Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 81 narodni poslanik i da ne postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Predlažem pauzu od sat vremena. [[Posle pauze – 11,10]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 1/3 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Vladimir Milankov i Radič Joković. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PLANIRANjU I IZGRADNjI (nastavak u pojedinostima) Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, replika od juče.
Poštovani predsedavajući, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo, javljam se po osnovu replike, s obzirom da je stranka G17 plus bila pomenuta u izlaganju poslednjeg govornika na kraju jučerašnjeg zasedanja, ne toliko da bih se osvrnula na tu repliku, nego prosto da obrazložim stavove stranke G17 plus, koji su, čini mi se, izuzetno pogrešno protumačeni u odnosu na zakon koji je danas na dnevnom redu. Stranka G17 plus je izuzetno mnogo radila i pokušava da da svoj maksimalni doprinos kako bi ovaj zakon izgledao što bolje i u praksi bio što primenjiviji. Zadovoljstvo mi je što predstavnici Ministarstva potvrdno klimaju glavom. To je neka potvrda i pohvala za sve ono što smo radili. Naš odnos prema ovom zakonu prošao je kroz više faza. Kada smo ušli u ovu skupštinu, nekoliko nas koji se bavimo ovim poslom, znači gradnjom i imovinom u procesu izgradnje, pokušali smo da damo svoj predlog izmena i dopuna Zakona o planiranju i izgradnji. Onog trenutka kada je ovaj zakon bio u proceduri takođe smo kroz svoje učestvovanje u izradi amandmana pokušali javnosti da predstavimo jedan zakon koji će biti primenljiv i koji će podsticati što kvalitetniju i bržu gradnju. Utoliko je broj amandmana koje je stranka G17 plus dala na ovaj zakon možda, s obzirom da smo deo koalicije, po nečijim kriterijumima veliki. Ali, s obzirom da je Zakon o planiranju i izgradnji materija koja obuhvata nekoliko oblasti, 17 amandmana, koliko je dala poslanička grupa G17 plus, i nije neki broj amandmana koji bi opozicija mogla da uzme kao razlog za primedbu da je koalicioni partner stranka G17 plus u Vladi zapravo nesaglasna sa predloženim zakonom. Kroz saradnju sa Ministarstvom nekoliko nama vrlo bitnih amandmana je prihvaćeno i postali su sastavni deo ovog zakona. Nekoliko amandmana koji su potpuno suprotni stavovima stranke G17 plus nije prihvaćeno. Neke naše amandmane na članove za koje smatramo da su poboljšani na neki drugi način, kroz prihvatanje nekih drugih amandmana, mi smo povukli, ali smo zbog toga ostavili i nekoliko amandmana koji se potpuno razlikuju od nekih predloženih rešenja. Zapravo, radi se o dva ili tri različita koncepta Zakona o planiranju i izgradnji; to smo ostavili i pokušaćemo da kroz njihovo obrazlaganje ovde u Skupštini izlobiramo svoje kolege narodne poslanike da za njih glasaju. Još jednom podvlačim, stranka G17 plus je za nekoliko izmena ovog zakona izuzetno zainteresovana i podržaće ih, ali ćemo na današnjoj sednici pokušati neke od ovih amandmana da obrazložimo i, naravno, da zamolimo kolege poslanike da razmotre naše predloge i da glasaju u danu za glasanje za naše amandmane. Hvala vam.
Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Ministarstva za kapitalne investicije, u ime SPS na član 37. podneo sam amandman sledeće sadržine: "U članu 118. stav 6. tačka 5) menja se i glasi – vodi građevinski dnevnik, obezbeđuje knjigu inspekcije, obavezno vodi građevinsku knjigu za sve investicije koje se finansiraju iz budžeta javnih ili državnih fondova, humanitarnih, donatorskih i drugih javnih izvora, a u dogovoru sa investitorom i u ostalim slučajevima." Dozvolite mi da pročitam obrazloženje: "Amandmanom se precizira tačka 5) stava 6. u postojećem članu 188. Zakona, tako što se uvodi obaveza odgovornog izvođača da vodi sva potrebna dokumenta, odnosno građevinski dnevnik, knjigu inspekcije, a građevinsku knjigu obavezno samo u slučajevima kada su izvori finansiranja javni prihodi, dok u drugim slučajevima može građevinsku knjigu voditi ukoliko to zahteva investitor". Zašto sam podneo ovaj amandman? Postoje različiti aranžmani tokom izgradnje objekata. Vi možete da sklopite ugovor sa izvođačem radova po sistemu "ključ u ruke", ako to privatno finansirate, to je isto kao da kupite viđeni prostor po 1000 evra po kvadratu u nekom gradu ili na bilo kojoj lokaciji. Vas ne treba da zanima detaljno na koji način funkcioniše sve ovo, osim onih stvari koje se direktno tiču zakona kada je u pitanju bezbednost kod projektovanja, postoji nadzorni organ itd. Dakle, smatrao sam, i zato molim da dobijem podršku za ovaj amandman, da osim kod onih investicija koje su iz javnih prihoda, iz humanitarnih fondova, iz budžeta, ovo drugo može da se reši na ovaj način. Dakle, smatram da je ovo bolje rešenje od onoga koje nudi zakonodavac. Takođe, koristim priliku da kažem, pošto više nema amandmana – kada bi uvaženi poslanici iz bilo koje stranke, pa recimo i iz G17, pogledali stenogram rasprave o zakonu o izgradnji, koji je u ime DOS-ove vlade podneo gospodin Šumarac, kada bi analizirali šta smo govorili povodom tog zakona, bilo bi potpuno jasno da izmene i dopune ovog zakona ne bi ni bile potrebne da su onda uvaženi naši amandmani i argumenti koje smo nudili. Meni je poznato ko je bio tvorac onog zakona, ko je u njemu dao svoj doprinos. Takođe, nije mi nepoznato, uvažavam struku, da postoje snažni lobiji koji imaju interes da određena rešenja u zakonu budu baš onakva kakva predlažu amandmanima, ili kakva su već ugrađena u zakon. Prosto želim to da kažem, da neko slučajno ne pomisli da nismo kadri da to primetimo. Znači, bilo bi mi logično da svako ko ponudi svoju licencu na dalje postupanje, priloži obrazac M2 uz tu licencu, da neko može da ustanovi da li je on angažovan u određenoj firmi i pod kojim uslovima. Takođe, molim vas, gospođo Bošnjak, veoma vas poštujem, da li vam je poznato da se kod raznih tendera fotokopije licenci koje se dostavljaju uz tendere zloupotrebljavaju u hiljadama, da neki ljudi nemaju pojma da se fotokopije njihovih licenci prilažu uz tendere na različitim mestima i da se na taj način, najgrublji mogući način, zloupotrebljava zakon. Dakle, nisam protiv toga da ovo funkcioniše kako se vi zalažete, ali sam protiv toga da se na ovaj način ovo događa, jer ne može dovoljno da se kontroliše šta ko radi. Mogu da vam nabrojim odgovarajuće primere za to, ali to ovde više nije tema. Dakle, jedna je stvar da li je postojala dobra namera i dobra želja. Naravno da se zalažemo za to da se najobrazovaniji kadrovi bave najdelikatnijim poslovima, i kada vam neko projektuje ili gradi kuću imate interes da on to uradi na najbolji mogući način, ali vam skrećem pažnju da postoji prostor za manipulaciju u vezi sa tim i znam da vi to znate, kao što znaju i svi ostali. Nema ovde bezgrešnih. Jedno je pitanje kako stvari funkcionišu u Beogradu ili Čačku, a drugo kako funkcionišu po Srbiji, a nažalost, moram da kažem da je to u velikom broju situacija improvizacija, koja nanosi veliku štetu struci, a izigrava zakon na najgrublji mogući način.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, replika.
Dame i gospodo, uverena sam da svi narodni poslanici imaju istovetan stav kada razmišljamo o tome kako urediti ovaj zakon. Sigurno da je prvi i osnovni kriterijum profesionalizam. Takođe moramo da priznamo da je možda prethodni zakon iz 2003. godine, koji je uredio ovu materiju kroz Inženjersku komoru, kroz instituciju licenci za ovlašćene inženjere, zapravo iskoraknuo prema Evropi. Podsećam da skoro sve evropske zemlje imaju svoje inženjerske komore i sve uređene evropske zemlje imaju inženjerske komore gde su članovi isključivo inženjeri sa licencom. Zakon iz 2003. godine možda jeste bio preambiciozan i možda je prenaglo uredio ovu materiju, nesvestan situacije u unutrašnjosti. Saglasna sam kako sa izlaganjem i stavovima kolege prethodnika, tako i sa nekim amandmanima koji možda tu materiju analiziraju svesni situacije na terenu i malog broja inženjera sa licencom u unutrašnjosti. U tom smislu mislim da prethodni zakon iz 2003. godine jeste možda bio malo nerealan, da je kroz prelazne odredbe trebalo da koriguje zakon kroz realnost, ali želim takođe da napomenem da je predloženim izmenama, gde je predloženo da građevinski inženjeri koji rade izvođenje radova u određenim kategorijama objekata, za objekte manjih investicionih vrednosti, manje investicione intervencije, mogu biti inženjeri sa dve godine fakulteta, napravljena diskriminacija u odnosu na ostale inženjere. Tu imamo elektro i mašinske inženjere, koji bi takođe u istoj kategoriji objekata trebalo da budu u prilici da mogu da vrše nadzor pri izvođenju radova i ne bi trebalo da se izmene zakona odnose samo na kategoriju građevinskih inženjera. Plediram da budemo svesni činjenice da ova zemlja mora da krene u pravcu profesionalizma i zakon koji smo doneli 2003. godine ne bi trebalo da vraćamo sada unazad, nego da se kroz određene prelazne odredbe, kroz određena uputstva u okviru postojećeg zakona ili eventualno u okviru ovih izmena zakona realno sagledaju mogućnosti. Činjenica je da zloupotreba licenci ima, ali moram da vam kažem da me nikada niko u ove tri godine, koliko imam licencu, nije zamolio da svoju licencu stavim nekom na upotrebu. Zloupotreba licenci može biti i onda kada odredimo da inženjeri sa ovlašćenjima, ranija kategorija pre ovih licenci, ljudi koji su ranije imali srednju školu i mogli da vrše nadzor i da nešto potpisuju kao projektanti i tada je bilo zloupotreba. Verujte da ljudi koji su skloni zloupotrebama nisu samo u kategoriji inženjera, znači i tada je bilo ustupanja svojih ovlašćenja. Mislimo svi potpuno isto i idemo svi putem profesionalizma, da se što više profesionalaca zapravo svojom licencom bori za afirmaciju naše profesije.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman gospodina Rajka Baralića shvatam kao pokušaj da se u ovom članu reguliše nešto što u suštini treba da spreči zloupotrebu koja izvire iz nekoliko prethodnih članova ovog zakona, i to je u suštini najgora varijanta. Najgora varijanta za jedan zakon jeste kada se zna da pet-šest prethodnih odredbi zakona dozvoljavaju manipulaciju, zloupotrebu, izigravanje, a onda se u šestom članu daje neki uslov kako bi se prethodno na neki način zaustavilo, sprečilo ili otklonile štetne posledice. Ono što je gospodin Baralić ovde rekao, u znak podrške svom amandmanu, pre svega o javnim sredstvima i činjenici da se stvara neka virtuelna stvarnost preko evidencija i odgovornih izvođača radova, što je svima poznato, svakako taj primer zaslužuje posebnu pažnju i čini da ovaj amandman treba podržati. Međutim, kada čujemo različite stavove povodom ovog predloga zakona onda svi moramo da se zabrinemo. Svi apsolutno znamo da je 2003. godine donet loš zakon. Priča o profesionalizaciji pada u vodu, jer bi neko morao da nam dokaže da su oni ljudi sa srednjom i sa višom školom kada su pravili ovu zgradu bili izuzetno neprofesionalni. Bili su profesionalci i, kao što vidite, ova zgrada je izuzetno dobra, ne pada i neće da padne, tako da je to sada izmeštena priča. Ako ima licencu samo taj inženjer, jedino on može da ima licencu, dobio je stvarno ekskluzivno pravo da trguje svojom licencom, on, ali i onaj drugi da zloupotrebljava njegovu licencu. Apsolutno sam siguran da će gospodin Baralić da se složi sa mojom konstatacijom – ukoliko se usvoji amandman na član 36, bilo varijanta koju je predložio poslanik Đorđević ili poslanik Jovanović, da je gospodin Baralić voljan da odustane od ovog amandmana, a evo zbog čega. U ovom amandmanu na član 36, gde smo naprasno prekinuli diskusiju zbog nereda koji je uneo predsednik produžavajući raspravu do 20,00 časova, navedeno je da licence treba da dobiju ljudi sa višom školskom spremom građevinske struke i navedeno je, molim vas da obratite pažnju i mislim da je naročito značajan ovaj stav 5 – građenje objekata za koje odobrenje za izgradnju daje opština, odnosno grad, odnosno grad Beograd, spratnosti podrum plus prizemlje plus četiri plus potkrovlje, čija ukupna površina ne prelazi, mi smo rekli 2.000, a drugi su rekli 3.000 metara itd. Na ovaj način se omogućava da nema trgovine licencama, a koncepcija Vlade Republike Srbije jeste da licence dobijaju samo diplomirani inženjeri, s tim što se pravi jedan izuzetak za ljude sa višom školskom spremom da oni mogu, jer njima ne pripada licenca, da budu odgovorni izvođači radova na gradilištu, pa su rekli tu P+2, do 800 m2. Povećajte kvadraturu... A ovde je bio odgovorni izvođač radova, šef gradilišta, verovatno neko sa višom školom ili možda u to vreme običan građevinski tehničar. Zgrada je vrlo kvalitetno napravljena, zato što je građevinski tehničar bio osposobljen da pročita i da razume šta piše u projektu i da organizuje gradilište, da napravi ovako lepu zgradu. Pa, evo, privatne kuće se prave po 800 metara kvadratnih; uzmite bilo koji ozbiljniji objekat, to je dve-tri hiljade kvadrata pa nagore. Ako su taj objekat mogli uspešno da grade i da budu odgovorni u ime izvođača radova građevinski tehničari ili pogonski inženjeri, ne znam zašto bi oni postali nesposobni zbog promene zakona. Problem je u tome što podržavate jedan lobi, koji povećava cenu gradnje. U Beogradu je javna tajna: da bi se dobila građevinska dozvola daje se još stotinu evra po kvadratu, daje se odgovarajući iznos sredstava zato što će građevinska inspekcija da zažmuri da se napravi još jedan sprat mimo projekta. To svi znaju. Džabe nas ubeđujete tu: profesionalizacija, struka. Kakve veze ovo ima sa profesionalnošću i strukom? Ovo ima veze sa kriminalom i ništa više. Svako ko izađe za govornicu i kaže da se zalaže za profesionalizaciju i da ne može da shvati ove naše amandmane, moram da vam kažem da to tumačim kao da štitite kriminalce. Ne mogu drugačije da protumačim. Zašto? Zato što je stvarnost upravo ovo što pričamo ovim amandmanima. To je stvarnost. Znači da se zloupotrebljavaju licence jednog usko određenog broja ljudi, da se na bazi tih licenci plaćaju nelegalno i građevinske dozvole, dobija veća spratnost, završava sve i svašta i nama kvadrat, naravno, skače. Cena metra kvadratnog stambenog prostora skače. Građani koji treba da kupe plaćaju i reket, plaćaju i ono što je cena fiktivnog prisustva onoga ko ima licencu i onoga što on potpisuje tamo u onim knjigama, plaćaju i onog referenta. Doduše, sada u nekim opštinama to kreće od portirnica do predsednika opštine. Što kažu, dok je bio SPS, znao se načelnik, pa se završi posao, a sada mora od portira do predsednika opštine. Svako ima neku svoju taksu. Smejte se vi, ali zna se, 25 ljudi u Beogradu dobija dozvole gde god poželi. Idete ulicom i vidite neki prazan prostor, a sutradan vidite bager i mašine i već se radi. Onda dođe inspektor kod vas i kaže – moram da dođem kod vas i da vam kažem, oni su dobili dozvolu tu da grade i oni će da naprave dva sprata više. Znači, sve se to zna i onda kažu – profesionalizam. Koji profesionalizam? U kriminalu, ako taj deo profesionalizma štitimo, onda kažite da izađemo skroz. Sa tim ne želimo da imamo nikakve veze. Ako se prihvati bilo koji od ovih amandmana na član 36. gde se omogućava onim ljudima koji stvarno rade na gradilištu, organizuju gradilište, odgovorni su za izgradnju objekta, imaju taj status, da dobiju licencu iako su sa višom školskom spremom, tu pravimo taj kompromis sa vama oko te licence, onda, verujte, biće jevtinija gradnja verovatno za nekoliko hiljada evra, koliko neko fiktivno samo zbog potpisa uzima, a ne pojavljuje se na gradilištu. Ako dovedete u red i spratnost opet ćete da smanjite cenu gradnje i ako, a čujem da ste krenuli, i mi već dve godine vas pozivamo da onog Kljajevića uhapsite. Čujem da ste ga danas uhapsili. Dobro je, nastavite dalje, ali da znate: sledeći je Labus. Mora Kljajević o Labusu da priča. Au, au, dobro, tako ste pravili "au" za Bogoljuba Karića, pa ste pokrenuli postupak. "Au" ste pravili i za Kljajevića kada smo ukazivali šta se radi u Trgovinskom sudu, niste hteli da ga razrešite na Velikom personalnom veću, zaustavili ste, a sada vam kažemo, otvorila se kutijica i sada će to da krene dalje. Samo nastavite dalje. Mi vas tu ne sputavamo. Vrlo prosto i jednostavno. Dokaz stvarnog profesionalizma jeste da usvojite jedan od ova dva amandmana na član 36, jer to su profesionalci koji su na gradilištu sa višom školskom spremom. Ako se usvoji jedan od ta dva amandmana na član 36. siguran sam da bi gospodin Baralić odustao od ovog amandmana na ovaj član. Apsolutno sam siguran. Zašto? Zato što je on ovim amandmanom hteo da vrati realnost koja se izgubila u prethodnim članovima. Vodite računa koga čuvate kao profesionalca. Juče sam vam skrenuo pažnju i uzeo sam primer ulice koja treba da se asfaltira i treba da se sredi infrastruktura koja prati tu ulicu. Nađite mi ko je odgovoran izvođač radova i koju školsku spremu i koju struku treba da imaju. Da li je saobraćajac, da li je hidroinženjer, da li je konstruktor? Koji je smer? Kažite mi kako ćete to da primenite u Bosilegradu, kako u Beogradu, kako u Vršcu, kako ćete u Nišu? Podsećam vas još, ako je investitor grad, opština ili javno preduzeće, gde će oni da obezbede tog stručnjaka, u Crnoj Travi, u Bojniku, u Bujanovcu. Nemojte da pišete propise prema Beogradu, Srbija nije Beograd, ona nije beogradski krug dvojke. Kažite mi kako ćete ovo da radite. Da li hoćete da izvozite ove inženjere sa licencom tamo da potpisuju? Kako on može da bude prisutan u Bojniku i istovremeno da bude prisutan na 10 gradilišta u Beogradu? Zar ovo o čemu pričam nije zalaganje za profesionalizam, a ne za neku virtuelnu stvarnost koju nam predstavljate? Svi znate da je Šumarac namerno napravio loš zakon. Zakon je napravljen tako loš da bi oni koji su nekada krali felne, radkapne, prodavali, muljali sa polovnim automobilima, danas postali najveći investitori u Beogradu. To je njima omogućila Demokratska stranka. Demokratska stranka je omogućila svojim, a vi sada slepim zalaganjem da se zaštiti neka odredba iz lošeg zakona potvrđujete ne samo kohabitaciju, nego i saučesništvo.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, replika. Izvolite.
Zaista bih se trudila da izbegnem polemiku, makar o ovako važnom zakonu. Želim da pričam o ovom zakonu profesionalno, ali eto, šta da radim kad sam prosto primorana da neke stavove prvo stranke, pa onda i profesije probam da rastumačim. Najmanje je potrebno sada pominjati predsednika stranke G17 plus i uvlačiti ga u ovakav zakon, i to tako neosnovanim optužbama, a mislim da nema nikakvog smisla ulaziti u nekakvu analizu i odbranu te vaše primedbe. Izašla sam da bih odbranila stav profesionalnih prema ovom amandmanu i ovom članu zakona. Činjenica je da zloupotreba u našoj profesiji ima. Činjenica je da korupcije ima. Činjenica je... Zaista pokušavam da sebi pripišem autorstvo nad imenom - urbanistička mafija. Činjenica je da toga ima. Takođe, odgovornost prema licenci i odgovornost prema zloupotrebi licence, čini mi se da je ovim zakonom naglašeno korisna. Znate da ukoliko bi se neko ko poseduje licencu oglušio o svoja prava na ovakav način kako je izrekao moj prethodnik, ili kako smo čuli u jučerašnjoj i današnjoj diskusiji, jedini način da ga kaznite je time što mu ili privremeno oduzmete licencu ili što je on baš taj koji odgovara prema odgovarajućem telu inženjerske komore. Zloupotrebe, mogućnost nadziđivanja, mito prema inspektorima, to je nešto što postoji potpuno nezavisno od posedovanja licence. Naprotiv, ti sitni mali činovnici koji su u prilici da utiču nekad na to šta će odlučiti neko sa licencom zapravo su možda ponekad i dodatno u prilici da biraju da li će postupiti po zakonu, po parama koje dobiju od jednog ili drugog investitora, ali ako je neko sklon korupciji, on može da ima licencu ili ne mora da ima licencu, to jedno sa drugim nema nikakve veze. Znači, zaista vas molim, kada analizirate ove zakone, da ih analizirate u duhu prakse, u svetlu onoga što se realno dešava. Ne možemo mi favorizovati... I, neka mi objasni neko zašto je više sklon korupciji inženjer koji ima licencu od onoga koji nema. Vi znate da postoji čitava kategorija, možda čak više ima inženjera koji imaju licencu nego onih drugih i ne postoji nikakva razlika između njihovih moralnih kvaliteta po osnovu posedovanja licence. Zaista želim da ovaj zakon analiziramo sa realnim potrebama imanja ili nemanja licenci, davanja licenci nekome ko ima srednju, višu ili završen fakultet. Dajte da polemišemo o realnim činjenicama, a ne da širimo temu na prostor korupcije, gde smo svi potpuno saglasni – znači, iskoreniti korupciju. Da li ima većeg borca u oblasti urbanizma i graditeljstva od mene? Hvala vam.
Po Poslovniku, gospodin Krasić.
Nisam pričao ništa lično, niti sam prozivao, ali moram da skrenem pažnju na jedan logički nedostatak prethodne diskusije. Ako zakon formira monopol, on je napravio vrlo pogodno tle za korupciju. Ako je nešto moglo da radi 120 hiljada ljudi, a sada može da radi 10 hiljada ljudi, onda je skočila cena ovom manjem broju ljudi. U Šumarčevom zakonu stvoren je svojevrsni monopol koji ničim nije opravdan; on nije opravdan profesionalizmom, strukom, a zašto nije? Zbog toga što je nemoguće da je struka došla do izražaja onog momenta kada je promenjen zakon. Valjda su i pre tog zakona neki ljudi pravili zgrade, te zgrade su bile uspešne, čak su dobijali ljudi i nagrade kao dobri šefovi gradilišta, odgovorna lica za izgradnju objekata. Ali, samom činjenicom da je od 120 hiljada ljudi koji su taj posao mogli da rade do 2003. godine donošenjem zakona, kao odgovorni, moglo samo nekoliko hiljada njih napravljeno je, odnosno pođubreno je zemljište da se razvija korupcija. Zakon je omogućio još veću ekspanziju korupcije, jer i pored onoga sa višom školom koji je na gradilištu, sada virtuelnom stoji još jedan navodno na tom istom mestu, a on se u tom trenutku po papirima nalazi na 15 - 50 mesta. Ne pričam o onim primerima, u potpunosti se slažem sa vama, gospođo Bošnjak, da od vas to niko nije tražio, ja to nisam osporio, uopšte nisam pričao o vama, vašoj struci i vašoj profesiji. Samo pričam o lošim posledicama koje je proizveo ovaj zakon. Ovaj zakon je napravio novi monopol. Kakav monopol? Dvanaest puta je smanjio broj ljudi koji mogu da potpisuju neke dnevnike i onda je skočila cena tim ljudima. Pošto ste izneli da se sve činjenice znaju o korupciji, o mitu, o nadziđivanju, o načinu obezbeđivanja, prosto ne mogu da shvatim, to se zna i svi znaju da ovaj zakon to ne može da reši. Onda se apeluje da mi nešto prihvatimo, da ne napadamo, ali moramo da napadamo. Ovo je skuplje i za državu i za onu vašu korporaciju za osiguranje kredita, i za banke i za sve drugo. Zašto? Zato što je ovaj zakon instalirao nedozvoljeni monopol za jednu vrstu ljudi koji kažu da su stručnjaci i oni mogu svojim potpisom da potpisuju 15 knjiga svakog dana, oni su prisutni na svim gradilištima, a njih nema i to je taj naš prigovor. Dakle, da se usvoje ova dva amandmana koje smo mi predložili na član 36. ili jedan od ta dva amandmana, onda bi 120 hiljada ljudi bilo u situaciji da potpisuje ono što faktički radi i onda ne bi bilo mogućnosti za mito, korupciju i ostale nezakonite stvari. Što se tiče gospodina Labusa, molim vas, pre dve godine Kljajević je po svim zakonima morao da se razreši. On nije razrešen zato što je G17 plus izvršio uticaj u Velikom personalnom veću da se Kljajević ne dira. Ako meni ne verujete, pitajte ministra pravde, pitajte ove druge, jer smo mi na Odboru za pravosuđe postavljali pitanja – a kada će da dođe predlog za razrešenje Kljajevića, a oni kažu – ne može da prođe u Velikom personalnom veću zbog G17 plus. A zbog čega – znate i sami kakva je bila privatizacija u stečaju "Sartida" i da ne širim temu dalje.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, pa Aleksandar Đorđević, pa onda Milka Silajev.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 37. gospodina Baralića svakako treba podržati iz više razloga, jer i ovako loš predlog precizira, kada je u pitanju sama kontrola. Ovim zakonom nije precizno regulisana najbitnija stvar, a to je legalizacija. Ovaj član uglavnom govori o kontroli sredstava koja se troše iz budžeta lokalnih samouprava i donatorskih sredstava. Hoću da kažem da u mojoj opštini Lazarevac, kao i mnogim drugim opštinama, ima problema kada je u pitanju urbanistička i građevinska mafija. Naime, da istaknem i to da u Lazarevcu kum predsednika opštine ima pet petospratnica za vrlo kratko vreme vlasti i ima takođe, da ne kažem kao svaka vlast, jer uvek se desi jedan broj tajkuna koji se obogate preko noći, tako i ovaj koga sam pomenuo... Samim tim treba istaći još jednog tajkuna, koji je za godinu i po dana sagradio dvorac i kupio nekoliko automobila i kamiona. Treba ovo društvo lokalne samouprave, a posebno Vlada Srbije da povede računa o svojim lokalnim tajkunima, a to su aktivisti stranaka koje su na vlasti, da ovom prilikom ne prozivam pojedinačno ni ljude ni stranke, ali bi trebalo skrenuti pažnju da se zaista to dešava u opštini Lazarevac, a pretpostavljam i u mnogim opštinama širom Srbije. Hoću da kažem da se daju po partijskim linijama dozvole za gradnju, grade se objekti i na taj način se zadovoljavaju i namiruju mnogi aktivisti stranaka, što treba sprečiti, da ubuduće nemamo takvih pojava. Gospodin Baralić je hteo da ovim predlogom precizira kontrolu o kojoj sam već govorio, a prethodni govornici su je isto pomenuli. Prema tome, smatram da bi to umnogome poboljšalo ovaj predlog zakona i preciziralo stvari oko same kontrole trošenja sredstava. Kada je u pitanju legalizacija treba istaći i to da nismo dovoljno precizno u ovom zakonu izneli one ključne stvari, što je neophodno za državu Srbiju, jer znamo da imamo ogroman broj, na desetine hiljada objekata, a to svakako muči i opštinu Lazarevac, da ne bismo došli do jedne neprijatne situacije i tu upotrebili silu i opet po nekoj partijskoj liniji nekome rušili objekte, a nekome ostavili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS smatra da je neophodno usvojiti amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS. Pročitaću vam samo jedan deo sa 6. sednice Odbora za urbanizam i građevinarstvo Narodne skupštine, održane 12. maja 2004. godine, sa dnevnim redom gde je prva tačka bila - Odgovor Ministarstva za kapitalne investicije na zaključke Odbora od 30. marta i 28. aprila 2004. godine, a sve u vezi sa radom Inženjerske komore. "U uvodnim napomenama pomoćnik ministra je obrazložio da je Ministarstvo za kapitalne investicije, u celini, na osnovu svih dostavljenih izveštaja o radu Inženjerske komore Srbije u naznačenom periodu, zaključilo da je rad Inžinjerske komore bio nezakonit, kada je u pitanju izbor članova nadzornog odbora od strane upravnog odbora, a ne od strane skupštine komore, uskraćivanje ovlašćenja određenim strukama za obavljanje određenih poslova za koje su se školovali, a davanje ovlašćenja određenim strukama za obavljanje poslova za koje se nisu školovali, da odredbe statuta Privredne komore, koje se odnose na izdavanje licenci, nisu usklađene sa Zakonom o planiranju i izgradnji i da se visina isplaćenih sredstava iz izveštaja koji je dostavljen Ministarstvu razlikuje od visine isplaćenih sredstava u ranijim izveštajima". Samo sam dao jedan izvod iz zapisnika Odbora za urbanizam i građevinarstvo, koji govori upravo o radu te Inženjerske komore, formirane Zakonom o planiranju i izgradnji koji je usvojen 2003. godine. Srpska radikalna stranka je podnela Narodnoj skupštini Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o planiranju i izgradnji, u novembru 2004. godine, da se prevaziđe taj vakuum do donošenja novog zakona, koji bi rešio sve nastale probleme donesene postojećim i važećim Zakonom o planiranju i izgradnji, da bi se te sve stvari ispravile. Razlozi za donošenje zakona i objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja – pre svega smo mislili da bi sepredlogom zakona da se stavi van snage ovaj važeći zakon sprečila velika pljačka građana Srbije. Pokazalo se da je to bio cilj Demokratske stranke, koja je bila vladajuća u to vreme i koja je donela ovaj diskriminatorski zakon. Dakle, upravo amandman koji sam podneo u ime SRS govori o prirodi zakona. Koleginica iz G17 plus je govorila – bože moj, mi smo ovo smatrali kao prelazno rešenje. Morali ste da predložite ovde novi zakon, koji bi ispravio sve nepravde prema Republici Srbiji i građanima Srbije, koje je donela Demokratska stranka. Naravno da to niste učinili, jer ste sa njima na lokalnoj vlasti u Beogradu. Gospođo Bošnjak, vi ste i član gradskog veća, koliko znam, i kažete da se brinete o struci. Ovim zakonom ste stavili sve pogonske inženjere u položaj koji je, pre svega, vanustavni. Oduzeli ste im pravo na rad. Sve što je rekao gospodin Krasić za ovom govornicom je potpuno tačno. (Predsedavajući: Vreme.) Ti građevinski inženjeri i ostali inženjeri su projektovali sve objekte u bivšoj SFRJ. Vi ste ovim zakonom, koji podržavate, dokazali da niste ništa bolji od onih iz DS-a koji su vladali pre vas. Naravno da su vaše interesne grupe u okviru vaše stranke G17 plus i DS zainteresovane upravo da se ne dira ovaj deo koji ste želeli da zaštitite ovim predlozima. Izmenama i dopunama zakona niste ništa promenili u postojećem zakonu. Suština ovih predloga ima samo kozmetičke promene tog zakona.
Narodni poslanik Milka Silajev.
Gospodine potpredsedniče, gospodo iz Ministarstva, želela bih da kažem da se u mnogim slučajevima slažem sa gospodinom Baralićem, ali u ovom slučaju ne. Ja sam iz porodice gde su tri kolena inženjera, što građevinskih, što elektrotehnike, što telekomunikacija. Na kraju, kada ste u takvoj porodici, živite sa mnogim stvarima, sa problemima i nehotice usvajate terminologiju i probleme koji su prisutni u tim oblastima. Samo znam da se govorilo i pre rata i posle rata, dugi niz godina su poštovana pravila u građevinarstvu, a to su da projektovanje i nadzor moraju da rade diplomirani inženjeri. Izvođenje radova, vođenje gradilišta, to je posao za inženjera bez diplome. Svako je nalazio svoje mesto u toj hijerarhiji poslova. Iako se mislilo da posle rata nije bilo dovoljno inženjera, bilo ih je za te poslove i nije bilo nigde problema. Nadzor i projektovanje, to je ogromna odgovornost. Promašaj u projektu apsolutno povlači za sobom zatvor. U nadzoru je isto tako. Vođenje građevinskih knjiga je neophodnost. Zašto? Zato što je građevinska knjiga dokument iz koga inspekcija rada, a i građevinska inspekcija može da utvrdi gde su nastale greške i samim tim je omogućeno sprovođenje zakonitosti. Ako se mi kao društvo zalažemo da u društvu bude poštovanje zakona, poštovanje normi, moramo da usvojimo ovakav zakon kakav je predložen. Apsolutno podržavam zakon koji je predložilo Ministarstvo. Ne smemo da odstupimo od onoga što smo dobro radili, a jedno vreme je i nepoštovanje zakona bilo apsolutno. Možda su tada nastale greške, možda je tada došlo do devijacije u društvu. Nesporno je, moguće je, ali ispravimo to, ne dozvolimo da do toga dođe. Sve zavisi od nas. Dozvolimo da inspekcija ima uvid u naše poslovanje, a imaće uvid ako se dobro vode građevinske knjige. Građevinska knjiga apsolutno daje mogućnost da se ti uvidi naprave i da se tačno zna šta je rađeno, kako je rađeno i da se poštuje zakonitost. Rekla bih da je kontrola u našem društvu neophodna. Ovo je vid poštovanja kontrole i izbegavanje mogućnosti raznih mahinacija. U građevinarstvu su mogući veliki propusti. Građevinska knjiga je dokaz da do propusta neće da dođe. Zašto? Moguće je ugrađivati materijal koji nije predviđen projektom. Zato je tu inspekcija da preko građevinske knjige utvrdi koji su materijali utvrđeni. Ako hoćemo zakonitost, mislim da moramo da prihvatimo ovo što je predložila Vlada.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, replika.
Gospodine potpredsedniče, uzvratiću kompliment, takođe veoma uvažavam koleginicu Silajev, ali to ne znači da treba da se složim sa svim argumentima koje je ponudila. Podsećam sve uvažene kolege narodne poslanike da je Jugoslavija onda, a i Srbija, bila projektantska i građevinska velesila, da je projektovano i izgrađeno toliko objekata kakvim se ne može podičiti gotovo nijedna višestruko veća zemlja, sa većim finansijskim potencijalom; da su građevinarstvo i projektovanje bili najvažniji izvozni brend; da su građeni objekti širom zemljine kugle, od brane Asuan do raznih specijalnih kongresnih centara, do različitih industrijskih postrojenja, gotovo na svakoj tački zemljine kugle, od žarkog pojasa do Sibira. Da li ste ikada čuli da je sa bilo koje od tih građevina, recimo, opala terasa ili da se desio neki kiks te vrste? Podsećam vas, pre nekoliko godina, na osnovu novog zakona i nove procedure i licenci, padale su terase kao kruške po Beogradu i, nažalost, ginuli su ljudi. Nije u pitanju samoprocedura, u pitanju je da li smo odgovorni ljudi. Čovek može biti odgovoran i kada kopa najobičniji kanal. Takođe vas podsećam da su brojni građevinski radnici koji su bili angažovani na crno izgubili život, jer su se ovde u Beogradu, tu oko nas, zasipali rovovi koji nisu bili obezbeđeni. Samo vas molim, ja govorim jezikom koji svi razumeju, nije u pitanju ovde teranje mak na konac, ovde je nešto sasvim drugo – neko jedan posao zna ili ne zna da radi, a neko nažalost ima papir više za ono što onaj drugi nema, pa na osnovu toga može da čini one ili ove stvari. Da nam niko ne prebacuje, ja bih želeo kada bi svaki nadzorni organ bio profesor građevinskog fakulteta, voleo bih kada bi sve ovo funkcionisalo kao što se ovde i u zakonu predlaže i kao što se zalažu naše uvažene kolege. Život je jedno, a praksa je nešto sasvim drugo. Podsećam vas i upozoravam da se danas u Srbiji na postojećim objektima u formi adaptacije ravnih krovova gradi po nekoliko spratova, da se u bivšoj Trgovačkoj ulici na Banovom brdu postavljaju čitavi novi objekti ispred zgrada koje su ranije izgrađene, da se ponovo dešavaju stvari za koje nisam siguran da li će kvalitetom moći da obezbede ono što je elementarna sigurnost građana itd. Dakle, da završimo priču u vezi sa ovim. Biće kako mora. Želim da verujem da je moguće da Srbija isprati sve ovo, jer Srbija jeste država u kojoj jeste bilo moguće završiti fakultet i kad si čobanče, ako si bio motivisan, i ako si bio vredan da radiš, ali objektivno na terenu postoje problemi s tim u vezi. Biće prilike da za godinu dana ponovo analiziramo donete izmene i dopune ovog zakona, pa ćemo reći ko je bio u pravu. Želeo bih da ste vi i biće mi zadovoljstvo da kažem – u redu, načinio sam grešku pišući ovaj amandman.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Milan Ninić, Sanja Čeković i Staniša Stevanović zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 37. doda član 37a. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Nema ministra, preneće mu poruku, nadam se, ali bi zaista bilo lepo da se ponaša u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Juče smo utvrdili da on to ne može, ali evo ja ću da kažem ono što treba da kažem vezano za amandman na član 39. kolege Petra Jojića. Amandman se odnosi na izvorni član 140. Zakona o planiranju i izgradnji, a član 140. kaže da građevinski inspektor u vršenju inspekcijskog nadzora proverava, pa onda je nabrojano šta sve proverava, između ostalog da li je početak građenja objekta, odnosno izvođenja radova prijavljen na propisan način. Amandmanom smo tražili da se kaže da je početak građenja objekta, odnosno izvođenja radova po izdatom odobrenju prijavljen na propisan način. Dakle, razlika između onog što stoji u Predlogu zakona i onoga što je predlog našeg amandmana je u tome što mi mislimo da treba da se precizno kaže da se ova odredba odnosi na prijavljene radove za koje je izdato odobrenje za izgradnju. Ako samo kažemo da se odnosi na izvođenje radova prijavljeno na propisan način, šta znači? To znači, prijavljen na propisan način da se podnese, napiše jedno obaveštenje za opštinski organ uprave, da se podnese na pisarnici i na propisan način je investitor obavestio da je počeo gradnju. Mi samo insistiramo da se to precizira, da se odnosi na prijavljivanje gradnje za koju je izdato odobrenje za gradnju. Dakle, ovo što ste predložili u ovom članu 140. je u redu i to nismo dirali, ali mislimo da je neophodno da se prihvati ovaj amandman. Ne znam, čudi me da ste propustili da ga prihvatite, jer zaista sada možete da se uverite da se odnosi samo na jedno pravno preciziranje i upravo je i to jedan od načina da se izbegne sve ovo što smo danas ovde čuli i od kolega iz SRS, a i od kolega koji će glasati za ovaj zakon. Niko ne dovodi u sumnju tvrdnje da postoji tzv. urbanistička mafija u svim gradovima u Srbiji. Vi ste sami juče potvrdili da ste podneli krivične prijave protiv članova neke urbanističke mafije, odnosno ljudi koji krše ovaj zakon, eto da ih tako krstimo. Dakle, i vi u Ministarstvu znate ono što i mi ovde govorimo, da postoji ta vrsta problema, a mi smo želeli samo ovim amandmanom da pomognemo i Ministarstvu i lokalnim samoupravama da imaju čistu situaciju. Ne znam da li je neko od vas nekada radio u nekoj lokalnoj samoupravi; ako jeste, onda mu je jasno ovo što sam rekla – da ovo što ste vi napisali da je na propisan način nešto prijavljeno samo podrazumeva propisan način prijavljivanja, a to ne znači da su ispunjeni ostali uslovi. Znate, vi na propisan način prijavite i ako napišete da Marko Marković ima bespravno izgrađen objekat na parceli toj i toj, u ulici toj i toj, vi ste to na propisan način prijavili, a inspekcija ode na teren i tamo ustanovi da uopšte nema nikakvog objekta. Dakle, ovde se radi o razlici između suštine i forme. Ovaj amandman ima samo tu nameru da raščisti tu situaciju i da imamo jednu zaista preciziranu formulaciju, koja ne može da dovede u pitanje niti organe, odnosno deo organa uprave u lokalnoj samoupravi, inspekcije pre svega. Mislim da je zaista krajnje vreme da donosimo zakone koji će što je moguće više da sprečavaju zloupotrebe i da prestanemo sa donošenjem zakona koji su uvek nešto sa mogućnošću širokih tumačenja, a kad god je u pitanju neko široko tumačenje, onda je tu svakako moguća i zloupotreba. Možda će neko da kaže – zašto vi radikali uvek unapred nešto dovodite u sumnju? Ja ću da vam kažem, zapravo da vas podsetim, da od kada sam u ovom parlamentu, a već sam u drugom sazivu, nisam propustila priliku kada se govorilo o nekoj temi iz oblasti pravosuđa da ne zahtevam od ministra, od predsednika Vrhovnog suda, od Visokog saveta pravosuđa da se stane na kraj sudiji Goranu Kljajeviću, predsedniku tada Trgovinskog suda u Beogradu. Uvek sam iznosila podatke da je on još kao nekakav predsednik kriznog štaba upao u Trgovinski sud i tada oteo pečate i dokumentaciju tadašnjem predsedniku Trgovinskog suda, tada je to bio Privredni sud, gospođi Mileni Arežini. Takođe sam govorila i svi smo govorili o čuvenoj, a već čini mi se pomalo zaboravljenoj, a evo ja sada podsećam, aferi "Mercedes-Benz" u kojoj je glavni akter bio upravo Goran Kljajević, pa onda tužilac Četvrtog opštinskog tužilaštva Biljana Radovanović, pa onda onaj Nenad Milić, tada zamenik ministra policije itd. Zašto sve ovo napominjem? Jednostavno, da vam skrenem pažnju da mi srpski radikali stvarno ne govorimo ništa tek onako, nego za sve što kažemo imamo apsolutno i dokaze i dokumentaciju. To što vlastima treba dosta vremena da tu istu dokumentaciju prikupe ili da se odvaže da učine jedan korak, kakav je hapšenje ovog Gorana Kljajevića, to je problem onoga ko vrši vlast. U okviru ovog hapšenja, da vas obavestim, poštovane kolege, a i javnost Srbije, da su uhapšeni neki Brašnjević, čini mi se, Miki i Milenko. Mislim da su vlasnici neke firme koja se možda zove "Ekotrejd", ili sam možda pogrešila ime, ali jesu Brašnjević, sasvim sigurno. Ne znam zbog čega su uhapšeni, ali znam da su to ljudi drugi po redu, prvi je Dragan Đilas, a drugi je Dragan Šutanovac koji je ove Brašnjeviće reketirao za plazma televizore koje je uzeo za sebe i za Borisa Tadića. Verovatno mogu sa tih velikih tankih ekrana da gledaju kako ove ljude hapse. Naravno, saznaćemo, verovatno i od njih. Zaista se nadam da će i oni da kažu da ih je Šutanovac reketirao za te plazma televizore za sebe i za Tadića. Uhapšeni su još neki, ali to je samo vrh ledenog brega. Nadamo se, mada nešto preterano ne verujemo, da ova hapšenja nisu samo nekakvi politički sukobi i da je zaista država krenula u borbu sa kriminalom. U to ćemo se uveriti i poverovati tek onda kada svi kriminalci budu uhapšeni. Mnogo ih je koji se još uvek šepure, koji još uvek kradu pare ovom narodu. Neki su i u vrhu vlasti i dan-danas. Mislim da će pravi obračun sa kriminalom uslediti tek posle narednih izbora. Interesantno je i ono što se dešava u Novom Pazaru, odluka o raspuštanju Skupštine opštine Novi Pazar. Možda mislite da nema veze sa ovom temom, ali mislim da ima, jer je ta urbanistička mafija raširena u svim opštinama, nažalost, u Srbiji. Dakle, odluka o raspuštanju skupštine u Novom Pazaru je svakako politička odluka i mi ne želimo i ne pada nam na pamet da stajemo na stranu ni Rasima Ljajića ni Sulejmana Ugljanina, ali je činjenica da ova dva poslanika Sulejmana Ugljanina omogućavaju nastavak vlasti Vojislava Koštunice i da je to verovatno pravi razlog zbog čega je skupština raspuštena. Vrlo je interesantna izjava potpredsednika Vlade gospodina Labusa koji je izjavio medijima da je takva odluka Vlade skandalozna. Zamislite, taj Labus je potpisao tu odluku Vlade. Dakle, to govori i o različitim aršinima i o dvojnom moralu. To je dokaz više za našu tvrdnju da je zaista krajnje vreme da završimo sa ovom farsom i da se konačno ova vlada opredeli za jedinu ispravnu odluku, a to je raspisivanje izbora i da prekinemo sa trošenjem vremena na ovakve zakone, kakav je ovaj predlog zakona o planiranju i izgradnji. Zaista, slušali smo danas i juče kolege koje će glasati za ovaj zakon verovatno, koje uvažavam kao stručnjake iz ove oblasti, ali bilo je očigledno da nisu oduševljeni Predlogom zakona, odnosno da imaju poprilično primedaba na ovaj zakon. Ako Vlada Republike Srbije, odnosno predstavnik Vlade u odsustvu ne prihvata amandmane SRS, onda bi bar trebalo da prihvati amandmane kolega iz stranaka koje će glasati za ovaj zakon, a koji su podneli zaista valjane amandmane, sa očiglednom namerom da ovaj zakon bude koliko-toliko primenjiv i da njegovo donošenje zaista ima nekakvog smisla. Ovako, ovo će biti jedan u nizu zakona da bi neko mogao da se hvali koliko je zakona ovaj parlament doneo, a da vas sada ne podsećam, da ne nabrajam koliko je zakona doneto, a ne primenjuju se, koliko je komisija i raznih tela trebalo da bude formirano po raznim zakonima koje ste usvojili, a nisu formirana, koliko je podzakonskih akata na osnovu tih zakona određena ministarstva trebalo da donesu, a nisu. Dakle, nažalost, mi ovde trošimo vreme ubeđujući Vladu Republike Srbije da počne nešto ozbiljno da uradi, ali to nema nikakvog efekta. Evo, danas raspravljamo o ovom zakonu u pojedinostima, a kada smo govorili u načelu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji ministar Velimir Ilić, predstavnik Vlade, jasno je rekao ono za šta se mi srpski radikali zalažemo, a to je da Vlada priprema nov predlog zakona. Nov predlog zakona zaista jeste potreban, ali predlog koji će biti na potpuno drugim osnovama, koji će zaista biti u korist građana Srbije, tako što će omogućiti jednostavnije i brže dobijanje odobrenja za izgradnju i odobrenja za objekte koji su izgrađeni bez građevinske dozvole. Tek takav zakon bi imao smisla. Sve ovo drugo je bacanje prašine u oči. Pitam i one koji brane ovaj zakon, odnosno koji će glasati za njega, a pitam i predstavnike Ministarstva, da li mogu da stanu za ovu govornicu i da kažu građanima Srbije, ako se ovaj zakon donese – građani Srbije, moći ćete da dobijete građevinske dozvole, pa onda kažite u kom roku; vi koji ste izgradili objekte bez građevinske dozvole dobićete tzv. odobrenja za legalizaciju, kažite u kom roku. Tvrdim građanima Srbije da to ovaj zakon ne omogućava i da je ovaj zakon, izvinite, mlaćenje prazne slame.
Da li još neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan. Izvolite.
Samo jedno razjašnjenje ovim poslanicima opšte namene koji se u sve razumeju: potpredsednik Vlade je dužan da potpiše sve odluke Vlade, makar i ne glasao za njih ili bio uzdržan itd. U odsustvu predsednika Vlade on je jedini koji može da potpiše - potpredsednik Vlade, tako da nemojte ovde da dajete lažne informacije i da stvarate neku lošu sliku, kada to nije tačno. Ako već hoćete da pričate, onda samo istinu.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Najpre da razjasnimo ove česte primedbe "poslanik opšte namene" ili već kako "poslanici za nikakve namene" nazivaju narodne poslanike koji rade svoj posao; da razjasnimo da narodni poslanici koji imaju svoje stranke, a te stranke imaju političke programe, a to je slučaj sa poslanicima SRS, zaista o svakoj temi mogu da govore i treba da znaju da govore, jer o svakoj temi SRS ima svoj stav i ima programsko opredeljenje. Upravo na taj način govore poslanici SRS. Za informaciju nekima koji misle da možda nisam kompetentna da govorim o ovom zakonu, reći ću da sam više godina bila načelnik Odeljenja za imovinsko-pravne poslove, tada se to tako zvalo, u Opštini Zemun i da pouzdano imam mnogo više iskustva i znanja o ovoj materiji nego pisci ovog zakona. Što se tiče toga da li sam dovela javnost u zabludu ako sam rekla da je potpredsednik Vlade Labus potpisao odluku o raspuštanju Skupštine opštine Novi Pazar i vi ste to potvrdili, dakle to je tačno, ali govorila sam o licemerju gospodina Labusa. Znam, naravno, da on kao potpredsednik treba da potpiše odluku koju donese Vlada i naravno da treba da potpiše odluku protiv koje je on lično, jer je to odluka Vlade, a on je potpredsednik Vlade i to nije sporno, ali je zaista skandalozno da potpredsednik Vlade kaže da je Vlada donela skandaloznu odluku, a da on takvu odluku potpiše. Moralan čovek, moralan potpredsednik Vlade, kada bi bio svestan da Vlada u kojoj je on potpredsednik donosi skandaloznu odluku, rekao bi – drage moje kolege, ja tu odluku ne mogu da potpišem, jer je skandalozna i umesto toga podnosim ostavku. Za takav čin treba biti moralan.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Sreto Perić podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 39. dodaju članovi 39a i 39b. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoje izlaganje u vezi sa amandmanom počeću suprotstavljanjem mišljenja, zamislite, mom kolegi Aleksandru Đorđeviću iz SRS. On je rekao sledeće – morali ste da predložite novi zakon. Kolega Đorđeviću, nisu oni morali da predlože novi zakon, morala je Srpska radikalna stranka da predloži i predložila ga je, znate i sami, pre dve godine. Zašto ga je morala predložiti Srpska radikalna stranka? Zbog toga što su građani Srbije nakon donošenja prethodnog, odnosno još uvek važećeg zakona, skandaloznog zakona, prepoznali u SRS nekoga ko se bori za njihove interese i dali joj milion potpisa i na taj način obavezali poslanike SRS, odnosno poslaničku grupu SRS da predloži jedan nov i kvalitetan zakon. Mene ne čudi, niti sam uopšte razočaran što danas nema ministra ovde. Pretpostavljam da se on danas nalazi u Boru. Gospodine Rankiću, da li su počele izborne aktivnosti u Boru? Džaba mu je što ide, pretpostavljam da će narednih mesec dana provesti tamo, ali vi ćete, gospodine Rankiću, verovatno biti predsednik Opštine Bor. Ko je kriv za ovoliki broj nelegalno izgrađenih objekata? Najmanje su krivi građani Srbije koji su gradili te objekte, ne mislim pri tome na građevinske i druge tajkune. Nisu oni krivi, kriva je administracija, krivi su oni koji su tražili određene pare da bi se izdale određene građevinske dozvole. Čudi me malo da moj amandman nije prihvaćen. Kada predložimo nešto da se briše, kažu – oni predlažu da se briše, a kada predložimo da se nešto doda, izmeni, dopuni da bi se ovaj zakon koji nije dobar... Malo ću se poslužiti i statističkim podacima: podneto je 59 amandmana na ovaj zakon; SRS je podnela 16, prihvaćena su četiri, i to je 25%, a ministar Velimir Ilić reče da je prihvaćeno 40%, odnosno u prvoj varijanti 50%. I, da obavestim ovog Sašu iz Smedereva kojem je ministar za kapitalne investicije obećao, odnosno građanima, samo da on pobedi pa će biti blagostanja u Smederevu – neće, ministar Velimir Ilić će pola od toga da zaboravi, pola da baci u reku i onda od toga neće biti ništa. Nadam se da će kada budem obrazložio moj amandman predstavnici Vlade, odnosno saradnici gospodina Velimira Ilića, stručni ljudi iz te oblasti, njihovo znanje i struku uvažavam, prihvatiti taj amandman. Rekao nam je ministar Ilić, prilikom obrazlaganja ovog zakona, da želi da se uvede red u ovu oblast, i to bi bilo dobro. Pre svih SRS i ja kao podnosilac ovog amandmana takođe želimo da izgradimo puteve da građani Srbije ne gaze blato. Dovoljno bi bilo za početak da ministar Ilić i njegova vlada prestanu da uvlače građane Srbije u živo blato, a pošto najveći broj građana Srbije ne nosi cipele od 600 evra kao Tadićev tajkun, nego nose sasvim obične i pristojne cipele, ponosno žive u ovoj Srbiji, moći će da se snađu i u tome će Srpska radikalna stranka svoju ulogu dati maksimalno kada bude došla, uz pomoć građana Srbije, na vlast i maksimalno se posvetiti ovim problemima. Ovaj zakon za nas ima veoma veliku važnost zato što treba da pomogne velikom broju građana Srbije koji su u nekom periodu, a najverovatnije zbog slabe i loše administracije, počev od samog ministarstva, kako se to zvalo u doba ministra Šumarca, Ministarstvo građevina, pa nadalje, jer se od građana očekivalo ne samo da obezbede sredstva za izgradnju tih objekata, nego i da plate nekome ko bi im dao i potpisao određene papire. Predložio sam da se u članu 141. izvrše izmene u jednom stavu gde se kaže da prilikom inspekcijskog nadzora inspektor naredi rešenjem rušenje objekta, ako se objekat gradi ili je njegovo građenje završeno bez odobrenja za izgradnju, prijave početka radova (u smislu člana 114) i glavnog projekta, nakon 13. maja 2003. godine. Hteli smo na ovaj način da građanima koji su već započeli i završili sa izgradnjom objekata, a da nisu pri tom imali uredne papire i dozvole, 13. maj bude definitivno poslednji rok kada se može početi na takav način, jer želimo da uspostavimo jednu pozitivnu i dobru praksu. Zatim, posle člana 39a da se doda član 39b koji kaže da se u članu 142. stav 1. posle tačke 3) dodaje nova tačka 4) koja glasi – da se izvode radovi za koje se ne izdaje odobrenje za gradnju, narediće rešenjem investitoru odnosno izvođaču radova da odmah obustavi dalje izvođenje radova dok ne pribavi potvrdu o prijavi radova (u smislu člana 97). Član 97. važećeg zakona se odnosi na zabranu određenih radova, a ovde se svakako radi o pomoćnim objektima za čiju izgradnju nisu potrebne posebne dozvole, ali investitor, odnosno onaj ko finansira izvođenje tih radova obavezan je da prijavi izvođenje takvih radova. Ovde ne vidim neki veliki problem, ali zbog ustanovljavanja i uspostavljanja jedne dobre i nove pozitivne prakse ne bi trebalo početi sa izgradnjom ni pomoćnih objekata, a da se, pošto je zakon propisao, ima obaveza samo obaveštavanja, da se ne počne sa izgradnjom pre nego što se obavesti. Na kraju moram nešto da kažem: kada se kaže "poslanici opšte namene", ovde ima jedan poslanik čija je minutaža prisustva u ovom parlamentu dosta dobra, isključivo se javi na repliku ili možda po Poslovniku posle govora poslanika SRS. Ne znam da li je taj poslanik mislio samo na poslanike SRS ili na neke druge, kaže – do kada će nam držati predavanja oni koji koriste dva ili tri padeža. Srpska radikalna stranka je mogla u ovaj parlament da dovede 82 doktora nauka, odnosno profesora na univerzitetima, ali u Srbiji ne žive samo doktori nauka i profesori univerziteta. U Srbiji žive čestiti građani, radnici, zemljoradnici, seljaci i zato je SRS u svoje redove dovela Branka Rankovića, jednog od najvećih proizvođača sadnog materijala u Srbiji. U Srbiji pored Srba žive drugi narodi i narodnosti i zato je SRS u ovaj parlament dovela Sulejmana Spahu, koji na najbolji mogući način predstavlja i štiti interese građana Srba muslimanske veroispovesti.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega iz SRS koji je podneo amandman, Sreto Perić, obrazložio je amandman SRS na član 39. da se posle člana 39. dodaju članovi 39a i 39b. To je logičan sled amandmana koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić iz SRS. Dakle, ovim našim amandmanima koje smo podneli Narodnoj skupštini pokušali smo da popravimo ovaj predlog zakona, koji je loše zakonsko rešenje i neće popraviti, naravno, ovaj diskriminatorski zakon koji je donela vlast DS-a 2003. godine. A propo toga što je neko ovde rekao i kada sam čitao pismo Udruženja građevinskih inženjera i tehničara koje je napisano poslaničkoj grupi SRS, juče sam ga jasno pročitao, gde su tražili ostavku ministra za kapitalne investicije Velimira Ilića upravo iz razloga što ovim izmenama i dopunama zakona nije predviđeno da se ispravi mogućnost da se da pogonskim inženjerima da mogu da rade i da projektuju i da mogu da dobijaju licence, dobili smo pismo od licenciranog članstva Inženjerske komore. Pročitaću samo deo toga, gde su napisali da zahtevaju od Inženjerske komore da nam ne dele struke na više podstruka, jer smo mi završavali fakultete, a ne podfakultete, te je dodeljivanje više licenci za jednu struku jedna velika sramota. U tom smislu, predlažemo da nam se pare od druge i treće licence vrate ili prebace u članarinu za sledeću godinu, jer onda neka ukupna cena svih licenci jedne struke bude veća. Ovde u napomeni je navedeno – ako je u troškove rada Inženjerske komore bilo potrebno priložiti veću količinu para bilo je korektnije da jedna licenca za celu struku košta npr. 21000 dinara, nego prva 10000, pa druga 7000, pa treća 4000 dinara. Mi svi odlično umemo da sabiramo i niko od nas se sigurno neće odreći nijednog dela svoje struke, jer mu je to osnovni izvor prihoda. Uostalom, kako je podvučena granica između tih podstruka kada se one međusobno prepliću? Kada bi to bilo održivo onda bi trebalo da postoje zasebni fakulteti za svaku podstruku. Pročitao sam samo jedan deo iz pisma licenciranih diplomiranih inženjera i arhitekata koje je dato našoj poslaničkoj grupi. Dakle, šta sam hteo da kažem? Osnivanje Inženjerske komore Srbije svi inženjeri su dočekali sa nekom radošću i očekivanjem da se visoko kotira ta inženjerska struka. Međutim, Zakon o planiranju i izgradnji koji je na snazi upravo nije rešio taj status, nego je doveo u poziciju i diplomirane inženjere da zavise od jednog društva koje se okupilo u interesne grupe iza imena Demokratske stranke. Uglavnom je to urbanistička mafija, koja u svim velikim gradovima Srbije radi ono što radi. To vrlo dobro zna gospođa Bošnjak, koja je za ovom govornicom pokušala da niveliše ovaj predlog izmene i dopune Zakona. Međutim, ono što je rekao moj kolega gospodin Perić, vi niste imali jasnu koncepciju i niste imali program. Da ste ga imali, predložili biste ovde zakonske predloge koji bi rešavali sve oblasti, kako urbanizma i građevinarstva, tako i druge. Ovo je samo formalna promena, kozmetička, u onom smislu da bi se nešto promenilo. Suštinski se neće ništa promeniti. Vi ćete i dalje, dok vam građani Srbije na sledećim izborima ne budu pokazali za koga će da glasaju... Naravno da će glasati za promene i za SRS. Ovakvim zakonskim rešenjima samo još više produžavate haos, a pogotovo u ovoj oblasti urbanizma i građevinarstva.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Branislav Nedimović podneo je amandman, sa ispravkama, kojim je predložio da se posle člana 40. doda član 40a. Vlada je prihvatila amandman sa ispravkom, Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatio je amandman sa ispravkama, bez ispravke od 5. aprila 2006. godine, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom od 5. aprila 2006. godine pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Nataša Jovanović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 42. doda član 42a. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o planiranju i izgradnji koji je doneo Dragoslav Šumarac je naišao na veoma negativan odjek među milionima građana Srbije. Mi srpski radikali, mi koji smo bili u stanju, kao što ćemo biti u stanju i vašu vlast da oteramo pre vremena, smenili smo i dosovsku garnituru i Šumarca i sve one koji nisu hteli da slušaju šta smo im govorili, sproveli smo za kratko vreme akciju u kojoj se milion i sto hiljada građana širom Srbije svojim potpisom opredelilo i zahtevalo da se Zakon o planiranju i izgradnji stavi van snage. Mi smo na tome insistirali kada je konstituisan ovaj saziv Skupštine Srbije i vi to niste hteli da prihvatite. Smatramo da je trebalo da se uradi potpuno novi projekat. Moj amandman je samo sled početka cele naše priče – da se briše član 84. postojećeg Šumarčevog zakona, odnosno član 27. To je bio amandman kolege Milana Stevovića. Sada se to provlači i kroz član 161, odnosno 42. Predlažem da se doda član 42a u ovom izmenjenom predlogu zakona, kako bi se promet zemljišta omogućio, jer se mi kao stranka, za razliku od gotovo svih aktera na političkoj sceni Srbije, kada su u pitanju promene pojedine Ustava, striktno zalažemo za ono što treba da se promeni u Ustavu, a jedna od tih stvari je ne samo trajno korišćenje, nego posedovanje gradskog građevinskog zemljišta. Međutim, ni te naše predloge, ni činjenicu da smo prvi izašli, odnosno gospodin Tomislav Nikolić, u ustavnoj komisiji sa konkretnim rešenjima šta bi trebalo da se uradi, pa čak i rekli da bi to moglo amandmanski da se promeni oko društvene svojine, oko građevinskog zemljišta... Sada dolazimo na to da takav principijelni stav imamo i kada je u pitanju Zakon o planiranju i izgradnji i da će javnost pre da prihvati ovo naše rešenje, zato što je zapravo produkt našeg dugogodišnjeg rada na ovim i drugim pitanjima, na problemima koje građani imaju i sa kojima se suočavaju. Ovaj zakon o planiranju i izgradnji, odnosno izmene i dopune i u kvalitativnom smislu, a naročito u birokratskom smislu neće doneti nikakve pomake za građane Srbije. Nešto simbolično, a to je ništa, u problemima sa kojima se oni suočavaju. Dolazeći jutros po ovoj ogromnoj kiši i po pljusku iz Kragujevca na sednicu Skupštine Srbije očekivala sam da će u 10 sati pre svega da se obezbedi taj vaš čuveni kvorum od 84 za početak radnog dana, pa pošto je to odloženo za 11 sati, da će to da se desi uz prisustvo ministra Velimira Ilića, koji je sada nadležan i za ovu oblast u tom čuvenom Ministarstvu za kapitalne investicije. Njega nema i niko nema odgovor gde je on. Juče se ovaj predsednik DS-a sa Pajtićem i autonomaškom svitom šetao uz obalu Dunava, tek da vidi kako izgleda Dunav. Znate, neke stvari čovek po prvi put u životu mora da vidi, verujem da on nikada zemunskim kejom prošetao nije, juče je šetao novosadskim kejom; jer, ako je čovek koji je rođen u Crnoj Gori, kaže, nosili ga kao malog, dva puta je išao u Crnu Goru, odakle mu je otac poreklom, samo se pojavljuje u tako nekim situacijama, onda je neverovatno da ministar koji je nadležan za sve ove nedaće, a imaju ih meštani mnogih gradova i naselja u Srbiji, danas nije ovde, a razgovara se o ovom zakonu. Ako vi nemate odgovor i ako ne zna predsedavajući da je on na licu mesta na terenu, tamo gde je sada najugroženiji deo Srbije, nažalost mnogo je takvih, onda je neverovatno da nam pričate da je negde, zašto se onda zavukao u mišiju rupu. To vam govorim zbog toga što gospođa Gordana Pop-Lazić, koja je juče popodne jedno vreme predsedavala skupštinskim zasedanjem, nije sada u prilici da dođe ovde, ali me je zamolila da u njeno ime obavestim javnost o sledećem. Tridesetoro ljudi, u pitanju je sedam porodica iz naselja Goveđi brod iz Zemuna, pre izvesnog vremena je iseljeno iz njihovih kuća kada je nadošla voda i kada je postalo očigledno da su to neuslovni objekti za stanovanje; opština Zemun, vojska i pre svega građani dobrovoljci koji pomažu gospođi Gordani Pop-Lazić i opštinskoj vlasti u Zemunu su učinili sve da se ti ljudi isele i da im se omogući da imaju struju, redovne lekarske preglede, da im se da pomoć u namirnicama. Onda se pojavio, posle mnogo dana od kada se to desilo, Velimir Ilić i rekao kako će on lično tim porodicama (ponavljam, Goveđi brod naselje, Zemun, sedam porodica, tridesetoro ljudi) da izgradi kuće; jer, on je sebi prigrabio pola republičkog budžeta i vi ste mu dali da se tako bahato ponaša i da obećava sve i svašta u svoje ime i rekao je da će on lično, Velimir Ilić, da se zauzme da što pre otpočne gradnja kuća za ove ljude, samo su potrebni placevi. Gospodo, vi koji ste došli iz Ministarstva, jer vam ministar nije tu, a ta crna tašna nije njegova očigledno, i ovaj materijal na stolu, ko zna gde je on i šta sada radi, poslao je vas da ćutite i da klimate glavom, ili ne klimate, ali vas obaveštavam da je gospođa Pop-Lazić, i danas je u ovom nevremenu zajedno sa dobrovoljcima, građanima i sa pripadnicima vojske i sa svim tim dobrim ljudima koji brane i spremni su da odbrane od nadolazećeg talasa vode opštinu Zemun, poručila Velimiru Iliću da više ne obmanjuje i ne laže građane Srbije, pa ni ove ljude iz naselja Goveđi brod. Ako je on već rekao da je samo potrebno da oni imaju placeve i da će on odmah da krene sa izgradnjom, ona je spremna, koliko danas, neka kaže dolazi za pola sata, za sat vremena, šalje nekoga iz Ministarstva u opštinu Zemun da potpiše ugovore o dodeli placa i o početku izgradnje... Ovako da nam priča neke priče, oni ljudi jadni, nesrećni, kukaju juče ceo dan na svim vestima, nemaju čizme, nemaju čamce, nemaju čime da se kreću. Svaki grad u Srbiji koji je više poplavljen pretvoren je u Veneciju. O čemu se radi ovde? Radi se o neodgovornosti jednog čoveka koji skoči u Ibar navodno, pa izađe suv, a sada obećava ljudima da će da im pravi kuće, samo im trebaju placevi. Evo, žena je odgovorna, predsednik je opštine i kaže – ima placeva, neka dođe, jer ako nekome obećate da ćete da mu napravite kuću, mora da postoji ugovor o tome. To vam je ista Bogdanovićeva priča za tri naselja u opštini Zemun, za Busije, Grmovac i Plave horizonte. Srpski radikali, na čelu sa prof. dr Vojislavom Šešeljom, kada su oslobodili Zemun od prethodne vlasti, pa smo je sada opet oslobodili od ove dosmanlijske 2004. godine, krenuli su u izgradnju novih naselja sa namerom da učine sve u skladu sa svojim opštinskim nadležnostima, gradske opštine, da ti ljudi dobiju potrebnu infrastrukturu. Moram samo ovog kolegu koji je izašao, koji se površno i povremeno bavi politikom, da upozorim da je takvo bavljenje politikom ne džabe, nego potpuno pogrešno, jer to vam je kao nimalo i nikada, pa bolje onda neka digne ruke. On je našao da spočitava Vjerici Radeti, koja je godinama radila kao načelnik sektora za građevinske odnose i bila zamenik ministra pravosuđa, ili to priča srpskim radikalima, koji jesu obučeni i specijalizovani da govore o svim temama, a znate zbog čega? Zato što je za nas neverovatno da nam dođe građanin i da nas pita – je li, šta ti misliš o onom članu Zakona o radu, šta misliš o članu zakona o semenu, o veterinarstvu, o poljoprivredi, o ne znam čemu, a taj neko, bez obzira da li je Radiša Ilić, Četrović, Milajić, dr Dunjić ili Moma, da kaže – znaš, nisam kompetentan. Nego šta su nego su kompetentni, za sve su oblasti kompetentni, jer posao narodnih poslanika je da uče, da rade, da se bore za građane i da znaju svaki zakon. Pitam vas da li vi smete da zanoćite, vi sa te strane koliko vas ima ili ovde ovi koji su dopisni poslanici, a da ne znate šta je na dnevnom redu i da li imate savesti i odgovornosti da znate koliko je zakona i koji je došao na dnevni red. Sada da vas pitam, evo da krenem sa anketom, šta je na dnevnom redu u ponedeljak, pošto je ovaj predsedavajući brzopotezno zakazao sednicu, pojma nemate, i ako znate da vidite šta je taj zakon, pa to je prosto neverovatno. Mi ovde izlazimo, mi predstavnici naroda koji idemo bez ikakve zaštite, jer se ničega sem Boga ne bojimo, štitimo građane, idemo među ljude, putujemo svojim kućama, vraćamo se, šetamo ulicama Beograda, mi lepo kažemo Brašnjevići su kriminalci bili još ranije, kažemo za Šutanovca da ih je reketirao, kažemo za Kljajevića unazad četiri godine da je kriminalac, za Čumeta, za pripadnike ovog ili onog klana, zato što smo čestiti i časni ljudi, takav nam je predsednik stranke, takav je njegov zamenik, takvi smo mi srpski radikali i u tome je razlika između vas i nas. Kada kažem da ministar Ilić treba da dođe ovde i ovi koji viču "hvala Bogu", a pitanje je da li se Bogu mole i da li znaju Očenaš, bolje da ćute. Što se tiče ministra Ilića i njegovog nedolaska ovde, recite mu vi, gospodo, jer vidim da sa pažnjom pratite sve ovo, da se ne poigrava tako sa sudbinama ljudi i sa ovim porodicama i da mu je to lično poručila Gordana Pop-Lazić, jer ako mu ona dođe ovde, a on se pojavi, budite sigurni da će da leti perje. Zaista je neverovatno da neko trpi takvog ministra i tamo gde nismo na vlasti, a tamo gde jesmo, gde on ne preduzima poslove iz svoje nadležnosti, nego laže ljude koji po ovoj kiši i po ovoj temperaturi od svega četiri stepena napolju moraju da opstaju u šatorima, i to sve zahvaljujući, pre svega, angažovanju ovih ljudi ovde. Znate, moram da vam kažem da ne morate tek tako da se šegačite sa nekim stvarima i da donosite paušalne ocene. Sećam se, jednom je Čedomir Jovanović, sa sve Mićićkom i onim propalim DOS-om, imao neki performans, akciju na tašmajdanskom potesu, pošumljavanje nekim sadnicama; i, zamislite ironiju sudbine, gde su otišli da popiju piće – restoran se zove "Poslednja šansa". Vaša poslednja šansa je otišla odavno, jer niste ništa uradili, niti ste pokušali bar da postavljanjem džakova pokažete da ste spremni da zaštitite građane i da im pomognete, a nama koji to radimo i ljudima koji su sada na terenu, srpski radikali su, znate da kažete da smo ovakvi i onakvi, da treba da nas izvozite tamo ili ovamo. To je bruka i sramota i najveća sramota je što ministar nije ovde, što je vas ostavio da sedite i da mu pravite paravan i da odobravate sve te njegove brljotine. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 43. amandman, po suštini u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Meho Omerović, sa ispravkom, i narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 48. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Branka Bošnjak, Vladimir Milankov i Vladimir Homan. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je on pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo Dragan M. Jovanović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je on pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Branka Bošnjak.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo, da kažem nešto o amandmanu na član 48. Taj član se odnosi na novi ciklus prijavljivanja u procesu legalizacije. Ovim izmenama Zakona o planiranju i izgradnji, baš ovim članom je predviđeno da se odobri period od tri meseca posle usvajanja ovog zakona, kao period kada građani koji su gradili bez odgovarajuće dozvole za gradnju, odnosno građevinske dozvole, pošto se odnosi na period pre 2003. godine, mogu da se prijave. Zakonodavac je uvažio iskustvo iz prakse po kome je veliki broj građana bio u situaciji da, živeći u inostranstvu, nema saznanja da proces prijavljivanja za legalizaciju postoji ili je pak iz nekih drugih imovinsko-pravnih razloga bio onemogućen da izvrši prijavljivanje za dobijanje dozvole za gradnju po tom novom zakonu, ili su postojali slučajevi kada je neko zbog odsustva, boravka u bolnici bio onemogućen da iskoristi svoje pravo po zakonu iz 2003. godine. Šta to znači? To znači da je predlagač ovog zakona uvažavajući praksu stvorio mogućnost u ovom zakonu tom broju građana da se prijave, ali samo za objekte koji su građeni bez odgovarajuće građevinske dozvole do 2003. godine, odnosno do stupanja na snagu zakona iz 2003. godine. Formalno-pravno i moralno, profesionalno, možda su za to postojali razlozi. Mi smo podneli amandman, a komentarišući amandman kolege koji je podneo amandman na član 48. zakona želeli smo da istaknemo da je praksa pokazala da je otvaranje novog ciklusa za prijavljivanje u procesu legalizacije zapravo novi signal onima koji najlakše i najbolje znaju da zloupotrebe zakon koji omogućava prijavljivanje za legalizaciju. I do 2003. godine i u postupku legalizacije po zakonu iz 2003. godine najviše koristi su imali baš ljudi koji su bez odgovarajućih dozvola gradili za tržište; koristeći priliku da se ti objekti legalizuju po postupku legalizacije oni su ostvarili enormnu korist. Sa druge strane, taj zakon iz 2003. godine u ovom svom segmentu ima drugu nelogičnost. Zapravo, stranka G17 plus je želela da se taj segment promeni i u tom pravcu je možda trebalo iskoraknuti. Zakon iz 2003. godine je predvideo da prijavljivanje u procesu legalizacije vrši vlasnik nekretnine, a ne graditelj. Zapravo, prekršaj je radio izvođač radova, investitor, svi ti u nizu su, koristeći se nesolidnim postupkom, nezakonitim postupkom, ostvarili nematerijalnu korist, a na udar zakona su došli ljudi koji su iz neznanja, obmanuti, kupili nekretninu. Zapravo su oni bili ti koji su morali da se prijavljuju za legalizaciju i oni da plaćaju te nadoknade. Šta se dešavalo u praksi? Jasno je da kupac nekretnine mora da bude dovoljno solidan da u postupku kupovine konsultuje profesionalca, proveri status nekretnine, da li ono što kupuje ima odgovarajuću građevinsku i upotrebnu dozvolu. Takođe znate da je veliki broj kupaca relativno neuk, da je u velikom broju slučajeva kupcima nekretnine izvođač radova stavljao na uvid izvod iz plana, stavljao na uvid građevinsku dozvolu. U krajnjoj liniji, kada kupujete nekretninu na osnovu građevinske dozvole vi ne znate da li će graditelj nadzidati svoju nekretninu i trospratnicu pretvoriti u četvorospratnicu i taj objekat samim tim učiniti nelegalnim. Bojim se da ćemo otvaranjem novog postupka za prijavljivanje u procesu legalizacije dati signal baš onima koji najbolje znaju da zloupotrebe ovakve rupe u zakonu, daćemo signal tim istim nesolidnim graditeljima i investitorima da to što su radili do 2003. godine sada mogu da zloupotrebama, lažnim svedočenjima ponovo ostvare kao sopstvenu korist. Znam da ne možemo zakon pisati po meri nesolidnih, ali s obzirom da je već ovaj zakon u članu 48. išao prema praksi i prema slučajevima koje sam pominjala na početku svog izlaganja, mislim da je ovaj član trebalo da uzme u obzir sve što sam sada kazala i da se još mnogo više koriguje u tom pravcu da zaštitimo od zloupotreba baš onih koji najmanje treba da se okoriste u procesu legalizacije.
Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Branka Bošnjak, Vladimir Milankov i Vladimir Homan. Odbor za urbanizam i građevinarstvo nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Da, narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS kolega Branislav Blažić podneo je amandman na član 51. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. U članu 51. reči "do 13. maja 2003. godine" zamenjuju se rečima "do dana stupanja na snagu ovog zakona", a reči "do 13. novembra 2003. godine" zamenjuju se rečima "u skladu sa članom 48. ovog zakona". Obrazloženje: amandman je u skladu sa predloženim članom 48. Znači, Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 51, koji kaže da objekat koji se koristi za stanovanje, čije je građenje, odnosno rekonstrukcija završena bez građevinske dozvole do 13. maja 2003. godine i koji je njegov vlasnik prijavio opštinskoj, odnosno gradskoj upravi do 13. novembra 2003. godine može, pod propisanim uslovima, biti privremeno, do izdavanja odobrenja za izgradnju, priključen na elektroenergetsku, termoenergetsku ili telekomunikacionu mrežu, vodovod i kanalizaciju. Dakle, mi smo ovim amandmanom na jedan precizan i jasan način pokušali da popravimo član 51, jer smatramo da taj član 51. nije dobro rešenje. Nadamo se da ćete u danu za glasanje da glasate za amandman gospodina Branislava Blažića. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji posebno želim da istaknem da je Srbija jedna od retkih zemalja u regionu koja nema razrađene planske i regulacione planove, a trebalo bi da ih ima. Naravno, vi se slažete. Kao primer za ono što je Srpska radikalna stranka isticala i za šta se zalažemo i tamo gde smo vladali i gde vladamo na nivou lokalne samouprave pomenuću samo period od 1996. do 2000. godine, kada je predsednik opštine bio naš predsednik stranke dr Vojislav Šešelj i opština Zemun bila jedna od opština koja je na najbolji mogući način funkcionisala. To je bio primer za sve opštine u Srbiji. Dakle, to ne može nijedna politička partija vladajuće koalicije da negira, jer smo tada u Zemunu... I danas se vide ti rezultati vladavine radikala u Zemunu, pa posle četiri godine radikali su ponovo u Zemunu pobedili i opet rade onako kako su radili. Građani Zemuna su zadovoljni. Sve ovo što treba da se radi po pitanju legalizacije, što bi moglo da se radi, ono što ste vi govorili u kampanji da će prvi zakon koji budete doneli biti zakon o planiranju i izgradnji, to je bila vaša dužnost, pošto ste formirali jednu neprincipijelnu koalicionu vladu sa suprotnim programima. U ovoj oblasti ste morali da imate jasnu koncepciju kako ćete da rešite sve nedostatke i zakon koji je donela Demokratska stranka, koji je stavio u jedan položaj, da kažem, posebno inženjere i diplomirane inženjere, jer samo se ovde jedan mali broj ljudi koji je bio oko Vlade Republike Srbije i tadašnjeg ministra Šumarca koristio na nezakonit način, a to je zaključio i Odbor za građevinarstvo. Pročitao sam, neću ponavljati, izvod sa sednice koja je bila prošle godine i kako su se svi poslanici koji su članovi tog odbora odredili. Tada je Odbor potpuno jasno izglasao sve stavove po pitanju Inženjerske komore. Ono što je katastrofalno u postojećem predlogu izmena i dopuna jeste što vi niste rešili pitanje Inženjerske komore na pravi način, niste rešili pitanje legalizacije; to su oni delovi zakona koji su veoma važni i tu je moralo da dođe do izmena. Naravno, pokušali smo ovim amandmanima da popravimo jedno zakonsko rešenje koje nije dobro. Nadamo se da ćete biti toliko svesni situacije u kojoj se Srbija nalazi i građani Srbije, jer zakon koji je na snazi je loš, diskriminatorski zakon za sve građane Srbije, i da ćete podržati sve naše amandmane koje smo podneli Narodnoj skupštini, bez obzira što je ministar za kapitalne investicije gospodin Velimir Ilić rekao da ste prihvatili 40% amandmana Srpske radikalne stranke. Prihvatili ste od 16 amandmana samo četiri, kao što je moj kolega Perić rekao, to je 25% amandmana. Znači, sve amandmane koje smo podneli ste morali da prihvatite, jer ovaj predlog izmena i dopuna Zakona nije dobro rešenje. Naravno, postoji jedna politička grupacija u ovoj skupštini – G17 plus, koja ima svoje interese i sa DS-om vlada u Beogradu na način kako vlada. Politička urbanistička mafija u Beogradu vlada preko DS-a i G17 plus i to je suština. Zato vi niste želeli da izmenite ovaj diskriminatorski zakon koji je donela Demokratska stranka kao vladajuća u prethodnom sazivu. Postoji pismo građevinskih inženjera koje sam pročitao juče, u šest tačaka, koje su napisali sa zahtevom za ostavku ministra za kapitalne investicije mr Velimira Ilića. Samo sam pročitao razlog broj jedan koji su naveli, a pročitaću još jedan deo iz pisma, a to je, kako oni kažu – odgovorni ste, gospodine ministre, što vaši službenici i vi kao ovlašćeni predlagač zakona niste izgradili sistem koji će efikasnije štititi građane Srbije i njihovu imovinu od katastrofa i elementarnih nepogoda. Vaš sistem, vi ih zovete krizni štabovi za odbranu od poplava ili neke druge nesreće, ne funkcioniše i tu našu tvrdnju potvrđuju posledice poplava u Banatu. Postojeći sistem kriznih štabova za odbranu od poplava ili nekih drugih nesreća je čist amaterizam i to dokazuju samo dva primera, a mogli bismo da nabrojimo mnogo više. U primeru jedan navode predsednika mesne zajednice Jaša Tomić koji je izjavio da je tražio angažovanje helikoptera kako bi se utvrdilo odakle voda nadire u selo i naravno helikopter nije dobio. Logično je da se po nalogu predsednika mesne zajednice ne može angažovati helikopter, jer predsednici mesne zajednice funkcionišu u sistemu gde ne znaju ni broj mobilnog telefona svog predsednika opštine, a kamoli da znaju odgovorno lice u vojsci i policiji koje može izdati naredbu o upotrebi helikoptera, ali nije logično da ne postoji odgovorno lice na nivou Republike Srbije, koje će moći blagovremeno angažovati potrebne kadrove, opremu, tehniku, pa i helikopter ako treba. Znači, ja sam samo pročitao jedan deo iz pisma Udruženja građevinskih inženjera Srbije zašto traže ostavku ministra za kapitalne investicije Velimira Ilića. Dakle, SRS smatra da ovim predlogom izmena i dopuna Zakona niste odvojili onu primarnu stvar, jer primarna uloga ovog Zakona o planiranju i izgradnji je uloga nadzora pre svega i kontrola nad izgradnjom. Znači, niste rešili da ispravite važeći zakon na način koji bi omogućio da se oblast urbanizma i građevinarstva reši u zakonodavnom smislu na pravi način. Pokušali smo amandmanima da popravimo ovo zakonsko rešenje i ovaj predlog koji ste podneli Narodnoj skupštini koliko je to moguće. Tačno je da niste imali koncepciju kada ste formirali Vladu. Na primeru ovog zakona se tačno vidi kakvu ste koncepciju imali. Ušli ste nepripremljeni da vršite vlast u ovoj državi, a naravno najviše snose štetu građani Republike Srbije. Zato će vas na sledećim izborima građani Srbije kazniti. Možete vi da kažete da ste uradili ovo ili ono, da kažete ovako ili onako, ali rezultati vaše vladavine su katastrofalni.
Da li se još neko javlja za reč?
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, prvo o kvalitetu diskusije svedoči i način uvažavanja poslanika, kada poslanik ne pusti damu u prolazu da prođe, to govori u stvari o svemu ostalom. Izašla sam na osnovu replike. Par reči samo o ulozi stranke G17 plus u gradskoj vladi: član sam gradskog veća, zadužena za resor urbanizma; o tome kako stranka G17 plus vidi svoju ulogu u gradskoj vladi mislim da nije potrebno mnogo da pričam, pomalo je čak i nepristojno da se sada sami hvalimo i da pričamo o sebi pozitivno. Neću to ni činiti. Mislim da o tome kako se ja lično i stranka odnosimo prema gradu najbolje svedoče sami narodni poslanici koji se u nemalom broju slučajeva obraćaju meni za savet i profesionalnu pomoć u oblasti urbanizma u Beogradu. Drago mi je da neki od vas baš iz poslaničke grupe koja je sa ove govornice izrekla primedbe na moj račun i na račun stranke i način kako mi funkcionišemo u oblasti urbanizma u gradu ovo potvrđuju. Mesec dana pošto sam postala član gradskog veća, od gospodina Krasića, pa nadalje, jako mnogo poslanika iz redova njegove stranke se obratilo za profesionalnu pomoć, a posebno želim da istaknem nikada za zloupotrebu bilo kakve moje pozicije; zadovoljstvo mi je da kažem da nema narodnog poslanika kome nisam pomogla. Ne radi se o tome što su to narodni poslanici, moja kancelarija je izuzetno otvorena prema svim građanima. Moja kancelarija ima dva tima koja prate rad mene kao člana gradskog veća: jedan tim je tim pravnika koji se bave imovinom, drugi tim je tim urbanista i arhitekata koji se bave tom problematikom. To su ljudi koji u popodnevnim satima dva puta nedeljno po nekoliko sati sede i predmete svih građana analiziraju potpuno besplatno, sa puno entuzijazma. Mislim da smo davno prestali da brojimo, radi se o nekoliko stotina pisama koja su ta dva tima obradila, a ja naravno posle toga profesionalno izanalizirala i potpisala i pomogli smo građanima. Ima jako puno zloupotreba u ovoj oblasti. Jeste oblast urbanizma oblast u kojoj ima mafije, pojedinačnih interesa, bogaćenja. Želim da vam kažem da su pomaci, s obzirom na duboko iskvareno društvo u kome živimo, znači decenijama se gomilala zloupotreba u ovoj oblasti, teški. Svoju ulogu u oblasti urbanizma vidim tako da pomerim u pozitivnom pravcu promile. Biću zadovoljna ukoliko se moj rezultat bude merio promilima. Odavno sam prestala da verujem da mogu procentima da pomognem. Zaista vas molim da moju poziciju ojačavate, a ne slabite. Ako vi meni, koja sam izraziti borac za ispravnost, ispravnu proceduru, dokazani borac protiv korupcije, radi neke lične, dnevne sopstvene promocije iznosite neistine sa ove govornice, onda mislim da ovo društvo nikada neće iskoraknuti u pozitivnom pravcu. Sve pozitivno što bilo ko od vas sa ove govornice izgovori imaće moju apsolutnu i potpunu podršku. Potpuno mi je svejedno iz kojih redova dolazi govornik koji se bori za pravdu, koji se bori za popravak u ovom društvu. Zaista sam više puta sa ove govornice čula potpuno ispravne diskusije poslanika iz opozicije, u ovom slučaju Srpske radikalne stranke, pošto se o njoj radi. (Predsedavajući: Vreme.) Stvarno sam srcem bila za to da pomognem za onu nepravdu na koju ste mi ukazali. Odlično znate koliko sam na vaše signale neke stvari popravila. Zato vas molim da kada govorite narodu, građanima sa ove govornice dokažete da znate da smo svi zajedno, nas 250 ovde, na istom zadatku pozitivnog pomeranja. Ne možete sve stavljati u isti koš, jer kada stalno dajete primedbe na ljude, bez kriterijuma, građani vas prepoznaju kao ljude koji zaista nemaju svoj lični dignitet i svoj lični kriterijum. Hvala vam.
Gospodin Đorđević ima reč, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da li je sve ovo tačno što je gospođa Bošnjak rekla za ovom govornicom – naravno da nije tačno. Vi ste vlast u Beogradu, G17 plus je u vlasti sa Demokratskom strankom. Vi ste najodgovorniji za sve ono što nije dobro u Beogradu, ili za ono što ste uradili dobro. Ali, niste uradili ništa dobro. Naravno, vi ste ovde u jednoj srceparajućoj priči izneli niz neistina za ovom govornicom – da smo mi ili da je neko od naših poslanika iznosio neke netačne informacije. Čitao sam pismo Udruženja građevinskih inženjera Srbije, u kome su tražili ostavku ministra za kapitalne investicije gospodina Ilića. Čitao sam pismo licenciranih članova Inženjerske komore Srbije koju vi branite, a vrlo dobro znate da je i Odbor za građevinarstvo i urbanizam donelo zaključak na sednici, pročitao sam zapisnik sa te sednice gde se tačno kaže, a gde je i Ministarstvo dalo mišljenje, da je Inženjerska komora radila nezakonito. Gospođo Bošnjak, i vi ste bili na toj sednici. Sada pričate ovde srceparajuću priču za ovom govornicom kako vi radite u interesu građana Beograda i pomažete građanima Beograda. Vi ste vlast u Beogradu. Vi ste najodgovorniji što Beograd ima ovakvo stanje u saobraćaju. Prema tome, nema nikakve razlike između vas i Demokratske stranke. Vi delite vlast na nivou grada sa njima. Znači, ne možete da pričate priču koja ne stoji.
Reč ima po Poslovniku Branka Bošnjak.
Zahvaljujem svakome ko mi da priliku da sa ove govornice ponešto ispričam o Inženjerskoj komori. Inženjerska komora je formirana na osnovu Zakona o planiranju i izgradnji iz 2003. godine. Formirala je jedna mala interesna grupa inženjera zarad svojih sopstvenih interesa i radi sticanja lične finansijske koristi. Inženjerska komora Srbije je u svom poslovanju, od formiranja Komore do ulaska ovog saziva Skupštine, funkcionisala tako što su se na račun sticala sredstva svih nas inženjera sa licencom. Moram da kažem i vama, drage kolege narodni poslanici, a i građanima, da se radilo o milionima evra koji su bili na računu. Takođe moram da vam kažem da su se ta sredstva trošila isključivo na honorare ljudi koji su vodili Inženjersku komoru, znači to je postupak koji je trajao do trenutka dolaska ovog saziva parlamenta. Prevashodno bih htela da se zahvalim predsedniku Odbora gospodinu Radojku Obradoviću, koji je pokrenuo inicijativu i u dva navrata tražio finansijski izveštaj Komore. Svi narodni poslanici koji su učestvovali u radu tog odbora, pa i ja, maksimalno smo podržali tu inicijativu i posle toga krenuli u borbu protiv nepravde koja je postojala u tom trenutku u Inženjerskoj komori. Moram da vam kažem, a mislila sam da neki od vas to znaju, ne znam da li iz neobaveštenosti ili zluradosti prećutkujete da je apsolutno jedini principijelni borac do kraja u borbi protiv takve korupcije bila moja malenkost. Zbog toga sam imala možda i lično dosta neprijatnosti, ali moram da kažem da sam taj postupak i taj proces borbe sa takvom Inženjerskom komorom iznela na svojim plećima do kraja. Na moju inicijativu i uz pomoć velikog broja inženjera koji su mislili kao ja, ali koji su iz ovog ili onog razloga bili negde iza leđa i nisu izlazili u prvi plan, uspeli smo da organizujemo vanrednu skupštinu, da smenimo rukovodstvo Komore. Ali, naravno, znate da je jednom utemeljen sistem mnogo teško u potpunosti promeniti. Na čelo te skupštine je stao častan kolega arhitekta Branislav Mitrović. Čini mi se da njegova uloga nešto značajno menja rad te skupštine, ali, moram da podvučem, kada su u pitanju svi oni kadrovi koji su, po osnovu zakona, zatečeni tu, i dalje većina njih sedi u Komori. Želim da pomenem da je gospodin Rade Obradović ponovo inicirao proveru rada i poslovanja te iste Inženjerske komore. U svemu tome imamo jako veliku podršku resornog ministarstva. Takođe, želim da napomenem da se ponovo u prvoj liniji fronta nalazi moja malenkost. Znači, najmanje je istina spomenuti mene kao nekoga ko štiti rad Komore. Sa ove govornice vrlo odgovorno ponavljam, a rekla sam i u svom izlaganju, nadam se da su kolege koje dobro slušaju moje izlaganje zapamtile da sam ponovo skrenula pažnju da se na računu Inženjerske komore nalazi preko dva miliona evra, da se ta sredstva nenamenski troše. Ne postoji nikakva realna namena zacrtana, eventualno nekom promocijom bilo struke, bilo izradom neke biblioteke, bilo stvaranjem fonda knjiga, bilo stvaranjem onih ili onih investicija. (Predsedavajući: Vreme.) Evo, završavam rečenicom: boriću se, naravno nemam nikakvu moć, već svojim preporukama, da se ta sredstva upotrebe tako što će Inženjerska komora angažovati mlade stručnjake, da Komora finansira izradu projekata, prvo, u sanaciji svih klizišta, a zatim u izradi projekata svih rekonstrukcija i adaptacija napuštenih objekata na lokalu, da li su to domovi kulture, sportski tereni, sportska igrališta, sportske hale. To je, znači, naša inicijativa. Nisam zadovoljna radom Komore, nikada je nisam štitila, ovakva komora ne radi dobro i Branka Bošnjak će se zalagati da se njen rad popravi. Hvala.
Jedna informacija za sve narodne poslanike, pošto se govori o radu Komore, da bismo ovu stvar sa replikama priveli kraju – Odbor za urbanizam je na svojoj poslednjoj sednici, a svi poslanici su dobili informaciju, tražio od Ministarstva za kapitalne investicije detaljan finansijski izveštaj o radu Komore za 2005. godinu, plan za 2006. godinu i ponovio zaključak da se preispita saglasnost na statut Komore. Jedino tako se rešavaju svi problemi. Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, to što je Odbor tražio od Ministarstva za kapitalne investicije određen izveštaj ne znači ništa, jer takav izveštaj ili neće dobiti ili će ga dobiti u takvoj formi da on neće predstavljati realnu sliku onoga šta je traženo. Kao predsednik Odbora za saobraćaj i veze već u nekoliko navrata sam tražio izveštaje i dobio sam ih tako kao što se kod nas u Nišu kaže – okruglo pa na ćoše. Naravno, podržavam amandman koji je branio gospodin Đorđević, a napisao gospodin Blažić, ali najmanje je važno i najmanje sam želeo da izađem zbog toga. Gospođo Bošnjak, vas članovi SRS zaista nikada nisu prozivali za neke zloupotrebe ili tako nešto. To što kažete kakav je odnos gospodin Đorđević pokazao prema dami, to je bilo sasvim slučajno. Ono što radi Albijanić trebalo je da kritikujete, jer on grubo nasrće na dame; ne znam da li mu je to strast ili je ženomrzac, to je trebalo da kritikujete. Drugo, zašto imate poriv da branite ono što je neodbranjivo? Sećam vas se sa sednica Odbora za saobraćaj i veze, gde ste vrlo konstruktivno diskutovali i vrlo često smo glasali isto, kako glasate vi tako sam glasao i ja, ili obrnuto. Dakle, niste unosili ništa lično. Zašto sada kada pominjemo neku negativnu pojavu, kada pominjemo nešto što nije u redu, vi imate potrebu da branite to? Verujte da su mnoge stvari koje pokušavate da branite neodbranjive i verujte da Labusa niko odbraniti neće. Zašto se vi u to mešate kada vas niko zbog toga ne dira, niko nije rekao da ste vi uradili ovo ili ono?
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Momir Marković podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 51. doda član 51a. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Kada reče gospođa Bošnjak da se radi o Inženjerskoj komori koja je 2003. godine formirana, kada je počela da nabraja karakteristike tog udruženja, pomislih da se radi o G17 plus. Naravno, gospođu Bošnjak vrlo uvažavam i njene stručne kvalitete i mislim da za urbanističku mafiju, za građevinsku mafiju u Beogradu ona najmanje može snositi odgovornost. Drugi su krivci. Bogdanović je, recimo, obećao u predizbornoj kampanji da će mu jedan od prvih zadataka biti da spusti Beograd na reke. Zahvaljujući stručnoj izgradnji pijace na Zelenom vencu, eno, Zeleni venac mu je prvi krenuo prema Savi i vrlo brzo možemo da očekujemo da se kuće sa Zelenog venca spuste do Save. Naravno, ne bih o Beogradu, ja bih da pričamo o zakonu i o Ministarstvu za kapitalne investicije, o tome kako je ministar pogrešno shvatio ime - kapitalne investicije, znači, što više investicija i što više kapitala. Naravno, njega danas nema, pretpostavljam da otvara neke tendere ili su mu došli ovi sa kojima treba da dogovori koncesije za već izgrađen autoput Beograd-Niš ili su mu došli ovi iz Švedske i Holandije, odakle bejahu oni vozovi što ih je uvezao. Usput da ponovim pred građanima Srbije, deset godina mlađe vozove je Hrvatska kupila od te iste zemlje za dva i po miliona evra po kompoziciji. Mi smo deset godina starije vozove platili tri i po miliona evra po kompoziciji i, naravno, išla dizelka da ih dovuče, jer su krševi, nisu sposobni ni da dođu dovde i onda se u "Šinvozu" - Zrenjanin šest meseci popravljaju, a kupljeni su mimo svih procedura, jer moralo je hitno da se uveze. Da se vratimo na amandman. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman, ukoliko ga budete usvojili, sprečiće opštinsku mafiju da se bogati, da mažnjava pare. Radi se o privremenim objektima, koji se inače u svakoj lokalnoj samoupravi, u svakoj opštini grade i zadovoljavaju deo potreba građana te opštine. Mnogo je drugačija priča kada imate deset praznih ćoškova gde možete kupiti novine, cigarete, bilo koji proizvod koji prodaju, mnogo je jednostavnije da možete usput kupiti nešto da pojedete dok ne dođete do kuće. Opština Zemun je u prvom mandatu podelila 1.500 lokacija za izgradnju privremenih građevinskih objekata; oko 500 ih je ostalo. Pokušali sa novinama, ne ide, počeli sa zdravom hranom, sa brzom hranom, uglavnom radi zadovoljenja potreba građana te opštine; onda dođe ona "buldožer revolucija", ona poplava pokupi sve živo, počistiše prvo po četiri-pet lokala i objekata iz svakog kvarta da bi ostalima pokazali kako će se to rešavati. Naravno, privremene građevinske dozvole treba izdavati zbog toga da se onemogući mafija. Onda uđoše u svaki kiosk sa – dobar dan, ja sam iz opštine, to što vaš kiosk nećemo da dignemo danas košta vas toliko i toliko. To se radi na lokalnoj samoupravi. Pogledajte Novi Beograd, počistili su čitave delove Novog Beograda i to samo od onih koji nisu hteli da plate. Ostaje samo jedan objekat i taj mučenik mora da pristane da plati. Ovde se radi o mafiji u lokalnim samoupravama. Naravno, treba usvojiti ovaj amandman koji glasi: "Za objekte koji se, s obzirom na namenu i lokaciju, ne mogu uskladiti sa urbanističkim planom, odnosno koji se nalaze na području za koje takav plan nije donet, izdaće se privremena građevinska dozvola ako ispunjavaju uslove u pogledu stabilnosti, bezbednosti i higijensko-sanitarne zaštite." Traži se da se sva tri uslova koja zatvaraju taj ciklus ispune. "Objekti iz stava 1. ovog člana mogu se, na osnovu privremene dozvole, koristiti do privođenja zemljišta planiranoj nameni...". Dame i gospodo narodni poslanici, mi u Beogradu imamo toliko zemljišta, i ako su uopšte postojali planovi za pojedine delove grada planirano je za neke namene do kojih još narednih 50 godina neće doći. Znate da su planirani aerodromi u Beogradu, znate da je ceo Novi Beograd i dan-danas močvara, bez obzira što 50 godina ljudi tamo žive u blokovima. Dakle, postoje u nekakvim planovima nekada zacrtani, a nisu privedeni nameni. To zemljište se može koristiti upravo za ovo. Ovo je postojalo u zakonu, pa je Šumarčev zakon izbrisao ovo. Zato predlažem da se ponovo u zakon uvrsti mogućnost izdavanja privremenih dozvola. Ovi objekti bi se koristili do privođenja zemljišta planiranoj nameni, odnosno do utvrđivanja ispunjenosti uslova za njihovo usklađivanje sa propisanim urbanističkim i drugim uslovima do donošenja odgovarajućeg urbanističkog plana. Polazeći od činjenice da plansko uređenje zemljišta u nekim slučajevima traje i više desetina godina neophodno je da se objekti na takvim teritorijama tretiraju kroz privremene dozvole. U dosadašnjoj praksi izdavanja privremenih dozvola nismo uočili nedostatke i probleme, tako da ne vidimo ni razlog da se ne omogući ponovo izdavanje privremenih dozvola. U tom pravcu je predložen novi član. Predlažem da u danu za glasanje usvojimo član 51a i uvrstimo u ovaj inače loš Šumarčev zakon, ne bismo li ga bar malo upristojili.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 51. je, čini mi se, jedini konkretan član koji bi zaista, kada bi bila prihvaćena ova dva amandmana kolege Blažića i Momira Markovića, imao nekog značenja građanima Srbije, zbog kojih valjda donosimo zakone. U članu 51. ste dobro predvideli da i ovi objekti koji nemaju građevinsku dozvolu pod propisanim uslovima mogu privremeno, doizdavanja odobrenja, biti priključeni na elektroenergetsku, termoenergetsku ili telekomunikacionu mrežu, vodovod i kanalizaciju. Ovo je i humano i praktično, jer je bilo strašno ovo što su poslednjih nekoliko godina takvi objekti, u kojima su ljudi bili prinuđeni da žive, jer niko ne bi živeo u nedovršenom objektu i u objektu bez struje i vode da ima ikakve uslove da živi u nekom boljem i uslovnijem objektu. Hoću da kažem da je ovaj član 51. u ovom poslednjem delu dobar, ali ne vidim zašto niste prihvatili ovaj amandman. Predvideli ste da se ovo odnosi na objekte čije je građenje, odnosno rekonstrukcija završena bez građevinske dozvole do 13. maja 2003. godine. Zašto niste onda prihvatili ovaj amandman da se to odnosi na objekte koji su izgrađeni do stupanja na snagu ovog zakona, jer ste već predvideli mogućnost legalizovanja i takvih objekata. Takođe, ovaj amandman na član 51. kojim smo želeli da se posle člana 51. doda član 51a je zaista nešto što je toliko prisutno u praksi. Ako imate objekat bez građevinske dozvole i ako za taj objekat nisu urađeni urbanistički uslovi ili je objekat na takvom mestu da ne mogu da se donesu urbanistički uslovi, zašto tom objektu do privođenja tog zemljišta nameni ne omogućiti normalno da se priključi na infrastrukturu. On je tu, pa je tu. Neće biti srušen, bar ne u nekim normalnim opštinama sa normalnom vlašću. Ljudi žive, pa zašto im ne omogućiti neke normalne uslove, naravno uz rešenja, gde će biti obavezani i svesni činjenice da kod privođenja nameni taj objekat neće biti legalizovan i da oni neće moći da naplate nekakve troškove. Ovde kažete – amandman se ne prihvata iz razloga što su jedinice lokalne samouprave, koje su nadležne za donošenje urbanističkog plana, odnosno koje su ovlašćene za uređenje prostora na svojoj teritoriji u mogućnosti da usklade gde je to uopšte moguće bespravno izgrađene objekte sa pravilima uređenja i građenja, odnosno urbanističkim planom. Svi dobro znamo koliko vremena treba lokalnim samoupravama da urade i donesu ove planove; nikada nisam razumela zašto je potrebno toliko vremena, jer mislim da to može mnogo brže i efikasnije da se radi. Imamo takvu situaciju kakvu imamo. Odavde predlažem gospodinu Lončaru, kada bude donosio zakon o glavnom gradu, da ove poslove prebaci na lokalne samouprave, pa bismo već sada pokazali u Zemunu kako brzo možemo da uradimo ove planove. Pošto je ovo poslednji amandman na ovaj zakon, želela bih da kažem nekoliko rečenica uopšte o zakonu. Dakle, to što ste se pohvalili da ste prihvatili jedan broj amandmana poslaničke grupe SRS ne znači ništa, a pogotovo što ste selektivno birali amandmane, tek da biste mogli da kažete da su neki amandmani prihvaćeni. Ako se u danu za glasanje ne prihvate ovi naši amandmani i amandmani gotovo svih kolega, rekla bih, iz drugih poslaničkih grupa, jer su amandmani verujte mnogo bolji od samog vladinog Predloga zakona... Sa tako prihvaćenim amandmanima možda bi ovaj zakon i imao nekog smisla, a pogotovo ako znamo da je privremenog karaktera, tako nam je rekao ministar. Ne očekujem da ćete to da uradite. Donećete još jedan zakon koji u suštini neće značiti ništa. Ponavljam ono što sam rekla i juče i jutros, ovako donetim zakonom nećemo građanima Srbije omogućiti brže i lakše dobijanje građevinskih dozvola, nećemo građanima Srbije omogućiti brže, lakše i jeftinije dobijanje dozvola za objekte bez građevinske dozvole. Nekoliko kolega je ovde govorilo da su očekivali ministra Velju Ilića. Naravno, gospodin Velimir Ilić je morao da bude ovde. To što sam mu juče skrenula pažnju na izjavu koju je dao... Velimir Ilić je pred novinarima, za medije rekao – šta je meni, kao ministru, da ukradem pet kilometara autoputa, pa u Smederevu asfaltiram nekoliko ulica. Na to sam ga podsetila juče i pitala ga koliko je puta po pet kilometara autoputa ukrao, a nije asfaltirao nijednu ulicu u Srbiji. Za našeg Sašu, to je bilo za Smederevo. A gospodin Velimir Ilić ovako sa mesta, polupijan, jedva gledajući rekao – kako vas nije sramota da to iznosite. Stvarno ne vidim zašto bi mene trebalo da bude sramota, Velja Ilić krade, a mene da bude sramota. Niti sam glasala za njega kao ministra, niti pripada SRS, zaista ne vidim čega bih ja trebalo da se stidim. Gospodin Velimir Ilić nema prava da se ponaša kao uvređena mlada. On mora da sedi ovde i da sluša šta će narodni poslanici da mu kažu. Doduše, danas, moguće je, leči mamurluk, pošto mu je sinoć u Čačku gostovala Severina, pa je imao prečeg posla. Ne znam da li ga je Hrvatica šutnula onom štiklom. Takođe, ne znam kakve veze ima Ministarstvo za kapitalne investicije sa ovim manifestacijama koje se dešavaju u Čačku i sinoć i preksinoć – Raspevano proleće. Naravno, nemamo ništa protiv "Raspevanog proleća", nemamo ništa protiv lepe manifestacije i sinoć i preksinoć, ne razumem u kojoj je ulozi tu Ministarstvo za kapitalne investicije, jer sam na televiziji videla da Velja Ilić tamo deli neke nagrade. To što je on rođen u Čačku zaista nema nikakve veze, u Čačku je rođeno mnogo pametnih, časnih ljudi, mnogo zaslužnijih da se pojave na onoj bini od Velje Ilića. Tamo se našao Velja Ilić. Razumela bih da je to radio... (Predsedavajući: Vreme.) Završavam, hvala, da je to radio u ono vreme kada je bio predsednik opštine, ali u ulozi ministra za kapitalne investicije zaista ne razumem. Tražim, gospodo, da kažete Velji Iliću, pošto će valjda prekosutra ili sutra kada budemo imali amandmane na ove kontragarancije da dođe i da nam kaže u kojoj je ulozi to radio, koliko je kapitala od kapitalnih investicija izdvojio za te manifestacije i da li vi mislite, odnosno da li misli da je to u redu. Da li smo mi usvajali budžet da on pravi narodnim parama takve manifestacije ili da gradi puteve, pa da vidimo i odgovornost ovih u Vladi koji su Velji dali na raspolaganje pola republičkog budžeta, pa on "pola pije, pola Šarcu daje".
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Petu tačku dnevnog reda nastavićemo posle pauze, koja traje do 14,40 časova. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo sa popodnevnim radom današnje sednice. Počećemo za minut, izvinjavam se što je pauza malo duže trajala, nisam imao precizne podatke. Molim vas da primite moje izvinjenje. Molim neka uđu predstavnici Ministarstva za rudarstvo i energetiku. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RUDARSTVU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Branislav Rankić, Dragoljub Stamenković, Blagoje Krajinović, Milorad Mirčić, Milan Veselinović, Stefan Zankov, Tomislav Penezić, Vjerica Radeta, Aleksandar Đorđević, Dragan Živkov, Zoran Krasić, Zlatan Jovanović, Milan Stevović, Dragoljub Anastasovski, Stevica Deđanski, Nemanja Šarović, Milorad Buha, Darko Glišić, Sulejman Spaho, Ljubomir Kragović, Milovan Radovanović, Ivan Radić i Radiša Ilić, kao i Vlada Republike Srbije, Skupština AP Vojvodine i, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Odbor za industriju i Odbor za finansije. U skladu sa članom 146. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je, kao neblagovremene, odbacio amandmane narodnih poslanika Radmila Miloševića na član 16. i Dušana Prorokovića na čl. 13. i 16. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za industriju i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Istovremeno vas obaveštavam da ćemo danas raditi samo do završetka rasprave u pojedinostima ovog zakona, dakle tačke 5. dnevnog reda. Po Poslovniku? Izvolite, narodni poslanik Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege, hteo sam pre početka rasprave o pojedinostima da obavestim Narodnu skupštinu da je Odbor za industriju pri razmatranju Predloga zakona otvorio pitanje člana 46, sa mogućnošću da Odbor, saglasno Poslovniku, uloži amandman na taj član. Na sednici Odbora prisutan je bio predstavnik Ministarstva za rudarstvo i energetiku, koji nažalost nije mogao da da potrebna tumačenja vezana za ovaj član, te je donet zaključak na Odboru da će Ministarstvo u najkraćem roku, a pre početka ove rasprave o pojedinostima, dostaviti pismeno tumačenje ovog člana, na osnovu koga bi Odbor mogao da iskoristi poslovničko pravo pa da eventualno uloži amandman na ovaj član. Pošto nismo dobili, bar po uveravanju sekretara Odbora, to tumačenje, zamolio bih da, ako je moguće, ovom prilikom pre početka rasprave o pojedinostima čujemo tumačenje, a ja ću vas samo podsetiti u nekoliko reči o čemu se radi. Znači, članom 46. Predloga ovog zakona predviđeno je da Zakon o plaćanju i usmeravanju sredstava naknade za korišćenje dobara od opšteg interesa u proizvodnji električne energije i proizvodnji nafte i gasa (to je zakon iz 1990. godine) prestaje da važi po isteku roka od godinu dana od dana stupanju na snagu ovog zakona. Vidite u čemu je nedoumica: zakon o korišćenju dobara od opšteg interesa je regulisao pitanje obaveza energetskih subjekata za proizvodnju električne energije koji se nalaze na teritoriji određenih opština i koji po tom osnovu tim opštinama uplaćuju određena finansijska sredstva saglasno ovom zakonu. Prestankom važenja ovog zakona i ta obaveza prestaje. Moram da kažem da Zakon o rudarstvu, čije izmene i dopune sada razmatramo, reguliše pitanje naknada, ali samo za one opštine i teritorije na kojima se vrši eksploatacija mineralnih sirovina. Taj zakon ne obuhvata pitanje naknada onih energetskih subjekata koji rade na proizvodnji električne energije, uslovno rečeno, nemaju nikakve veze sa eksploatacijom mineralnih sirovina, ali po raznim drugim osnovama imaju obavezu plaćanja naknade opštinama. Navešću vam primer opštine gde se nalaze naši najveći kapaciteti za proizvodnju električne energije, to je opština Obrenovac. Po sadašnjim informacijama u toj opštini se po osnovu ovog zakona mesečno uplaćuje na ime ove obaveze od tri do sedam miliona dinara, u zavisnosti od količine proizvedene električne energije, pošto je zakonska obaveza proizvođača da saglasno proizvedenim kilovat-satima uplaćuje naknadu. Radi se o ozbiljnim sredstvima. Druga je stvar što se u toj opštini ta sredstva koriste na potpuno nenamenske načine, pa su se iz tih sredstava finansirale i nevladine organizacije, kupovali stanovi i automobili, ali to nije predmet ove rasprave. Zamolio bih, da bismo mogli da konstituišemo potpuno svoj stav prema zakonu, a naročito prema ovom članu, da čujemo definitivno tumačenje, pošto je bilo određenih naznaka da ovu obavezu sada preuzimaju neki drugi zakoni, ali o tome nismo dobili ubedljiva tumačenja. Zahvaljujem se.
Hvala vama, gospodine Jovanoviću. Ako sam dobro shvatio, Odbor nije na kraju podneo amandman zbog svega ovoga. Molim vas, tražićemo od Ministarstva da vama lično i Odboru da tumačenje. Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu glasi: "Član 1. se briše". Zbog čega? U postojećem Zakonu o rudarstvu definiše se na šta se odnosi Zakon o rudarstvu, u osnovnim odredbama definiše se pojam rudnog blaga, odnosno kaže se da se ovim zakonom uređuju uslovi i način eksploatacije rudnog blaga u zemlji i na njenoj površini, na rečnom ili jezerskom dnu ili ispod njega, kao i izgradnja, korišćenje i održavanje rudarskih objekata. U stavu 2. se kaže: "Odredbe ovog zakona ne odnose se na eksploataciju peska, šljunka i kamena iz korita vodotoka, sprudova, napuštenih korita i sa područja ugroženog erozijom, koji ne sadrže primese drugih korisnih mineralnih sirovina." Predlagač izmena i dopuna Zakona predlaže da se termin "rudno blago" zameni terminom "mineralne sirovine". Po toj logici bi i Zakon o rudarstvu trebalo da se zove zakon o mineralnim sirovinama ili o korišćenju mineralnih sirovina, pogotovo što ćemo kasnije, kroz raspravu o amandmanima, videti šta je sve izostavljeno iz ovog zakona, na šta bi zakon trebalo da se odnosi. Kada sam govorio u načelu naveo sam vam primer nečega od rudnog blaga što tek posle vađenja, u nekoj drugoj fazi prerade postaje mineralna sirovina. To vam je slučaj i sa naftom, koja tek u drugoj fazi prerade, kroz frakcionu destilaciju postaje mineralna sirovina, ili ne postaje, ali dok se nalazi u zemlji ona predstavlja rudno blago. Evo vam drugi primer koji bi trebalo da bude ubedljiv zašto je trebalo zadržati termin "rudno blago", zašto ga se ne treba ovako lako odreći. Možda vam nije poznato da je aluminijum jedan od najrasprostranjenijih metala u zemljinoj kori. Naravno, ne eksploatiše se toliko zato što je raspoređen u primesama i njegova ležišta nisu tako česta, ali gde god, makar i na poljoprivrednom zemljištu, zakopate malo zemlju, tu imate prisustvo aluminijuma. On ne predstavlja mineralnu sirovinu u obliku kada se nalazi ovako raspoređen, ali će možda vremena koja su pred nama doneti nove tehnologije, gde će biti moguće dobijati aluminijum iz takvih sirovina i onda će to predstavljati rudno blago. Reći ću vam, otprilike, pošto je moje mišljenje da predlagači izmena i dopuna nisu shvatili šta je rudno blago i koliko je to širi pojam od pojma mineralna sirovina, zašto ga nije trebalo menjati. Otprilike bi to izgledalo kao kada biste, recimo, Sportskom društvu "Partizan" u izmeni statuta koji definiše šta je Sportsko društvo "Partizan" naveli da se umesto termina "Sportsko društvo" koristi termin "Fudbalski klub Partizan", pri čemu ste sve ostale klubove koji su u sastavu Sportskog društva isključili. Ima još mnogo primera i razloga zašto je trebalo zadržati termin "rudno blago", ali kada se kasnije išlo kroz amandmane, meni je jasno zašto se to radi, jer ste u članovima 14. i 15. koje brišete već obezbedili prostor da ako nekome date ugovorom ili na bilo koji drugi način mogućnost da eksploatiše mineralne sirovine, onda ga nećete moći vezivati ni za vrstu mineralne sirovine, ni za bilo šta drugo. Onda će on prilikom istraživanja i eksploatacije koristiti sve do čega dođe, sve će to biti mineralna sirovina, zato što nemamo termin "rudno blago", pa da kažemo – dobili ste da eksploatišete tu i tu sirovinu, a niste dobili da eksploatišete ukupno rudno blago. Postoji još nešto, mi ne znamo uvek šta se nalazi u zemljinoj kori i zbog čega zakonodavac treba da zadrži rudno blago. Vi u Ministarstvu možda niste čuli, ali ste mogli da se raspitate u Geomagnetskom zavodu za tzv. zlotsku anomaliju. To je područje u okolini Zlota, selo u opštini Bor, gde postoji područje površine možda kvadratnog kilometra gde kompas ne pokazuje sever. Pored kurske anomalije u Rusiji, koja je ogromne površine, možda površine Srbije, gde kompas ne može pokazati zbog prisustva rude magnetita, u ovom delu je nama nepoznato zašto kompas ne pokazuje pravac severa, odnosno iglica na kompasu. Bile su 1999. godine preduzete radnje da se ispita šta je ta zlotska anomalija. Međutim, posle je došlo do smene vlasti i do detaljnog ispitivanja nikada nije došlo, ali pretpostavka je da tu ima nešto što je rudno blago. Zatim, ako ne definišete i date nekom da može da eksploatiše mineralne sirovine, takođe možete doći u situaciju da se prilikom istraživanja eventualnih ležišta mineralnih sirovina dođe do arheoloških nalazišta koja su važna i koja u sebi mogu da imaju veoma retke dragocenosti, a onda vi ne možete to smatrati ni rudnim blagom, niti blagom države, nego to možete u ovom užem smislu, kako ste naveli, smatrati mineralnim sirovinama. Vidite zašto još nije trebalo menjati termin "mineralna sirovina". Postoji odluka o koncesijama, gde su tri lokacije na Crnom vrhu kod Bora date koncesionaru za istraživanje i eksploataciju rude bakra ili mineralnih sirovina. Bez obzira na te tri lokacije koje su date, snimanja, bušenja i istraživanja rade se i van te tri lokacije. U potrazi za bakrom oni idu šire, zato što niste naveli koje sve mineralne sirovine su predmet koncesije, nego je njima prepušteno da ih nadleću helikopterima i na svim mogućim lokacijama vrše istraživanja, verovatno se pripremaju za eksploataciju. Ako nađu nešto drugo što nije mineralna sirovina, recimo, polazna, da nije u pitanju mineral kovelin ili neki drugi mineral bakra, onda ćete doći u situaciju da će oni eksploatisati ono do čega dođu, zato što izbacujete termin "rudno blago" i onda ćete, praktično, sve do čega oni dođu moći da smatrate mineralnom sirovinom. Voleo bih da predlagač ovo zadrži i da, sledstveno amandmanima SRS, prihvati da ovaj termin ostane u opticaju, jer ovo kasnije će vam pokazati da je ovaj termin trebalo zadržati.
Još neko o istom amandmanu? Narodni poslanik Bojan Kekić.
Poštovani predsedniče, uvaženi poslanici, možda će ova tema u okviru ovog amandmana malo iskočiti iz dnevnog reda, odnosno onoga što jeste tema amandmana, ali životna pitanja su takva da mi poslanici moramo u pojedinim trenucima baš tako i da reagujemo. Pre nego što pređem na ono zbog čega sam se javio, u potpunosti bih podržao diskusiju Dragana Jovanovića, kolege iz poslaničke grupe SPS. Sve ono što je rekao za Obrenovac u manjem obimu važi i za Kostolac, grad koji je i te kako jak po energetskom potencijalu i koji tek treba da dobije pravo mesto u Elektroprivredi Srbije; ne mislim slučajno pravo mesto u EPS-u, već da bude tretiran s obzirom na sve ono što pruža EPS-u. Kažem, životna pitanja nas teraju da i mi poslanici moramo da reagujemo. Meni je bilo mnogo žao što sam u četvrtak bio u Boru, to je bio 6. april, a načelna rasprava o Zakonu o rudarstvu je bila u sredu ili četvrtak, gde sam učestvovao na tribini gde je nekoliko stotina građana iz Bora i okolnih naselja, pre svega iz sela Zlot, izuzetno zabrinuto za to što se radi u okolini Bora. Nisu postavljali pitanja u kakvoj situaciji se nalazi Bor, s obzirom da se nekoliko poslednjih godina tamo mnogo teško živi, pitanje je i šta će biti i sa kombinatom. Ono što je nateralo te građane da krenu i sa potpisivanjem određenih peticija sigurno je nemar države prema aktuelnoj situaciji šta se to tamo nalazi. Pokušaću u najkraćem da vam objasnim, odnosno da čitava javnost čuje da se na području na kome se nalazi preko 4.000 stanovnika – selo Zlot, najveće seosko naselje u borskoj opštini, sprovode geološki i drugi radovi i za koje se tvrdi, po studiji izvodljivosti, da je nenaseljeno. Takođe, 1.800 stambenih objekata u blizini Borskog jezera se ne tretira u studiji izvodljivosti. Sigurno da sve ono što se dešava, a to je da se pomoću helikoptera sprovodi istraživanje, a nigde lokalnoj samoupravi nije prezentirana činjenica da to istraživanje ima sve potrebne dozvole, i uznemiravanje javnosti i tog stanovništva, ne ide na ruku ni Vladi Republike Srbije kao izvršnom organu ove zakonodavne skupštine. Područje na kome je rudno telo koje se naziva Tilva njagra smatra se značajnim privredno-turističkim potencijalom opštine Bor i Srbije. Iz tih razloga otpočela je izgradnja velikog turističkog objekta, kompleksa koji se zove "Jelen ridžensi", koji treba da predstavlja buduću alternativu i za Bor i za sva okolna naselja. Čak je i Mašinsko-rudarska škola u Boru pre nekoliko godina transformisana u Ugostiteljsko-turističku školu, gde se obučavaju deca koja, i pored toga što je Bor u poslednjih nekoliko godina napustilo tri-četiri hiljade ljudi, ipak imaju određene uslove, odnosno određenu perspektivu. Za sve ovo što su prirodna bogatstva, a bilo je ideja da se formira i nacionalni park koji bi se pre svega oslanjao na Žagubicu, Crni vrh, Bor, Borsko jezero, ova istraživanja će predstavljati veliki problem, odnosno ta istraživanja će doprineti da istočna Srbija, sa određenim turističkim potencijalom, bude još siromašnija nego što jeste. Sadašnji i budući radovi ugroziće vodotoke čija su izvorišta na ovom području. Reč je pre svega o Brestovačkoj banji, Gamzigradskoj banji, Borskom jezeru, kao i Beljavinskoj reci koja je glavni snabdevač borske opštine pijaćom vodom. Stručnjaci upozoravaju na drastično umanjenje kvaliteta, pa čak i nestanak tih termalnih voda. Zagađenje pijaće vode bilo bi potpuno izvesno i bez mogućnosti za alternativna rešenja. Ono što je vrlo bitno da se kaže u ovom daljem delu, to je da investitor tih radova uopšte nije legitimisan, odnosno lokalna samouprava u Boru, koja se nalazi pred novim izborima za gradonačelnika, koji će biti ako se dobro sećam 22. maja, nije uopšte u situaciji da zna koji je investitor; investitor je nelegalan, nelegitimisan, odnosno nikada nije prezentirana odluka na koji i kakav način je dobio da to radi. Prema saznanjima, tender, koji je u pripremi, a možda i raspisan, urađen je od nekompetentnih lica, odnosno može se sumnjati da interesi građana u okviru tendera za određenu opravdanost uopšte nisu sprovedeni. Zamolio bih predstavnike Ministarstva, a bićemo u prilici i da komuniciramo, a pre svega dolaskom peticije tih građana Bora, da preko inspekcijskih organa Elektroprivrede Srbije i svih državnih organa preispitaju sve to što se trenutno dešava u Boru i okolini. Verujem da ćemo dobiti pozitivan odgovor, ali suština je da jedno područje koje je i te kako bitno, koje je nekada izdržavalo Srbiju, mislim pre svega na Bor i Majdanpek, dolazi u situaciju da i ono malo komparativnih prednosti koje ima bude uništeno.
Po Poslovniku ili povodom amandmana? Povodom amandmana, izvolite. Izbore za predsednika opštine Bor raspisao sam za 28. maj.
Osvrnuo bih se na prethodno izlaganje uvaženog kolege i rekao bih da je cela opština Bor imala puno lepih prirodnih dobara. Eksploatacioni radovi u rudarstvu su počeli 1903. godine i ta eksploatacija koja je u tom trenutku krenula, pre više od 100 godina, narušila je jedan deo. Taj deo je maksimalno narušen u onom prethodnom periodu od 1945. godine, kada je devastirano područje, odnosno zagađena je Borska reka, napravljena su velika jalovišta i tada je gro te zemlje i okoline Bora uništen. Što se tiče ovih koncesija o kojima je reč, mislim da su Vlada i resorno ministarstvo to uradili sasvim po zakonu i da su komisije sasvim kompetentne, tako da ne morate da se brinete. Što se tiče Crnog vrha, kada je vaš vođa letovao na Crnom vrhu i kada je pravljen nelegalni hotel koji nije nikada završen, onda nije bilo nikakve odštete zarad ekologije, odnosno životne sredine, a sada kada treba da se nađe alternativa za istrošena rudna ležišta u samom gradu, odnosno u okolini grada, sada stavljamo sve pod lupu, nešto što je sasvim kvalitetno i kompetentno urađeno.
Replika, gospodin Kekić.
Moram da kažem da sam poslanik iz Požarevca, ali da vrlo dobro poznajem istočnu Srbiju, jer sam do 12. godine živeo u Žagubici. Ne znam što ste vi povređeni na bazi moje diskusije, ako sam ja došao ovde i zastupao 300 građana Bora i okolnih naselja, vaših sugrađana, koji su mi evo ovo napisali, poslali faksom i biću sigurno promoter peticije koja će biti dostavljena na moju adresu. Nažalost, na vašu adresu, eto iako ste iz Bora, ne znam odakle ste, da tvrdite da je nešto tačno, znači pričate protiv 300 građana Zlota i Bora. Što se tiče vođe koji je nešto pravio, ne vidim razloga da se vi bunite ako je potrošeno nekoliko miliona evra. Imao sam prilike da vidim naselje, odnosno hotelski kompleks "Jelen ridžensi", to bi bila dika ne samo za Srbiju nego i Evropu. Znači, ako ste vi protiv toga da se turistički razvija Bor, odnosno Crni vrh, sa takvim kompleksom koji bi bio možda jači od Kopaonika, onda me stvarno čudi da vi ne zastupate vašu teritoriju.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Rankiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona takođe glasi: "Član 2. se briše". Zašto? Ono što je član 2. definisao, definisano je šta je to u stvari rudno blago, sada je samo izmenjeno. Umesto "rudnog blaga" koristi se termin "mineralne sirovine", to je posledica člana 1. ovih predloga o izmenama i dopunama. Na kraju, u stavu 2. člana 2. praktično se i te mineralne sirovine ne definišu na valjan način, po mišljenju Srpske radikalne stranke. Vidite o čemu se radi. Postojeći zakon kaže: "Rudno blago, kao prirodno dobro u državnoj svojini, može se koristiti pod uslovima i na način utvrđen zakonom." Sve je ovo zadržano, samo što umesto "rudno blago" stoji "mineralne sirovine", i "ovim zakonom" umesto "zakonom". "Za korišćenje rudnog blaga plaća se naknada, u skladu sa zakonom." Sada stoji: "Za korišćenje mineralnih sirovina plaća se naknada, u skladu sa zakonom." Međutim, ono što je izmena, o kojoj sam pričao kada je predmet razmatranja bio ovaj zakon u načelu, jeste što se u stavu 3. kaže: "Mineralne sirovine, u smislu ovog zakona, smatraju se sve neorganske i organske sirovine u čvrstom, tečnom i gasovitom stanju" itd. Sada imate mineralne sirovine u plastičnom stanju, kao što je pekarska glina, kojoj je potrebna samo termička obrada praktično i dobijate građevinski materijal, a navedeno je da su i sve sirovine od kojih se može dobiti građevinski materijal praktično mineralne sirovine. Kako ćete sada pekarsku glinu, koja nije u čvrstom, tečnom, a ni u gasovitom stanju, smatrati po odredbama ovog člana 2. mineralnom sirovinom? Naravno da nećete moći. Tada sam govorio da postoji još neki od oblika agregatnih stanja, kao što je stanje plazme. Ono nije postojalo ni u prethodnom zakonu, ni u važećem zakonu. Zašto to nije trebalo da uradite. Vidite li koliko je rudno blago mnogo ozbiljnije tretirao postojeći zakon, kaže: "Rudnim blagom, u smislu ovog zakona, smatraju se sve organske i neorganske mineralne sirovine u čvrstom, rastresitom..."; a kada bih vam sada govorio o praškovima, pogotovo o metalurgiji praha, da vidite kako postoje fini prahovi koji se mere nanometrima i koji se ne ponašaju ni kao čvrsto, ni kao tečno, ni kao gasovito, a ni kao stanje plazme, onda biste videli da ovo "rastresito" ima veoma veliko značenje kada se definiše rudno blago. Znači, u rastresitom, plastičnom, tečnom i gasovitom stanju. Onda se kaže da je to "ili u prirodnim rastopinama koje se nalaze u primarnom ležištu, u nanosima, rudarskim iskopinama" itd. Ovo što su pričale kolege o amandmanu na član 1. pre mene je verovatno razlog zašto ste izbacili rudno blago i postaje vam jasno, samo što sam pomenuo jedan deo onoga što se dalo u koncesije, koliko je ovde izazvalo pažnje. Naime, zaista građani Bora, javnost Bora i stručna javnost, nažalost, ne samo građani Bora, nemaju nikakve informacije o tome na koji način je došlo do izdavanja ove tri lokacije na Crnom vrhu. Ono što se čulo na Odboru za industriju pre nekoliko meseci jeste da je cena za istraživanje i eksploataciju dva evra po aru, što će reći 200 evra po hektaru. Radi se o području bogatom šumama; dovoljno je da neko iseče tu šumu i da se obogati, ne mora ništa više da radi. Šta je ono gde se krši postojeći zakon, a vi ovim izmenama i dopunama pripremate da to legalizujete – to je da i to što je propisano kao koncesije, ne pridržavaju se lokacija, tako da se ubrzano vrše istražni radovi na lokaciji Tilvas i Minjesku, koja je inače udaljena vazdušnom linijom stotinama metara, a ovako kilometrima, koja uopšte nije bila predmet koncesije. Ko je odobrio, niko živ u Boru ne zna. Naravno, lokalna televizija o tome ne sme da priča, ali zato može generalni direktor RTB Bor da izađe i da kaže kako se pripremila neka privatizacija, a opet ne znamo kad je raspisan tender i kako za 80 dana 2.500 ljudi treba da ostane bez posla. Imaće prednost oni koji se prijave dobrovoljno, a oni koji neće otići će po sili. Opet javnosti Bora niko ne objašnjava, niko se ne oglašava iz Ministarstva da kaže šta je suština i zašto se sa ovim izmenama i dopunama zakona došlo sada, zašto se potenciraju. Pokušaću da objasnim dalje, kroz obrazlaganje ostalih amandmana, da je u stvari sve smišljeno da u bescenje ode sve prirodno bogatstvo ili rudno blago kojim raspolažemo. Imaću vremena kroz neke druge amandmane da vam pokažem čak šta se dešava sa proizvodnjom bakra u Boru, kako je to u poređenju sa periodom od pre desetak godina, kakva je to proizvodnja u odnosu na period sankcija i ratova, kakva je proizvodnja u odnosu na period 70-tih i 80-tih i zašto se to dešava. Mislim da ovaj zakon, po ovom članu 2, gde se uporno insistira na tome da se izbaci termin "rudno blago", ima upravo za cilj da se vrlo jeftino proda sve ono čime raspolažemo kao potencijalima u budućnosti i da dođemo u situaciju da postanemo uvozno zavisni od sirovina koje možemo sami da proizvodimo, ili od metala ili nemetala koje možemo sami da proizvodimo, tako što će neko drugi to koristiti, izvoziti, a mi ćemo biti prinuđeni da uvozimo i da plaćamo po mnogo skupljoj ceni. Ono što je najvažnije jeste što nećemo biti u situaciji da kao država bilo šta profitiramo iz naših prirodnih bogatstava, a to ste mogli da vidite na primeru prodaje izvora i izvorišta kvalitetnih voda itd. Toliko o ovom amandmanu, biće još prilike da malo duže pričam.
Hvala gospodinu Rankiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Krajinović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima ovlašćeni predstavnik SRS, gospodin Branislav Rankić.
Vidite da su nam namere, kada je u pitanju bio uticaj na zakon, bile veoma poštene i da amandmani nisu takvi da tražimo brisanje svih članova koje ste predložili. Ima nešto od ovih predloga o izmenama i dopunama što bi moglo da bude dobro, ali to je pre svega zato što je i postojeći zakon, nažalost, loš, da se uopšte i ne može se smatrati zakonom o rudarstvu. Šta se očekuje od Zakona o rudarstvu? Da uredi odnos države prema prirodnim dobrima, pre svega rudnom blagu, da uredi međusobni odnos države i onih koji se bave eksploatacijom mineralnih sirovina, međusobne odnose lokalne samouprave i onih koji na njenoj teritoriji vrše eksploataciju mineralnih sirovina ili rudnog blaga i međusobne odnose u tom pogledu, finansijske i svake druge, između države i lokalne samouprave, Vlade i lokalne samouprave. Podnošenjem izmena na postojeći zakon ušli ste u to da definišete oblasti kao što su rudarska merenja; to su na rudarskom fakultetu posebni predmeti, veoma složeni i vi to nikako ne možete upisati u nekoliko članova. Zatim, definisali ste do detalja šta je to eksploatacija mineralnih sirovina, čime uvek rizikujete da praktično dođete u situaciju, s obzirom da se i na tom polju tehnologija iskorišćavanja, vađenja i istraživanja mineralnih sirovina menja, da nešto izostavite, da nešto ne predvidite što može da se desi u budućnosti. Jednu ogromnu oblast rudarstva koja se zove priprema mineralnih sirovina potpuno ste izbacili, jednim članom ugasili, a oplemenjivanje mineralnih sirovina, kao jedan postupak koji se takođe koristi, ovim predlogom zakona ste izbacili. Šta tražimo u članu 4? U članu 4. stav 1. menja se i glasi – posle reči "otvaranju" dodaje se reč "razradi". U članu 4. u stavu 1. objašnjava se šta je eksploatacija mineralnih sirovina i kaže se: "Eksploatacijom mineralnih sirovina, u smislu ovog zakona, smatra se izvođenje radova na otvaranju, pripremi, razradi i otkopavanju ležišta, kao i transport mineralnih sirovina i izvođenje drugih rudarskih radova u zemlji i na njenoj površini". Iz ove definicije izbacili ste praktično razradu. Zašto je potrebno da se to ponovo vrati i da ostane ovakva kakva jeste? Znači, sve ovo što je navedeno, od otvaranja, pripreme i razrade, ima svoje mesto i oni koji se bave eksploatacijom mineralnih sirovina znaju koliko je važna faza razrade, znači, posle pripreme faza razrade za dalju eksploataciju mineralnih sirovina. Očigledno je da onaj ko je predlagao ovu izmenu nema saznanja. To je normalan postupak prilikom eksploatacije mineralne sirovine i bez razrade ne može. Razrada predstavlja jednu tehnološku fazu u rudarstvu. Nije to samo ubačeno da bi bio termin, da bi se zakon kitio, nego je to jedna nova faza kod jamske eksploatacije pre svega, i to, kako je navedeno u obrazloženju amandmana, kada se jama deli objektima na horizonte po visini i revire u horizontalnoj ravni. Znači, onaj ko je izbacio razradu nije znao na koji način se u podzemnoj eksploataciji, kada je jamska eksploatacija u pitanju, vrši razrada, naravno, ležišta jamskih prostorija i to treba vratiti. Ako ste u situaciji da prihvatite ovaj amandman, a da se ni sa kim ne konsultujete, prihvatite ga odmah. Ako niste, to svakako treba da vratite u zakon, jer je zakon sa ovim praktično nepotpun. Videćete, ako ga usvojite u ovoj oblasti, da ćete jednu čitavu tehnološku fazu kod jamske eksploatacije praktično staviti van zakona, neće biti u zakonu. Ali, vidim, vas to ne brine, pošto ima svega sedam jama u Srbiji, umesto kao nekada, više od 30-40, a tendencija je da se i tih sedam, koje se odnose pre svega na eksploataciju uglja, izuzev rudnik olova i cinka, ugase. Verovatno pretpostavljate da u budućnosti neće ni postojati rudarstvo, pa vam onda nije ni potrebna razrada. To zaista ne postoji, takva faza, u ovim kopovima kada su u pitanju ovi kopovi uglja, koji su zanimljivi za državu, pre svega zbog proizvodnje električne energije, ali u rudarstvu u ovom smislu trebalo bi razradu ostaviti, čak da ministarstvo, odnosno Vlada uloži novac u otvaranje novih rudnika uglja, pre svega. Govorio sam u načelu zbog čega – zbog toga da se sačuvaju prirodni resursi, pre svega šume u Srbiji, da ne dolazimo u situaciju, u kojoj smo se našli ovog proleća zbog kiša, da dolazi do enormne erozije terena, klizišta itd. Sve je to posledica seče šuma koja se u proteklom periodu obavljala ogromnom brzinom. Šume ne mogu da se obnavljaju, a otvaranjem rudnika, i to onih istraženih, koji su nekada postojali, gde postoje overena ležišta, mogla bi da se spreči bar seča šuma do tog stepena.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Amandman na član 7. koji je podneo narodni poslanik Milan Veselinović kaže da se u članu 7. posle reči "razradi" dodaju reči "i pripremi". Kada sam govorio da ste iz jednog dela potpuno izbacili jednu tehnološku fazu, a to je razrada, vi je u članu 7. zadržavate i zaista je nejasno ko se i kako rukovodio pisanjem zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu na ovakav način. U jednom delu ste izbacili razradu, a sada se ponovo pojavljuje da je neophodno da se ubaci i da postoji i priprema, i razrada i otvaranje. Kako je to naveo gospodin Veselinović u obrazloženju, ovo predstavlja, a možete se raspitati kod onih koji imaju veliko iskustvo kroz rad u rudnicima (diplomirani inženjeri rudarstva, rudarski tehničari i oni koji se bave ovim), A, B, C, u rudarstvu i ovo kako ste predvideli zakonom izgleda kao da ne pravite kuću po redosledu, nego pokušavate od krova do temelja da dođete do toga šta su rudarski radovi i šta se u smislu ovog zakona smatra rudarskim radovima. Znači, posle reči "razradi" treba da stoje reči "i pripremi", pa bi pravilno član trebalo da glasi – otvaranju, razradi i pripremi. Ako se prihvati ovo što ste predložili, odnosno ako ne prihvatite amandman, imaćete reči "pripremi i otvaranju", pri čemu su one međusobno izmenjenog redosleda. To znači da nećete uspeti da postignete ono što bi trebalo Zakon o rudarstvu da postigne, zato što radovi otvaranja i razrade, kada je u pitanju eksploatacija mineralnih sirovina, predstavljaju investicione radove, dok pripremni radovi terete otkopavanje kada već počne da se vrši eksploatacija mineralnih sirovina i oni se smatraju kao trošak koji ne pripada investicionim radovima. Dakle, ako ste ispustili ovo, bilo bi potrebno da prihvatite amandman gospodina Veselinovića i da to vratite u Zakon, ukoliko postoji mogućnost. Ako to ne uradite zaista će biti teško da se ovaj zakon, ako ga usvojite u obliku kako ste zamislili, smatra zakonom u pravom smislu te reči, moraće vrlo brzo doći do njegovih izmena i dopuna. Ako dođe SRS uskoro na vlast, a desiće se da hoće, moraćemo da donesemo nov zakon o rudarstvu ili će se doneti zakon o eksploataciji rudnog blaga ili samo zakon o eksploataciji mineralnih sirovina. Ako bude donet zakon o rudarstvu, isključivo će opisivati ovo što sam već rekao: odnos države prema onima koji se bave eksploatacijom mineralnih sirovina, međusobni odnos lokalne samouprave i preduzeća, i lokalne samouprave i države, bez ulaska u stručnu i naučnu analizu po članovima i definicija onoga što obuhvataju rudarski radovi, šta oni predstavljaju itd.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
U članu 8. stav 1. briše se. U stavu 2. reči "u tački 2)" zamenjuju se rečima "u članu 8. tačka 2)". Zaista, kada je u pitanju ovaj član mislim da je došlo do jedne tehničke greške koja na vreme nije otkrivena. Nemam izveštaj nadležnog odbora da li je to razmatrao. Uglavnom, amandman treba da se odnosi na to da je pri definiciji objekata i postrojenja izbačen praktično termin "uređaj", pa pošto se u rudarstvu koristi veliki broj uređaja koji ne predstavljaju ni objekte, ni postrojenja, to nije trebalo da se izbaci iz člana 8. Naravno, opet je rudno blago zamenjeno mineralnom sirovinom. Opet je u pitanju nepoznavanje tehnike i tehnologije predlagača zakona, jer se radi o kategoriji sredstava za rad. Znači, rudarskim objektima, postrojenjima i uređajima, u smislu ovog zakona, smatraju se objekti i postrojenja, bez uređaja, a mašine i uređaji klasifikovani su pod tačkom 2), namenjeni svim fazama tehnološkog procesa podzemne i površinske eksploatacije mineralnih sirovina i pripremi mineralnih sirovina. Evo koji primer Stefan Zankov navodi kao nešto što bi predstavljalo uređaj: čelična zaštitna rešetka na rudnom oknu može da bude postavljena, ali i ne mora, što zavisi od tehnologije gravitacionog spuštanja rude na niži nivo. Znači, taj uređaj može da bude postavljen i ne mora, ali se mora definisati šta su to uređaji, pod brojem jedan u tački 8) uređaji su izbačeni i trebalo bi znati šta su to uređaji, bez kojih se naravno može, ali ako nema potrebe da se izbacuju termini onda bi trebalo da se zadrže i da imamo pravo značenje ili pravo tumačenje zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno ne znam šta se dešava u okviru Vlade Vojislava Koštunice, ali mi je neverovatno da mi evo već o drugom zakonu u pojedinostima danas raspravljamo, a da nadležnog ministra nema u ovoj sali. Mislim da je krajnje vreme da se Vlada uozbilji i da ove svoje poslednje dane provede dostojanstveno i onako kako se od nje očekuje i da se ponaša u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Član 11. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu kaže da se posle člana 12. osnovnog zakona dodaje novo poglavlje – agencija za rudarstvo, i novi član 12a koji glasi: "Obrazuje se agencija za rudarstvo, kao posebna organizacija za obavljanje stručnih poslova vezanih za ostvarivanje ciljeva utvrđenih strategijom upravljanja mineralnim sirovinama Republike Srbije" itd. Onda je u devet tačaka nabrojano šta sve ta agencija koju nameravate da osnujete ovim zakonom treba da radi. Naravno, moram da iznesem načelan principijelan stav Srpske radikalne stranke protiv formiranja agencija. Sve što smo do sada govorili o agencijama povodom svih zakona – a valjda nema zakona koji je ovde donet, a da nije predvideo neku agenciju, neku specijalnu komisiju itd. – ispostavilo se kao apsolutno tačno; ili te agencije ne rade svoj posao ili ne poštuju rokove predviđene zakonom. Građani Srbije imaju i te kako problema upravo zbog tih vaših agencija, a suština je i ovde, kao i do sada, da se te agencije formiraju da bi se učvrstila Vlada Vojislava Koštunice, odnosno da se na čelna mesta u agencijama postave ljudi iz neke nove članice koalicije. Očigledno je da sada imate i te kakvu potrebu za takvom agencijom, jer verovatno morate da zadovoljite još neke potrebe, s obzirom na vašu klimavu skupštinsku većinu, bez obzira što se hvalite po medijima kako nikada niste bili postojaniji i kako nikada niste imali čvršću većinu. Onda vas pitam zbog čega je Vlada Republike Srbije donela odluku o raspuštanju Skupštine opštine Novi Pazar, ako znamo da nije bilo razloga za tako nešto, s obzirom da je pokrenuta inicijativa za izglasavanje nepoverenja predsedniku opštine Sulejmanu Ugljaninu. Naravno, naglašavam da nemamo nameru da stajemo na stranu niti Sulejmana Ugljanina, niti Rasima Ljajića. Jednostavno se zalažemo za principijelan odnos i pitamo se kako može neko poput potpredsednika Vlade RS gospodina Labusa da kaže da je Vlada donela skandaloznu odluku i da on onda tu istu odluku potpiše. To je, što se nas tiče, pre svega nemoralno, nedosledno, ali to je problem gospodina Labusa, a rekla bih i gospodina ministra Naumova koji danas nije ovde. Zato sam sada ovo i spomenula, jer je ministar Naumov juče u novinama, a prekjuče u Nišu, rekao da to što je gospodin Labus izjavio nema nikakve veze, jer, kaže gospodin Naumov, država ne može da donese skandaloznu odluku. Ko je tu u pravu, da li Labus kada kaže da je to skandalozna odluka ili Naumov kada kaže da država ne može da donese skandaloznu odluku, o tome će da presude građani Srbije. Rekla bih gospodinu Naumovu, da je ovde, a ovako mu poručujem da je i on doneo skandaloznu odluku i izneo jedan skandalozni stav pre nekoliko dana kada je obrazlagao poskupljenje struje. Napominjem, građani Srbije to odlično znaju, da je od petooktobarske "buldožer revolucije" do dana današnjeg struja u Srbiji poskupela 10 puta. Taj gospodin ministar Naumov kaže da je krajnje vreme i da će on maksimalno da se založi da cena energenata u Srbiji mora da dostigne ekonomski nivo, evropski nivo. To je skandalozno, u uslovima u kojima žive građani Srbije, kada se svaki dan i dalje građanima Srbije dele otkazi, kada sve poskupljuje, kada plate padaju, kada penzije realno padaju, kada kriminal i korupcija u Srbiji raste i sve više uzima maha. Danas smo čuli da je počelo hapšenje šefova kriznih štabova petooktobarske revolucije. Kažu, danas je uhapšen Goran Kljajević, a to znači neka se pripreme Mlađan Dinkić, Vladan Batić, Miki Savićević i ostali šefovi kriznih štabova koji su upadali u razna preduzeća i ustanove. Podsećam da smo godinama unazad govorili da je Goran Kljajević, tada predsednik Privrednog suda, a doskora predsednik Trgovinskog suda (došlo je do promene naziva suda), kao šef kriznog štaba sa surčinskim klanom upao tada u Privredni sud u Beogradu, da je bukvalno oteo pečate, zavodne knjige, svu dokumentaciju od tadašnjeg predsednika suda Milene Arežine. Od tada je taj Goran Kljajević žario i palio u postupcima stečaja, upisa, ispisa; sve što se u toj oblasti sumnjivo desilo, gde je bilo nejasno ko je upisan kao direktor nekog preduzeća, stari, novi, sve što je bilo pod sumnjivim okolnostima, bilo je previše toga, sve je bilo pod okriljem i pod dirigentskom palicom Gorana Kljajevića. Od 5. oktobra do dana današnjeg valjda nije prošla nikada neka prilika koja je bila vezana za to i kada se raspravljalo o pravosuđu, a da mi srpski radikali nismo govorili o neophodnosti da se Goran Kljajević ukloni iz pravosuđa. Pisali smo cele studije o aferi "Mercedes-Benz", gde je Goran Kljajević bio glavni akter te afere. Tu je bila, naravno, i Biljana Radovanović. Vi ste se smejali kada smo spominjali Gorana Kljajevića, a sada se smeškate kada pominjem Biljanu Radovanović. Ona je tužilac Četvrtog opštinskog tužilaštva u Beogradu, a kada za neki dan budete saznali da je i ona uhapšena, onda ćete ovako sagnuti glavu kao danas kada govorimo o Goranu Kljajeviću. Tu je i onaj Nenad Milić, tada zamenik ministra policije. Dakle, sve petooktobarski prvoborci. Eto, došlo vreme da se realizuje ono što mi iz SRS pričamo od tog 5. oktobra 2000. godine. To je onaj datum koji ste vi označavali kao početak neke nove ere ili, još bolje, kao početak nastanka sveta, jer sve što je bilo pre toga za vas nije postojalo i to niste priznavali. Danas su, prema informacijama koje su došle u javnost, pored petooktobarskog šefa kriznog štaba, uhapšeni i neki Miki i Milenko Brašnjević, a oni su vlasnici neke "Eko trejd" firme. Po čemu su oni karakteristični? Volela bih da imamo eventualno informaciju da li su već saslušani kod istražnog sudije i da li su u okviru svoje izjave saopštili da ih je reketirao Dragan Šutanovac, a to je onaj drugi tajkun Borisa Tadića. Prvi tajkun mu je Dragan Đilas. Dragan Šutanovac je ove Brašnjeviće reketirao tako što im je uzimao plazma televizore za sebe i za Borisa Tadića, tako da oni danas sede ispred televizijskih ekrana i čekaju da li će u vestima da čuju da su Brašnjevići rekli istinu i o tom reketiranju. Posledica toga valjda bi trebalo da bude i hapšenje Dragana Šutanovca kao reketaša. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ovo što je danas stiglo u javnost bi trebalo da vam posluži kao nauk da ono što mi srpski radikali govorimo za ovom govornicom i uopšte u javnosti jeste zaista istina i da kad-tad morate da prihvatite tu istinu i da će kad-tad da se nađe neko, evo vidite čak i u okviru sadašnje vlasti, uvek se nađe razloga da se suoči sa ovakvim kriminalcima. Naravno, izaći će na videlo zbog čega su uhapšeni baš ovi ljudi, kada će biti i da li su uhapšeni neki drugi, da li se ovde radi o ličnim stvarima, jer zaista, ako je stav Vlade Vojislava Koštunice da se konačno počne sa hapšenjem šefova kriznih štabova i ako je uhapšen Goran Kljajević, nema nikakvog razloga da se gubi vreme da se to isto ne uradi sa Mlađanom Dinkićem. Videćemo, vreme će pokazati šta je prava namera Vlade Republike Srbije. Namera Vlade Republike Srbije, kada je u pitanju član 11. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu, jeste uhlebljenje još nekoga ko bi mogao da ode pred Vladu Vojislava Koštunice, ne bi li još koji dan opstali na vlasti, a taj neko će verovatno dobiti dobro mesto u ovoj agenciji. U ime poslaničke grupe predložila sam brisanje ovog člana i u obrazloženju napisala da ako se uvodi agencija, kako ste vi predvideli članom 12a, onda treba u Ministarstvu rudarstva ukinuti rudarski organ, zatim dva instituta za rudarstvo i sijaset malih privatnih projektantskih organizacija, kao i dva rudarska fakulteta, u Beogradu i Boru. Ovo što stoji u obrazloženju nije naša iskrena namera da treba ukinuti ova dva fakulteta, nego da vam pokažemo dokle vi idete da jednoj agenciji u ovih devet tačaka stavljate u nadležnost sve ovo što rade ove institucije koje su nabrojane u obrazloženju ovog mog amandmana. Zaista morate da se opredelite: ili agencija ili svi ovi organi koji već postoje. Znam da vi koji predstavljate skupštinsku većinu nećete prihvatiti ovo. Ministra Naumova to očigledno ne interesuje, on verovatno negde pravi kalkulaciju o evropskoj ceni struje i ostalih energenata, da iznenadi građane Srbije, jer je rekao da će sve svoje sposobnosti uložiti u to da se izbori za tu ekonomsku cenu energenata. Bogami, ne znam ko će to da mu plaća, odakle će građani Srbije to da plaćaju, ali sam zato sasvim sigurna da su dobro zapamtili tu njegovu rečenicu, kao što su dugo pamtili, sećate se, one izjave Kori Udovički, kada je bila na njegovom mestu, da onaj ko ne može da plati struju proda stan pa da plati struju. Kori Udovički i oni koji su je tada podržavali prošli su kako su prošli na poslednjim izborima; ista sudbina, a i gora, čeka ove koji će glasati za ovaj zakon, za ovakav predlog, za sulude ideje ministra Naumova.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Mislim da su praktično najvažnije izmene postojećeg zakona date tako što se brišu član 14. i član 15. postojećeg zakona. Pokušao sam da to izbegnem amandmanom na član 14. gde kažem da se član 14. briše, jer je tim članom predviđeno brisanje postojećih članova 14. i 15. Moram zbog javnosti da kažem na šta su se odnosila ta dva člana postojećeg zakona. Naime, član 14. govori o tome da se mineralne sirovine daju na korišćenje aktom Vlade Republike Srbije. Sada Vlada Republike Srbije ne mora ni znati čak koji se to deo teritorije izdaje, odnosno koje su to mineralne sirovine koje se eventualno daju na korišćenje, jer je osnovana agencija, tako da Vlada ima paralelni organ, koji sa Vladom ne mora imati nikakve koristi. Obično bilo koja agencija kada se osnuje, kaže se kako je to organ koji ne zavisi ni od koga, paralelni organ. Dakle, Vlada po svoj prilici neće imati uvida u to šta se daje i pod kojim uslovom pod koncesije, ali ovaj član je predviđao da se to daje aktom Vlade Republike Srbije i tim aktom se određuje vrsta mineralne sirovine koja se daje na korišćenje. O tome sam već govorio kada sam govorio o prethodnim amandmanima, da ćete jednostavno biti rešeni da date neko područje, pa šta ko nađe neka kupi; da li je to predmet istraživanja ili korišćenja mineralnih sirovina, nije ni važno, jer to nećete ni kontrolisati, neće imati ko, a zaposlene u agenciji neće mnogo zanimati šta se to sve eksploatiše. Ovim je bila propisana vrsta mineralne sirovine koja se daje na korišćenje, prostor na kome će se vršiti eksploatacija mineralnih sirovina. Kao što vidimo, već po postojećem zakonu nije poštovano, već se ovaj zakon primenjuje, koji još nije usvojen, a ova odredba je ukinuta samim tim što sam vam malopre naveo primer da se na području Crnog vrha vrše praktično istražni radovi ležišta van ona tri područja koja su određena ugovorom o koncesiji. Znači, ne pita se za prostor. Uslovi korišćenja mineralnih sirovina i vreme na koje se daju mineralne sirovine na korišćenje – kod ovih pomenutih koncesija na Crnom vrhu niko ne saopštava vreme za koje će se koristiti, odnosno eksploatisati mineralne sirovine. Taj pojam vremena je tako rastegljiv, a izgleda i u Vladi da neki tvrde od 29 do 99 godina, sve zavisi odakle vam izvor informacije, a izvora imate, jer su svi nezvanični. Nema ministra za rudarstvo i energetiku da izađe i da kaže javnosti i građanima Srbije – izdato je to i to na korišćenje, pod tim i tim uslovima, na tom i tom prostoru, eksploatisaće se isključivo ta mineralna sirovina i ništa drugo i period na koji će se eksploatisati biće toliki i toliki. Posle tek na osnovu ovog akta Vlade, akta iz stava 1, preduzeće kome su date na korišćenje mineralne sirovine i Ministarstvo zaključuju ugovor kojim se bliže uređuju uslovi korišćenja mineralnih sirovina, rokovi, način i uslovi plaćanja naknade za korišćenje mineralnih sirovina, kao i prava i obaveze u pogledu preduzimanja mera na obezbeđivanju opšte sigurnosti, zaštite okoline i drugih mera pri korišćenju te vrste mineralne sirovine. Vidite, vi izbacujete potpuno akt, a tamo u ugovoru o koncesijama, Vlada će ipak praviti neki ugovor, ali taj ugovor koji pravi Vlada ni izbliza nije tako dobro definisan, šta mora da sadrži, kao što je sadržao član 14. koji brišete. Još poraznije je da niko ne može da shvati zašto brišete član 15. Član 15. kaže u prvom stavu: "Davanje mineralnih sirovina na korišćenje vrši se javnim nadmetanjem ili prikupljanjem ponuda." Niko živi ne zna po kom ključu, bez ikakvog javnog nadmetanja, neke firme su dobile koncesije za istraživanje i eksploataciju mineralnih sirovina na Crnom vrhu. Nikada nije objavljeno – sad startujemo, pa da prikupimo ponude ko je sve zainteresovan. Otprilike se desilo da je neka firma koja je imala prijatelje u poslovodstvu ili u odboru RTB-a, koji se imenuje odavde iz Beograda. Nažalost, i ranije dok je predsednik odbora bio Nemanja Kolesar, a i ovaj sada, oni kada dođu u Bor, ne znaju ni koliko je Bor udaljen od Beograda, ne znaju ni osnovne stvari o RTB-u, a predsednici su odbora, pošto su upravni organi u RTB-u suspendovani. Zato nije čudo što danas RTB Bor proizvodi tri i četiri puta manje katodnog bakra nego što je to radio u vreme bombardovanja i vreme sankcija. Uzmite da je cena bakra 5.799 dolara, tri i po puta veća nego što je bila u tom vremenu, pa ćete lako izračunati da je to deset puta veći gubitak za državu, koji ne treba da stoji, s obzirom da se hvalite kako od sveta imamo podršku u svemu i svačemu. Na kraju se uvek svede da je ta podrška intenzivna i konstantna jedino kada je u pitanju urušavanje države i našeg privrednog sistema. Član 15, koji je govorio da će se dodeljivati javnim nadmetanjem, dalje je lepo precizirao šta sve sadrži to i kaže: "Oglas o javnom nadmetanju sadrži naročito podatke o: vrsti mineralne sirovine koja se daje na korišćenje i prostoru na kome je ležište te mineralne sirovine...". Znači, kada dajete mineralnu sirovinu za eksploataciju bakra, ako niste napravili takav ugovor, onda sva proizvodnja zlata iz tzv. anodnog mulja mora da pripadne državi, odnosno RTB Bor, ako još uvek bude državno vlasništvo ili većinski, a bakar će biti proizvođaču. Međutim, kada vi ovaj član izbrišete i napravite ugovor, onda će svi prateći metali, koji često imaju veliku vrednost, ako se radi o plemenitim metalima kakvi prate rudu bakra, biti vlasništvo onog ko eksploatiše mineralne sirovine, jer niste naveli koju vrstu mineralne sirovine može da eksploatiše, brišete član koji to reguliše. Pa se kaže dalje – prostoru na kome je ležište mineralne sirovine, uslovima davanja na korišćenje mineralne sirovine, uslovima koje mora da ispuni podnosilac ponude u pogledu tehničko-tehnološke opremljenosti, kadrova i drugih uslova za korišćenje određene vrste mineralne sirovine. Za koncesiju na Crnom vrhu kaže se da je dobila izvesna firma "Dandi", kanadska firma za koju možete na sajtu saznati da postoji 20 godina, a da se nije bavila ničim što bi se ticalo malo intenzivnije oblasti rudarstva. Najveći broj stranica na tom sajtu je posvećen direktoru firme "Dandi". Imaju od pre dve godine jedan rudnik manjeg kapaciteta u vlasništvu. Za jednog takvog giganta ili za takva potencijalna nalazišta i ležišta bakarne rude zaista je neuobičajeno da se bez ikakvih provera kadrovskih, tehničko-tehnoloških i drugih potencijala i bez javnog nadmetanja, bez ičega, jednostavno dodeli. Onda ne možete nikog u Srbiji ubediti da to nije bilo preko nekih određenih linija, novčanih, stranačkih, političkih, ucenjivačkih, ko bi znao kakvih. Takođe brišete i to da učesnici imaju pravo da podnesu ponudu u određenom roku i da imaju pravo da budu u određenom roku obavešteni o rezultatima nadmetanja. Taj rok ne može biti duži od 15 dana. Znači, ako se dolazi u situaciju da se izdaju na korišćenje mineralne sirovine, bio je propisan vrlo efikasan način da se do detalja vrlo brzo uradi, a ovo što brišete i kasnije pokušavate kroz članove koji slede da rešite, tu zaista popuštate sa svim kriterijumima. Jednostavno, taj deo izdavanja koncesija ili izdavanja na korišćenje mineralnih sirovina prepuštate haosu. Sve mi se više čini da je to planirani haos, jer očigledno da se neki snalaze samo u haotičnom stanju, a da u uređenim sistemima ne mogu da se snalaze. Šta još kaže član 15? "Prikupljanje ponuda vrši se u slučaju kada se daju na korišćenje mineralne sirovine od strateškog značaja za Republiku, za čiju eksploataciju je podoban mali broj preduzeća". Sada ću vam reći kako su, baš kada je u pitanju Crni vrh, mineralne sirovine na Crnom vrhu strateške za Republiku Srbiju i kako bi morala država da povede računa kome će dati na korišćenje, na istraživanje i eksploataciju te mineralne sirovine, zato što se mogu obezbediti milionski prihodi (u dolarima) za državu. Nikako mi nije jasno ko to želi da se odrekne tako velikog potencijala kakav postoji u zemljinoj kori, i to bez javnog nadmetanja i bez ovih uslova koji su propisani. Od toga država sigurno neće imati koristi, pretpostavljam da će imati neki pojedinac. "Ponude za davanje na korišćenje mineralnih sirovina prikuplja Ministarstvo." To se briše, naravno. Po ovom novom zakonu koji predlažete, Ministarstvo nema potrebe ni da postoji. Imate vi tu agenciju. Višak je agencija, a s obzirom na vaše ponašanje, izgleda da je višak i Ministarstvo za rudarstvo i energetiku. Ako ste se do sada nečim bavili, to je bilo nešto iz oblasti energetike, uglavnom kada je u pitanju povećanje cena energenata i struje, a kada je u pitanju rudarstvo, apsolutno se ničim niste bavili, jer da jeste ne bi rudarstvo bilo na najnižim granama otkako postoji, u poslednjih više od sto godina u Srbiji, otkako se intenzivno razvija. Zakon je predviđao da prioritet u dobijanju mineralnih sirovina na korišćenje ima, pod jednakim uslovima, preduzeće koje je vršilo istraživanje na prostoru na kome će obavljati eksploatacija te mineralne sirovine. Znači, potpuno je logično da onaj ko je vršio istraživanja i uverio se u rezerve koje postoje ima prioritet prilikom dobijanja mineralnih sirovina na korišćenje. Vi to brišete, iz kog razloga? Nekome ćete dati da vrši istraživanje na određenom području. Kada završi istraživanje i dođe do podataka, ako budete i vi mogli da dođete do podataka da tu postoje značajna nalazišta određenih mineralnih sirovina, da su ekonomski isplativa za eksploataciju, onda ćete to tek moći dobro da prodate, pri čemu se ničim ne obavezujete da ćete tome ko je uložio novac u istraživanje obezbediti prioritet prilikom dobijanja prava na korišćenje i eksploataciju mineralnih sirovina. "Ako pravo da koristi mineralne sirovine dobije preduzeće koje nije vršilo istraživanje, preduzeće koje je vršilo istraživanje ima pravo potraživanja uloženih sredstava." Naravno, ako taj prioritet niste poštovali, onda zakonom morate obezbediti preduzeće koje je uložilo svoj novac u istražne radove, da može taj novac da potraži od onih kojima vi posle toga date pravo na istraživanje. Meni je nejasno zašto ovo brišete. Verujem da je vama, ako ste dobronamerni, takođe nejasno, jer ovo samo ostavlja ogroman prostor da sumnjamo da vi već imate najveći broj lokacija za koje su overena određena nalazišta mineralnih sirovina, već imate raspodeljeno i raspoređeno po određenim firmama. Uglavnom su to beznačajne firme, poput ove koju sam naveo kao primer, koja je dobila koncesiju na Crnom vrhu. Znači, firme bez onih parametara koje bi morale ispunjavati za tako važne mineralne sirovine. Verovatno ste se dogovorili sa njima, samo treba da usvojite ovaj zakon i kažete da nas ne obavezuje ni to što je neko istraživao, ni novac koji su uložili, ne obavezuje nas javni tender, prikupljanje ponuda, da mi vidimo ko je najbolji – ja ću vama dati, a vi ćete meni dati to i to. Ne mislim lično na vas, mislim na nekoga ko je blizak vama, a možda i vi ne znate za to. Reći ćete da to košta toliko i toliko, uvesti cenovnik i na taj način ćete uzimati novac. Da to ne ide na štetu države i građana Republike Srbije ne bih o brisanju ova dva člana ovoliko govorio, ali govorim zato što ćemo sve to mi morati da platimo iz svog džepa, a to su vaši hirovi, hirovi ove vlade. Ako ova dva člana izbrišete, bolje vam je da kažete da Zakon o rudarstvu ne postoji, nego da postoji na ovakav način.
Narodni poslanik Rajko Baralić, povodom istog amandmana.
Gospodine predsedniče, uvažena gospodo iz Ministarstva energetike i rudarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda je uvaženi kolega Dragan Jovanović i on će govoriti takođe o ovom amandmanu. Javio sam se zbog toga što sam u vezi sa ovim što je tema ovog zakona i ovog amandmana pet ili šest puta govorio obraćajući se vama sa ove govornice, a radi se o načinu privatizacije cementara Popovac, Beočin i Kosjerić, krečane "Jelen Do", o načinu privatizacije mineralnih voda u Srbiji i ovo je ovde i te kako tema. Podsećam vas da sam o ovome govorio prilikom usvajanja budžeta za 2005. i 2006. godinu i da je ministar finansija Mlađan Dinkić, obraćajući nam se prilikom usvajanja budžeta za 2005. godinu, rekao da je po osnovu nenaplaćenih prihoda od eksploatacije pre svega laporca i krečnjaka država uskraćena za 50 miliona evra. Sada želim da kažem nekoliko stvari u vezi sa tim. Prilikom donošenja Zakona o privatizaciji, koji je na najgrublji i najgori mogući način poremetio čitavu privrednu strukturu, ne vlasničku, nego kvalitativnu, omogućeno je novim vlasnicima cementara, a znate kako su privatizovane, na koji način, i vode se postupci... Ne spadam u ljude koji izriču presude, ali se vode postupci zbog privatizacije cementare Popovac protiv dvojice visokih funkcionera DS-a, zbog korupcije. Dakle, novi vlasnici cementara, koji su po mom shvatanju stvari kupili rotacione peći, imovinu, portirnice na kapiji, dokumentaciju itd, postali su neovlašćeno vlasnici majdana laporca. Podsećam vas, u Drinskoj banovini postojao je propis kojim se govorilo da je vlasnik katastarske parcele vlasnik samo onoga što se nalazi na površini i do dubine 40 santimetara, sve ostalo je vlasništvo države. Zbog toga su vlasnici vinograda, zbog postupka koji se zove rigolovanje, a to je najvažniji postupak u pripremi vinograda i podrazumeva dvostruko riljanje, plaćali uvećan porez u toj banovini zbog toga što se smatralo da na taj način koriste pravo koje je isključivo pravo države. Pogledao sam pažljivo rešenja u ovom zakonu, dobro sam saslušao uvaženog kolegu Rankića kome je ovo struka i koji veoma kompetentno govori o ovome. Moje pitanje danas ovde se odnosi na sledeće: ima li država snagu, moć da na osnovu ovog zakona, na osnovu postojećeg Zakona o koncesijama, na osnovu Zakona o privatizaciji, naplati ono što su iz naše zemlje odneli nekud, a odneli su neobnovljivi prirodni resurs, cement, kreč, mnogo toga drugog, svaki dan iznose vodu koja je nacionalno blago; imamo li mi snage da naplatimo makar onoliko koliko je propisano? S tim u vezi vas, uvažena gospodo, molim da ovo razumete i kao poslaničko pitanje. Dakle, da li je tačno da Vlada Republike Srbije u 2004. i 2005. godini nije uspela po ovom osnovu da naplati 50 miliona evra, kao što je tvrdio ministar finansija, i da li su otklonjeni nedostaci u ovim propisima, u nekoliko zakona, u Zakonu o privatizaciji, Zakonu o koncesijama ili nekim drugim, i da li ćemo mi na osnovu ovoga što sada budemo ovde usvojili, ako budemo usvojili, obezbediti pravni alat državi Srbiji da može da naplati ovo što jeste njeno nacionalno bogatstvo i što se nemilice troši i iznosi iz naše zemlje? Podsećam vas, Kompanija "Lafarž" ima 27 cementara, nijednu nema u Francuskoj. Ne treba dalje da objašnjavam zašto je to tako i šta to znači i zato vas molim, ovo je veoma važno pitanje. Ja sam tvrdio povodom Zakona o privatizaciji da se krši nekoliko zakona, Zakon o koncesijama. Podsećam vas da se majdan laporca cementare Beočin nalazi u okviru Nacionalnog parka Fruška gora. To je kršenje još jednog važnog zakona, za mene je to nespojivo i nedopustivo. Dakle, važna su pitanja i na ovom mestu je bio trenutak da to kažem i molim sve koji su nadležni da nam daju odgovor ne samo zbog finansija, već zbog nacionalnog samopoštovanja. Nemamo pravo da raubujemo svoju zemlju i da svojim potomcima ostavljamo jalovinu i prazne majdane, a da neko drugi zbog toga ima ekstraprofit i da se nacionalno bogatstvo Srbije preliva u tuđe ruke, izvan granica ove zemlje.
Zamoliću vas samo sutra pre podne da proverite da li je dobro zapisano pitanje. Izvolite, gospodin Jovanović, pa gospodin Obradović.
Samo nekoliko rečenica o ovom amandmanu. Znači, brisanje članova 14. i 15. iz važećeg zakona na prvi pogled izaziva možda određene nedoumice, s obzirom da član 15. na dosta korektan način reguliše ovo pitanje izdavanja odobrenja za eksploatacije. Međutim, ako želimo, a mislim da smo to i u načelnoj raspravi rekli, da ovaj zakon bude u funkciji stvaranja novih uslova za ulazak tih preko potrebnih investicija, onda moramo da imamo u vidu da se davanje prava na istraživanje ili davanje koncesije na istraživanje tretira drugim zakonom, a to je Zakon o geološkim istraživanjima. Takođe treba da imamo u vidu da su to poslovi koji su finansijski izuzetno ozbiljni i da već sada imamo neka istraživanja koja angažuju finansijska sredstva na nivou od 10 do 20 miliona evra. Nije realno očekivati da će neko ko je spreman da uloži tolika sredstva ući u taj posao uz saznanje da će sutra u jednoj proceduri otvorenog nuđenja zavisiti od te procedure i da dosta izvesno može i da izgubi dalje učešće u samom tom poslu. Objektivno to nije realno u današnjim uslovima. Međutim, ono što vredi ovde primetiti jesu dve stvari. Prva je da je i Zakon o geološkim istraživanjima, koji reguliše ovu materiju, takođe u ingerenciji Ministarstva za rudarstvo i energetiku i to je dobro. Znači, jedno ministarstvo sagledava i jednu i drugu stranu ovog problema, ali nije dobro što ovu materiju regulišu dva zakona. Mislim da bi bilo dosta uputno da se u narednom periodu, uvažavajući da to i nije jednostavna procedura, ova materija polako privodi jedinstvenoj zakonskoj regulativi, koja bi onda na kvalitetniji način mogla da da odgovore na ova pitanja. Ponavljam, kada se čitaju članovi 14. i 15. u postojećem zakonu stiče se utisak da oni na kvalitetan način uređuju ovu oblast, ali kada se sagleda ukupna problematika i da je to pitanje geološkog istraživanja u stvari neophodan uslov da bi se uopšte razmišljalo o budućoj eksploataciji, onda mislim da je novo rešenje prosto iznuđeno, da se drugačije u ovom momentu ne može. Kažem još jednom, mislim da bi bilo dobro da to bude predmet jedne zakonske regulative.
Hvala vam, gospodine Jovanoviću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Evo koliko su to ozbiljna ulaganja, da počnem od ovog amandmana: obraćajući se prethodnom govorniku rekao sam već – dva evra po aru ili 200 evra po hektaru, pa vi vidite koliko su to ozbiljna ulaganja onih koji se bave istraživanjem. Podrazumeva se da imaju i opremu, tehniku, tehnologiju ili se ne bi prijavljivali za takve poslove. Naravno, koliko god bili ozbiljni poslovi i ulaganja, mora postojati konkurencija, jer uvek dolazimo do onoga što sam već rekao – da će biti jedan broj ljudi koji će biti povlašćeni u dobijanju prava na eksploataciju mineralnih sirovina. Član 15. se briše, a odnosi se na član 16. postojećeg zakona. Radi se o tome da je postojeći zakon uređivao visinu naknade za korišćenje mineralnih sirovina, kao i bliže uslove za davanje na korišćenje mineralnih sirovina, koje je utvrđivala Vlada Republike Srbije. Pa su tu navedeni kriterijumi prema kojima se propisuje ta visina naknade, između ostalog: vrsta mineralne sirovine, kvalitet mineralne sirovine, količina eksploatacionih rezervi itd. Taj član se u potpunosti briše, a umesto njega se piše novi član koji određuje, mada je ovim postojećim zakonom bilo uređeno koliko se po osnovu koje vrste sirovine može naplatiti naknada za korišćenje mineralnih sirovina. Novi član kaže: "Preduzeće koje vrši eksploataciju mineralnih sirovina plaća naknadu za korišćenje mineralnih sirovina u skladu sa ovim zakonom". Onda se navodi šta je to i koje se vrednosti plaćaju. To bi moglo da opstane, međutim, desilo se da je u član ponovo ušlo nešto što uopšte ne bi trebalo da se nađe u ovom članu koji reguliše visinu naknade kada je u pitanju korišćenje mineralnih sirovina. Zašto? Znači, posle ovog stava – naknada iz stava 1. ovog člana utvrđuje se prema sledećim osnovama: za sve vrste uglja i uljnih škriljaca 1% od ukupnog prihoda; ugljovodonici u tečnom i gasovitom stanju; radioaktivne sirovine; sve metalične sirovine, i dole stoji - prihod od topionice; tehnogene sirovine; nemetalične sirovine itd. Posebno pažnju izaziva ovo pod 12) - sve metalične sirovine, i to 3% od neto prihoda od topionice. Predzadnjim stavom kažete: "Neto prihod od topionice prema stavu 2. ovog člana predstavlja ukupan prihod od prodaje krajnjeg proizvoda, umanjen za troškove topljenja" itd. Pitam vas kakve veze ima topionica sa rudarstvom? Da li, gospodine ministre, neko u vašem ministarstvu zna da rudarstvo prestaje od onog trenutka kada se završi proizvodnja koncentrata? Ako već hoćete krajnji prihod od topionice, šta je krajnji prihod od topionice bakra u Boru? Anodni bakar, koji nema tržišnu vrednost i ne prodaje se. Tek kad anodni bakar ode u proces elektrolitičke rafinacije, pa se izvrši elektrolitičko prečišćavanje, pa se dobije katodni bakar, ili kako se kaže - bakar sa četiri devetke čistoće, on ima svoju određenu cenu, koja je 5.779 dolara na engleskoj berzi metala, bije rekorde i dalje se najavljuje rast bakra. Proizvodnja bakra u Boru nažalost pada, baš zbog toga što vi iz Ministarstva određujete nekoga ko će tamo biti u odboru RTB Bor i ko će rukovoditi, određujete ljude koji na geografskoj karti ni ne znaju da ubodu Bor i da pokažu gde se nalazi, ali zato znaju, kada dođu u Bor, da se zaustave luksuznim automobilom da pitaju – da li znate gde se nalazi direkcija RTB. Ako ga slučajno neki Boranin upita – šta će vam to, on kaže – znate, ja sam tamo predsednik odbora. Zbog toga sve ovo propada, a vi u zakon upisujete da će to biti sve metalične sirovine - 3% od neto prihoda od topionice. Kako ćete utvrditi prihod topionice, nije mi jasno. Kada smo već tu, reći ću vam kako izgleda prihod topionice. Recimo, maksimalna proizvodnja, bar je do sada tako bilo u Boru, iz koncentrata, znači, kako bi se reklo, onaj faktor koji može da se pretvori od 100% koncentrata, otprilike 92% maksimalno može da se dobije bakra, od onog bakra koji sadrži koncentrat, ostalo odlazi u šljaku itd. Ovde imate čak negde i šljaku, gde navodite i pepeo kao deo rudarstva, što takođe nema veze sa rudarstvom. Gospodin Zoran Drakulić pretapa uvozni koncentrat u topionici u Boru i potpisao je ugovor sa direktorom topionice da koeficijent iskorišćenja bude 96%, a u najboljim danima kada je topionica bila u potpunoj funkciji i najbolje radila to je moglo da ide do 92%. Šta se sada dešava? Da bi on namirio svoje, onda Bor iz sopstvenih rezervi, sopstvenog koncentrata mora da plaća Drakuliću, tako da onu uslugu koju bi trebalo topionica da naplati na ime toga što je izvršila uslugu pretapanja koncentrata praktično plati svojim koncentratom. I, onda gospodin Drakulić dobije potpuno besplatno uslugu, Borani dobiju teške metale u vazduhu koje nikada nisu imali, jer se pretapaju koncentrati za koje se ne zna zemlja porekla, koji godinama putuju po svetskim morima i nijedna ozbiljna zemlja ne dozvoljava da priđu njihovim lukama, jedino mi to prihvatimo u Prahovu. Onda dođete u situaciju da čujete izveštaj uveče na lokalnom televizijskom dnevniku, koji glasi – ima toliko i toliko sumpordioksida u vazduhu, usput se kaže da je to 400 puta, recimo, više od dozvoljene količine; ima toliko i toliko, pa onda - nikl, kadmijum, živa itd, ono čega nije bilo nikada u Boru, niti u borskom koncentratu. Na kraju ovog člana koji predlažete, praktično menjajući onaj član koji je bio dobar, kažete: "Način plaćanja naknade iz stava 1. ovog člana", iako ste ga propisali potpuno, i količine i koju vrstu, "bliže određuje ministar sporazumno sa ministrom nadležnim za finansije." Garantujem vam da se ministar za rudarstvo i energetiku i ministar za finansije nikada neće sporazumno dogovoriti o tome kako će propisati visinu ovih naknada. Prvo, zato što onaj koji se bavi rudarstvom, ministar za rudarstvo i energetiku, ne poznaje rudarstvo; drugo, što ovaj koji se bavi finansijama takođe ne poznaje rudarstvo, ali poznaje finansije u tom domenu koliko će da traži i da uzme, bez obzira što mu je unapred propisano koliko će dobiti. Pošto ste ovde ste naveli da se naplaćuje i za radioaktivne sirovine 2% od ukupnog prihoda (da se razumemo, i stari zakon je predviđao 2%), da li imate saznanja o prisustvu radioaktivnih mineralnih sirovina na teritoriji Republike Srbije? Da li imate saznanja o prisustvu radioaktivnih mineralnih sirovina na području Republike Srbije, gospodine predstavniče Ministarstva? Ne želite da mi odgovorite. Daću vam jednu kratku informaciju o tome kako stoje stvari sa postojanjem radioaktivnih mineralnih sirovina na području Republike Srbije. Godine 1949, valjda zbog tadašnje političke situacije, tadašnja država je odlučila da formira saveznu komisiju za nuklearnu energiju. Za predsednika takve komisije bio je određen Aleksandar Ranković, koji je osnovao četiri instituta koji treba da se bave pronalaženjem eventualnih nuklearnih mineralnih sirovina u Republici Srbiji. Ti instituti su bili: Institut za geološka istraživanja nuklearnih sirovina, Institut za tehnologiju nuklearnih sirovina, Institut za korišćenje i primenu nuklearne energije - Vinča i Institut za zaštitu zdravlja "Dr Karajović". Ti instituti i danas postoje, sa malo slabijom tehnikom, sa malo manjim brojem stručnjaka nego što su tada imali. Ali, impozantni su rezultati do kojih je ta komisija došla. Oni su naredili odmah 1949. godine da se krene u geološka istraživanja na području Stare planine i utvrdili su već do 1966. godine da postoje 42 pojave prisustva nuklearnih mineralnih sirovina i tri rudna ležišta. Od ta tri rudna ležišta otvorena su dva rudnika za eksploataciju uranijuma i postrojenja za koncentraciju uranijuma i dobijanje tzv. žutog kolača ili natrijum diuranata. O čemu se radi? Proizvedeno je ukupno oko 14 tona žutog kolača do 1966. godine. To je prodato nekoj stranoj nuklearnoj sili. Nisam došao do podataka kojoj, ali su to ogromne pare. Danas je rudnik Kalna kod Knjaževca konzerviran, pogotovo je rudnik "Gabrovnica" u okviru tog rudnika u potpunosti konzerviran, može se nastaviti sa eksploatacijom istog trenutka, može čak i na ovim pogonima za koncentraciju, pravljenje žutog kolača, oni koji se bave ovim poslovima znaju šta je to, i mogu se ostvariti veliki prihodi. Verujem da ste ovo samo prepisali iz starog zakona, jer me niste uverili da zaista imate podatke o tome da postoje ozbiljnija nalazišta radioaktivnih mineralnih sirovina na teritoriji Republike Srbije kada ste govorili o tome da su potrebna značajna sredstva da bi se uglavnom vršili istražni radovi i praktično utvrdilo da li negde postoje u toj količini mineralne sirovine. Mogu dati Ministarstvu imena najmanje četiri, pet ljudi koji u svojim računarima imaju, a i ja imam kod sebe, istraživanja nemačkih geologa iz 1926, 1930, 1932. i 1934. godine, veoma ozbiljna i veoma obimna, gde postoje manja ležišta, ne tako velika kao što su površinski kopovi koji su otvarani u Boru, ali gde recimo koncentracija bakra prelazi 8%. Ni 1903. godine, tada su Francuzi eksploatisali borski rudnik i bez ikakve flotacije direktno pretapali rudu, nije prelazilo 8%, a imamo područja gde prelazi. Imamo potpuno završena geološka istraživanja i overene rezerve u Neresnici kod Kučeva, u Blagojevom kamenu, rudniku zlata gde zlata ima po 450 grama po toni. Kolike su količine i koliko bi to bio značajan prihod za državu kada bi se uozbiljila i posvetila pažnju rudarstvu Srbije govori podatak da je 20-tih godina jedno akcionarsko društvo iz Francuske za samo tri godine sa 20 zaposlenih proizvelo negde oko tri tone zlata u jednom skromnom rudniku. Postoji veliki broj rudnih ležišta koja su polimetalična, gde ne postoji samo bakar, gde postoje drugi metali (govorim samo o području koje poznajem najbolje) kod kojih mogu posebnim procesom flotiranja ili preuređenjem postojećih flotacijskih postrojenja da se razdvajaju njihovi koncentrati i da se dobijaju mnogo bolji rezultati u rudarstvu, ali za to je potrebno da se neko zainteresuje, da bar nešto zna iz ovih oblasti o kojima danas razgovaramo. Potpuno mi je nejasna situacija da se već pet godina priča o privatizaciji RTB Bor. Govorio sam da je proces restrukturiranja u RTB uveden protivzakonito i da postoji odluka Ustavnog suda Republike Srbije da je proces restrukturiranja uveden protivzakonito. Pored toga vi terate dalje. Juče i generalni direktor RTB Bor govori da treba da se otpusti 2.800 zaposlenih. Nijedna ozbiljna država koja ima proizvodnju bakra nikada u istoriji nije htela ispustiti proizvodnju bakra iz državnih ruku. Navešću vam primer Čilea, koji je možda trenutno najveći proizvođač bakra na svetu, čija je godišnja proizvodnja bakra prešla četiri miliona tona. Pomnožite to sa 5.700 dolara pa ćete videti koliko su to ogromne količine. Eksploataciju, dalju prodaju i proizvodnju njihovog bakra isključivo radi firma koja je u državnom vlasništvu Čilea. Iran je zemlja koja takođe proizvodi velike količine bakra i takođe im ne pada na pamet da ispuste iz državnih ruku proizvodnju bakra, nego imaju akcionarsko društvo, ali je država većinski vlasnik, i to ne samo sa 51%. Akcionarsko društvo zove se Nicco i beleži ogromne rezultate, pre svega finansijske, kada je u pitanju proizvodnja bakra. Pošto proizvodnju bakra prati i proizvodnja zlata postavio sam jedno poslaničko pitanje kada je proizvodnja zlata u pitanju. Nekada smo proizvodili po 30 tona zlata godišnje. Oko 18.000 dolara je kilogram zlata; samo to pomnožite pa ćete videti kako milioni pljušte za one koji znaju da ih zarade. Ali, to se moglo dešavati kada smo proizvodili po 30.000 tona bakra godišnje. Sada proizvodimo 1.000 tona mesečno iz sopstvenog koncentrata, proizvodili smo nekada 12.000 mesečno i kada se preračuna sav Drakulićev koncentrat dođe se do 3.000 tona, što znači da dva puta više prerađuje svog koncentrata nego RTB Bor, a do pre samo pet godina bila je situacija potpuno drugačija: RTB Bor je prerađivao tri četvrtine svog koncentrata, a jednu četvrtinu uvozio.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 16. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što kaže koleginica Radeta, čekamo ovaj amandman, a čekamo zato što je važan. Odbor za finansije, iako nije matični odbor za ovaj zakon, analizirao je ekonomske aspekte pojedinih odredaba ovog zakona. Poreska politika i sve izmene koje moraju da slede sigurno da moraju da povećaju poreska opterećenja za neobnovljive resurse. To je nešto što naša država mora da uradi i tu se slažem sa velikim brojem prethodnika koji su govorili. Sa druge strane, mora da se vodi računa o interesu lokalne samouprave i ovaj amandman govori upravo o tome. Jeste da su prirodni resursi državni resursi, ali najveće, nepopravljive štete upravo trpe opštine na kojima se ti resursi nalaze, a u prethodnom periodu su najmanje koristi upravo imale teritorije na kojima se to dešavalo. Predloženi član 16. ima dva stava. Jedan se tiče opština koje su na teritoriji Republike Srbije bez teritorije Vojvodine, a drugi se ticao opština u okviru Autonomne Pokrajine Vojvodine, a u delu Srbije. Taj član je, kako je bio predviđen, svrstavao opštine u dve kategorije: one koje su bile u jednom delu Republike Srbije i one koje su bile u drugom delu Republike Srbije. Te dve grupe opština su bile u neravnopravnom položaju; opština koja je bila na teritoriji Srbije bez pokrajine Vojvodine dobijala je manje para ako se pojedina sirovina nalazi na njenoj teritoriji, za razliku od drugog dela. Šta smo predložili? Predložili smo da 50% naknade ide u budžet Republike Srbije, a 50% na račun jedinice lokalne samouprave. Sve štete koje nastaju za životnu sredinu, za lokalne puteve koji se uništavaju kamionskim transportom obaveza su jedinica lokalne samouprave. Opštine moraju da dobiju više sredstava da bi mogle da izađu na kraj sa svim tim posledicama koje ostaju nakon eksploatacije pojedinih sirovina. Sa druge strane, bilo je predviđeno da na teritoriji AP Vojvodine 40% sredstava ide u budžet Republike Srbije, a 60% sredstava da ide u budžet AP Vojvodine, a da onda Skupština AP Vojvodine odlučuje kojoj će opštini dodeliti i koliko, što znači da može da dodeli svih 60%, a nekoj opštini može da dodeli i nula. Predložili smo da odredbama ovog zakona sve opštine dobijaju 50%, a ako se sirovina nalazi na teritoriji Vojvodine 10% sredstava ide direktno u budžet AP Vojvodine. Odbor za finansije smatra da je to pravilna raspodela, pravična, i da na takav način sve opštine dolaze u istu poziciju, dobijaju više sredstava nego ranije i mogu da vode računa o svim potrebama koje imaju građani, a koje su posledica svih ovih stvari o kojima sam pričao.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ne čudimo se separatističkim i ovim drugim tendencijama koje dolaze iz AP Vojvodine, koja je trenutno u vlasti, ne u vodi, nego u vlasti Karića i Borisa Tadića, Čanka i ostalih. Čudimo se onome što predlaže Odbor za finansije. Zašto se tome čudimo? Posle ću, kada bude na redu moj amandman, da objasnim gde je sve Vlada RS pogrešila, prekršila Ustav, kada je u pitanju član 18. Predloga zakona. Moram da intervenišem povodom ovog što je Odbor za finansije predložio kao amandman. Ovaj amandman se u suštini ne razlikuje od teksta koji je ponudila Vlada; razlikuje se samo u nekim procentima, ko sa kim i šta deli. Moram da vas podsetim na jednu stvar. U postojećem zakonu, pa bez obzira kako ga vi menjali, a i ovo što ste promenili u članu 2. glasi: "Mineralne sirovine, kao prirodno dobro u državnoj svojini, mogu se koristiti pod uslovima i na način utvrđen ovim zakonom". Potenciram da je to dobro u državnoj svojini. Možda je gospodin Rajko Baralić, kada je u pitanju rudno blago, na najslikovitiji način opisao sa onom pričom o vinogradu; prvi ašov je nešto što koristiš kao vlasnik poljoprivrednog zemljišta, a drugi ašov je već neko mineralno blago koje je u državnoj svojini. Zašto ovo pričam? Iz prostog razloga što je nosilac svojinskih prava, onaj ko se javlja u ime titulara u nekim situacijama Republička direkcija za imovinu Republike Srbije, a u nekim situacijama, pretežno u većem broju tih slučajeva, Vlada Republike Srbije. Samo pojedina prava koja ne dovode u pitanje svojinu, poput korišćenja i izdavanja u zakup i upotrebe, preneta su nekom drugom koji takođe predstavlja državu. Moram da vas upozorim da lokalna samouprava nije državna vlast. Sva naknada koja se plaća... A posle ću da vam objasnim da ste pogrešili i kod te naknade. Pokušali ste da ispravite nešto, ali u članu 16a ste u trećem stavu rekli – prinudnu naplatu i kontrolu obračuna i uplate naknade za eksploataciju... Takva naknada ne postoji. Postoji naknada za korišćenje. U svim vašim članovima u kojima tražite promenu zakona gospodin Rankić je pokušao da objasni jedan inženjersko-tehnološki aspekt promašaja, a ja pokušavam da vam objasnim ovaj ustanovno-pravni aspekt totalnog promašaja. Oni koji su pisali ovaj zakon, ove izmene i dopune, uopšte ne prate ovu materiju. Kod njih u tri člana postoji naknada za korišćenje, pa u dva člana naknada za eksploataciju. Sada da pitate onog vašeg Radeta Naumova u čemu je razlika između te dve naknade, on neće znati da vam kaže. Uzmimo da je to naknada za korišćenje, kako kažete, mineralnih dobara; to je prihod Republike Srbije i Republika Srbija može zakonom da ustupi deo prihoda, analogija je neka kao što poverava deo poslova iz svoje nadležnosti jedinicama lokalne samouprave, i ona može da se odrekne dela naknade u korist jedinice lokalne samouprave gde se vrši eksploatacija. Međutim, kada se odriče Republika, i to na ovaj način kako predlaže Ministarstvo i ovo kako predlaže Odbor za finansije, pojavljuje se neko ko nije jedinica lokalne samouprave. Ispada da se na teritoriji AP dva puta vrši eksploatacija, jedanput u opštini, a drugi put u pokrajini, što nije tačno. Ne znam zašto punite parama Bojana Pajtića i druge. Po kom osnovu? Kakva je njihova odgovornost u smislu ovog zakona? Ne postoji, nije nikakva odgovornost. Drugo, malopre je napravljena jedna greška, rečeno je – jedinica lokalne samouprave ima obavezu da održava put koji upropasti neko ko ima rudnik. Ne, on je dužan, on sa Ministarstvom ugovara, između ostalog, i mere koje treba da preduzme, a te mere su praćene finansijskim sredstvima koja iz tekućeg poslovanja mora da odvaja da bi se sačuvala ekološki ispravna sredina. Gospodine Matiću, vi niste čitali zakon i ne mogu da vam pomognem. Samo vam čitam ono što je napisalo Ministarstvo. U sledećem članu videćete šta sadrži taj ugovor i šta oni predlažu. (Predsednik: Molim vas, bez međusobnih diskusija. Nastavite.) Nema potrebe da osporavate ono što je napisala vaša vlada. Razumem da ste vi protiv vaše vlade, ali nema potrebe mene da napadate zbog toga. Sedite sa ministrom Naumovom i onda se dogovorite šta je napisao i kako je smeo da napiše. Nemojte mene da prozivate zbog toga. Napisao je ovde čovek da se zaključuje ugovor kojim se uređuju prava i obaveze, a naročito visina, rokovi i način plaćanja naknade za korišćenje, kao i prava i obaveze u pogledu preduzimanja mera na obezbeđenju opšte sigurnosti, zaštite okoline i drugih mera. Vidite, citiram, molim vas, ovo vreme mi ne računajte. Citiram ministra Naumova. Znači, ovo što ste predložili da 50:50 posto ide između Republike i opštine, a kada je u pitanju neka opština na teritoriji AP Vojvodine da ide 50% opštini, 40% Republici i 10% AP, zaboravite. Mi tako nešto ne podržavamo, jer ne vidimo AP Vojvodinu u ovom poslu uopšte. Ne vidimo kakvu štetu ona trpi. Dovodite u neravnopravan položaj opštine i dovodite u neravnopravan položaj Republiku, jer ne postupa na isti način na celokupnoj svojoj teritoriji. Ne čudim se Pajtiću, Čanku, Kasi i onom Simiću, onom Karićevom tamo što ga još drži, njima se ne čudim. To je njihova strategija, njihova politika. Ali, upozoravam vas koji činite Vladu Republike Srbije, ne možete da imate taj selektivni pristup samo zbog toga da biste se spasili od eventualnog političkog napada nekoga ko nešto radi tamo u AP Vojvodini. Kad sam rekao "nešto radi", to nije omalovažavajuće u pogledu nadležnosti AP, nego omalovažavajuće u pogledu ljudi koji trenutno rade taj posao ili glume da rade taj posao; Pajtić, on se samo slika čovek, glumi i slika se, namešta figure, zauzima neke poze. Krivo mi je što ga ovde nismo sredili kada je muvao sa karticama. Nije ni to bitno. Vi imate jednu virtuelnu vlast u Vojvodini koja pokušava na sve moguće načine da iscrpi što više. Bilo bi mi mnogo draže da ste vi kao Odbor Narodne skupštine za finansije prilikom definisanja ovih procena kako će da se raspodeli od ove naknade utvrdili da ovaj deo koji pripada Republici predstavlja namenski izvor sredstava koji treba da se upotrebi za, pa onda dve tačke i da ste naveli geološke karte, istraživanja, za nauku u pogledu rudarstva itd. U startu se zna namena jednog dela sredstava koja su u funkciji razvoja Republike Srbije, razvoja, otkrivanja njenih potencijala itd. Ovako kada se paušalno kaže – delimo na ravne časti, izvinite molim vas, zavisi od toga šta će da se desi i u kojoj lokalnoj samoupravi. Gospodin Jovanović je na početku vrlo principijelno postavio pitanje vezano za Obrenovac, jer se nešto eksploatiše u Lazarevcu, a nešto se tamo dešava u Obrenovcu. Po nekoj logici stvari po jednom zakonu treba tamo da ostane lokalnoj samoupravi, a po drugom zakonu treba ovom da ostane. Rekao je čovek, između 3 i 7 miliona, u zavisnosti od proizvodnje itd. Ne ulazi u pitanje nenamenskog korišćenja, jer zadržava se na principijelnom stavu povodom ovoga. Nenamenski troše sredstva, finansiraju nevladine organizacije, ko zna šta sve rade. On je to samo onako usput dokačio da objasni kakva je tamo lokalna samouprava, ali izražavam principijelni stav da ta opština na čijoj se teritoriji vrši eksploatacija, to što se dešava sa Obrenovcem, verovatno je slično sa Kladovom, Đerdapom, verovatno i ono što je rekao gospodin Kekić kada je u pitanju Kostolac. Znači, ta opština na čijoj se teritoriji nalazi neko prirodno bogatstvo, a ja koristim i širi pojam, neko prirodno bogatstvo, treba da dobije nešto sredstava ne samo da se saniraju posledice, nego da ljudi osete blagodet toga što se sve to tu nalazi, ali da ne ugrožava osnovnu koncepciju Republike. Ovde će neko poput Bojana Pajtića da dobije neku blagodet tako što će da izigrava Deda Mraza. Znači, zalažem se za to: ako treba da se podeli, neka se podeli. Mi smo bili vrlo oprezni povodom ovog člana i nismo podnosili amandman da nas ne bi neko prozivao za sve i svašta, jer nama udare neku etiketu i prikače nešto što mislimo, a to nismo mislili. Ako se već definiše ta naknada, ona mora da se definiše kao namenska, a to znači da mora da se amandmanom precizira čemu ona služi. Ona verovatno podmiruje neke troškove, služi za razvoj u nekoj oblasti i to je prihvatljivo. Ovako, braćo draga, desilo se nešto na toj i toj teritoriji, hajde da podelimo: 50 posto opština, 40 posto Republika, 10 posto Pajtiću da ćuti, da nas ne proziva. Ja za to neću da glasam, to ne prihvatam. To je ne samo politički stav, nego sam pokušao da vas ubedim na Odboru za finansije da je taj stav zasnovan na činjenicama, jer vi to niste definisali kao namensku naknadu.
Prvo reč ima predsednik Odbora gospodin Obradović, replika. Gospodine Živadinoviću, vi ćete o amandmanu, dobro.
Zahvaljujem gospodinu Krasiću što mi je dao priliku da raspravljamo upravo o ovome. Završili ste sa onim najvažnijim – to je politički stav, i to je vaš politički stav i upravo se u tome najbitnije razlikujemo. Na kraju ste rekli – ja za to neću glasati, ali bih vrlo voleo da čujem za šta ste vi glasali; od 208 zakona, vi ste glasali protiv 208. Po zakonu velikih brojeva, bar jedan je morao da bude dobar, a 208 nije valjalo. U tome i jeste razlika, država predstavlja skup nadležnosti, predstavlja skup funkcija, a ne skup pojedinačnih funkcija, i odgovornost svih ovih ljudi koji su predsednici opština je da definišu šta su prioriteti u njihovim opštinama. Pre nekoliko dana sam bio u Požegi i video sam da vaš predsednik opštine, koji jako dobro radi posao, sedi i razgovara sa ljudima iz Ministarstva i definiše prioritete. Zašto bi bilo koji odbor bilo koje skupštine definisao šta je prioritet za Beočin, za Požegu, za bilo koju opštinu? Ljudi koji su birani, za koje su građani glasali, imaju zadatak da izaberu koji su to njihovi prioriteti i to ne treba da radi ni ovaj odbor, ni bilo koji odbor bilo koje skupštine, i to je naš politički stav. Siguran sam da je to jedini način da se Srbija vodi na pravi put, a ne tako što ćemo mi ovde odlučiti šta su prioriteti. Godinama se uvek u ovoj skupštini odlučivalo šta je prioritet i za Dimitrovgrad, i za Bor i svaku drugu opštinu i zato su te opštine u takvim situacijama.
Po Poslovniku, pretpostavljam, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ne pada sneg što mu nije vreme, nego da se vide tragovi. Meni je izuzetno drago, gospodine Obradoviću, što ste rekli da Srpska radikalna stranka nije glasala ni za jedan od 208 zakona. To kažite gospodinu Tadiću i kažite Šutanovcu i ovima koji lažu naciju pričama o tome kako SRS glasa za vaše zakone u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ako smo to razrešili, gospodine Obradoviću, idemo na drugu etapu. Morate da napravite razliku između republičke vlasti i onoga što se zove lokalno samoupravljanje. Lokalno samoupravljanje nije u pravom smislu reči vršenje vlasti, to morate da znate. Što se tiče lokalne samouprave, gde se pretežno završavaju oni poslovi koji znače život na određenom prostoru koji je oivičen i koji se naziva opština, ne podrazumeva tako strašne političke podele, ne podrazumeva principijelne podele, već podrazumeva poštovanje volje birača. Zbog toga što se poštuje volja birača kako da se obezbedi funkcionisanje vodovoda, kanalizacije, uređenja građevinskog zemljišta, naravno da te stranke u lokalu treba da poštuju volju građana i tu ne dolaze do izražaja te velike političke razlike. Treća i najvažnija stvar zbog koje sam se javio, vi mene uopšte niste razumeli, jer uopšte nisam pričao o prioritetima, da ovim zakonom treba da se propiše šta sa tom naknadom treba da radi lokalna samouprava. Naprotiv, čak sam rekao da ste pogrešili kada ste rekli da pripada naknada lokalnoj samoupravi da bi ona popravila puteve koje je neki rudnički kamion upropastio. Ne, to je obaveza rudnika. Nešto drugo sam vam rekao – ako smatrate da treba da se izvrši podela te naknade, onda onaj deo koji ostaje Republici, u vašoj verziji to je 50 posto, treba da bude namenska naknada i za taj deo koji pripada državi jedino je Narodna skupština ovlašćena da propiše namenu. Znači, uopšte nisam pričao o prioritetima; štaviše, moj koncept lokalne samouprave podrazumeva da samo zakonima možemo da propišemo neke okvire u kojima je lokalna samouprava potpuno slobodna da se ponaša i nemojte da izvrćete ono što sam rekao. Prioritete ne, ali namenu sredstava, i to onih koja ostaju Republici i predstavljaju prihod Republike. Još sam rekao da taj deo naknade koji ostaje Republici namenski treba da se definiše da bude za razvoj, pa sam čak dao nekoliko neobaveznih ideja, a to bi ljudi iz struke mogli mnogo bolje da razrade, da li su to karte, da li je istraživački rad, otvaranje nekih novih prostranstava za neka nova ispitivanja, da li je pomoć u razvoju rudarstva itd. To nisam definisao, već sam samo dao ideju kako treba da se radi. Znači, nisam pričao o prioritetima, niti o tome da Narodna skupština zakonom treba da propiše lokalnoj samoupravi šta će da radi sa ovih 50 posto ove svoje naknade, ne, već sam samo kritikovao koncept u kome se Bojan Pajtić stimuliše određenim sredstvima da ćuti i ne napada Vladu Vojislava Koštunice.
Pošto je ovo bilo po Poslovniku, ima pravo na repliku gospodin Obradović.
Da, imam pravo na repliku. Ovo nema nikakve veze sa podržavanjem Bojana Pajtića od strane Republičke vlade, ovo ima veze sa AP Vojvodinom. To je upravo onaj deo koji vi niste očigledno razumeli. Postoje određene nadležnosti koje ima AP Vojvodina. Te nadležnosti moraju da se finansiraju, a u nekom prethodnom periodu mi smo najčešće usvajali zakone kojima su pojedini delovi Srbije, opštine, pokrajine dobijali nadležnosti, ali nisu dobijali sredstva da ih sprovedu. Mi se razlikujemo u tome što mislimo da svaki deo Srbije treba da ima sredstva kojima će se razvijati i ta sredstva ne treba da budu centralizovana, ne treba o njima da se odlučuje ovde, nego treba da se odlučuje tamo gde problemi postoje i to je ta suštinska razlika.
Hvala, gospodine Obradoviću. Gospodine Krasiću, sada je šta, Poslovnik? Izvolite.
Pošto je gospodin Obradović napokon istrčao na čistinu, a to mi je bila namera, sada da vam kažem zbog čega odvajate ta sredstva...
Pre toga meni kažite koji član Poslovnika, da bih mogao da odlučim da li ćete uopšte dobiti reč.
Član 100. Poslovnika.
Član 100 – povređeno dostojanstvo zastupanjem svojih stavova? Pogrešno tumačenje, dobro.
Sada će javnost Republike Srbije da čuje šta se radi. Vidite, u AP Vojvodini postoji jedan sekretarijat koji se bavi tim poslovima, mislim na rudarstvo. Tamo postoji jedan čovek koji je malo Karićev, malo tuđ. Pohapsite vi to, nemam ništa protiv toga, samo vi hapsite. Samo da vam objasnim. Taj gospodin, u saradnji sa gospodinom Bojanom Pajtićem, pre nekoliko meseci ili, da budem precizniji, septembra prošle godine je napisao pismo jednom investitoru iz SAD i rečeno je ovako – razmotrili smo vašu zainteresovanost da učestvujete u postupku privatizacije i da kupite mogućnost eksploatacije uglja kod Kovina, sa posebnim osvrtom na ponudu da tu pravite fabriku u kojoj će iz uglja da se prave derivati nafte. Da bismo taj projekat razvili do kraja, bilo bi dobro da na račun AP Vojvodine (čak je dat i račun) uplatite kao akontaciju 10 miliona dolara. Morate imati u vidu da nam predstoje izbori i ako mi ostanemo na vlasti, vi ćete dobiti taj posao. Gospodine Obradoviću, možda vi niste informisani, ali načinom na koji ste formulisali amandman Odbora za finansije, koji se u principu ne razlikuje bitnije od amandmana koji je podneo gospodin Pajtić i Skupština AP Vojvodine, praktično omogućavate da se finansira njihova izborna kampanja. Ja ću da vam dam i pismo, da vidite u čemu možda i nesvesno saučestvujete.
Amandmani se drastično razlikuju. Replika na izlaganje po Poslovniku, gospodin Obradović.
Po Poslovniku, član 100. Gospodine Krasiću, voleo bih da dobijemo svi, ne samo ja, nego da podelimo svim narodnim poslanicima to pismo, da vidimo šta radi pokrajinska vlast i ako ima razloga da nadležne institucije sistema, koje očigledno jako dobro rade svoj posao, reaguju. To što neko ne radi svoj posao na opštini – hajde onda da ukinemo prihode svim opštinama, da to sve centralizujemo ovde na Republičku skupštinu i da mi radimo posao umesto svih, jer bože moj, u Crnoj Travi postoji neki opštinski službenik koji ne radi svoj posao. Postoji nešto što se zove država, postoji nešto što se zove lokalna samouprava i postoji nešto što se zove kriminal. Za ono što je kriminal, ako ukazujete da postoji kriminal, onda treba da reaguju nadležne institucije. Nemojmo da zakonima sakatimo naše građane zato što u nekoj opštini neko ne radi svoj posao. Postoji način da se bori protiv toga. To radimo. Upravo je došao i ministar i on će vam dati sva objašnjenja koja ste tražili, ali nemojmo da zamenjujemo teze i da zbog pojedinačnih slučajeva i zloupotreba položaja sakatimo naše građane i jedinice lokalne samouprave.
Ovi amandmani se razlikuju drastično, pa ćemo sada preći na amandman koji istu materiju rešava. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 16. On ima drugo rešenje, po 50%, a u odnosu na to ćemo svi razgovarati. Hvala vam na razumevanju. Konstatujemo da je amandman Odbora za industriju predlagač prihvatio, ali pošto još uvek Zakonodavni odbor nije doneo odluku, ne utiče na raspravu. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Gospodine predsedavajući, razumeo sam da još nije završena rasprava o amandmanu koji je podneo Odbor za finansije.
Da pojasnimo. Postoji amandman Skupštine Vojvodine koji se drastično razlikuje, a to je sa predlogom ove podele, da ne ulazim sada u detalje, amandman koji razlikuje tri kategorije: Republiku, autonomnu pokrajinu i opštine. U oba slučaja je isti procenat za opštine. To je amandman koji je do sada obrazlagan. I, amandman koji razlikuje samo Republiku Srbiju i opštine, prihodi se dele po 50%, to je amandman o kome sada govorimo, a reč je o istom članu, odnosno predlogu da se doda novi član. Samo da ne bude zabune, gospodine Naumov, vi ste prihvatili ovaj amandman Odbora za industriju i sada o njemu govorimo.
Mislim da smo ovde složni u jednoj stvari – da raspodela naknade koja je predviđena po ovom zakonu treba da bude pola - pola: pola Republici Srbiji, pola opštini na čijoj se teritoriji koriste mineralne sirovine. Meni je to glavno pitanje. Mislim da je mnogo pravičnije nego što je bilo predviđeno u predlogu, gde je odnos bio 40% za opštinu, 60% za Republiku. Ovde je bilo dosta polemike oko toga kakav odnos da se ima prema AP Vojvodini. Želim da otvorim još jedno pitanje, samo iz razloga što nije zatvoreno na raspravi u načelu. Postavio sam pitanje, u vreme kada je bila rasprava u načelu, kakav odnos će biti prema opštinama koje imaju status gradske opštine. Gospodin Jovanović je navodio primer Obrenovca; ja sam navodio i sada navodim primer Lazarevca, teritorije koja je apsolutno dovedena u izuzetno tešku situaciju: degradirano zemljište, izraubovana infrastruktura, uništena životna sredina itd. Čiji će prihod da bude tih 50% od te naknade? Još jednom ponavljam, ministre, prema Zakonu o lokalnoj samoupravi, grad Beograd i gradovi vrše funkciju i imaju nadležnosti opštine. Za trenutak ću prekinuti priču o ovome, da bih pomogao gospodi u ćošku da računaju. Evo, kako računica glasi. Da se ne biste mučili oko toga ko je bolje predložio za Vojvodinu, nije Skupština AP Vojvodina predložila povoljniju varijantu, nego Vlada. Vlada je predložila 40% za opštinu na čijoj se teritoriji vrši eksploatacija, 60% Srbiji. Od tih 60%, na primeru 100 dinara, 40 dinara opštini, 60 dinara Srbiji, 60% od toga (36 dinara) ide Vojvodini, a 24 dinara ostaloj Srbiji. Vojvodina je predložila drugačije. Predložila je 60 dinara svim opštinama, pa i ovim opštinama, 40 dinara Srbiji, od čega njoj 80%, odnosno 32 dinara. Očigledno neprimereni odnosi, ali 32 dinara je manje od 36. Samo iz tih razloga, pobeže ovaj gospodin Obradović, povoljniji je amandman Odbora za finansije. Njega treba usvojiti ovde, a ne Odbora za industriju. Uostalom, matematika ne trpi nikakve političke podvale. To je strašno tvrdoglava, neka čudna nauka, brojke su jasne. Svako može da izračuna, nije teško do 100 računati. Vraćam se na moje pitanje, ministre. Lazarevac je gradska opština grada Beograda. Sve ingerencije opštine, prema Zakonu o lokalnoj samoupravi, ima grad Beograd. Taj prihod od tih 50% će biti prihod grada Beograda. Molim vas, nemojte da mi klimate glavom, napišite tu. Da li je to prihod grada Beograda koji vrši funkciju opštine? A onda grad Beograd raspodeljuje gradskim opštinama sredstva. Nije isti status opštine i gradske opštine. Kada se ovog prihoda dočepa vlasnik Beograda, gospodin Bogdanović, to će onda da budu drugačiji kriterijumi kako će da se deli po opštinama. Onda Lazarevac od toga neće imati mnogo vajde. Opština na čijoj teritoriji se to događa trpi štetu i pravično je da oni imaju ta sredstva, taj prihod. Prošli put sam postavio to pitanje. Još jednom pitam javno – hoće li taj prihod biti prihod i gradske opštine, bez uticaja gospodina Bogdanovića, ili će ipak morati da prođe kroz ruke gospodina Bogdanovića, a onda od toga nema mnogo vajde. To će otići u neku Nemanjinu, u neku podzemnu garažu ili već u neku vrstu podzemlja.
Reč ima ministar Naumov.
Poštovani narodni poslanici, dobili smo dva amandmana na član 16: jedan od Odbora za industriju, jedan od Odbora za finansije. Ovaj amandman koji je došao od Odbora za finansije je došao nešto kasnije, tako da on u suštini pojašnjava amandman Odbora za industriju. U ime predlagača ću prihvatiti, kada Zakonodavni odbor to obradi, i taj amandman Odbora za finansije, kako je ovde dato. U odgovoru na pitanje u vezi sa tim ko koristi prihode koji se budu ostvarivali u opštini mogu da kažem da se zakon pravi univerzalno, ne ni za Nenada Bogdanovića, niti za bilo kog pojedinca, već se radi i zato zakon reguliše odnose univerzalno. Ovde je vrlo jasno u celom zakonu, spominju se samo opštine, nema ni gradske opštine, niti opštinske opštine, već samo opštine; jednostavno i vrlo jasno još na dva mesta se naglašava – opštine na čijoj teritoriji se vrši eksploatacija. Vrlo jasno, mislim da neka dodatna objašnjenja nisu potrebna.
Ministre, samo moramo da konstatujemo: znači, ministar povlači saglasnost na amandman Odbora za industriju, a daje podršku tj. usaglašava se sa amandmanom Odbora za finansije. Rasprava na Odboru za finansije je u stvari bila da nema neravnopravnosti opština, bez obzira da li bila u Kanjiži ili u Trgovištu, bez obzira u kom delu Srbije bila. To je naša namera na Odboru za finansije. Narodni poslanik Miša Petronijević.
Ministar nije dobro razumeo šta sam želeo da kažem. Naveo sam gospodina Nenada Bogdanovića kao jedan primer kako će to u praksi da izgleda, ali gospodine ministre, po Zakonu o lokalnoj samoupravi opština je grad Beograd, jer grad Beograd vrši sve funkcije opštine. Teritorija opštine je cela teritorija grada. Dakle, po Zakonu o lokalnoj samoupravi prihod će biti prihod grada Beograda, a grad Beograd će onda deliti po gradskim opštinama. Ne postoje, kako ste rekli, opštinske opštine; gradska opština je kategorija koja je utvrđena zakonom. Ništa drugo nisam tražio nego da preciziramo, da mi kažete hoće li Lazarevac da dobija te pare ili će Beograd. Vi recite Lazarevac, ja ću da kažem – u redu je.
Narodni poslanik Živadinović.
Gospodine Anđelkoviću, vozom ne idem, ali nadam se da ću od 17. maja, kada bude proradio aerodrom Ponikve, kao i ostali poslanici iz Užica moći da ga koristim za dolazak i odlazak sa Skupštine. Ono što bih hteo ovde da kažem pre nego što pozdravim sve uvažene kolege poslanike i gospodina ministra je da smo, pored toga što je Odbor za industriju imao šest puta problem da se sastane da raspravlja o ovom zakonu, doneli zajedničku odluku, uz podršku jedne poslaničke grupe koja ima običaj da ne glasa, da naš amandman, 50:50 za raspodele lokalnoj samoupravi i državi, prođe i na taj način smo hteli da popravimo stanje koje je sada prisutno u ovoj oblasti. Kao neko ko je godinu dana bio rukovodilac proizvodnje kreča u Jelen Dolu posle privatizacije, znam da je situacija bila takva da je prethodno ministarstvo privatizacije uz firmu prodavalo i pravo na eksploataciju, što je nedopustivo i ovde neki pravni stručnjaci to mnogo bolje znaju od mene, ali nadam se da će naša pravna država reagovati i na takve situacije, pa će uz Kolesara i Janjuševića još neki "žuti" ljudi doći pred organe vlasti. Ono što je do sada bio slučaj je da su lokalne samouprave imale 20% od tih taksi. Da li su takse na korišćenje ili eksploataciju, to će već u redigovanom tekstu zakona izaći jedinstveno. Međutim, ljudi koji sada vode lokalne samouprave imaju jednu jako lošu situaciju da ne dobijaju ni tih 20%, koliko im pripada. Među nama se nalaze neki koji su predsednici opština. Mogu da pozdravim uvaženog kolegu Baneta Stevanovića iz Požege koji ima četiri kopa, ali ne može da od države naplati ništa od tih 20%. Ovim zakonskim rešenjem on će dobiti mnogo više sredstava i moći će taj novac da koristi za izgradnju puteva, za dobrobit naroda Požege i zlatiborskog kraja. Mogu da vam kažem da mi uopšte nije žao što Bojan Pajtić neće dobiti svojih 60%, 32, 36 preko toga, kako neke uvažene kolege kažu, jer mi moramo da napravimo zakon koji će biti jedinstven u Srbiji, a da AP bude ono što je do sada bila – samo jedna simbolična tvorevina, i da Srbija napokon bude ono što jeste, znači, zajednica opština sa jedinstvenom republičkom vlašću, sa vlašću koja će uraditi nešto kvalitetno za ovu zemlju, a to se i po ovom zakonskom rešenju može videti.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao nameru da se javljam povodom ovog amandmana, ali ovako kako je ministar to objasnio, to je samo dobra namera i mislim da će to ostati dobra namera. Daj Bože da se tako desi prema lokalnoj samoupravi, upravo onako kako smo ovde dobili obaveštenje, i kako je gospodin Obradović, koji je ubrzo izašao iz sale jer nije mogao da istrpi sve ono što smo imali nameru da mu kažemo, koji je takođe povredio lokalne samouprave, tamo gde je na vlasti neko iz opozicije. Kažu: oni tamo ne znaju šta da rade, ne znaju da traže pare itd. Ja ću da vas razuverim da to nije istina. Mi koji vršimo funkciju predsednika opština na lokalnom nivou imamo i te kako problema, mi koji smo u opoziciji, jer pozicija slabo prihvata bilo kakvu našu molbu, žalbu; čak i ono po zakonu što nam sleduje da nam vrati na teritoriju naše lokalne samouprave i tu se oglušuje. Primera radi, ministarki Ivani Dulić podneo sam zahtev za šumsku rentu, pošto smo mi opština koja ima 26% teritorije pod šumom i to lužnjački hrast, oni koji znaju znaju šta to znači. Zvanično, ispred opštine sam poslao dopis, a odgovor nisam dobio. Poslao sam dopis ispred ovog parlamenta, mislio sam, zato što je iz parlamenta, dobićemo odgovor. Nisam dobio odgovor. Gospođi ministarki, kada je letos ovde bila, kada se vratio onaj Zakon o veterini, lično sam uručio i do dan-danas nisam dobio apsolutno nikakav odgovor. Da vas podsetim, jedan od predsednika opština, koji je ispred SPS-a, gospodin Smiljanić, predsednik opštine Apatin, ovde je jednom jasno i glasno rekao, kada je bila dorada Zakona o lokalnoj samoupravi, da on neće podržati taj zakon iz razloga što pripada partiji koja podržava ovu vladu, a ne može da dođe ni do jednog ministra. Kako onda može neko da dođe do nekog ministra ili ministarstva, ko nije u poziciji? Sumnjam da će ovo biti samo jedna dobra namera, a da će lokalne samouprave imati i te kako problema da dobiju onaj svoj deo koji im pripada. Hvala lepo.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Miti Avramovu. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Amandman na član 17. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu glasi – član 17. se briše. Podneo ga je narodni poslanik Dragan Živkov. Član 17. postojećeg zakona bio je vrlo kratak i glasio je: "Eksploatacija mineralnih sirovina vrši se na osnovu odobrenja za eksploataciju koje izdaje Ministarstvo". Taj član je mogao takav da ostane da nisu brisani članovi 14. i 15. koji su sve bliže davali – uslove i načine pod kojima se vrši i izdaje odobrenje za eksploataciju, gde je čak predviđeno raspisivanje javnog nadmetanja za dobijanje prava na eksploataciju. Međutim, pošto su ti članovi brisani, onda je ovim predlogom izmena i dopuna moralo da se napiše nešto što bi trebalo da zameni izbrisane članove 15. i 16. Tu se uradilo malo, odnosno šta je izostavljeno? Članom 17. i kasnijim članom 17a, koji je dodat, praktično se pokušava navesti ono što je bilo regulisano u članovima 14. i 15. Naravno, namerno se izostavlja ono što je najvažnije, što su članovi 14. i 15. sadržavali, a to je vrsta mineralne sirovine koja se eksploatiše i prostor na kome se vrši eksploatacija mineralne sirovine. Uvedeno je nešto što ne bi trebalo da stoji: "Odobrenje za eksploataciju izdaje se po zahtevu nosioca istraživanja mineralne sirovine na prostoru na kome će se obavljati eksploatacija te mineralne sirovine". Šta ako nosioci istraživanja mineralne sirovine na određenom prostoru ne žele da podnesu zahtev za eksploataciju? Da li to znači da će Ministarstvu i Vladi biti vezane ruke, da ne može drugome, jer niko drugi ne može podneti zahtev; ili je to pokušaj da nekome kome date pravo na istraživanje mineralnih sirovina samim tim praktično dajete i pravo na eksploataciju u paketu, jer niko drugi neće moći podneti zahtev umesto njega? Gospodine ministre, pošto ste pristigli da pojačate vašu ekipu, prošli put sam ih pitao, voleo bih vas da pitam, verovatno ćete moći da mi odgovorite. Nažalost, moram da se vratim, pošto niste bili tu, na član 16. koji ste brisali. Napravili ste novi član 16. gde navodite naknade koje će se po osnovu raznih vrsta eksploatacije mineralnih sirovina plaćati, gde ste naveli – za sve metalične sirovine 3% od neto prihoda od topionice. Pitao sam ih da li oni znaju, rekli su da ne znaju, šta je to prihod topionice bakra u Boru. Možda vi znate. Ako to ne znate, onda ću vas pitati da li znate da postoje metali koji se proizvode tako što uopšte nemaju pirometalurški proces u proizvodnji i nemaju nikakvu topionicu iza sebe. Evo vam primer proizvodnje zlata u RTB Bor koje se dobija iz anodnog mulja procesom cijanizacije, znači bez ikakvih pirometalurških postupaka. Evo vam primer proizvodnje aluminijuma, najpoznatijim postupkom u svetu koji se koristi – tzv. Bajerov postupak, gde se iz glinice elektrolizom praktično dobija aluminijum, bez ikakvog topljenja u pećima. Kada navodite ovakve stvari, dotičete se metalurgije, onda treba da znate da postoje metali koji se u normalnim uslovima istope tako što se stave u ljudsku šaku, kao što je germanijum koji ima temperaturu topljenja 36 stepeni. Treba da znate da postoje metali koji su na sobnoj temperaturi u tečnom stanju, kao što je živa. Treba da znate mnoge stvari pre nego što napišete ovako nešto što ni po čemu ne može da stoji u Zakonu o rudarstvu. Reći ću vam da je proizvod topionice u Boru anodni bakar koji ne može da izađe na tržište, jer ga niko neće kupiti, njegov transport do bilo kakvog pogona elektrolitičke rafinacije da bi se dobio katodni bakar koji ima svoju vrednost na svetskoj berzi metala, ne može biti proizvod topionice. Dakle, trebalo je da prihvatite naše amandmane, ili ih možete prihvatiti u danu za glasanje, da ne brišete član 14. i 15, a da izbrišete sve ove surogate za te članove, koji su neuspešni, Da se vratim na član 17, čije se brisanje zahteva, zadnji stav koji ste predložili glasi: "Zahtev za produženje roka u odobrenju iz stava 1. ovog člana može se podneti pre isteka važenja roka u odobrenju." Već sam vam rekao da je izgleda intencija celog člana koji predlažete da onaj ko je dobio pravo na istraživanje apsolutno po istom pravu zadrži i pravo na eksploataciju. Naravno, ako je eksploatacija ekonomski isplativa, neće imati potrebe da čeka bilo kakvu sledeću mogućnost kada mu istekne rok za eksploataciju, pa da eventualno učestvuje na nekom raspisanom tenderu, gde bi se prijavio još neko ko bi želeo da ponudi bolje uslove za eksploataciju. On može i pre isteka njegovog roka produžiti, pretpostavlja se pod istim uslovima, čim se radi o tom produživanju, jer da nije vi biste sigurno uveli jednu vrstu konkurencije, koju ste ukinuli članom 15. Pošto imam i amandman na član 18. koji govori o članu 17a, neću dalje obrazlagati ovaj amandman, ali u vašem odsustvu ostali ste mi dužni mnogo odgovora. Verujem da su vaši službenici bar to revnosno zapisali. Eto, setio sam se, kada je u pitanju prihod od topionice. U RTB Bor u poslednjih nekoliko godina intenzivno se razmišlja o dobijanju bakra procesom luženja. Kao što znate, to je hidrometalurški postupak koji nikakve veze nema sa topionicom, ne pripada pirometalurškim postupcima. Ukoliko se nešto od ovih ležišta pokaže da je zgodno za dobijanje ovih koncesija koje ste dobili, za dobijanje bakra procesom luženja iz bakarne rude, kako ćete onda moći da firmi kojoj ste dali koncesije da koristi naplatite 3% od ukupnog prihoda kada ljudi u tom svom tehnološkom procesu nemaju topionicu? Dakle, to su odgovori koje ne dugujete meni, jer su mi poznati, ali dugujete građanima Srbije, a pogotovo dugujete građanima Bora koji su zaista u teškoj situaciji. Još nešto što se tiče Bora, da li ste dobili oko 18.000 potpisa građana Bora, zaposlenih i njihovih porodica, koji zahtevaju izmene određenih članova u Zakonu o privatizaciji i da se poštuje uredba Ustavnog suda o tome da je proces restrukturiranja u RTB Bor uveden protivzakonito. Po tom postupku su građani, zaposleni i članovi njihovih porodica ostali bez prava na besplatne akcije, što se dobija u preduzećima koja nisu u procesu restrukturiranja. Da li direktor RTB Bor ima vašu dozvolu da govori o tome kako u narednih 80 dana 2.800 ljudi ostaje bez posla i kako će do kraja godine biti završena privatizacija RTB Bor. U kom će procentualnom odnosu biti privatizovano, da li celokupan RTB Bor ili će, pošto ste uveli proces restrukturiranja, privatizacija biti izvršena po osnovnim podelama, znači rudnici bakra i nemetala, rafinacija i topionica, one fabrike koje se bave preradom. Pre otprilike tri-četiri godine, možda i nešto više, pokojni predsednik Vlade Zoran Đinđić posetio je Bor i pod uticajem svojih eksperata rekao da u Boru više nema rude bakra, Borani moraju da se nauče da prave nogare za stolice, da gaje kikiriki. Kao što vidite, sada je veliki pritisak svetskih kompanija da dođu na područje Bora da se bave istraživanjem i eksploatacijom. Smatram da je to rečeno namerno i da je on imao dobre i pouzdane podatke, jer je baš u to vreme izvesni Grk u Boru potpisao tako nepovoljan ugovor o proizvodnji bakra iz sopstvenih koncentrata (što je kasnije preuzeo Drakulić) da je Bor morao godišnje da mu isporučuje ogromnu količinu bakra koji je on prodavao. Jednog trenutka došao je u situaciju da mu pokloni fabriku žice koja je u sastavnom delu, inače najprofitabilnije preduzeće, RTB Bor, pa su nekako, verovatno nekim kumovskim i drugim vezama, uspeli to da prebiju i da dobije samo jedan deo fabrike lak žice. U to vreme taj izvesni Grk, inače drugi čovek Nove demokratije u Grčkoj, veoma blizak tadašnjem ministru policije Dušanu Mihajloviću, koji je isto tako često boravio u Boru... Kada saberete ko se sve u poslednjih šest godina o Bor očešao, ko je sve kupio bakar i zlato, na koji način je zlato izvoženo preko Bara u Grčku, u firmu Vanje Bokana, o tome postoje podaci u policiji u Boru, pravo je čudo zašto se neko ne zauzme, očekuje se da to vi uradite, da spreči propadanje ovog nekada najvećeg giganta i firme koja je donosila godišnji prihod od blizu milijardu dolara. Obećali ste, gospodine ministre, vi lično, pre otprilike godinu i po dana, da ćete obezbediti u roku od mesec dana RTB Bor kredit od 30 miliona evra, posle onog štrajka kada je bila blokirana petlja u Paraćinu na autoputu. Podsećao sam vas nekoliko puta, nažalost nikada taj kredit niste obezbedili, ali ste pre četiri meseca boraveći u Boru rekli da ste napravili veliki uspeh time što su NIS i RTB Bor ulaganjem u određenim procentima novca, negde oko 30 miliona dolara, napravili novu kompaniju koja će se baviti proizvodnjom bakra iz šljake. Rekli ste da se u taj posao ulazi odmah i da se mogu očekivati rezultati već za mesec dana, međutim, da vas izvestim ako nemate informacije, prošlo je nekoliko meseci, više to niko i ne pominje; u Bor nije stigao nijedan dinar, niti RTB-u, niti je NIS zainteresovan za to, pogotovo zato što je tehnologija vađenja bakra iz šljake, koja nije komplikovana, prilično skupa. Tako su svi Borani videli da je u stvari cilj Vlade da samo od meseca do meseca odlaže njihove probleme i prosto traže čoveka koji će se setiti nečeg neizvodljivog, ali što bi bilo dobro da građani malo properu usta jedno mesec, dva dana, da o tome razgovaraju, da jadnici imaju nadu, pa kada tu nadu izgube onda se opet traži neki genijalac koji ima neku opet tako primamljivu ideju da se slažu građani, da se slažu zaposleni. Posle tog uljuljkivanja samo im se kaže da ih je u narednih mesec dana manje 2.800. Takvih socijalnih slučajeva Bor je pun, a ako ovih 2.800 ljudi ostane bez posla zaista nećemo imati nikakav izbor osim da se preselimo u Beograd. Druga stvar, ne bi bio toliki problem što tih 2.800 ljudi ostaje bez posla da postoji bilo kakva alternativa, ali to što bi mogla da bude alternativa izdavanjem koncesija sistematski uništavate. Ne bi bio problem tih 2.800 ljudi kada bi mogli da razumeju ljudi zašto se to čini. Interesuje me kako se u vreme sankcija, sa 5.000 više zaposlenih nego sada, sa većom platom nego sada, prevedeno u troškove života, inflaciju i sve što je bilo pre nekoliko godina, sa manjom dotacijom od strane države nego sada, živelo i veći broj ljudi primao veću platu. Sada su veće dotacije od strane Vlade RTB-u Bor, mnogo je manja proizvodnja, manje je zaposlenih, veća je cena bakra i opet para nema. Rekao sam malopre u vašem odsustvu da su pare išle unazad dve-tri godine Drakuliću, koji je sklopio ugovor sa Topionicom u Boru da mu koeficijent iskorišćenja proizvodnje bakra iz koncentrata bude 96%, a nikada Topionica u Boru nije proizvela bakar iz koncentrata sa procentom većim od 92% iskorišćenja. To su stvari koje bi trebalo da vas zabrinu i očekujem, pošto je tamo počela kampanja za predsednika opštine, da ćete neizostavno doći, jer ste došli da podržite i prošlog predsednika opštine. Tada ću pokušati, ako budem bio u situaciji, da organizujem jedan broj predstavnika sindikata da vam postave nekoliko pitanja, da im direktno odgovorite, da ne bih bio posrednik, iako to mogu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Anđelkoviću, ostalo je sporno oko aerodroma, ali Velja će to da izmisli, nije problem. Ne bi mu bilo prvi put. On pravi aerodrome i gde je moguće i gde je nemoguće. Gospodine Anđelkoviću, niste bili prisutni malopre, pričao sam o pismu povodom jednog amandmana, pa je možda ostalo malo nejasno da li to pismo uopšte postoji ili ne postoji. Imam seriju tih pisama gospodina Dragana Surdučkog i Lajoša Sekea. Ovo je konkretno od 27. septembra 2005. godine, koje je upućeno američkom partneru, gde se ovi predstavljaju da su ovlašćeni da razgovaraju, pregovaraju o eksploataciji rudnog blaga na teritoriji AP Vojvodine. Naravno, ja ću ovo vama da dam zbog gospodina Markovića, da vi to njemu date, a gospodinu Markoviću ću drugi dan da donesem još dokumentacije, samo da ostane zbog javnosti da pismo ipak postoji, serija pisama postoji. A to što je neko neobavešten i voli da bude neobavešten, tu stvarno ne mogu da pomognem, a drugo, nisam ni ovlašćen da podržavam vlast tako što bih kao opozicioni političar sprovodio nezavisnu istragu. To nije moj posao, ali smatram da postoji obaveza da dam predsedniku Narodne skupštine, jer ipak je ovo institucija koja treba da se poštuje. (Predsedavajući: Zahvaljujem se, gospodine Krasiću, pročitaću da dobijem informaciju...) To je, gospodine Anđelkoviću, pismo na engleskom, nemojte da se mučite, nema potrebe da se mučite, ima dodatak – 10% od te investicije treba da se preinvestira toj dvojici zbog predstojećih izbora. Nažalost, a na početku sam rekao, ispalo je da gospodin Obradović, kao zastupnik amandmana Odbora za finansije, možda nesvesno to podržava. Znam da ne podržava. Čuo sam predstavnika G17 plus koji se oštro protivi tome i podržavam opšte protivljenje te poslaničke grupe. Da pređemo na ovaj amandman koji sam podneo, a tiče se člana 18. Predloga zakona, kojim se dodaje novi član 17a. Stvarno je nemoguće pričati o ovom amandmanu a da se prethodno ne vratimo na onaj amandman kojim su brisani članovi 14. i 15. Zakona. To je član 14. Predloga ovog zakona kojim su brisani 14. i 15. U članovima 14. i 15. izvornog teksta zakona propisana je otprilike neka procedura kako se odlučuje o korišćenju mineralnih sirovina. Tu je rečeno da se daju mineralne sirovine na korišćenje aktom Vlade Republike Srbije kojim se određuje, pa se navodi sve što predstavlja sadržinu budućeg ugovora o eksploataciji. Članom 15. je propisano da postupak u kome se nešto daje na korišćenje jeste javno nadmetanje ili prikupljanje ponuda. Sa nekoliko prethodnih amandmana smo tražili da ostanu članovi 14. i 15. Zakona. To nama nije pošlo za rukom, jer tu postoji razlika u koncepciji. Malopre sam rekao da pored stručnih stvari, pošto se očigledno u Ministarstvu ne zna ni šta je topionica, ni šta je rudno blago, ni šta je mineralna sirovina, ni šta je korišćenje, niti šta je eksploatacija, tu se ništa ne zna, ide se na ruku razaranju, rastakanju svega što postoji u ovoj zemlji. Sada moram da vas podsetim na nešto potpuno očigledno i toliko je očigledno da jedva čekam da neko iz DSS-a izađe na repliku. Malopre sam vam rekao da u članu 16. ovog predloga zakona, gde se dodaje 16a, stoji da preduzeće koja vrše eksploataciju mineralne sirovine plaća naknadu za korišćenje mineralnih sirovina u skladu sa ovim zakonom. Onda u sledećem članu, novom, 16a poslednji stav kaže se: "Prinudnu naplatu i kontrolu obračuna i uplate naknade za eksploataciju mineralnih sirovina...". Naknada za eksploataciju, koliko znam, ne postoji. Neko je to izmislio. To je tako očigledna greška, ili neznanje, to ne postoji. Srpska radikalna stranka se zalaže za koncept da akt o korišćenju mineralne sirovine donosi Vlada na osnovu prethodno sprovedenog postupka. Stoji u članu 15. kada je u pitanju javno nadmetanje, a kada prikupljanje ponuda. Zašto? Po novom konceptu koji promovišete to je u nadležnosti ministarstva. Ne može ministarstvo da odlučuje o korišćenju državne svojine. Zakone treba da izvršava Vlada. Ovaj zakon, koji se tiče rudnog bogatstva i posebnog značaja koje rudno bogatstvo ima za državu, ne može da se prepusti ministarstvu, odnosno pojedincu. Podsetiću vas na Zakon o državnoj upravi, Zakon o državnim službenicima, Zakon o ministarstvima, pa i na Zakon o Vladi, i na praksu koja se dešava već dve godine, gde treba da se napiše u zakonu – ministarstvo je nadležno za poslove te i te, a piše – ministar nadležan za poslove te i te. Dolazi do svojevrsne inverzije i poistovećivanja pojedinca sa državnim organima. Mnogo je bolje i ispravnije da o ovako važnim stvarima odlučuje Vlada Republike Srbije. Iskoristili smo mogućnost da osporavajući član 17a koji se predlaže održimo koncepciju koja postoji, odnosno da ostanu i dalje na snazi članovi 14. i 15. Zašto? Tamo je propisano u stavu 1 – mineralne sirovine daju se na korišćenje aktom Vlade Republike Srbije kojim se određuje: vrsta, prostor na kome će se vršiti eksploatacija, uslovi korišćenja mineralnih sirovina i vreme na koje se daje mineralna sirovina na korišćenje. Ovde se priča o korišćenju, ne priča se o eksploataciji. To je druga faza. Stav 2: "Na osnovu akta iz stava 1. ovog člana preduzeće kome su date na korišćenje mineralne sirovine...", a moram da kažem da vi uopšte ne znate da je donet Zakon o privrednim društvima; više nemamo termin "preduzeće", imamo termin "privredno društvo". Ono može imati različite organizacione oblike. Mi formalno-pravno više nemamo preduzeće. Vi i dalje terate preduzeće, nema veze, zato što verovatno u vašem Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo sve može da prođe. Tu je jedan malo širi i slobodniji pristup terminima, u suštini, nisu sinonimi za isti pojam. Kod vas sve to može. Smatrate da ste neobavešteni, i pošto ste neobavešteni možete sve i svašta da pišete. Moram da se vratim na član 14. stav 2: "Na osnovu akta iz stava 1. ovog člana preduzeće kome su date na korišćenje mineralne sirovine i Ministarstvo zaključuju ugovor kojim se bliže određuju uslovi korišćenja...". Kada se kaže da neki državni organ na osnovu zakona zaključuje neki ugovor sa nekim privrednim društvom, onda svi elementi tog ugovora sa gledišta države i državnih interesa moraju biti definisani opštim aktom. U tom smislu je možda i dobro što je u jednom od prethodnih članova definisana visina naknade za korišćenje. To je ranije bilo da se prepušta Ministarstvu da određuje. Dobro je kada se to zakonom propisuje. Protivim se načinu kako je to definisano, do 1, 1, 3, a za topionice da ne pričam, to je skandal. Svi sastojci tog ugovora koji će tehnički u ime države da potpiše ministarstvo... Kažem tehnički, jer ministarstvo ne može da definiše volju države kao strane ugovornice. Volju definiše Vlada koja donosi akt o korišćenju. Volja države se definiše i ovim zakonom. Vi ste sve to okrenuli i dali ste to pravo ministarstvu, odnosno ministru kao pojedincu. Ovo što je gospodin Rankić pričao o stvarnosti koja se dešava u Boru, posle ovog zakona biće još bolnije, jer će po sistemu "drži vodu dok majstori odu" ministar da koristi ovo ovlašćenje koje mu Narodna skupština daje, pa će đuture da zaključuje, kako mu padne i kako mu ćefne, ugovore. Neko će da kaže – ti pričaš o nečemu što se zove korišćenje, a ne eksploatacija, što stoji u članu 17a. To je sve uzročno-posledično vezano. Zato, glasajući o amandmanima koji se tiču članova 14. i 15. Zakona, neminovno se pravi veza sa članom 17a. Samo da vas podsetim, po ovom članu koji Vlada predlaže, mora da bude vezano za član 17. koji se ovim predlogom menja, kaže se: "Eksploatacija mineralnih sirovina se vrši na osnovu odobrenja za eksploataciju, u roku određenom" itd. "Odobrenje za eksploataciju" itd. Član 17a: "Preduzeće kome je izdato odobrenje za eksploataciju i Ministarstvo zaključuju ugovor kojim se bliže određuju prava i obaveze vezane za proces eksploatacije mineralne sirovine" itd. Molim vas, ako ostane rešenje iz članova 14. i 15, onda ne treba ugovor, već Ministarstvo samo izdaje odobrenje kojim kao državni organ propisuje pod kojim uslovima se vrši eksploatacija. Nema šta tu da se pregovara. Pregovara se oko korišćenja, a oko eksploatacije se primenjuje zakon i struka. Sve je ovde okrenuto da bi ministar dobio to ovlašćenje. Ovde više akt o korišćenju i nije značajan, mnogo više dobija na značaju odobrenje za eksploataciju i ugovor koji ministar treba da zaključi sa preduzećem koje se bavi eksploatacijom. Ovde su okrenute stvari, ali u kom smislu? U smislu davanja odrešenih ruku ministru da može da završi posao i sa Drakulićem, i Perom i Mikom. Ova Narodna skupština nema to ovlašćenje, po Ustavu, da takva prava daje ministru i u tome se ogleda naša osnovna primedba na čitav niz ovih članova koji su prethodili članu 17a, jer ovde se radi o koncepcijskoj razlici. Smatramo da ministar ne može da ima ovlašćenje koje se traži ovim izmenama zakona. Ako neko kaže – pa to je radi efikasnosti, radi preciznosti, to je priča za malu decu. U postojećem zakonu koncept je: akt o korišćenju, ugovor o korišćenju, odobrenje o eksploataciji. Kod odobrenja o eksploataciji nema pregovora, već dolazi pre svega do izražaja struka, studije, analize, i ono što je propisano i ugovoreno ugovorom o korišćenju mineralnih sirovina. Ovde se devalvira Narodna skupština, ovde se potiskuje Vlada Republike Srbije kao kolegijalni organ, maltene se sve daje u ruke ministru nadležnom za ove poslove. Smatramo da pojedinac koji predstavlja državni organ ne može da ima ovolika ovlašćenja. Ako mi neko kaže da su njegova ovlašćenja ovolika zbog toga što poseduje jaku stručnu službu koja mu ovo sve priprema, a videli ste na Predlogu ovog zakona koje se tu greške javljaju, ne samo u terminima, nego u shvatanju ove materije. Nemam pretenzije da pričam o tome kako se eksploatiše ruda, mogu da pričam o ovim odnosima dokle država može da ide, šta država može sa pravnog i ustavnog aspekta da reguliše i na koji način da reguliše i moja diskusija se odnosi samo na to. Nemam nameru da pričam o procentima i kako se vrši eksploatacija, jer ne znam, a kada bih se mešao u te stvari, verovatno bih vas lagao. Ovo je pravni aspekt problema: šta je nadležnost državne uprave, šta Narodna skupština treba da uredi, šta može da se prepusti Vladi zakonom da uredi i šta može da se prepusti ministarstvu; taj odnos nije u skladu sa postojećim Ustavom, jer on je potpuno poremećen i data je neverovatno velika snaga i veliko ovlašćenje Ministarstvu, odnosno ministru kao pojedincu, a onda će svi da se tresu i sve da se drma zbog eventualne odgovornosti nekog pojedinca. Vas koji smatrate da apriori morate da prihvatite sve što predloži Vlada upozoravam da je na ovaj način učinjena gruba povreda nečega što propisuje naš Ustav. Izvršna funkcija je u rukama Vlade Republike Srbije, ali na ovaj način ona prelazi u ruke jednog ministra. Mi nemamo ovlašćenje da to derogiramo na taj način i da prenosimo sa jedne instance na drugu instancu.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Gospodina Markovića sam obavestio o pismu, tako da je i taj deo završen. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u načelnoj raspravi ukazao sam na to da ovaj predlog zakona, osim dve stvari, a to su agencija za rudarstvo i licence koje propisuje, ne donosi ništa suštinski novo, jer sve drugo je čista kozmetika, samo kozmetičke promene. Podneo sam amandman na član 19, koji se u stvari odnosi na član 18. postojećeg zakona. Ovim članom 18. govori se o načinu dobijanja ili postupku dobijanja odobrenja za eksploataciju, odnosno o uslovima koje treba da ispuni preduzeće koje podnosi zahtev za dobijanje odobrenja za eksploataciju mineralnih sirovina. U postojećem zakonu član 18. predviđa da se uz zahtev za izdavanje odobrenja za eksploataciju podnosi, pa ću sada ukratko po tačkama navesti: 1) situaciona karta u razmeri 1:25000; 2) potvrda o bilansnim rezervama mineralnih sirovina; 3) projekat o eksploataciji ležišta mineralnih sirovina; 4) projekat rekultivacija zemljišta; 5) akt organa nadležnog za poslove urbanizma u pogledu usaglašenosti eksploatacije mineralnih sirovina sa odgovarajućim prostornim, odnosno urbanističkim planovima; 6) saglasnost ministarstva nadležnog za poslove poljoprivrede i šumarstva kada se eksploatacija vrši na poljoprivrednom ili šumskom zemljištu; 7) saglasnost ministarstva nadležnog za poslove zaštite životne sredine i 8) saglasnost ministarstva nadležnog za poslove vodoprivrede, ako se eksploatacijom mineralnih sirovina utiče na režim voda. To je rešenje u postojećem zakonu. Ovim izmenama menjaju se faktički prve tri tačke postojećeg zakona, i to tako što se u prvoj tački posle ove navedene razmere u kojoj se mora priložiti situacioni plan dodaju reči "ili u odgovarajućoj razmeri". Ko je taj ko će proceniti koja je to razmera odgovarajuća? Ili, šta ćemo ako preduzeće podnosi zahtev, ne ispoštuje ovu prvu odredbu da to bude 1:25000 pa uradi plan u nekoj drugoj razmeri, da li će ta razmera, odnosno takav plan proći u ministarstvu i ko je to ko će u ministarstvu da odredi i utvrdi šta je to odgovarajuća razmera i kako može plan da se uradi? Druga tačka je takođe promenjena, glasila je – potvrda o bilansnim rezervama mineralnih sirovina koja se izdaje prema propisima o geološkim istraživanjima. Sada je to izbrisano, pa stoji da se ova potvrda izdaje na osnovu izvršenih istraživanja u skladu sa važećim propisima o klasifikaciji i kategorizaciji mineralnih sirovina. Očigledno je da tu nema ništa novo i suštinski bitno, radi se o istom, samo je malo drugačije formulisano. Treća tačka je takođe promenjena. Znači, postojeća tačka 3) koja je govorila o projektu o eksploataciji ležišta mineralnih sirovina je izbrisana načisto i umesto nje je sada pod tačkom 3) stavljeno da je to studija izvodljivosti eksploatacije ležišta mineralnih sirovina itd. Opet kažem, bez suštine, samo kozmetika i prilagođavanje nekom novom, verovatno evropskom rečniku. Sada moram da se vratim na ono što sam malopre ovde govorio i što je bio predmet polemike o amandmanu Odbora za finansije. Žao mi je što gospodin Obradović nije tu, ministar je tu, on je u međuvremenu promenio mišljenje, pa je prihvatio amandman Odbora za finansije. Naime, u Predlogu zakona (da bi naši gledaoci bili upućeni ili sto posto u materiji, da im objasnimo do kraja) stajalo je da se naknada od eksploatacije mineralnih sirovina deli između opštine na čijoj teritoriji se vrši eksploatacija i Republike, i to tako što opštini pripada 40%, a Republici 60% od te naknade. Takođe, u zakonu je predviđeno, ako je opština na teritoriji AP, da onda od onog iznosa koji pripada AP, odnosno Republici, 60% ide AP, a 40% Republici. To je gospodin Petronijević onako plastično, detaljno na jednom primeru i objasnio. U međuvremenu su stigli amandmani, pa je jedan od amandmana bio amandman Odbora za finansije, koji je sada prihvaćen, gde je, po rečima gospodina Obradovića, napravljena promena da odnos izmeđudela naknade koji pripada Republici i opštini bude 50:50, odnosno polovina naknade ide Republici, a polovina opštini na čijoj teritoriji se vrši eksploatacija. Sada, po amandmanu Odbora za finansije, od tih 50% koji pripadaju Republici, autonomnoj pokrajini pripada 60%, a Republici 40% sredstava. Ono što meni nije jasno (nažalost, nemam taj amandman kod sebe) – da li, a tako je gospodin Obradović objasnio, u amandmanu stoji da AP Vojvodini pripada taj deo sredstava od naknade? Ne znam da li tako stoji tamo, ali tako je gospodin Obradović objašnjavao. Ako je to tako, a ministar je to prihvatio, onda je ovo ministarstvo prvi državni organ koji se odrekao Kosova i Metohije. U Predlogu zakona nigde se ne pominje Vojvodina, već stoji samo "autonomna pokrajina", a gospodin Obradović je nekoliko puta izlazio za govornicu i objašnjavao, uporno govorio o Vojvodini kao jedinoj autonomnoj pokrajini, koja će jedina crpeti neka prava iz ovog zakona. Samo molim ministra da nam kaže da li je prihvatio amandman u kome se pominje Vojvodina ili ne. Ako jeste, onda je to loše. Ako nije, onda da demantuje gospodina Obradovića, koji pripada istoj političkoj organizaciji kao i gospodin ministar energetike.
Reč ima ministar Naumov.
Dakle, ne izlazim da demantujem gospodina Obradovića, nego samo da kažem, pošto ste se vi u vašem izlaganju obraćali javnosti i gledaocima. Mislim da je to na jedan način pokušaj da se zloupotrebi govornica, jer nikada se, ni u toku načelne rasprave, niti u bilo kom materijalu, ne potencira ili ne naznačava naziv autonomne pokrajine. Svuda piše uvek samo – autonomna pokrajina. To je vama jasno. Nismo nikada, pogotovo ne mi, bili ti koji bi takvu razliku pravili. Uostalom, naše ministarstvo je bilo jedno od retkih ili prvo koje je odlazilo na Kosovo kod rudara, usred Kosova, ne samo u severni deo Kosova, koje odlazi i kada nisu štrajkovi, nego kada oseti potrebu da to čini.
Da ne bi ostalo nedorečeno, pročitaću amandman Odbora za finansije, pošto sam učestvovao kada smo radili i rekao sam šta je bila naša namera, a ne znam šta je gospodin Obradović govorio. Znači: "Sredstva ostvarena od naknade za korišćenje mineralnih sirovina u visini od 50% su prihod Republike, a u visini od 50% su prihod opštine na čijoj teritoriji se vrši eksploatacija". To je zato što je bila razlika, manji je bio procenat za opštine u centralnoj Srbiji nego u autonomnim pokrajinama. Stav 2. kaže: "Kada se eksploatacija mineralnih sirovina vrši na teritoriji autonomne pokrajine, sredstva koja pripadaju Republici Srbiji, u skladu sa stavom 1. ovog člana, u visini od 40% su prihod Republike Srbije, a u visini od 10% prihod autonomne pokrajine", znači, ne govori se koje autonomne pokrajine, upravo to što ste vi rekli, "a u visini od 50% su prihod opštine na čijoj teritoriji se vrši eksploatacija". Prema tome, potpuno je čist stav i uopšte ne govori o Vojvodini, već o autonomnoj pokrajini. Gospodine Jovanoviću,izvolite.
Gospodine ministre, ogradio sam se u svom izlaganju i rekao sam da nemam kod sebe amandman i rekao sam da u Predlogu zakona nigde ne pominjete Vojvodinu, da stoji samo "autonomna pokrajina", ali gospodin Obradović, koji je obrazlagao amandman Odbora za finansije, u više navrata je pominjao isključivo AP Vojvodina. To je činjenica koju su svi ovde mogli da čuju, a i gledaoci koji su pratili preko TV ekrana.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, želeo bih samo da podvučem da u popodnevnoj raspravi vodimo iscrpnu, konstruktivnu i dobronamernu diskusiju u pogledu amandmana na koje moramo obratiti pažnju svi. Reč je o vrlo važnom zakonskom projektu. Mislim da se ovo o čemu danas govorimo tiče svakog građanina pojedinačno, tiče se i lokalnih samouprava, dakle opština i gradova, ali i države Republike Srbije. Izražavam zadovoljstvo zbog toga što je došlo do uređenja ove inače ranije pravno uređene oblasti, ali to nije bilo sprovedeno nikada u život. Moram da podsetim da smo ranije imali odredbe Zakona o rudarstvu, ali da je iza toga ostavljeno da se podzakonskim aktom, tačnije uredbama, i uredbom koja je doneta odredi visina i vrsta naknade za korišćenje mineralnih sirovina. Život je prevazišao tu uredbu i inflacija je učinila svoje, tako da je visina naknade koja je tamo bila određena zaista bila ispod svakog kriterijuma. Iz tih razloga lokalne samouprave nisu dobijale ova sredstva i lokalne samouprave su ostajale uskraćene za ovo o čemu večeras razgovaramo. Jedino ovaj dobronameran stav Ministarstva mogu da tumačim na taj način da sa ovih 50:50 nadoknadimo ono što smo izgubili u nekom prethodnom periodu, a na šta smo imali pravo. Ako smo već uvrstili ovo u Zakon o rudarstvu i ako smo već uredili nešto postojećom uredbom, onda je to bila svojevrsna obligacija između države Republike Srbije i lokalnih samouprava, kao onih kojima je ovo pravo bilo povereno. Ako tako tumačimo prethodni period, nama predstoji revanširanje i naknada štete za ono što su lokalne samouprave dobile. Međutim, ako to sve stavimo u drugi plan i govorimo o onome o čemu smo ovde raspravljali, a to je da smo imali dobronameran stav ministra da prihvati ovaj amandman i da sredstva podelimo 50:50%, plašim se da se i ova zakonska odredba neće poštovati, upravo iz onih razloga o kojima su poslanici SRS ovde u popodnevnoj raspravi govorili, a to je poslednji stav člana 16. u kome se kaže: "Način plaćanja naknade iz stava 1. ovog člana bliže određuje ministar sporazumno sa ministrom nadležnim za finansije". To bi dalje značilo da predstoji jedan period u kome će se utvrđivati način isplate i taj period može da se odugovlači i da lokalne samouprave opet budu oštećene ovakvim zakonskim rešenjem. Želeo bih da se to apsolutno ne dogodi i da budemo što efikasniji, pa smo upravo zbog toga i predlagali sasvim drugu koncepciju člana 16. i načina ko i na koji način odlučuje o vrsti ovih naknada. Ostaviti ovo pojedincu, bez obzira ko je to, može da bude sutra iz SRS, nije pravično u odnosu na građane i u odnosu na Srbiju. Želim još nešto da kažem. Iako sam zadovoljan sa stanovišta moje lokalne samouprave, moram da napomenem jednu vrlo važnu činjenicu koju je istakao gospodin Krasić – da onih 50% koje ostaje Republici Srbiji treba namenski odrediti kako i na koji način. Evo i zbog čega: ovog momenta se mogu staviti u ulogu predsednika opština koje nemaju mineralne sirovine i koje od ove naše današnje rasprave i od usvajanja ovih amandmana nemaju ništa; šta će biti sa takvim opštinama? Podsećam vas da tamo žive građani Republike Srbije, isto kao što smo mi ovde poslanici, isto kao što je u onim lokalnim samoupravama gde postoji ova naknada. Dakle, onih 50% koje dobija Republika Srbija trebalo je zakonskim tekstom, naglašavam zakonskim, a ne podzakonskim, učiniti putem određenog transfera, pod znakom navoda, lokalnim samoupravama koje nemaju ovako povlašćen položaj i imaju određene mineralne sirovine ili rudna blaga. Mislim da se o tome nije vodilo računa i ako smo mi koji imamo te mineralne sirovine večeras malo zadovoljni, to zadovoljstvo nam muti neraspoloženje koje se javlja u mislima građana koji žive u lokalnim samoupravama, a nemaju ovakve mineralne sirovine ili rude, odnosno nemaju taj dodatni način finansiranja. Iz tih razloga smo se opredelili da bi ovaj koncept koji je dat u članu 16. trebalo na sasvim drugačiji način uraditi, upravo da ne bismo narušili ravnopravnost građana Republike Srbije. Sa tog aspekta je govorio i gospodin Krasić kada je objašnjavao pravne i ustavne nedostatke ovakvog načina uređenja. Ono što sam hteo posebno da kažem, to je u pogledu člana 20. gde sam predložio da se odredbe člana 20. ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu brišu, jer postojeći zakon je to na bolji način regulisao, a taj član se inače odnosio na član 19. gde se jasno i decidno govorilo šta sadrži to odobrenje za eksploataciju. Možemo da se složimo da odobrenje za eksploataciju govori o vrsti mineralne sirovine, kapacitetu proizvodnje prema bilansnim rezervama, položaju i tačnim granicama eksploatacionog polja, sve u redu, roku u kome se moraju završiti pripremni radovi i početi sa eksploatacijom, i onda se ovim predlogom dodaje "a koji ne može biti kraći od šest meseci". Ako to tumačimo onako kao što to život zahteva, moramo reći da ovaj projekat zakona taj vremenski period razvlači, a mi se svi borimo da što hitnije dođemo do tih sredstava i da što hitnije i Republika Srbija dobije onih 50%, a i lokalne samouprave da dobiju svojih 50%. Ako smo rekli da rok ne može biti kraći od šest meseci, bilo je logično i pravno razumljivo da kažemo koliki je to maksimalan rok, da znamo kako da se ograničimo i da znamo nakon čega ćemo moći nekim drugim putem da ostvarimo sredstva koja nam inače pripadaju. Dakle, propisivanjem minimalnog roka stavili smo lokalne zajednice, a i Republiku Srbiju u neravnopravan položaj u odnosu na ono što je bilo dosadašnjim projektom zakona. Stav 5. je potpuno nepotreban. U stavu 5. se kaže – rok na koji se daje mineralna sirovina na korišćenje treba da bude odobrenjem za eksploataciju propisan. Pogledajte član 17. Kaže se – eksploatacija mineralnih sirovina (istim ovim projektom Predloga zakona) vrši se na osnovu odobrenja za eksploataciju, u roku određenom odobrenjem. Dva puta, samo u odnosu na tri člana, mi govorimo o istoj stvari, dakle, rok je pomenut, to je sadržano u ovom odobrenju i nema potrebe za tačkom 5), samo komplikuje ovu situaciju. Iz tih razloga predlažem da ministar zaista bude operativan i ako je ono sa dobrom namerom prihvatio 50:50% prihvatiće sigurno i ovo. Jer, ograničavati nekom rok na šest meseci, a ne predvideti onaj krajnji rok do kada to može da uradi, to lokalne samouprave i državu Republiku Srbiju stavlja u poziciju da se ne zna kada će početi sa korišćenjem mineralnih sirovina. Mislim da nam to nije interes i da je upravo diskusija ministra večeras bila u sasvim drugom kontekstu.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu, kojim tražim da se u članu 21. stav 1. tačka 1) (nova tačka 4) briše. Pošto predviđate brisanje članova 14. i 15. postojećeg Zakona o rudarstvu, a to niste smeli da uradite, sada pokušavate dodavanjem tačaka 4), 5) i 6) u članu 21. Predloga zakona o izmeni i dopuni Zakona o rudarstvu da precizirate uslove pod kojima će Ministarstvo ukinuti odobrenje za eksploataciju mineralnih sirovina. Bilo bi normalno da se, u skladu sa članom 14. postojećeg zakona, ugovorom između Ministarstva za rudarstvo i preduzeća koje vrši eksploataciju urede i uslovi pod kojima će ugovor prestati da važi, a samim tim prestati važenje odobrenja za eksploataciju mineralnih sirovina. Za ubuduće bi mogli da se za pisanje zakona iskoriste stvarno pravi stručnjaci, koji će na pravi način uraditi taj zakon, da ne bi došlo ni do amandmana, ni do bespotrebne diskusije.
Vlada je podnela amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se posle člana 24. doda novi član 24a. Odbor za industriju prihvatio je amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je on pravno moguć, pa konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo poslanik Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Rankiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 25. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu glasi: "Član 25. briše se." Zašto? Zato što su jednostavno predložena rešenja u izmenama, a odnose se na član 26. postojećeg zakona, mnogo lošija, nego što je to rešenje koje postojeći zakon sadrži. Prvi stav člana 26. kaže: "Rudarski radovi se izvode u skladu sa tehničkom dokumentacijom za izvođenje rudarskih radova, koja sadrži dugoročni program eksploatacije mineralnih sirovina, godišnje planove izvođenja radova i rudarske projekte." Time je zaista definisana tehnička dokumentacija koja treba da prati rudarske radove. Bez ikakve potrebe, po mišljenju SRS, samo je zadržan deo ovog stava, ostalo je izbrisano, tako da će po predlogu izmena i dopuna član 26. glasiti: "Rudarski radovi se izvode u skladu sa tehničkom dokumentacijom za izvođenje rudarskih radova." Ostatak rečenice se briše i novi stav glasi: "Tehnička dokumentacija iz stava 1. ovog člana izrađuje se na osnovu rezultata istraživačkih radova, analiza, elaborata o rezervama mineralnih sirovina A i B kategorije" itd. A i B kategorije se brišu, a uvodi se termin "kategorizovanih i klasifikovanih rezervi u skladu sa propisima o geološkim istraživanjima". Ne znam da li oni koji su radili na ovom zakonu znaju šta znači u geološkim istraživanjima A, B ili C kategorija. Očigledno je, pošto su predložili da se izbriše A i B kategorija, da ne znaju, a ja ću vam reći o čemu se radi. A kategorija u geološkim istraživanjima znači da istražene rezerve ne smeju pokazati veću grešku, odnosno potvrđene rezerve, od 10% kada počne eksploatacija i do njenog završetka greška može biti 10% najviše u proceni geoloških rezervi, odnosno mineralnih rezervi. Kategorija B podrazumeva da može doći najviše do 20% greške u proceni koliko je ležište mineralnih sirovina. Zbog čega dolazi do toga? Pre svega, što nisu svi geološki radovi kojima tehnologija raspolaže primenjeni, kod B kategorizacije, recimo, nisu izvršene sve vrste bušenja ili bušenja u sklopu geoloških istraživanja nisu rađena na određenim dubinama ili bušotine nemaju tako često raspoređenost po terenu, kao što su predviđene i kao što moraju biti za kategoriju A. Kategorija C podrazumeva grešku i do 50%, što znači da se nešto, po otprilike nekim površnim geološkim istraživanjima, moglo pokazati da postoji, ali tek kasnije, kada se pređe na kategorizaciju B i A, to se utvrđuje u mnogo jasnijem procentu. Zato ovu kategoriju A i B nije trebalo izbaciti, jer je u skladu sa geološkim istraživanjima, odnosno propisima o geološkim istraživanjima predviđena kategorija C, pa i neke druge. Ako ste u zakonu imali definisano da se tehnička dokumentacija izrađuje na osnovu isključivo kategorija A i B, to znači da ta tehnička dokumentacija može da se izradi samo tamo gde je sa sigurnošću procenat greške najviše 20%. Dakle, ovo nije trebalo izbacivati iz zakona i zato smo podneli amandman da se ovo zadrži. Ovo "kategorizovanih i klasifikovanih rezervi u skladu sa propisima o geološkim istraživanjima", voleo bih da mi kažete u čemu je razlika. Ovo su, po meni, sinonimi. Da bi nečemu odredili kategoriju, samim tim, ako ste mu odredili kategoriju, vi ste ga klasifikovali, pa nema potrebe da imate "kategorizovanih" i "klasifikovanih". Očigledno da je bila želja da se nešto izmeni. Zbog čega se išlo u ovakvu vrstu izmene, bez da prethodno konsultujete nekog geologa da vam objasni šta znači kategorija A u geološkim istraživanjima, B ili kategorija C, nego jednostavno da se kaže – kategorizovanih i klasifikovanih. Ne znam ko je to od vas zahtevao, ako je to u skladu sa nekim zakonima ili težnjama nekih centara koji žele da se ovo izmeni, onda biste mogli lepo da ukinete geološki fakultet, jer ću posle ovoga što sam danas doživeo, kada mi niko ni na šta ne odgovara, biti prinuđen da od mojih profesora na borskom fakultetu tražim da mi vrate novac za školarinu. Očigledno je da sam za tih pet godina briljantnog studiranja sve pogrešno naučio, iako sam imao pristojne ocene, iako su profesori cenili da dobro poznajem neke stvari. Sada dolazim u situaciju da sumnjam da li su oni bili u pravu. Možda oni nisu znali. Jer, ovo se očigledno ne uklapa u ono što se radi tamo gde rudarstvo traje 100 godina i gde su generacije i generacije vrsnih stručnjaka prošle, počevši od Vlade Čeha, pa nadalje. Nikada ovako nisu doživljavali rudarstvo, niti geologiju, niti metalurgiju. Evo sada, čitajući ovaj zakon, zaključujem da smo mi sve pogrešno učeni. Ili će biti da smo mi ipak dobro naučili, a da postoji neko u Ministarstvu ko se ne razume u posao koji radi i zbog toga izlazi pred poslanike sa ovakvim zakonom. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić. Izvolite.
Amandman na član 26. odnosi se na član 27. postojećeg zakona. Takođe smatramo da su rešenja data u postojećem zakonu bolja od onih koja se predviđaju, a u stvari, kada se pogleda član 27, nisu to neke velike izmene, izuzev što je u stavu 1. posle reči "godišnje" dodato "operativne planove", mada se operativni planovi razlikuju od godišnjih planova i ne treba ih svrstavati u godišnje planove. Znači, tu je napravljena jedna greška, po našem mišljenju. Član 27. govori: "Na osnovu podataka o utvrđenim količinama i kvalitetu mineralnih sirovina i uslova eksploatacije, preduzeće je dužno da izradi dugoročni program eksploatacije ležišta za period od najmanje 10 godina i godišnje planove izvođenja rudarskih radova." Znači, posebno se rade operativni planovi, a posebno godišnji planovi. Ne treba da budu godišnji i operativni planovi za izvođenje rudarskih radova. Treba brisati ovo "operativne". Imate drugi stav, gde se kaže: "Godišnje planove iz stava 1. ovog člana preduzeće donosi najkasnije do 31. decembra tekuće godine za narednu godinu". Vi ste 31. decembar brisali i zamenili datumom 30. novembar. Vidite da niste sigurni da tu treba da budu godišnji operativni planovi, jer da jeste, vi biste u drugom stavu rekli da godišnje operativne planove iz stava 1. ovog člana preduzeće donosi najkasnije do 30. novembra. Ovde niste stavili operativne, naravno, stavili ste godišnje. Sada je potpuno nejasno po kom sistemu uopšte vršite izmene u zakonima? Zašto u jednom istom članu u dva stava koristite različite termine, ubacujete negde neki termin koji ne bi trebalo da postoji, a u sledećem, kada se pozivate na taj stav gde ste ubacili taj termin, termin koji ste ubacili izostavljate. Zašto je potrebno zadržati 31. decembar kao datum? Zato, gospodine ministre, što u dobrim rudnicima, rudnicima koji dobro posluju, sve do kraja godine se radi planiranje za tekuću godinu u tom tzv. četvrtom kvartalu. Kada radite kvartalno planove za narednu godinu, treba da utvrdite sve do 31. decembra šta je to što ćete u narednoj godini raditi, jer ako predate 30. novembra, u rudarstvu se neke stvari odvijaju prilično brzo, vi ćete za tih mesec dana do 31. decembra doći do nekih podataka koje niste imali 30. novembra i taj plan koji biste dostavili bio bi mnogo praktičniji i mnogo celishodniji. To se pre svega radi zbog pouzdanosti i optimalnosti prilikom eksploatacije po godišnjim planovima. Ti godišnji planovi, kao što znate, u rudarstvu često podležu promenama u toku same primene u toku godine, pa se donose neki drugi pomoćni itd; donose se planovi kojima se menjaju sporedni, neki projekti kojima se menjaju prvobitni planovi. Na kraju krajeva, dođete u situaciju da ono što ste procenjivali u godini kada ste planirali sledeću godinu niste mogli da procenite dobro; dešavalo se da ste naišli na podzemne vode koje niste mogli da predvidite, pa imate veliki problem odvodnjavanja, recimo, kada je u pitanju jamska eksploatacija, pa i eksploatacija na površinskim kopovima. Dešavaju se i mnoge druge stvari koje u potpunosti ne možete da isplanirate. Zbog toga se ostavlja maksimalan rok da bi sa što više podataka godišnji plan mogao da se napravi, da se ne bi kasnije tokom eksploatacije mineralnih sirovina taj plan morao, na neki način, dorađivati ili menjati. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite.
Moram da iskoristim ovo vreme da ponovo postavim jedno pitanje koje sam postavio u načelnoj raspravi, a na koje nisam dobio, nažalost, odgovor. S obzirom da na taj član nije podnet amandman, a više nemam amandmana, iskoristiću ovo vreme da ponovo postavim pitanje vezano za član 46. Naime, u načelnoj raspravi sam pričao da se ovim članom 46. Predloga zakona ukida tzv. zakon o renti. Kada sam pitao zašto se to radi, nisam dobio odgovor, pa bih voleo da sada dobijem taj odgovor. Nekoliko opština u Srbiji je ugroženo ovakvim rešenjem. Naime, članom 46. predviđa se da se po isteku roka od godinu dana od stupanja na snagu ovog zakona ukida zakon o renti, odnosno Zakon o plaćanju i usmeravanju sredstava naknade za korišćenje dobara od opšteg interesa u proizvodnji električne energije i proizvodnji nafte i gasa. Nekoliko opština u Srbiji biće drastično oštećene ovakvim zakonskim predlogom i usvajanjem ovakvog zakona. Među njima je i opština Bajina Bašta, iz koje dolazim. Naime, na teritoriji opštine Bajina Bašta postoje dve hidroelektrane i po ovom zakonu budžet opštine Bajina Bašta dobija ove godine preko 30 miliona dinara sredstava od proizvođača električne energije. Na isti način još neki gradovi, odnosno opštine u Srbiji dobijaju ta sredstva. U Predlogu zakona kao obrazloženje zbog čega se to radi navedeno je da se uvodi naknada za eksploataciju mineralnih sirovina i da će se to nadomestiti na taj način. Međutim, rekao sam i tada, voda koja se konkretno u Bajinoj Bašti koristi za proizvodnju električne energije nije mineralna sirovina i ne postoji naknada po ovom zakonu za to. Takođe, postoji problem opština Lazarevac i Obrenovac, jer se ugalj kopa na teritoriji opštine Lazarevac, a energija se proizvodi u Obrenovcu. Građani Obrenovca imaju problema sa dimom, pepelom i drugim produktima. Nije mi jasno zašto se ovo dešava, zašto se ovo radi. Nisam dobio objašnjenje. S obzirom da ne postoji amandman kojim bi se ovaj član brisao, Skupština opštine Bajina Bašta je na sednici u petak donela odluku da uputi inicijativu Vladi Republike Srbije i da zatraži od Vlade kao predlagača ovog zakona, koji jedino može u ovom momentu da interveniše, da uloži takav amandman i povuče član 46. Ako se to ne desi, nekoliko opština u Srbiji biće drastično oštećene, a imaju velike probleme zbog toga što na njihovoj teritoriji postoje proizvođači električne energije, nafte i gasa, koji prouzrokuju ogromne štete ili štetne posledice po građane u tim opštinama. Zakon o renti nikakve direktne veze sa ovim nema i nije mi jasan motiv zbog čega se sve ovo radi. Po tom zakonu predviđeno je kako se troše sredstva rente, njihova namena je prilično precizno definisana i postoje mehanizmi za kontrolu trošenja tih sredstava koje Vlada može da iskoristi i da kontroliše način trošenja sredstava. Ako je to motiv, nenamensko trošenje, postoje mehanizmi za to i Vlada to može učiniti. Molim ministra da objasni koji su motivi zbog kojih se ukida i da li je Vlada prihvatila inicijativu SO Bajina Bašta i da li će povući ovaj član 46.
Reč ima ministar Naumov.
Ovaj pretposlednji član 46. se odnosi na zakon o naknadama, kako ste opisali i objasnili; za nadoknadu pri korišćenju dobara za proizvodnju električne energije i do sada se nije vršila ta nadoknada po ovom zakonu, već po Zakonu o vodama i po Zakonu o vodama se ta nadoknada plaća. Ovo je dupliranje i zbog toga se povlači taj član.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Amandmanom gospodina Milorada Buhe zahteva se brisanje člana 30. Predloga zakona o izmenama i dopunama, a on u stvari predviđa da se posle člana 30. doda novi član 30a koji govori o licencama koje se izdaju u skladu sa ovim zakonom. Naravno, te poslove radi agencija. Postoje tri vrste licenci koje agencija izdaje: licenca za izvođenje rudarskih radova i za vršenje stručnog nadzora nad rudarskim radovima, licenca za projektovanje rudarskih projekata i licenca za vršenje tehničke kontrole rudarskih projekata i objekata. Zaista ne znam, pošto se samo pominje da će da se osniva agencija, mi u Predlogu zakona nismo dobili koliko će ta agencija zapošljavati ljudi, niti koje kvalifikacione strukture, niti neke bliže podatke o tome da možemo da jednostavno ne reagujemo na ovo i da kažemo da će neka agencija davati licence. Ubeđen sam da ovakvu vrstu licenci ili dozvola da će se neki posao raditi mogu najuspešnije raditi fakulteti koje imamo, dva rudarska, geološki, neki naučni instituti koje imamo, Rudarski institut u Beogradu, Institut za bakar u Boru, koji ima jedno posebno odeljenje koje se bavi rudarstvom, pa čak ima posebno odeljenje koje se bavi informatikom, pa posebno odeljenje koje se bavi metalurgijom. Pored svih tih naših instituta i fakulteta mi jednostavno dajemo agenciji pravo da izdaje licence, da proverava nečije znanje. Kada sam govorio u načelu rekao samo da rudarski inženjeri nisu svrstani tamo u Inženjersku komoru Republike Srbije, što je neshvatljivo, jer bi Inženjerska komora eventualno bila pogodnija za izdavanje licenci, nego što je to agencija za rudarstvo. Pretpostavljam da će agencija onda morati da bude tako jaka ustanova, sa tolikim brojem zaposlenih da će morati da ima jedan broj zaposlenih doktora nauka, profesora sa raznih fakulteta koji se bave rudarstvom ili geologijom i da će na taj način moći uspešno da izdaje licencu. U protivnom, ako se licenca svede na jednu administrativnu radnju, pri kojoj će agencija pretpostavljam naplaćivati, kao i ostale što naplaćuju izdavanje licenci, doći ćemo u situaciju da se gomila bespotrebno jedna vrsta administracije nekih pomoćnih državnih tela i aparata. Da bi se izdržavale, da ne bi bile finansirane iz budžeta ili da bi bile u što manjoj meri finansirane iz budžeta, onda će one praktično privredu da kolju na taj način što će im tražiti veliki novac da bi dobili licencu, a ja sam do sada već pokazao da je rudarstvo kod nas na najnižim granama od početka svog razvoja. I, kako vi bilo kom pravnom ili fizičkom licu koje želi da dobije licencu možete zahtevati određenu cenu, a to će agencija raditi jer neće imati drugog izbora, onda će oni da plate možda hiljadu evra, možda nekoliko hiljada evra da dobiju jedno parče papira na kome će pisati da imaju licencu. Kada smo kod toga, verujem da ste shvatili, jer ne biste davali agenciji ovo da radi, shvatili ste ono što radi jedna američka firma, a reći ću vam o čemu se radi. To je jedna od najuspešnijih američkih firmi i ima 12 zaposlenih. Oni svake godine u drugoj polovini godine pošalju na stotine hiljada adresa širom sveta, naravno koristeći internet, na kućne adrese profesorima, lekarima, privrednicima itd. i onda vode neku akciju da biraju, recimo, među hiljadu najuspešnijih privrednika u svetu. Od zemlje do zemlje oni naplaćuju različitu cenu. Recimo, u Nemačkoj pošalju nekom profesoru koji se bavi naučnoistraživačkim radom u nekom institutu i kažu da je cena 2.000 evra da se uopšte prijavite na taj konkurs. U Srbiji pošalju nekom i kažu da je cena 200 evra. Kada vi to tamo pošaljete, stiže na desetine hiljada tih zahteva, sa svojom biografijom, objavljenim radovima, oni naravno uzmu jedan računar, njih 12 zaposlenih, to razvrstaju i uopšte ih ne zanima baš mnogo redosled i da li će to uraditi kako treba. Desilo se da je u Boru direktor jednog preduzeća, koje je inače najneuspešnije, čiji radnici četiri godine nisu dobili platu, dobio da spada među pet hiljada najuspešnijih privrednika na svetu. Kada se pogleda suština, to je jedno parče papira A3 formata, u stvari malo tvrđeg papira, na kartonu gde piše da je taj i taj platio 200 evra. Na takav način ste zamislili da vam funkcioniše ova agencija, gde će neki ljudi da plaćaju papir na kome će pisati da su stručni to da urade, a nema nikakve potrebe. S obzirom da ste visoko školstvo u Srbiji doveli u situaciju da moraju komercijalno da posluju (čujem da je ponovo došlo do poskupljenja školarina za studente), mogli ste fakultetima, kada već komercijalno posluju, prepustiti ovaj posao, neka još nešto zarade, ionako su u teškom položaju, a ne da omogućavate agencijama, koje zaista bez potrebe osnivate, da na ovaj način zarađuju novac. Uzgred, sve mi je ovo nejasno, zašto se dodaje ovaj član 30a, s obzirom da će agencija doneti rešenje o stavljanju van snage akta o ispunjenosti uslova za izdavanje licenci ako, pa opet ima nekoliko stavova, ako se ispuni to i to ili ne ispuni to i to. Sveće se svesti na to da li neko ima veze i prijatelje u agenciji ili ne. Ukoliko ima, onda će imati sve ispunjene uslove, bez obzira da li ih zaista ispunjava, ali ako nema i ako su svi uslovi ispunjeni agencija će reći da nema. To što pokušavamo zakonom da se izborimo protiv korupcije itd, mi u stvari ovim zakonom samo omogućavamo da to cveta do neslućenih razmera.
Zahvaljujem se. Samo da pitam, malopre ste, ministre, rekli da povlačite neki član. Da li sam vas dobro razumeo ili...? (Ne.) Dobro, onda je u redu. Pošto su iz službe tako shvatili, da ne bi ostalo pogrešno zapisano. Izvolite, gospodine Naumov.
Zahvaljujem se. U pitanju su agencija i licence; u načelnoj raspravi koju smo imali pre nedelju, dve dana konstatovano je da je rudarska delatnost retka oblast koja nije imala tu instituciju licence i da je ovim uvođenjem ta nelogičnost ispravljena. Dakle, agencija određuje da li su ispunjeni uslovi za dobijanje licence, ali ona ne propisuje uslove za davanje licence. Te uslove propisuje Ministarstvo. Isto je u Agenciji za energetiku, koja pokriva ove druge oblasti; pravilnik o izdavanju i oduzimanju licence donosi se kao jedan dokument, podzakonski akt, a agencija samo proverava da li je sve to ispunjeno ili ne. Sa tog stanovišta mislim da je ovo značajan napredak. Inače, kao što znamo, agencija je stručno telo i agencija koja se osniva kroz ovaj zakon, odnosno ustanovljava, to je vrlo kratko rečeno, određuje se njen opseg rada u davanju, to je jedna stručna organizacija vlade.
Zahvaljujem se ministru Naumovu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
U jednom dokumentu jedne komisije koja kontroliše šta se radi u Srbiji i da li Srbija ispunjava propisane, zacrtane i zamišljene uslove, a tiču se Brisela, a on je javno objavljen, stoji da u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, a razmatran je posebno aspekt državna zajednica Srbija i Crna Gora i Republika Srbija, postoji 29 organizacija, asocijacija, državnog i paradržavnog karaktera, koje su nepotrebne; i postoji devet duplih organizacija, asocijacija i nekih državnih udruženja na nivou Srbije. Nisu oni dupli sa gledišta postojanja na nivou državne zajednice i istovremeno na nivou Republike Srbije, nego na teritoriji Republike Srbije u okviru državne strukture Republike Srbije ima devet paralelnih organizacija. Ovo nije krunski dokaz na koji se pozivam, jer ti koji su pisali to su konstatovali nešto. Vi se na njih pozivate i da od njih dobijate podršku i da ste lideri u svemu i svačemu itd. Ne izražavam vrednosni sud, ne sviđa mi se što neko nas tako posmatra, ali čak su i onimorali to da konstatuju. Zašto sam to rekao? Iz prostog razloga što smo prošle godine ovde na silu, oni koji su većina, izglasali Zakon o agencijama. Kažu, epohalna stvar je bila što je sada pitanje agencija uređeno zakonom, a ne uredbama Vlade Republike Srbije. Nije šija nego vrat. Onda je u samom Zakonu o agencijama instalisan dvostruki, pa čak i trostruki pravni položaj agencije, pa se onda dešavalo posle tog zakona da su neki pojedinačni zakoni koji su doneti i gde je propisana agencija sa svojom strukturom i nadležnošću morali da pretrpi izmene u skladu sa Zakonom o agencijama. Doneti su drugi propisi gde je u pitanju stručni posao koji treba da se radi u ime države, a država ne može to da radi preko državnih organa, nego preko svojih posebnih organizacija. U državnoj strukturi to se zovu zavodi i direkcije. A sada, da bi se hvatao priključak sa Evropom, izmišljeno je da to ne mogu da budu ni zavodi ni direkcije, nego treba da se zovu agencije. Imali smo situaciju u brojnim zakonima da se vrši neko licenciranje. Neću da idem u ovaj vaš energetski deo o kome ste pričali, kazaću samo da postoje licence koje su regulisane Zakonom o obrazovanju, pa Zakonom o lekovima, pa smo danas imali na dnevnom redu zakon gde je bilo takođe govora o licencama, da neko može da bude odgovorni izvođač radova. Licencu daje Inženjerska komora; ona se daje pojedincu prema njegovoj kvalifikacionoj strukturi i radnom stažu i dostignutim rezultatima u radu. Tada smo podsetili da je nekada u Zakonu o izgradnji objekata takođe postojalo nešto što se zove licenca, ali se odnosilo na preduzeće, privredno društvo, onoga ko izvodi radove. Ministarstvo građevine u to vreme je izdavalo licencu i tom licencom je konstatovano da je to preduzeće osposobljeno za određenu vrstu radova, da li je visokogradnja, ima kranove, mešalice, toliko inženjera, toliko tesara itd. To je dobijalo na nekoj svojoj težini. Ovo vam pričam iz razloga što, vidite, kako se menja tačka dnevnog reda, mi saznajemo da u stvari u Vladi Republike Srbije ne postoji jedinstven koncept. U članu 30a kaže – licenca za projektovanje rudarskih projekata. U Zakonu o planiranju i izgradnji takođe postoji licenca za građevinske inženjere koji su ovlašćeni da projektuju. Ne želim da stavim to u istu ravan i da kažem projekat, elektroprojekat za neku visokospratnicu je isti kao rudarski projekat. Ne želim da ulazim u to, to je verovatno neka stručna stvar koju ne znam. Principijelni pristup prema nečemu mora biti jedinstven. U tome se ogleda državna vlast. Ne može različito da se gleda na nešto što je približno isto ili slično. U ovoj Vladi Republike Srbije kome kako padne na pamet da piše zakon, ko kako uđe u neki dogovor, on lepo sedne i kaže – meni smeta postojeći zakon, meni smeta, ne koncepcijski smeta programu Vlade RS, nego meni kao veličini, ministru, smeta ovaj zakon. Tako ćemo u ponedeljak takođe imati izmenu Zakona o telekomunikacijama, jer jednom ministru smeta određena odredba Zakona o telekomunikacijama. Ne branim Karića, ali principijelno pričam. Mi smo završili nešto i sada hajde da ga uklopimo u zakon. Ne može tako da se vodi država. Ne služi Narodna skupština za potkusurivanje i da svako ko stavi prst na čelo, zamisli i kaže – ovo mi se baš ništa ne sviđa, zašto ne bismo ovo prepustili nekoj agenciji. Samo da vas podsetim, ministarstva kao organi državne uprave, izvorni organi državne uprave, od strane Narodne skupštine bi trebalo, po Ustavu RS, da budu ovlašćeni ne samo za poslove, ne znam, strategijskih istraživanja, planiranja, kontrole, inspekcije itd, nego i za deo stručnih poslova, da ministarstvo odobrava i daje licence nekome ko dokaže svoju stručnu osposobljenost. Kod nas je zavladala manija agencija, a po sistemu o kome smo pričali i prošle godine, i pokazalo se opet da smo bili u pravu, dakle, sa babe na dedu, sa čiče na strinu, sa ovoga na onoga, država gubi vlast. To nije decentralizacija i deetatizacija. Ovo je sistem kojim se uništava država. Sada će da se napravi neka agencija koja će da bude ovlašćena i imaće neke nadležnosti koje su ovde propisane, a organizaciona struktura po Zakonu o agencijama; ona će da primenjuje podzakonska akta Ministarstva u kojima će biti propisano pod kojim uslovima neko može da dobije licencu, a u drugim zakonima iz drugih oblasti imamo situaciju da je čak agencija ovlašćena da propiše opšte uslove koje treba neko da ispuni da bi neko od njih dobio licencu. To samo pokazuje odsustvo koncepta i da se radi po sistemu – meni smeta u zakonu, hajde da ga promenimo, kako, sazovi Skupštinu, na brzinu ćemo da izglasamo.
Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho.
Pre nego što pređem na amandman, obratio bih se vama poslanicima i javnosti Srbije: pre pet minuta su me radnici iz Loznice iz preduzeća "Drina" zvali, oni su u stečaju, nezadovoljni su stečajnim upravnikom, ušli su u štrajk glađu, već više dana. Kako sam obavešten, ima i bolesnih i ono što ih najviše boli je što ih niko iz lokalne samouprave nije obišao, čak nisu poslali ni doktore, ni kola hitne pomoći. To me ništa ne čudi, to je odraz vaše demokratske vladavine. Evo, ovde je gospodin Andrić, moj uvaženi kolega, predsednik skupštine; sto puta, kada smo bili na skupštini, diskusija je bila, objašnjavao sam ko dolazi kod vas, kod vas dolaze oni tajkuni koji traže lepe tendere i pune džepove para, a kod nas srpskih radikala oni koji su izgubili sve, dolaze baš oni. Čim se završi, obećavam da ću doći da budem sa njima, jer to je i moralna obaveza svakog srpskog radikala da bude tamo gde je najteže građanima, a posebno građanima Loznice. Što se tiče amandmana, amandman na član 32. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu odnosi se na član 36. postojećeg zakona. Kroz tačku 5) u tom zakonu koji se menja vidi se suština izmena celog zakona. Naime, ne menja se tačka 5), nego se briše, a postojeća tačka 7) postaje tačka 5). Gospodine ministre, nisu poslanici deca u osnovnoj školi pa da na ovakav način predlažete izmene zakona, a da to niko ne primeti. U svakom slučaju, rešenja koja su sadržana u postojećem zakonu su mnogo bolja, nego rešenja koja se predlažu ovim izmenama. Zato predlažem da se član 32. zakona briše, ne samo ovaj član, nego ceo zakon, a voleo bih da i građani Srbije izbrišu ovu vladu Vojislava Koštunice. Razlog je taj, obilazeći gradove Srbije ovih dana, radi promocije knjige dr Vojislava Šešelja, video sam puno građana da su utučeni, puni suza kada god se spomenu dr Vojislav Šešelj, Ratko Mladić i pokojni Slobodan Milošević. Šta reći? Razloge već znate, to je hapšenje srpskih junaka i slanje u Hag. Zato će vas baš ovi koji plaču, a ima ih, hvala Bogu, više, izbrisati sa političke scene, kao što ja tražim da se izbriše ovaj član 32. Kao poslanik, već godinu dana razmišljam šta to SRS ima zajedničko sa ovom vladom Vojislava Koštunice. Došao sam do zaključka da ima, i to dva imena, dva Sulejmana. Jedan je Sulejman Ugljanin, koji podržava vas i vašu vladu i koji mrzi sve što je srpsko; kada god se probudi prva mu je ideja kako da otcepi Sandžak od Srbije. Takav ekstremista i njegova dva poslanika podržavaju vašu vladu. Srpska radikalna stranka ima takođe Sulejmana, ali Spaha, koji voli Srbiju i sve što je srpsko i kada se probudi jedino mu je kako da očuva i Kosovo, i Vojvodinu, i Rašku, a bogami, ako treba, i život da da za očuvanje cele Srbije. I, na kraju, ne smem zbog Poslovnika, a tako bih s ponosom rekao – živeo dr Vojislav Šešelj i Ratko Mladić!
Izvolite. Vladimir Andrić.
Dozvolite mi samo kratko, da ne bih remetio rad koji je od najvećeg značaja za Skupštinu Srbije, samo da obavestim javnost i narodne poslanike: preduzeće "Drina" je do 2000. godine, kada je reč o njenoj privatizaciji koja je završena 2004. godine, bilo u jako teškom položaju. Dakle, reč je o stotinama miliona dugova i tri aukcije su bile sprovedene, neuspešno, tako da se pojavio kupac koji je nakon godinu i po dana na kraju i sam doživeo bankrot, nije uspeo da realizuje taj program koji je nameravao da sprovede; u toku je sada stečaj. Sve je to jedno nasleđe koje ova država i ova vlada ne mogu da reše. Nije to jedino preduzeće u Loznici i Srbiji, jer prosto ne može da se promeni to stanje. Sama lokalna samouprava, a i Ministarstvo privrede čine sve što mogu da pomognu. U više navrata sam i u Agenciji, na zahtev radnika "Drine", zakazivao razne sastanke, pokušavali smo da pomognemo zajedno sa Ministarstvom privrede, da podržimo preduzeće, ali to nije bilo moguće. Nije reč samo o "Drini", nego o većem broju preduzeća. Nalaze se u jako teškom stanju i ono je nasleđeno, nije moguće to preko noći popraviti. Da postoji namera i da se brine o radnicima "Drine", postoji sigurno. Kada je reč o Agenciji, Ministarstvu privrede i Trgovinskom sudu u Valjevu, činimo sve što možemo i to nije istina, postoji jedna velika odgovornost da rešavamo sve probleme u Loznici.
Po Poslovniku, gospodin Spaho.
Dakle, lokalna samouprava nijednog trenutka nije došla, ni bilo ko, da obiđe ovo preduzeće, to sam hteo da kažem. To vam je dužnost. Da li je privatizacija u redu, da li nije, to će najverovatnije odlučiti sud, ali je ljudski i moralno da neko bude pored njih. Zato sam vam sto puta rekao i na skupštini, koliko smo se puta samo svađali, zato što nećete da budete sa narodom, bežite od odgovornosti, ne vi lično, nego znate da dajete tendere; hajde jednom, uđite, kao što sam hiljadu puta rekao, zbog same Loznice u taj narod, probajte. Lozničani za sve probleme koje imaju dolaze kod SRS i mi se ponosimo zbog toga, jer vide ljudi zbog čega. Sada se desetoro njih javilo zbog toga. Hajde zajedno nešto da uradimo. Zar vam je teško da pošaljete doktore, odnosno da se pošalje sanitet; to ste mogli da uradite, ne vi, nego tamo ko je bio.
Zahvaljujem se, gospodine Spaho. Naravno da ljudima tamo treba pomoći bez ikakve dileme, nezavisno od stava Skupštine, a domovi zdravlja i bolnice moraju da rade, a ako to ne rade, rade suprotno od onoga što su položili kao zakletvu. Nadam se da će nadležni organi da preduzmu sve mere, a ako ovaj apel ima svoj rezultat, onda je to samo trenutna mera. Važnije je da se trajno reši ovo što je gospodin Andrić rekao. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu ispred SRS podneo sam amandman – u članu 33. brišu se reči "i agenciji". Poznato je da je rudarstvo na jako niskim granama, pogotovo u ovo vreme. Nikada ranije nismo imali više fakulteta, projektantskih i naučnoistraživačkih institucija nego što sada imamo, a ministar i pored toga predlaže još jednu birokratsku instituciju kao što je agencija, da preuzme poslove za koje već imamo osposobljene institute i fakultete. Ako uzmemo u obzir činjenicu da u Srbiji trenutno radi jedna jama rude metala i sedam jama uglja, jedan površinski kop rude metala i dva površinska kopa uglja, za takve potrebe najverovatnije je suvišno osnivati jednu agenciju koja će samo potrošiti novac građana Srbije. Ovaj amandman definiše ko ima pravo da vrši pregled rudarskih objekata. U članu 42. stoji da Ministarstvo može obavljanje tehničkog pregleda rudarskog objekta ili njegovog dela poveriti preduzeću ili drugom pravnom licu koje ispunjava uslove iz ovog zakona. U nastavku stoji: "Tehnički pregled rudarskog objekta mogu obavljati, odnosno u obavljanju pregleda ne mogu učestvovati preduzeća i lica koja su izradila, odnosno učestvovala u izradi rudarskog projekta za taj objekat i preduzeća koja su vršila tehničku kontrolu tog projekta, kao i lica zaposlena u Ministarstvu i agenciji". Smatram da je ovo suvišno, da je ovaj tekst Predloga zakona u koliziji sam sa sobom, jer odgovor Vlade Srbije na moj amandman bio je da se amandman ne prihvata iz razloga jer je predloženom dopunom proširen krug lica koja ne mogu da učestvuju u vršenju tehničkog pregleda rudarskog objekta. Neće valjda i agencija da se bavi takvom delatnošću, kada ovde jasno u zakonu stoji da nema takve nadležnosti. Da iskoristim prisustvo ministra i da postavim pitanje: pošto sam poslanik sa Kosova i Metohije, a mi dole imamo jedino tih sirovina, tog rudnog bogatstva u Trepči i Obiliću, da li se ulažu napori i koje napore ulaže Vlada Republike Srbije kako bi se "Trepča" pokrenula i kako bi se "Obilić" pokrenuo, tj. počela eksploatacija? Bez obzira na trenutno stanje, Vlada Republike Srbije mora da se založi, ako ništa drugo, a ono zbog onih 100.000 Srba koji su dole ostali. Verovatno nigde svoj rad ne mogu da obezbede, ali snagu daje ako krene rad u "Obiliću", u "Trepči". Onda će moći da se uposle ti Srbi, a onda smo i definitivno rešili da Srbi nikada neće da napuste Kosovo i Metohiju, bez obzira kakve su priče i kakve odluke svetski moćnici mogu u budućnosti da donesu po pitanju tog problema. Zato apelujem na ministra još jednom da uloži dodatne napore kako bi se, u saradnji sa rukovodstvom Kombinata "Trepča" i u saradnji sa predstavništvom, naročito sa ovim Ircima koji su zaduženi za Elektroprivredu Kosova, u tim kontaktima omogućilo da Srbi koji su tu radili, koji su neophodni da bi se pokrenula ta proizvodnja, ipak počnu da rade i da se ne čekaju neka rešenja kojatreba da nam nametne Nemačka, Austrija, Irska ili Amerika, nego da uložimo maksimum truda i napora kako bi se ta dva giganta na Kosovu i Metohiji pokrenula, a ujedno i uposlili Srbi koji su ostali dole da žive.
Mislim da je dobro pitanje, kao što je važno da Vlada odgovori šta je sa sredstvima koja su preduzeća iz Srbije uzimala od Fonda za razvoj i ulagala na Kosovu, a sada im Fond to naplaćuje, iako oni nisu u situaciji da prodaju ta preduzeća na Kosovu i Metohiji. Izvolite, gospodine Naumov.
Poštovani narodni poslanici, svakako dobro znate kakva je situacija u vezi sa našom pokrajinom Kosovo i Metohija i koji se napori čine u pravcu što bržeg razrešavanja i političke i ekonomske situacije. U toku je konkretizacija tih napora preko ovog ekonomskog tima koji treba da razreši masu problema. Između ostalog je tu i pitanje "Trepče". To nije jednostavno pitanje, jer je to preduzeće koje je tako organizaciono napravljeno, nažalost, od 1996. godine naovamo, da otežava jednu efikasniju reorganizaciju, ali je upravo sada taj problem na dnevnom redu i ekonomski tim za podsticanje i rešavanje spornih pitanja na Kosovu i Metohiji uzeo je to u razmatranje. Lično sam se više puta angažovao u tome, imao kontakte i sa predstavnicima UNMIK-a koji zastupaju interese, koji su taj privremeni organ uprave na Kosovu, pa između ostalog imaju ingerencije i na ekonomskom planu. Znate da to ide prilično teško. Na kraju krajeva, nismo uspeli ni oko ove obične donacije u električnoj energiji da se dogovorimo. Resursi na Kosovu, imovina na Kosovu ostaje uvek na prvom mestu našeg interesovanja i nikada se nismo nje odrekli i računamo na nju. Što se tiče tih resursa ili rudnog blaga, kako je ovde par puta spomenuto, ono je spomenuto ili je zastupljeno u našoj strategiji razvoja. Zbog toga nismo doneli strategiju razvoja za period duži od 2015. godine, jer bi logično bilo da se strategija razvoja jedne takve delatnosti donese i na duži rok nego što je deset godina, upravo računajući da će se do tog vremena rešiti pitanje Kosova i daljeg načina upravljanja tim prirodnim resursima. U toku je neprekidna pažnja i briga i za zaposlene u EPS-u koji su na Kosovu i Metohiji, kako na površinskim kopovima, tako i u "Obiliću" i u termoelektranama. Bar što se toga tiče, mislim da se ne može zameriti ni sadašnjoj, ni ranijoj vlasti briga za zaposlene koji su ostali na Kosovu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 36. izmena i dopuna odnosi se na član 74. postojećeg zakona. Naizgled je to sitnica, ali može izazvati i izazvaće veliki broj problema. Članom 74. postojećeg zakona predviđeno je da poslove tehničkog rukovođenja i stručnog nadzora, izrade i tehničke kontrole rudarskih projekata, samostalnog obavljanja rudarskih merenja, samostalnog rukovanja eksplozivnim sredstvima i druge stručne poslove pri eksploataciji mineralnih sirovina mogu obavljati zaposleni koji u pogledu stepena i vrste školske spreme i radnog iskustva ispunjavaju propisane uslove i koji imaju ovlašćenje za obavljanje tih poslova. Ovaj član 74. tako je glasio. Doslovce isto ovako glasi i predlog izmena i dopuna, samo što je umesto reči "zaposleni" uvedena reč "lica", čime se daje do znanja da druga lica koja nisu zaposlena u onim preduzećima koja se bave ovim poslovima mogu da obavljaju to. Intervenisali smo na ovaj član amandmanom iz razloga što ovo ne samo da neće doprineti politici zapošljavanja (ako Vlada ima politiku zapošljavanja), nego će čak promovisati nešto što će verovatno poslodavce odbijati od toga da zaposle nekog mladog stručnjaka perspektivnog, nekoga ko poseduje određena znanja iz oblasti tehničkog rukovođenja, stručnog nadzora itd., jer se mnogo više isplati poslodavcu da s vremena na vreme za obavljanje pojedinih poslova iznajmi takvog stručnjaka, da mu da nešto novca ne plaćajući doprinose, porez itd. Pruža se mogućnost da se ovim dosta manipuliše, jer jedan broj ljudi zaista neće moći, pored svojih stručnih kvaliteta, da dođe u situaciju da bude to lice koje će obavljati posao. Ili, da bar niste brisali reč "zaposleni", nego da se stavi "mogu obavljati zaposleni ili lica", pa onda u tom slučaju da onaj ko baš nema takvo lice može angažovati. Ovako ste prosto naveli poslodavce da gledaju što je moguće više da izbegnu zapošljavanje ovih lica. Pošto imamo još dva amandmana, iskoristio bih ovo vreme da kažem da se nećemo javljati povodom njih, nećemo ih obrazlagati, jer i dosadašnja diskusija u pojedinostima je pokazala, što se mene tiče, veliku nezainteresovanost predstavnika Ministarstva. Očigledno je da se ćuti, čeka se da mi završimo svoju priču i da se u danu za glasanje obavi glasanje. To što se rešili sa 126 poslanika ćete uspeti, ali verujte mi da ovo neće biti dobro rešenje za rudarstvo u Srbiji uopšte, i neće biti dobro rešenje za Republiku Srbiju, s obzirom da će najveći broj naših rudnih bogatstava praktično otići u bescenje nekim ljudima. Pošto će se to desiti na takav način, zaposleni neće biti zaposleni, neće imati dostojanstvo zaposlenog, nego će se klasifikacija izvršiti na robove i robovlasnike. Uporedo sa svim ovim propisima s vremena na vreme dođe nam i Zakon o radu, koji upravo promoviše ovo što pričam, jer je svaki naredni put kada dolaze izmene i dopune restriktivniji u odnosu na radnike nego što je to bilo u prethodnom zakonu i tako će to teći do sledećih izbora kada očekujemo da će vlast uzeti SRS.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za industriju nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Ministre, niste odgovorili za Fond za razvoj, kada su preduzeća iz Srbije preuzela kredite na Kosovu i Metohiji, a ovih dana za te obaveze ispostavljaju se fakture i naplaćuju se, a oni ne mogu tim preduzećima da upravljaju. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača ministar Radomir Naumov želi reč?
Hvala, gospodine potpredsedniče. Iako je ovde malo poslanika, moram da kažem da sam veoma zadovoljan tokom rasprave o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Zakon o rudarstvu je, ako se sećate, što smo naglasili u uvodnoj reči i u načelnoj raspravi, u suštini dobar zakon, bio i ostao, a sa ovim izmenama mi smo ga samo osavremenili, popravili sve što je uočeno da nije funkcionisalo u odredbama prethodnog zakona. Na ovaj način smo ga upodobili ukupnoj slici reformisanog energetskog sektora i rudarskog sektora kod nas. Nadam se da će kada zakon stupi na snagu konačno krenuti i ono na šta su uglavnom bile primedbe mnogih, i to opravdane primedbe, a to je mogućnost naplate naknada za korišćenje mineralnih sirovina. Mislim takođe da je rasprava bila vrlo korektna, bila je čak izuzetno mirna, što smatram da je jedan kvalitet rada Skupštine u vezi sa ovim zakonom. Mogu da kažem da smo te sistemske zakone u oblasti energetike i rudarstva doneli, da postoji sada jedan zakonski okvir, da postoje institucije i da se na ovaj način potpuno ravnopravno nalazimo na tržištu kada je u pitanju energetika i rudarstvo. Takođe, vrlo uspešno su u toku i strukturne reforme u ovim sektorima, i u energetici i u rudarstvu. Vlada je ispoljila odlučnu nameru da se konačno i rudnici sa podzemnom eksploatacijom konsoliduju i razreši njihov težak postojeći položaj. Nadam se da ćemo u nastupajućem periodu svi zajedno videti plodove ove politike.
Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sutra nastavljamo u 10,00, novom tačkom dnevnog reda. Zahvaljujem se na strpljenju i vremenu koje ste izdvojili za današnji rad Skupštine Srbije.