Ustava. Mislim da smo svi saglasni da delimično Ustav treba promeniti. Ja ću navesti samo dva člana Ustava koji bodu oči i koje treba što pre promeniti. To je, recimo, član 8. Ustava Srbije koji govori o službenoj upotrebi jezika. Tu se kaže da je u Republici Srbiji u službenoj upotrebi srpskohrvatski jezik. Zamislite situaciju da se, recimo, u hrvatskom ustavu nađe član koji kaže da je službeni jezik u Hrvatskoj srpskohrvatski odnosno hrvatskosrpski? Mislim da bi sutradan izbila revolucija u Hrvatskoj. (Predsednik: Gospodine Peleviću, ovo nije rasprava o novom ustavu, već o Predlogu odluke, odnosno o formiranju komisije za pripremu promene Ustava. Prema tome, molim vas da ne analiziramo sada ustavna rešenja.) Gospođo predsedavajuća, ne znam zašto vam to smeta, ali ja samo govorim o svrsishodnosti iniciranja ove odluke. Hvala vam na upozorenju, ali mislim da se i te kako držim dnevnog reda. Drugi član Ustava koji bode oči je član 56. koji govori o jednakosti svih svojina, odnosno društvene i privatne svojine. Dakle, to je dobro rešenje i dobra inicijativa. O tome govorim, gospođo predsedavajuća, i nadam se da ste me razumeli. Ali, ova odluka sadrži mnogo drugih loših rešenja. Pokušaću da se lociram upravo na njih. Tačno je da je činjenica i realnost da se referendum koji propisuje član 133. Ustava Srbije o promeni Ustava ne može u potpunosti organizovati u južnoj srpskoj pokrajini Kosovu i Metohiji. Ali, to je samo delimično tačno. Setimo se da su i parlamentarni izbori 2000. godine organizovani delimično u našoj južnoj pokrajini.Setimo se da su i predsednički izbori prošle godine organizovani delimično u južnoj srpskoj pokrajini Kosovo i Metohija. Prema tome, ne vidim razloga da se ne pokuša sa organizacijom referenduma i na Kosovu i Metohiji. Mislim da bismo možda i dobili dozvolu, a ako ne, možda bi omogućili građanima koji su voljni da izađu na referendum, građanima srpske i nealbanske nacionalnosti, da glasaju u pojedinim gradovima Kosova i Metohije, odnosno u gradovima Srbije, gde se nalaze mnogobrojne izbeglice sa Kosova i Metohije. Dakle, nisam siguran da je ovo argument. Ovo je dobar izgovor za donošenje ove odluke, ali nisam siguran da je potpuno valjan argument da bi se izbegao član 133. Ustava Srbije, koji govori o tome da se Ustav može promeniti ukoliko na referendum izađe 50% plus 1 birača koji imaju pravo glasa. Ovom odlukom se krši Ustav Srbije. Krše se članovi 132, 133. i 134. To niko ne može da opovrgne, jer u obrazloženju odluke se jasno kaže da se ovom odlukom želi izbeći rešenje koje predviđaju članovi Ustava 132, 133. i 134. Loša je odluka i loš je ustav koji se gradi na rušenju prethodnog ustava i na neustavnom principu donošenja tog ustava. Mislim da je loše rešenje i sastav komisije koji je predviđen ovom odlukom. U sastavu komisije se nalazi 25 članova. Od toga će, sasvim sigurno, 17 članova glasati za svaku odluku koju donosi predsedništvo DOS-a. To znači da u ovoj komisiji u startu DOS ima dvotrećinsku većinu. To je problematično. Jednostavno je sasvim jasno da su, recimo, u tački 2. odluke: Odbor za ustavna pitanja Narodne skupštine Republike Srbije - jedan predstavnik, to je DOS; Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije, sasvim sigurno predstavnik DOS-a; Zakonodavni odbor Narodne skupštine, sasvim sigurno predstavnik DOS-a; šest predstavnika DOS-a, tri predstavnika Vlade Srbije, dakle predstavnici DOS-a; Skupština AP Vojvodine, sasvim sigurno predstavnik DOS-a; Koalicija "Povratak" - jedan predstavnik, sasvim sigurno predstavnik DOS-a. Kada sam već kod Koalicije "Povratak", mislim da je učešće te koalicije veoma problematično u ovoj komisiji, jer nisam siguran da bi taj predstavnik bio pravi predstavnik naroda koji živi na Kosovu i Metohiji, srpskog naroda, i predstavnik onog naroda sa Kosova i Metohije koji je 1999. izbegao, nakon bombardovanja. Kada se razgovaralo o tome da li izaći ili ne izaći na izbore na Kosmetu, rekli smo da je loše da Srbi izađu na izbore, jer ćemo izlaskom na izbore samo legalizovati albanske institucije i time zasaditi seme albanske nezavisne samostalne države. Dakle, to je bilo pogrešno. Nisam siguran da će predstavnik Koalicije "Povratak" biti pravi predstavnik Srba sa Kosova i Metohije. Na kraju krajeva, ovde ima dosta poslanika sa Kosova i Metohije i pripadnici su raznih stranaka. Mislim da jedino oni mogu da predstavljaju interese naroda sa Kosova i Metohije. U sastavu komisije su zastupljeni predstavnici sve tri vlasti. Kao što znamo, svaka država, makar ona koja teži da bude demokratska, ima tri vrste vlasti, i to zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Nezamislivo je da pravna akta, zakone i odluke u skupštini donose predstavnici ostale dve vrste vlasti. To pravo imaju samo predstavnici zakonodavne vlasti, odnosno narodni poslanici u ovom slučaju. Dakle, samo Narodna skupština. Ovde, kao što vidite, imamo predstavnike sudske vlasti - jedan predstavnik Vrhovnog suda i predstavnik Ustavnog suda. Ne vidim razloga da oni budu u ovoj komisiji, inače smo onda zaista pomešali babe i žabe. Šta bi ovde radili predstavnici Vlade Srbije? To je izvršna vlast kojoj ne bi trebalo da bude mesta u zakonodavnoj vlasti prilikom donošenja ovih odluka. Slažem se sa time da predstavnici Ustavnog suda, Vrhovnog suda, možda neki predstavnici iz Vlade Srbije koji su pravni eksperti, budu stručni konsultanti, da budu savetodavci, da budu možda čak i članovi u proširenom sastavu, ali bez prava glasa. Pravo glasa u ovoj komisiji mogu da imaju samo predstavnici zakonodavne vlasti, a to su narodni poslanici, predstavnici poslaničkih grupa koje su zastupljene u Skupštini Srbije. Mislim da je to flagrantno kršenje osnovnog principa demokratske vlasti i nemešanja jedne u drugu vlast. Samo da napomenem da je tačkom 3. već predviđeno da se angažuju pravni eksperti koji bi bili stručni konsultanti u radu ove komisije. Iz svega navedenog sasvim je jasno da je DOS-ovska većina želela da ovom komisijom suvereno vlada, da ima tu dvotrećinsku većinu i da donosi odluke kako joj odgovara. Nisam siguran da se to neće desiti i sa ustavnom komisijom koja bude radila na izradi ustava. Iz svih tih razloga SSJ ne može da podrži ovakvu odluku, kakva je podneta Narodnoj skupštini.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Da li narodni poslanik Bojan Pajtić želi reč? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih želeo da se zahvalim svim učesnicima u današnjoj raspravi na doprinosu u radu komisije koja će biti konstituisana na osnovu ove odluke. Mi smo često u raspravi prevazilazili temu koja se danas nalazila na dnevnom redu, ali sasvim je sigurno da vreme koje smo danas proveli ovde nije bačeno i da će ono poslužiti, kao i sve ono o čemu smo razgovarali, budućoj ustavnoj komisiji, a i ovoj komisiji koju budemo formirali na osnovu današnje odluke, u daljem radu. Želeo bih da neke dileme raščistimo. Dve dileme su se pojavile, koje su relevantne za današnju odluku koju donosimo. Napominjem da donosimo odluku samo o konstituisanju komisije koja će definisati postupak i način promene Ustava. Prva dilema - da li je uopšte trebalo ulaziti u konstituisanje ove komisije, odnosno da li je uopšte potrebno menjati republički Ustav? Nama usvajanje Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje definiše obavezu da se republički Ustav upodobi sa Ustavnom poveljom. Nove nadležnosti koje su definisane Ustavnom poveljom, u sferi monetarne politike i u nekim drugim oblastima, takođe podrazumevaju obavezu da se te odredbe na neki način prilagode odredbama koje se nalaze u Ustavnoj povelji. Postoji čitav niz anahronih odredaba u ovom republičkom Ustavu, a često smo čuli pitanja zašto treba da se menja republički Ustav, od onih odredaba koje se odnose na odnos prema SFRJ, do onih odredaba koje proklamuju društvenu svojinu kao jedan od ravnopravnih oblika svojine; do onih odredaba koje definišu na drugačiji način i državne simbole i jezik; do onih odredaba koje se odnose na promenu Ustava i koje upravo ovaj ustav svrstavaju u kategoriju krutih, praktično nepromenljivih ustava. Sve te odredbe same po sebi zaslužuju proceduru donošenja novog ustava. Napominjem da je nemoguće promeniti jednu odredbu Ustava, a da to ne bude promena Ustava, odnosno da to bude mimo procedure koja bi podrazumevala i promenu celog Ustava. Drugo relevantno pitanje koje se odnosi na današnju odluku, koja je usko limitirana i koja se odnosi isključivo na konstituisanje ove komisije, jeste činjenica da se donošenjem ove odluke odstupa od procedure koja je predviđena odredbama republičkog Ustava i koja je vezana za promenu Ustava. Još jednom napominjem da je stručna javnost u potpunosti postigla konsenzus oko toga da je neophodan ustavni diskontinuitet, upravo s obzirom na prirodu i na karakter ovog ustava, da bi došlo do promene Ustava. Formiranje ove komisije je samo prvi korak i ova komisija samo treba da predloži republičkom parlamentu koji je to put kojim se treba kretati. U svim tranzicionim državama, osim Republike Mađarske, postupljeno je na sličan način. Tamo su bili organizovani okrugli stolovi, tamo su bile pravljene komisije. Mislim da donošenjem posebnog zakona mi i te kako sledimo princip i reprezentativnosti, sledimo princip i konstitucionalnosti, u meri u kojoj ustavotvorna vlast sama sebe definiše. Za one koji kažu da je nemoguće to učiniti, ostaje pitanje kako je donet Sretenjski ustav, na osnovu kog ustava? Kako je donet Ustav iz 1945. godine, na osnovu kog ustava? Ustavotvorna vlast, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, jeste samokonstituišuća i jedina samokonstituišuća vlast. Upravo zato je moguć ustavni diskontinuitet. Ona definiše pravila o svom konstituisanju, ona definiše na koji način i koji je obim njene vlasti. U tom smislu, još jednom vam se zahvaljujem na radu i predlažem da, upravo zbog toga što ovaj predlog podrazumeva participaciju svih političkih stranaka i ukrštanje svih argumenata koje smo danas čuli u raspravi, glasate za ovaj predlog.
Zahvaljujem gospodinu Pajtiću. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. O Predlogu odluke odlučivaćemo u danu za glasanje, o kome ćete blagovremeno biti obavešteni. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O KONCESIJAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici Srđa Popović; zajedno Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran Nikolić; zajedno Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran Anđelković; Vlatko Sekulović; zajedno Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić; zajedno Bojan Kostreš i Novica Đurašković; Branislav Kovačević; zajedno Nataša Milojević, Vlatko Sekulović, Aleksandar Vatović, Olgica Kirćanski, Vera Marković, Dragan Milentijević, Slavica Tatomir i Miroslav Hristodulo; Milorad Stanulov. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Zoran D. Nikolić. Izveštaj Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom biće vam uručen, u pripremi je. Narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković, pisanim putem, povukli su amandmane na članove 7, 8, 12, 14, 16, 17. i 28. Amandmani koji budu podneti do početka pretresa u načelu biće vam uručeni u toku sednice. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika, ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova. Molim predstavnike poslaničkih grupa da predaju liste sa prijavljenim govornicima. Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mada u ovoj skupštini sve ide nelegalno i nelegitimno, imam dužnost da saznam o čemu se radi, pa zato pitam predsednika Narodne skupštine da li se seća kada nam je zakazala dan za glasanje povodom Predloga zakona o duvanu. Da li je pratila kalendar i da li zna da je taj dan odavno prošao? Da li je svesna toga da smo jedan zakon raspravili potpuno, da smo ušli u proceduru za neke zakone ili odluke koje su možda bile hitnije. Ostade prekoračen rok za glasanje o Predlogu zakona o duvanu; to glasanje, po vašoj odluci, a vi ste nas o tome obavestili, trebalo je da bude istovremeno kada smo glasali o jednom prethodnom predlogu koji je prošao na Skupštini. Mislim da treba da cenite i poštujete narodne poslanike koji dolaze na sednice Narodne skupštine, pa čak i kada radite mimo Poslovnika, a to uvek radite, da nam bar uputite dve - tri reči objašnjenja. Sazivanje ovog vanrednog zasedanja je bilo mimo Poslovnika, pa, eto, mi oćutasmo, a jutros ste u jednoj rečenici rekli da ste bili prinuđeni da u roku kraćem od sedam dana zakažete ovu sednicu. Mi smo to oćutali. To vam Poslovnik dopušta. Ne dopušta vam Poslovnik da nešto prolazi, a da vi baš ništa o tome ne kažete. Ako nemate sekretara da vas podseti, ako vas kući deca ne pitaju - je li, mama, što nisu glasali poslanici o onome što ste im zakazali pre neki dan, evo opozicionih poslanika da vas pitaju. Nije vođenje Narodne skupštine Republike Srbije bezuslovno i bespogovorno ispunjavanje naloga Vlade Republike Srbije. Ovo za vas treba da bude sveto pismo. Nije nam po volji, drastično su uskraćena prava narodnih poslanika, ali uskraćujete ih u skladu sa ovom žutom knjigom koju su pravili "žuto preduzeće" i "šljivari" zajedno. Nemojte vi da idete dalje od ove knjige i da nam uskraćujete poslanička prava, a da nam baš ništa o tome ne kažete. Dakle, pitam vas, gospođo Mićić, da li ste zakazali dan za glasanje povodom Predloga zakona o duvanu i da li je možda moguće da ja toj sednici nisam prisustvovao?
Ovu knjigu treba naravno da poštujem ja, da primenjujem, ali isto tako i vi, narodni poslanici. Prema tome, propustili ste da navedete član koji reklamirate, a dužnost vam je po Poslovniku da to uradite, a da ne govorim dalje. U svakom slučaju, određivanje dana za glasanje jeste diskreciono ovlašćenje predsednika Narodne skupštine i bićete o tome blagovremeno obavešteni. Naravno, neće vam biti uskraćeno pravo da se izjasnite u tom danu za glasanje i o Predlogu zakona o duvanu, kao i o drugim predlozima. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača gospodin Goran Pitić, ministar za ekonomske veze sa inostranstvom, želi reč? (Da.) Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi jedan zakon koji ne popunjava u suštini pravnu prazninu, jer Zakon o koncesijama donet je 1997. godine, ali zakon koji u potpunosti po novim načelima, postupcima, načinima javnog nadmetanja reguliše ovu materiju, Predlog zakona o koncesijama, nalazi se već oko godinu dana u Skupštini. Imajući u vidu jedan ozbiljan interes onih potencijalnih koncesionara, mislim da je bilo krajnje vreme da se ovaj zakonnađe u Narodnoj skupštini i da se materija koja definiše odnose između koncedenta, u ovom slučaju države, i potencijalnih koncesionara, realizuje,pravi i ugovara na način koji je viđen u uporednim pravnim sistemima kojima težimo. Mislim da bi trebalo izdvojiti bar dva segmenta u kojima su koncesije izuzetno bitne, a iz tog razloga mislim da svi treba da budemo svesni značaja ovog zakona. Jedan deo se odnosi na pospešivanje privrednih aktivnosti. Drugim rečima, koncesije predstavljaju jedan od bitnih elemenata razvoja privrede, a posebno onih delova koji se tiču infrastrukture, energetike, saobraćaja i niza drugih delatnosti čijim regulisanjem na ovaj način može da se pokrene privredna aktivnost. Drugi, takođe važan segment, i mislim da svi to treba da imamo u vidu kada govorimo o ovom zakonu, jeste efekat ovog zakona na životni standard stanovništva. Koncesije regulišu ona pitanja koja su od vitalnog značaja za životni standard stanovništva, jer se ugovaranjima ovakve vrste unapređuje i poboljšava život stanovništva. Bar iz ova dva razloga ovaj zakon ima izuzetnu važnost. Moram da izrazim zahvalnost što je jako veliki broj učesnika učestvovao u pripremi ovog zakona, kako domaćih tako i stranih. Mi smo imali jednu ozbiljnu javnu raspravu koja je ukazala na određene probleme u ovoj materiji i pomogla nam da ovu materiju regulišemo u skladu sa najboljim normama i pravnim institutima koji mogu da se nađu kako uzemljama u tranzciji, tako i u zemljama kojima težimo, prvenstvenoEvropi. Vašu pažnju bih zadržao na nekoliko tema za koje mislim da su bitne kada se razgovara o zakonu o koncesijama, odnosno po pitanju ove materije. Prvo, to je pitanje određenja samog problema. Ovaj zakon, u suštini, pokušava da nađe jednu ravnotežu ili da razreši odnose između privatnog i javnog prava. Naime, s jedne strane priroda stvari je da se država pojavljuje u pokušaju nadređene pozicije ili kao državna vlast u ovoj materiji. S druge strane, koncesionar normalno traži da ima ravnopravan tretman ukoliko ugovori određenu materiju po jednom načelu koje je uneto u ovaj zakon, a to je sloboda i autonomija volje u ugovaranju, odnosno ugovor kao jedan primarni institut koji je zaboravljen u našem društvu; znači, ugovor kao centar realizacije koncesije. U tom kontekstu, znači, traži se balans i mislim da smo mi, tragajući za tim balansom između javnog i privatnog prava, našli onu meru koja reguliše ovu materiju, na način da obezbeđuje visok stepen pravne sigurnosti u ovoj materiji, što je ključno za zakon i što je cilj zakona. S druge strane, treba da se obezbedi da se efikasno i neometano obavljaju poslovi koji se tiču koncesija. Ako smo uspeli ova dva elementa da obezbedimo, znači visok stepen pravne sigurnosti, onemogućavanje diskrecije kao elementa odlučivanja po pitanju koncesije, mislim da smo korak bliže onome što želimo da vidimo, a to je da, neovisno od toga koja će vlada biti na ovom mestu, stepen i način odlučivanja, postupci, izbor koncesionara, definisanje šta sve može biti predmet koncesije jednostavno budu predmet zakonske materije, a ne pitanje dobre volje onoga koji daje koncesiju, koncedenta, u ovom slučaju države. Moram da kažem, kada se govori o predmetu i o cilju ovog zakona, da bih napravio određenu diferenciju specifiku u odnosu na prethodni zakon, a to je da se ovde radi o onome što u suštini definiše duh zakona koji supstancijalno ovaj predlog otklanja od ovog dosadašnjeg Zakona o koncesijama, a to su nova načela postupka i novi način javnog nadmetanja. Mislim da sa ova dva instituta u realizaciji procesa koncesije imamo jedan novi model, nešto što, ponavljam, ima svoje uporište u uporedno - pravnim sistemima kojima težimo. Koja su to načela i šta je to što opredeljuje boju ovog zakona? Normalno da ovaj zakon reguliše sva ona pitanja koja inače regulišu zakoni o koncesijama - to je predmet koncesije, rok trajanja, pitanje koncesione naknade - i normalno je da po mnogim pitanjima ove vrste nema bitnih razlika. Kada govorimo o predmetu koncesije sigurno je da ćemo govoriti sličnim jezikom; kada govorimo o roku trajanja, sigurno je da ćemo govoriti sličnim jezikom; kada govorimo o karakteru koncesione naknade sigurno je da ćemo govoriti sličnim jezikom; ali, kada govorimo koji su to postulati koji objašnjavaju duh zakona, mislim da govorimo različitim jezikom, a ja se nadam da će konsenzus koji je postojao u javnoj raspravi naći svoje mesto i u Skupštini. Dakle, prvo načelo koje je opredelilo karakter ovog zakona jeste načelo jednakog i pravičnog tretmana. Drugim rečima, on obuhvata nekoliko elemenata koji omogućavaju da se realizuje ovo načelo. Prvo, to je zabrana diskriminacije po bilo kom osnovu, bilo u postupku koncesije ili u postupku izbora koncesionara. Drugo, to je obaveza da svi učesnici u postupku imaju tačne, verodostojne informacije, da imaju već definisane standarde i kriterijume o izboru koncesionara; potom, da nijedan od učesnika ne može da ima prednost u pogledu pristupa informacijama, u pogledu pristupa organima odgovornim za postupak davanja koncesija; i konačno, samo na osnovu definisanih kriterijuma, samo na osnovu prethodno utvrđenih neophodnih kvalifikacija, koje su potrebne da bi se ušlo u postupak izbora koncesionara, moguće je donositi odluke zasnovane na definisanim standardima i kriterijumima. Drugo načelo je načelo slobodne tržišne utakmice. Jednostavno, ono podrazumeva zabranu ograničavanja tog nadmetanja onoga o čemu svi govore, a to je tržište; to su, znači, oni motivi i načini regulacije privrednih kretanja poslovnog prometa koji će obezbediti obavezu prihvatanja svih učesnika sa odgovarajućim stručnim, tehničkim, finansijskim i drugim kvalifikacijama. Imao sam prilike da mnoge moje kolege, koje služe kao savetniciu političkim strankama, stavljaju to kao jedan od stubova obezbeđenja vladavine prava, a to je ugovor, to je nešto što je bilo zaboravljeno u našem društvu, u našoj privredi, a ovde je poenta da se ustanovi načelo autonomije volje, da se time obuhvati sloboda ugovornih strana da, u skladu sa zakonima, normama, propisima i drugim običajima, regulišu materiju i obaveze i da to urede po svojoj volji. Znači, to je jedna ozbiljna novina, to su načela postupka, koja obezbeđuju da ovaj zakon dobija onaj svoj karakter koji daje prostora da govorimo o jednom savremenom sistemskom zakonu. Drugo je načelo davanja koncesija. To je iskustvo koje se pokazuje u mnogim zemljama. Koncesije imaju elemente koji pokazuju da ima i pozitivnih i negativnih iskustava. Siguran sam da će jedan broj poslanika ovde sigurno ukazivati na negativna iskustva koncesija, od Sofije, preko Budimpešte, do Hrvatske itd, što je nama, normalno, bilo i te kako poznato i što jako dobro ukazuje da je potrebno ozbiljno voditi računa kako se reguliše ova materija. Ali, isto tako, u tome smo uočili da je jedan od elemenata zloupotreba i narušavanja kvaliteta i duha zakona bio način davanja koncesija, i mi smo se opredelili za onaj institut koji obezbeđuje da to bude javno, transparentno, na jedini način koji obezbeđuje da se u najvećoj meri otklone te vrste prepreka, a to je institut javnog tendera. Znači, svuda gde je bilo pitanje prikupljanja ponuda, gde je bilo po pozivu, gde su bile licitacije, gde nisu bila definisana pravila, bile su i zloupotrebe. To je nešto što smo hteli na neki način dazaobiđemo, odnosno da obezbedimo da se to ne dešava. Smatrali smo da je institut javnog tendera nešto gde svako ima pravo da se prijavi i gde svako, u skladu sa tim, ako obezbeđuje svoje kvalifikacije, ima mogućnost da bude izabran za koncesionara, ako je po kriterijumima najbolji i ako je to odlučila tenderska komisija. Normalno, uporište u tome imamo i u okviru tenderske procedure u Zakonu o privatizaciji. Dakle, govorim striktno o karakteru procedure. Ne govorim o kvalitetu, govorim o karakteru. Ne želim uvaženim poslanicima da uzimam vreme u nabrajanju šta je sve to što zakon određuje, ali moram da kažem da zakon veoma precizno definiše elemente javnog tendera; sve ono što može da bude predmet određenog diskrecionog prava ovaj zakon eliminiše utvrđivanjem šta je to što treba da se uradi, u kom roku, na koji način, ko je nadležan, i sve to ima određen postupak, koji obezbeđuje da se na efikasan način zatvara ovaj proces. Mislim da se na taj način obezbeđuje visok stepen pravne sigurnosti (opet se vraćam na ono što je cilj), znači, u samom postupku za dobijanje koncesije, a s druge strane, dobijamo jedan zakonit i pouzdan uslov za određivanje ko je taj ko je najbolji, kad se saberu svi kriterijumi po pitanju izbora koncesionara. Reći ću još par elemenata, za koje mislim da su bitni za razumevanje karaktera ovog zakona. Prvo, videćete da je u zakonu izlistano koje sve delatnosti mogu da se daju u koncesiju. Moram da napomenem da ovaj zakon, da bi razumeli na šta se odnosi, zbog nekih amandmana koji su podneti, reguliše korišćenje i pravo na korišćenje prirodnih bogatstava i dobara u opštoj upotrebi, koja su u svojini Republike Srbije i reguliše pitanja ostalih opštih delatnosti. Ovaj zakon uvodi kategorije tzv. dispozitivnog karaktera, a ne imperativnog karaktera. Drugim rečima, daje se mogućnost da određene delatnosti i dobra budu data u koncesiju, a ne imperativno, da mora; to je veoma važno da se razume, što znači da je konačna odluka na koncedentu - da li će nešto dati u koncesiju. I drugo, sam listing onoga što je dato u zakonu, nekih 14 oblasti, dat je primera radi; drugim rečima, tim listingom nisu iscrpljene oblasti koje se mogu dati u koncesiju. Naprotiv, izlistane su one za koje se smatra da su najčešći potencijalni oblik davanja koncesije. U ovom zakonu napravljena je kopča i sa Zakonom o stranim ulaganjima, čime je preuzeto definisanje u kojim oblastima ne mogu da se daju koncesije, odnosno gde ne može da bude osnovano koncesiono preduzeće; to je regulisano Zakonom o stranim ulaganjima, znači u zonama proizvodnje i prometa oružja i u tzv. zabranjenim zonama. Još par tema, za koje mislim da bi bilo potrebno da vamih predstavim - zakon reguliše da koncesije mogu da budu date najviše u roku do 30 godina. Drugim rečima, ukoliko je određena koncesija definisana u kraćem roku, u izuzetnim slučajevima ona može da dobije svoje produženje, ali do roka od 30 godina. Takođe, unet je jedan novi institut, a to je pravo prenosa koncesije. Jer, može da se desi da dođe do potencijalne likvidacije koncesionog preduzeća ili do stečaja, a da, s obzirom da su u pitanju finansijska sredstva koja stoje iza toga i iz razloga što država želi da se nastave koncedentni poslovi, postoji mogućnost prava prenosa koncesije. To je opet jedan institut koji je veoma uobičajen i široko iskorišćen u svim uporedno - pravnim sistemima, ali ja ga namerno namećem kao jedan novi institut, s obzirom da ranije nije bio prisutan. Takođe, dolazimo do teme ugovora o koncesiji. U zakonu su definisani svi bitni elementi ugovora. Ne postoje elementi dispozitivnog karaktera, koji su postojali u prethodnom zakonu, nego postoje odredbe koje mora da sadrži svaki ugovor, uključujući i ugovor o tzv. B.O.T. sistemu (build-operate-transfer), odnosno sistemu - sagradi, uradi, i transferiši ka državi na kraju, koja normalno postaje vlasnik tih sredstava. Mi nismo hteli prethodno da definišemo svaki oblik koncesije. Dozvolite, u poslovnom prometu postoje desetine oblika ovakvih aranžmana, pa ili se definiše sve ili se ne definiše nijedan, ali se ostavi zakonska mogućnost da se zakonom o koncesiji regulišu svi oblici B.O.T. sistema, kao i ostali oblici, kao što je B.O.T, čime se daje prostor da se ugovorom o koncesiji definiše svaki aranžman koji definiše odnos između dve ugovorne strane, koncedenta i koncesionara. Normalno, definisano je i pitanje zaštite prava koncesionara. Tu je u pitanju domaća arbitraža, a kada je u pitanju strano lice, onda mogućnost međunarodne arbitraže. Definisano je i pitanje nastanka koncesionog preduzeća, kao i pitanje prekida i prestanka koncesionog odnosa. Jedno je pitanje prekida koncesionog odnosa, koji definiše situacije nekih elementarnih nepogoda, ratnog stanja i sl. kada koncesija može da se nastavi, ali se definiše i situacija kada koncesioni odnos prestaje. Na kraju, moram da kažem da je ovaj zakon modifikaciju dobio posebno u poslednjim danima, zahvaljujući prvenstveno konstruktivnim doprinosima poslaničkih grupa iz parlamenta.Ovaj zakon je rađen godinu dana. U tom radu je učestvovao veliki broj ljudi, stručnjaka iz ove oblasti. Ovaj zakon je rađen u saradnji, pre svega, sa domaćim ekspertima koji poznaju ovu materiju, a prošao je i verifikacije u međunarodnim krugovima, poslovnih eksperata zemalja čije pravne norme pokušavamo da prihvatimo;dobio je i određena poboljšanja time što je od 40 podnetih amandmana više od 15 prihvaćeno. Drugim rečima, imali smo stvarno jednu veoma konstruktivnu komunikaciju u poslednjih nekoliko dana sa svim poslaničkim grupama, sa onim grupama gde smo prihvatili određene amandmane, i moram posebno da istaknem - amandmane koji su obuhvatili koncesije koje se tiču strateškog i međunarodnog značaja, te koncesije dolaze u Narodnu skupštinu i Narodna skupština je ta koja treba da da svoju odluku o tome da li će određeni predmet koncesije biti dat u koncesiju ili ne. To se odnosi na jedan ozbiljan broj stavki u delu energetike, posebno iz saobraćaja, znači po onim pitanjima po kojima je jako važno da Narodna skupština zauzme svoj stav. Narodna skupština, takođe, za svaku koncesiju delegira predstavnika u tendersku komisiju. Kada se radi o lokalnoj samoupravi, kada su u pitanju komunalne delatnosti, u potpunosti se procedura sprovodi na nivou lokalne samouprave i prihod od koncesije ide toj lokalnoj samoupravi. Opredeljenje stručnog tima po pitanju organizacije stručnih poslova, koji će voditi sam postupak koncesije, jeste u tom smislu da je otklonjen od agencije za koncesije, jer smatramo da su resorna ministarstva ta koja će i inače obavljati poslove za tu istu agenciju, pa smatramo da nema potrebe za duplim administriranjem u oblasti koncesija. Smatramo da je ta oblast toliko složena i široka da bi to jednostavno zagušilo rad agencije, a u suštini bi se crpli resursi resornih ministarstava ili određenih instituta i institucija, gde će trebati stručna pomoć. Znači, govorim vam o našim opredeljenjima u oblasti koncesija, jer je pitanje koncesija delikatnije u odnosu na neka druga pitanja koja verovatno zahtevaju rad agencije; odnosno, nadležno ministarstvo i lokalna samouprava, kada je u pitanju komunalna delatnost nadležni su za te pozicije. Normalno, zahvaljujem se svima onima koji su uputili amandmane, onima koji su napravili komunikaciju sa nama da bi ovaj zakon bio poboljšan, a zahvaljujem se i onima čije amandmane nismo prihvatili. Nadam se da su data obrazloženja sa naše strane bila korektna, a isto tako se zahvaljujem i onima čije smo amandmane prihvatili, jer je naša otvorenost, a shvatio sam i otvorenost kolega iz poslaničkih grupa, nezavisno od toga da li je u pitanju pozicija ili opozicija, bila u tome da smo uspeli da dobijemo kod ovog zakona jednu vrstu bar delimičnog ili većinskog konsenzusa, po pitanju kvaliteta, po pitanju njegovog značaja i po pitanju uticaja koji bi njegovim donošenjem bio okrenut ka pospešivanju privredne aktivnosti i ka poboljšanju životnog standarda stanovništva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem predstavniku predlagača. Da li narodni poslanik Zoran D. Nikolić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, želi reč? Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, izdvojio sam mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora zbog toga što smatram da ovaj zakon nije trebalo da se nađe na dnevnom redu vanrednog zasedanja Narodne skupštine. Zbog čega? Pa, opšti razlozi da se uopšte donese jedan zakon mogu da se kreću u okviru dve grupe pitanja. Prva grupa pitanja - da jedna oblast nije uređena pa je treba urediti zakonom, ili druga grupa pitanja - da je određena oblast života rešena loše, ili da je život prevazišao norme, pa sada treba novim zakonom rešiti nove odnose na drugačiji način. Mi imamo Zakon o koncesijama iz 1997. godine koji je uvažio komparativno pravo, koji je dobar zakon i koji je vrlo solidna osnova da se po njemu radi. No, činjenica je i da je po tom zakonu, koga cenimo kao dobar, prethodna vlast zaključila jednu koncesiju, dok nova vlast nije nijednu. Smatramo da ovaj zakon suštinski ne donosi toliko toga novog, čak bih bio slobodan da kažem da smatram da je nekih 80% normi iz prethodnog zakona prisutno u ovom, pa mislim da ćemo, kroz raspravu koja će se voditi, uspeti da argumentima to i dokažemo. Tih 20% koji su novi i koji su izbačeni iz starog zakona, ili je to dograđeno novom materijom, nisu urađeni na najsrećniji način. Šta to konkretno nije dobro? Pa, Vlada koja je dobar deo svoje politike gradila tako što je osnivala agencije u raznim oblastima, čak i u prilično nebitnim, odustala je od agencije koja je bila prisutna u Zakonu iz 1997. godine. Mi smatramo da su upravo koncesije te koje su, zbog svog značaja za ovu državu, i te kako morale biti praćene od jedne ekipe struke i nauke, koja bi bila organizovana u jednoj agenciji i koja bi pružala stručnu pomoć i Vladi i ministarstvima i lokalnoj samoupravi oko ovih važnih državnih opredeljenja, kada je u pitanju gospodarenje našim prirodnim resursima. Svedoci smo jednog velikog kadrovskog osiromašenja i u lokalnoj samoupravi i u državnoj upravi. To ne vezujem samo za ovu vlast, to su procesi koji traju godinama i mislim da nam je državna uprava, koja treba da bude motor i kreator politike, do te mere kadrovski osiromašena da vi sada u ministarstvima i nemate kadrovski potencijal koji može na kvalitetan način i sveobuhvatno da raspravlja o svim mogućim posledicama davanja ili nedavanja koncesije u određenoj oblasti. Zbog toga smatramo da je postojanje agencije bilo od značaja, da nije bilo suvišno i da je nije trebalo brisati. Šta još zameramoovom zakonu? Zakon je naznačiosistem "izgradi, koristi, predaj" kao pojmovnu definiciju, ali ga više nijednim slovom zakona nije posebno razradio, posebno definisao. Treće, oko predmeta koncesije unete su neke novine. Oko korišćenja obala reka i jezera (složićemo se, vrlo važan prirodni resurs) postojalo je ranije u zakonu ograničenje da se koncesija može dati samo ukoliko se vezuje za određenu delatnost, odnosno određenu namenu. Sada je to ograničenje da se vezuje za određenu delatnost brisano, što stvara mogućnost zloupotrebe, odnosno korišćenja ovih prirodnih resursa od strane koncesionara i na način koji neće biti predviđen ugovorom o koncesiji. Isto tako smatramo, kod predmeta koncesije, da nije dobro da zdravstvene ustanove budu predmet koncesije. Jeste naše zdravstvo u teškom stanju, jeste da mu treba pomoć, verovatno i pomoć iz inostranstva, ali da se opredelimo kao država da zdravstvena usluga bude predmet nečijeg monopola, pogotovo stranog, mislim da je rizično i sa aspekta zdravlja ljudi. Takođe smatram da nije dobro u ovom zakonu što otvara mogućnost, koliko god da je transparentan postupak davanja koncesije, da jedan koncesionar može, ukoliko se javi i ispunjava uslove, da dobije koncesiju. To prethodni zakon, čini mi se, nije dopuštao - ukoliko je broj potencijalnih koncesionara pao ispod dva, postupak javne licitacije se ponavljao. Mislim da nije dobro na mala vrata ostavljati čak ni izuzetnu mogućnost da ukoliko se javi jedan ili samo jedan ispunjava uslove da može nekom neposrednom pogodbom, odnosno direktnim ugovaranjem sa Vladom da dobije koncesiju, jer to zaista može da otvori mogućnost zloupotrebe. Ono što mislim da treba sve nas da brine, Vladu i Skupštinu, jeste zašto nema koncesija. Prošla vlada ili prošli režim, kako god hoćete, po dobrom zakonu zaključio je jednu, a to je ona čuvena deonica autoputa Beograd-Novi Sad, i to baš ne postupajući u svemu po zakonu iz 1997. godine, nova Vlada nijednu koncesiju. Možda je razlog zašto koncesija nema i ovo što nismo kao država pružili sve dokaze da stvaramo i da želimo da stvorimo pravnu državu, stabilnu državu, jer ako svaka vlada bude posezala za menjanjem zakona o koncesiji, za menjanjem uslova na dugi rok, to nije dobra poruka svima koji žele da postanu budući koncesionari.
Raspravu o Predlogu zakona o koncesijama nastavljamo učešćem predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa. Prvi se za reč prijavio narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, zatim narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe Narodni socijalisti, pa zatim narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, imam zadovoljstvo i obavezu da u ime poslaničke grupe SPS iznesem naše stavove u vezi sa predloženim zakonom o koncesijama. Rekao sam da imam i zadovoljstvo. Zašto zadovoljstvo? Zato što je, čini mi se, gospodin Pitić valjda prvi ministar za ovom govornicom koji za jedan predlog zakona, koji se nalazi u skupštinskoj proceduri, nije rekao da je reformski. Stvarno nije reformski zato što je činjenica da smo i do sada imali zakon, dakle iz 1997. godine, a čak smo imali i jedan zakon koji je regulisao opšte uslove za davanje koncesija stranim licima iz 1990. godine. Dakle, materija nije nova, ali je tema jako interesantna i predmet ovog zakona vrlo ozbiljan. Mislim da u našoj skupštinskoj proceduri nećemo uskoro imati značajniji zakon od ovog koji nam se danas predlaže. Drugo, važno je reći da smo i u postupku do momenta početka rasprave takođe imali jednu korektnu i korisnu saradnju na temu mogućnosti da se predloženi tekst zakona o koncesijama popravi. Socijalistička partija Srbije je preko svojih predstavnika, preko kolega poslanika dala značajan doprinos da se unapredi predloženi tekst zakona, da to ne bude u suprotnosti sa osnovnim konceptom koji je i ranije, a i sada prisutan u zakonu i da to bude prihvatljivo i sa stanovišta potrebe da se o nekim pitanjima proširi područje delatnosti, naročito kada je u pitanju Narodna skupština. Drugo što želim da kažem radi šire javnosti, ja i mnogi drugi građani bili smo prinuđeni verovatno da ponekad pogledamo u Vujakliju, odnosno "Leksikon stranih reči i izraza", pa se upravo na ovom primeru mogu izvesti neki zaključci koji su po meni bitni sa stanovišta ukupnog sadržaja zakona koji se predlaže. Koncesija zapravo znači: dopuštanje, ustupak, povlastica, davanje povlastice; odobrenje vlasti za obavljanje nekih poslova koji je slobodan od nadzora te vlasti; a koncesionar je onaj koji ima povlasticu. Upravo zbog toga što imamo predlog zakona koji treba da u suštini reguliše pitanje povlastice ili dopuštenja od strane ove vlasti nekom faktoru, da li domaćem da li stranom potpuno je svejedno, moramo ovoj temi da posvetimo značajnu pažnju, a naročito kada je u pitanju predmet koncesije. Mislim da je to suština ovog zakona. Podsećam vas da smo u prethodnom tekstu zakona imali nekih devet tačaka koje su govorile o tome šta je predmet koncesije. Danas imamo 16 tačaka u Predlogu zakona, koje kažu šta bi sve moglo biti predmet koncesije i tu ima nekoliko tačaka, a naročito tačke 3, 4, 5, 6, 7, 8. i 10. koje su po meni veoma važne, jer po pravilu obuhvataju izgrađene objekte na području Republike Srbije koji imaju državni i međunarodni značaj. Reč je o autoputevima, o hidrocentralama, o termoelektranama, o telekomunikacinom sistemu, o elektroenergetskom sistemu itd. Zaista je uputno pomisliti da ova poslanička skupština mora na tu temu da vrlo ozbiljno promišlja, a naročito Vlada koja će u najvećoj meri sprovesti ili sprovoditi ovaj zakon. Ne samo ova vlada, nego i sve druge vlade koje će posle nje doći, zato što ovo nije zakon za nekoliko dana, nije čak ni za nekoliko godina, nego je verovatno za nekoliko decenija. Ministar je rekao koja je razlika između prethodnog zakona koji smo imali i ja bih se u tome mogao sa njim složiti, ali bih želeo da vam kažem još nekoliko, po meni bitnih, razlika u odnosu na dosadašnja zakonska rešenja, za koja čak mislim da su bolja u prethodnom zakonu, a ako ne baš bolja ono bar preciznije regulisana u tekstu koji smo imali. Na primer, kada su u pitanju uslovi za davanje koncesije. Mi danas imamo u jednoj rečenici definisano šta treba neko da ispuni kao uslov i kažemo da to mora da bude u skladu sa zakonom, da se donese koncesioni akt i da se sprovede javni tender. U dosadašnjem tekstu zakona imali smo tri odrednice koje su veoma značajne sa stanovišta toga kako ćemo primenjivati zakon, a to su tri logična uslova. Prvo, da se obezbedi racionalno korišćenje prirodnog bogatstva, i ništa logičnije od toga. Drugo, da se tehničko-tehnološko unapređivanje delatnosti obezbedi na predmetu koncesije. I, treće da se obezbedi zaštita i unapređenje životne sredine u skladu sa propisima. Ono što je posebno važno, a nije prisutno u ovom tekstu zakona, iako se iz konteksta može izvući zaključak i ja imam puno poverenje u ljude koji pričaju o tome, ministar i njegovi saradnici, alibih podsetio na sledeću stvar. Bilo je posebno važno da se tada, odnosno po dosadašnjim rešenjima koncesija mogla dati pod uslovom da javno preduzeće koje upravlja nekim značajnim društvenim dobrom ili prirodnim bogatstvom ne može da obezbedi njegovo racionalno korišćenje, odnosno nesmetano funkcionisanje. Mi sada taj uslov nemamo. Neću da budem prorok, ali iz toga se mogu izvući neki zaključci koji mogu imati i negativnu konotaciju. Kada je u pitanju predmet koncesije, podsetio bih sve vas da je u odnosu na prethodni zakon novo - održavanje i korišćenje zdravstvenih ustanova ili njihova rekonstrukcija i modernizacija, izgradnja sportsko-rekreativnih objekata, sportskih terena, uključujući objekte za kulturne aktivnosti, korišćenje termalnih izvora u zdravstvene i proizvodne svrhe, izgradnja, održavanje i korišćenje objekata turističke infrastrukture. Sve ovo do sada nije bilo predmet koncesije, a ovim predlogom zakona se predlaže da bude. Ovde je za socijaliste, a mislim i za mnoge druge, najspornije pitanje korišćenja zdravstvenih ustanova; podvlačim - korišćenja. Možda i nije sporno dati koncesiju za izgradnju, ali je vrlo rizično ili možda čak sporno dati koncesiju na korišćenje. Zašto? Razumljivo mi je kada neko izgradi neki zdravstveni objekat, opremi zdravstvenu ustanovu, specijalizuje se za neku delatnost, pa ko voli neka izvoli;tržišni mehanizmi funkcionišu, ne morate tamo da idete jer imate alternativu, državnu ustanovu koja se tim poslom zdravstvene zaštite najšireg sloja građana bavi. Ali, kada date koncesiju na zdravstveni centar "Milenko Marin" u Loznici ili na neki drugi zdravstveni centar u Republici Srbiji i kada ta koncesija traje 30 godina, taj ko je koncesionar ima pravo da diktira uslove, pa i da i određuje cenu zdravstvene zaštite. Molim vas, taj rizik nikako nije u skladu sa programskim opredeljenjima Socijalističke partije Srbije, a mislim i Demokratske stranke, obzirom da su nedavno postali ili će biti pridružena članica Socijalističke internacionale. Prema tome, drugovi iz Demokratske stranke, povedite računa i o ovome kao objektivnoj opasnosti da u sprovođenju zakona dođemo do realnih problema. Dalje, trajanje koncesije nije sporno, bilo i je i do sada 30 godina. Mislim da ne možemo govoriti o nekim realno kraćim rokovima, odnosno nema potrebe, jer ovo je najduži rok za trajanje koncesije i za mene to nije sporno. Malo mi je sporno što predlagač zakona nije možda više favorizovao i u prvi plan stavio tzv. B.O.T. sistem. Dakle, sistem - izgradi, koristi i predaj. Zašto je to za mene važno? Zato što bi suština koncesije koja se predlaže ovim zakonom morala biti upravo u tome da nađemo domaće i strane partnere koji će izgraditi odgovarajuću infrastrukturu na području naše Republike, a ne da je samo koriste. Korišćenje nosi mnoge rizike. Uzmite Hidrocentralu "Đerdap". Ona bi mogla biti predmet koncesije po ovom zakonu. Taj ko bi uzeo "Đerdap" u koncesioni odnos, proizvodio bi električnu energiju, ali je pitanje da li bi je nama isporučivao. Mi kažemo - u redu, to ćemo urediti ugovorom. Ali, pitanje raskida ugovora i nije pitanje raskida koncesionog odnosa. Kada se raskine ugovor, nije rečeno da neizostavno prestaje i koncesioni odnos, i to je važno. Na to ukazujem ne sa lošom, nego sa dobrom namerom. Molim vas, ako sada znamo činjenicu da je električna energija u Evropi skuplja nego kod nas, onda će taj koji proizvodi električnu energiju u "Đerdapu" ili nekoj drugoj centrali, tržišno motivisan, prodavati tu struju tamo. Šta ćemo mi bez struje? Uzmete nekoga ko je uzeo koncesiju za autoput i kaže - putarina za relaciju od drumske raskrsnice do Beograda je 200 dinara, a sada je 20 dinara. Šta mi tu možemo da uradimo? Mi se objektivno ovim tekstom zakona ne štitimo od takvih opasnosti. Ja ne kažem da će do njih neizostavno doći, ali postoje rizici koji ovim tekstom nisu u dovoljnoj meri elminisani. Ukazao bih na još nekoliko stvari. Nije stvar u tome da li ćete da prihvatite o čemu govorim, već da počnemo jedanput da promišljamo na tu temu. Imamo iskustvo iz Zakona o privatizaciji. To iskustvo kaže da sredstva koja se ostvare prodajom preduzeća, odnosno subjekata privatizacije, po pravilu idu u budžet. Od tog pravila se odstupa samo u dva slučaja - kada se 5% sredstava izdvaja za lokalnu samoupravu odnosno autonomnu pokrajinu. Sav ostali deo sredstava ide u budžet. Postavlja se pitanje za koje namene će to biti potrošeno, jer ta priča se reguliše Zakonom o budžetu. Ovde imamo sličnu situaciju. Predlaže se da sredstva koja se ostvare od koncesija budu usmerena u budžet kao prihod Republike Srbije, osim ova dva izuzetka koja smo imali i u Zakonu o privatizaciji i oni se sada preslikavaju i u ovaj zakon o koncesijama. Jeste nekim amandmanima traženo, u jednoj meri i prihvaćeno, da se ti procenti na neki način koriguju. Zašto ovo govorim? Govorim zbog toga što Socijalistička partija Srbije i njeni narodni poslanici u Narodnoj skupštini smatraju da nije ništa prirodnije nego da ona sredstva koja se ostvare po osnovu korišćenja objekata u postupku, odnosno procesu koncesija, budu namenjena za izgradnju tih, takvih ili sličnih objekata. Ja razumem da se sredstva po osnovu izgradnje nekih objekata koriste kao budžetska sredstva. Imamo mi za to razumevanja i opravdanja. Molim vas, kada nam neko koristi autoput 30 godina i za to daje odgovarajuću koncesionu naknadu, ništa nije prirodnije za mene nego da se ta sredstva upotrebe za izgradnju infrastrukturnih objekata koji jesu predmet koncesija u tačkama 3, 4, 5, 6, 7, 8. i 10, a tu su i aerodromi, putevi, elektroenergetski sistem, telekomunikacije i mnogo toga drugog. Tu nismo naišli na razumevanje, ali zašto? Zato što je realna činjenica da koncesije ovog tipa daju siromašne države i zato što ni za koga u ovoj sali nije sporno da Srbija jeste siromašna zemlja i da smo mi prinuđeni da radimo to što se predlaže i ovim zakonom o koncesijama. Bojim se da nam je sve na prodaju i da nećemo imati šta da sačuvamo, ukoliko ne uspemo da kod međunarodne zajednice popravimo svoju poziciju. Činjenica je da je u poslednjih godinu dana ta naša pozicija sve slabija i slabija. Nismo imali donatorsku konferenciju, a trebalo je da bude u 2002. godini. Bila je najavljena za početak 2003. godine, govoreno je o nekih 800 ili 900 miliona dolara sredstava - daj bože da nešto od toga bude, mi socijalisti ne razmišljamo po principu "što gore to bolje", nego obrnuto. Imamo problem sa Sjedinjenim Američkim Državama, iako nekome može zvučati da je, ovo što ministar Pitić kaže, možda i bolje što je Kongres Sjedinjenih Američkih Država odložio tu priču o pomoći Srbiji, ali imamo mnogo problema na frontu sa Sjedinjenim Američkim Državama. Vrlo mi je interesantno da niko ne pominje njihov dug prema Srbiji, odnosno SRJ od 300 miliona dolara iz 1990. godine. Svi nešto pričamo i morali bismo da budemo do neba srećni što su nam obećali pomoć posle 15. juna, a da u međuvremenu neke uslove ovde moramo da ispunimo. Teško da bi Francuzi dali Nemcima koncesije ovog tipa, na koje ćemo mi verovatno iz nužde i iz siromaštva kao država i narod biti prinuđeni. Zato je SPS insistirao na tome, ako već ne može Narodna skupština zbog proceduralnih, operativnih i nekih drugih realnih razloga da odlučuje o tome kome će da da koncesiju, onda je zaista uputno, to će biti prihvaćeno, da predlog za davanje koncesija za objekte koji su od državnog i međunarodnog značaja razmatra i ova Narodna skupština.Ustupati svoje nacionalno bogatstvo bilo kome, nosi rizik. Nema nikakve potrebe da taj rizik nosi samo Vlada, i to bilo koja vlada, ova ili neka buduća. Zato se zahvaljujem ministru i njegovim saradnicima što su našli razumevanje za potrebu da se veliki broj ljudi, pre svega narodnih poslanika, a preko njih i svih punoletnih građana Srbije, uključi u tu priču i kaže - ovde možemo da damo koncesiju bez ugrožavanja državnih i drugih interesa, ali ovde ne možemo nikako. Imamo samo jedan aerodrom, pravi aerodrom, međunarodni i ne možemo da damo Surčin nikome ni pod kakvim uslovima. Na primer, to može biti jedna od mogućih odluka u ovoj skupštini. Dobro je da je taj amandman prihvaćen. Pravo da vam kažem, toliko je dobro da i SPS razmišlja o tome da ovaj zakon, uz sve manjkavosti o kojima sam govorio, i podrži. Predložio bih ministru, ali vrlo dobronamerno, da bar jednom uredbom ili odlukom Vlade, ne znam kojim aktom, reguliše pitanje B.O.T. sistema na jedan precizniji i, kako bi vi iz vlasti rekli, transparentniji način, da jednostavno damo do znanja svima, javnosti i ovom parlamentu, u kojim ćemo to oblastima forsirati sistem - izgradi, koristi i posle 30 godina predaj.
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe Narodni socijalisti.
Dame i gospodo, pošto su dileme oko socijalista, zamolio bih kolege da se predstavljaju u ime svoje stranke, jer, kako stoje stvari, ovde ima malo više socijalista. Čak će i Demokratska stranka verovatno da bude u socijalističkoj internacionali. Prema tome, SPS je SPS, a Narodni socijalisti su Narodni socijalisti. Dame i gospodo, poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, da ste vi predložili zakon o izmenama i dopunama postojećeg Zakona o koncesijama, verovatno bi drugačiji razgovor bio za ovom govornicom. Pošto ste sebi dopustili da zakon u kojem se od 10 naslova odeljaka prepisuje svih 10; od 43 podnaslovaodeljaka prepisuje 33, odnosno 74%; od 45 članova zakona prepisuje 31, odnosno 70% nazovete zakonom o koncesijama, onda bi bilo dobro da o svemu tome malo ozbiljnije razgovaramo. Sama činjenica da vi posle skoro dve i po godine vlasti dopuštate sebi da pored postojećeg Zakona o koncesijama, koji dosta sveobuhvatnije i domaćinskije posmatra poziciju koncendenta, odnosno Vlade Republike Srbije ili lokalne samouprave, predložite nešto što zovete zakonom o koncesijama, a u suštini je zakon o izmenama i dopunama postojećeg, navodi na činjenicu da, u suštini, vi pokušavate nama da kažete da za ove dve i po godine nije moglo biti ni jedne koncesije, jer nije postojao zakonodavni prostor. Sve bi to bilo dobro da nije došlo do potrebe za hitnim postupkom i do vašeg obrazloženja u kojem kažete da postoji mogućnost da, ukoliko se koncesija eventualno da u skladu sa postojećim zakonom, nastanu velike štetne posledice za državu. Zato bi trebalo ovde danas i tokom rasprave o amandmanaima mnogo ozbiljnije da razgovaramo o vašem Predlogu zakona o koncesijama. Poštovani gospodine ministre, mi smo neki dan imali priliku da razgovaramo sa predstavnicima OEBS-a u ovoj skupštini i prvo pitanje te delegacije je bilo - kako se priprema zakon? Kada smo im mi saopštili da mi zakonske projekte vidimo prvi put kada već dođu kao odluka Vlade u skupštinsku zgradu, ljudi nisu mogli da veruju. Ja sam ih dobro razumeo jer sam u svojoj karijeri uradio deset zakonskih projekata i Prostorni plan Republike Srbije i samo sam sa prvim zakonskim projektom imao problema, jer sam upravo uradio onako kako ste vi uradili. Sve sam uradio kroz Vladu i došao pred poslanike koji su, zatečeni rešenjem, imali podosta i primedaba. Mnogo bolje i mnogo kvalitetnije se radi kada se razume i shvati da građani Srbije nisu u ovoj sali izabrali bez razloga ovih 250 ljudi i da je mnogo bolje ako imate ideju da donesete određeni zakonski projekat, da sa tim zakonskim projektom dođete na matični odbor, iznesete osnovne principe sa kojima želite da nastupate, čujete šta ko pametno, možda i glupo, ima da vam kaže i da onda sa tim saznanjem odlazite u svoje ministarstvo i vodite računa o onima koji će sa vama da odlučuju sutra u Skupštini Srbije da li taj zakon može ili ne može. Suština cele priče je nacionalna ekonomija. Koncesiona delatnost je jedna vrlo delikatna delatnost, takoreći na ivici noža. U suštini, vi Zakonom o koncesijama dajete, to sam ja uradio 1997. godine, a vi ovih dana, deo suvereniteta nad svojim prostorom, a morate da imate motiv i opravdanje zašto taj deo suvereniteta ili deo prava obavljanja određenih delatnosti dajete drugom. Znači, država, građani Srbije preko ovog parlamenta moraju doneti zakon koji mora biti, pre svega, domaćinski, zakon koji mora da ima ne unapred sve precizirano, ali bar dovoljno elemenata kojima se tačno precizira šta ipak mora da bude i u B.O.T. sistemu - izgradi, upravljaj i predaj i koji su to osnovni razlozi pod kojima sme i može Vlada da odlučuje da uđe u koncesiju. Vi sebi dopuštate da iz postojećeg zakona, koji je zbog toga i mnogo bolji, brišete član 4. koji je malopre poslanik SPS-a čitao. Taj član 4. je vezan za uslove davanja koncesije. Građani Srbije preko narodnih poslanika kažu toj Vladi Srbije, kažu lokalnoj samoupravi, kažu bilo kome ko odlučuje, da se koncesija daje pod uslovom da se obezbedi racionalno korišćenje prirodnog bogatstva ili dobra u opštoj upotrebi, tehničko - tehnološko unapređivanje delatnosti koja je predmet koncesije, odnosno tehničko - tehnološko jedinstvo sistema. Ako odlučite da date "Kolubaru" ili neku drugu termoelektranu pod koncesiju, vi morate kao Vlada Srbije da imate zadatak kroz zakon da garantujete jedinstvo Elektroprivrede Srbije. Ako odlučite da date koncesiju na autoputBeograd - Niš -makedonska granica, pri čemu su za Beograd - Niš, na primer, Grci bili spremni, sa 12,5% internom stopom povraćaja kapitala, da uđu u takvu koncesiju gde će 15 godina održavati oni ceo Beograd - Niš, ali graditi za četiri godine deo Niš - makedonska granica, vi morate kao Vlada imati zadatak, preko zakona o koncesijama, da dokazujete sebi i drugima kada donosite koncesioni akt, da čuvate jedinstvo infrastrukturnog sistema Republike Srbije, obezbeđujete zaštitu i unapređenje životne sredine. Prirodna bogatstva i dobra u opštoj upotrebi, kao i objekti, uređaji, postrojenja koja koriste javna preduzeća čiji je osnivač država, odnosno jedinica lokalne samouprave, mogu se dati u koncesiju drugom licu pod uslovom da ta javna preduzeća ne mogu obezbediti njihovo racionalno korišćenje. Znači, član 4. je fundament za svakog građanina Srbije i za nas poslanike u ovom parlamentu koji dajemo nalog, bilo ko da je u vladi, ne samo u vašoj Vladi, nego i budućoj koja će da dođe ovde, da mora tako da razmišlja. Zato je bilo prirodno da u narednom članu 8. na str. 5. vašeg zakona osnovni razlog za izradu koncesionog akta bude naveden. Vlada morazakonom biti obavezana da je dužna kada donosi koncesioni akt da prva stvar u koncesionom aktu mora biti razlog zbog čega Vlada Republike Srbije, na predlog svih onih koji joj predlažu, donosi taj koncesioni akt. Vi to u proceduri izrade koncesionog akta brišete. Pa, da nastavim dalje. Govorite o nekim novim načelima koja ste uveli. Nema nijednog novog načela. Odmah da vam kažem, samo se vi smejte, ali znate, kada se radi o Zakonu o koncesijama iz 1997. godine, prvo sam radio promenu saveznog Zakona o stranim ulaganjima, pa sam u saveznom Zakonu o stranim ulaganjima uveo tender kao pojam. Vi verovatno niste primetili da u postojećem zakonu u članu 13. jasno piše - javna licitacija za davanje koncesija domaćim i stranim licima sprovodi se na način utvrđen saveznim propisima. Prema tome, cela procedura koja je predviđena u postojećem Zakonu o koncesijama upravo podrazumeva javnu licitaciju, izradu tendera, gde je koncesioni akt u suštini tender za javnu licitaciju. A što je najgore za vas i što sada već dovodi u jednu situaciju o kojoj treba ozbiljno razmišljati zašto se određeni elementi brišu iz postojećeg zakona i uvodi u suštini fluidnost i šansa da se odlučuje mimo zakona, jer se suviše slobode daje onima koji odlučuju, jeste činjenica da u suštini o B.O.T. sistemu opet se brišu članovi 32, 33. i 34. Slažem se da se o B.O.T. sistemu može mnogo pisati. Ima jedna knjiga kod nas napisana - "Koncesije po B.O.T. modelu", odlična je ta knjiga i treba je čitati. B.O.T. sistem kao takav je širok, ali građani Srbije preko ovog parlamenta, propisujući Vladi kako da se ponaša, imaju pravo da propišu minimum odrednica koje taj B.O.T. sistem ima, kojima će se štititi interes države da definiše koji to međusobni odnosi mogu biti i koji su to osnovni elementi sadržine ugovora - o ugovornim stranama, predmet ugovora sa opisom projekta, odnosom objekta, transfer tehnologije koji mora da bude u B.O.T. sistemu i izvori, uslovi finansiranja tog B.O.T. sistema, naknada za korišćenje objekta, standardno korišćenje proizvodnih usluga i o uslovima više sile. To je taj minimum koji zakonom dobar domaćin, dobar građanin Srbije preko ovog parlamenta mora da propiše bilo kojoj Vladi, pa i vašoj kako će da se ponaša. Zašto vi to brišete? Zašto i tu uvodite fluidnost, možda otkriva sledeća činjenica: u starom zakonu koncesije po članu 13. isključivo mogu da se daju javnom licitacijom, uzimajući u obzir savezni propis o stranim ulaganjima, znači javnu licitaciju putem tendera. Tender nije nastao nakon 5. oktobra, tender je kategorija koja postoji već duže vremena. U starom zakonu u članu 13. piše - izuzetno, kada javna licitacija ne uspe, moguće je ili ponoviti javnu licitaciju ili ići po pozivu, licitacija po pozivu. Opet minimum dva učesnika.
Narodni poslaniče, deseti minut je. Da li koristite i drugo vreme?
Produžavam dalje. Kod vas u vašem članu 20. događa se nešto što daje pravo za sumnju zbog čega ste uveli član 2. kao deklarativnu kategoriju. U članu 20. dopuštate da je moguće, po toj transparentnosti vašeg pristupa, da postoji samo jedan učesnik na javnoj licitaciji, tenderskoj i da sa tim jednim jedinim javnim učesnikom Vlada Republike Srbije može ući u pregovore i ugovoriti ceo posao. Sada dolazimo do suštine. Imamo postojeći Zakon o koncesijama koji je jasno obavezao bilo koju Vladu Republike Srbije da mora precizno da navede razloge zašto se opredelila da uđe u potencijalni koncesioni aranžman tako što donosi koncesioni akt. U vašem zakonu nema nijedne definicije iz te oblasti, posebno iz člana 4, vezane za racionalno korišćenje prirodnog bogatstva, za tehničko-tehnološko unapređenje, očuvanje jedinstva sistema, posebno velikih javnih preduzeća, niti za zaštitu i unapređivanje životne sredine. Zbog čega se to briše? Ne znam. U starom zakonu jasno se kaže da koncesioni akt (član 1.) mora da ima razloge zašto se odlučilo da se ide u koncesiju. Nema, nema. Pogledajte iz čega se sastoji član koji govori o koncesionom aktu i razlozi za donošenje koncesionog akta su kao takvi izbrisani. Pored toga, kada ste me podsetili, gospodine, baš ste mi i pomogli, samo da pronađem. Znači, prvo, kada je u pitanju donošenje koncesionog akta, ne da nema razloga za donošenje koncesionog akta, nego nema ocene o očekivanim prihodima i rashodima i tehnološkim mogućnostima za izvršenje date koncesije. Domaćin koji odlučuje da raspiše koncesionu licitaciju i utakmicu mora da ima jasnu perspektivu ponašanja potencijalnih konkurenata, da bi tačno znao limite u kojima se oni mogu pronaći. Između dvoje ili više njih bira onoga ko je državi u tom trenutku najpovoljniji. Naravno, kao obaveze u takvim postupcima nema ni kaucije koja mora da se položi, izbrisano je iz starog zakona. Dalje, sama organizacija rada o koncesijama. Tačno je rekao malopre poslanik gospodin Zoran Nikolić kada je govorio da vi imate u Vladi Republike Srbije više agencija nego ministarstava. Začuđujuće je da se radi o jednom potpuno novom, specifičnom vidu poslovanja koji može omogućiti značajan izvor prihoda. Koncesionarstvo može biti pozitivno, i te kako. Ne može neko ko gradi autoput, ko gradi branu da to stavi na rame i iznese iz zemlje. Taj koji gradi kod nas, taj ulaže u našu zemlju, angažuje našu operativu, angažuje našu proizvodnju. Znači, nama je dobro da imamo koncesiju. Oko znanja uopšte, kada su u pitanju koncesije. Vidite, odjedanput novim zakonom dobijamo hiljade pačića. Svako će da uči šta je koncesionarstvo. Svaka lokalna samouprava i svako ministarstvo mora da učiiz početka šta su koncesije. Upravo da ne bi bilo pačije škole i da ne bi pačići sedali da pregovaraju sa belim kragnama iz inostranstva, koje su mnogo verzirane i u Evropskoj banci za rekonstrukciju i razvoj, Evropskoj investicionoj banci,UNIDO-y, UNDP-u, i Svetskoj banci, mi smo starim zakonom predvideli da imamo agenciju za ulaganja od značaja za Republiku Srbiju. Zašto tu agenciju? Negde država koja ide u velika strana ulaganja, koja ide u velike koncesije, mora da ima kontinuitet znanja o svim pregovorima koji se događaju na teritoriji te države kada su ozbiljne koncesije u pitanju. Ta agencija nije gazda. Ta agencija je servis ministarstvima i lokalnoj samoupravi, da ne kreću u pačiju školu od prvog razreda, nego kada se pojavi potreba u Ministarstvu rudarstva i energetike da se eventualno da koncesija za određeno prirodno rudno bogatstvo, da taj ministar za rudarstvo i energetiku ne ide u pačiju školu, nego ima svoju agenciju gde se nalaze stručnjaci koji su već prošli pregovore o nekoj koncesiji, naučili na sve one fazone koji su u međunarodnom finansijskom svetu prisutni, znaju dobro tipske delove ugovora o koncesiji. Oni kao tim prilaze ministarstvu ili lokalnoj samoupravi i pomažu ministarstvu i lokalnoj samoupravi da urade koncesioni akt. Time dobijamo snagu u znanju i Vlada Republike Srbije, ma ko da se u njoj nalazi, ima ekipu koja i te kako radi svoj posao stručno, sa znanjem. Umesto toga, gospodin Pitić sa svojom vladom u određenom članu briše agenciju, briše sve, radiće se evidencija koncesionih ugovora. Znači, neka službenica sa srednjom stručnom spremom udari pečat i evidentira koncesioni ugovor, i završen posao. Znači, razlika je ogromna. Agencija za strana ulaganja, posebno kad su u pitanju koncesije, neophodna je, jer to je specifičan vid ulaganja, tu su ugovori od 200, 400, 600 miliona dolara, milijardu dolara, to su ugovori ogromne vrednosti. Ne može opština Vrnjačka Banja da uđe u pregovore o koncesiji sa nekima koji su prošli stotine pregovora o koncesijama, i u Poljskoj, i u Slovačkoj, i u Češkoj.Mora da ima leđa, leđa joj daje grupa eksperata u Agenciji za strana ulaganja, u Vladi Srbije, ne da evidentira pregovore, nego da čuva znanje, da stiče iskustvo i da u narednoj sekvenci, narednoj koncesiji, još pametnije uđe u pregovore sa drugima. To sve ruši Zakon o izmenama i dopunama postojećeg zakona, jednostavno se brišu te odredbe, i sve upisuje u pačiju školu. Znači, ko god sada dođe zbog koncesije u Tutin, ili u Sombor, ili u Zrenjanin, predsednik opštine će, obrazovan znanjem o koncesijama, da sedne da pregovara s njom, čovek sve zna. Naravno da nezna i naravno da će pregovori biti očajni, i naravno da to neće valjati. Znači, apelujemo na ministre i na Vladu Republike Srbije da prihvate one amandmane. Prvo, amandman da se član 4. vrati natrag u zakon, jer govori o uslovima davanja koncesije, jer time građani i država, preko ovog parametra, propisuju šta Vlada mora da ispuni. Apelujemo da prihvati amandmane vezane za agenciju, da bi imali kontinuitet znanjai pomoć ministarstvima i lokalnoj samoupravi u pregovorima. I, apelujemo da se u članu 20. ukine mogućnostda jedan jedini ponuđačkoji se javlja možebiti taj sa kojim se u tim pregovorima, po sistemu člana 2. koji je potpuno nepotrebno napisan, u poštovanju legalne utakmice, transparentno itd, ulazi u dogovor. Jer, mi svi znamo da, konačno, i tender i licitacija mogu biti takvi, urađeni baš za tog jednog jedinog ponuđača. Vratiti se na rešenje iz starogzakona: javna licitacija mora biti uspela, ako su najmanje dva ponuđača;ukoliko ona ne uspe, ili raspisati javnu, ili onda ići po pozivu, ići na ljude koji se interesuju, ali opet moraju biti dva. Naravno, tenderom, i to je ono što ovde treba prihvatiti, jer, pošto savezne države više nema, nego postoji zajednička država Srbija i Crna Gora, iz saveznog propisa o stranim ulaganjima sve stvari oko tendera su prebačene. Što se tiče zakona, treba istaći i sledeće - dve i po godine, ponavljam, postoji Zakon o koncesijama. Naravno da je bio od 1997. do 2000. godine. Urađen je jedan ugovor potpuno loš, između Beograda i Novog Sada, jer su radili ljudi koji nisu ni poštovali zakon koji je urađen, a logično je što do 2000. godine nije mogao biti urađen, iako su bili pregovori, jer takva je bila međunarodna klima i sprečavani su dogovori koji su bili skoro došli do kraja, posebno za autoput Beograd - Niš - makedonska granica. Ali, imati Zakon o koncesijama dve i po godine, u vreme otvaranja, kada ovu državu svi vole, (primljeni smo u UN, evo, hoćemo u EU, hoćemo u Savet Evrope), i ne iskoristiti postojeći Zakon o koncesijama, to već govori o efikasnosti Vlade Republike Srbije. Ali, napisati da je važno da se usvoji nešto što je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o koncesijama, zato što je postojeći zakon štetan, e, to je već pitanje morala onoga ko je to napisao.
Reč ima ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, gospodin Goran Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imali smo prilike da čujemo neke komentare vezane za zakon i ja bih probao da napravim jednu sintezu i komentarišem na ono što smo do sada čuli. Prvo, rekao bih par tehničkih stvari, za koje mislim da su važne i mislim da je dobro na neki način da čujete i od strane predlagačazašto smo se negde tako opredelili, iako će biti razgovora o pojedinostima, jer su uvažene kolege poslanici uglavnom govorili o amandmanima, koje su podneli na sam Predlog zakona, i mi smo probali da ukažemo zašto neke stvari nisu prihvatljive. Govori se o nekim stvarima koje daju jako puno prostora definisanju - šta je to suštinski, a ukazuje se da su to ključni elementi u postupku i uslovima davanja koncesija, i govori se o definisanju, ili o kriterijumima koji podrazumevaju racionalno korišćenje ili tehničko - tehnološko unapređenje, a neukazuje se na koji način izmeriti da li je nešto racionalnije, da li nešto tehnički i tehnološki unapređuje sistem, a da li, s druge strane, daje prostora za diskreciju u definisanju toga - šta je racionalnije, što je upravo poenta ovog zakona; definisanje nepreciznihkriterijuma ostavlja prostor u kome mogu da se pravezloupotrebe. Znači, to je pitanje koje smo probali da rešimo prihvatanjem jednog amandmana koji, u članu 8. koji definiše predlog za davanje koncesije, definiše jednu stavku koja kaže: "procenu opravdanosti koncesije"; to je jedna mala studija, koja će reći da li nešto treba da bude, ili ne, predmet koncesije. Kad se govori o nekim mogućnostima, a mi sada govorimo o toj ravni nekih tehničkih komentara, npr. putarina, i ako nešto košta danas 20 dinara, da li će sutra koštati 200 dinara? Pa, upravo je poenta celog zakona obrnuta. Ja sam već napomenuo da se radi o kategorijama koje su dispozitivnog karaktera i koje daju mogućnost, a na kraju je Vlada nadležna, u skladu sa nekim opštim kriterijumima, posebno imajući u vidu standard stanovništva, da upravo ne dozvoli, i zato nismo dali neke koncesije koje su tražile da se cena putarine npr. poveća nebrojeno puta i da time, u suštini, niko onda ne koristi te puteve. Znači, postoji neka logikai ja bih molio stvarno, kada se to komentariše, da se ima u vidu, a gospodin Ivković to posebno zna jer poznaje tu materiju, da sa tim stvarima ne može baš tako da se pravi kombinatorika i da se postavi pitanje - zašto nema te koncesije? Pa, zato što ona direktno udara na standard stanovništva i zato što to nije intencija predlagača zakona, nego je intencija da narod ima koristi, a da ne udari po njihovom džepu.Mislim da se sigurno nećemo ubeđivati da je ista logika bila u tom kontekstu prisutna. Kad se govori o tome, čini mi se da smo stvarno zaboravili kategoriju ugovora; govorimo da zakon treba da definiše neke stvari, a zaboravljamo da je ugovor taj koji mnoge stvari definiše, koji daje prostora ugovornim stranama da definišu svoja prava i obaveze. Tačno je da smo mi zaboravili poslednjih godina da ono što je predviđeno kao ugovor važi, da je to obaveza za ugovorne strane, da bi to trebalo da predstavlja osnovni pravni institut kojim treba da se rukovode oni koji ulaze u obaveze, kao koncedent i kao koncesionar, a ne da objašnjavamo u zakonu na način koji, nezavisno od toga koja je vlada u pitanju, ostavlja prostor za diskreciju. Moram da kažem da nije baš jasno otkuda toliko nepoverenje u lokalnu samoupravu. Mislim da je poenta celokupnog razvoja društva da se ide ka decentralizaciji, koja podrazumeva da se osposobljavaju lokalna samouprava i sve institucije u pravcu prihvatanja onih nadležnosti za koje se oni zalažu. Ako smo predvideli za komunalne delatnosti da lokalna samouprava treba da se bavi time i da prihod u potpunosti ide lokalnoj samoupravi, pa dozvolimo onda i njima da oni naprave svoju organizaciju na osnovu priručnika ili uputstava, kao i modela ugovora koji je urađen. Znači, pripremljen je model koncesionog ugovora koji će biti takav da definiše sve odredbe ugovora koje su determinisane ili određene da budu u njima, a ostavlja se opet autonomija volje između ugovarača da eventualno određene stavke dodatno ugovore. Tu je i B.O.T. sistem. Sami ste rekli - ako bi krenuli s tim koliko B.O.T. sistema sada ima, siguran sam da biste nabrojali bar dvadesetak modela poslovnog prometa u kome postoji B. O. T. sistem. A, šta ako se nešto ne zove tako u zakonu a odgovara po prirodi koncesiji, pa se time zakon izbegava i ne primenjuje se, da to bude koncesija; šta ćemo onda sa tim modelima koji su bili predviđeni u prethodnom zakonu kroz B.O.T. sistem, a zovu se B.O.O.T. sistem ili B.O.O; kako obuhvatiti te modele, a u suštini je to koncesija. Ovim zakonom je veoma jednostavno definisano, jer se kaže da je koncesija, u smislu ovog zakona, i koncesija po B.O.T. sistemu, uključujući i sve oblike tog sistema. To znači - sve što je potencijalni predmet koncesije u okviru ovog modela i oblika jeste predmet ovog zakona. Kako će se definisati - to je predmet ugovora. To će ugovor definisati sa determinantama koje su predviđene, znači, šta sve mora svaki ugovor o koncesiji da sadrži. A, u zavisnosti od različitosti samog oblika sistema biće i različite neke kategorije ugovora. Pa, to je osnovno načelo tržišne privrede, načelo autonomije volje, ponavljam već peti put, načelo autonomije volje u ugovaranju između dve ugovorne strane. Pitanje prihoda ili koncesionih naknada je normalno pitanje o kome može uvek da se razgovara. Opet moram da vratim priču na početak - radi se o dobrima u opštoj upotrebi i prirodnim bogatstvima koja su svojina Republike, i to je po definiciji javni prihod. Javni prihod po Zakonu o budžetu se uplaćuje na budžet Republike, i to je prvi stav. Drugi stav je da ova skupština svake godine, sa pomeranjem datuma unapred, srećom, jer idemo u tom pravcu da na vreme razgovaramo o budžetu, razgovara o budžetu koji treba da se rasporedi na način koji će zadovoljiti interese građana Srbije preko onoga što vi utičete na strukturu raspodele rashoda, odnosno način na koji će biti trošena sredstva koja dolaze od koncesije, od privatizacije, od onih predmeta koncesije koji su u svojini Republike. Da li je ta struktura raspodele u redu? To je predmet vaše rasprave. Da li treba više davati u razvoj infrastrukture - sigurno. Da li ova država može da daje više za razvoj infrastrukture - trenutno je omeđena onim prinadležnostima koje moraju da se obezbede. To su i penzioneri, i zdravstvo i prosveta itd. Kamo sreće, nema nijedne vlade u svetu koja ne bi više izdvojila para za razvoj infrastrukture. Bilo je i drugih vlada, pa su na različite načine trošene pare. Mislim da ste i vi imali primedbe kako su trošene pare u prethodnom sistemu, ali u tom kontekstu govoriti o domaćinskom ponašanju, da je suština u tome, kako ste definisali, u toj priči, nacionalna ekonomija... Nemojte da se vraćamo unazad i da govorimo šta je suština priče i kako su trošena državna sredstva i gde je bila nacionalna ekonomija koja danas izgleda ovako kako izgleda. Mi imamo jednu situaciju i imamo ovaj zakon i mi možemo da govorimo o nekim konceptualnim stvarima, ali ako se raspravlja o agenciji ili ne, ako je to razlika, pri čemu moram da kažem, pošto je to rekao kolega poslanik narodni socijalista, ako je 80% normi iz zakona preuzeto, onda je vaša implicitna hipoteza da tih 20% ništa ne valja, ili očekujem da vi glasate za zakon zato što je u suštini replikacija ovog prethodnog zakona. Mislim da nije. Ne da mislim, nego sam ubeđen da ovaj zakon predstavlja novitet. To što ste vi razgovarali sa članicama OEBS-a - verujte, mi smo uspostavili komunikaciju sa svima u okruženju koji postoje, upravo pokušavajući da ovaj zakon izložimo oštrom tretmanu onih koji negde daju neku vrstu konfirmacije da li je to nešto što jeste deo Evrope ili nije. Tako isto i ja mogu da kažem:razgovarali smo sa Evropskom unijom, sa Svetskom bankom, razgovarali smo sa ne znam sve kojim institucijama koje su rekle - ovo je razlika, ovo je zakon koji je po duhu različit u odnosu na prethodni zakon. Izvinite, ali javna licitacija koja podrazumeva prikupljanje dva poziva nije tender. To je način na koji se daje mogućnost nekome da pozove ona dva, a da ne pozove ona druga dva. Zato, izvinjavam se, ali ako možemo o Zakonu iz 1997. godine da sudimo samo na osnovu teorije i na osnovu prakse, koja u potpunosti dezavuiše prethodni zakon, onda mislim da se time priča o samom zakonu i zašto nije bilo koncesija i o kvalitetu toga tu negde završava, uz maksimalno uvažavanje svega onoga što je urađeno u tom zakonu, što jeste tačno. I sam sam na početku rekao da neke stvari nije moguće promeniti. Mi ne možemo da promenimo šta je predmet koncesije. Možemo da razgovaramo da li nešto mora ili ne može. Možemo da razgovaramo o roku trajanja, pitanje je da li treba, usaglasili smo da je to opet 30 godina. Možemo da razgovaramo o nekim drugim stvarima koje su se pokazale da smo u tehničkim stvarima, u stvarima koje definišu neke elemente po pitanju koncesija, imali neka slična viđenja. I, možda još samo jedan tehnički detalj, a to je - kada se jedan potencijalni koncesionar javi na tender, zašto se daje prostora da država može (znači ne da mora) da sprovede novi javni tender ili da pregovara u smislu postavljanja koncesionara. Zato što se može desiti, a to vi jako dobro znate, da u nekim oblastima stvarno može da postoji uvek samo jedan jedini koji je zainteresovan za koncesiju. Da li zbog toga nećemo da damo koncesiju tamo gde imamo interesa da se unapredi standard stanovništva i tamo gde treba da se pospeši razvoj? Ne. Ne. Ne. Jer, postoje kriterijumi i u predlogu za koncesiju i u predlogu koncesionog akta i u ugovoru, a konačno, izvinjavam se zbog toga što malo više komuniciram sa kolegom Ivkovićem, što je normalno, jer je on bio jedan od graditelja prethodnog zakona, jeste da biste napravili napomene za neke koncesije npr. kako će se davati upravo za one koje će biti predmet rasprave na Narodnoj skupštini. Znači, Narodna skupština će raspravljati i o termoelektrani, i o putevima od međunarodnog i strateškog značaja, i svi narodni poslanici će imati priliku da kažu da li država treba da da koncesiju u tim oblastima. Nemojte da se skrivamo iza toga šta radi Vlada. Mi smo prihvatili upravo korektne amandmane poslaničkih grupa koje su rekleda u nekim oblastima treba to da uradi Narodna skupština, jer to jeste interes koji treba da se proveri upravo u ovom domu. Još jednom podvlačim, malo sam i replicirao na neke amandmane, ali verujte i praksa u okruženju, a i ova kod nas, jeste pokazala da moramo da se klonimo nekih rešenja koja su postojala u prethodnom zakonu.
Izvolite, reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, replika. [[Žagor.]] S obzirom da iz klupa dobacuju poslanici koji se pozivaju na član 99. Poslovnika, zahvaljujem. Izvolite.
Dame i gospodo, znam da smo pri kraju zasedanja, jasno je da je isto mišljenje o potrebi uopšte koncesionih aranžmana za razvoj Republike Srbije, ali je jasno i da ugovore samo može da piše neko ko je nešto stvarao i to što je stvorio da proda. Ali, kada Vlada Republike Srbije piše ugovore, građani Srbije imaju pravo da unapred odrede kroz zakonske projekte, preko svojih narodnih poslanika, one bitne elemente ugovora koji sigurno moraju biti u tom ugovoru. Ostale stvari na slobodu, ali mora se znati razlog zbog koga se ulazi u koncesioni aranžman; mora da se zna koliki je prihod; mora da se zna vreme trajanja. Jednostavno, razlika između predloga gospodina Pitića i zakona koji već postoji je u tome što je sve to pojednostavljeno, sve je postalo fluidno i završava se time da koncesiju može da dobije i onaj ko je jedini učesnik na javnoj licitaciji putem tendera. Hvala.
Ovim završavamo rad u popodnevnom delu. Nastavljamo sutra, u četvrtak, 20. februara u 10,00 časova. Nastavljamo sa raspravom u načelu, a reč će prvi imati zamenik predsednika poslaničke grupe SRS Tomislav Nikolić. Potom narodni poslanici Branimir Trajković i Miodrag Stamenković, kao narodni poslanici koji su na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom izdvojili mišljenje. Hvala.