Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije, prisutno je 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim prisutne da ubace svoje kartice u jedinice za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, shodno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju Jasmina Benmansur, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Ljerka Ećimović, načelnik Odeljenja za vođenje registra Udruženja. Ministra i naše gošće pozdravljam. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UDRUŽENjIMA (načela) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika. Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - sat, devet minuta i 36 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 24 minuta; poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju Snežana Stojanović-Plavšić, G 17 plus; Zoran Nikolić, DSS; Nataša Vučković, ZES; Slađan Mijaljević, SRS. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Reč ima predlagač Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, interesantno za ovaj Predlog zakona o udruženjima jeste da, praktično, već od 2001. intenzivno se radi na izradi jednog ovakvog teksta, ali nažalost, zbog različitih okolnosti, ovaj tekst se nikada nije našao pred narodnim poslanicima, odnosno nikada o njemu nije otvorena rasprava. Konkretno, imali smo do sada predloge zakona utvrđene od strane Vlade i 2001, i 2006. i 2007. godine, ali nijedan od tih predloga, nažalost, nije uspeo da se realizuje kao zakon. Razlozi za donošenje novog zakona o udruženjima leže u šarolikosti i međusobnoj neusaglašenosti pravnog okvira koji danas u Republici Srbiji uređuje oblast ostvarivanja Ustavom zagarantovane slobode udruživanja. To su, pre svega, odredbe Ustava kojima se, saglasno najvišim evropskim standardima u ovoj oblasti, garantuje sloboda udruživanja i odredbe Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, koju je naša država ratifikovala u decembru 2003. godine. S druge strane, ovu oblast uređuju i u svemu prevaziđeni republički Zakon o društvenim organizacijama i udruženjima građana iz 1982. godine, Zakon o udruživanju građana u udruženja, društvene organizacije i političke organizacije koje se osnivaju za teritoriju SFRJ iz 1990. godine i odredbe Zakona o kretanju i boravku stranaca, koji uređuje udruživanje stranaca u Republici Srbiji. Imajući ovo u vidu, jasno je da je neophodno donošenje zakona o udruženjima koji će biti usaglašen sa odredbama Ustava Republike Srbije i navedene ratifikovane Evropske konvencije. Važno je naglasiti da nijedan od navedenih propisa ne sadrži odredbe o osnivanju i delovanju stranih udruženja u Republici Srbiji, tako da ova udruženja danas u Srbiji deluju na osnovu potvrde koju izdaje Ministarstvo spoljnih poslova, gotovo bez ikakvog pravnog osnova, te su njihovo finansiranje i njihov rad pravno neuređeni. Donošenjem zakona o udruženjima, Republika Srbija će ispuniti i svoju obavezu koju je prihvatila pristupanjem u članstvo Saveta Evrope, u skladu sa mišljenjem Parlamentarne skupštine Saveta Evrope iz 2002. godine. Takođe, potrebno je imati u vidu da su u prethodnim decenijama u svetu, a i u Republici Srbiji, sloboda udruživanja, položaj i delovanje udruženja zauzeli veoma značajno mesto i ulogu u ukupnim društvenim procesima, te da će usvajanje zakona o udruženjima, čije donošenje predlažemo, znatno olakšati ostvarivanje Ustavom zagarantovane slobode udruživanje, a sa druge strane omogućiti državi da u ovoj oblasti efikasno vrši svoja ovlašćenja. Paradoksalno je, ali istinito, da je Srbija poslednja od zemalja u okruženju koja nije donela savremeni zakon o udruženjima, iako na našim prostorima postoji tradicija garantovanja i omogućavanja udruživanja na dobrovoljnim osnovama, radi ostvarivanja zajedničkih neprofitnih ciljeva. Naime, ustavne norme koje garantuju ovu slobodu sreću se još u Ustavu Srbije iz 1869. godine, a prvi zakon kojim je ova sloboda uređena u Srbiji je Zakon o zborovima i udruženjima iz 1881. godine. Takođe, u Srbiji postoje udruženja koja deluju više od jednog veka, kao npr. Savez inženjera i tehničara, koji početak svog rada vezuje za 1868. godinu ili npr. Lovački savez Srbije, koji je osnovan još 1896. godine. Trudili smo se da iz ovakve situacije izvučemo koristi koje će doprineti kvalitetnijim zakonskim rešenjima. Stoga su kao polazišta za pripremu zakona uzeti predlozi zakona o udruženjima iz 2001, 2006. 2007. godine. Kritike ovih predloga zakona, uporedno-pravna rešenja, dostignuti standardi u našoj zemlji, stav Saveta Evrope izražen kroz ostale principe o statusu nevladinih organizacija u Evropi, praksa Evropskog suda za ljudska prava, Konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, ratifikovana 2003. godine i, naravno, preporuke Saveta Evrope o osnovnim principima ovog zakonodavstva i obaveze država da podržavaju razvoj i delovanje organizacije civilnog društva iz oktobra 2007. godine. Predlog zakona o udruženjima je prošao sveobuhvatnu javnu raspravu u kojoj je učestvovalo više od sto registrovanih udruženja. Zakon čije donošenje predlažemo na celovit način uređuje položaj i delovanje domaćih i stranih udruženja, koja će ubuduće moći da se registruju kod istog državnog organa – Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Očekujemo da će odredbe zakona kojima se uređuje položaj i delovanje stranih udruženja, s jedne strane, bitno olakšati i podstaći njihov rad, a sa druge strane omogućiti uvid države i u ovaj segment delovanja udruženja. Liberalizovani su uslovi za osnivanje udruženja smanjivanjem broja lica potrebnih za osnivanje udruženja sa dosadašnjih deset na tri poslovno sposobna fizička ili pravna lica, što je u skladu sa najvišim evropskih standardima u ovoj oblasti. Predviđa se mogućnost da i maloletna lica sa navršenih 14 godina budu osnivači udruženja, uz overenu pismenu saglasnost njihovih zakonskih zastupnika, čime je zakon u ovom delu usaglašen sa odredbama Konvencije o pravima deteta, član 15. Olakšan je postupak registracije udruženja, odnosno dosadašnji sistem odobrenja, prema kome udruženje je moglo da počne rad tek po dobijanju odobrenja od nadležnog organa, što je zamenjeno dosledno sprovedenim sistemom prijave udruženja. Prema sistemu koji uvodimo, udruženje se osniva slobodno usvajanjem osnivačkog akta, statuta i izborom lica ovlašćenog za zastupanje na skupštini udruženja, a status pravnog lica stiče danom upisa u registar kod nadležnog državnog organa. Međutim, na upis u registar ono nije ničim obavezano, odnosno ukoliko udruženje odluči da se ne upisuje u registar na njega se primenjuju pravna pravila o Građanskom ortakluku Kraljevine Jugoslavije. Saglasno najvišim evropskim standardima u ovoj oblasti predviđeno je da o zabrani rada udruženja odlučuje Ustavni sud, i to samo Ustavom i zakonom utvrđenim slučajevima. To znači da ograničavanje slobode udruživanja u Srbiji ubuduće neće biti podložno diskrecionoj oceni upravnih organa, već će o tome odlučivati Ustavni sud. Ustavni sud može zabraniti udruženje samo u Ustavom i zakonom o udruženjima utvrđenim slučajevima. Predloženo ograničenje predstavlja legitimno pravo države u ovoj oblasti zasnovano je na članu 11. stav 2. Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Takođe, predviđeno je da domaća i strana udruženja, kada deluju na teritoriji države Srbije, podležu nadzoru svih nadležnih inspekcija i drugih državnih organa i službi. Utvrđena je obaveza udruženja da vode poslovne knjige, sačinjavaju finansijske izveštaje, podležu vršenju revizije finansijskih izveštaja, u skladu sa propisima o računovodstvu i reviziji. Kada su u pitanju predstavništva stranih udruženja, kontrolu nad tim ko i kakva sredstva donosi u Srbiju, trebalo bi da obezbede odredbe zakona kojima je propisano da se uz prijavu za upis podnosi overen prevod akta o registraciji tog udruženja u matičnoj državi ili potvrda nadležnog organa da prema pravu matične države udruženje stiče status pravnog lica i bez upisa u registar i overeni prevod dokumenta matične države iz koga se utvrđuje ko su osnivači udruženja koje osniva predstavništvo u Srbiji. Ova predstavništva u svemu podležu domaćim propisima kada je u pitanju finansijsko poslovanje i podnošenje izveštaja. Prelaznim i završnim odredbama zakona rešava se sudbina preostalih nepokretnosti u društvenoj svojini koju koriste društvene organizacije, tako što je zakonom data mogućnost društvenim organizacijama da u sudskom postupku utvrde pravo svojine na datim nepokretnostima srazmerno udelu kojim su učestvovale u finansiranju onih nepokretnosti sopstvenim sredstvima iz dobrovoljnih članarina, poklona, donacija ili na drugi zakonom dozvoljenim načinom. Nepokretnosti za koje se u sudskom postupku utvrdi da su finansirane sredstvima od prihoda ostvarenih po vršenju javnih ovlašćenja ili od sredstava ostvarenim iz budžeta društveno-političkih zajednica ostaju nepokretnosti u državnoj svojini na koje pravo korišćenja ima jedinica lokalne samouprave. Iz ovog režima izuzete su nepokretnosti društvenih organizacija koje su pre nego što su na osnovu zakona preregistrovani, status udruženja građana i organizacije imale pravo svojine na datim nepokretnostima. Zakonom je predviđeno da će društvene organizacije prava po tom osnovu ostvarivati po zakonu kojim se uređuje denacionalizacija, odnosno restitucija. Sva pokretna imovina u društvenoj svojini koju koriste društvene organizacije postaje svojina tih društvenih organizacija. Imajući u vidu značaj ovih novina predvideli smo prelazni period od godinu dana u kom je udruženjima ostavljen rok da svoj status i rad usklade sa novim zakonom. Kao što se vidi, zakonom o udruženjima, čije donošenje predlažemo, obezbeđuje se puna sloboda, saglasno odredbama Ustava, ali se istovremeno otklanjanjem postojećih zakonskih praznina i neusaglašenosti stvaraju zakonski uslovi za odgovorno postupanje udruženja i mogućnost da nadležni državni organ u ovoj oblasti vrši svoja ovlašćenja. Stoga očekujemo da će novi zakon o udruženjima predstavljati dobru osnovu i podsticaj za ostvarivanje slobode udruživanja, ali i partnerski odnos između države i civilnog sektora. Poštovani narodni poslanici, obzirom na obim ovog zakona i rešenja u ovom zakonu, ovo uvodno izlaganje sam pročitao, a naravno u diskusiji koja bude sledila biću slobodan da onda usmeno obrazlažem ono što bude eventualno sporno ili, u krajnjem slučaju, što uočimo da nije adekvatno urađeno u Predlogu zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Poslaničku grupu SPS-JS predstavljaće po ovoj tački Saša Dujović, a predstavnik za poslanički grupu LDP biće Vesna Pešić. Da li izvestioci nadležnih odbora, Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, žele reč? Ne. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Da. Gospođa Snežana Stojanović-Plavšić. Pitala sam da li predstavnici žele reč, a ona je ovlašćena za vašu grupu po ovoj tački. Niste se javili? U redu. Gospođa Vesna Pešić, izvolite. (Iz sale: Javiće se kasnije.) Dobro, dobro.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici i poslanice, poštovani gospodine ministre, LDP mora zaista punim plućima da pozdravi donošenje ovog zakona, jer nevladin sektor, kao što znate, još od 2002. godine insistira na tome da ne bude u tzv. divljem stanju, nego da se donese jedan za nas, za LDP, fundamentalni zakon, jer se tim zakonom reguliše jedno od osnovnih, da ne kažem i osnovno ljudsko pravo i građansko pravo, a to je pravo na udruživanje. Kao što je svima poznato, mi smo sve ovo vreme imali jedno divlje stanje, jer su ova dva zakona zakoni koji omogućavaju udruživanje građana, bili su zakoni SFRJ. To su bili zakon o udruženjima i zakon o društvenim organizacijama, koji nisu ni po formi, ni po sadržini, ni po nameni odgovarali nevladinom sektoru u jednom modernom smislu reči, to znači u demokratskom društvu. Nemoguće je zamisliti razvoj demokratskog društva i demokratske kulture bez jednog civilnog društva koje je nažalost sve vreme od 90-ih godina bilo napadano, proganjano kao izdajničko, anaravno slobodan građanin nikada ne može da bude sa svojim pravima i slobodama utopljen u bilo kakav kolektiv, nego se zauzima na prvom mestu za ljudska prava i kontroliše državu, jer nema države. Da li je ona autoritarna ili više demokratska ili manje demokratska, ali nema države koja ne želi da prekrši ljudska prava i da širi svoju moć, i to na netransparentan način. Zato bez ovoga, što mi zovemo nevladin sektor, nema načina da se razvije demokratsko društvo. LDP je više puta isticala i tražila, kad god smo govorili o evropskim poslovima, da se donese ovaj zakon i insistirali smo i podržavali brojne naše saradnike u nevladinim organizacijama. Mi kao stranka, i sada u parlamentu, imamo jako dobru saradnju sa nevladinim sektorom, dobijamo njihove modele zakona, razgovaramo sa njima, prihvatamo njihove sugestije, jer to su veoma dobri izvori da se zakon donese zaista kako treba, a ne sa intervencijom države koja treba da umanji značaj zakona kada je reč o interesima građana. Bez jednog vibrantnog društva, gde imate slobodu udruživanja građana oko njihovih interesa, oko javnih poslova, oko zadovoljavanja određenih potreba, nema načina da se ostvare i drugi opšti ciljevi društva. Zato mi pozdravljamo, ponavljam, ovaj zakon, mi ćemo za njega glasati. Moramo da kažemo da mi i nismo stavili amandmane na ovaj zakon, nismo videli neke veće propuste. Naravno, da bi pojedini članovi možda mogli biti drugačije formulisani, ali sve u svemu mi mislimo da je ovaj zakon napisan dosta dobro. Pored toga, i sam nevladin sektor, kao što znamo, jako je mnogo sarađivao na donošenju ovog zakona, tako da mi moramo da kažemo da je ovaj zakon jedan dosta dobar okvir za obavljanje poslova u nevladinom sektoru. Zatim, sređuje se ono što je bila bolna tačka, a to je finansiranje. Moram da kažem da je veoma dobro što se omogućava udruživanje građana bez registracije. Mislim da je to veliki korak napred, jer se upravo u tom momentu pokazuje ta sloboda udruživanja. Da li bismo ikada mogli da čujemo za Peti parkić? To ne mora da se prijavi, to se ovde zove građanski ortakluk, ali građani mogu oko najelementarnijih svojih ciljeva da se udružuju i da ostvaruju svoje interese. Naravno, moram da podvučem i to da je naša zemlja trpela brojne kritike što ovaj zakon nismo doneli i jako je često isticano od strane Saveta Evrope, i sada u poslednjem izveštaju Evropske komisije ponovo se prebacuje našoj zemlji da nema zakona o udruživanju građana, da se legalizuju tzv. treći sektor, nevladin sektor, kao glavni kontrolor države, ostvarivanja sloboda i prava i raznih drugih interesa i potreba građana. Bez jednog takvog društva demokratije nema i konačno, ponovo ističem, da smo takav jedan zakon i dobili. Pored toga, vi sigurno znate, a zbog toga su takođe nevladine organizacije bile kritikovane da su one prve počele da dobijaju međunarodne fondove i da su počele da ostvaruju određene projekte, koji su doprineli da se društvo reformiše i da se neke teme, koje su naročito devedesetihgodina bile veoma važne, a to znači uspostavljanje mira, mirno razrešavanje sukoba, politička kultura, zaštita prava itd, to su sve radile nevladine organizacije uz pomoć međunarodnih fondova. Nešto ću reći posle toga o finansiranju, što mislim da možda u vezi drugih zakona nije dovoljno dobro rešeno kada su nevladine organizacije u pitanju. Ono što nas brine, kao i uvek, to je koliko će biti ostvaren ovaj zakon, koliko će on zaista biti primenjivan, da li će se zaista vlast držati ovog zakona. Jer, kao što znamo, donese se zakon, a onda posle toga ponovo imamo neko maltretiranje nevladinih organizacija ili nekog drugog, ako je kritičan prema vlasti, i da onda može ponovo da dođe u situaciju da iskusi negativne posledice kada se odnosi kritično, a to jeste osnova civilnog društva. Mi smo pregledali i amandmane drugih poslaničkih grupa i videli smo da su neke primedbe po našem mišljenju neosnovane. Ako se pođe od toga da je udruživanje građana fundamentalno pravo, nema nikakvog razloga da se traži od države da se restriktivno ponaša kada je reč o broju onih koji imaju pravo da se udružuju. Ako uzmemo da i pravno i sociološki se smatra da je grupa troje, nema nikakvog razloga da država nameće bilo kakav broj slobodnom udruživanju građana, organizacija i udruženja, neko je predlagao broj 30, neko broj 20, da nikakvog razloga nema da se država uopšte meša koliki će broj imati jedno udruženje, pogotovo što ono može da se registruje. Dovoljno je da se troje udruže da bi se stišala muzika ili da utiče kod opštine da zaštiti neko svoje pravo i da deluje u cilju svojih interesa. Takođe bih htela da kažem da je isto tako dosta važno, a da možda nailazi na nerazumevanje, što je zakon dozvolio udruživanje deci, onima koji nisu punoletni. Ali, kada je reč o pravima deteta, deca imaju, i omladina, prava i ispod 18 godina da se udružuju, i takođe i oni od 15 godina već imaju pravo na rad i nema razloga da se čeka punoletstvo da bi se mladi udruživali. Pored toga, mi smo potpisali određene međunarodne konvencije, recimo, kada je reč o učeničkom parlamentu, gde se učenici od malih nogu uče demokratiji, udruživanju i borbi za svoje interese, a mladi imaju svoje interese. Mislim da je ovo samo pohvalno što se to omogućava zakonom, a ne kao što sam videla da su neki kolege poslanici tražili da se ograniči da deca nemaju prava da se udružuju. Konačno bih istakla, kao još jednu pozitivnu stvar, a to je da je dobro i u skladu sa Ustavom,u članu 48. i 49, da je dobro što je predviđeno da ovo pravo može da se zloupotrebljava na neustavan način time što bi se širila mržnja, a toga ima jako mnogo u poslednje vreme. Ima puno inicijative da se određene ekstremističke i fašističke organizacije zabrane, budući da i Ustavom takva ponašanja nisu dozvoljena. Mislim da je ovo u skladu sa međunarodnim normama i ustala bih uvek u odbranu ovoga da se ovo pravo, u slučaju takvog ponašanja i u skladu sa zakonom, može zabraniti. Postavila bih sada još neka pitanja, zato što istraživanja koja sam konsultovala, a sproveden je veći broj istraživanja o udruženjima građana, moram da kažem, i građani to dobro znaju, da je naš građanin veoma nemoćan, ne može da ostvaruje svoje interese i svoja prava, da je vlast u svakoj situaciji jača nego što je građanin, da i kada se udružuje ne može da postigne te svoje ciljeve. Naš građanin je jedan od najnemoćnijih građana, koji i kada se udruže i kada zajedničkim snagama pokušavaju da ostvare svoje ciljeve zaista to ne mogu da urade, zato što su netransparentne moći ili nekontrolisana moć ili neizvršavanje presude, i razni drugi pritisci koje građani osećaju, onemogućavaju ih da neke svoje ciljeve ostvare. Dovoljno je da se pođe od najbanalnijih stvari, kada se otvaraju muzike, kafići, kada se udružuju građani, onda oni dobijaju odgovore da je to mafija, da će im ubiti decu, ukoliko je bilo koji interes da će trpeti određene posledice. Pored toga, i u javnosti nekada se stiče utisak da je to neko samoupravljanje, i kada se građani udružuju u smislu ostvarivanja svojih prava da je to neki samoupravni socijalizam itd. Ima niz takvih indikacija da se naši građani ne udružuju ni kada je u pitanju lokalna samouprava, ne znaju uopšte šta se radi u gradu, nemaju pojma kako se donose odluke u lokalnim samoupravama. Mislim da bi trebalo ovaj zakon da ima i tu ulogu da podstiče naše građane da se osnaže da se udružuju na sve moguće načine. Naravno, dobro je što i zakonom o finansiranju nevladinih organizacija Vlada preuzima jedan deo obaveza da finansira udruženja i njihove projekte koji doprinose ovakvim ciljevima. S tim u vezi, radi ohrabrivanja i osnaživanja građana da se udružuju i ostvaruju svoje ciljeva, mislim da postoji jedan problem u drugim zakonima, htela bih ministru da ukažem na to pažnju, da je na donacije koje se dobijaju nametnut jedan porez od 5%. To se neselektivno primenjuje. Tako, kada se neka nevladina organizacija zameri vlastima ili je suviše kritična, onda upadne poreska uprava i kaže - molim vas, nisi plaćao na projekte unazad tri godine, plati na sve projekte 5%. U međuvremenu nevladine organizacije ne plaćaju taj porez, zato što njihovi donatori ne prihvataju kada daju donaciju da možeš da plaćaš porez. Zašto bi na donaciju plaćali 5% poreza? To se onda nediskriminativno primenjuje ukoliko neka nevladina organizacija stane na žulj vlastima. Znači, trebalo bi to da se uredi, za sve donacije mora da se ukine tih 5%, a ne da se to nediskriminativno primenjuje. Još bih ukazala na jedan problem, koji bih postavila kao pitanje ministru Markoviću, što sam zapazila kada je reč o imovini, u članovima 73, 74 i 75, gde se govori o imovini nekadašnjih društvenih organizacija i udruženja. Za sve ove godine nedonošenja ovog zakona, za sve vreme devedesetih godina, za sve vreme posle dvehiljadite godine, vi znate da su nevladine organizacije bile praktično na slobodnom tržištu kada je reč o prostoru, da su morale da plaćaju kiriju i dan-danas moraju da plaćaju kiriju. One nemaju nikakav popust kada iznajmljuju prostorije, niti bilo kakav status da mogu dobiti po nekoj povoljnijoj ceni prostorije, dok ove društvene organizacije i udruženja, po starom zakonu, koje su praktično bile neke paradržavne organizacije, koje su imale ogromnu imovinu, za sve ovo vreme ne samo da one nisu plaćale ništa, nego su iznajmljivale prostor. Evo, da navedem jednu organizaciju, to je nekada udruženje, a i sada postoji, SOKOJ, Savez udruženja kompozitora. Oni imaju ogromnu zgradu u Mišarskoj broj 11 i izdaju je u isto vreme. Uzmite samo Auto-moto savez, što je država u državi, ogromna je imovina. Udruženje književnika u Francuskoj 7, čuveno, koje ima dole i restoran. Meni nije jasno, vi ste to rešili kao neko pravično rešenje da sada ta imovina, Auto-moto saveza i tih velikih, koji zaista imaju ogromnu svojinu, da to postane državna svojina, svojina Republike Srbije, a da se to daje po različitim nivoima na upravljanje lokalnoj samoupravi, a ona onda daje na korišćenje toj istoj organizaciji da nastavi svoje delatnosti. Sada vama postavljam pitanje, vi kažete da oni ne mogu dobiti lošije uslove nego što su ranije imali, ako nisu plaćali ko što nisu, znači oni ostaju u jednom povlašćenom položaju da oni i dalje ne plaćaju. Na primer, ja koja sam osnivač Centra za antiratnu akciju, prve mirovne organizacije u Srbiji, osnovana 1991. godine kada su počeli ratovi, mi svi plaćamo kao i druge organizacije, plaća se stanarina, a ove paradržavne nekadašnje organizacije ostaju u statusu u kakvom su bile, odnosno da ne plaćaju. Čini mi se da ta diskriminacija između starih organizacija i ovih novih, bez kojih su praktično neki zakoni koji su kod nas novi bili nezamislivi, odnosno pominjem, da nije bilo nevladinog sektora - da li bi ikada proradio Zakon o slobodnom informisanju građana? Ceo taj zakon su na svojim plećima praktično iznele nevladine organizacije, i druge zakone. Prema tome, postavljam pitanje, da li možemo da tvrdimo da je i dalje ostala izvesna diskriminacija, ne znam na osnovu čega i zašto, da bi one mogle da imaju povoljniji položaj nego što imaju druge organizacije koje su bile za sada u tom divljem položaju i nisu bile regulisane, a zahvaljujući ovom zakonu su regulisane. Ponavljam još jednom, LDP izražava zadovoljstvo što donosimo ovaj zakon i naravno izražava veliko nezadovoljstvo nevladinog sektora što je bio mrcvaren, ponižavan, vređan, nazivan izdajnicima, plaćenicima itd. Trpeli su velike pritiske, bili su mrcvareni sve ove godine i zbog toga što je ovaj zakon toliko dugo čekao, dovodio je do toga da naša država bude nedovoljno ugledna što nema rešenje oko udruživanja građana, tog fundamentalnog prava - znači i veliko zadovoljstvo i nezadovoljstvo što to nije učinjeno ranije. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Pešić. Gospodin ministar, izvolite, imate reč..
Zahvaljujem narodnoj poslanici Vesni Pešić na ovom izlaganju, jer očigledno delimo isti osećaj i odnos prema delovanju nevladinog sektora. Pitanje imovine je bilo najteže pitanje u rešavanju kada smo radili ovaj zakon, jer prethodni predlog zakon je predviđao da sve pređe u državnu svojinu i onda su se mnoge nevladine organizacije bunile protiv toga jer imaju razne nepokretnosti koje koriste, a koje su im poklon od njihovih članova, legati itd. Krenuo sam sa idejom, ajde da vidimo neko načelo pravičnosti, ali je nemoguće za 35 hiljada raznih subjekata naći nešto što bi bilo pravično potpuno. Možda će neko ostati malo povlašćen ovakvim rešenjem, ali je bilo mnogo važnije da Savez slepih, koji ima zgradu u Knez Mihailovoj, ne može da bude isteran. Tako smo prosto vagali. Slažem se sa vama da imamo one koji će bolje proći u onome, ali nekako najvažnije je bilo, jer imamo Savez majki koje brinu organizovano za decu sa posebnim potrebama itd, mnogo je važnije bilo da jedinice lokalne samouprave ne dođu u priliku da putem javnog nadmetanja ili licitacije krenu da dodeljuju tu imovinu. Jer siguran sam da nijedan od ovih saveza ne bi mogao u trci sa bogatim ljudima da zadrži pravo korišćenja tih atraktivnih nepokretnosti, posebno onih koje se nalaze u Beogradu. Tako, kažem da je najteže,najdelikatnije pitanje ovo koje je pomenula gospođa Pešić. Činjenica je da postoje organizacije kao što je Auto-moto savez i neke koje su vršile javna ovlašćenja i na osnovu toga stekle ogromnu imovinu, ali ako ništa, barem to stečeno po osnovu javnih ovlašćenja sada prebacujemo u državnu svojinu. Pojedine odredbe zakona će dati šansu da se interveniše u ovom pravcu, a to su pre svega odredbe koje se tiču toga šta se može i šta se ne može koristiti, odnosno koja delatnost se može vršiti u funkciji obavljanja delatnosti tog udruženja. Tako, čini mi se da će davanje u zakup doći pod udar određenog nadzora i verovatno će biti sankcionisano. Teško mi je sada da kažem unapred, ali potpuno ste u pravu - biće ovde neravnopravnog položaja, ali interes nam je bio da damo rešenje koje će sačuvati one najugroženije, kao što je Savez slepih, koji ima isto to u centru grada i koji bi bio, pribilo kakvom drugačijem rešenju, izbačen na ulicu. Slažem se s vama, neko jeste u boljem položaju, neko u malo lošijem položaju, teško je naći pravdu za svih više desetina hiljada organizacija, odnosno udruženja koje su nekad bile društvene organizacije, ako se preregistruju postaju udruženja građana.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Za reč se javio najpre predsednik Poslaničke grupe manjina Balint Pastor, a zatim ste vi.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Savez vojvođanskih Mađara će naravno podržati Predlog zakona o udruženjima. Nama je veoma bitno što je napokon ovaj predlog zakona stigao na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije. Mi smatramo da je pokazatelj razvoja jednog društva činjenica kako se država ophodi prema nevladinom sektoru, kako se država ophodi prema udruženjima građana. Svi mi znamo da danas važeći zakoni koji regulišu ovu oblast potiču iz davnih vremena. Podsetio bih vas da Zakon o društvenim organizacijama i udruženjima građana potiče iz 1982. godine, objavljen je u "Službenom glasniku Socijalističke Republike Srbije" 1982, a savezni Zakon o udruživanju građana u udruženja, društvene organizacije i političke organizacije koje se osnivaju za teritoriju Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije potiče iz 1990. godine. Znači, bilo je krajnje vreme da se na moderan način uredi oblast funkcionisanja i delovanje udruženja građana i vrlo nam je bitno što će Narodna skupština za nekoliko dana izglasati ovaj zakon. Isto tako moram da kažem da smo u proteklim godinama imali prilike da vidimo više verzija ovog zakona. Jedna verzija je objavljena u julu prošle godine, a druga verzija je stigla u skupštinsku proceduru pre nekoliko meseci. Znači, trebalo je i ovaj zakon usvojiti još pre više godina, ali je bitno što će sada biti usvojen. No nisam ovo rekao zbog toga da bih samo ukazivao na to da su postojale više verzija ovog nacrta, nego sam ovo izneo zbog toga što smatramo da su neka rešenja pogoršana u ovom nacrtu zakona u odnosu na prethodne verzije nacrta ovog zakona i na to ću sad ukazati, a ukazaću i na to da smo mi podneli konkretno osam amandmana na ovaj predlog zakona. Želeo bih da kažem ministru da smo mi ove amandmane podneli dobronamerno. Znamo da se amandmani mogu podneti iz više motiva. Amandman se može podneti samo zbog toga da bi imali prilike da pričamo o nekoj stvari, o nekim viđenjima. Amandman se može podneti iz razloga da se poboljšaju određena zakonska rešenja. Naravno da je legitimno i jedno i drugo, naravno da je legalno i jedno i drugo, ali smo mi isključivo iz razloga želje za poboljšanjem osnovnog teksta podneli ove amandmane. Želim da kažem i to da ovi amandmani nisu samo amandmani narodnih poslanika Saveza vojvođanskih Mađara, nego smo mi organizovali pre tačno godinu dana jednu javnu raspravu unutar mađarske nacionalne zajednice u Vojvodini. Tamo smo pozvali više desetina udruženja građana vojvođanskih Mađara i mi smo im dali priliku da kažu, da iznesu svoja viđenja u vezi onog prethodnog nacrta zakona o udruženjima građana, i mi smo te predloge uvažili, formulisali u formi amandmana i nadam se da će ti amandmani biti usvojeni ili na sednici Vlade ili tu u danu za glasanje. Kada sam malopre rekao da je postojalo više verzija nacrta ovog zakona i da su pojedine odredbe pogoršane u odnosu na prethodni nacrt, onda sam pre svega mislio na rešenje iz člana 41. Predloga, koji kaže da je Republika Srbija primalac imovine udruženja građana, a u prethodnoj verziji Nacrta zakona je naslov iznad ovog člana glasio - jedinice lokalne samouprave kao primaoci imovine udruženja građana. Ne znam zašto opet idemo ka centralizaciji. Naravno da razumem kao pravnik da je to možda suština ista, pošto će jedinice lokalne samouprave imati pravo korišćenja nad imovinom udruženja građana ako udruženje građana prestane i nema drugog pravnog naslednika, ali pošto je Srbija jedna visoko centralizovana država i dan-danas, i pošto mi još uvek nismo usvojili ni zakon o javnoj imovini, i pošto još uvek lokalne samouprave, opštine i gradovi, nemaju ni svoju imovinu, a nemaju ni one nadležnosti koje bi trebalo da imaju, mislim da je ovo jedan loš gest, jedan loš signal, da je ovo rešenje iz prethodne verzije nacrta pogoršano i da tu u naslovu stoji da je Republika Srbija primalac imovine, a ne jedinica lokalne samouprave. Bez obzira na to što je rešenje u krajnjem slučaju isto ili veoma slično, mislim da je ovo jedan loš signal i da nije trebalo na ovakav način to urediti u ovoj verziji Predloga zakona. Mi na ovaj član nismo podneli amandman. Drugo rešenje koje je gore od rešenja iz prethodne verzije zakona je rešenje iz člana 64. Predloga zakona. Pre toga moram da kažem da pozdravljamo apsolutno rešenje iz člana 26, koji kaže da organ Autonomne Pokrajine Vojvodine vodi registar udruženja koja imaju sedište na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine, ali nam nije jasno zašto u članu 64. ne piše da nadzor nad radom udruženja sa teritorija Autonomne Pokrajine Vojvodine vrši organ Autonomne Pokrajine Vojvodine, a to je stajalo u prethodnoj verziji nacrta zakona. To je isto jedan vrlo loš signal. Umesto da što pre potvrdimo statut Autonomne Pokrajine Vojvodine, umesto da učinimo nešto u cilju regionalizacije države, ne samo da to ne činimo, ne samo da nam nije poznato kada će biti potvrđen statut Autonomne Pokrajine Vojvodine u Republičkoj skupštini, nego se brišu određena rešenja koja su bila predviđena ne samo u prethodnoj verziji nacrta zakona o udruženjima, nego se brišu i rešenja koja su predviđena Zakonom o utvrđivanju određenih nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine iz 2002. godine ili iz Omnibus zakona. Ovo jednostavno nije jasno i ne vidimo razlog za centralizaciju. Smatramo da ovo rešenje iz prethodne verzije nacrta treba da stoji u Predlogu zakona. Mi smo i podneli amandman u vezi ovoga i nadamo se da će ona odredba koja je bila predviđena u prethodnoj verziji nacrta biti vraćena u tekst koji će Narodna skupština usvojiti u danu za glasanje i da će organ Autonomne pokrajine Vojvodine imati pravo da vrši nadzor nad radom onih udruženja koja imaju sedište na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine. Isto tako nam nije jasno zašto predlagač odnosno Vlada i Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu želi da briše član 60. stav 1. tačka 2. Zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine. Zašto umesto da damo ozbiljnije nadležnosti Autonomnoj Pokrajini Vojvodini, umesto da potvrdimo statut Autonomne Pokrajine Vojvodine, mi brišemo i one nadležnosti koje funkcionišu od 2002. godine, ona rešenja koja funkcionišu zahvaljujući zakonu koji je usvojen u ovom visokom domu? Znači, mi ne možemo pozdraviti ovaj vid centralizacije i nadamo se da će ovaj naš amandman biti usvojen. Kada govorimo o još nekim konkretnim članovima iz Predloga zakona, onda bih želeo da skrenem pažnju gospodina ministra na član 20. Predloga zakona o udruženjima koji kaže - svaki član udruženja može pokrenuti postupak pred nadležnim opštinskim sudom itd. Vi vrlo dobro znate, gospodine ministre, da smo pre ove tačke imali set pravosudnih zakona na sednici Narodne skupštine i da od 1. januara 2010. godine neće postojati opštinski sudovi, i ovo ste morali uzeti u obzir i molim da ovo ispravite i da date amandman na član 20. jer bi taj član bio neprimenljiv ukoliko bi ostao u ovoj formi. Imate pravnu mogućnost da date amandman na ovaj član. Nadam se da ovaj zakon donosimo za više godina, da će biti u primeni više godina Ne bi bilo dobro da se menja samo zbog toga što je predviđena nadležnost opštinskog suda, koji neće postojati za malo više od godinu dana. Kada govorimo o amandmanima, iskoristio bih mogućnost da ukratko ukažem kakve amandmane smo podneli na ovaj predlog zakona o udruženjima. Želeo bih da apelujem sa ovog mesta na ministra Markovića da usvoji, odnosno da podrži usvajanje ovih naših amandmana. Radi se o tri grupe amandmana. Jedna grupa amandmana se odnosi na nadležnost AP Vojvodine, na član 64. i na činjenicu da Ministarstvo želi da ukine određene nadležnosti iz Omnibus zakona AP Vojvodine. O tome sam malopre govorio i ne bih želeo da to ponavljam. Nadam se da će ovaj naš amandman biti usvojen. Druga grupa amandmana se odnosi na član 13. Predloga zakona koji uređuje naziv udruženja građana. Vrlo je dobro što je predlagač zakona imao u vidu činjenicu da je ovo jedna multinacionalna država i da pripadnici nacionalnih manjina imaju vrlo razvijen sektor nevladinih organizacija, i da će ovi građani Republike Srbije želeti da se udružuju i da osnuju neka udruženja građana. Vrlo je dobro što je predviđena mogućnost da naziv udruženja, ako je to predviđeno statutom, može biti i na jeziku i pismu nacionalne manjine. Smatramo da ovo rešenje iz Predloga zakona treba precizirati. Predložili smo jedan amandman na član 13. koji na sveobuhvatnije načine reguliše ovo pitanje. Naime, ako bi zakon bio usvojen u ovoj formi, odnosno ovaj član 13. kako je predložen, onda bi postojala obaveza prevođenja naziva ovih udruženja na srpski jezik i ispisivanje istih ćiriličkim pismom, bez izuzetaka, i to bi imalo za posledicu postojanje zbunjujućih, a u nekim slučajevima i neozbiljnih naziva nekih udruženja, pa iz ovog tehničkog razloga predlažemo usvajanje ovog amandmana. Mi smo u obrazloženju našeg amandmana dali konkretan predlog takvog zbunjujućeg naziva udruženja, ako ovaj naš amandman ne bi bio usvojen. Što se tiče treće grupe naših amandmana, oni se odnose na poboljšanje uslova delovanja udruženja građana odnosno nevladinog sektora. Naime, ako se slažemo da je razvoj nevladinog sektora pokazatelj razvoja jednog društva, odnosno jedne države, onda smatramo da treba učiniti sve da bi ta udruženja što jednostavnije mogla funkcionisati. Trebalo bi učiniti sve da se oni susreću sa što manje administrativnih poteškoća, sa jedne strne, a sa druge strane trebalo bi učiniti sve što je u našoj moći da i u finansijskom smislu bude lakše delovanje nevladinog sektora. Upravo iz ovog razloga smo podneli grupu amandmana. Jedan amandman se odnosi na član 33. Predlažemo novi član 33a, koji bi glasio: "Na zahtev zastupnika udruženja, u roku od 15 dana od dana podnošenja zahteva izdaje se izvod iz registra". Ovo je jedno vrlo praktično pitanje. Naime, udruženja građana učestvuju na raznim konkursima i u zemlji i u inostranstvu. Na tim konkursima oni uvek moraju da prilože i izvod iz registra koji ne može biti stariji od mesec dana ili zavisi od konkretnog konkursa. Oni vrlo često nisu u mogućnosti da učestvuju na određenim konkursima iz razloga što Ministarstvo blagovremeno ne izdaje izvod iz registra i zbog toga smatramo da je potrebno propisati rok u kojem Ministarstvo, odnosno nadležni organ za vođenje registra treba da izda registar o upisu određenom udruženju. Drugi naš amandman se odnosi na to da izdavanje izvoda iz registra bude oslobođeno plaćanja republičke administrativne takse. Smatramo da je to jedno veliko opterećenje udruženjima građana, a sa druge strane ne znači ozbiljniji prihod za državu Srbiju i zbog toga smatramo da treba učiniti jednostavnijim delovanje nevladinog sektora, udruženja građana i da ih treba osloboditi plaćanja republičke administrativne takse. Treći amandman se odnosi na oslobođenje udruženja građana od plaćanja poreza na nasleđe i poklon od 2,5%. Svi vrlo dobro znamo da udruženja građana funkcionišu u vrlo teškim uslovima, da svoje delovanje mogu izvršavati zahvaljujući raznim projektima, raznim konkursima. Sredstva koja oni dobijaju vrlo često su nedovoljna za izvršavanje određenih projekata. Zbog toga smatramo da treba osloboditi udruženja građana od plaćanja poreza na nasleđe i poklon. To je jedan vid poreza, odnosno oblik poreza koji ne znači mnogo državi, ali bi oslobađanje od plaćanja ovog poreza značilo jako puno udruženjima građana. SVM smatra da treba izaći u susret udruženjima građana. Ovo je inače jedno rešenje koje nismo mi izmislili, ovo je bilo predloženo na onoj javnoj raspravi koju smo organizovali pre više od godinu dana i predstavnici udruženja građana su nas zamolili da predložimo ovaj amandman i da učinimo sve u interesu toga da ovaj amandman bude usvojen. Na kraju bih želeo da ukažem na još jednu činjenicu iz člana 72. Nismo želeli da podnesemo amandman na ovaj član, ali nam stvarno nije jasno zašto u procesu preregistracije, odnosno u procesu usklađivanja delovanja udruženja sa novim rešenjima iz ovog zakona treba podneti statut udruženja u tri primerka. Ako idemo ka E ili I upravi i ukoliko želimo da učinimo državnu upravu modernom, onda nam stvarno nije jasno zašto statut treba podneti u tri primerka, zašto Ministarstvo nije u mogućnosti da fotokopira ovaj statut u tri primerka ili u onoliko primeraka koliko je potrebno. To je jedno opterećenje za udruženje građana. Na kraju bih želeo da ukažem na još jednu činjenicu koja nije u vezi sa ovim predlogom zakona o udruženjima, ali je u vezi sa izmenama poreskog sistema Republike Srbije. Sigurno znate, gospodine ministre, da u nekim zemljama, na primer u Mađarskoj, postoji mogućnost da 1% od svog poreza na dohodak građani izdvajaju raznim udruženjima građana. Smatramo da bi tu mogućnost trebalo dati i našim građanima. Zato je neophodno izmeniti Zakon o porezu na dohodak građana, ali se nadam da Ministarstvo razmišlja o toj mogućnosti i da će prilikom izmena i dopuna Zakona o porezu na dohodak građana biti razmatrana ova mogućnost. To bi jako puno značilo i za nevladin sektor, sa jedne strane, a i za građane koji bi bili u mogućnosti da finansiraju, odnosno da pomažu rad određenih nevladinih organizacija, pa bi to bilo jedno moderno rešenje koje će, nadam se, i Republika Srbija usvojiti. Još jednom da ponovim, glasaćemo za ovaj predlog zakona jer je moderan, jer svakako treba izmeniti anahrone propise koji trenutno regulišu ovu oblast. Podršku ovom zakonu ne uslovljavamo ni najblaže usvajanjem naših amandmana, ali smatramo da je u interesu i nevladinog sektora, a i parlamenta i Vlade, da ovi naši amandmani budu usvojeni, pa se nadam da će to tako biti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, u ime poslaničke grupe DSS-Vojislav Koštunica.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, želim na samom početku da pohvalim ovu praksu koju smo imali sa ministrom Markovićem, da smo kao poslanička grupa imali priliku da o ovom zakonu u okviru poslaničke grupe obavimo razgovor sa ministrom i da razrešimo neke nedoumice. To nažalost nije praksa kada su u pitanju mnogi važni zakoni, naročito kada je u pitanju rebalans budžeta ili budžet, ili zakoni koji se tiču privrednog i finansijskog života naše države. Onda tih ministara na konsultacijama nema, niti su voljni da učestvuju u raspravi na pravi način, da kada neki od poslanika otvori ove određene probleme da na licu mesta dobijemo odgovore od nadležnih organa, odnosno nadležnih ministara, što je u ovom slučaju drugačije. Ministar je zaista kooperativan i učestvuje aktivno u ovoj raspravi. Mislim da povodom ovog zakona danas u ovoj raspravi ne postoji poslanička grupa koja će osporiti da ovaj zakon nije potreban. Jednostavno, ovaj zakon je trebalo doneti i ranije. On je tek danas na dnevnom redu i svakako da kada imate neuređenu oblast, a to je delovanje udruženja građana, odnosno nevladinog sektora, da se naprosto nameće potreba da dobijete određeni pravni okvir koji će tu delatnost regulisati na najbolji mogući način. Ministar je rekao da je do sada taj pravni okvir bio dosta šarolik i nehomogen i da ovim zakonom, zakonom o udruženjima građana, dolazimo u situaciju da uredimo ovu sferu društvenog života na najbolji mogući način. Ovo je, između ostalog, i naša obaveza, ovde je takođe to istaknuto, prema EU, odnosno u procesu evropskih integracija. To je ovde ponovo istaknuto, ali želim da potcrtam jednu činjenicu na koju sam ponosan. Mislim da kao poslanici svi treba da budemo ponosni i da zbog dostojanstva ovog parlamenta uvek skrenemo pažnju da smo mi bili demokratska država i u 19. veku, i početkom 20. veka, i da su tada naše kolege, naši preci koji su sedeli u Narodnoj skupštini takođe raspravljali o ovim temama i donosili zakone koji su bili veoma napredni i koji su regulisali ovu oblast. Ovde je rečeno da je prvi put vezano za zborove udruženja građana ta oblast regulisana Ustavom iz 1869. godine, dakle pre 140 godina, i da smo imali Zakon o zborovima i o udruženjima građana koji je donet 1881. godine. To govorim iz prostog razloga što vrlo često možemo inspiraciju, kada treba da uređujemo određene oblasti, potražiti u svom sopstvenom zakonodavstvu i u sopstvenim demokratskim vrednostima koje je ova država imala. Mnogi poslanici su skloni da upravo tu činjenicu nipodaštavaju i da gledamo samo kako zadovoljiti neke evropske standarde. To uostalom i ovaj zakon i to naše zakonodavstvo koje smo imali pre 130, 140godina na najslikovitiji mogući način govori, i da smo mi pripadali Evropi i da smo bili evropska država i pre vek i po. Dakle, nije sporno da je ovaj zakon potreban, da ga treba staviti u skupštinsku proceduru i da je potrebno da se ova materija reguliše, ali postoje ovde i neke sporne stvari koje ću sada otvoriti, a kasnije poslanici i poslanice, odnosno koleginice iz DSS, takođe u svojim raspravama, a i povodom amandmana. Apsolutno nije ništa sporno vezano za način organizovanja koji je u skladu sa našim Ustavom. Ono što je takođe dobra stvar to je da se udruženje građana može osnovati i na način da ne mora da se upiše u registar i da se tada na tu organizaciju, odnosno na to udruženje primenjuju pravila o građanskom ortakluku. Ono što su manjkavosti ili da kažem problemi o kojima bi trebalo da raspravljamo, prvi koji se tiče konkretno ovog zahteva jeste registar. Ministarstvo za državnu upravu je organ koji je zadužen za registraciju, odnosno za vođenje registra, ali se u zakonu kaže da je ostavljeno Ministarstvu da, zavisno od procene stanja u oblasti, organizuje način vođenja registra udruženja za teritoriju Republike Srbije bez autonomnih pokrajina. Postavljam pitanje - zbog čega? Ne može princip dekoncentracije vlasti, decentralizacije vlasti biti primenljiv i u ovoj oblasti. Država mora i prirodna je potreba da država ima jedan centralni registar, gde će biti registrovane pod istim uslovima, sa istim pravima, istim obavezama, inače zakon to pravo i te obaveze garantuje svim organizacijama, takođe biti u jednom jedinstvenom registru. Zašto bi postojao registar u Ministarstvu u kome će se registrovati nevladine organizacije sa teritorije Republike Srbije, a one nevladine organizacije ili ona udruženja građana sa teritorije autonomne pokrajine će se registrovati u Autonomnoj pokrajini Vojvodine? O kej je da Ministarstvo da nadležnost da možete da se registrujete i u organima autonomne pokrajine i u organima lokalne samouprave, ali registar treba da bude jedinstven, treba da bude celovit kako bi država mogla da prati. To može da proizvede i određene praktične probleme. Iz obrazloženja ću pročitati jedan pasus koji kaže da - obavljanje poslova vođenja registra udruženja omogućava nadležnom pokrajinskom organu da se ''upozna'' sa udruženjima čije je sedište na teritoriji pokrajine, sa njihovim ciljevima, radom, osnivačima i programima, kao i da kroz primenu odredaba o sredstvima za finansiranje programa od javnog interesa koji se dodeljuju i iz budžeta autonomne pokrajine utiče na razvoj ove oblasti. Zašto bi se pokrajinski organ upoznao sa delatnostima, ciljevima i programima nevladinih organizacija samo sa teritorije autonomne pokrajine? Imaćemo nevladinu organizaciju ili možda već imamo nevladinu organizaciju koja je registrovana u Valjevu, Šapcu, Nišu, koja želi da štiti pravo ili vrši edukaciju poljoprivrednika, to jeste interesantna tema i za stanovnike Vojvodine, pa želi da svojim programima učestvuje i za sredstva kod pokrajinskog organa, ali mi vidimo da pokrajinski organ ima samo obavezu da se upozna sa programima i delatnostima nevladinih organizacija koje su registrovane na teritoriji autonomne pokrajine. Potencijalno ćemo imati povlašćeni status nevladinih organizacija, odnosno udruženja građana koje će se registrovati na teritoriji autonomne pokrajine. Želim da podsetim da mi apsolutno nije jasno i neshvatljivo mi je da nemamo centralniregistar. Mislim da to nije dobro, jer za nevladine organizacije koje su registrovane na autonomnoj pokrajini nadležno ministarstvo vodi samo evidenciju. Predlogom Statuta Autonomne pokrajine Vojvodine predloženo je da je Vojvodina evropska regija. Ona će valjda tako biti definisana ili po nameri predlagača se tako definiše, pa s tim u vezi mi možemo imati i jedan proces novoosnovanih nevladinih organizacija u tom nekom kontekstu, a država neće imati pravi uvid u stanje stvari. Kada budemo o tome govorili mislim da o tome valja raspraviti. Ono što naravno nije sporno i što je u skladu sa konvencijama o pravima deteta, da i deca koja navrše 14 godina imaju pravo da osnivaju udruženja, uz overeni potpis zakonskog zastupnika, mislim da ovaj zakon treba da razradi neke stavke vezano za zloupotrebe, ali o tome će, kao što sam rekao, i kolege i koleginice iz DSS-a u načelnoj raspravi nešto više govoriti. Ono što jeste rak-rana odnosa države i nevladinih organizacija, odnosno udruženja građana jeste finansiranje. To naravno ovaj zakon ne može da reguliše sam po sebi, on je predvideo u jednoj opštoj formi da nevladine organizacije, odnosno udruženja građana mogu konkurisati za sredstva i pri ministarstvima, pri Vladi, pri autonomnoj pokrajini i lokalnim samoupravama, ali apsolutno je netransparentno koliko mi novca trošimo u te namene. Dakle, vi iz ovog budžeta koji smo imali pre nekih 15-tak, 20 dana apsolutno ne možemo dobiti predstavu i ubeđen sam da ne možemo dobiti egzaktan odgovor od ministarke finansije o sredstvima koja država daje nevladinom sektoru. Naravno mi jesmo da se podržavaju dobri programi i apsolutno smo za to, ali jednostavnomoramo imati uvid u ta sredstva. Evo postavljam pitanje, pretpostavljam da to ministar ne zna, ali ću to postaviti i ministarki finansija, da li smo mi u ovoj godini za finansiranje programa udruženja i nevladinog sektora potrošili 20 miliona, 30 miliona, 52 miliona, 70 miliona. Voleo bih da dobijemo odgovor kolika su to sredstva koja smo mi izdvojili. Ovo je unapred najava, da kada bude u ovu skupštinu, u decembru ili krajem decembra, došao budžet, da ćemo se vrlo ozbiljno posvetiti toj temi jer se tu otvara prostor za zloupotrebu tih sredstava. Dakle, ako su ta sredstva prikrivena i ako mi nemamo uvid koja se sredstva daju određenim udruženjima građana, onda se pre svega tu otvara prostor da se mnoga sredstva daju da ova skupština to i ne zna, ali se onda postavlja pitanje zbog čega se to i krije. Nije malo primera da smo kao država ili kao nadležna ministarstva da su davana sredstva nekim nevladinim organizacijama, koja po mom ubeđenju su na granici onoga što ovaj zakon i zabranjuje, a to je zaštita teritorijalnog integriteta države. Mislim da će i o tome danas biti reči. Finansiranje nevladinog sektora, odnosno udruženja građana, jeste problem, registar takođe. Podržao bih ideju koju je moj prethodnik ovde rekao, koju naravno ovaj zakon ne može da reguliše, a to je da se u smeru pospešivanja nevladinog sektora, odnosno aktivnosti udruženja građana po svim osnovama vidi da u narednom periodu u Zakonu o dohotku građana pronađemo prostor, pošto je to praksa u nekim drugim državama, a po mom mišljenju dobra praska, da se izdvoji jedan posto, da se stvori mogućnost da se jedan posto od dohotka građana može za to izdvojiti. Mislim da bi na taj način rasteretili i budžet Republike Srbije, a da bi i same nevladine organizacije učinili aktivnijim na tom planu pronalaženja sredstava, što jeste gorući problem. Dakle, poslanici DSS će se javiti govoreći povodom načelne rasprave, a i povodom amandmana danas. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević. Izvinite, narodni poslaniče, ministar želi reč. Izvolite, ministar Milan Marković.
Evo vrlo kratko, vezano za izlaganje uvaženog kolege Nikolića, a i pre toga gospodina Pastora, pa prosto vidim tema je tu, da je malo ne zaboravimo, pitanje upisa u registar. Zaista je bila velika tema kako organizovati vođenje registra. Priznajem, velike su dileme i ovde se očigledno otvaraju dileme i imamo različita razmišljanja. Gospodin Pastor i veliki broj poslanika i partija koje deluju u Vojvodini su smatrali da registar za udruženja sa teritorije AP Vojvodina se vode u AP Vojvodini. S druge strane, postoji i mišljenje, koje u dobroj meri i sam zastupam, da taj registar treba da se vodi ovako kako smo predložili, i to je moje mišljenje zasnovano opet na odredbama Ustava i Zakona o državnoj upravi. Mislim da rešenje koje smo mi ponudili je rešenje koje je u ovom momentu optimalno, u skladu sa našim propisima, dakle potpuno poštujući potrebu da se izvrši decentralizacija određenih aktivnosti, pa bih samo prosto hteo da to još jedanput ponovim šta smo mi uradili, koja je naša ideja. Naša ideja je, dakle, da registar udruženja koja imajusedišta nateritoriji AP Vojvodine vodi nadležni organ AP Vojvodine, ali kao povereni posao državne uprave, ne kao izvorni posao, kao povereni posao državne uprave. U skladu s tim, Ministarstvo vodi evidenciju svega onoga što upiše nadležni organ autonomne pokrajine, konkretno u ovom slučaju samo Vojvodine, u skladu sa Ustavom, znamo da će se za Kosovo i Metohiju naknadno rešiti, a sadržinu, način, upis vođenja registra opet određuje Vlada Republike Srbije, odnosno ministar, onog registra koji se vodi na teritoriji AP Vojvodina. To je stav treći. Razumem da sad možda ni gospodin Pastor sa svoje strane nije zadovoljan, gospodine Nikoliću, vi imate različite stavove, ali mislim da je ovo neka mera, s jedne strane treba poštovati proces decentralizacije, potrebu daljeg jačanja autonomije, s druge strane ovo je opet mera koja obezbeđuje jedinstvenost vođenja jednog postupka na teritoriji cele Republike Srbije. Tako da eto, mi smo se opredelili za ovaj pristup, spremni smo da trpimo kritike, naravno u skladu sa vašim stavovima, ali eto, mi smo mislili da ovo obezbeđuje jedinstveno postupanje organa, s jedne strane, jedinstveni nadzor, upravni nadzor, to sam želeo da kažem, a inače ću zamoliti gospodina Pastora posebno o svim tim amandmanima da porazgovaramo još jedanput. Kada je u pitanju nadzor koji je predviđen tzv. Omnibus zakonom, bili smo ovde i vi i ja, i ne sećam se da li je bio gospodin Pastor kad smo usvajali, to je zakon nadzora nad radom. Taj nadzor ne postoji sada, uopšte se ne zna šta je zakon nadzora nad radom. Mi poznajemo inspekcijski nadzor, prema Zakonu o državnoj upravi. Tako da mi smo u skladu sa Zakonom o državnoj upravi, u skladu sa Ustavom, jer Ustav izričito govori da je i ovo izričita nadležnost Republike, obezbeđivanje slobode udruživanja građana, mislim da je to član 96. Ustava,dakle, u skladu sa Ustavom, u skladu sa Zakonom o držanoj upravi, mi smo zadržali nadzor i dali ovo kao povereni posao, jer ovo je ipak odgovornost Vlade i odgovornost Ministarstva. Nema nikakve dileme da će položaj biti jednak svih subjekata, bez obzira bili oni u AP Vojvodini, bili oni sutra u AP Kosovu ili na teritoriji Republike Srbije bez pokrajina. Dakle, svi će imati apsolutno isti tretman, jer sadržinu registra propisuje ministar i sadržina registra će biti apsolutno ista. Pitanje transparentnosti sredstava je sjajno pitanje, i gospodin Pastor i gospodin Nikolić su u stvari načeli ono što nam sledi posle ovoga, zaista pitanje finansiranja nevladinih organizacija jeste otvoreno pitanje. Ono što smo mi mogli u okviru delokruga našeg ministarstva jeste to da propišemo obaveznost konkursa za dodelu sredstava iz budžeta, bilo da to radi Vlada, bilo da to radi ministarstvo. Obaveznost konkursa, a sada kažem, dalja razrada će se verovatno raditi kroz zakone za koje su nadležna neka druga ministarstva, pretpostavljam Ministarstvo finansija, kao uostalom i za sve što se tiče i poreskih olakšica koje su pominjane itd. Dakle, eto to je neko malo objašnjenje. Ne kažem da je bilo ko od prethodnih govornika da nije u pravu, ali da razumete ovaj naš stav koji mi zastupamo i smatramo da je ispravan, da je optimalan u ovom momentu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Posle njega narodni poslanik Saša Dujović, pa narodna poslanica Nataša Vučković, posle nje narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić i narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovano predsedništvo, narodni poslanici, gospodine ministre, s jedne strane zaista vam se divim, a sa druge strane vas i sažaljevam i saosećam s vama. Ono gde vas sažaljevam mogu samo da pretpostavim i da vidim koliki ste pritisak trpeli da jedan ovakav predlog zakona dođe u skupštinsku proceduru i da dođe pred narodne poslanike, a s druge strane opet vam se divim da ste imali hrabrosti da nam jedan ovakav predlog zakona i donesete uopšte ovde i da nam ga predstavite. Naravno, mi iz SRS, kao i drugi iz opozicije, imamo vrlo oštre kritike na ovaj zakon. Ovaj predlog zakona dovodi do jedne konfuzne situacije i jednog vrlo konfuznog ambijenta. Mi vidimo da je želja ovog budućeg zakona bila da udovolji svakoj organizaciji koja je imala nameru da se registruje na ovaj ili onaj način u nekom matičnom zakonu, pa nije uspela. Onda ste pokušali da kroz taj spisak želja dođemo do takvog rešenja da bude za svakoga mesta. Međutim, meni ovaj predlog zakona liči pomalo na jednog malog pravnog Frankenštajna. Ukoliko budete usvajali amandmane na ovaj zakon, vi ćete tu izvršiti nekoliko lepih operacija, funkcionalnih, a i plastičnih, da malo lepše izgleda. S jedne strane, ovaj zakon može da bude dobar i potreban je, mi smo za to da dođe do njega jer je potreban. Kod svih onih organizacija, udruženja, recimo, ljudi koji se bave rekreativno sportom, udruženja pletilja, vezilja, planinara, alpinista i sličnih, koji ne mogu da se registruju kroz matični zakon ili ne žele da se registruju kroz matični zakon, jer obično matični zakoni u tim nekim oblastima prepisuju takmičenje, sport i ostalo, oni žele samo da se bave rekreativno time. Znači, ovaj zakon je više nego povoljan. Međutim, ovaj predlog zakona je unutrašnju strukturu udruženja sveo na jedan maltene smešan minimum. Vi ste dali da udruženje može da ima samo tri člana i sveli ste tela udruženja na skupštinu i na predstavnika, a to bi trebalo da bude nešto kao pandan predsedniku udruženja. Kakoćete sa tri člana da potpunite neka tela koja su potrebna za minimum funkcionisanja udruženja? Ovaj prethodni zakon, koji je davao mogućnost da deset ljudi registruju udruženje, bio je minimum minimuma. Imali ste skupštinu, imali ste tri člana, nadzorni odbor, upravni odbor. Iz upravnog odbora ili iz skupštine ste mogli da birate i predsednika, sekretara itd. Sada sa tri člana, faktički, nemate nadzorni odbor, jer članovi nadzornog odbora ne mogu da budu članovi nijednog drugog tela. Imaćete nekog predstavnika koji će predstavljati udruženje i imaćete ova ostala dva člana koji će biti njegovi zamenici, sekretari ili nešto slično. Vidimo da ovde nema članova. Recimo, u članu 2. stav 2. je naveden širok spisak udruženja koja mogu da budu registrovana ovde. Mi smo našim amandmanima predvideli da ceo ovaj stav bude brisan. Zakon se odnosi ''na političke organizacije, sindikate, udruženja organizovana radi obavljanja određenih delatnosti u cilju sticanja dobiti, sportske organizacije i udruženja, crkve i verske zajednice, spontana privremena povezivanja više lica i druga udruženja čiji je rad uređen posebnim zakonom'', a na njih odredbe ovog zakona shodno se primenjuju u pitanjima koja nisu uređena tim posebnim zakonom. Vi ste ovde napravili jednu malu ogradu i pokušali ste da zaštitite sebe ili vašeg budućeg kolegu koji će sedeti na vašem mestu, pa i da zaštitite ovaj zakon, jer ste se pozvali da ćete ipak pitati taj neki matični zakon. Međutim, sva ona udruženja kojima se pruži bilo kakva mogućnost da se registruju, da postoje, oni će to iskoristiti u što manjem obimu. Zašto bih, ako mogu da imam tri člana, išao i skupljao istomišljenike da ih imam 30, 50, 300, 3.000 da bi se registrovao? Znači, iskoristiću najmanji zakonski minimum i registrovati sa tri člana, a ako mi se posle ko pridruži, pridruži, a ako mi se ne pridruži, to uopšte nije bitno. Više je nego smešno da se organizacije poput političkih partija, sindikata, crkvenih organizacija, odnosno crkve i verske zajednice, kako se već zovu ili novi religijski pokreti, a mi ih poznajemo kao verske sekte, registruju sa samo tri člana. U ovoj ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazi Srbija čisto sumnjam da neće gotovo svaka porodica koja ima tri člana potrčati da se registruje u neki sindikat, ne bi li na neki način postala i pravno lice i na taj način povećala svoj budžet. Zatim, imate verske organizacije, vi ste ovde rekli crkve i verske organizacije, pa s jedne strane mi se čini da ste uzeli ulogu mlađeg brata gospoda Isusa Hrista, pa ste rešili da registrujete i crkve kroz ovaj zakon, iako postoji matični zakon. Kroz taj matični zakon mnoge od tih organizacija nisu prošle, ali ne zato što neko nije hteo da ih registruje nego zato što neko nije smeo da ih registruje, jer toliko imaju totalitarnosti i destruktivnosti u svom radu da, uz svu želju i volju koju su neki ljudi imali koji sede u tom ministarstvu, nisu smeli i nisu imali toliko hrabrosti da ih registruju. Naravno, oni sada pokušavaju kroz ovaj zakon, kao obična udruženja ili kao neka maska udruženja, da se registruju. Samo ću jedan mali primer, jednu digresiju da napravim, što se tiče upravo tih organizacija. EU je donela nekoliko rezolucija o sektama ili organizacijama sektnog tipa. U ruci držim rezoluciju o sektama od 29. februara 1996. godine. Pročitaću vam samo dva stava na koja se oni pozivaju, na kraju daju određena zakonska rešenja i pozivaju države članice, a i one koje su kandidati ili žele da se udruže u EU, da poštuju te zakone. Kaže: "c) smatrajući da aktivnost grupa, sekti ili udruženja sličnih sektama predstavljaju pojavu koja se stalno dalje širi i koja se u različitoj formi može uočiti u celom svetu; d) smatrajući da, nasuprot tome, određene sekte koje, kao delovi jedne međunarodne mreže, operišu u EU, vrše ilegalne i kriminalne aktivnosti, i stalno krše ljudska prava i bave se zlostavljanjem, seksualnim zloupotrebama, oduzimanjem slobode, trgovinom ljudima, podsticanjem na agresivno ponašanje, širenjem rasističkog mišljenja, poreskim prevarama, ilegalnim prometom kapitala, trgovinom naoružanjem i drogom, povredama prava na rad i ilegalnom lekarskom praksom". Naravno, oni daju određene preporuke. Pročitaću vam samo jednu od ovih devet preporuka, a to je preporuka četiri: "traži od vlada država članica da ne dodeljuje automatski status verske zajednice, te da u slučaju sekti koje su umešane u ilegalne i kriminalne delatnosti, ispitaju mogućnost oduzimanja statusa verske zajednice, koji sobom nosi poreske olakšice i određenu pravnu zaštitu." Upravo sam rekao da mnoge od tih organizacija sektnog tipa koriste maske. One će se predstaviti kao bilo koje udruženje, a u stvari će širiti nešto što sigurno neće pisati u njihovom statutu. Recimo, evo jedan primer. Juče je u Skupštini Srbije organizovano testiranje krvi, da li je neko latentan na šećer ili nije, da li ima rizik veći ili manji. Verujem da ti ljudi nisu ni znali šta rade. Oni su juče delili ovu brošuricu usred Skupštine Srbije. Ova brošurica preporučuje neki keks koji se puni sa više nekih punjenja, kokos, limun, jabuka i ne znam šta, a onda preporuka za lepo življenje, za mirniji i harmoničniji život i slično. Sve se svodi na jogu, naročito na trećoj stranici. Radi se o pranajogi. To je jedna jogistička disciplina joge kao verskog pravca hinduističke religije. Pazite, nijedna druga verska organizacija tradicionalna ovde nije iskoristila tu mogućnost da pravi ovakve brošurice i da nama podmeće ovakva učenja. Ali, jedna od njih kojoj je stalo, a koja, recimo, koristi masku oko vegetarijanstva, zdrave ishrane i sličnih stvari, sigurno će iskoristiti ovu mogućnost od tri člana da postoji udruženje i da se na taj način, pod ovom maskom, reklamira širom zemlje Srbije, naravno, da bi imala što više članova i tome slično. Govorim upravo o tome da ovaj zakon, koliko god da ste imali, ono što sažaljevam i saosećam s vama, dobru želju i nameru da udovoljite što više svim zainteresovanim strujama, udruženjima, građanima, partijama itd. dovodi do toga da pravimo jedan vrlo konfuzan ambijent i mogućnost gde će mnoge organizacije pokušati da iskoriste ovako veliku slobodu da šire svoja razna učenja. Znači, ne mogu da zamislim da sindikat može da ima tri člana, da verska organizacija može da ima tri člana, da politička partija može da ima tri člana. I to koja tri člana - dete od 14 godina, možda i dva deteta od 14 godina i jedno punoletno lice od 18 godina. Vi se ovde ograđujete, ova maloletna lica će moći da budu osnivači uz potpis staraoca ili roditelja itd. Međutim, opet govorimo o konfuznom ambijentu. Vi na ovaj način, da kažem u žargonu, navlačite tu decu da ulaze u ovakve organizacije. Prvo, nisu zrela, nisu završili svoje sazrevanje, imaju 14-15 godina, jedva su izašli iz osnovne škole. Odakle njima znanje, prvo neko ekonomsko i neko pravno, da mogu da se upuste da budu članovi i osnivači jednog udruženja građana. Dalje, vi ste ovde, što i treba, zapretili za određene prekršaje nekim vrlo ozbiljnim kaznama, i to novčanim kaznama. Te novčane kazne se kreću do 10.000 do čak 400.000 dinara. Zamislite, neka omladina, neki bend, tako da ga nazovem ili vokalno-solistički sastav od tri člana, dve gitare i bubnjevi, naprave pored toga i udruženje građana. Oni takvi kakvi jesu naprave određeni prekršaj, a opet ekonomska situacija u državi je takva da teško da ko ima da plaća kaznu od 400 hiljada dinara. Ta deca naprave neki prekršaj i izađe inspekcija, vidi to, donese određeni zapisnik, određeni zaključak, određenu presudu i onda mami i tati stigne poziv kod sudije za prekršaje ili nešto slično da plate kaznu od 400 hiljada dinara. Mislim da ovaj deo o dva člana maloletna lica da mogu da budu osnivači udruženja građana apsolutno je suvišan, nepotreban i više nego konfuzan, i tu će se dešavati mnoge zloupotrebe, a prvenstveno kroz tu konfuziju koja se stvara ovakvim rešenjima dovešće do toga da će mnogi ljudi, grdno prevareni, platiti vrlo ozbiljne kazne za ovo što su uradili. Naravno, mi smo kroz amandmane ponudili jedno novo zakonsko rešenje. Mi smo sedam članova zakona o udruženjima tražili da se izbrišu iz ovog zakona, a da tih sedam članova koji su bitni za strana udruženja još malo doradite, malo proširite i da ta strana udruženja registrujete po nekom drugom ozbiljnijem zakonu. To su ipak stranci koji dolaze ovde. Objašnjavao sam kroz verske zajednice koje se sve maske koriste. Juče smo ovde imali ministra policije koji je govorio o terorizmu, tako da znamo da mnoge od terorističkih organizacija koriste razne maske i uopšte im nije problem da dođu u zemlju Srbiju, da donesu novac i da nađu jednog punoletnog građanina koji će biti predsednik ili zastupnik tog udruženja. Oni će pričati neku svoju priču javno, a u stvari raditi posao zbog koga su i došli. Smatram da kroz taj zakon o strancima, nevladinim organizacijama koje dolaze iz inostranstva ovde kod nas, mora podrobnije da se reši, iako postoje u drugim zakonima, Krivičnom zakonu, zakonu o terorizmu, o pranju novca i sl, određene odredbe i određeni članovi. Smatram da u tom zakonu o strancima mora ipak to sve da stoji mnogo decidnije, sa mnogo više viđenih stvari, i šta bi moglo u nekoj perspektivi da se desi i ko bi sve i na koji način mogao da zloupotrebi određeni položaj i određeni pravni status koji mu ova država obezbeđuje. Ukoliko mi ostavimo mali prostor bilo kome, oni će to iskoristiti. Mi donosimo zakone i mi moramo da predviđamo situacije. Mi ne smemo nijednog momenta da dozvolimo takvu situaciju da neko može da iskoristi, prvo, u svom neznanju da nastrada, ili neko ko ima lošu nameru da iskoristi tu mogućnost i da sprovede tu lošu nameru. Imate, s druge strane, udruženja koja direktno rade protiv ove države. U članu 3. stav 2. ste nabrojali nekoliko vrlo ozbiljnih radnji koje bi navodno trebalo da budu sprečena ovim zakonom ili bi trebalo da budu sprečena nekim zakonima koji već postoje. To ću citirati: ''Ciljevi i delovanje udruženja ne mogu biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celovitosti Republike Srbije, kršenje zajamčenih ljudskih ili manjinskih prava ili izazivanje i podsticanje neravnopravnosti, mržnje i netrpeljivosti zasnovane na rasnoj, nacionalnoj, verskoj ili drugoj pripadnosti ili opredeljenju, kao i polu, rodu, fizičkim, psihičkim ili drugim karakteristikama i sposobnostima.'' Ovde smo svedoci, već nekoliko meseci čak izlaze neke knjige kao izveštaji od jedne nevladine organizacije koja se zove Helsinški odbor ili neke druge koja se zove Fond za humanitarno pravo. U izveštaju Helsinškog odbora za 2007. godinu je nabrojano toliko institucija i toliko značajnih ličnosti zemlje Srbije da je prosto nemoguće da svi oni mogu i da treba da budu ukinuti, naravno kao želja Helsinškog odbora i kao preporuka nekim institucijama EU, a tu prvenstveno mislim nekim udruženjima koja sede po nekim tajnim kuhinjama, pa sve prave ovo što prave, i stvaraju nam takvu situaciju i takve probleme da bukvalno ne stignemo da rešimo jedan problem, a uplivavamo iz jednog u drugi, i bivamo sve zatrpaniji i zatrpaniji određenim problemima. Te organizacije rade, nisu sprečene, vi ste to naveli u ovom predlogu zakona. Zbog čega sam ovo naveo i citirao? Upravo zbog toga što mislim da oni koji treba da sprovode ovaj zakon neće biti u stanju da sprovode ovaj zakon ili neke odredbe ovog zakona. Ovo može da bude samo spisak lepih želja, kao što su spisak lepih želja mnogi drugi zakoni koji su doneseni. Oni koji treba da sprovode zakon, oni ga ne sprovode. Uvek u lancu subordinacije, od javljanja, dojavljivanja ili podnošenja određenih prijava organima gonjenja, pa do donošenja rešenja u pravosuđu, neka od karika pukne. Vi se stalno igrate te igrice: ko je najslabija karika u tom lancu. Imamo zakone koji mogu da se protumače kao i neka dobra rešenja, kao što je recimo zakon koji je donesen 2006. godine o crkvama i verskim zajednicama, mogu da se protumače kao dobra rešenja, ali njega niko ne sprovodi. Imamo zakone koji su spisak lepih želja, meni liče na pravog malog Frankenštajna. Moraćete ovome da uradite nekoliko operacija. Smatram da ćete kroz usvajanje amandmana koje smo mi podneli uspeti u tome. Smatramo da tri člana je više nego smešno da postoji u jednoj organizaciji. Ovih 10 članova je bilo više nego malo, ali zadovoljavao je neki minimum da bi se formirala tela koja rade i rukovode u određenom udruženju. Mi smo kroz naše amandmane podneli da bude 30 članova, jer ako neko zastupa neku ideju, ako neko hoće svoju ideju da prezentuje i da okupi i zainteresuje veći broj ljudi u državi Srbiji, pa i van Srbije, mora da nađe malo veći i ozbiljniji broj istomišljenika. Sa tri čoveka da krene u tako ozbiljno menjanje nekih delova segmenata društva je manje-više neozbiljno. Kažem, mnogi će iskoristiti tu mogućnost i potrčati da se registruju, a na kraju će ih sačekati ove vaše odredbe od 10 do 400 hiljada dinara. Te kazne po pravilu neće plaćati oni od 14 do 18 godina, nego njihovi zakonski zastupnici koji su potpisali toj dečici da uđu i organizuju neka udruženja. Smatram da bi bilo dobro da po hitnom postupku povučete ovaj predlog zakona da ga malo doradite. Ukoliko to ne uradite, nego smo već ušli u određenu proceduru, da prihvatite što veći broj amandmana koji podnosimo, ne bi li ovaj predlog zakona bio malo ozbiljniji i makar u nekim segmentima onemogućavao zloupotrebu. A tome se otvaraju vrata širom nekim konfuznim članovima koje ste vi ovde dali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, a pre njega ministar Milan Marković.
Uvaženom kolegi Mijajloviću moram da pokušam da odgovorim na deo pitanja koje je postavio. Prvo, što se tiče dece, deca su u našem sistemu i do sada, i pre 10, i pre 20, i pre 30 godina, i ne znam sada iskreno koliko, recimo 1892. sigurno, a za pre toga ne znam, mogla da osnivaju udruženja. Samo im je tada bio potreban Savez socijalističke omladine, bilo je drugačije. Bar imamo zakonskog zastupnika, roditelja, organ starateljstva koga on odredi itd. Bio sam član izviđača, mnogi su bili članovi tih udruženja. Nije to ništa ni čudno ni sporno. Drugo, imamo tu Konvenciju UN koja to pravo kao pravo izričito deci dozvoljava. Treće, deca su sa 14 godina deliktno odgovorna, sa 15 godina radno sposobna, sa 16 godina, uz saglasnost suda, mogu da se venčaju, mogu da imaju svoju decu. Postoji niz drugih prava i obaveza koje jedno lice od 14 godina pa nadalje ima. Sa 16 godina mogu, ne daj bože, budu u maloletničkom zatvoru. Želim da vam kažem da postoji niz tih prava i obaveza koja se deci, mlađim i starijim maloletnicima, nameću. To nema veze sa ovim zakonom. Ovim zakonom želimo da realizujemo tu slobodu i da potvrdimo tu slobodu koja u našem društvu već postoji, a koja je stečena, i slobodu koja inače postoji za svu decu sveta, izuzev nekih zemalja koje ne prihvataju takve konvencije UN, a to su uglavnom zemlje na koje mi svakako ne želimo da se ugledamo, prosto ne pripadamo tom svetu. Što se tiče broja 3, 4, 5, 6, vi navodite mogućnost zloupotrebe; ko je sklon zloupotrebi, ko je sklon sekti, taj će to raditi kako god. Nema veze to sa ovim zakonom. Ne možemo mi zbog njega da onemogućimo sve nas normalne ljude da se udružujemo. Ne udružujemo se mi da bi propagirali neke ideje. Ko će da propagira ideju neka ide u političku stranku. Mi se udružujemo radi ostvarivanja nekog zajedničkog interesa, vi, ja, koleginica, udružujemo se da zaštitimo drvo u našem parku. Gospođa Pešić je divno rekla Peti parkić. To je suština. Nemojte zbog nekih koji su skloni zloupotrebama da hendikepiramo celo naše društvo i da kažemo - eto, da ne bi oni. Ko je sklon, skupiće 30 ili će biti njih 20, ali će raditi ružne stvari, kako god. Mi ovim zakonom realizujemo ovu slobodu. Treće, taj koji hoće da zloupotrebi ovo, da se bavi sektom, taj baš neće da se registruje, jer njemu ne odgovara to što ovim zakonom država uzima uvid u njegovo delovanje. Njemu ne odgovara, jer na osnovu ovog zakona država može da uđe u svako udruženje građana, može da pregleda sve papire, može da kontroliše svaku aktivnost i može, na kraju krajeva, da pokriva određeni postupak pred Ustavnim sudom da zabrani. Razumem vašu brigu, ali mislim da niste u pravu. Ne možemo zbog 5% loših da kaznimo 95% dobrih i da ih onemogućimo da se nešto održi. Što se tiče člana 2. stav 2, vi ste kao narodni poslanik predložili brisanje, mislim da malo drugačije gledamo. Mi kažemo - ovo je temeljni zakon, osnovni, on je taj koji treba da realizuje tu slobodu udruživanja. Sada za posebne oblasti postoje posebni zakoni. Vi ste više puta govorili o crkvama i verskim zajednicama, ali postoji Zakon o crkvama i verskim zajednicama. Ovaj zakon se primenjuje supsidijarno, samo u onom delu u kome neki osnovni zakon nešto nije rešio, kao što se recimo Zakon o radu supsidijarno primenjuje u svim onim odredbama, u svim delovima u kojima Zakon o državnim službenicima nije nešto rešio. Tako da ne može da se osnuje crkva sa tri člana, ne može da se osnuje sindikat sa tri člana, ni politička stranka sa tri člana, jer postoje posebni zakoni koji regulišu ta osnivanje. To su posebni oblici udruživanja. (Vjerica Radeta, sa mesta: A sekta?) Kako možete da osnujete sektu. Suština ovoga jeste ostvarivanje nekog zajedničkog cilja. To zaista može biti komšiluk koji će da se organizuje, ima svoje udruženje i pokrene neku jaku kampanju za ostvarivanje nekog zajedničkog cilja tih ljudi koji su se tu udružili. Nekada je tih ljudi jako malo, nekada se oni bave krajnje humanim, divnim stvarima, nekada su podstaknuti nekom brigom i problemom, ne daj bože, bolešću u porodici, pa se skupi njih nekoliko koji imaju taj problem, pa naprave udruženje, pa krenu da se bore za ostvarivanje nekog zajedničkog cilja itd, za slanje da se leči u inostranstvu i tome slično. Nažalost, ima svega. Zato je moja molba da ne posmatramo to na taj način što ima ljudi koji su zli, pa će da zloupotrebe, jer oni će da se bave zlim poslovima kakav god bio neki zakon. Štaviše, oni se neće registrovati, jer ako se registruju onda moraju da upale svetlo i da ih država gleda. Oni će radije delovati neregistrovani, jer onda država ne može da vodi računa šta oni rade. Dakle, nemojmo zbog tog straha i te sumnje da onemogućavamo slobodu sutra i vama, i meni, i bilo kom čoveku, bilo kom našem sugrađaninu, da zajedno sa još dva svoja sugrađanina ostvari tu slobodu i da ostvaruje neki svoj cilj ili neki opšti cilj. Možda se oni zalažu za zaštitu nekog potoka i tome slično. To je naše viđenje stvari. Prosto sam samo hteo da vam kažem da mi to gledamo na drugačiji način. Što se tiče ovoga, vi ste rekli - kazne, pa moraju kazne da postoje. Mi smo se ovde svih ovih godina bavili time ko donosi pare za koje udruženje. Sada da vidimo, ako nešto nije u skladu sa transparentnošću, u skladu sa zakonom, dajte da ga kaznimo. Uvek smo kukali što ne možemo da proverimo šta ko radi i da li radi kako treba i da ga kaznimo. Sada možemo. Kazne moraju da postoje, a postoji ona latinska ignorantia iuris nocet, nepoznavanje zakona škodi, što znamo, nije to sporno. Na kraju, član3, govorili ste o ovim ciljevima. To je Ustav koji smo zajednički usvojili. Postoje stvari gde ljudi ne mogu da se udruže, ne mogu da rade, te stvari su zabranjene, Ustavni sud je nadležan da tu zabranu izrekne, mi smo to jednostavno u ovaj naš zakon stavili i to su osnovi i za zabranu nekog udruženja, odnosno osnovi da mi kao ministarstvo ne izvršimo registraciju udruženja koje ima ovakve ciljeve kakve ima. Molim da fokus prebacite na ovaj pozitivan deo, ali slažem se s vama. Bilo je mnogo tema oko maloletnika, ali ovo nije zakon koji tretira tu materiju, niti će se te stvari rešiti ovim zakonom. Ne možemo mi njih rešavati na ovaj način. To što je neko zao i očigledno radi ružne stvari, radiće ih kako god. Nemojte da mi kažnjavamo sve one koji nisu, a koji bi ovim zakonom mogli da ostvare neku svoju slobodu. I što je mnogo važnije, država ovim zakonom napokon, a svi smo vi ovde svesni, stiče uvid vrlo direktan u finansijsko poslovanje nevladinog sektora. Prvi put, nikada nismo ovo imali. Prvi put stičemo jasan uvid u sve segmente rada svake nevladine organizacije.
Narodni poslanik Branimir Đokić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, hteo bih samo da iskoristim priliku da postavim ministru Markoviću par pitanja: da li slučajno ima informaciju koliko je do danas registrovanih udruženja naših u Srbiji, koliko tih udruženja, pošto je nekada bilo društvenih i udruženja građana, samo po zakonu iz 1982. godine, i da li raspolaže informacijama koliko baš tih registrovanih udruženja, koja su po zakonu deset ljudi mogli da registruju, vrši zloupotrebe već godinama na celoj teritoriji Srbije? Zloupotrebe nisu male, iako se kaže - to udruženje ribolovaca, udruženje likovnih umetnika, estradnih, nije bitno kojih udruženja, te zloupotrebe nanose ogromnu štetu građanima Srbije. Daću par primera, s obzirom da sam bio predsednik Saveza estradnih umetnika i izvođača Srbije, gde ulaze i udruženja glumaca, filmskih radnika, svega, o zloupotrebama izdavanja potvrda. Njih niko ne kontroliše. Daju potvrde ambasadama, ljudima koji se uopšte ne bave određenim poslovima, a naravno zakon o kulturi ili zakoni kojima podležu određena udruženja regulisao je ko može dobiti određenu potvrdu za takve stvari, za dobijanje radnih i muzičkih viza, i put u inostranstvo. Policija je kompletno informisana već godinama, ambasade intervenišu kompletno, ministarstva informišemo. Do sada je bilo oko 15 sudskih postupaka, policija je nalazila falsifikate, nijedan slučaj nije do sada rešen. To je bruka i sramota koja se dešava, koju nanose ta naša udruženja. Kažemo sloboda građana. Sve je to lepo, u redu je, ali oni moraju biti kontrolisani i mora se prema njima sprovoditi zakon. Kao kada neko falsifikuje ličnu kartu, tako mora odgovarati i za falsifikat drugi koji izdaje, kao što sam dobio sada podatak da vidite dokle to ide. Ovo je vrlo važan segment. Sada ističe u februaru ljudima koji su u Artis Infos agenciji imali mandat. Šta se sada dešava? Sada u prethodnom mandatu ljudi šalju dopise, idu od kuće do kuće, od udruženja do udruženja, njih je 2.500 udruženja, napiše tekst, ovde je naš potpis, Skupštine, već otkucano ime i prezime čoveka koji je sada već član te agencije. Samo se udari pečat, potpiše se. Mogu da skupim 2.000 ovakvih potvrda od raznih udruženja i asocijacija, gde ću doneti u Skupštinu, i kada dođete komisija kaže - ovaj čovek je najugledniji u Srbiji, dajte njega na tu važnu funkciju. To su zloupotrebe neviđene. Samo sam hteo da postavim to pitanje i da na tu temu treba povesti računa kako obezbediti kroz ove zakone da bi te zloupotrebesmanjili na manji broj.
Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe G17 plus, posle nje narodni poslanik Saša Dujović, pa Nataša Vučković, Momo Čolaković i Tomislav Nikolić.
Poštovane dame i gospodo poslanici, zahvaljujem se pre svega koleginici i kolegi koji su mi omogućili da govorim pre njih, pošto nakon ovoga imam još jednu važnu obavezu ovde u Skupštini. Poštovani gospodine ministre, poštovane kolege, molila bih da mogu da počnem da govorim. Poštovani gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege, ministar je danas toliko hvaljen od poslanika da je meni prosto neprijatno da dodam još jednu pohvalu. Naravno, činjenica da je ovaj zakon ušao u proceduru i da se našao na dnevnom redu zaslužuje zaista da uputimo pohvalu ministru koji je tome značajno doprineo, ali bih rekla da pohvalimo i parlament kao instituciju koja je spremna da ovaj zakon donese, imajući u vidu činjenicu da je najčešće kritike za nedonošenje ovog zakona povlačio parlament.Zato čestitam i vama koleginice i kolege što danas raspravljamo o ovom zakonu, jer je ovo jedan od važnih, rekla bih i sistemskih zakona koji uređuje jednu veoma značajnu oblast u našoj državi. Donošenje ovog zakona ima jednu čudnu istoriju. Oni koji su bili zainteresovani za donošenje ovog zakona imaju jedan ovako šaljivo sujeveran komentar na temu - kad god zakon uđe u skupštinsku proceduru, ta vlada koja ga je predložila padne. Mi ćemo naravno razbiti to sujeverje, jer se prosto ne radi o sujeverju. Radi se o činjenici da najverovatnije ovaj zakon nije smatran dovoljno važnim da se pusti u skupštinsku proceduru i da bude na dnevnom redu na samom početku mandata jedne vlade, što se sada dešava. To je svakako garancija da će zakon, nadam se, biti i donesen, da će u mandatu ove vlade početi da se primenjuje i da će već pokazati dobre rezultate. Stranka G 17 plus naravno podržaće ovaj zakon pre svega zbog toga što je jedna od osnovnih vrednosti i ciljeva G 17 plus izgradnja modernog građanskog društva. Građansko ili civilno društvo jako je važno za razvoj svake države i kada se u skorije vreme govori o civilnom društvu često se čuju i neke negativne konotacije. Želim da podsetim šta je u stvari civilno društvo. Civilno društvo to je svaki građanin pojedinac ponaosob, to su naravno i mediji, i udruženja građana, i univerziteti, i sindikati i udruženja stručnjaka, znači sve ono što nije neposredno vezano za državu i njene institucije. Naravno, onda moramo imati visoku svest o tome da je jedan takav sektor jako važno urediti i ovoga puta ga mi uređujemo kroz jedan njegov segment, a to je - delovanje udruženja građana. Civilno društvo nije izum modernog vremena, već je civilno društvo nešto što potiče iz antičkih vremena. Samo bih podsetila na jednu definiciju Tomasa Pejna, koji ovako govori o odnosu društva i države, jer često se postavljaju pitanja u našoj javnosti od strane naravno onih koji su nešto manje upućeni u ovo - šta će nam uopšte nevladine organizacije, udruženja građana, civilno društvo, ako imamo državu koja treba da kroz svoje institucije brine o građanima? Naravno da država ne može sama da brine o svemu i naravno da država neke svoje nadležnosti i prenosi, i ima uvid u to da je prosto nemoguće prepoznati svaku potrebu svakog građanina na svakom delu teritorije Srbije i da je mnogo bolje kada građani sami doprinose tome da njihove potrebe budu kvalitetnije rešene. Tomas Pejn 1776. godine rekao je ovako - društvo je proizvod naših želja, država naših mana. Društvo podstiče našu sreću pozitivno, ujednačavajući naša osećanja, država negativno, ograničavajuće razlike. Društvo štiti, država kažnjava. Zato je važno da društvo i država deluju zajedno u cilju najboljeg ostvarenja prava svih naših građana. Istorija razvoja udruženja građana u Srbiji je zaista dugačka, kako smo danas mogli čuti od mnogih, ali ne uvek kontinuirana. Mi smo imali periode, naravno, kada je udruživanje građana bilo intenzivnije i kada je ono bilo u punoj meri uključeno u aktivnosti društva, ali imamo i periode kada nažalost to nije bilo tako. Kolege pre mene su već pominjale prve oblike udruživanja građana kroz mobe i zadužbine, ali i religijske i humanitarne organizacije. Već je pomenut zakon iz 1881. godine, zakon o slobodi udruživanja, a termin nevladine organizacije takođe nije nikako nov. To je termin koji se prvi put u Srbiji pojavio 1874. godine u tadašnjem glasilu koje se zvalo "Glas javnosti". Zakon iz 1881. godine, slično ovom zakonu, regulisao je takođe registraciju udruženja, statut, principe rada. Registracija se tada obavljala u upravi grada Beograda, ali ju je odobravao nadležni ministar za unutrašnje poslove. Međutim, u novijoj istoriji Srbije mi imamo jedan period posle Drugog svetskog rata kada su udruženja građana mogla delovati samo kao društvene organizacije i kako cenjeni ministar malo pre reče, one su bile politički obojene i bile su često vezane za državu ili partiju. Ukoliko su negovale te vrednosti, njihov rad je bio omogućen i dobrodošao, ukolikonisu bio je sputavan i često sankcionisan i kažnjavan. Imamo dobre primere i tradiciju delovanja strukovnih udruženja, kao što je Srpsko lekarsko društvo ili Advokatska komora, ali sa druge strane su se pojavljivala udruženja intelektualaca, građana, koja su imala različito mišljenje od tadašnjeg sistema i koja su bila grubo sankcionisana i onemogućavana u svom radu. Tokom osamdesetih godina pojavljuju se civilne inicijative koje predstavljaju prethodnicu višepartijskog sistema. Devedesetih godina delovanje udruženja građana i civilnog društva karakteriše jak otpor postojećem režimu - organizacije koje se bave ljudskim pravima, mirovne organizacije, ali i humanitarne organizacije koje su pomagale našim građanima da lakše prežive teška vremena. Nakon 2000. godine udruženja građana, nevladine organizacije, civilni sektor traže svoje mesto u društvu i postoji izvestan period u kome je primećeno izvesno nesnalaženje u novoj situaciji, ali polako se sektor prilagođava potrebama društva i pronalazi svoje mesto i ulogu u današnjem društvu. Današnju situaciju karakteriše činjenica da do sada nije bilo adekvatnog zakonskog okvira, o čemu su takođe mnogi govorili, relativno slaba struktura sektora, slaba povezanost, nema kišobran organizacija koje bi mogle na neki način da objedinjuju rad udruženja. Ali, ovaj sektor ima prilično ujednačen sistem vrednosti i okvir vrednosti, koji je u duhu i srpskih tradicionalnih i današnjih vrednosti koje promoviše naša država, ali naravno i evropskih vrednosti. To su naravno i demokratizacija društva, i poštovanje ljudskih prava, i socijalna inkluzija i mnoge druge vrednosti. Godine 1995. u Srbiji je bilo registrovano samo 174 udruženja, 2005. godine bilo ih je 1.935, broj registrovanih udruženja raste, ali naravno posle donošenja zakonskog okvira očekujem da će taj broj dodatno porasti i da će sektor dodatno jačati. Ono što želim da vam kažem je da se u jednom istraživanju 47,1% građana izjasnilo da su članovi nekog udruženja građana, a ako se izuzmu stranke i sindikati, onda 32,7% građana pripada nekoj vrsti udruženja. To govori o jasnoj potrebi da se ova oblast uredi, imajući u vidu činjenicu da oko trećina građana na neki način participira i učestvuje u radu nekog od udruženja. Nažalost, današnja udruženja imaju i slabosti, o tome naravno treba otvoreno govoriti. One same registruju kao svoje slabosti često elitizam koji postoji među njima, naravno da postoje i zloupotrebe. Često postoje tzv. "one man show" organizacije, kada jedan čovek praktično čini organizaciju i neretko uzurpira neka prava iz te oblasti kojom se bavi. Zašto su nam potrebna udruženja građana? Na ovom polju često možete čuti brojne predrasude. Jedna grupa poslanika, koja je pohađala i u kontinuitetu pohađa seminar za dodatnu edukaciju iz oblasti rešavanja problema siromaštva, imala je prilike pre nekoliko dana da sluša jedno veoma inspirativno predavanje prof. Čupića o formiranju predrasuda. Mislim da bi zaista bilo korisno da to predavanje mnogi čuju, jer kada se govori o nevladinim organizacijama zaista postoje brojne predrasude i neke od njih mi smo imali mogućnosti i danas da čujemo. Međutim, nevladine organizacije potrebne su ne samo zbog onoga što je ministar istakao, zbog principa slobode udruživanja koja se jemči našim Ustavom, ali naravno i mnogim evropskim konvencijama, nego zato što i države, sve savremene države, prepoznaju ograničenu funkcionalnost same države da rešava i preuzme odgovornost za baš sva pitanja u društvu. Tako da se pojavljuju nevladine organizacije koje deluju i u oblasti socijalne zaštite, i u oblasti obrazovanja, i u oblasti zdravstva, održivog razvoja, zaštite životne sredine, ljudskih prava, ali i mnoge mirovne organizacije. Šta danas rade nevladine organizacije i udruženja građana i na koji način one mogu da pomognu našem društvu? One neretko učestvuju, i treba da učestvuju, u kreiranju politika, ali isto tako i u prevođenju politika u praksu, što je, rekla bih, problem naše države i gde postoji jedna praznina u kojoj je jako dobrodošlo delovanje udruženja. One grade partnerski odnos sa državom, a i međusobno. Takođe, one su naravno dobrodošle kao konstruktivni kritičari države, ali mogu da rade i na podizanju opšteg nivoa svesti u nekom problemu i mogu takođe biti i direktan pružalac nekih usluga, recimo u oblasti socijalne zaštite, zdravstva ili nekih drugih oblasti. Koje su komparativne prednosti nevladinih organizacija u odnosu na državne institucije? Pre svega fleksibilnost, brže prilagođavanje potrebama i prepoznavanje potreba građana na terenu, znači, u samoj lokalnoj zajednici u okruženju, u komšiluku; zatim mnogo brži i efikasniji sistem odlučivanja, odnosno sistem donošenja odluka bez administrativnih barijera. Dalje, njihova komparativna prednost je sigurno i dobro poznavanje kompjuterskih tehnologija, ali isto tako i tehnologija pristupa evropskim fondovima i načinima na koji oni funkcionišu, tako da oni tu takođe i državi, a pogotovo lokalnoj samoupravi mogu biti značajan partner u budućnosti. Šta država u tom partnerskom odnosu treba da radi i kako treba da ga gradi? Pre svega građenjem zakonodavnog okvira, odnosno donošenjem ovog zakona o kome mi danas govorimo. Hrvatska je 2001. godine donela zakon i danas ima registrovano 23 hiljade organizacija. Naravno, mislim da država treba da odvaja izvesna budžetska sredstva kako bi pomogla funkcionisanju udruženja građana i to je ovim zakonom mislim dobro regulisano zato što, kao što sam rekla, nevladine organizacije ne bi trebalo da rade u svoju korist nego u korist građana, i potpuno je uredu da država kroz jedan transparentan, vidljiv proces i proces koji se može pratiti, odvaja budžetska sredstva kako bi finansirala ne nevladine organizacije, nego programe i aktivnosti kojima se one bave. Država treba da uključuje, kao što je bio slučaj i sa ovim zakonom, nevladin sektor i udruženja građana u donošenje politika, strateških dokumenata, ali i konkretnih zakonskih rešenja. Želela bih da navedem par dobrih primera koje je naša država već imala u ovoj oblasti. To je pre svega Strategija za smanjenje siromaštva, koja je donesena uz aktivnu participaciju nevladinih organizacija i udruženja građana koji su se bavili problemima pojedinih, posebno siromaštvom pogođenih grupa, ali i Fond za socijalne inovacije, Ministarstvo za socijalna pitanja, koje je imalo posebna sredstva kojima je pomagalo rad udruženja osoba sa invaliditetom, Ministarstvo zdravlja, Ministarstvo omladine i sporta, koje je u jednom transparentnom i otvorenom procesu tokom prethodne dve godine preko konkursa omogućilo rad oko 200 udruženja mladih. Zatim, Ministarstvo za omladinu je takođe sarađivalo sa nevladinim sektorom u procesu izrade strategije za mlade. Pri Vladi postoji tim za smanjenje siromaštva koji aktivno sarađuje sa udruženjima građana i nevladinim sektorom, ali dozvolite mi da pohvalim i nas kao Skupštinu, koji smo poslednjih godina postali posebno otvoreni za udruženja građana. Kroz uvođenje prakse javnih slušanja uspeli smo da dovedemo veliki broj udruženja građana u Skupštinu kako bi smo sa njima razgovarali o pojedinim predlozima zakona, a takođe u okviru odbora za smanjenje siromaštva imali smo čak u jednom trenutku i formiran forum svih partnera koji se bave problemom siromaštva, pa su tu bili i lokalni partneri, i poslodavci, i sindikati i nevladine organizacije. Verujem da su to primeri dobre prakse. Što se tiče samog zakona, on je naravno neophodan i nužan i u velikoj meri dobro koncipiran. Naravno, već su moji predstavnici rekli da su do sada na snazi bila dva zakona koja su uređivala ovu oblast. To je Zakon o društvenim organizacijama i o udruženjima iz 82. godine, republički zakon, i Zakon o udruživanju građana u udruženja, društvene organizacije i političke organizacije iz 1990. godine, koji je bio zakon na saveznom nivou. Postojalo je šarenilo u predloženim rešenjima, čak i u registraciji, pa su organizacije birale po kom će se zakonu registrovati. Ono što su bile slabe tačke ovih zakona su da su oni pravili razliku između udruženja građana, odnosno nevladinih organizacija, kako ih popularno zovemo, i društvenih organizacija, da nije bilo neformalnih oblika udruživanja, da nije bio rešen status stranih organizacija, da strana fizička lica nisu mogla biti osnivači, kao ni pravna lica, da je bio predviđen dosta visok broj potrebnih osnivača za osnivanje udruženja i da su postojala velika diskreciona ovlašćenja u gašenju udruženja. Prednosti ovog novog predloženog zakona su pre svega načelo dobrovoljnosti upisa, zatim mali broj lica koji se predviđaju kao osnivači, tri lica. Moram da vam kažem da je ovo u potpunoj saglasnosti sa zakonima iz Evrope i okruženja. Danska, recimo, i Italija nemaju nikakvo ograničenje u broju osnivača, a većina zemalja, recimo poput Francuske i Nemačke, ima dva lica potrebna kao osnivači, dok je negde prihvaćen standard da to budu tri lica, pri čemu je naš zakon potpuno usklađen sa ovim evropskim zakonodavstvom. Ono što je takođe prednost ovog zakona, to je da se statutom daje široka sloboda udruženjima građana da uređuju sopstvene odnose i sopstvenu delatnost, zatim uvođenje mogućnosti bavljenja privrednom delatnošću, pri čemu organizacije nemaju pravo da ostvarenu dobit dele među svojim članovima, već ga vraćaju u udruženje, odnosno u obavljanje onih aktivnosti koja rade u interesu građana. Dakle, to je veoma jasno definisano i ne pruža mogućnost zloupotreba. Zatim, pohvalila bih javne konkurse za dodelu budžetskih sredstava. Mislim da je tu možda mogla da se stavi jedna odredba kojom će se pratiti faze sprovođenja tog programa kako bi smo bili sigurni da se sredstva dobro koriste, mada zakon predviđa povraćaj sredstava ukoliko ona nisu adekvatno korišćena. Takođe pohvaljujem ovaj zakon zato što je probao da definiše šta su to organizacije od javnog interesa, odnosno šta je to javni interes i koje su to oblasti u kojima postoji poseban javni interes, kako bi se budžetska sredstva izdvajala za finansiranje tih programa. Zatim, razlozi za zabranu su restriktivno propisani i u duhu su evropskih konvencija, uređuje se jasno postupak likvidacije, reguliše se i legalizuje rad stranih udruženja, ali takođe se reguliše i pravni status dosadašnje društvene svojine, što je takođe veoma značajno. Ono što sam registrovala kao slabosti zakona, već sam rekla, smatram da je trebalo uvesti jasnu proceduru praćenja programa koji dobijaju budžetska sredstva. Takođe, verujem da su kao predlagači za zabranu sprovođenja zakona mogli da se uvedu i zaštitnik građana i građani svojim potpisima, kako bi se to na neki način izuzelo samo iz oblasti države. Mislim da je trebalo i programe za mlade navesti kao javni interes. I, naravno, najveća zamerka je ona o kojoj su mnogi već govorili, to je član 76, koji faktički ostavlja imovinu u posedu društvenih organizacija. Mislim da se time diskriminiše druge organizacije. Na samom kraju, evo moje vreme je već isteklo, želim da navedem neke ne vladine organizacije sa kojima smo da sada sarađivali u Skupštini. To su, recimo, Snaga prijateljstva ''Amiti'', Duga iz Ade, Udruženje studenata sa hendikepom, Grupa 484, Centar za prava deteta kao ekspertska organizacija, Centar za samostalni život invalida, Udruženje paraplegičara iz Leskovca, Autonomni ženski centar, Centar za unapređenje pravnih studija, Romski informativni centar iz Kragujevca i mnogi drugi. U ime svih ovih organizacija, svih njihovih aktivista, svih građana za čiju dobrobit oni rade i svih onih sa kojima G17 plus deli viziju moderne, pravedne, uspešnije, bolje države, G17 plus će podržati ovaj zakon i glasaće za njega. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS.
Uvaženo predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da je ovo veoma važan zakon čim se ovoliko narodnih poslanika prijavilo da o njemu diskutuje i ovako temeljno razgovara. Zakon o udruženju građana za nas iz poslaničkog kluba SPS-JS je veoma važan, kao što je važan za društveni život u Srbiji. Dosadašnje rešenje koje, mora se priznati, bilo je dobro za neko prošlo vreme, danas se ne uklapa u potrebu da i ovaj segment društvenog života prati rešenje koje diktiraju potrebe građana za udruživanjem. Udruženje građana mora imati jasne ciljeve oko kojih se građani okupljaju, a državi omogućiti dau udruženjima nađe partnere za sprovođenje određenih potreba građana zbog kojih se građani upravo i udružuju. Dosadašnji zakon o udruženjima, kao i razne izmene i dopune istog, te nekolike uredbe nisu uspele da uspostave red i u uvoj oblasti društvenog života. Nadležnost je, zbog postojanja paralelnih organa vlasti na saveznom i republičkom nivou, često puta duplirana, pa smo imali apsurdne situacije da jedno udruženje odbije da registruje republički nadležni organ, a registruje ga savezni nadležni organ, i obrnuto. Kada se usvoji Predlog zakona o udruženjima iu ovoj oblasti se uvede red, to će se napokon u okviru jednog ministarstva voditi registar svih udruženja. Značaj vođenja registra udruženja na jednom mestu je od izuzetne važnosti. Centralizovanje evidencije omogućiće kvalitetnije praćenje rada udruženjau ostvarivanju svojih ciljevai zadataka nadležnih organa. U Predlogu zakona predviđeno je da posebne kategorije imaju status udruženja od javnog interesa. Veliki broj oblasti koje su zakonom predviđene predstavlja dobar znak države da želi saradnju sa udruženjima. Želim da verujem da je samo greškom predlagača iz ove kategorije ispuštena kategorija ratnih veterana, ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca, kao i izbeglih i raseljenih lica sa KiM. Siguran sam da će predlagač prihvatiti podnete amandmane poslaničkog kluba SPS-JS, teispraviti ovu gršku. Takođe, veoma bitne promene u odnosu na prethodni zakon odnose se na broj osnivača udruženja. Novim predlogom, kako je ovde već više puta rečeno, predviđeno je da umesto dosadašnjih 10 osnivača to mogu biti samo tri građanina. Lično smatram, da apsurd bude veći, svega je jedan dovoljan da bude državljanin republike Srbije. To u ovom trenutku smatram kao izuzetno loše rešenje. Nadam seda će predlagač ipak iznaći mogućnost da nađe kompromis između predloženog i velikog broja amandmana koji je na tu temu dat. U Srbiji je trenutno registrovano preko 30 hiljada udruženja. Sama ta činjenica dovodi do zaključka da će, ukoliko se usvoji ovakav predlog o broju osnivača, u najmanju ruku broj udruženja biti dupliran, što će, mora se priznati, dovesti do lošijeg rada samih udruženja, kao i najverovatnije lošije saradnje sa državnim organima. Posebnu pažnju treba posvetiti delu Predloga zakona koji se odnosi na imovinu udruženja. Veliki broj udruženja danas koristi značajnu imovinu koju su na korišćenje dobili od zadužbinara, ktitora ili su u prošlosti istu sticali od priloga iz svojih sredstava. Predlagač zakona je predvideo, po meni veoma loše rešenje, da ukoliko udruženje ne dokaže da je ulagalo sredstva u imovinu ona prelaze u vlasništvo države. Predlagač nije vodio računa o volji donatora koja je u celom civilizovanom svetu svetinja. Smatram da je krajnje pošteno da Vlada kao predlagač mora da prihvati realnu situaciju, te da u najmanju ruku bude ravnopravna sa udruženjima i da dokaže svoja ulaganja u imovinu koju koriste udruženja kako bi stekla pravo da s njom raspolaže. U suprotnom, ovakav predlog bi mogao izazvati posledice od strane udruženja koje bi verovatno na taj način izgubilo imovinu kojom sada gazduje. Kao primer ovakvog delovanja navešću sudbinu Doma ratnih vojnih invalida u Beogradu i Doma ratnika, poznatijeg kao Doma vojske. Dom ratnih vojnih invalida građen je kao zadužbina od 1934. godine do 1937. godine na preko 11.700 kvadratnih metara. Danas ratni vojni invalidi tj. udruženja koja koriste tu imovinu imaju na raspolaganju 3.288 kvadratnih metara, a preko 8.000 kvadratnih metara je uzurpirano i otkupljeno od samih fizičkih i pravnih lica. Nacionalizacija koja je završena 1964. godine dovela je do toga da određeni kvadratni metri, mogu čak i da citiram, Beograd film preuzme 680 metara kvadratnih, "Agrooprema" 1.100, Poslovni prostor Savski venac oko 700 itd, doveli su do toga da ratni vojni invalidi, kojima je kralj Petar kao zadužbinu ostavio Dom ratnih vojnih invalida, izgube tu imovinu i danas ne mogu njom da raspolažu. Usvajanjem ovakvog predloga, bez izmena koje su predložene u amandmanima poslaničkog kluba SPS-JS, ponovo nas vraća u vreme nacionalizacije, što je u suprotnosti sa tendencijama povraćaja oduzete imovine i pripreme zakona o denacionalizaciji, kao i puta kojim se kreće Srbija prema Evropskoj uniji. Pored mnogobrojnih udruženja koja su se obraćala poslaničkom klubu SPS-JS, kao i meni lično, svoje protivljenje energično su uputili sindikati koji raspolažu imovinom, a koja je sticana decenijama. Poseban problem predstavlja imovina boračko-invalidskih organizacija, koja je u većini slučajeva sticana između dva svetska rata kada je u Srbiji bilo zlatno vreme zadužbinarstva. Po nekim našim podacima, ta imovina se trenutno procenjuje na negde oko milijardu evra i u Drugom svetskom ratu je veliki broj dokumenata kojim bi se udruženja legitimisala kao vlasnici imovine jednostavno nestao, izgoreo ili prosto udruženja nisu u situaciji da mogu da se legitimišu kao vlasnici, što po vašem predlogu, tj. po predlogu Vlade, automatski prelazi u nadležnost države. Usvajanjem ovakvog Predloga zakona država preuzima upravljanje nad nečim čemu nije doprinela finansiranjem, a to lično smatram u najmanju ruku nekorektnim. Na kraju želim da istaknem sledeće, vodeći se interesima građana da se udružuju, predlagač zakona pokušao je da predloži najadekvatnija zakonska rešenja koja bi mogla da budu prihvatljiva i za građane, kao i za narodne poslanike. Potrebno je da predlagač zakona prihvati predložene amandmane ili bar deo njih, koji poboljšavaju Predlog zakon, te da omogućimo građanima lakše udruživanje u cilju stvaranja uslova za rešavanje programskih ciljeva i zadataka zacrtanih u osnivačkim aktima i statutu udruženja. Naravno, u pripremi današnje sednice mi smo već obavili neke razgovore i jedan deo amandmana je, da kažem, načelno prihvaćen, u pojedinostima će biti reči dalje. Ono što je nama veoma važno i za šta sam zamoljen od velikog broja boračkih invalidskih organizacija da ovde sugerišem i ukažem, a to je da je imovina koju poseduje SUBNOR, koju poseduju savezi penzionera, rezervnih vojnih oficira, podoficira, starešina itd. nije mala i jednostavno veliki broj tih organizacija nisu u situaciji da mogu da dokažu poreklo te imovine da je njima ostavljena. Zadužbinarstvo, kako sam već naveo, bilo je takvo, dosta imovine su ljudi dobre volje ostavljali. Danas imamo nekoliko fondova zadužbine i fondacija kojima gazduju nepoznati ljudi. Slažem se da treba uvesti red, ali tamo gde je to izuzetno poznato i gde postoje organizacije koje su nasledile tradiciju negovanja nekih ranijih organizacija koje su gazdovale tom imovinom, tu bi trebalo imati malo više razumevanja od strane predlagača. Ono na čemu insistiramo, to je broj osnivača. Ovde je dosta rečeno o broju osnivača kao nelogičnim predlogom od tri, lično smatram da taj broj bi možda mogao se zadržati iz postojećeg zakona, a to je deset, pri tome vodeći računa o sugerisanju iliti predlogu Evropske unije da to bude najmanje dva, ako sam dobro razumeo iz prethodnih razgovora, što znači da nas ne ograničava u nekom većem broju. Mislim da bi tu trebalo poraditi na tome i naći zajedničko rešenje. Dosta je bilo reči i o poslovnoj sposobnosti maloletnih građana i mislim da tu treba voditi računa, pogotovo što je sadašnjim predlogom predviđeno da samo jedan građanin, državljanin Republike Srbije, jeste dovoljan kao osnivač u aktu o osnivanju udruženja, a dva mogu biti stranci. Dolazimo u situaciju gde su osnivači dva stranca i jedno maloletno dete, bez obzira na saglasnost roditelja, za šta lično smatram da nije dobro. Takođe, veoma mi je drago što sam dobio informaciju od predstavnika Ministarstva da će se ispraviti rešenje u članu 36. stav 3, pored postojećih udruženja od javnog interesa građana da će biti uključena i boračka i invalidska udruženja, kao i udruženja raseljenih i izbeglih, pre svega sa KiM, ali i ostalih srpskih zemalja. To bi u načelu bilo sve ono o čemu sam u ovom trenutku imao da govorim, a uzeću sebi za pravo da u pojedinostima po podnetim amandmanima, ukoliko ministar nešto prihvati biće nam drago, ukoliko ne prihvati pokušaćemo da ga ubedimo da prihvati, pa se nadam da ćemo imati razumevanja i od strane predlagača. Jer, ipak, kategorija nevladinog sektora u civilnom društvu je veoma važna, a ovde reprezentujem jednu izuzetno brojnu kategoriju, zove se boračko-invalidska zaštita, učesnici nekih nemilih događaja koje bi svi hteli da zaboravimo, i moja je dužnost da predstavim taj problem, jer se radi o velikom broju građana i o nečemu što se zove tradicije. Nisam siguran da to treba porediti sa nevladinim sektorom u pravom smislu reči. Kontrola u tom smislu reči da, ali ipak kada dva strana državljana i jedan državljanin Srbije, a imate recimo jedan SUBNOR Srbije koji broji stotinu hiljada članova itd, nije to isto, bar mislim da državnim organima ne bi trebalo da bude isto i da oni isto gledaju na jedno i na drugo udruženje, pošto smo u rangu udruženja. Naravno, nadam se da će amandmane, koje je podnela SPS-JS i ja kao predstavnik Pokreta veterana Srbije, ovde uzeti u razmatranje predlagač i da će po njima postupiti tj. priznati ih. Hvala puno.
Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Za evropsku Srbiju. Posle nje narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DS i poslanička grupa ZES naravno da će podržati zakon o udruženjima građana, jer ovaj zakon smatramo izuzetno važnim. Razlozi koje ovaj zakon čine tako važnim jesu brojni, kako za ostvarivanje prava naših građana na udruživanje, tako čini mi se i za unapređenje stanja naše demokratije. Zašto je ovaj zakon tako važan? Pre svega ovim zakonom se stvara pravni okvir za ostvarivanje jednog prava građana - prava na udruživanje koje je zajemčeno našim Ustavom, kojim se zajemčuje pravo na slobodu udruživanja. Svaka demokratska zemlja nastoji da na maksimalno dobar način stvori uslove za udruživanje, za zajedničko delovanje građana, kako u političkoj sferi kroz političke stranke, tako i u civilnom društvu, odnosno u društvu gde se udruženja građana osnivaju kao pravo građana. Drugi razlog zbog čega je ovaj zakon tako važan je zato što se tri zakona, koja su do sada uređivala ovu oblast, o kojima je već bilo reči u ranijim izlaganjima i koja su bila potpuno neprimenjiva na sadašnje stanje u nevladinom sektoru i u oblasti udruženja građana, stavljaju se van snage i ova oblast se uređuje na potpuno drugačiji način, shodno stanju koje postoji u realnosti. Moram da kažem da je interes nevladinog sektora, u meri koju znam, da se ova oblast na što bolji način uredi, kao što je interes države da ova oblast bude uređena tako da država preko svojih organa može da ostvaruje određeni minimalni nadzor koji je potreban u ovoj oblasti. Ono što je vrlo dobro i što treba da posluži kao primer kada budemo donosili druge zakone, to je što je u pripremi nacrta ovog zakona zaista učestvovao veliki broj nevladinih organizacija. Imale su pravo da izraze svoje mišljenje, slaganja i neslaganja, kojih je uvek bilo i to je dobro. Postojala je zaista jedna svojevrsna javna rasprava. Okolnost da je ovaj zakon dugo pripreman, takoreći od 2002. godine, naravno da je doprineo tome da veliki broj svih zainteresovanih udruženja građana može da učestvuje u pripremi ovog nacrta. Treći razlog zbog koga je ovaj zakon vrlo važan je taj što se Srbija, kao što većina vas zna, nalazi u procesu monitoringa u Savetu Evrope, još od našeg prijema u ovu organizaciju 2003. godine, kada je zakon o udruženjima građana postavljen kao jedan od uslova koji Srbija mora da ispuni nakon prijema u članstvo. Svaki izveštaj izvestilaca do sada je sadržao konstataciju da mi ovaj zakon nismo doneli. Ovim donošenjem zakona se zapravo i taj uslov negde ispunjava, uslov koji proističe iz našeg članstva u ovoj organizaciji. Konačno, razlog zbog koga je ovaj zakon važan je naravno unapređenje demokratije i odavno se demokratija ne meri samo stepenom demokratije u političkoj sferi, mogućnosti političkog organizovanja, sposobnosti građana da na slobodnim i fer izborima izraze svoje političko mišljenje, nego se demokratija sve više meri time koliko i na koji način građani participiraju u procesu donošenja odluka i na koji način društvo, kroz organizacije civilnog društva, odnosno udruženja građana, jeste u mogućnosti da preuzme jedan deo poslova i aktivnosti koje je do sada u velikoj meri sprovodila centralizovana država. To više nije standard. Standard je danas i decentralizacija države, ali i preuzimanje dobrog dela nadležnosti države upravo od strane civilnog društva, naročito u ovoj socijalnoj sferi, o čemu ću malo kasnije više govoriti. Sve demokratske zemlje se staraju o tome da na najbolji mogući način obezbede uslove za aktivno učešće građana, kako u političkom procesu, tako i u ovom civilnom sektoru. Pomenula bih primer Švedske, koja za sve nas koji se bavimo demokratijom važi kao jedan od uzora među državama na planu funkcionisanja demokratskih institucija. Prethodna socijaldemokratska vlada Švedske 2002. i 2003. godine je smatrala da je potrebno da uvede ministarstvo za demokratiju koje je imalo dve vrste nadležnosti. Jedna je bila povećanje participacije građana na izborima i političkom procesu, a druga nadležnost je bila da pospeši udruživanje građana. Hoću da kažem da i tako demokratske zemlje, kao što je Švedska po nekom opštem mišljenju, bave se pitanjem kako da unaprede svoju demokratiju, jer je to pitanje koje nikada nije završeno, nikada nije do kraja rešeno. Udruženja građana jesu ključni, naravno ne i jedini, ali ključni element civilnog društva, koje za razliku od zatvorenog, autoritarnog društva, karakteriše otvorenost, tolerancija, vladavina prava, poštovanje ljudskih prava itd, a pre svega pluralizam. Pluralizam koji u svim sferama društva, i u političkoj, i u poslovnoj, odnosno komercijalnoj, pa i samom društvu, civilnom društvu omogućuje da sve društvene grupe izraze svoje interese, svoje potrebe i svoja osećanja i da imaju prilike da i drugi građani čuju. To je jedan vrlo važan princip naravno i poštovanje tot principa pluralizma pokazuje našu demokratsku opredeljenost da čujemo i imamo razumevanje za različito mišljenje, za različite aktivnosti u društvu, za različite interese, da nastojim da ih usaglašavamo i da na taj način dolazimo do najboljih mogućih odluka za razvoj društva. Ovo pravo na udruživanje u tom smislu može biti ograničeno samo određenim ustavnim poretkom, normama ustava i onim vrednosnim sistemom koje ustav promoviše. U tom smislu ovaj zakon postavlja ograničenje slobodi udruživanja. Naravno, to je vrlo aktuelno pitanje i danas u društvu jako mnogo se govori o potrebi da se pronađu mehanizmi, da se na najefikasniji način onemogući rad i javno delovanje svima onima koji se zalažu i promovišu fašizam, rasizam, netoleranciju itd. Na nama je da u ovom parlamentu kroz odgovarajuća zakonska rešenja nađemo odgovore na ta pitanja. Ukazala bih na to koja su važna rešenja u ovom zakonu koja smatramo posebno važnim u poslaničkoj grupi ZES i u Demokratskoj stranci. Pre svega radi se o usvajanju od strane predlagača termina udruženje građana. Mislimo da je to vrlo dobro, da smo se opredelili za ovaj naziv, iako su u ranijim predlozima i u debati o ovom zakonu bili predlozi da to bude nevladina organizacija, i neprofitna organizacija itd. Mislim da je dobro što smo se opredelili za termin udruženje građana, koje zakon definiše kao neprofitno, nevladino i dobrovoljno, što je jedna od osnovnih karakteristika udruženja građana. Pri tom, naravno, vrlo je važno reći da nevladino, što se često u našoj javnosti čuje, nikako i nikad ne znači antivladino, i mislim da je moja koleginica u prethodnom izlaganju upravo istakla da je još u 19. veku u jednom našem časopisu po prvi put, smatra se, pomenut izraz nevladina organizacija. Ali, u tradiciji je srpskog društva i raznih udruženja da se koristi upravo izraz udruženja građana i to je jako dobro. Druga tačka koju izdvajam je to što zakon na vrlo dobar način objedinjuje dve grupe udruženja. To su ona koja se, s jedne strane, formiraju kao društva ili udruženja članova, koje imaju određene zajedničke interese članova udruženja, primeri su brojne organizacije i udruženja osoba sa invaliditetom, razne hobi organizacije, koje su takođe vrlo važne za život i funkcionisanje jednog društva, i one organizacije koje, s druge strane, ostvaruju neki opšti cilj, cilj koji je važan za društvo u celini i to je vrlo dobro da su obe ove vrste organizacija pokrivene ovim predlogom zakona. Mi u DS smatramo da je vrlo dobar predlog da su samo tri lica potrebna za osnivanje udruženja građana, smatramo da troje ljudi ili tri osobe čine grupu i da je to vrlo dobro rešenje. Takođe, smatramo da je vrlo dobro rešenje to što je Predlog zakona na vrlo slobodan način opredelio mogućnost svakog udruženja da definiše organe upravljanja u svom okviru. Naravno, statutom je neophodno da se odrede organi udruženja, ali nije nametao neka konkretna rešenja, što jeste bilo kritikovano od strane nevladinih organizacija u odnosu na neke prethodne tekstove koje smo imali prilike da vidimo. Četvrta stvar koju izdvajam je registar. Potrebno je da imamo jedan registar. Razumem potrebu da imamo jedan registar na nivou Pokrajine Vojvodine, ali bih ukazala na jedno rešenje koje je zakon predvideo, preporučila bih Ministarstvu tu praksu da zaista primenjuje u svom radu, a to je mogućnost da obavljaju poslove registra van sedišta ministarstva. Mislim da je to posebno važna mogućnost sa stanovišta pristupačnosti registra građanima, udaljenim mestima u Srbiji, jer za mnoga udruženja može biti problem da moraju da dođu do Beograda da bi se registrovala i da bi sve poslove oko registracije završila. Danas u Srbiji, po mojim saznanjima, deluje negde oko 30 hiljada organizacija različitih vrsta. Postoje jako velike predrasude o njihovom radu, o strukturi tih organizacija, u javnosti se više vide jedne nego druge, što je i normalno, ali mi se čini da je vrlo važno da imamo u vidu da ne postoji gotovo nijedna sfera društvenog delovanja gde ne postoji neko aktivno udruženja građana. Mi smo, naravno, imali prilike tokom svih ovih prethodnih godina da vidimo koji je to veliki doprinos koji su pojedina udruženja i organizacije dale, kako u uspostavljanju demokratskog sistema u Srbiji, tako i u postavljanju uslova za sprovođenje reformi u raznim oblastima. Mislim da danas u gotovo svakoj opštini u Srbiji deluje neko udruženje koje promoviše evropske vrednosti, koje nastoji da praktične politike EU približi našim građanima. Znam da postoje razna udruženja koja recimo danas rade sa poljoprivrednicima širom Srbije, pokušavajući da im približe upravo tu poljoprivrednu politiku EU, to je vrlo važna stvar, složićemo se svi da je važno da brojne predrasude koje oko toga imamo u procesu našeg pridruživanja EU prevaziđemo. U realnom životu, dakle, doprinos udruženja građana je izuzetno velik, kako u humanitarnoj oblasti, tako i u oblasti edukacije, kulture, nauke, naravno zaštiti ljudskih prava i svim onim drugim oblastima u kojima postoje udruženja građana. Peto rešenje koje izdvajam kao vrlo dobro je opredeljenje predlagača da se usvoji princip prijave, a ne princip odobrenja, prilikom registracije, što je jedan moderan princip koji je opšteprihvaćen. Ovim zakonom takođe se predviđa mogućnost registracije stranih predstavništava, stranih udruženja, što je takođe vrlo dobro, iz prostog razloga što ovde dugo godina već deluje veliki broj međunarodnih organizacija i udruženja koje nisu do sada imale mogućnost da se na pravi način registruju i da deluju u okviru našeg pravnog sistema. Jedna novina je svakako mogućnost koja je predviđena Predlogom zakona, da udruženje građana može da obavlja privrednu delatnost, a naravno ona mora da bude statutom predviđena, i u tom slučaju, ukoliko se opredeli da ima privrednu delatnost, ona mora biti registrovana u nadležnom organu za registraciju privrednih subjekata, što je dobro. Ono što preostaje da se definiše u ovoj oblasti, što naravno nije predmet ovog zakona, ali parlament o tome treba da govori i da podstiče Vladu da to čini, to je da se određenim fiskalnim zakonima na poseban način reguliše upravo sprovođenje, odnosno privredna delatnost nevladinih udruženja, s obzirom da tu ima nekih specifičnosti i da u mnogim pravnim sistemima postoje različita rešenja kako da se ovo pitanje reguliše. To su razni oblici usluga koje daju udruženja građana, socijalnog preduzetništva itd. To je vrlo važno pitanje, naročito za društva poput našeg. Takođe bih ukazala na regulisanje nečega što je u praksi zapravo postojalo, a to je mogućnost da nevladina udruženja, udruženja građana, za svoj rad dobiju sredstva iz budžeta Republike Srbije, naravno pod uslovom da su njihovi programi od javnog interesa i to je jasno definisano šta su to oblasti od javnog interesa u članu 38. Naravno, dobijanje sredstava iz budžeta Republike Srbije treba da bude samo na osnovu javnog konkursa, predviđeni su kriterijumi i nevladina udruženja moraju da na kraju godine objave taj svoj godišnji izveštaj, tako da on bude dostupan javnosti. Ovo je vrlo važna novina, dakle postojala je praksa u ovoj oblasti, da nevladina udruženja dobijaju sredstva od države, ali s druge strane nije bilo zakonom do kraja definisano. Danas u velikom broju zemalja, i kod nas se to dešava kao što sam rekla, dolazi do različitih oblika partnerstva između države, između lokalnih organa vlasti i udruženja građana, i to je naročito važno u oblasti socijalne politike, gde u našem društvu postoje vrlo veliki problemi, a gde je s druge strane država u situaciji, zbog nedostatka budžetskih sredstava, da stalno preispituje i redukuje razne oblike davanja pomoći. Treći sektor, odnosno udruženja građana su tu u prilici da na vrlo aktivan način doprinesu upravo poboljšanju ostvarivanja socijalne politike. Već je bilo reči o tome koje su prednosti koje udruženja građana u tom smislu mogu imati, odnosno šta je ono što ih čini konkurentnim u takvom jednom partnerstvu, to je naravno mogućnost da individualiziraju svoje programe, tako da programi socijalne pomoći koje nevladine organizacije, udruženja građana imaju, zapravo budu mnogo više u skladu sa konkretnim potrebama određenih društvenih grupa, na određenoj teritoriji, u određenoj lokalnoj zajednici, to je jedna prednost konkurentna. Druga konkurentna prednost je ta da su programi udruženja građana uvek nešto jeftiniji nego što su to programi države, zato što država pre svega mora da jedan program predvidi za celu teritoriju države, a s druge strane, naravno, državni aparat jeste skuplji. Dobar primer za ovo partnerstvo između države i udruženja građana je naravno implementacija Strategije za smanjenje siromaštva, koja je u ovom periodu od pet-šest godina zaista uspela da na ovom projektu okupi veliki broj udruženja građana širom Srbije, da koordinira njihov rad i ne samo da ih angažuje, nego da kroz njihov angažman zapravo poveća i unapredi njihov organizacioni kapacitet za učešće u takvom jednom partnerstvu. U tom smislu, čini mi se da bi bilo vrlo važno pohvaliti i dalje podsticati jednu dobru praksu koja postoji na našem lokalnom nivou. Veliki broj naših lokalnih vlasti, koje su u prethodnom periodu stvarale tzv. savete za saradnju sa nevladinim sektorom, to je vrlo dobra praksa i ima nekoliko razloga za to. Pre svega, vrlo je važno da imamo u vidu da udruženja građana u lokalnoj sredini zapošljavaju određeni broj ljudi, drugo, da angažuju određena sredstva koja se troše u toj lokalnoj sredini za potrebe i korist građana i, treće, da kroz udruženja građana same lokalne vlasti imaju određeni izvor informacija o tome koje su realne potrebe građana u njihovoj sredini. Na kraju, želela bih da kažem da je bilo reči o finansiranju i rešavanju problema imovinskih prava. Naravno, tu je teško naći najbolje rešenje, jer su primeri različiti i nemoguće je u jednom zakonu toliko individualizirati rešenje. Ono što mi se čini važnim to je da mi, kao država i kao društvo, treba da podstaknemo razne oblike domaćeg finansiranja rada udruženja građana. Jedan od načina za to je da donesemo uskoro jedan zakon koji se smatra kompatibilnim sa ovim, a to je zakon o fondacijama i zadužbinama, koji upravo treba da podstakne formiranje domaćih zadužbina, domaćih fondacija i da animira i naš poslovni sektor za ulaganje u nevladin, odnosno treći sektor. Iz svih ovih razloga koje sam navela, mi u DS podržavamo ovaj zakon, vidimo ga upravo kao podsticaj unapređenju našeg umeća udruživanja u društvu i kao doprinos stvaranju jedne zajedničke atmosfere u sprovođenju ciljeva koje su nam građani odredili. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković, predsednik poslaničke grupe PUPS, a posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Poštovana potpredsednice, predsedništvo, poštovani predstavnici Ministarstva, poštovani narodni poslanici, PUPS i naša poslanička grupa izražava zadovoljstvo zbog ovoga što se ovaj zakon našao na dnevnom redu Skupštine i što će biti usvojen, zbog toga što ima jednu široku lepezu udruženja koja su od posebnog značaja i interesa za jednu od najmasovnijih populacija u našoj zemlji, a to su penzioneri. Izražavamo zadovoljstvo i zbog toga što će konačno iz tri zakona biti spojena jedinstvena materija, na osnovu koje će biti regulisani odnosi i omogućiće se građanima da izražavaju i ostvaruju svoje interese koji su od najvećeg značaja za razvoj demokratskih odnosa, za razvoj humanitarnih odnosa u društvu i za uređenje odnosa između ljudi koji pokušavaju da se udruže radi ostvarivanja nekog svog interesa. Druga stvar zbog čega mislimo da je veoma značajno ovo, zbog toga što smo već niz godina pokušavali na raznorazne načine da dođemo do toga da se odnosi u udruženjima urede na pravi način, da se omogući ljudima da upravljaju tim svojim interesima. U tom smislu, posebno izražavam zadovoljstvo zbog toga što su očekivanja penzionerskih udruženja, penzionerskih organizacija, konačno dobili jedan osnov da urede odnose na pravi način. Mi imamo u Republici preko 200 udruženja, imamo preko 3.000 delova tih udruženja, sa nešto preko 800 hiljada članova. To je jedna ogromna armija građana koji očekuju da na jedan uređeni način ostvaruju svoje interese i da se udružuju radi ostvarivanja tih svojih interesa i dogovora. Poseban razlog zbog čega podržavamo rešenja koja su ponuđena u zakonu jeste i zbog toga što mi imamo specifičnu potrebu da dokazujemo reprezentativnost radi učestvovanja u uređivanju odnosa između države i udruženja i između države i Fonda za PIO i, na drugoj strani, penzionerskih struktura. Ono zbog čega posebno podržavamo ovaj zakon jeste nekoliko pitanja koja su uređena na način za koji smo se mi zalagali u poslednjih nekoliko godina. Prvo i osnovno je da smo učinili nespornim u razgovoru sa predstavnicima Ministarstva da ovde ne spadaju sindikati. Mislim da je to veoma važno. Sindikati su u drugačijem položaju, spadaju među odnose koji se uređuju posebnim Zakonom o radnim odnosima, međunarodnim konvencijama. Mi smo razumeli tako da se sindikat tu pominje samo zbog toga što je to ustavna kategorija i u Ustavu se oni pominju, a sve ostalo se ne primenjuje na njih. Druga stvar o kojoj smo, takođe, razgovarali sa predstavnicima Ministarstva i učinili je nespornom, to je pitanje statusa pravnog lica. Ko je pravno lice, da li udruženje, da li deo udruženja ili savez itd? U tom pogledu, učinili smo nespornim da je udruženje pravno lice, a da onaj ko se bavi nekim drugim, finansijskim ili humanitarnim poslovima, takođe može postati pravno lice. U tom smislu, odgovornost za taj status treba da snosi ili deo ili udruženje, zavisno od toga kako to bude regulisao u svom najvećem normativnom aktu, tj. statutu. To je za nas veoma bitno. Mi smo imali tu jako puno problema. Verovatno na terenu imate to prisutno i znate kako i na koji način rade naši domovi penzionera u selima, u mesnim zajednicama itd. Neki su u statusu pravnih lica, neki nisu. Tu ima određenih problema, ne samo zbog uređenih odnosa, nego i zbog drugih zakonskih propisa koji moraju da se poštuju. Sledeće pitanje je status imovine. U tom smislu smo podržali to rešenje, iako smo bili podneli amandman da se to drugačije reguliše. Međutim, uz saradnju sa Ministarstvom smo došli do zaključka da je ovo rešenje koje je ponuđeno zakonom prihvatljivije od onoga što smo mi predložili. Zbog toga mislimo da će se to konačno rešiti. Prihvatam sugestiju i primedbu da novonastala udruženja, humanitarne i nevladine organizacije nisu u ravnopravnom položaju kao i dosadašnja, ali u svakom slučaju, treba nastojati da udruženja ostanu samostalna, da im ostane imovina na korišćenje i da ne budu u nepovoljnijem položaju nego što su do sada bila. Treća stvar koja je za nas veoma značajna, to je pitanje registra i pitanje kontrole. Mislim da je veoma značajno da se to jedinstveno reši zakonom, jedinstven registar i jedinstvena kontrola, koja će biti pod ingerencijom ministarstva. Mi smo do sada imali registraciju udruženja i nevladinih organizacija kod MUP itd. Mislim da je veoma značajno da to bude sada objedinjeno, posebno sa aspekta ove kontrole koja mora biti obezbeđena. Mislimo da je veoma značajno to što je regulisano pitanje humanitarnog delovanja udruženja na jedan poseban, specifičan način i da ove odredbe podstiču tu humanitarnu aktivnost, sa aspekta o kojima ne bih želeo mnogo da govorim, jer je to već poznato. Humanitarna aktivnost i humanitarno delovanje udruženja, nevladinih organizacija, posebno sa aspekta udruženja penzionera, veoma je značajno i zbog onoga o čemu smo i ranije pričali. Iz tih i mnogih drugih razloga koji su se ovde čuli, mi ćemo u danu za glasanje dati glas za ovaj zakon. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe "Napred Srbijo".
Dame i gospodo narodni poslanici, kao predstavnik stranke koja je juče pobedila na dopunskim izborima u Prijepolju, moram da konstatujem da je cinično obrazloženje gospodina ministra da se ova materija uređuje tek sada, sedam godina posle demokratskih promena u Srbiji. Mislio sam da ste vi iz DOS-a odustali od priče o tome kako su 5. oktobra bile demokratske promene, i nikada pre i nikada posle, tim pre što imate koaliciju u kojoj se nalaze političke stranke koje su do tada bile na vlasti u Srbiji, pa mi ovo liči na direktnu optužbu protiv koalicionih partnera. To vam ne bih oprostio ili zaboravio, a što se vaših partnera tiče, neka rade kako hoće. Sve ste u Srbiji završili, doneli sve zakone koji nas približavaju EU i ostalo je još samo da regulišemo rad nevladinih organizacija. Toliko vremena Skupština ima da sada može mirno da se bavi i ovim problemom. Dinar je stabilan, fabrike rade, seljaci hrane Srbiju i zarađuju veliki novac, odbranili smo KiM, samo još da ispunimo testament Tomasa Pejna. Šta mogu samo da zamerim ovom predlogu zakona, što mislim da neprekidno izaziva probleme u Srbiji, a zakon nije regulisao? Najpre, izdvojili ste neka udruženja čiji će rad biti regulisan ili je već regulisan ranije donetim zakonima. Sva ostala su ipak u ovom zakonu, pa kada ministar kaže da neće biti moguće da budu osnivane sekte, pitam po kom to zakonu. Po kom zakonu neće moći da budu osnivane sekte i šta to znači za ministra sekta? Da li postoji definicija sekte koja je zabranjena i sekte koja je dozvoljena, zato što je vrlo teško dokazati da neko osniva sektu koja bi trebalo da bude zabranjena, ukoliko nekim od zakona nije taksativno navedeno šta je sekta i koje sekte, sa kojim obredima, ritualima, sa kojim ciljevima i kojim programom mogu da budu zabranjene. Jedan sam od građana Srbije koji su na meti jedne tzv. nevladine organizacije. Morao sam da tužim predsednika te nevladine organizacije, zato što je izrekao besomučnu laž kojom je pokušao vašem kandidatu za predsednika da u kampanji pomogne da pobedi na predsedničkim izborima. Dakle, izgovorena je laž da sam ubica, da sam ratni zločinac, javno izgovorena na televiziji, preneli su je svi svetski mediji, svi domaći mediji. Zatražio sam zaštitu od države. Odgovorili su da nisam ličnost koju država treba da štiti i uputili me da sam tužim predstavnika nevladine organizacije. Na suđenju koje traje i koje je veoma blizu toga da dođe do zastarelosti dela, predsednik Fonda za humanitarno pravo rekla je da je u mandatu Fonda za humanitarno pravo da optuži i kada nema dokaza. Taj Fond za humanitarno pravo isključivo se bori protiv Srba i isključivo protiv Srbije, i isključivo protiv ljudi koji u Srbiji mogu nešto da predstavljaju ili koji mogu da povedu jednog dana Srbiju mnogo bolje nego što ste je vi ili neko od nas do sada vodio. Zbog toga, gospodine ministre, mislim da ste propustili da regulišete najvažniju stvar kod tih tzv. nevladinih organizacija, a mogli ste na primeru G 17 plus da imate prethodni primer, a to je finansiranje nevladine organizacije. Koje finansiranje? Iz inostranstva. Vi se ne bavite tom materijom. Za vas je domaće udruženje ono koje je ovde registrovano, a može sto posto sredstava da dobija putem donacije iz inostranstva. Fiktivni projekti, izmišljeni projekti, samo da novac dođe. Onda ta tzv. nevladina organizacija radi protiv interesa Srbije. Vi trenutno niste ugroženi radom tih nevladinih organizacija. Ako nastavite da govorite kako je KiM sastavni deo Srbije i ako i dalje nastavite da odbijate da priznate nezavisnost Kosova, uskoro ćete imati na vratu tzv. nevladine organizacije. Dakle, gospodine ministre, šta je trebalo da uradite? Da ograničite finansiranje iz inostranstva na 49% ukupnih sredstava koje nevladina organizacija može da stekne ili da nevladinu organizaciju iz člana 35. finansiranja prebacite u 57. član, u strano udruženje. Dozvoljen je rad, ponaša se u skladu sa zakonom, ali se finansira iz inostranstva. Ako se finansira iz inostranstva, onda je strano udruženje. Kako to može da bude domaće udruženje, a finansira se iz inostranstva? Ko ima interesa da finansira tzv. borce za ljudska prava, Helsinški odbor iz inostranstva u Srbiji, a da brane srpske nacionalne interese? Jeste li ikada pročitali da su nekom Srbinu po njihovom izveštaju ugrožena ljudska prava? Ne. Čuli ste drske izjave o sudbini KiM, o zločinima na KiM, o zločinima Srba u Hrvatskoj. Nikada, nikada nisu imali mandat da odbrane Srbiju, srpski narod, da kažu ko je od Srba zločinac, ali da kažu ko je od Hrvata, ko je od Albanaca zločinac. Zbog toga, ako se posle 1.800 i neke godine, pa posle nekih zakona iz društvenog sistema socijalizma ova materija reguliše, nemojte da prepisujete zakone kojima se reguliše rad ovih organizacija na zapadu. Na zapadu to jesu nevladine organizacije. U Americi ne postoji nevladina organizacija koju finansira Srbija, po bilo kom osnovu, na bilo koji način, po bilo kom projektu. U Srbiji postoji mnogo organizacija koje se finansiraju iz inostranstva, pa neka svaka uzme po jedan promil i okrene po jedan promil građana Srbije na stranu onoga ko je plaća, eto vam grdne nevolje za Srbiju i za srpsku državu. Zbog toga trebalo bi doraditi ovaj zakon. Slažem se da je to jedan već veliki sektor. Gospođo Pešić, zar i vi lupate? Ne mogu da verujem. Fina saradnja radikala i gospođe Pešić, odlično. Vama se ne sviđa, gospođo Pešić, što napadam ove koje finansira Amerika u Srbiji. Kakve to veze ima s vama? Ne finansiraju vas. Dakle, zakon treba doneti. Kada se ovakav zakon donosi morate sve da imate u vidu, o svemu da razmišljate. Nisam za mere koje je morala Rusija da donese zabranom onih koji su ugrozili vitalne interese Rusije. Mislim da smo dovoljno snažna država, dovoljno demokratska da vodimo brigu, da vodimo računa o svemu, o svakome ko se u Srbijibavi bilo kojim poslom. Pri donošenju zakona znajte, ko zna kada ćete imati mogućnost da ga popravljate. Znači, detaljno od člana do člana predvidite svaku mogućnost, zato što će ovaj zakon gledati pravnici iz zemalja koje finansiraju rad nevladinih organizacija. Pronaći će, a svakako nećete moći da ih zabranjujete, jer Ustavni sud se bavi samo zabranama po tri osnova, oni će gledati da vam ne pruže priliku da ih po tom osnovu zabranite. Sada, da ste malo više radili, a malo manje lupkali, imali biste odbornike u Vrnjačkoj Banji, imali biste u Knjaževcu, imali biste vlast u Zemunu. Imate? Jeste sigurni? (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića poslanici SRS lupali o klupe.)
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, meni je žao što moram da prekinem konstruktivnu diskusiju koja je tekla povodom Predloga ovog zakona dok gospodin Nikolić nije izašao za ovu govornicu i da vas ponovo opomenem da zaista ne znam na osnovu čega vi tom čoveku dajete reč, i kako on kao građanin, bez ikakvog legitimiteta i legaliteta, ulazi u ovaj parlament. Koliko znam niste ga lično pozvali, ali tolerišete njegovo prisustvo. To govori o tome da je parlamentarizam u Srbiji zaista u velikoj krizi, a da je i demokratija u velikoj krizi. Vaš ideolog Aleksandar Vučić, gospodine Nikoliću, verovatno od vas pokušava da napravi radikala čistih ruku, kako biste vi to rekli, ili čista obraza, ne znam, on je to tako umeo da kaže, malo u rukavicama, ali vi ste u stvari umiveni DOS. Po svemu onome što vi govorite, vi u stvari podržavate politiku nekadašnjeg DOS-a. Nema nikakve razlike između vas i Borisa Tadića. Pošto ste tako dobri prijatelji sa Borisom Tadićem, pošto je Boris Tadić vaša produžena ruka u svim ovim lokalnim kampanjama, gde ucenjujete, otimate, podmićujete, nasilno izvodite odbornike iz opštinskih skupština, zašto se ne dogovorite s njim da lepo raspiše izbore, naka raspusti Skupštinu, pa vi uđite sa 70 poslanika, mi nemamo ništa protiv. Možda će narod nas da kazni zbog toga što smo gajili zmiju u nedrima, što smo uložili onoliki trud i novac da od vas napravimo brend. Kada budete izašli pod svojim imenom i imenom svoje stranke, mi ćemo pozdraviti taj broj poslanika koji vi ovde u Skupštinu uvedete. Ovako nas brukate, jer mi smo u kampanji govorili jedno, vi ste govorili: sigurna kuća za Ratka Mladića je kod vas u vašoj kući. Aleksandar Vučić je govorio da je to u Jajincima. A gde je danas? Baš vas briga za Ratka Mladića. Vi ste za saradnju sa Haškim tribunalom. Vas baš briga za veliku Srbiju i govorite o njoj kao o ratno-huškačkoj politici. Pokušavate da predstavite ideologiju koja nije samo ideologija SRS. Mnogo je starija, vezano za veliku Srbiju, kao samo čekamo tenkove, pa da krenemo i da osvajamo srpske teritorije. Ne, gospodine Nikoliću, vi bi trebalo da znate da je to nešto sasvim drugo, da je to srpsko etničko biće koga ne smemo da se odreknemo, ali za to je potrebno malo obrazovanja. Mislila sam da ga imate, ali očigledno da ste na sve zaboravili, zarad ovog novca o kome govorite, koji je stigao iz inostranstva i koga ste se latili.
Niste naveli član Poslovnika Narodne skupštine za koji smatrate da je povređen. Svi koji sedimo u ovoj sali znamo da je povređen član 27. od strane predsedavajuće, jer član 27. Poslovnika Narodne skupštine podrazumeva da mora da se stara o redu u sali, što kao predsedavajuća nisam mogla da obezbedim dok je govorio narodni poslanik Tomislav Nikolić, zbog lupanja o inventar Narodne skupštine raznim predmetima. Raznim predmetima, stojeći pored narodnog poslanika Momira Markovića mogu da kažem, ne danas, poslaniče, juče, prekjuče, mogu da navedem koji poslanici kojim predmetima, ali u tom trenutku ne predsedavam sednicom Narodne skupštine, sada predsedavam i ne mogu da obezbedim red, zbog toga što poslanici, u redovima od dva do osam, lupanjem o inventar Narodne skupštine proizvode zvuk sa moje desne strane. (Vjerica Radeta, sa mesta: Kako vi to vidite?) Narodna poslanica Vjerica Radeta pita kako to vidim. Ne vidim, čujem. Da vidim izrekla bih meru kazne, pošto je to ugrožavanje dostojanstva Narodne skupštine i ometanje govornika. Ne osporavam pravo da se, s onoliko veštine koliko poslanici imaju i iskustva koje imaju, ometa govornik i ugrožava sednica Narodne skupštine, i mogu samo da dam primer da je to veština koju svi poznajemo. Narodni poslanici dobacuju - vreme. Dužna sam da vam objasnim na čega se odnosi povreda člana koji je evidentno povređen. Dakle, toj veštini smo svi skloni, kao što predsedavajući može neprekidno da zvoni kada govori bilo ko od narodnih poslanika, jer se to ne smatra kršenjem Poslovnika, nego pozivom na stvaranje reda. Dakle, veštine i izbegavanja kazni za kršenje Poslovnika su nam svima poznate. Ako smatrate da ova skupština i ova sednica zaslužuje da redovi od jedan do osam lupaju o inventar i ometaju govornika, onda verovatno smatrate da i predsedavajuća treba da neprekidno zvoni i da time ometa narodnog poslanika ili narodnu poslanicu koja govori, jer to nije kršenje Poslovnika. Narodni poslanik Dejan Mirović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč, pa narodna poslanica Nataša Jovanović i narodni poslanik Momir Marković. Izrečena je jedna nedopustiva stvar, a to je da je za vreme sednice Narodne skupštine data reč građaninu i da građani ulaze i govore, što je netačno i uvredljivo. Reč je data narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću, predsedniku poslanike grupe Napred Srbijo, koji ima status narodnog poslanika, mandat narodnog poslanika i sva prava i dužnosti koja iz toga proizilaze. Molim sve narodne poslanike da razmenu mišljenja i objašnjenja, da svi umemo da kršimo Poslovnik tako da ometamo govor, shvatimo najozbiljnije, jer neprekidno zvonjenje dok govornik govori jednako tako nije kršenje Poslovnika, a ometanje je govornika. Izvolite.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu člana 225. i 226, kao i na osnovu člana 104. i 103, koji propisuju da govornik treba da govori o dnevnom redu. Iz razloga koji do sada nisu objavljeni, već danima prisustvujemo zamornom političkom marketingu u ovoj skupštini, ali i u lokalnim samoupravama, posebno u opštini Zemun. Međutim, taj marketing je u suprotnosti ne samo sa članom 102. Ustava, koji omogućava postojanje blanko ostavki, već i sa članom 100. Ustava, koji propisuje da se poslanici biraju na izborima, a ne u kontrolisanim medijima. Ovakva zloupotreba Skupštine je u suprotnosti sa načelom političke korektnosti koja je osnova na kojoj počiva savremeni svet. Takođe, podrška jednoj stranci koja nije učestvovala na izborima nema nikakve veze sa demokratijom, posebno zato što se njena ideologija potpuno razlikuje od ideologije SRS koja je donela ovoliki broj mandata. Navešću vam samo jedan test. Da li možete da pretpostavite kakva bi bila reakcija glasača SRS na predizbornom mitingu u Beogradskoj areni da je sadašnji drugi čovek ove nove grupacije hrabro izjavio pred njima, kao i 12. oktobra 2008. godine, da je njegov lider sada prihvatljiv za SAD. Ili da je neko iz ove grupacije isto to izjavio na mitingu ispred Narodne skupštine u februaru ove godine pred nekoliko stotina hiljada ogorčenih ljudi upravo zbog nezavisnosti Kosova, koje je forsirala ta Amerika? Takođe, SRS je oduvek imala svoj prepoznatljivi program. Nikada nam na pamet ne bi pala megalomanska i neozbiljna ideja da mi treba da budemo nekakav most između istoka i zapada. Videli ste pre nekoliko dana da Medvedev i Buš potpuno normalno razgovaraju, bez posrednika iz Srbije. Dame i gospodo, ideja velike Srbije je stotinu puta realnija od ove besmislice.
Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, da dam jedno objašnjenje i pojašnjenje građanima Srbije, a i ovoj nesrećnoj Kandićki, čiji isti mentor i ista kasa plaća i nju i Tomislava Nikolića, dakle Amerikanci, oni koji su ih uzeli pod svoje, da ne mislite vi sada, časni ljudi narodni poslanici, da je u pitanju neko ko je ratovao pa je proglašen za ratnog zločinca. Iz Kragujevca sam i naša četnička jedinica i odred kojim je komandovao vojvoda Srećko Radovanović i sam vojvoda Radovanović znaju da taj koji je izlazio za govornicu - ne zna da sklopi ni da rasklopi pušku. Kakav ratni zločinac? On je u jedinici SRS srpskih četnika iz Kragujevca znate za šta služio - da štrika i hekla vojnicima džemperiće i sve ono što im treba, da nabavlja nešto da se popije i da se pojede? Zaista je Nataša Kandić pogrešila kada ga je lažno optužila, jer jedan hekler i jedan štrikač, uostalom u tako heklanom i štrikanom džemperu je i došao u Beograd, od njega, od takvog skorojevića bez znanja i obrazovanja, kako reče Vuk Drašković, dr Vojislav Šešelj je napravio gospodina, koji je do puča i dok ga nisu uzeli Amerikanci pod svoje bio pseće veran svom gospodaru - reče Vuk Drašković, i lepo je napisao, Marius je Marius. Hvala najlepše.
Niste naveli koji član Poslovnika je povređen, tako je ovo druga zloupotreba Poslovnika. Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, 225. i 226. Tražim objašnjenje - ko to u ovoj zemlji Srbiji ima prava da kidnapuje, otima i sklanja ljude političke stranke kojoj je dao narod poverenje, koje je poslala da odrade određeni zadatak? Naime, u četvrtak pred sednicu Skupštine opštine Zemun nestaje šest odbornika SRS. Tražili smo ih i na mestima gde stanuju, i u porodičnim kućama njihovih roditelja, nigde ih nije bilo. Viđeni su da ih vozaju po Beogradu u crnim ''škodama superb'', sa zatamnjenim staklima, sa prepoznatljivim brojevima. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Bile su subotičke tablice.) Pa bilo je i subotičkih tablica. Imate vi široku lepezu. Uostalom, vaša ergela automobila, gospodine Nikoliću, bila je u to uključena. Pošto su videli da im ta otimačina odbornika nije uspela, uleteli su na sednicu Opštinske izborne komisije i oteli člana OIK ispred SRS. Naravno, prethodno je verovatno bio dogovor. Jedino što su se prešli - glasanje nije bilo završeno. Da je glasanja bilo i da je ona glasala protiv, onda bi naneli štetu SRS. Buka se pojavila, naravno gospodo žuti, sa vašim predsednikom odborničke grupe. Uostalom, televizija je vrlo lepo snimila, bivši, isključeni član SRS Milan Bojović, koji je sad perjanica kod ove novoformirane nevladine organizacije Žene u crnom ili kako se već zovu, sasvim je svejedno, sekte - može i tako, i Novicki, oni su člana SRS i člana OIK bukvalno uneli u kola. Tek kad su uneli u kola shvatili su da glasanje nije završeno, da je ona napustila sednicu OIK, salu u kojoj se održava sednica OIK, zamenik člana OIK iz SRS je ušao i sednica je mogla da se nastavi. Imam informaciju da su im od 2.000 evra pa do ''astre'' plaćali, kako kome. SRS sačuvala je vlast, hvala na pitanju, dobro smo, gospodine Nikoliću - SRS je sačuvala vlast u opštini Zemun i nećete moći do sledećih izbora. Na sledećim izborima, daće bog, dr Vojislav Šešelj će se uskoro vratiti. Uostalom zato ste se i uplašili, to vas je Nataša Kandić obavestila, uskoro će se vratiti, a onda će od vaše stranke, kao košava kada oduva lišće u jesen - da ostane samo da je bila nekad neka grupa odmetnika od SRS. (Predsedavajuća: Tri minuta i trideset sekundi). Zahvaljujem što se bili tolerantni, gospođo predsedavajuća.
Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici govorim na osnovu članova 225 i 226. Poslovnika Narodne skupštine i obraćam se vama, gospodine Milane Markoviću, da vas obavestim i da vas zamolim da u međuvremenu saznate zašto se desilo ovo što se desilo? Naime, na sednici skupštine gradske opštine Zemun 17. novembra 2008. godine, znači u skladu sa rokovima, donet je statut i poslovnik o radu SO Zemun. Poznato vam je da se ovi akti obavezno objavljuju u službenom listu grada Beograda. Nadležni u opštini Zemun su naravno blagovremeno dostavili primerak usvojenih akata službenom listu grada Beograda i sekretar gradske opštine je obavio razgovor sa službenikom u Skupštini grada, sa namerom da sazna kada će biti objavljen tekst statuta i poslovnika o radu. Sekretar skupštine je dakle zvao u cilju dobijanja tih informacije i razgovarao s nekom gospođom Radmilom Josipović, koja mu je dala informaciju da će statuti gradskih opština biti štampani u službenom listu grada Beograda, sa datumom 17. novembar 2008. godine, ali da statut gradske opštine Zemun neće biti objavljen jer su podnete žalbe na odluke SO Zemun, zbog toga, kako je rekla ta Radmila Josipović, što je opozicija najavila da će se obratiti gradskoj vlasti i gradonačelniku, kako bi se uvele privremene mere i da ona ne može početi sa štampanjem zato što je dobila nalog da to ne učini. Jasno vam je da se na ovaj način nasilno sprečava usaglašavanje organizacije organa i usaglašavanje akata gradske opštine Zemun sa statutom grada Beograda, naravno u cilju da se nezakonito očigledno uvedu privremene mere. Molim vas, gospodine ministre, da se odmah angažujete da saznate o čemu se radi, to je u vašoj nadležnosti, i da ovoj gospođi Radmili Josipović kažete da ne može da dobija naloge ni od funkcionera DS, ni od funkcionera Napredne stranke, nego da mora da radi u skladu sa zakonom. Nije njena stvar kako će biti odlučivano po žalbama - ona mora da objavi tekst statuta i ovog pravilnika. Molim vas da hitno to uradite, a izvinjavam se zbog prekoračenja vremena. Simptomatično je to što je malopre građanin Nikolić ovde, kada je prolazio, odnosno još je bi za govornicom, rekao - da smo izgubili vlast u Zemunu, kao da on zna kakva će biti odluka Okružnog suda po žalbama nekih kojih su isključenih iz SRS. Dakle, to neme veza sa ovim na šta vas upozoravam. Molim vas, za pola sata ponovo ću javno da vas pitam šta se sa tim dešava. (Predsedavajuća: Vreme.) Evo, završavam. Molim vas da se statut gradske opštine Zemun, koji je usvojen legalno na legalnoj sednici, sa skupštinskom većinom DSS i SRS, objavi zajedno sa ostalim statutima.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Poslanička grupa manjina, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa LDP, poslanička grupa DSS, poslanička grupa SPS-JS, poslanička grupa SRS, poslanička grupa G 17 plus i poslanička grupa Za evropsku Srbiju. Prelazimo na raspravu prema prijavama za reč. Prva prijavljena je narodna poslanica Elvira Kovač, posle nje narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovani gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Savez vojvođanskih Mađara u načelu podržava Predlog zakona o udruženjima, pošto se prema ovom predlogu, saglasno najvišim evropskim standardima u ovoj oblasti, garantuje sloboda udruživanja i donošenje ovog zakona predstavlja samo deo ukupnih aktivnosti koje moramo da realizujemo u procesu evropskih integracija. Međutim, mi iz Saveza vojvođanskih Mađara imamo nekoliko primedbi, stoga smo predali osam amandmana na ovaj zakonski tekst. O ovim amandmanima ću malo kasnije pričati ukratko, a detaljnije u raspravi o pojedinostima. Smatramo da će ovi naši predlozi samo precizirati i poboljšati ovaj tekst, te očekujemo podršku svih vas. Najpre bismo bili oduševljeni da gospodin ministar prihvati te amandmane još ovde, ako ne, očekujemo da ćete vi, drage kolege, glasati za njih. Konačno su i u našoj zemlji sloboda udruživanja građana i položaj i delovanje udruženja građana zauzeli značajno mesto i veoma bitnu ulogu u ukupnim društvenim procesima. Svesni smo da je konačno stvoren tzv. treći sektor, koji počiva na građanskoj inicijativi i zainteresovanosti za određena životna pitanja. Danas je baš uspešnost saradnje između Vladinog i nevladinog sektora mera stepena demokratije jednog društva. Predložena zakonska rešenja u ovom predlogu se kreću u okviru međunarodnih standarda u ovoj oblasti. Ali, kao što sam spomenula na samom početku, Savez vojvođanskih Mađara ima nekoliko zamerki. Najpre, smatramo da je neophodno uskladiti Predlog zakona sa činjenicom da u Republici Srbiji živi veliki broj pripadnika nacionalnih manjina. Predloženo rešenje ne reguliše na adekvatan način pitanja koja se odnose na nazive onih udruženja građana koji spadaju u red udruženja građana pripadnika nacionalnih manjina, kao i neka druga udruženja čiji naziv sadrži određene simbole, znake ili reči na nekom stranom jeziku, odnosno na mrtvom jeziku. Propisivanjem obaveze prevođenja naziva ovih udruženja na srpski jezik, ispisivanje tih naziva ćirilicom, rezultovalo bi veoma zbunjujućim, a u ponekim situacijama i smešnim, odnosno neozbiljnim nazivima udruženja. Mi smo u svom amandmanu naveli konkretan primer, ali setite se samo nekih primera, tipa da se fast foodispisuje tako kao što sam izgovorila. Mi takođe smatramo, kao što smo čuli u izlaganju gospodina Pastora, bez obzira na objašnjenje koje smo dobili od gospodina ministra pre nekoliko sati, da nadzor nad radom udruženja koja su sa teritorije autonomne pokrajine treba da vrši nadležni organ uprave autonomne pokrajine kao povereni posao, zbog toga da bi uskladili ovaj predlog zakona sa principima decentralizacije. Sledeći predlog se odnosi na situaciju ''ćutanja administracije'', jer ovaj predlog zakona ne predviđa donošenje rešenja o upisu. Međutim, bez ovog dokaza o upisu u registar, udruženja nastala na ovaj način nikako ne bi mogla da dobiju matični broj, PIB, da otvore svoj tekući račun itd, baš iz razloga što je za sve ove postupke neophodan taj izvod iz registra koji dokazuje njihovo postojanje kao pravnog lica upisanog u registar. Svi smo svesni da udruženja građana kao neprofitne organizacije troškove svog funkcionisanja ostvaruju najvećim delom iz raznih donacija koje dobijaju na raznim konkursima, kao i iz dobrovoljnih priloga, kao što smo čuli. Po Zakonu o porezima na imovinu ova udruženja, nažalost, moraju da plate porez na nasleđe i poklon. Mi iz Saveza vojvođanskih Mađara predlažemo da se ukine obaveza plaćanja poreza na nasleđe i poklon. Nadalje, ova udruženja moraju da se jave na veliki broj konkursa, a zbog svega toga moraju da izvade razne dokumente, pa stoga moraju da plate i još neke takse. Znači, sledeći naš predlog je da se ukine i obaveza plaćanja republičkih administrativnih taksi. Ono što bih želela da naglasim se tiče prestanka udruženja, odnosno prenosa njihove imovine posle njihovog prestanka. U Predlogu, što nije sporno, stoji da se za primaoca imovine ne može odrediti bilo ko, već naravno ta imovina mora da i dalje služi približno istim ciljevima, odnosno da pripadne onim organizacijama koje imaju slične ciljeve. Međutim, Savez vojvođanskih Mađara ne može da se složi sa odredbom da samo domaće, neprofitno pravno lice koje je osnovano radi ostvarivanja sličnih ili istih ciljeva može da dobije ovu imovinu. Mi smatramo da bi bolje rešenje bilo da ovaj zakon ipak ostavi mogućnost i nacionalnim savetima nacionalnih manjina, kao i tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama, da postanu primaoci imovine udruženja u slučaju njegovog prestanka. Ovo predlažemo, s jedne strane, zbog toga što su ciljevi mnogih udruženja vrlo slični ciljevima nacionalnih saveta ili ciljevima tradicionalnih crkava i verskih zajednica, a ovo je inače i trenutna postojeća situacija, pa smatramo da bi predloženo rešenje bez uključivanja crkvi i nacionalnih saveta nacionalnih manjina predstavljalo zapravo korak nazad. Kao što sam spomenula na početku, donošenje zakona o udruženjima predstavlja jedno od neispunjenih obaveza Republike Srbije i što se tiče evropskih integracija, ali to je njena obaveza preuzeta pristupanjem u članstvo Saveta Evrope. Svi izveštaji predstavnika iz Saveta Evrope o napretku Republike Srbije, naše zemlje, u izvršavanju njenih dužnosti i obaveza ukazuju, nažalost, da je kod nas do sada učinjeno veoma malo po pitanju pravnog uređenja slobode udruživanja. Donošenje zakona o udruženjima, dakle, između ostalog, proističe iz svih ovih naših obaveza po evropskim integracijama, a naravno da je u našoj zemlji već, kao što smo čuli od prethodnih govornika, dugo očekivan i veoma značajan ovaj novi pravni okvir za osnivanje, rad i samo funkcionisanje tih udruženja, s obzirom da se po do sada važećim propisima ne zna tačno ni ukupan broj postojećih udruženja, a ni uređuju mnoga bitna druga pitanja, pre svega pitanja koja se odnose na položaj stranih udruženja. Stoga, da zaključim, Savez vojvođanskih Mađara će u danu za glasanje u načelu glasati za ovaj predlog zakona, ali predlažemo i gospodinu ministru kao predstavniku Vlade ovde i svima vama, drage kolege, da podržite naše amandmane. Hvala na pažnji.
Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poštovani građani Srbije, pozdravljam donošenje ovog zakona, mada je on najavljen pomalo kao kabalističan zakon, jer čuli smo informaciju da svaki put kada je ovaj zakon ušao u proceduru pala je Vlada i zamislite i sada kada je u proceduri i pred usvajanjem, mi imamo najavu preispitivanja poverenja Vlade, tako da ga možemo odmah u startu nazvati kabalističnim zakonom. Ono što je u tom zakonu dobro i pozdravljam pre svega jako dobre namere gospodina ministra da ovaj zakon uredi jednu važnu oblast u funkcionisanju države, to je pravo na udruživanje građana i to je partnerski odnos između države i civilnog sektora. Naravno, mislim da je država imala partnerske odnose i sa svojim vojnim sektorom. Ono na čega ću se osvrnuti u svojoj diskusiji, to je ono na šta sam podnela i amandman i što mislim da je manjkavo u ovom zakonu, čak mislim da se gospodin ministar složio s tim, samo što jednostavno nismo u ovom trenutku našli bolje rešenje. To je član 19, u kome se omogućava udruživanje maloletnih lica od 14 godina. Ono što mogu da kažem, govorim u ime svoje poslaničke grupe NS, oko čega smo se složili kada smo podnosili amandmane, očekujući razumevanje i podršku za te amandmane, to je da pre svega nemamo nacionalnu strategiju oko mladih. Znate, imamo velike probleme, to govorim kao neko ko 25 godina radi sa ovim uzrastom, sa mladima odnosno velike probleme mladima ovo društvo je nametnulo, ne rešavajući neke druge probleme. Koliko smo svi u tome učestvovali, koliko smo odgovorni, to je evidentno. Mi smo dom koji je dužan da zakonskim rešenjima pomogne da funkcioniše država nabolje. Omladini treba pomoći u mnogo čemu. Omladini treba omogućiti neke visoke standarde. Slažem se sa onim što je gospodin ministar rekao da je sa 14 godina neko deliktno odgovoran, da je sa 15 godina radno sposoban, da je sa 16 godina čak biološki zreo da osnuje porodicu i to je verovatno tako u celom svetu jer biologija ne poznaje one granice barijere koje mi postavljamo. Ali, recimo, neke zemlje u EU koje imaju isto ove zakone drugačije su postavile svoju nacionalnu strategiju u zaštiti mladih i mogle bi da nam budu primeri u tome. Pa na primer u jednoj Nemačkoj omladina do 18 godina ne može uveče da bude samostalno u gradu, ne može da izlazi. U jednoj Srbiji četrnaestogodišnjaci se vrlo često kući vraćaju u pet ujutru. Da vam ne govorim, ovde ima dosta lekara i složiće se sa ovim što kažem, koliko je to zdravstveno pogubno, koliko je to psihološki opasno, koliko mi na taj način dopušteno da se destruktivno ruši naša mladost. Naša mladost, naša omladina, naša budućnost, to je najosetljiviji deo ovog zakona. Gospodin ministar je tu bio vrlo kooperativan i rekao da bi prihvatio neko rešenje koje bi moglo da bude ponuđeno, čak i ako ovaj amandman ne bude usvojen. Tada sam predložila nešto o čemu valja razmisliti i o čemu predlažem gospodinu ministru da razmisli, i vrlo brzo pristupi nekom konkretnom rešavanju, a to je da se donese poseban zakon kojim se uređivati udruženje maloletnih lica. Da pokažemo brigu i nadzor jer zašto bismo mi bili napredniji Nemaca koji su već u EU. Ako se već na sve njih ugledamo, pa hajde da prekopiramo i neki dobar primer koji nam zaista može mnogo pomoći, koji zaista istinski može da zaštiti ono što jeste i u ime čega mi sve to radimo, a to je naša budućnost. Imamo veliki problem u društvu upravo sa ovim mladim ljudima i kada govorimo o udruživanju bojim se da će biti zloupotreba o kojima su ovde govorili prethodnici, ne bih da se ponavljam, i gospodin ministar je bio tu u pravu kada je rekao da ne možete sprečiti nekoga ako hoće da zloupotrebi nešto, to je nešto što ide uz upotrebu, uvek ide i mogućnost zloupotrebe, ali svakako moramo imati zakonski okvir i zakonske mogućnosti da sankcionišemo moguće posledice, jer one jesu upozorenje i one jesu onaj bič koji neke ipak drži sa ove strane zakona i poštovanja zakona, ili bar smanjuje pokušaje u tom smislu. Mi se suočavamo, i to ste svakodnevno svi svedoci, imamo ovde uvek brdo štampe, da nam se događa, kao pre dve nedelje u jednom gradu u Srbiji, da su se tri maloletna lica udružila, pa su neke ljude opljačkali, pri tom jednog čoveka lišili života, suprugu teško povredili, i to je vrsta udruživanja, i to su baš tri, baš taj broj o kojem ćemo kasnije mnogo govoriti. Nisu čak ni registrovani, strašna jedna posledica, čak je pomalo i karikiram, ali to je strašno i to je naša svakodnevica. To je nešto što moramo da predvidimo u tome kada mladima dajemo velika prava. Prava proizilaze iz obaveze i dužnosti. Ovaj član zakona je svakako trebalo da bude usklađen ili da se razmišlja o alternativnom rešenju, svakako u koordinaciji sa Ministarstvom prosvete, jer imamo dosta problema upravo u zakonima koje reguliše odnos školstva. Mi smo neke stvari u osnovnim školama poništili, poništili smo ocenu iz vladanja koja je ranije ulazila u prosek, a koja više ne ulazi. Time smo, verujte, samo tim jednim činom uveli haos u školstvu. Napravili smo ogromne probleme u funkcionisanju škole, da vam ne kažem srušili autoritet škole. Nije dobro da preteramo u davanju nekih sloboda, ako nismo u mogućnosti da napravimo odgovarajuće mehanizme, kojima će ljudi znati, pre svega mladi ljudi, da te slobode pravilno, humano i iskreno iskoriste i da to bude na opšte zadovoljstvo svih nas. To je ono što sam želela da kažem i da vas pozovem upravo da, ako ne podržite ovaj amandman, a gospodin ministar mi je to i najavio, nisam želela da ga povlačim, želela sam još o njemu da govorim, da svakako gospodin ministar, koji je pokazao veliko razumevanje i dobru volju, razmisli o mogućnosti jednog zakonskog akta koji će ovu najosetljiviju oblast, verujte, najvažniju oblast, udruživanje mladih, regulisati.
Obaveštavam vas da će se druga, treća i četvrta sednica Odbora za privatizaciju, koje su bile sazvane za 29. oktobar 2008. godine, održati danas 19. novembra 2008. godine, u 14,00 časova u Plavom salonu. Reč sada ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kao što je već najavljeno, LDP će podržati ovaj zakon. Smatramo da je veoma dobro što je stigao pred poslanike. Voleli bismo da je stigao ranije, o tome smo govorili danas, a i u prethodnom periodu smo isticali, da je bitno da jedan ovakav zakon što pre dođe pred poslanike odnosno da zaživi. Smatramo da je svako udruživanje građana u civilnom sektoru dobro i zasamo društvo, a dobro je i za celokupno građanstvo. LDP kada predlaže neki zakon ovoj skupštini ima praksu da svaki put kontaktira odnosno da svaki put sarađuje sa stručnjacima iz civilnog sektora. Mi na takav način doživljavamo zaista da treba stručnost da bude ispred politike, a ne u svrsi politike, kao što to nekad imamo priliku da vidimo. Juče smo dobili potvrdu o neophodnosti jednog ovakvog zakona odnosno o neophodnosti da jedan ovakav zakon u potpunosti zaživi, i to upravo ovde u Skupštini. Posledica je ono što se dešava u ovom društvu. Imali smo situaciju, moram se vratiti na to, jer jednostavno to potpuno opravdava udruženje građana kao recimo udruženje potrošača, pa udruženje potrošača gasa. Imamo situaciju da čelni ljudi države najave poskupljenje gasa od 60%, zatim imamo reakcije javnosti, pa onda imamo opet čelne ljude države, premijera, ministra za energetiku, koji kažu - dozvolićemo plaćanje gasa u dve rate, nakon šest meseci će se plaćati faktički ovo poskupljenje, da bi rasteretili građane itd. Onda imamo novembar kada stignu računu za gas i kada u stvari vidimo da ti računi nisu podeljeni kako je obećano, znači 62,5 i 37,5 nego da su građani dobili punu cenu gasa. Šta se onda desi i zbog čega to pričam? Dođe direktor "Srbijagasa" ovde i kaže nam sledeću stvar - krivi su distributeri, a molim i pozivam ih u ime "Srbijagasa" da se svi građani jave "Srbijagasu" da bi im bili regulisani ti računi, odnosno da bi se rešio problem koji postoji. To nam pokazuje sledeće, jednu potpunu neodgovornost, jedno potpuno prevaljivanje na građane da rešavaju problem kojim, iskreno, nisu ničim izazvali. Zbog toga je postojanje jednog ovakvog udruženja, u Vojvodini imamo veliki broj sela koja su gasifikovana, gde su sami građani platili i finansirali gasifikaciju. Smatramo da je iz tog konteksta dobro što, recimo, samo tri građanina mogu da osnuju jedno udruženje, jer imamo sela gde mali broj građana je gasifikovao svoja domaćinstva, samim tim bi bilo odlično da mogu da se udruže i da nakon toga kada se udruže da mogu da se obrate jednom državnom preduzeću, odnosno javnom preduzeću još malo u vlasništvu Republike Srbije, ali preduzeću za koje kažu da iako je poštovalo odluku Vlade videli smo na kraju da to i nije tako. Zbog toga je veoma važno da ovaj zakon zaživi, da ne ostane samo pravni okvir bez ikakve svrhe, jer ovo jeste evropski zakon. Bez obzira što to nije jedan od onih evropskih zakona, odnosno onih zakona koji su neophodni zarad naše evropske integracije, ali ovaj zakon u punom smislu reči promoviše i evropske vrednosti, i evropske standarde i zbog toga će LDP u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović, posle nje narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o udruženjima kojim se uređuje pravni položaj dobrovoljnih nevladinih, neprofitnih organizacija, osnovanih radi ostvarenja nekog zajedničkog ili opšteg javnog interesa, ima tu manjkavost što nije razdvojio udruženja osnovana radi ostvarivanja zajedničkog, užeg interesa od b-udruženja koja već decenijama deluju ili se tek osnivaju u cilju ostvarenja mnogo šireg opšteg i javnog interesa. U Predlogu zakona imamo posebno poglavlje posvećeno stranim udruženjima, poglavlje 8. To je dobro, ali specifičan status udruženja čije se delovanje ne tiče samo uže grupe građana, već deluje u širem opštem i javnom interesu nisu zavredela posebno poglavlje, ni posebne pogodnosti. Sve odredbe zakona koje se odnose na udruženja koja deluju u užem zajedničkom interesu, imaju gotovo potpuno ista prava kao i udruženja čija je delatnost u interesu celog društva, svih građana i države. Imala sam u vidu prvenstveno umetnička udruženja koja deluju pola veka i više, kao i ona koja su nedavno osnovana ili će tek biti osnovana, ali i sva druga udruženja čija je delatnost u interesu čitavog društva. Umesto posebnog poglavlja za udruženja čija je delatnost od javnog i opšteg interesa imamo samo jedan podnaslov - sredstva za realizovanje programa od javnog interesa. U članu 36. se definiše da se iz budžeta Republike Srbije mogu finansirati projekti udruženja koja su od javnog interesa i da će ova sredstva dobijati na osnovu javno sprovedenog konkursa. Samo se u ovom članu uz programe socijalne zaštite, zaštite lica sa invaliditetom, društvene brige o deci, zaštite životne sredine itd. pominje i kultura. Sve ostale odredbe zakona, koje se tiču uslova za rad umetničkih i drugih udruženja čija je delatnost od javnog i opšteg interesa, tiču se podjednako i udruženja čija je delatnost od zajedničkog interesa, dakle za društvo mnogo užeg interesa. Za programe od javnog interesa mora se konkurisati i javiti se na javno raspisan konkurs i podneti izveštaj o tome da su odobrena sredstva namenski korišćena, sa čim se apsolutno slažem. Udruženja koja su osnovana po važećim zakonima nastavljaju rad kao udruženja i nakon usvajanja novog zakona. Ukoliko žele da zadrže status pravnog lica moraju se upisati u registar koji vodi nadležno ministarstvo, ali na to nisu obavezna. Udruženja mogu sticati sopstvenu imovinu od članarine, dobrovoljnih prihoda, donacija i poklona, finansijskih subvencija, ostavina, kamata na uloge, zakupnine, dividende. Ostvarenu dobit od svojih privrednih, komercijalnih delatnosti ne mogu raspoređivati osnivačima, članovima, direktorima, zaposlenima. Mogu ih investirati jedino u delatnosti koje su naveli u svojim statutima, samo za ostvarivanje javno proklamovanih ciljeva, sa čim se takođe apsolutno slažemo. U slučaju da udruženje, iz bilo kojeg razloga, prestane sa radom, zato što tako odluči ili ode pod stečaj ili ne obavlja svoju delatnost u skladu sa sopstvenim statutom, njegova imovina postaje imovina Republike Srbije, a njeno korišćenje pripada jedinici lokalne samouprave na čijoj teritoriji se sedište nalazi. Druga mogućnost je da udruženje svojim statutom definiše kome prenosi stečenu imovinu u slučaju gašenja ili prestanka rada, pod uslovom da taj neko obavlja sličnu delatnost. Registar svih udruženja vodi ministarstvo nadležno za poslove uprave, a može se kao povereni posao preneti i autonomnoj pokrajini, član 26. Ovaj član nije dobar, o čemu je već bilo reči. Srbija ima dve, a ne jednu pokrajinu. Drugo postoji opasnost da vremenom izgubimo jedinstveni registar udruženja. Član 13. je privukao moju pažnju zbog jednog amandmana. U ovom članu zakona se kaže da - naziv udruženja mora biti na srpskom jeziku i ćiriličnim pismom. Stav 2. istog zakona glasi - može biti i na jeziku i pismu nacionalnih manjina, posle naziva udruženja na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu. Pravo nacionalnih manjina na sopstveni jezik i pismo potpuno je poštovano. Amandmanom se, međutim, traži da se udruženje može uneti u zvanični državni registar na nekom mešanom jeziku. Malo na srpskom jeziku i ćiriličnim pismom, malo na nekom stranom, živom ili mrtvom jeziku, a malo na jeziku manjine ako je izraz upotrebljen u nazivu udruženja neprevodiv. Budući da je to moja struka, verujte mi na reč, da su vrsni prevodioci uspešno prevodili mnogo teže tekstove nego što su to nazivi udruženja. Pošto se kao ilustracija za potrebu ovog amandmana navodi jedan neprevodiv izraz na mađarskom jeziku, preporučujem kolegama da se obrate vrsnom prevodiocu, mom prijatelju, gospodinu Arpadu Vicku. On će sasvim izvesno naći adekvatan izraz na srpskom jeziku za jedan neprevodiv izraz. Hvala na pažnji.
Reč ima ministar, gospodin Milan Marković.
Kratko, pošto je gospođa Stojanović ukazala na jednu stvar o kojoj smo mi dosta razmišljali, a to je pitanje javnog interesa. Verujte, onda smo se mi raspitali malo više, jer je moja ideja prvobitno bila kako razdvojiti ne toliko u ovom delu u kome ste vi pomenuli, nego u onom delu kada govorimo o programima od javnog interesa. Međutim, ono što sam dobio kao uveravanje od ljudi, stručnjaka koji su se uporedno-pravno bavili ovim, manje-više u svim zemljama u tranziciji, gde imamo s jedne strane nasleđene društvene organizacije i ove nove, to je takav sukob koji izaziva sama ideja da izvršite bilo kakvu distinkciju da vam to prosto ne mogu opisati. Stvarno, kako god krenete da napravite neke determinante po kojima ćete to učiniti prosto vas argumenti zaspu u nekom kontrasmeru. Mi smo na kraju morali da odustanemo od toga, čak i kod ovih kriterijuma. Vidite kako smo naveli ove kriterijume od javnog interesa, rekli smo naročito se smatraju, jer prosto svako izađe sa idejom - ali zašto i ovo nije. Svako ima nameru i ima dobar argument da vam objasni da je ono što je njegov zajednički interes na neki način jeste i opšti interes. Uvažavam to što ste rekli, ali vam kažem da smo se i tu suočili sa nepremostivom preprekom, a to je naći taj distinktivni elemenat i izvršiti podelu na javni i zajednički.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić, posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre i predstavnici Vlade, cenjene kolege narodni poslanici, tradicija zbora i dogovora ustaljena u političkom biću srpskog naroda, a temeljena i u svim ustavima moderne Srbije, od Sretenjskog ustava do danas, nalazi svoj politički izraz i u Predlogu zakona o kome danas govorimo. Srpski narod u svojoj istoriji imao je čestu praksu da se kroz različite oblike organizovanja bori za svoje interese i da ih u različitim oblicima predstavi državi. Zavisno od državnog uređenja Srbije, ta narodna organizovana inicijativa nailazila je i na različita rešenja. Nekada je odbijana bez ikakvog sluha, a u drugim prilikama ona je bila pokretač društvenih promena i u Srbiji. Od Matice srpske, Srpske književne zadruge, Srpskog kulturnog kluba, pa sve do današnjih udruženja građana, ova građanska inicijativa pokretala je pozitivne promene u društvu i bila nosilac one kritičke svesti u Srbiji koja je vodila ka progresu. U tom smislu, današnji zakon predstavlja jednu dobru pravnu podlogu za regulisanje i podršku inicijative slobodne volje građana Srbije i njenih udruženja. Poslanička grupa SPS-JS podržaće Predlog ovog zakona, jer smatramo da država mora da pruži dobre pretpostavke i podršku za pokretanje svake građanske inicijative. S tim u vezi, dužni smo da ukažemo i na činjenicu da norme, odnosno zakon, ne sme da bude prepreka slobodnoj i stvaralačkoj volji građanima da se udružuju oko ideja i da pokreću njihovu realizaciju. To nikako ne znači da u okviru tih inicijativa država treba da dopusti ispoljavanje i onih ideja koje su protiv zajedničkih interesa građana Srbije, očuvanja identiteta i integriteta zemlje. Država ne sme da dozvoli ispoljavanje rasne, verske i nacionalne mržnje, kao i oblike fašističkih ponašanja određenih grupa, koje nikada nisu imale značajnije uporište u našem društvu. Isto tako, država ne sme da dozvoli da se pod formom slobodnih inicijativa građana formiraju društvene grupe i uticaji koji će voditi ka destabilizaciji suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije. Zbog sveta iznetog, smatram da zakon o udruženjima građana, obogaćen amandmanima u raspravi na ovoj sednici, treba usvojiti. Ne treba dozvoliti da se pod plaštom hitnosti usvajanja ovog zakona potkradu ili provuku slabosti koje će za sobom ostaviti dugoročne i nesagledive posledice. Kao jednu od takvih slabosti smatram predlog zakonske norme u članu 10. stav 1. zakona da samo tri građanina mogu formirati udruženje, a da samo jedan od ta tri osnivača mora imati sedište, odnosno prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Mislim da ovakva regulativa može biti izvorište i pravni okvir za mnoge probleme koji bi iz ovakvog organizovanja udruženja građana mogli proisteći u budućnosti i da ih zato treba prilagoditi opštem interesu građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Miljan Ranđelović. Obaveštavam narodne poslanike da ministar Milan Marković moli za dozvolu da odsustvuje zbog potpisivanja ugovora i prethodno preuzetih obaveza u Vladi, s obzirom da je on to zakazao za vreme kada mi inače imamo pauzu, pošto danas radimo samo do 17,00 časova, a po prethodno postignutom dogovoru radićemo bez pauze, pa ako niko nema izričito ništa protiv, onda bi dozvolili ministru da odsustvuje onoliko vremena koliko mu treba da obavi sastanak i ranije preuzete obaveze. Izvinite, poslaniče, za čekanje.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre Markoviću, ovo je prva stepenica u našem pravosudnom sistemu, u pravnoj državi i u pravnom poretku, da se na jedan adekvatan način regulišu odnosi udruženja sa državom. Ja sam, gospodine ministre, izradio jednu studiju kojom sam obuhvatio 11 država, tj. Austrija, Belgija, Grčka, Estonija, Italija, Nemačka, Ujedinjeno kraljevstvo, Francuska, Švajcarska, Švedska i Španija, i izradio jedan zajednički prikaz nacionalnih regulativa kada su u pitanju udruženja. Ono što treba reći, ovaj zakon o udruženjima je, za razliku od postojećeg zakona o udruženjima, daleko savršeniji i precizniji. Međutim, po mišljenju SRS i njenih poslanika, mi smatramo da je potrebno doneti poseban zakon o stranim nevladinim organizacijama u Republici Srbiji. Po našem mišljenju bi trebalo da bude uređeno da strana nevladina organizacija, u smislu jednog novog zakona, jeste pravno lica sa sedištem u drugoj državi, osnovano i registrovano po propisima te države, radi ostvarivanja ciljeva u oblasti humanitarnih aktivnosti, zdravlja, vaspitanja, obrazovanja, nauke i kulture, zaštite životne sredine, zaštite i ostvarivanja prava čoveka i građanina i drugih aktivnosti u opštem društvenom interesu, čije delovanje nema za cilj sticanje i raspodelu profita. Ovo je nešto što mora biti uređeno posebnim zakonom, jer ako su prethodnici istakli da mi imamo više od 2.000 raznih udruženja, dakle, strana nevladina organizacija mora imati specifičan i poseban propis po kome ona treba da bude uređena i to njihovo udruženje. Strane nevladine organizacije mogu da deluju slobodno na teritoriji Republike Srbije ako njihova delatnost, što mi smatramo iz SRS, nije u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. To ovde u zakonu nije precizirano kod stranih udruženja da oni mogu da deluju, ali samo pod uslovom da ne deluju protiv Ustava Republike Srbije. I ovim zakonom koji bi trebalo doneti, i drugim propisima, dakle, da bude u skladu i sa Ustavom i sa zakonom. Udruženja moraju da deluju, prema Predlogu ovog zakona, u skladu sa zakonom. Strana nevladina organizacija ne može politički delovati u Republici Srbiji. To je nešto što je trebalo da bude uneto u ovaj predlog vašeg zakona, niti delovati radi ostvarivanja profita. DržavljaninRepublike Srbije ne može da rukovodi, po našem mišljenju, stranom nevladinom organizacijom, niti da je zastupa. Organizacije koje osnivaju građani Republike Srbije, u ostvarivanju sloboda, političkih, sindikalnih i drugih delovanja, ne mogu biti kolektivni članovi predstavništava stranih nevladinih organizacija u Srbiji. To bi jednim zakonom trebalo da bude uređeno. A kakav je upis? I kod upisa, SRS ima jedan predlog i smatra da se on može unaprediti. O predstavništvima stranih nevladinih organizacija koje deluju u Republici Srbiji vodi se registar. To je u redu. To ima u onih šest članova, između ostalog, da se upisuju u registar. Previđeno je ili ste propustili da strana nevladina organizacija ne može početi rad u Republici Srbiji pre upisa njenog predstavništva u registar, iz ovog stava o kome sam prethodno rekao. Gospodine ministre, šta je potrebno za upis? Imate vi tu neke odredbe koje ste vi i u Predlogu predvideli. Međutim, govorim ovo da bi se iz ovog predloga zakona izmestila i obrada ovog dela koji se odnosi na strana udruženja i strane nevladine organizacije. To mora biti do perfekcije urađeno, da ni u kom slučaju ne dolazi do zloupotreba. U Austriji, u Engleskoj, u Nemačkoj, u Velikoj Britaniji ili npr. Španija, ukoliko je neko učinio poklon udruženju ili nevladinoj organizaciji do 50 hiljada pezeta, mora da ide na odobrenje resornog ministra. Mi mislimo da ta oblast treba da bude uređena, ako je u pitanju registar i upis, tako da mora da ide preko Ministarstva za inostrane poslove. To je nešto sa kojima naša država treba da ima ove odnose, kada se radi o prijavljivanju za upis u registar, a nadležni organ uprave, negde je to regulisano - nadležni organ uprave, a u nekim državama je regulisano da to jeste nadležnost koju će propisati podzakonskim aktom ministar nadležan za upravu ili ministar nadležan za pravdu. Dakle, rekao sam šta sve treba da sadrži, mada jeste, ali je još moglo da bude uređeno i precizirano, da bude jasnija definicija, norma. Gospodine ministre, vi dobro znate, jer ste pravnik sa iskustvom, da norma mora da bude jasna, precizna, nedvosmislena i da bude u praksi lako primenljiva. "U registar se upisuje: naziv strane nevladine organizacije; država u kojoj je organizacija registrovana i sedište organizacije u toj državi; ime lica ovlašćenog za zastupanje strane nevladine organizacije u Republici Srbiji, njeno državljanstvo, ime jednog roditelja, mesto i datum rođenja, domicilna adresa i mesto boravka i adresa u Republici Srbiji; adresa sedišta predstavništva strane nevladine organizacije u Republici Srbiji; broj i datum rešenja o upisu u registar i broj i datum rešenja o brisanju iz registra". Dakle, to jednom normom i jednim članom može da bude taksativno nabrojano i da bude uređeno. Dame i gospodo, zbog ograničenog vremena, jer moje kolege treba da govore, govoriću o pitanju ovih odredaba i Predloga ovog zakona u prilici kada budu došli na dnevni red amandmani. Hvala vam na pažnji.
Reč ima ministar Milan Marković.
Mislim da je ideja da se posebnim zakonom reguliše rad stranih udruženja legitimna. Malopre smo i van ove sale o tome porazgovarali. Mi ćemo u Ministarstvu sagledati sve mogućnosti i potrebe da se, eventualno, pripremi takav jedan propis. Ono što želim da ponovim, a mislim da ste vi u vašem izlaganju korektno rekli, mi za sada i u ovom zakonu ne treba da imamo preveliku brigu. Mi ovim zakonom dosta dobro regulišemo pitanje stranog predstavništva, predstavništva stranog udruženja, i izričito predviđamo zabranu rada u svim ciljevima i delatnostima koje su u suprotnosti sa našim Ustavom i ovim zakonom. Prema tome, okvir je dobar, po meni, ali mislim da je vaša ideja takođe dobra i dok ne donesemo odluku da radimo takav novi zakon, mislim da će ovaj zakon, kada su u pitanju strana predstavništva, poslužiti svrsi. Nadam se da se i vi slažete s tim.
Reč ima narodni poslanik Miljan Ranđelović, a posle njega narodna poslanica Aleksandra Janković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da podvučem da ovaj zakon jeste jako dobro napisan i zbog toga se danas neću baviti samom formom ovog zakona, već ću probati da govorim o uticaju ovog zakona na stvarni i na realan život. Zakon o udruženjima, ako ga usvojimo ovakvog kakav jeste, može da bude dobar primer aktivne politike u praksi. Ako pitate zašto nevladin ili civilni sektor nije bio još uticajniji u našem društvu, odgovor možda leži u činjenici da su ovu oblast uređivali zakoni koji su pisani u doba SFRJ. Imamo dva takva zakona, imamo neznatne izmene i dopune ovih zakona. Međutim, mislim da je sada pravo vreme da usvojimo jedan novi zakon. Za G17 plus je usvajanje zakona o udruženjima uslov za ostvarivanje slobode udruživanja građana, što je pravo naših građana garantovano našim Ustavom. Smatramo da će ovaj zakon omogućiti svim našim građanima da udruživanjem i svojim idejama poprave svoj život, da ostvare sve svoje ideje, sve svoje želje. Udruženja građana u oblasti zaštite ljudskih prava, u oblasti ekologije, turizma, u oblasti obrazovanja, dala su svoj puni doprinos i umnogome su pomogla dostojanstvu i kvalitetu života svih naših građana. Mi verujemo da je civilno društvo motor pokretač pozitivnih promena u našem društvu i nevladine organizacije definitivno jesu pravi glas naroda. One su i konstruktivni kritičari i Vlade i Skupštine, i mnogih drugih državnih institucija, i lokalnih institucija, naravno. Meni su posebno interesantne tri teme, o kojima ću danas govoriti. Pre svega, jako je dobro što ovaj zakon smanjuje broj potrebnih osnivača sa deset na tri osobe. Jako je dobro što ovaj zakon dozvoljava decisa navršenih 14 godina da se udružuju i jako je dobro što ovaj zakon daje šansu da se već jednom završi paternalizam države prema građanima. Usvajanje ovog zakona donosi bitne olakšice za registrovanje nevladinih organizacija. Verujte da nije bilo lako naći deset osoba koje su želele da budu osnivači neke nevladine organizacije koja bi rešavala i njihove probleme. Naravno, kasnije su želeli da budu članovi, ali nisu želeli da budu osnivači. Sada smo i taj problem rešili. Mi smo zadovoljni ponuđenim rešenjem, jer će minimalni broj osnivača, tj. tri osobe, biti sasvim dovoljno da se neke ideje, koje do sada nisu mogle, napokon realizuju. Posebno sam zadovoljan da osnivači nevladinih organizacija, odnosno udruženja građana, mogu da budu i deca sa navršenih 14 godina. Mi moramo da damo šansu deci da budu, pre svega, odgovorna prema sebi, ali i da budu odgovorna prema našem društvu. Moramo ih tako učiti. Ovo poslednje smatram kao jako važno, zato što su omladinske nevladine organizacije glas mladih ljudi, oni su mesto gde mladi ljudi mogu dodatno da uče i gde mogu da dobiju šansu da zaista i realno utiču na rešavanje njihovih problema. Vreme kada se država starala o svakom pojedincu je davno iza nas. Građani Srbije moraju ići u korak sa savremenim tendencijama. Sistem vrednosti u našem društvu i apsolutno prihvatanje društvene neodgovornosti mora već jednom da se završi. Isto tako, takav sistem vrednosti onoj manjini, koja je nekada želela da bude aktivna i da iz civilnog sektora utiče na donošenje odluka, prosto nije davao priliku. Tvrdim da nije dobro da se država odnosi prema građanima kao prema deci. To nije dobro i to je jako skupo. Ovaj zakon moramo da shvatimo kao još jedno sredstvo da u našem društvu dođe do sistemskih promena. Mi želimo jaku i modernu državu, a jaka i moderna država je moguća jedino uz jak civilni sektor. Odnos države i civilnog sektora mora da bude zasnovan na partnerskom nivou. To mora da bude partnerski odnos, jer se jedino tako i najteži problemi mogu rešiti zaista kvalitetno i mnogo brže. Mi u G17 plus smatramo da će, usvajanjem zakona o udruženjima, biti načinjen važan korak ka demokratizaciji našeg društva, važan korak ka približavanju Srbije EU. Usvajanjem ovog zakona ispunjavamo još jednu našu obavezu kada smo stupili u članstvo Saveta Evrope. Ovaj zakon, koji se čeka već dužeod 15 godina, jeste na obostranu korist i državi i civilnom sektoru. Nadam se da će usvajanjem ovog zakona značiti i kraj nerazumevanju u međusobnom razumevanju civilnog sektora i države. Sloboda udruživanja koja jegarantovana ovim zakonom je, s jedne strane, ograničena, a ograničena je time da se ne može narušavati sloboda drugih ljudi, ograničena je u smislu da niko ne može da se udružuje kako bi kršio ustavni poredak naše države, kako bi rušio teritorijalnu celovitost naše države, kako bi raspirivao rasnu, versku i nacionalnu netrpeljivosti. Ovaj zakon šalje pozitivan signal o vladi, zato što je suština demokratije u tome da svako ima pravo da misli, da govori i da radi onako kako misli da treba. Usvajanjem ovog zakona, Skupština će pokazati da je svesna uticaja civilnog sektora i značaja civilnog sektora za našu državu. Iskreno se nadam da će ovaj zakon otvoriti put za konstruktivno delovanje nevladinih organizacija, jer su one kao takve potrebne svima nama i našoj državi. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, a posle nje narodni poslanik Dragoljub Mićunović.
Poštovana gospođo Čomić, najpre bih da iskoristim svoje vreme po povredi Poslovnika, čl.225. i 226. Međunarodni sud pravde u Hagu prihvatio je da se na zahtev Hrvatske Srbiji sudi za genocid, verovatno zato što je proterano 400 hiljada Srba. Isti sud, koji se proglasio nenadležnim po pitanju tužbe Srbije protiv članica NATO zbog bombardovanja, sada odobrava tužbu Hrvatske. Rečeno je da ukoliko se dve države ne dogovore o vansudskom poravnanju, Srbiji će biti ostavljen rok od najmanje godinu dana da spremi odbranu i tužbu protiv Hrvatske za genocid nad Srbima. Tražim informaciju od nadležnih u ministarstvima inostranih poslova i pravosuđa, ko će sačinjavati tim za odbranu Srbije i da li će seu njemu naći eksperti iz nevladajuće koalicije. Da li mogu sada da nastavim? Jedan od razloga zašto me veseli stavljanje ovog predloga zakona na dnevni red je činjenica da kada ovaj zakon uđe u proceduru Vlada pada. Možda nećemo morati ni da čekamo sledeći petak, 28. novembar, izglasavanje nepoverenja Vladi. Kakogod, veoma je interesantna tajna veza između seizmičkih kretanja u Vladi i pokušaja da se pod kontrolu države stave sva udruženja, posebno famozne nevladine organizacije. Budući da je ova vlada tajkunska i da država faktički nema ili ne sme da ima instrumente kontrole nad nevladinim organizacijama, nije ni čudo da čim se malo pokuša da se unese reda i javnosti u način registracije, finansiranje, poslovne knjige nekih nevladinih organizacija, postoji pretnja da Vlada iseče granu na kojoj sedi. U ovom trenutku, zbog problema sa kontrolom, trenutno se ne zna broj nevladinih organizacija, ali se pretpostavlja daih ima oko 30 hiljada. Sledeće pitanje, na koje odgovora nema, jeste koliko se trenutno izdvaja iz budžeta za nevladine organizacije. Odgovor je opet po principu ping-pong loptice, nije u nadležnosti Ministarstva za lokalnu samoupravu, već Ministarstva finansija. Ispada da država štedi tako što radnike ne zapošljava u vladinom sektoru, a paralelno plaća nevladine organizacije, njihove projekte i konsultantske usluge. Da se razumemo, mnoge od tih nevladinih organizacija zaista rade pošteno i neprofitno, često se boreći sa vetrenjačama i pokazujući veštinu nemogućeg, tako što ispravljaju brojne segmente društvene nebrige. Udruženja poput Živeti uspravno, koja se bore za prava osoba sa invaliditetom, Udruženje distrofičara, paraplegičara, slepih i slabovidih "Homer", Pokret za zaštitu dece i porodice od sekti, razne ekološke organizacije, Mladi istraživači, to su praktično sve organizacije koje zaista rade humanitarno i kojima je potrebna pomoć društva i finansijska podrška šire društvene zajednice. Međutim, s druge strane imamo ove sporne nevladine organizacije koje su na neki način upropastile imidž svih onih pošteno rade. Radi se, naravno, pre svega o četiri u javnosti veoma poznate, i to poznate po omraženosti, organizacije koja vode opet poznate u narodu, četiri jahačice srpske apokalipse. Ovom prilikom moram da citiram svog dragog prijatelja, fudbalsku legendu Duleta Savića, koji je dao sledeću definiciju nevladinih organizacija koje vode Sonja, Nataša, Biljana i Borka. "To nisu nevladine organizacije, to su organizacije vlada nekih drugih zemalja i tajnih službi kojima rukovode žene koje se samo u ličnoj karti vode kao žensko", rekao Dule Savić. Koliko juče na hrvatskoj televiziji povodom sramnog prihvatanja tužbe Hrvatske protiv Srbije, gostovali su kao dobro usklađen dvojac Bruno Vekarić, koji nije ni mimiku pustio a kamoli glas, kada je Sonja Biserko negirala zločine nad Srbima u Bratuncu i sarajevske žrtve. Nagradno pitanje je, ko je tu predstavnik nevladinog sektora, Sonja i njen Helsinški odbor ili Bruno Vekarić, koji na osnovu stava je funkcionisao više kao portparol nevladine organizacije nego tužilaštva. U članu 2. ovaj zakon definiše udruženje kao dobrovoljnu nevladinu organizaciju, zasnovanu na slobodi udruživanja, radi ostvarivanja zajedničkog cilja ili opšteg interesa, a koji nisu zabranjeni Ustavom ili zakonom. Da li je stvarno bilo u skladu sa Ustavom i zakonom to što je vrla Nataša Kandić, na poziv teroriste Tačija, kako je juče u svom odgovoru na pitanje Odbora za bezbednost i moje lično potvrdio i ministar unutrašnjih poslova Dačić, išla na proslavu proglašenja tzv. nezavisne države Kosova, i to ne kao neka belosvetska N.K, već kao predsednica Fonda za humanitarno pravo. Ako je Tači terorista i ako je za njim postoji aktivna poternica MUP Srbije zbog teškog krivičnog dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Srbije, onda je odlazak na njegov poziv i podrška njegovom radu zapravo saučesništvo u krivičnom delu. U svakoj normalnoj zemlji, koja poštuje svoj ustav i krivični zakon, Nataša Kandić bi bila uhapšena po povratku iz naše južne pokrajine, a opravdano bi se postavio zahtev da se preispita zakonitost delovanja njenog udruženja. Umesto toga, ona ima tretman kao da smo u Indiji tj. kao da je sveta krava. U članu 3. ovog zakona navedeno je da ciljevi udruženja ne mogu biti usmereni na rušenje ustavnog poretka i teritorijalne celokupnosti Srbije, eto Nataša opet u zatvoru, ali i na podsticanje neravnopravnosti, mržnje i netrpeljivosti zasnovane na nacionalnoj, verskoj i drugoj pripadnosti. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme na raspolaganju vaše poslaničkoj grupi je završeno.) Samo još 15 sekundi, zato što taman smo došli do Sonje Biserko, a to je zaista važno. To već dovodi u žižu interesovanja Sonju Biserko, čiji je Helsinški odbor za ljudska prava objavio famozni godišnji izveštaj za 2007. godinu i listu za odstrel na kojoj su se našli zapravo svi srpski intelektualci koji su ikada postojali. Oštra je konkurencija koga Sonja i ovo njeno tajno helsinško društvo više mrze: Koštunicu ili SPC. Pogledate bilo koju stranu i na svakoj strani spominje se taj Koštunica, ta SPC, da ne spominjem prof. Samardžića, Duleta Savića, Slobodana Antonića, Đorđa Vukadinovića, vladiku Artemija, vladiku Atanasija Jevtića, naravno, i svetitelje, Svetog Nikolaja Velimirovića i Justina Popovića. Uz antisrpsko raspoloženje izraženo kroz listu nepodobnih i ovaj bogoborački stav prema svakoj svetinji, naglašena je naravno mržnja prema Rusiji i svemu što iz nje dolazi, uz precizna uputstva kako srušiti energetski sporazum da ne bi došlo do preterane rusifikacije Srbije. Mržnja u ovoj publikaciji je tako gusta da prosto može makazama da se seče. Posle svega što je (izvinite, ispade mi ovaj izveštaj) izrečeno i biserna Sonja i to njeno tajno helsinško društvo... (Predsedavajuća: Sedam minuta.) ne bi mogli dalje da funkcionišu kao udruženje ni u jednoj normalnoj zemlji. Da se ne služimo Putinovim metodama, mislim da i Obama ne bi dozvolio ovakvo rasturanje verske, i nacionalne i svake druge netrpeljivosti.
Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić nije mi jasno zašto niste reagovali na ovaj ispad mog prethodnika, odnosno prethodnice. To što je ona citirala najviše govori samo o njoj. Mislim da zaista nema potrebe da tolerišete takvo ponašanje, odnosno takvo obraćanje ovde, odnosno takvo obraćanje o bilo kome. Uopšte ne želeći da osporavam njeno mišljenje koje ima o jednom delu nevladinih organizacija, svako ima svoje mišljenje. Ali, način na koji se obraćala, provlačeći to kroz citat nekog drugog, mislim da nije korektan, da na neki način ugrožava dostojanstvo ove skupštine. Zbog toga vas molim naredni put, ako već sada ne želite, da reagujete na to.
Narodna poslanica je izabrala stil, citiranje Duleta Savića, i teško da mogu da izreknem meru opomene upozorenja u takvom kontekstu. Svako sebi bira stil. Čovek je stil, dok se vrlo jasno ne krše odredbe Poslovnika Narodne skupštine, što je možda bilo na granici, ali nije granica koja je pređena. O povredi Poslovnika želi da govori i narodna poslanica Aleksandra Janković i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Interesantno je da se gospodin Maraš uvek nekako javlja kao predstavnik lika i dela ove četiri jahačice srpske apokalipse i to neću citirati autora, to je prosto moj utisak. Gospodine Maraš, ne znam da li ste pročitali ovu knjiguHelsinškog odbora za ljudska prava. Zanimljiva je naslovna strana. Ovo je izveštaj za 2007. godinu. Srbija je prikazana kao santa leda sa koje je otpalo Kosovo. Znači, ovakva knjiga ni u jednoj normalnoj zemlji, koja poštuje svoj Ustav, ne bi mogla da se objavi. Međutim, kakve su namere i koji su mentori ovog helsinškog tajnog društva vidi se na strani 116, niste čitali, u zaključcima i preporukama, gde kaže ovako – predstavnici ovakvih nevladinih organizacija, to važi za Helsinški odbor, Fond za humanitarno pravo JUKOM, jedini su predstavnici društva koje je autentično i iskreno podržavaju i zastupaju vrednosni sistem na kojima počiva savremena evropska civilizacija. EU i druge međunarodne organizacije treba da prošire dijalog i sa ovim organizacijama i da ih promovišu u svoje partnere po pojedinim pitanjima. Ni vi, gospodine Maraš, niste predstavnik koji autentično ispravno podržava i zastupa vrednosni sistem na kome počiva savremena evropska civilizacija, pa vi vidite.
Narodni poslanik Maraš je imao pravo da istakne svoju primedbu o kršenju Poslovnika, te tako da u vašem nastupanju nema povrede Poslovnika, a narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Molim za repliku. Očito gospođa Janković nije najbolje razumela šta sam ja rekao. Pod jedan, nikada do sada nisam izlazio da branim bilo koju personu koja je spominjana ovde, a pogotovo koju je spominjala vaša poslanička grupa. Ovde sam izašao da odbranim jedno pravo, a to je pravo da se na ovakav način govori o ženama, način na koji ste vi izabrali da govorite, ponavljam, najviše govori o vama. Nisam izašao da branim bilo koju personu, samo sam branio pravo da se dostojanstveno ovde razgovara o bilo kojoj osobi koja ili ovde sedi ili ovde ne sedi.
Nastavljamo raspravu po prijavama u načelu. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, posle nje narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, prvo da kažem da mi je jako žao što gospodina ministra nema, mada poštujem to što je ovde aktivno radio i učestvovao, zato što smo mogli da nastavimo ono što smo u našem prethodnom susretu kada je on predstavio svoj zakon počeli, a to su neke nedoumice i nesuglasice koje bi možda mogle da imaju nekakav rezultat. Hoću da kažem da danas u Srbiji niko ne zna pouzdano koliko ima udruženja raznih, nekih sa jako dugom tradicijom, kao što je recimo Savez inženjera i tehničara iz davne 1868. godine ili Lovački savez iz 1896. godine, a svesni smo toga da je devedesetih jedan veliki broj nevladinih organizacija i udruženja nastao i oni nastaju sve do danas. U stvari, samim tim stvoren je jedan vrlo snažan treći sektor koji počiva upravo na interesovanju građana, na njihovoj zainteresovanosti za neka određena životna pitanja i na njihovoj građanskoj inicijativi. Ovaj treći sektor postaje zaista partner državi. Mi smo svesni toga i ovog trenutka je to u ovoj zemlji, mada nepokriveno pravnim propisima, partner državi, i to u onim oblastima u kojima obično postoji neko jako interesovanje i potreba građana, a ceo državni sistem koji je prilično spor, rigidan i teško efikasan ne može da da nekakav brz i jednostavan odgovor. Pomenuću, recimo, postoje razni centri za podršku osoba sa invaliditetom, razni ekološki pokreti, pokreti za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Onaj generalni problem Srbije, do Predloga ovog zakona, zapravo je bio to što ne postoji jedinstveno zakonodavstvo i što se mi u određivanju ove oblasti rukovodimo vrlo starim zakonima iz osamdesetih, devedesetih godina. Ti zakoni su pravljeni u nekim drugim okolnostima, drugom društvenom sistemu, drugom ekonomskom sistemu i ne mogu apsolutno da odgovore onim potrebama koje ima savremeno društvo i savremena kretanja. Ne bih govorila o tim zakonima, prosto zato što je više puta do sada bilo reči o tome, ali hoću da kažem da smo naročito kao zemlja imali problema sa tim kako i gde smestiti predstavništva stranih udruženja, koja su dolazila na teritoriju Srbije, i to se pokrivalo delimično Zakonom o kretanju stranaca, delimično nekim odlukama, tako da država sama nije imala instrumente kontrole tih udruženja i to je jedan od razloga zbog kojih su se građani često žalili na to. Vrlo je dobro što je danas pred nama ovaj predlog zakona, prosto zato što na jednom mestu on definiše sve ove probleme i treba da bude donet. Osnov za donošenje ovog zakona je naš Mitrovdanski ustav, donet u vreme vlade Vojislava Koštunice, i vrlo visoki standardi prava i sloboda koji su doneti u tom Ustavu i koji su predstavljeni, i koji zapravo predviđaju da prava i slobode idu sve dotle dok ne ugrožavaju prava i slobode drugih. Ustav je takođe predvideo i mogućnost zabrana rada raznih udruženja i prosto je dao za to nadležnost Ustavnom sudu, a vrlo je eksplicitno rečeno, i vidim da je to uneto u ovaj zakon, šta je to što može dovesti do gašenja organizacija, kasnije ću govoriti o tome kada budem govorila i o ovom delu o zabrani raznih organizacija. Dakle, moram da kažem da je Predlog ovog zakona pošao od jednog vrlo preciznog načela, a to je načelo slobode udruživanja i slobode da građani u okviru jednog udruženja sami postavljaju odnose i uređuju međusobno način kako će funkcionisati unutrašnji odnosi u udruženju. Sva udruženja mogu ili ne moraju da se upišu u registar koji vodi ministarstvo nadležno za upravu i one organizacije koje se registruju dobijaju pravni status lica i sve što uz to ide. One koje se ne registruju podležu pravnim pravilima o građanskom ortakluku. Ono što je meni razumljivo, to je sve ovo što sam do sada rekla. Ono što mi nije razumljivo je zapravo to što je predlagač predvideo da se za udruženja čije se sedišta nalaze na teritoriji Vojvodine vodi jedan drugi registar, koji je nadležno ministarstvo taj posao poverilo AP Vojvodini, sa obrazloženjem da je to decentralizacija, da Vojvodina mora da ima uvid na to ko takva udruženja pravi, ko je osnivač, šta je njihov cilj, kako ona funkcionišu i sve ostalo. Ti argumenti me nisu zadovoljili, jer tom logikom, ako je to logika, i lokalna samouprava takođe ima poverene poslove, takođe je cilj svih nas decentralizacija, pa bi lokalna samouprava mogla da radi neke druge poslove. Takođe lokalna samouprava je vrlo zainteresovana za to ko na teritoriji te lokalne samouprave, kakve organizacije i udruženja pravi, zapravo ovde je reč samo o udruženjima, ko je osnivač, šta ona rade. Ako je to logika, onda u ovom delu ima nekakav konflikt svega toga. Pošto to nije logika, nije predviđeno da lokalna samouprava to radi, onda dolazimo samo do toga da razlog može biti čisto politički, odnosno postoji jedan politički dogovor da ona obećanja koja je DS dala u Vojvodini budu ispunjena i to je jedini razlog zbog čega se ovo sve dešava. Naročito me u to uverava i sledeći stav. Prvo, brže, efikasnije i ekonomične je voditi jedan registar centralni. Prosto je potreba jedne zemlje da ima jedan takav registar, a predlagač sada u drugom delu, kada se radi o predstavništvima stranih udruženja, predviđa da se vodi samo jedan registar. Prosto i predlagač je tu negde bio na toj relaciji o kojoj sada DSS diskutuje na ovaj način. Ono što je takođe sporno za DSS jesu rešenja koja nudi ovaj zakon u oblasti koja se tiče maloletnika. Dakle, Predlog zakona kaže da maloletna lica do 14 godina mogu biti osnivači udruženja, uz overenu saglasnost zakonskog zastupnika, i jasno mi je to overenu saglasnost, i kaže da maloletno lice do 14 godina uz saglasnost zakonskog zastupnika može da pristupi udruženju. Meni je potpuno jasno, odnosno ovde nema ništa sporno sa stanovišta Konvencije o pravima deteta i tu ništa ne bi bilo sporno dati prava i slobodu tim mladim ljudima, ali je prosto bilo potrebno da predlagač predvidi jedan model zaštite maloletnika od svih vrsta zloupotreba. To je jako značajno za svako društvo, pogotovu za društvo u tranziciji kakvo jeste Srbija i sa svim problemima koje imamo mi sa mladim ljudima, upravo zato što država nema pravne okvire kojih bi mogla da se pridržava. Kada govorimo o zloupotrebi, prosto moram da kažem da je danas Svetski dan prevencije zlostavljanja dece, i kada se već pozivam na tu Konvenciju o pravima deteta, u toj Konvenciji sem prava na slobodu udruživanja imamo i neka druga prava koja se upravo tiču toga da država, odnosno roditelj moraju da se pobrinu o tome da ona ne budu ni zlostavljana, ni žrtve trgovine ljudima, niti svih drugih vrsta zlostavljanja. Kada sam pomenula primer, evo jednog primera koji smo svi čuli pre nekoliko meseci. Postoji jedna francuska humanitarna organizacija koja se zove Zojina barka, koja je jedno vreme radila u afričkim zemljama koje su bila zahvaćene ratom i koja se predstavljala kao humanitarna organizacija čiji je zadatak bio da pomogne deci u tim područjima i da za određenu decu, čiji su roditelji poginuli, ona pronađe roditelje, odnosno staratelje u Evropi. Strašan skandal je bio kada se otkrilo da je iza takve jedne humanitarne organizacije stajao jedan lanac pedofila. Sličan problem je bio i sa jednom holandskom organizacijom koja se zove Martin i nekoliko desetina dece je bilo žrtva te humanitarne organizacije. Sada možete da zamislite šta sve može da se dogodi sa podacima dece. Pazite, svako udruženje, kada postajete njegov član, daje vam da odgovorite na neki upitnik ili anketni list u kome unosite sve podatke o sebi, o svojim roditeljima i sve dalje. Znači, svaka organizacija, svako udruženje propisuje kakav je sadržaj tog anketnog lista i on može da bude takav da se dobiju podaci koji njemu odgovaraju. Šta sve može, dakle, da se desi sa podacima te dece, kada recimo shvatimo da ta organizacija koja se predstavila kao humanitarna nikako nije humanitarna? Objašnjeno mi je da su podaci zaštićeni i da to što roditelj, odnosno zakonski zastupnik daje overenu potvrdu o tome da on zna o čemu se radi mene nije zadovoljilo, zato što mi imamo problem sa jako mutiranim organizacijama i udruženjima, gde se strašno mora voditi računa kome poveravamo svoju decu. Prosto roditelj nekad nije u situaciji ni da zna o čemu se sve radi i nikad nije informisan najbolje. Prosto mi je sve ovo palo na pamet upravo zato što smo imali upravo jedan zakon koji je govorio o podacima ljudi i gde smo videli da potpuno nekontrolisano podaci svih nas cure iz svih institucija. Zbog toga DSS smatra da je potpuno u redu da stečena prava dece ostaju. Mi nemamo ništa protiv da deca imaju prava koje im nudi Konvencija i koja treba da imaju, ali da je predlagač dužan i država dužna da preuzme odgovornost i ponudi potpuno pouzdan način zaštite podataka o deci i same dece. Još jedan podatak bih iznela koji se upravo odnosi na ovu oblast zaštite podataka članova udruženja. Koliko sam videla u ovom Predlogu zakona, prosto pomislim da nisam dobro videla, da nije propisan postupak odlaganja dokumentacije i čuvanja dokumentacije onih udruženja koja se gase, koja prestaju da postoje. Ovde je vrlo precizno predviđen postupak brisanja udruženja, ali šta se dešava sa spiskovima članova tog udruženja kada se organizacija ugasi? Kome oni pripadaju, ko može da ih koristi i na koji način? To je jako značajno i mislim da je potrebno da imamo odgovor na to. Na primer, udruženja koja se bave talentovanom decom imaju sigurno spiskove. Mi smo svedoci toga da postoje spiskovi talentovane dece u ovoj zemlji. Mislim da je to strateško pitanje za svaku zemlju i za zemlju Srbiju u kojoj talentovana deca treba da nose progres u budućnosti. Nije dobro da se nekontrolisano odliva sve to iz ove zemlje. Izuzetno je važan deo zakona koji se odnosi na razloge za zabranu udruženja. Naravno tu sam malo govorila, kada sam govorila o onome šta Ustav nudi kao model, odnosno šta on predviđa, koji su to razlozi, smatram da je to jako važno reći ovde - znači sva prava i slobode ljudi za udruživanje, ali sve dotle dok ta prava i njihove slobode na ugrožavaju prava i slobode drugih građana; zatim ako ta udruženja pozivaju na rušenje ustavnog poretka; ako narušavaju našu teritorijalnu celovitost; ako izazivaju i podstiču rasnu, nacionalnu i versku mržnju, mržnju koja je zasnovana na bilo kojoj različitosti. Sada je moje pitanje vrlo praktično. Ovaj predlog zakona predviđa da se u sledećih 18 meseci sva udruženja koja postoje na teritoriji Srbije preregistruju. Šta će se dogoditi sa onim udruženjima koja upravo odgovaraju ovim uslovima ovde koji su navedeni za brisanje iz registra organizacija, zapravo za prestanak rada? Moja koleginica Aleksandra Janković je pomenula jedno, koje je očigledno toliko godina radilo na razbijanju i države, i naše teritorijalne celovitosti i svega ostaloga, ugrožavalo prava i slobode drugih ljudi, stavljajući ih na neke spiskove koji podsećaju na rane tridesete dvadesetog veka. Tako da mislim da je to odgovor koji mi ovde treba da dobijemo. Dakle, DSS smatra da je Predlog zakona pred nama dobar, da je važno da se on nalazi pred nama, ali sa svim ovim što smo danas rekli. Mislim da smo konstruktivno izneli kritike i smatram da nema ni jednog građanina u ovoj zemlji, bilo da je iz vlasti ili iz opozicije - da neće da zaštiti svoje dete, i tuđe dete i svu decu ove zemlje, zbog toga što mi nekakav član nećemo da dopunimo u delu da se zaštiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, a posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, pre nego što bih se zadržao na meritumu zakona o kome danas raspravljamo, koji je na dnevnom redu, dao bih par opaski. Malopre smo od par govornika čuli nekakve ode Ustavu, što meni kao građaninu, a i bogami i mom pravničkom znanju smeta, jer znamo da je taj Ustav prepun normi koje su same sebi suprotnost, a donesen je uz nezapamćenu referendumsku krađu - bruka i sramota našeg pravnog sistema. Tako da ćemo se na njega pozivati zato što moramo, a ne zato što je dobar. Može se postaviti pitanje, pošto kao poslanička grupa dajemo podršku predloženom zakonu, šta onda sada imamo da pričamo o njegovom meritumu ili o pravnim normama pojedinačno? Mislim da je važno, jer smatram da je ovaj zakon važan, naravno uz određene nejasnoće. Osvrnuo bih se tu, recimo, na pitanje poreskih obaveza i nekakva pitanja administrativne prirode. Zakon zadovoljava aktuelne standarde i shodno tome LDP će ga podržati. Dodao bih i to da je, iako ne spada u set tzv. evropskih zakona koji su conditio sine qua non za priključenje EU, postojanje ovog zakona je od ogromne važnosti za upotpunjavanje pravnog sistema naše države i shodno tome je nužno doneti ga. Obratio bih se, shodno onome što stoji u odredbama zakona, i dežurnim kritičarima svega postojećeg, ako smo u Vladi dajemo, pozdravljamo i prihvatamo sve ono što je predložila Vlada - ako smo u opoziciji kritikujemo sve, bilo da je dobro ili loše, dakle, za dežurne kritičare svega postojećeg bih se osvrnuo na bogatu tradiciju ovakvog zakonodavstva u srpskoj istoriji države i prava. Mogao bih o tome da pričam dugo, dugo, a samo ću se osvrnuti na zakonodavstvo od 1881. godine na Naprednjačke zakone, ne ovih sada Naprednjaka, nego ozbiljnih Naprednjaka, Stojana Novakovića, Milutina Garašanina, Milana Piroćanca. Dakle, u vreme vladavine Milana Piroćanca doneti su ozbiljni zakoni ovakve prirode. To zakonodavstvo ima utemeljenje i u tradiciji pre tog perioda, a bogami i posle tog perioda. Gospodin ministar se danas osvrnuo i na Zakon o ortakluku iz Kraljevine Jugoslavije. Dakle, utemeljeno na tako bogatoj tradiciji, i te kako je poželjno da se ovakav zakon donese, a i odnos prema tradiciji, na koji je pažnju skrenuo gospodin ministar je i te kako pozitivan. Pošto je predstavnica naše poslaničke grupe, gospođa Vesna Pešić, dala jedan detaljan ekspoze koji je, shodno reakciji među poslanicima, dobro primljen i prihvaćen, osvrnuo bih se samo na par stvari, najpre na mogućnost zabrane pojedinih udruženja. Takva mogućnost ne otvara vrata ugrožavanju ljudskih prava, već naprotiv. Ono što je utemeljeno kao opšta i značajna društvena vrednost, a to je zaštita ljudskih prava, i te kako će biti poboljšana mogućnošću da se udruženja koja nečija ljudska prava ugrožavaju, nečija kolektivna pravna ugrožavaju, da se dovedu u mogućnost da budu zabranjena i da im se onemogući rad jer takav rad je shodno opštem interesu štetan. Osvrnuo bih se na par opaski o strancima i na poziv za oprez oko registrovanja udruženja koja imaju sedište u inostranstvu i koja već dugo egzistiraju u našoj zemlji. Mogu samo da pozdravim formalno-pravno utemeljenje nečega što je već faktičko stanje u Srbiji. A i pozvao bih se na jednu činjenicu, klaustrofobija po tom pitanju je apsolutno nepotrebna, jer klaustrofobija prema pitanju stranaca u toku devedesetih godina i prema tom pitanju uopšte zna se dokle nas je dovela, tako da takav odnos Vlade i predlagača prema rešavanju ovog problema možemo samo da pozdravimo. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj stav se razlikuje malo od prethodnika, kolege Ranđelovića, vezano za pozivanje na Ustav prilikom donošenja ovog zakona. Naime, poslanička grupa SRS prilikom proučavanja svih predloga zakona mora da vidi osnovanost tog zakona u odredbama Ustava i dva veoma ozbiljna razloga za donošenje ovakvog zakona jesu upravo jedan u Ustavu, i citiraću član Ustava koji ostavlja takvu obavezu, a drugi je ono što ću govoriti nakon toga. Dakle, član 55. Ustava Republike Srbije, kaže: Jemči se sloboda političkog, sindikalnog i svakog drugog udruživanja i pravo da se ostane izvan svakog udruživanja. Udruženja se osnivaju bez prethodnog odobrenja, uz upis u registar koji vodi državni organ, u skladu sa zakonom. Zabranjena su tajna i paravojna udruženja. Otprilike ovaj deo odredbe člana 55. Ustava je u potpunosti prihvaćen u ovom zakonu. Drugi ozbiljan razlog za donošenje ovog zakona, sad možda malo izlazim iz okvira, možda i politike stranke kojoj pripadam, jeste da je ovakav zakon trebalo doneti čak i pre samog Ustava, pa ako je trebalo posle i da ga menjamo, da pristupimo tim promenama. Zbog čega? Naime, predsednice ili predstavnice ili organizatori nekih nevladinih organizacija su zatrovale prostor za civilni sektor, odnosno za nevladine organizacije. Prva asocijacija na udruženja nisu čak ni sportski klubovi, nisu ni udruženja penzionera, a čuli smo da ima oko 800 hiljada članova tog udruženja, nego su neke nevladine organizacije koje u svojoj aktivnosti imaju izuzetno negativan politički uticaj u Srbiji. Nama u poslaničkoj grupi i u celoj SRS nisu nikad bile problem političke stranke koje izlaze na izbore, ma šta radile i kako se ponašale i kakvu politiku imale, građani Srbije to cene na izborima. Veliki broj nevladinih organizacija koje kreiraju politiku u Srbiji nijednog momenta ne izlaze pred ocenu javnosti, a imali smo slučaj da je prilikom hapšenja Miladina Kovačevića u Kuli Televizija B92 i mnoge televizije pre, hoću da kažem zvaničnih organa Republike Srbije, stigle u kuću i u okruženje. Ko je to instruisao? Neko od nevladinih organizacija i zbog toga jedan od drugih, veoma ozbiljnih razloga zbog čega moramo da imamo ovakav zakon jeste i takav odnos, a jednostavno da se na tom polju sredi to stanje jer mi imamo jednu veliku disperziju na području nevladinih organizacija ili udruženja građana, kako to ovaj zakon i definiše. Ne mogu a da ne iskomentarišem član 10. gde se kaže da udruženje mogu osnovati najmanje tri osnivača. Zaista u najgorem slučaju je trebalo ostaviti broj potrebnih osnivača koji je postojao do sada, jer svako udruženje ima i svoju skupštinu. Nije li malo smešno skupština od tri člana? Ako su ukupno tri osnivača, onda je najveći broj članova koje to udruženje može da ima jesu svakako tri. To što se pretpostavlja da će svako udruženje imati više članova, to je drugo pitanje, ali mi moramo da polemišemo sa onim što je predviđeno i što se nalazi u samom Predlogu zakona. Kad je u pitanju mogućnost dece da budu osnivači udruženja, mi nemamo ništa protiv i moramo da imamo jedan vrlo ispravan i korektan odnos prema deci jer to je naša budućnost i posebnu pažnju na njih treba da obratimo, ali ovde zakonodavac trebao je da napravi razliku između osnivača i člana, pa da deca sa 14 godina ne bi bilo poželjno da budu osnivači udruženja, ali kao članovi svakako bi mogli da budu uvršteni. Kolega Petar Jojić je istakao da SRS ima načelnu primedbu kad su u pitanju strana udruženja i podneli smo amandmane na tih sedam članova koji regulišu tu problematiku. Ministar je reko da je sugestija na mestu, da to treba prihvatiti, ali mi ne možemo imati sad poverenja da će to tako biti, mi moramo do kraja rasprave osporavati takvu mogućnost i takav predlog predlagača, jer smo videli da je u Predlogu zakona kod nekih odredaba, član 26. i 31, naravno onaj koji je čitao Predlog zna o čemu se radi, ostavljeno je vreme od dve godine za usaglašavanje nekih radnji koje treba da proprate ovaj zakonski predlog, tako su mogli reći - u koliko hoćemo da poverujemo ministru i da to bude težnja zakonodavca, odnosno predlagača zakona da će to u narednom periodu biti regulisano. Moram da istaknem i još jedan nepravedan odnos Vlade Republike Srbije i mnogih državnih institucija i organizacija prema našim udruženjima, koja su po najvećem broju građana Srbije ispunila u potpunosti svoja očekivanja i imaju jedan težak zadatak, a to je Udruženje porodica kidnapovanih i ubijenih na KiM. Imali su mnogo obraćanja, mnogo okupljanja, nemaju adekvatnu, možda čak i nikakvu pomoć od strane zvaničnih organa Srbije za svoje aktivnosti, a trebalo bi da u zemljama u okruženju slične organizacije imaju poseban i povlašćeni status. Naravno, bio bih najsrećniji i pretpostavljam sve kolege iz SRS da ovo udruženje nije imalo potrebu nikad ni da nastane, jer tu se ne radi o udruženju lovaca, ribolovaca ili uzgajivača pčela, nego određenog broja ljudi koji su imali i emotivnih i mnogih drugih razloga da se potrude da ovaj problem bude rešen, a država se o ovo oglušila, pomagala je trovačima civilnog sektora u Srbiju. Zahvaljujem.
Reč ima poslanica Jasmina Milošević.
Poštovano predsedništvo, predstavnici Ministarstva, kolege poslanici, novi zakon o udruženjima konačno će urediti ovaj veoma važan segment društvenog života u našoj zemlji. Dosadašnji zakon bi definitivno trebao da ostane u pluskvamperfektu jer je pokazao veliki broj manjkavosti i kao takav je usporavao s jedne strane, a sa druge strane omogućavao je neracionalno množenje raznih udruženja, kojima se nikako moglo ući u trag, a još manje se moglo doći do saznanja da li i kako uopšte rade ta udruženja. Potpuno je jasno da udruženja građana moraju imati jasno i u pravnim okvirima definisane ciljeve i svrhu poslovanja. Mora biti jasan i poznat motiv zbog koga su građani formirali jedno takvo udruženje, jer je naravno vrlo bitno da država u njima vidi svog partnera, a samim tim dobrom saradnjom može uticati i na poboljšanje nekih od definisanih potreba građana. Ono što je postojećim zakonom naročito stvaralo konfuziju je činjenica što su još uvek na snazi pojedine nadležnosti bivših paralelnih organa, bivših saveznih i republičkih, za koje znamo da formalno već duže vreme ne postoje, pa se dolazilo u takve situacije da registraciju i formiranje određenog udruženja, recimo, odobre bivši nepostojeći savezni, a s druge strane zabrane ili ne dozvole sadašnji republički, kao što već davno rekoh, nepostojeći. Nov predlog zakona definitivno dovodi u red ovu oblast i određuje osnivanje i pravni položaj udruženja, kao i upis i brisanje iz registra, zatim članstvo i organe, statusne promene, prestanak rada i druga značajna pitanja za rad udruženja ali je dobro što je jasno definisano i uređen je status i delovanje stranih udruženja. Ovim predlogom zakona uspostavlja se centralizovana jedinstvena evidencija i praćenje rada udruženja, kao i opravdanost njegovog postojanja, što je dobro, i permanentnim nadzorom će se uvek moći doći do saznanja da li funkcionišu ta udruženja i da li ispunjavaju svoje već definisane ciljeve i svrhu svog postojanja. Dobro je to što se novim predlogom zakona o udruženjima obuhvata i oblast posebnih kategorija građana i njihovih udruženja, kao što je na primer sindikat, kome se daje mogućnost još samostalnijeg delovanja samog i boljeg uređivanja i imovine koju poseduju. Novi predlog omogućava da posebne kategorije građana imaju tzv. status udruživanja od javnog značaja, što je priličan iskorak u odnosu na dosadašnje rešenje iz ove oblasti. U cilju poboljšanja primene pojedinih članova ovog zakona, poslanički klub SPS-JS podneo je niz amandmana, jer smo stanovišta da član zakona, tačnije član broj 10, koji se konkretno odnosi na način formiranja odnosno ko sve može biti osnivač udruženja, gde se navodi da maloletno lice od 14 godina, uz saglasnost roditelja i dva strana državljana, kao da je dovoljno troje ljudi da bi se formiralo udruženje. Ipak, za ovaj član moramo uzeti u obzir i naš mentalitet na neki način i neka prethodna iskustva, jer ako uzmete na primer da sam roditelj deteta od 14 godina, kao što jesam, zloupotrebu mogu da napravim preko svog deteta, a opet s druge strane pretpostavljam da ste zakonom, kao što jeste, vodili računa da se ipak vodi računa o pravima deteta, što bi opet verovatno moglo da spreči moju zloupotrebu. Stoga smatram da još jednom pogledamo, jer smo podneli amandmane na te članove, možda postoji još nešto kako bina što manju meru smanjili mogućnost i uopšte tu ideju da se izvrši neka malverzacija. Uzevši u obzir da statistika kaže da već imamo preko 30 hiljada registrovanih udruženja, smatramo da ovako niski kriterijumi od samo troje ljudi ipak mogu povećati broj udruženja, među kojima se može javiti veliki broj onih koji će imati i nepoznatu svrhu i funkcionisanje i samim tim, kao što sam navela, ako može biti dete od 14 godina. No, o tome ćemo raspravljati pretpostavljam kada bude vreme za amandmane. Nadam se da ćete još jednom razmotriti mogućnost prihvatanja ovih naših amandmana jer suštinski želimo samo da unapredimo i poboljšamo sam zakon preko ovog člana. Pošto donošenje zakona o udruženjima predstavlja jednu od neispunjenih obaveza Republike Srbije preuzetih pristupanjem u članstvo Saveta Evrope, potpuno je opravdano njegovo predlaganje po hitnom postupku. Generalno želim da kažem da će Poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona, jer smo stanovišta da svaka oblast javnog i društvenog života naše zemlje mora biti uređena i mora biti usklađena sa evropskim standardima koji bliže definišu ovu oblast. Hvala najlepše.
Reč ima poslanica Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, poslanici iz DSS koji su do sada govorili su uglavnom rekli šta DSS misli o Predlogu ovoga zakona. Mnogi poslanici su se složili da je jako dobro što je konačno ovaj predlog zakona došao na dnevni red Skupštine i da ministar Marković i ljudi koji rade u Ministarstvu nisu imali ovaj put previše težak posao zato što svi dobro znamo da se ovaj zakon praktično krčka već osam godina. Postojala je i radna grupa, gde su bili i predstavnici nevladinih organizacija, tako da pretpostavljam da su bili od velike pomoći i ljudima koji su u Ministarstvu sve to oblikovali i danas je pred nama taj predlog. Dakle, možemo reći da je i javna rasprava o ovom zakonu praktično trajala 7-8 godina i ovo je primer koji ne bi bilo loše da svi zajedno sledimo i kada su neki drugi zakonski predlozi na redu. Trebalo bi da postoje malo duže javne rasprave od onih koje imamo. Šta ovaj zakon zapravo reguliše? On reguliše to osnovno ljudsko pravo građana na slobodu udruživanja. Mnogo puta smo čuli, a to pretpostavljam da ljudi i znaju, da je ova oblast regulisana za sada sa dva jako zastarela zakona, koja su praktično stari 25 i nešto manje godina, da su to potpuno prevaziđeni zakoni i da ne prate savremene društvene potrebe. Takođe, dok sam se spremala da govorim o ovom zakonu, pokušavala sam nekako da nađem tačan broj, koliko zapravo nevladinih organizacija ili udruženja postoji u Srbiji. Nisam mogla nigde da nađem precizan podatak. Ovde smo čuli da postoji 20, da postoji 30 hiljada, ali praktično ne znamo. Sudeći prema ovom predlogu zakona, nevladin sektor ili treći sektor, ili udruženja će imati široko polje, polazeći od toga da udruženje mogu da osnuju tri osobe, onda čak i ukoliko ne žele da se registruju, prvi put sam čula da postoji ta neka naša tradicija građanskog ortakluka, onda da pravnu zaštitu pruža Ustavni sud, onda rešenje da deca sa navršenih 14 godina mogu da osnuju udruženje, doduše, uz pismenu saglasnost pravnog zastupnika, o tome će sigurno biti više reči kada budemo raspravljali o ovom zakonu u pojedinostima, mada je potpuno jasno da je, prema Konvenciji o pravima deteta, za decu od 14 godina pa nadalje postoji i njihovo osnovno ljudsko pravo da se udružuju. Podržavam one ljude koji su govorili da to treba vrlo pažljivo regulisati. Da li će to biti neka metoda koju će samo Ministarstvo možda nekim podzakonskim aktom urediti ili će to biti neki novi zakon, kakvih je ovde bilo predloga, o tome će se verovatno kasnije i govoriti. U registar se mogu upisati i strane nevladine organizacije, koje su i do sada delovale u Srbiji, i one su praktično bile u sivoj zoni. To im je i tolerisano. Dakle, dobro je da sva udruženja koja deluju na teritoriji Republike Srbije budu upisana u jedinstveni registar. Dakle, potpuno je jasna namera države da se što manje upliće u ostvarivanje slobode udruživanja, odnosno da ograničenja budu minimalna. Nešto bih rekla o finansijskom okviru u kome funkcionišu nevladine organizacije. Naravno, ovaj zakon to ne razrađuje, on pominje koji su načini finansiranja itd. Međutim, svi mi imamo prijatelje koji rade u nevladinim organizacijama, Skupština sarađuje sa velikim brojem veoma kvalitetnih udruženja i mnogo nam pomažu u radu. Naše političke stranke takođe imaju kontakte sa udruženjima, tako da mi čujemo od tih ljudi kakvi su njihovi problemi kada su u pitanju finansijski propisi. Dakle, po važećim finansijskim propisima, nevladine organizacije i udruženja, koja su po svojoj osnovnoj delatnosti neprofitne organizacije, tretiraju se kao profitni pravni subjekti, tj. kao preduzeća, trgovinske radnje ili druge profitne organizacije, iako obavljaju poslove koji su od koristi za građane i lokalnu zajednicu, i u suštini ne stiču nikakav profit. Udruženja podležu oporezivanju svih vrsta i nemaju nikakve poreske olakšice. Ovo je nešto o čemu bi i ljudi u Ministarstvu za lokalnu samoupravu mogli da razmišljaju, a da o rešenjima raznim razmišljaju upravo ljudi iz nevladinih organizacija, to znam. U nekim zemljama postoji zakon o finansijskom poslovanju udruženja građana, pa se udruženje građana ne tretira kao neko preduzeće koje zaista ostvaruje dobit. Kod mnogih građana u Srbiji reč nevladina organizacija često ima neke negativne konotacije. Zašto? Zato što je par nevladinih organizacija, koje je i moja koleginica Aleksandra Janković danas ovde spomenula, one su najglasnije, najagresivnije i u medijima imaju najviše prostora. Vrlo se retko čuje i zna o tome koliko je jako dobrih organizacija, koliko tu ima fantastičnih ljudi koji zaista na bazi dobrovoljnosti rade neke jako korisne stvari. Tih par nevladinih organizacija baca sivu senku na sva druga udruženja koja su i te kako važna. Ovde je bilo reči i o tome da postoje i u ovom zakonu zabrane. I u prethodnim zakonima ste imali par članova koji govore o tome kada se briše iz registra neka nevladina organizacija ili kada se zabranjuje njen rad. Da sam, recimo, aktivista u nekoj nevladinoj organizaciji koja nije u nekoj od ovih četiri koje smo spominjali, predložila bih njihovu zabranu zbog ogromne štete koju nanose čitavom nevladinom sektoru svojim radom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji, posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Uvažena potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kada govorim o ovom zakonu ne mogu da se ne setim vremena kada je počeo rad na ovom zakonu. To je bila davna 2001. godina i više radnih grupa koje su radile na ovom tekstu zakona, zajedno sa nevladinim organizacijama. To je bila davna 2001. godina i ono što najviše zabrinjava je činjenica da je potrebno da prođe osam godina da bi doneli jedan zakon, zakon koji je važan na prvom mestu zbog nas samih, zatim zbog toga što donošenje ovog zakona predstavlja jedan od zahteva Saveta Evrope prema našoj državi, imajući u vidu značaj i nevladinih organizacija na teritoriji svih zemalja Evrope. Prepoznat zahtev najzad 2008. godine, zahtev koji je, ponavljam, važan zbog nas samih. Predloženim zakonom pravno uobličavamo materiju čija je karakteristika upravo neformalnost, jednostavna procedura i kreativnost. To je za nas pravnike uvek najteže, kako normirati jednu aktivnost koja je apsolutno kreativna i neformalna? Zato je ovaj zakon dobar i mislim da je predlagač zakona uspeo u tome. Zakon nikako ne sme biti protivan interesima građana i nema zakona koji može biti sproveden ukoliko ga sami građani ne žele. Bio to zakon ili na primer regulacioni plan, ili neka druga vrsta urbanističkih planova. Ovaj primer namerno pominjem, imajući u vidu primer građana koji su bili okupljeni oko čuvenog Petog parka. To je bio njihov park koji je regulacionim planom pokušao da uzme. Ishod slučaja "Peti park" znamo. Ishod je pobeda nad zakonitim, ali nelegitimnim aktom, aktom koji nije podržan od strane onih koji tu žive. Ishod je površina od otprilike 70 sa 70 metara kvadratnih, koja ostaje građanima. Površina koja je verovatno bila beznačajna za donosioca ovog regulatornog plana, ali od životnog značaja za građane koji su u njegov delić ugradili deo sopstvene istorije, njihovog parka, njihove opštine, njihovog grada, Srbije i na kraju Evrope. Transparent koji danas stoji u parku glasi: "Ovde su vrata Evrope". Prepoznajući da od pojedinačnog prema opštem ide nezaustavljiva priča boljeg života za njih, njihove porodice, komšije, prijatelje i građane ove zemlje. Zato je u ovom zakonu smanjen neophodan broj osnivača. Zato u ovom zakonu udruženje mogu osnovati i maloletna lica, uz saglasnost roditelja. Ta maloletna lica su svakako naša deca koja su snažnija, iskrenija, pametnija od nas samih i, ono što je najvažnije, kreativnija. Ta kreativnost mora biti podržana od ovog zakonskog akta. Tu kreativnost mi moramo da negujemo i ta kreativnost će dovesti ovu zemlju tamo gde joj je mesto, a to je svakako Evropska unija. Snaga je u udruživanju, kako bi pojedinačna priča dobila taj opšti karakter. Snaga je u udruživanju, kako bi imali više snage. Snaga je u udruživanju, kako bi se često i utešili. Snaga je u udruživanju, kako bi u debelo uvo javne administracije i državne uprave zaboli toplu i pametnu reč. Ovaj zakon donosimo zbog građana čija je inicijativa prepoznata ovim zakonom, inicijativa na koju možemo biti ponosni, zagledani u prošlost ove države. Zato i mogu da čestitam Ministarstvu, ali ne samo na tekstu ovog zakona, nego na obrazloženju. Dakle, prvi put u nekom zakonskom aktu ili po prvi put imamo obrazloženje koje se poziva na tradiciju ove zemlje. Zato u obrazloženju stoji da je udruživanje u Srbiji bilo prepoznato i Namesničkim ustavom i nizom zakona koji su tada definisali udruženja. Poučeni ovim primerom iz tradicije možemo biti ponosni i možemo graditi našu budućnost. Tu su i nabrojana udruženja koja su tada u to vreme postojala i koja, dakle, postoje i danas. Pored udruženja i udruživanja građana, neophodno je doneti i zakon o zadrugama. Dakle, zakon koji definiše drugu materiju koja je na ekonomskim principima bazirana, udruživanje je bazirano na ekonomskim principima i zato je potrebno i forsirati novi oblik udruživanja, kako poljoprivrednika, tako i drugih lica koja žele svoju ekonomiju da udruže zajedno sa drugim zadrugarima u budućoj zadruzi. Na taj zakon dugo čekamo. U svakom slučaju, završiću sa tradicijom i sa ovim obrazloženjem ovog zakona, jer svakako mi možemo biti ponosni na našu tradiciju, a u cilju daljeg normiranja koje će ovaj parlament obavljati u budućnosti, zagledan u prošlost na koju možemo biti ponosni.
Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, govorim na osnovu člana 225. i 226. Poslovnika. Pitam gospodina ministra, pitala sam ga pre podne i očekujem da ste, gospodine Markoviću, u međuvremenu saznali da li će u službenom listu grada Beograda biti objavljen regularno izglasan statut i poslovnik o radu gradske opštine Zemun? Da li ste došli do informacije ko je to gospođi Radmili Josipović, koja je dala informaciju sekretaru gradske opštine Zemun da će svi statuti gradskih opština biti objavljeni u službenom glasniku sa datumom 17. novembar, a tog datuma je u opštini Zemun usvojen statut. Gospođa Josipović je rekla da statut gradske opštine Zemun neće biti objavljen, jer su podnete žalbe na odluke Skupštine opštine Zemun i zbog toga što je opozicija najavila da će obratiti gradskoj vlasti i gradonačelniku, kako bi se uvele privremene mere i da ona nemože početi sa štampanjem zato što je dobila nalog da to ne učini. Dakle, ponavljam pitanje, naravno jutros niste mogli da znate ko je ovoj gospođi dao nalog, pretpostavljam da ste u međuvremenu saznali, i molim vas da narodne poslanike i javnost Srbije obavestite ko to naređuje i da se donose nezakonite odluke u Skupštini grada, da li to ima nekakve veze sa Đilasom i Vučićem, i parcelama kod Doma penzionera na teritoriji opštine Zemun? Da li je ovo način početka te saradnje na lokalnom nivou između Demokratske stranke i ove novoformirane stranke? Dakle nas, naravno, ti vaši odnosi ne interesuju. Mi ovde, kao i uvek, insistiramo da nam se vrate oteti mandati, ali u ovom konkretnom slučaju tražim od vas ministre da nam kažete da li će u službenom glasniku, kao i službenomlistu grada Beograda, zajedno sa ostalim statutima, biti objavljeni i Statut i Poslovnik o radu Skupštine opštine Zemun? Niko ne sme da prejudicira odluke nadležnih organa. Ono što je sada definitivno jasno, to je da su ova dva aktadoneta, da moraju biti objavljena. Ako neko dokaže u nekom budućem postupku da to nije bilo u skladu sa zakonom, onda se i takva odluka objavljuje u službenom listu. Sigurna sam da je vama to sve savršeno jasno, ali vas molim, dakle pre svega zbog javnosti, a i zbog interesa poslaničke grupe SRS, da nas o tome obavestite. Izvinjavam se zbog vremena.
Reč ima ministar Milan Marković.
Gospođa Radeta jednako dobro zna koje su mogućnosti Ministarstva, kao što to znam i ja, ali opet razumem i da gospođa Radeta prosto želi da ovu temu plasira i na ovaj način sa skupštinske govornice. Zaista nisam saznao, niti imam mogućnost, što sam vam inače i rekao, zaista nemam mogućnost da dođem do informacija ko je kome šta rekao. Mogu, ukoliko vi kao narodni poslanik želite, sad u formi poslaničkog pitanja, pa da pismeno zahtevam od Skupštine gradada mi dostavi sve podatke vezano za slučaj Zemuna. Ustav je definisao da se položaj Beograda reguliše zakonom i Statutom grada. Mi smo zakon doneli, statut grada je donet. Statutom grada potpuna ingerencija nad gradskim opštinama je na Skupštini grada, s tim što, ono što sam video u Statutu, uslovi su isti, kao što su i uslovi iz Zakona o lokalnoj samoupravi. Kada je u pitanju vlasništvo nad mandatima, dostavio sam malopre, u skladu sa obećanjima od juče, ono što u ovom trenutku Ministarstvo ima, a to je pregled sudske prakse koja nam je dostavljena, imaoko 40-50 odluka Okružnog suda u Beogradu, ako se ne varam. Ne vidim način kako, kao ministar, mogu bilo kome i bilo šta da pomognem od zainteresovanih strana u ovoj konkretno političkoj, još uvek ne znam da l' je postao i pravni spor, ne znam da li su upućene žalbe Okružnom sudu. Dakle, zaista ne znam kako mogu da pomognem. Ne vidim kako mogu da zahtevam od Skupštine grada ili od gradske opštine takvu vrstu informacije kakvu vi tražite od mene, izuzev privatnim kanalima.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Pravo na repliku, član 101. Izvolite.
Gospodine ministre, naravno da ne tražim od vas nikakvu privatnu intervenciju. Vi jeste korektan čovek i znam da bi smo i to mogli, ali nam ne pada na pamet. Ne tražim od vas odgovore na pitanja koja ne možete da date, jer deo onoga što sam malopre govorila zaista se ne odnosi na ingerencije vašeg ministarstva. Grad Beograd jeste regulisan, funkcionisanje grada Beograda, Statutom. Taj Statut se naslanja na Zakon o lokalnoj samoupravi i na Ustav Republike Srbije. Ono što vi kao ministar možete, znam i mi znamo da je grad Beograd u sistemu funkcionisanja, sa ovakvom vlašću kakvu ima, da on jeste crna rupa u Srbiji, ali svakako nije crna rupa u zakonu. Dakle, vi imate mogućnost da, kao resorni ministar, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, imate pravo, dakle vi ne morate da ulazite u ovo što smo mi izneli, ko je tu kome šta naredio. Dakle, mi imamo sasvim pouzdan podatak da je ta gospođa u kontaktu sa sekretarom Skupštine gradske opštine Zemun iznela, da ne ponavljam to što je iznela, ali vi kao ministar možete i u obavezi ste i po pravu nadzora da reagujete, i kada dobijete ovakvu informaciju da tražite od nadležnih službi u Skupštini grada da pošaljete vaše kolege, saradnike, da izvrše uvid u dokumentaciju, da vide šta se zaista objavljuje u službenom listu, sa danom 17. novembar, da se vidi šta to i zbog čega ne želi neko da objavi. Dakle, od vas ne očekujem i ne tražim da vi na bilo koji način osuđujete vaše partijske prijatelje, jer znam da to ne možete, ali tražim ono što ste u obavezi prema svim građanima Srbije, a isključivo iz okvira nadležnosti vašeg ministarstva i Zakona o lokalnoj samoupravi. Takve ingerencije imate, i vi i ja znamo odlično taj zakon, i znate da to možete, znate da vam je to obaveza, mogli ste to već u međuvremenu da uradite. Ovo je pitanje gde odgovor mora hitno da se dobije i vi ste mogli to već da uradite, dakle samo isključivo u okviru vaših nadležnosti. Ne tražimo mi od vas da ulazite u bilo kakve političke odnose, to radi vaš predsednik sa onima dole, naravno o tome ćemo na drugom mestu, drugi put. Vas još jednom molim, do sada ste bili korektan ministar u odnosu na narodne poslanike, pokazivali ste da poštujete ovaj parlament, očekujem da ćete to i ovaj put da uradite.
Reč ima ministar Milan Marković.
Mislim da smo se sada razumeli. Dakle, u skladu sa ovlašćenjima iz Zakona o lokalnoj samoupravi, koja se odnose na prava i obaveze jedinice lokalne samouprave i države, odnosno Ministarstva, već danas ću naložiti da se pripremi takav dopis. Sutra ću poslati, tražiću celokupno obaveštenje o tome šta je slučaj Skupštine opštine Zemuna. Ali, i vi i ja znamo da je to ono što Ministarstvo može. Ako su problem mandati, to će rešavati sud. Ako je problem, takođe tražićemo i takvu informaciju, i to je ono što možemo kao Ministarstvo, u skladu sa zakonima. Onda smo se razumeli. U redu.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, posle njega narodni poslanik Dragoljub Mićunović.
Dame i gospodo, osvrnuću se na tri odredbe ovog predloga zakona, koje meni djeluje pomalo neverovatno. Kada bi ih komentarisao pokojni komentator Mladen Delić, verujem da bi on sa ove govornice uzviknuo - ljudi, da li je to moguće! Kaže, sloboda i ciljevi udruživanja. Ciljevi delovanja udruženja ne mogu biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celokupnosti Republike Srbije itd. Podvlačim, na nasilno rušenje. Ovo meni zvuči potpuno neverovatno. Zašto? Znači, nasilno ne može, a na nenasilno rušenje ustavnog poretka može. Šta ovo konkretno znači? Konkretno znači da Vlada Republike Srbije predlaže da država Srbija dozvoli da se na njenoj teritoriji mogu registrovati udruženja koja za svoj programski cilj imaju nenasilno narušavanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije, nenasilno rušenje ustavnog poretka države. Smatram da je ovo u potpunoj zavadi sa zdravim razumom i, što je još važnije, ovo je u potpunosti u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Istina, u ovoj zemlji postoje udruženja i razne organizacije, posebno nevladine organizacije, o kojima je danas ovde bilo reči, koje već godinama uveliko rade na rušenju ustavnog poretka, na rušenju vrednosti koje se pominju u članu 3. Mi sada idemo korak dalje i mi to delovanje legalizujemo. Da nije u pitanju slučajnost potvrđuje član 29, odbacivanje prijave za upis udruženja. Sada ovde imate pet razloga zbog kojih će prijava biti odbačena: razlog prvi, ako je naziv udruženja ili simbol vizuelnog identiteta identičan nazivu ili simbolu nekog drugog udruženja; drugi, ako je naziv udruženja zamenljiv sa nazivom drugog udruženja; treći, ako simbol vizuelnog identiteta izaziva zabunu o udruženju; četvrti, ako je prijava podneta od neovlašćenog lica; peti, ako prijava, akt osnivanja ili statut, ne sadrže sve podatke koji su propisani ovim predlogom zakona. Ovde nedostaju odredbe iz člana 3. ovog predloga zakona. Znači, ako neko hoće da registruje udruženje koje se zalaže za nenasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celokupnosti Republike Srbije, kršenje zajamčenih ljudskih i manjinskih prava ili izazivanje i podsticanje neravnopravnosti, mržnje i netrpeljivosti zasnovane na rasnoj, nacionalnoj, verskoj ili drugoj pripadnosti ili opredeljenju, kao i polu itd, tom udruženju će biti dozvoljena registracija. Ovo crno na belo, od slova do slova piše u ovom zakonu. Smatram da se radi o neverovatnom i nedopustivom propustu zbog kojeg ovaj zakon treba vratiti na doradu. Osvrnuću se ovde i na pominjanu temu, o kojoj u ovom prijedlogu zakona nema ni reči, a to je finansiranje ovih udruženja. Ovaj problem ističem upravo zbog prakse koja je ovde potencirana - da se neka od ovih udruženja, posebno nevladine organizacije, finansiraju iz inostranstva. Često se tom novcu ne zna poreklo, a vrlo često imamo slučaj kod nekih udruženja koje ću pomenuti kasnije, da se taj novac koristi za finansiranje aktivnosti koje su direktno usmerene, u najmanju ruku, na satanizaciju države Srbije i srpskog naroda, a posredno i na narušavanje ovih vrednosti, počev od ustavnog poretka itd. Najbolji primer za to su ove nevladine organizacije: Fond za humanitarno pravo Nataše Kandić, Komitet za ljudska prava Biljane Kovačević-Vučo, "Žene u crnom" i Centar za kulturnu dekontaminaciju. Ove organizacije postoje 15 godina. Apsolutno javnost, koliko sam čuo od priznanja žena koje vode ove organizacije, čak ni državni organi nemaju pojma iz kojih izvora se one finansiraju. Imali smo u predizbornoj kampanji jednu izjavu Nataše Kandić, gde je ona priznala da je Fond za humanitarno pravo dobio prošle godine donaciju u iznosu, čini mi se da je u pitanju, 200.000 evra. Svi znamo čime se ovaj fond bavi. Znači, smatram da zakon treba povući iz procedure, regulisati ovo pitanje, jednostavno, da se zna ko, kome, kako i zašto može da uplaćuje sredstva. Samo još jedna stvar, moji prethodnici su se na to takođe osvrnuli, tiče se osnivača udruženja. Kaže, udruženja mogu osnovati najmanje tri osnivača, a ovde se misli na tri fizička lica. Zaista smatram da je ovde napravljen veliki propust. Mislim da je premalo da se dozvoli da tri lica organizuju udruženje. Logično bi bilo da taj broj bude minimalno onaj broj ljudi koji je potreban da se formiraju svi organi udruženja koji su predviđeni ovim zakonom. Isto se tako kaže da najmanje jedan od osnivača mora biti državljanin Republike Srbije. Znači, dva mogu biti iz inostranstva. Kada su u pitanju fizička lica, smatram da ovaj srazmer treba da bude obrnut, znači da treba najmanje dva fizička lica osnivača, ako se ostane na ovom broju, da budu državljani Republike Srbije, a eventualno jedan iz inostranstva. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, posle njega narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, drage kolege, ovo nije nekakav običan zakon gde ćemo se previše prepirati oko formulacija, i to iz dva razloga. Prvo, on je odavno započet i to je bio započet na jedan dobar način. Imali smo 2001. godine sastanak u Ministarstvu pravde, gde su mnoge nevladine organizacije, udruženja građana, poslanici, imali nekoliko skupova, pod predsedavanjem gospodina prof. Momčila Grubača, gde su se pripremili nacrti ovoga zakona. Kasnije je ponovo o tome bilo govora. Pada na dušu svim vladama što su dočekale trenutak da ovo moramo da raspravljamo po hitnom postupku, zato što smo pod monitoringom i zato što od nas traži Savet Evrope. Smene vlada, nezainteresovanost nekih vlada, povlačenje, vraćanje toga, ali probajmo iz toga da izvučemo i neku pozitivnu crtu. Ona se sastoji u tome da je to bila prilika da se još jednom razgovara sa svima iz trećeg sektora, iz tog nevladinog sektora, i da se u mnogo čemu ti prvobitni nacrti poprave. Neću govoriti o pojedinostima, to je stvar rasprave o amandmanima, ali hteo bih da kažem nešto što je za nas jako važno. Ovim zakonom mi činimo jedan korak u razvoju sloboda, razvoju demokratije i u zaštiti građanina u odnosu na druge autoritete, od kojih je državanajvažnija. Sa druge strane, daje se mogućnost građaninu da ispuni svoje inicijative. Nemci imaju jedan izraz koji se zove bürger inicijative, u kojoj građani pokreću razne inicijative. To da se bude građanin, to znači da se sa drugima udruži, to je ono što ovaj zakon pruža. Naravno, veoma je važno i ne možemo imati dobru državu bez dobrih i aktivnih građana. Ovaj zakon omogućava građanima da budu aktivni i ne samo u odbrani svojih interesa, nego, pre svega, da pomognu drugima. Nije slučajno da najveći deo nevladinih organizacija ima humanističku crtu, to znači želju da pomogne drugima. U političkoj sferi treba prema čoveku i njegovoj prirodi biti vrlo rezervisan. Svi veliki politički mislioci su skretali pažnju da je čovek egoističan, sebičan, agresivan i kada mu poveravate vlast treba da otvorite oči i da imate niz mera kojima ćete ga kontrolisati. Međutim, u socijalnoj sferi, u društvenoj sferi, tamo je na delu empatija, solidarnost i onaj dobri deo u čovekovoj prirodi. Kao što u političkoj sferi nije samo ono što je rđavo, nego moramo imati jedan ugao gledanja, tako i u ovoj društvenoj sferi - svako društvo greši ako rasipa resurse ljudske plemenitosti. Dakle, postoji ogromna ljudska potreba da se pomogne drugome. Mi ovde govorimo o broju od 30.000 nevladinih organizacija, nekima je to mnogo itd. Da vam kažem da je prosek u zemljama slične populacije kao što je naša iznad 100.000 nevladinih organizacija. Postoje zemlje koje imaju po dva miliona nevladinih organizacija. Dakle, to znači samo širenje slobode. Da me krivo ne shvatite, mi volimo da se pozivamo na tradiciju i onda kažemo naše svetle demokratske tradicije, pominje se u Namesničkom Ustavu iz 1869. godine. Dobro je da imamo tradiciju i dobro da iz te tradicije izvučemo što god možemo. Nije dobro ako to preuveličavamo i ne tumačimo na pravi način. Taj Namesnički ustav nije bio nešto da se dičimo velikom demokratičnošću, kao ni način na koji je donesen. Posle ubistva kneza Mihaila, potrčali su Garašanin i mnogi drugi da sazovu Veliku skupštinu. Ministar vojni Blaznavac je rekao: ne, ne može, pozivam vojsku. Izdao je samovlasno nekoliko uredbi kojima se vojska poziva da se dovede na presto Milan Obrenović, četrnaestogodišnji dečko koji je u to vreme bio u školi u Parizu. E sada, kako je nastalo to prvo namesništvo trojice ljudi, Blaznavca, Ristića, koji je doveo Mihajla Gavrilovića. Onda su sazvali tzv. Miholjski odbor, ugledni ljudi, njih 30-40. Šta se raspravljalo tada? Trebalo je odgovoriti na pitanje da li je Srbiji potreban ustav. Pazite, ovo nije neki duboki srednji vek, ovo je pred kraj 19. veka, Srbija je još uvek imala taj problem. Iz škole se možemo sećati Zmajevih pesama "Jututunska juhahaha", gde su se stalno smejali tome da se obećava taj ustav itd. Ni knez Mihailo ga nije doneo. Bilo je nekakvih obećanja. Onda je ovo veće trebalo da odluči da li je Srbiji potreban ustav. Drugo pitanje je bilo, da li se može doneti ustav ako je knez koga su imenovali maloletan? Treće, da li uopšte treba raspustiti ili ostaviti Veliku skupštinu. To su bila fundamentalna pitanja, da li uopšte Srbija da zakorači u nekom demokratskom smeru ili ne. Na ova pitanja odgovorilo se pozitivno i napravljen je taj ustav, pa Milanov 1881. itd. U toj Milanovoj tradiciji mi ne možemo da nađemo ništa demokratsko osim nasilničkog i nije nam potrebno da to preuveličavamo. Reći ćemo ono što je bilo sjajno, ono što je uradio Jugović za vreme Karađorđa i mnogo ranije, i neki predlozi Dositejevi. Da ne ulazimo u to, u obrazloženjima zakona ne trebaju nam nikakve idealizacije neke, pogotovo nekih datuma koji to ne predstavljaju. Znam da ima mnogo tradicionalizma kod nas, koji smatraju da je sve bilo dobro dok nije došao ovaj novi vek koji je to pokvario. Međutim, vratimo se na našu ključnu temu, odnosa društva i države. To je ključno pitanje. Postoje u političkoj teoriji dve vrste sloboda: sloboda od i sloboda za. Negativna sloboda i pozitivna sloboda. Negativne slobode su zaštita od drugih, pre svega od države, da vam niko ne može upadati u stan, da štiti imovinu, da štiti vašu poštu itd, da vas ona štiti od onog spolja, od države. Pozitivne slobode su ono gde vi možete da učestvujete u tom životu. Osnovne slobode su pre svega bile sloboda govora i sloboda udruživanja. Toje bila ključna i važna sloboda, i zbog toga je kroz čitav novi vek bilo mnogo borbi, i sindikalnih, i feminističkih i raznih drugih da se izbore za tu slobodu. Mnogo štošta danas ne valja u svetu, mnogo štošta je do juče bilo isto tako užasno. Nemojmo padati u jednu iluziju, pa da verujemo da kada se vraćamo u prošlost da je tamo bilo mnogo bolje. Dakle, nije. Čovečanstvo napreduje širenjem slobode. Ako se setite da slobodu nisu imali robovi, pa nisu imale žene, pa nisu imali seljaci, pa nisu imali siromašni, pa nisu imale nacionalne manjine itd, da ne nabrajam, do danas je to šireno i za lica sa posebnim potrebama, dakle upotrebljava se pristojna reč umesto nekih drugih reči. Naravno, prava dece. Gledao sam jednu skarednu emisiju, u kojoj su neki skaredni ljudi, hvaleći se svojim konzervativizmom, ustajali protivu prava dece. Kaže, šta država da se meša u naše domaće poslove, to je nasilje države. Nažalost, radi se čak i o nekim profesorima univerziteta, koji ne razumeju osnovnu stvar, da bez obzira što čovek ulazi u jedan odnos porodični, on kao član zajednice ima prava koja zadržava. Inače, po toj staroj priči, šta tebe briga što bijem svoju ženu ili šta tebe briga što bijem svoju decu. Ta žena i ta deca su članovi naše političke zajednice i moraju biti zaštićeni jednakim pravima, bez obzira na tog siledžiju. Dok mi to iz svesti mnogih građana ne izbijemo, nećemo daleko napredovati. Dakle, ovde imamo nešto što budi inicijative građana da nešto mogu sami da urade. Obično u diktaturama ili u dugim periodima nesloboda javlja se pasivnost građana, a to je najgore po državu. Ogromne energije koje ima, znanje, inicijative itd. ljudi biva pokopano zbog toga što građanin kaže ne vredi, ne vredi ništa da činimo, to je sve ionako propalo itd. U Grčkoj su te ljude koji nisu hteli da se brinu o opštim poslovima i državnim, kao što znate, nazivali idiotima. To je bila reč - idiotes, ne u onom smislu današnjem kao o nekoj mentalno zaostaloj osobi, nego osobi koja je samo za sebe, koju ništa drugo dalje ne interesuje. Ovde je sfera oslobađanja tih energija. Postoje danas u svetu, o kome možete imati najgore mišljenje, o ratovima, agresijama, ubijanjima, zločinima, logorima i užasu koji god hoćete, ali ostao je deo plemenitosti. Ako vam kažem da ima danas preko 600 miliona ljudi koji kao volonteri učestvuju u pomaganju drugim ljudima. To je strahovita energija koja daje, na neki način, optimizam da će se vrsta održati. Bez toga se vrsta ljudska, kao čovečanstvo, ne može održati, bez te empatije, solidarnosti, želje da prenesemo budućim generacijama i onima kojima je sada užasno, jedan deo plemenitosti. To je svrha nevladinih organizacija. Ima svakakvih nevladinih organizacija. Znamo neke koje su previše politizovane i to sve znamo. Postoji jedna stara metafora, zato ću je i upotrebiti, kaže, nemojmo sa prljavom vodom izbaciti i dete iz korita. Dakle, to dete u koritu, to je sektor nevladinih organizacija, to su udruženja, to je građanska privatna inicijativa. Verujem, bez obzira što su svi amandmani zaslužili da se o njima raspravlja, da ćemo neke stvari popraviti, ali da ovaj zakon, to bi bila čast parlamenta, građani bi nas pozdravili, da ga kao zakon prihvatimo svi zajedno. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević, a posle nje narodni poslanik Zoran Ostojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dragi gledaoci koji nas slušate i gledate, način ostvarivanja zagarantovane slobode udruživanja u Republici Srbiji još uvek uređuju dva anahrona zakona koja su doneta 1982. i 1999. godine. Pred nama je danas Predlog zakona o udruženjima, odnosno novi pravni okvir za rad udruženja građana. Ovim zakonom predlaže se osnivanje i pravni položaj udruženja, upis i brisanje iz registra, i ovaj zakon ima 82 člana. Poslanici SRS imaju mnogobrojne kritike na zakon koji je preopširan, konfuzan, nefunkcionalan i neustavan. Zakonom se prvi put uređuje posebno status i delovanje stranih udruženja. Materija o stranim nevladinim organizacijama, odnosno udruženjima do sada nije bila regulisana u pravnom sistemu Srbije, posebnim zakonom o stranim nevladinim organizacijama. SRS smatra da se ova pitanja moraju urediti posebnim zakonom, pri čemu treba koristiti praksu iz uporednog prava. Interes je Srbije da se stvore pravni osnovi za osnivanje i delovanje nevladinih organizacija, odnosno udruženja, donošenjem posebnog zakona o stranim nevladinim organizacijama. Zbog toga je poslanička grupa SRS podnela amandmane na osmi deo zakona koji sadrži sedam članova, od 57-63. i nosi naslov Strana udruženja. Pre neki dan ispred ovog uvaženog doma protestovale su porodice otetih Srba sa KiM. Jedino je za njihov bol i tugu imao razumevanja i uvažio ih potpredsednik SRS, odnosno predsednik skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost, gospodin Dragan Todorović, koji ih je primio. Udruženja porodica kidnapovanih i ubijenih na KiM objedinjuju sve srpske žrtve kidnapovanih i ubijenih civila, vojnika i policajaca stradalih pre rata, za vreme rata 1999. godine i posle rata, čiji broj prelazi 2.500 ljudi. Udruženje nastoji da se zadovolji pravda u svakom pogledu za sve nevino nastradale žrtve, kao i da porodice ovih žrtava dobiju odgovarajući status. Smatramo, a po ugledu na srodna udruženja u nama susednim državama, da i naše udruženje treba da dobije prioritet i status udruženja od posebnog državnog značaja. Zakon diskriminiše i još mnogobrojna udruženja, kao što su udruženja slepih, slabovidih, gluvih osoba, obolelih od dečje i cerebralne paralize. Njihova udruženja ne mogu sprovoditi programe od javnog interesa i ne mogu konkurisati za sredstva iz budžeta. Ovaj zakon ne doprinosi kvalitetnom razvoju demokratije u Srbiji. Na kraju, mogu reći da je ovaj zakon samo skup lepih želja vladajuće koalicije, jer je ovakav predlog zakona preopširan, manjkav i nefunkcionalan. Zakon može biti prihvatljiv za sve građane Srbije ukoliko se prihvate amandmani poslaničke grupe SRS.
Narodna poslanica Marina Raguš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu člana 226. poslovnika o radu Narodne skupštine i poslanička grupa SRS ovom prilikom traži određena objašnjenja i obaveštenja. Tiče se naravno finansiranja od strane izvršne vlasti, odnosno Vlade Republike Srbije, određenih udruženja. S tim u vezi, potrebno nam je objašnjenje ministra kulture, koji je odlučio da ne nastavi ugovor o finansiranju Centra za istraživanje zločina nad srpskim narodom. Dakle, ovaj centar za istraživanje zločina nad srpskim narodom u kontinuitetu više od osam godina radi na teritoriji Republike Srbije i država Srbija je zaista imala specifičan odnos prema ovom centru za istraživanje zločina nad srpskim narodom, smatrajući za shodno da se ipak dođe do konkretnog i preciznog podatka šta se to desilo sa srpskim narodom na teritorijama koje su bile zahvaćene ratovima. Mi tražimo konkretna objašnjenje šta je to navelo ministra kulture da u drugoj polovini ove godine prekine ugovor o finansiranju sa Centrom za istraživanje zločina nad srpskim narodom. Naravno, ono što jeste vrlo važno, a u poslednje vreme se takođe pominje u medijima, sada ću iskoristiti priliku, nadam se da niko neće zameriti, jer druge prilike SRS nema, a to jeste da ono što zaista smeta i skoro je već i neizdržljivo i mislim da ćemo sve više koristiti ono što nam pruža Poslovnik, a jeste širenje laži da se Narodna skupština bavi isključivo donošenjem zakona. Naravno da to nije tačno i upućuje na potpuno nepoznavanje onoga što jeste mandat izabranih predstavnika naroda, a samim tim i Narodne skupštine, tako da u okviru svojih izbornih prava, član 99. najvišeg zakonodavnog akta tj. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština, pored toga što bira Vladu, nadzire njen rad. Ono što ovom prilikom želimo da saznamo takođe tražimo i obaveštenje i objašnjenje od ministra pravde. Vi ste već navikli da SRS ima dobre informacije i pravovremeno skreće pažnju na probleme koji mogu da utiču na svakodnevni život građana, odnosno naroda Srbije. Ovom prilikom želimo tačan i precizan podatak od ministra pravde: koje sudije na teritoriji Republike Srbije imaju dvojno državljanstvo? Ono što SRS posebno interesuje, to su dvojna državljanstva iz država iz neposrednog okruženja. Predsedavajuću bih molila, izvinjavam se zbog prekoračenja vremena, da u što najskorijem vremenu upute i ovaj zahtev naše grupe nadležnom ministarstvu, kako bi smo mi mogli kvalifikovano u raspravi u pojedinostima da učestvujemo. Još jedno pitanje, nećete mi zameriti, ministar je tu. Ono što SRS interesuje, možda nije direktna vaša nadležnost, ali pretpostavljam da ćete dati sve od sebe da mi dođemo do tog podatka: koji broj nevladinih organizacija, odnosno udruženja građana na teritoriji Srbije je finansiran iz inostranstva, i da nam, ukoliko možete da dođete do informacije, transparentno prikažete u kom iznosu, za koje inostrane organizacije i koja udruženja građana su ovde finansirana od 2000. godine do sada? Pretpostavljamo da to država ima. Ukoliko nema, to je vrlo neozbiljno i predstavlja svojevrstan neodgovoran odnos države prema nevladinom sektoru, na kraju i bezbednosti koja je garantovana Ustavom. Hvala i oprostite na prekoračenju, ali su vrlo bitne stvari koje su nam neophodne za dalji rad.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, posle njega narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je pet minuta i 40 sekundi.
Poštovana potpredsednice, uvaženi ministre, koleginice i kolege, već su prethodnici iz poslaničke grupe LDP rekli da ćemo mi glasati za ovaj zakon, zato što, pod jedan, LDP se bori za temeljne individualne vrednosti i slobode građana, kao liberalna partija, i, pod dva, zbog toga što je ovoj zemlji nedostajao ovaj zakon. Već sedam godina od 2001. godine ovakav zakon se porađa u Skupštini i interesantno je da kadgod je bio u proceduri bila je kriza Vlade i Vlada je padala. Da li će to biti ovog puta nije bitno za ovu raspravu, bitno je da ga usvojimo. Mi ne mislimo da je ovaj zakon dobar zato što se u obrazloženju poziva na nekakve tradicionalne zakone, odnosno zakone iz prošlosti, što neguje tradiciju. Mi mislimo da je ovaj zakon dobar zato što utvrđuje temeljno pravo građana da se udružuju. Za nas je pravo građana da se slobodno udružuju fundamentalno pravo, koje pokazuje da izlazimo iz sistema kolektivizma, u kome smo živeli 60 godina, u sistem koji se bazira na tržišnoj privredi, privatnoj svojini, slobodi i pravima ljudi. Mislimo da su rešenja koja su ovde data, pošto su rađena i sa civilnim sektorom, dobra, ako je njima dobro i nama treba da bude dobro. Mislimo da su posebno dobra rešenja koja afirmišu i udruživanje dece, odnosno starijih maloletnika, zbog toga što na kraju krajeva, već je i ministar to rekao, imaju neka druga prava, kao što su pravo na brak od 16 godina uz neke uslove, pravo da rade sa 15 godina i mogu krivično da odgovaraju. Mislimo da je veoma dobro što je moguće udruživanje građana i bez registracije i mislimo da to treba afirmisati, jer je slobodno ljudsko pravo da se bori za svoj interes najvažnije. Svi oni koji ovde kritikuju ovakva rešenja u principu su zagovornici svemoguće kontrole države, nekakvih starih vremena, da država mora sve da zna i da kontroliše ko daje i ko finansira, ko šta radi itd. Ali, mislimo da smo izašli iz tog sistema ili polako izlazimo i ovoj je jedan od zakona koji na transparentan način vodi ka tom novom sistemu u kome još nismo, ali nadam se svi želimo da stignemo. Oko imovine ima možda, ministar je objasnio, neću sada da ga držim za reč, jer znam da bi bilo ne korektno da pametujem kada ne mogu nešto bolje da predložim. Ali, ovaj član u kome se udruženje može baviti i drugim aktivnostima, osim onih za koje je registrovano, ali pod nekim uslovima -da je to u vezi sa njegovim statutarnim ciljevima, da je delatnost predviđena statutom, što nije sporno, i da je ta delatnost manjeg obima, odnosno da se delatnost obavlja u obimu potrebnim za ostvarivanje ciljeva udruženja. U praksi, sada pričam samo na osnovu onog što znam kao novinar, došlo je i dolaziće i mislim da će tu uticaj državne vlasti i kontrola izvršne vlasti morati da bude potrebna. Do te neravnopravnosti, ajde da kažem, između starih udruženja, odnosno društvenih organizacija koje su postale udruženja građana i koje imaju nekakvu imovinu, zato što na nekoliko primera, recimo Udruženja novinara, može se videti da zgrada Udruženja novinara, naslednica, udruženje koje nasleđuje ono staro komunističko udruženje u suštini se bavi rentijerstvom zbog toga što je uzurpiralo zgradu koju su novinari tridesetih godina sagradili i kao legat dali novinarima Beograda. Nekakvom čudnom odlukom ove skupštine iz 1976. godine to je preneto na to udruženje, tako da novinari drugih udruženja nemaju ravnopravni pristup toj imovini, jer su ti, da kažem, stari to uzurpirali i da budem pošten, više se bave rentijerstvom nego onim za šta su osnovani i zbog čega bi trebalo da rade. Ili, na primer, Udruženje pravnika, koje ima takođe nekakvu priličnu imovinu u Krunskoj, zgradu, a mi ovih dana smo u toku donošenja seta pravosudnih zakona, a nisam čuo, izvinjavam se ako sam predvideo, barem da se oglasilo to udruženje, koje očigledno zadovoljava nekakve svoje interese kroz rentijerstvo, izdavanje prostora. U svakom slučaju to su neke stvari koje će ostati, da kažem, vremenu da budu rešene. Objektivno postoji još jedan problem, mislim da je to dobro rešeno, ali mi nije najjasnije kada pročitam zakon, možda će nam ministar to pojasniti. Postoje udruženja građana kojima je država dala da obavljaju nekakvu javnu funkciju. Recimo Auto-moto savez izdaje međunarodne vozačke dozvole. Objektivno taj prihod nije sposobnost tog udruženja, taj prihod je monopol koji mu je država dala. Novac, odnosno imovina koja se na taj način stiče, po mom sudu, ne bi mogla da bude ravnopravna imovini tog Udruženja, kao nekakva imovina koju su oni ranije zaradili, koju im je neko poklonio. Jer zašto onda ne bi bio tender svakih nekoliko godine - ko će to da radi? Zašto bi to bio monopol samo jednog udruženja? (Predsedavajući: Narodni poslaniče, vreme vaše poslaničke grupe je iskorišćeno.) Zahvaljujem, glasaćemo, ali bih molio da nam se pojasni, i zbog javnosti, a ne samo zbog nas. Hvala.
Reč ima ministar gospodin Milan Marković.
Poštovani narodni poslanici, ovo je odlično pitanje i bila je prava tema kada smo razgovarali prilikom izrade zakona. Mislim da smo rešili to na najpošteniji mogući način. Sopstvenim sredstvima iz stava 1. ovog člana ne smatraju se sredstva ostvarena po osnovu vršenja javnih ovlašćenja ili druga sredstva ostvarena iz budžeta društveno-političkih zajednica. Dakle, svi koji su imali tu privilegiju da vrše javna ovlašćenja i ostvaruju sredstva, ta sredstva ne spadaju u ona sredstva koja ona mogu izlučiti iz ove sada buduće imovine i pripisati sebi u svojinu. Mislim da je to ono na načelu pravičnosti, kako smo i zasnovali ceo taj koncept imovinskog dela ovog zakona.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Dobrislavu Preliću, kratko obaveštenje na koje me Poslovnik obavezuje. Mi smo imali dogovor da danas radimo do 17 časova, da vreme organizujemo tako da uspemo da završimo raspravu u načelu. To je u ovom trenutku sasvim nemoguće zato što SRS ima 44 minuta, poslanička grupa ZES ima 81 minut, poslanička grupa G17 plus još 16 minuta, SPS-JS 9 minuta. Tako da zbog očigledne činjenice da nećemo uspeti, a televizijski prenos će zbog prenosa sportskih događaja početi u 17.15, onda ćemo u to vreme imati pauzu i nakon prenosa sportskih događaja vratićemo se u salu da radimo i nakon 18.00 časova. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić. Posle njega narodni poslanik Dejan Radenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan u nizu seta zakona po hitnom postupku, a to je Predlog zakona o udruženjima. Kao i većina zakona na dnevnom redu koji smo ovde obrađivali ovih dana u Skupštini, u osnovi i ovaj zakon je potreban i značajan. Konkretno ovaj zakon ima za osnov udruživanje građana radi ostvarivanja određenog cilja ili interesa koji nisu zabranjeni Ustavom ili zakonom, poštovanje ljudskih i manjinskih prava kroz udruživanje itd. Sve ovo je u redu, kao i to da iz ovog zakona treba izbaciti društvenu svojinu kao oblik svojine. Znači, sve je jednostavno. Ovaj zakon nam je naložen, jer je obaveza prema Savetu Evrope i trebalo je da bude usvojen još odavno. Zakon je odlično regulisao sve segmente koji određuju registraciju, prava i obaveze, način delovanja, uslove pod kojima stupa na snagu zabrana rada udruženja i sve ostalo je jasno i konkretno je predviđeno. U jednom delu zakona se spominju i strana udruženja, što je prisutno kod nas i recimo potrebno, samo što ima tu jedan problem - što se strana udruženja ne kontrolišu dovoljno i najčešće kroz takva udruženja rade strane obaveštajne službe i antisrpski elementi. Očit primer je Soroš, koji plasira preko udruženja i medija politiku koja šiptarskim separatistima i njihovim satelitima u Srbiji omogućava da rade bukvalno šta hoće. Nijedno udruženje nije sankcionisano zabranom rada ili nije poznato da jeste iz razloga navedenih u članu 3. ovog zakona. Imamo svakodnevna saznanja da separatizam ima podršku unutar države, a gde i kako nego preko raznih udruženja. Ovaj zakon pokazuje smisao rada licemerne i dodvoračke vlasti. Zakon je sastavljenod svih potrebnih članova koji regulišu svaku mogućnost i eventualiju i predvideo je sve što je potrebno za formiranje i rad, kao i prestanak rada udruženja, što govori jasno da vladajuća koalicija ima kapaciteta da predloži i usvoji zakon koji za određene stvari reguliše sve potrebno, a zakon o mandatima narodnih poslanika tumači po potrebi. Šta drugo da misli naš građanin, nego da nećete potpuno pravno uređenu državu. Nadležni ministar Marković je u prošlom mandatu, kao ministar za lokalnu samoupravu, obećao je da u narednom mandatu Skupština neće imati niti donositi zakone koje nisu precizni i jasni. Kakvu poruku šaljete građanima i vama toliko željenoj Evropi? Zar mislite da tamo sede diletanti? Ne, tamo sede stručni i ozbiljni ljudi, koji vama manipulišu radi svog interesa, a vi ima ispunjavate želje i donosite zakone po nalogu i po hitnom postupku, za naše građane u ovom momentu beznačajne zakone kada smo daleko od Evrope. Vi ćete ovaj zakon da usvojite i izvestite Savet Evrope o tome, ali kako ćete da im objasnite kakvo udruženje građana i pod kojim uslovima sedi ovde u Skupštini? Ova grupa građana je udružena radi ostvarivanja svog, i samo svog interesa, ne uklapa se ni u jedan član ovog zakona niti bilo koji član Ustava Srbije. Zato vas pozivam da još danas prekinete ovu lakrdiju u Skupštini, da pozovete pravne eksperte i donesete odluku da se vrate mandati SRS i da se ova grupa građana ili udruženje ukloni iz skupštinske sale. Svaki nastavak rada u ovakvom sazivu, sa nedefinisanim i nelegitimnim poslanicima, nema smisla i sve zakone koje donosite gube na značaju, a građani gube poverenje u ovu instituciju, koje je iovako vrlo nisko. Gospodine ministre, pošto ste jedan od retkih ministara koji učestvuje u radu, molio bih vas i očekujem da će te mi odgovoriti - da li mislite da Udruženje porodica kidnapovanih i ubijenih na KiM treba da ima prioritet i statut udruženja od posebnog državnog značaja? Da li mislite da je član 10. ovog zakona, gde se precizira da je dovoljno tri građanina da osnuju udruženje, u redu? Sada bih vam izneo jednu informaciju da to pre svega nije dobro, a navešću vam i konkretan primer. Tri čoveka su osnovala udruženje, to su Serž Bramerc, Boris Tadić i Tomislav Nikolić. Njihov prevashodni cilj je da poštuju sve naloge Vašingtona i Brisela, da dovedu Srbiju na nivo Beogradskog pašaluka, a ono što je najopasnije, ta trojka želi da ubije prof. dr Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Gospodine ministre, mislim da je tako nešto nedopustivo, da morate da reagujete ida takva udruženja u korenu moraju da se saseku i da im se zabrani rad. Ovo je sigurno tačno da Serž Bramerc, Boris Tadić i Tomislav Nikolić, da bi očuvali ovu vladu i ovu koaliciju, koja pre svega nije volja građana Srbije, želeli su da razbiju SRS, u tome nisu uspeli. Verujte da je ovo samo napad slepog creva za SRS, bez obzira na njihove pokušaje da će sledeće godine profesor dr. Vojislav Šešelj biti oslobođen svih optužbi, da će se vratiti u Srbiji, da će se vratiti svojoj porodici, da će se vratiti SRS, da će se vratiti svojoj Srbijii da će po onoj narodnoj tada biti za ovu vladajuću koaliciju - bežte gaće. Hvala vam.
Narodni poslanik Milan Lapčević želi da govori o povredi Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, koristeći mogućnost iz člana 226. želim da iskoristim priliku i prisustvo gospodina ministra za državnu upravu, Milana Markovića, da postavim jedno pitanje koje je vezano za lokalnu samoupravu u Nišu. Pre dve nedelje održana je sednice Skupštine grada Niša na kojoj se u okviru jedne tačke razmatralo ukidanje i stavljanje van snage četiri različita akta, dva regulaciona plana, jednog detaljnog plana regulacije jednog dela grada i jedne izmene detaljnog plana. U okviru jedne tačke, pored rasprave koja se vodila objedinjeno, što je moguće, odbornici su se izjašnjavali u paketu, dakle, jednim glasanjem za stavljanje van snage sva četiri akta. Smatrajući da to nije moguće, reklamirao sam Poslovnik i tražio da se glasanje vrši pojedinačno, dakle za svaki akt posebno. Naravno, skupštinska većina to nije prihvatila i jednim dizanjem ruke stavljena su van snage sva četiri akta. Obzirom da smatram da nam je kao odbornicima uskraćena mogućnost da se validno izjašnjavamo o svakom aktu pojedinačno, jer smo imali razloga da prihvatimo neke planove, za jedne da glasamo, za druge da ne glasamo, želim da vas ovim putem pitam da li je to moguće i da li su prava odbornika Skupštine grada Niša povređena takvim načinom rada? U svakom slučaju ću vam se i pismeno obratiti da se takvo glasanje i taj doneti zaključak o stavljanju van snage tih regulacionih planova odbaci, odnosno da se vrati na početak.
Žele da govore o povredi Poslovnika narodni poslanik Milorad Buha i narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim ovom prilikom, u skladu sa članom 222, 225. i 226. poslovnika o radu Narodne skupštine, da uputim pitanje i tražim obaveštenje o tome šta će učiniti Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo pravde, a i Vlada Republike Srbije, povodom presude Međunarodnog suda kojom je odbijen prigovor srpske strane o tome da se Međunarodni sud pravde proglasi nenadležnim u sporu sa Hrvatskom. Radi se o ozbiljnom sporu. Srpska strana je pokazala svoju nezrelost, jer je Međunarodni sud već pokazao svoju subjektivnost kada je pokrenuo postupak protiv muslimanske strane, odnosno spor koji je bio aktuelan pre godinu dana između Muslimansko-hrvatske federacije i Republike Srbije, u kojem je proveden postupak i završen. Naime, u ovom slučaju se radi o ozbiljnom sporu i želim da upozorim srpsku javnost i Vladu, a i resorna ministarstva, da se ozbiljno pripreme. Mi u ovom slučaju imamo tri mogućnosti. Naime, aktuelna vlast izlazi sa tri poteza koja će u ovom slučaju činiti, a opredeljenje će biti politička odluka aktera na političkoj sceni Republike Srbije. Jedno je da prihvatimo poravnanje, što bi bilo pogubno po srpske nacionalne interese, zato što je genocid i etničko čišćenje učinjeno od strane Hrvata, a ne od strane Srba; druga mogućnost je da pripremimo odbranu bez protutužbe ili tužbe protiv hrvatske strane i treća mogućnost je protutužba odnosno tužba. Sugerišem, a to je stav Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, da idemo u tužbu protiv Hrvatske, s obzirom da imamo sve elemente. Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu održala je tri naučna skupa. Imamo dovoljno materijala za tužbu. Priložićemo sve dokumente, sve činjenice, sve podatke koje ima Vlada, dostavićemo to Ministarstvu spoljnih poslova i Ministarstvu pravde da se sačini tužba. To je jedino relevantno i u ovoj situaciji jedino moguće i time ćemo zaštititi srpske nacionalne interese. Sve drugo biće pogubno po srpske nacionalne interese. Nadalje, moramo ispraviti ministra spoljnih poslova, koji stalno izlazi sa tezom da je proterano 250 hiljada Srba. To nije tačno. Proterano je između 500 i 800 hiljada Srba. Nažalost, mi nemamo tačan podatak. Sramno je po ovu državu i po međunarodnu zajednicu, koja je to sve pratila pomno, evidentirala, a srpska strana ni danas nema tačne podatke. Prema podacima Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, radi se o između 500 i 800 hiljada Srba. Nastaviću kasnije, vreme je prošlo. Hvala vam.
Narodni poslanik Dušan Marić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 226, tražim objašnjenje od Vlade Srbije i od predsednika Republike Srbije da li i šta Republika Srbija misli da preduzme povodom odluke Međunarodnog suda pravde i povodom tužbe Republike Hrvatske protiv Srbije? Diskusiju nastavljam, nadovezaću se na kolegu Buhu - najmanje 500 hiljada prognanih Srba iz Krajine, najveće etničko čišćenje u Evropi poslije Drugog svetskog rata, sedam hiljada ubijenih Srba u Hrvatskoj, 15 hiljada ranjenih i, kao što sam juče govorio, više od milion Srba koji su ubijeni u zločinu genocida u vrijeme Drugog svetskog rata. Kao rezultat imamo činjenicu da se pred Međunarodnim sudom pravde, najvišom međunarodno-pravnom institucijom, vodi postupak protiv države Srbije zbog zločina genocida. Zašto smo došli u ovu situaciju? U ovu situaciju smo došli zato što država nije vodila ispravnu politiku. Umesto da prikupljamo dokaze o zločinima nad Srbima, umesto da podnosimo tužbe za te zločine, mi smo prikupljali dokaze o zločinima koji su počinili Srbi, izvinjavali se Hrvatima i Muslimanima, i pripremali i vodili sudske procese protiv pripadnika srpskog naroda. Sada imamo situaciju da se u Beogradu sudi za zločin na Ovčari zbog ubistva 200 Hrvata, i treba da se sudi. Ali, u Beogradu ili pred nekim drugim sudom po tužbi Srbije moralo da se sudi za ubistvo za više od hiljadu srpskih vojnika i civila koji su ubijeni od strane hrvatskih paravojnih organizacija u Vukovaru. U Beogradu se sudi zbog ubistva 20 ili 30 civila u Lovasu, i treba da se sudi. Međutim, nedopustivo je da se ni u Hrvatskoj ni u Srbiji ne sudi za ubistvo 150 srpskih civila za jednu noć u Gospiću, za ubistvo 400 srpskih civila u zimu 1993. godine u Ravnim Kotarima, za ubistvo 283 srpskih civila u operaciji Bljesak, za ubistvo 500 srpskih civila u Sisku. Ako Srbija bude proglašena krivom po tužbi Hrvatske, sledi tužba za naknadu štete. U hrvatskim sredstvima informisanja u javnosti već se polemiše, pominju se brojke od 30 do 100 milijardi dolara. Šta to znači? To znači da će naša djeca, naši unuci, naši praunuci, u sledećih 10, 20, 30, a vjerovatnije 50 i više godina, raditi za to da bi Hrvatima plaćali ratnu odštetu. Žrtve će plaćati zločincima. Hvala vam.
Narodni poslanik Milan Škrbić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da povodom sramne presude ili obaveštenja Haga o prihvatanju tužbe protiv Srbije tražim po čl.225. i 226. obrazloženje i obaveštenje, kako bismo mogli upravo sa tačkom dnevnog reda da se organizujemo i udružimo, ako Vlada ne preduzme ništa povodom ove odluke Međunarodnog suda pravde u Hagu. Sud je odlučio da brutalno pogazi pravo i primeni dvostruke aršine, jer kad Srbija tuži onda nije nadležan, a kada tuže Srbiju, sećamo se BiH, sada i Hrvatske, onda žuri da što pre i brže potvrdi tu nadležnost. Odluka je sramna i zaista ne znam šta bi trebalo više da SRS uradi, da apeluje na sve da se nešto učini i da država stane iza svega ovoga. Kao da se neko stidi da se javi, da kritikuje ovu odluku ili bilo šta što je vezano sa Hagom. Obaveza mi je kao poslanika ili čoveka koji potiče iz tih krajeva da kažem da se ne zaboravi da je prošlo 13 godina od najvećeg etničkog čišćenja u Evropi posle Drugog svetskog rata. Za neke, pogotovo za aktuelnu vlast u Srbiji, Republika Srpska Krajna i Krajišnici, trebalo bi izgleda da padnu u zaborav. Tih dana i godina je reuspostavljena NDH, definitivno je postala etnički najčistija zemlja u Evropi. Zar oni koji su prognali milion Srba Krajišnika, kada kažem Krajišnika mislim i na Republiku Srpsku i na Republiku Srpsku Krajinu, ubila preko sedam hiljada Srba Krajišnika, ranila preko 15 hiljada Srba Krajišnika, otela i porušila preko 80 hiljada stanova i kuća, etnički očistila 1.100 sela i naselja. Međunarodna zajednica, koja je Krajinu i Srbe Krajišnike trebalo da štiti, svoj zadatak nije obavila. Umesto toga, dobili smo pravdu oličenu u Hagu i Haškom tribunalu, koji je u kopernikanskom obrtu od žrtve napravio krivca, a od krivca žrtvu. U Hagu se nije našlo mesto ni za jednog iole važnog političkog i vojnog lidera, prisetimo se svih tih, agresora na srpski narod. Pošto je zaista malo vremena završiću, pa ako treba ponovo ću da se javim, podsetiću vas da nam svi govore da smo krivi.Dobili smo odgovor da smo krivi, kako kažu ti žreci nove haške, atlantske, mondijalističke ili kakve već pravde. Da li su ti Srbi krivi što su izvršili agresiju na same sebe, što su kuće sagradili i postoje tamo već 800 godina? Da li su krivi i ne uklapaju se u novu šemu poretka Evrope i sveta? Da li su krivi što su živi? A šta će Srbija da poduzme? Hvala lepo.
Narodna poslanica Marina Raguš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Pre nego što dam reč narodnoj poslanici, s obzirom da poštujemo pravilo prećutnog dogovora o korišćenju članova 225. i 226, molim vas da pažljivo upotrebljavamo brojke u temi koju za govornicom, a u okviru člana 225. i 226, želimo da podelimo. Ako pogledate stenograme za javljanja po povredi Poslovnika narodnog poslanika Milorada Buhe, narodnog poslanika Dušana Marića i narodnog poslanika Milana Škrbića, razumećete zašto vas molim da pažljivo upotrebljavamo brojke. Izvolite
Dakle, radi se o etničkom čišćenju sa teritorije Republike Srpske Krajine. Prema proceni, negde oko 400.000 Srba je tokom dve akcije, Bljesak i Oluja, etnički očišćeno sa teritorije Republike Srpske Krajine. Ali, tu nije kraj. Dakle, ono što je vrlo značajno, javljam se na osnovu člana 226, mislim da je situacija vrlo urgentna i trebalo bi da nam daju kvalifikovan odgovor nadležna ministarstava u srpskoj Vladi, s obzirom da se zalažu za dvosmernu saradnju sa Haškim tribunalom i inače sa međunarodnim pravnim institucijama, evo prilike. Mi u Hagu imamo priliku da vidimo na licu mesta kako funkcionišu timovi odbrane i kakav je odnos države Srbije prema odbranama koje se, kroz razne procese, odvijaju pred Haškim tribunalom. Tako smo, recimo, saznali između ostalog da je u predmetu BiH protiv Srbije, tužba protiv genocida, recimo samo tokom jedne noći se tim spremao za kvalifikovan odgovor, prema vrlo opremljenom nazovistručnjaku Andrašu Ridlmajeru, čuvenom islamisti, koji se pojavljuje po projektnim zadacima tužilaštva, čak i Haškog tribunala, i pokušava da dokaže zapravo kulturni i verski genocid nesrpske populacije. Dakle, naša ekipa, naš tim, pouzdano znamo, pripremao se samo jednu noć. To je sramota za državu Srbiju. Da, baratamo činjenicama, kao što predsedavajuća gospođa Čomić kaže, potpuno podržavamo upravo taj pristup i očekujemo da će činjenice da da srpska Vlada, u smislu objašnjenja koja mi zaista i tražimo, i to u najskorijem vremenu. Onoliko koliko znamo, postoje dva plana, kao i u slučaju BiH. Plan A, koji potpisuje gospodin Tibor Varadi, i plan B, gospodina Stojanovića. Plan A tiče se nadležnosti suda i nismo očekivali da se Međunarodni sud pravde proglasi nenadležnim u slučaju tužbe Hrvatske u odnosu na Srbiju. Međutim, ono što jeste veći problem u odnosu na sve to jeste sam meritum i odnos države Srbije prema tome. Dozvolićete, nadam se i možda nekoliko sekundi, ono što je vrlo važno, što je promaklo, a tiče se odluke Međunarodnog suda pravde u Hagu po tužbi BiH za genocid, naš tim se uopšte nije bavio tužbenim zahtevom koji se odnosio na genocid. To je najteža stvar u perspektivi za srpski narod. Reći ću vam samo u ovom delu, ono što je vrlo značajno jeste da je tada Sakib Softić, zastupnik BiH u tužbi protiv SCG, izjavio je da je delimično zadovoljan presudom Međunarodnog suda pravde u Hagu, jer je proglasio odgovornom Srbiju zbog nesprečavanja genocida u BiH, neizručenja Haškom tribunalu Ratka Mladića, nekažnjavanja odgovornih za činjenje opet genocida i zbog nepostupanja po privremenim merama od 8. aprila i 13. septembra 1993. godine. Ovo je strašno nasleđe za pokolenja koja dolaze, za državu Srbiju i za čitav nacionalni korpus. (Predsedavajuća: Vreme: tri minuta i 30 sekundi.) Znam, oprostite, samo da završim misao, jer sam ostala dužna. Dakle, tražimo vrlo precizan odgovor od Ministarstva pravde i Ministarstva spoljnih poslova, s obzirom da smo juče čuli gospodina Jeremića da se ide na kontratužbu, i to je odlično, i to je trebalo odmah uraditi. Hrvatska mora da odgovara za etničko čišćenje. Mora da se odredi granica ispod koje Srbija ne sme da ide. (Predsedavajuća: Četiri minuta.) I po pitanju Hrvatske, i po pitanju KiM, i po pitanju BiH. Dakle, ono što tražimo, još jednom se izvinjavam, jeste precizan odgovor: koji tim, na koji način, koja metodologija, koji novci, koji eksperti će biti u ovome angažovani i koji će pristup da se izgradi u odnosu prema Hrvatskoj, jer mi želimo da pomognemo i učestvujemo u svemu tome. (Predsedavajuća: Četiri minuta i 30 sekundi.) Oprostite, neće se ponoviti.
Narodni poslanik Milorad Buha, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Jedno od javljanja nije bilo izricanje povrede Poslovnika.
Javljam se ponovo u skladu sa članom 225. i 226. Tražim obaveštenje od Ministarstva spoljnih poslova i Ministarstva za dijasporu vezano za određenu međunarodnu konferenciju koja je trebalo da se održi, koja bi morala da se održi u Ženevi 10. decembra ove godine, na kojoj bi naša i hrvatska strana, zajedno sa organizatorom ovog skupa UNHCR, Visokim komesarijatom za izbeglice, trebalo da sumiraju rezultate ostvarivanja prava Srba proteranih sa prostora Republike Srpske Krajine Republike Hrvatske i izvrše definisanje neostvarenih prava. S obzirom da smo mi u ovoj situaciji oštećena strana tražili smo, pre svega Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu je tražila od državnih organa, pre svega od Ministarstva spoljnih poslova, Ministarstva za dijasporu i Komesarijata za izbeglice, sve bitne elemente oko platforme za pregovore sa hrvatskom stranom i sa međunarodnim predstavnicima, u ovom slučaju predstavnicima UNHCR-a, šta i kako pokrenuti u smislu oživotvorenja i vraćanja tih prava. Najnovije vesti su da hrvatska strana neće doći na ove pregovore. To je tipično za hrvatsku stranu. Sve potpisuju, i bilateralne i multilateralne sporazume, sve ono što je u obavezi da vrate po međunarodnom pravu, sve potpišu, ništa ne vrate. Mi to pasivno posmatramo. Zato ponovo pozivam nadležne državne organe da se ozbiljno pozabave pitanjem ostvarivanju prava i povratka Srba proteranih iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Radi se o tome da Srbi u ovom slučaju, odnosno srpska strana i pregovarački tim koji bude otišao u Ženevu mora decidirano i jasno reći i ograničiti vreme povratka, i za sve to tražiti podršku međunarodne zajednice. Dosad smo bili labavi, dosad smo bili neozbiljni, neozbiljno smo shvatali celokupnu situaciju, a trpeli su Srbi koji su prognani. Trpela je Republika Srbija koja je pomagala Srbe, umesto da se Srbi vrate tamo da uživaju u svojoj imovini. Moram da naglasim još jednu stvar. Danas postoji tinjajuća genocidna politika, planski i strateški osmišljena od Hrvata. Naime, i dan-danas imamo proterivanje iz Hrvatske. Srbi dolaze u Srbiju obezglavljeni, diskriminisani od strane hrvatskih državnih organa, ostaju bez podrške, pomoći, imovine itd. Srbija se mora osvestiti. Ovo je trenutak. Imamo sada Međunarodni sud koji mora da reši ovo pitanje. Imamo Ženevu i ozbiljno shvatimo ovo jer nećemo imati više šansi, takvih kao što sada imamo. Hvala vam.
Narodni poslanik Dušan Marić želi da ponovo govori o povredi Poslovnika i dobija reč po članu 100. stav 1.
Javljam se po članu 104. Gospođa Čomić je, ubeđen sam, dobronamerno apelovala da se ovde upotrebljavaju ujednačene brojke. Iz toga se može izvući zaključak da su poslanici SRS bili kontradiktorni kada su ovde navodili brojke o žrtvama hrvatskog terora nad pripadnicima srpskog naroda. Međutim, to nije slučaj. Zbog toga ću još jednom ponoviti, i zbog poslanika, i zbog gospođe Čomić i pre svega zbog građana Srbije koji ovo gledaju. U Hrvatskoj za vreme rata od 1991. do 1995. godine slovom i brojem, znači ono što je utvrđeno, ubijeno je preko 7.000 Srba. Najmanje 4.000 Srba hrvatske regularne jedinice su ubile na teritoriji BiH. Ranjeno je 15.000 Srba, 15.000 Srba Krajišnika. Što se tiče broja prognanog stanovništva, najmanje je prognano 500.000 stanovnika. Od toga, pouzdano se zna, to je utvrđeno, 250.000 Srba Krajišnika prilikom okupacije Republike Srpske Krajine u operaciji "Oluja" i još 250.000 Srba Krajišnika, Srba iz Hrvatske, iz Zagreba i ostalih urbanih dijelova Hrvatske na kojima nije bilo ratnih dejstava. Gospodin Škrbić je upotrebio brojku od milion prognanih Krajišnika. Pri tom je mislio na sve Srbe Krajišnike. Svi Srbi praktično zapadno od Drine su Srbi Krajišnici. U Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj kada saberete broj prognanih, nažalost, on prelazi cifru od jedan milion. Gospodin Škrbić je rekao da je u Hrvatskoj etnički očišćeno 1.100 srpskih sela. To je takođe zvaničan podatak. U BiH, ovaj podatak se odnosi samo na federaciju BiH, 527 sela koja su bila potpuno etnički čista, u kojima je živelo samo srpsko stanovništvo, više apsolutno ne postoje, kao da ih nikada bog nije dao i o tome ću govoriti drugom prilikom. Sledeća stvar što se brojki tiče, pomenuli smo brojku od preko milion Srba koji su ubijeni u genocidu Hrvata nad srpskim narodom u Drugom svetskom ratu. Pomenuli smo brojke od 50.000 dece koja su ubijena u Jasenovcu, juče sam preuzeo obavezu, i tu ću obavezu ispuniti narednih dana, da Vladi Republike Srbije dostavim spisak sa imenima 22.000 dece koja su ubijena u Jasenovcu, a čiji je identitet utvrđen. Rezultat je sledeći: Srbija treba da odgovara za ratne zločine i genocid po tužbi Hrvatske. Koristim ovu priliku, imam još deset sekundi, samo da postavim pitanje, pošto je ovde gospodin ministar, šta država Srbija misli da preduzme povodom činjenica da po svim međunarodnim dokumentima, po Povelji Ujedinjenih nacija, Republika Srpska Krajina pravno još uvek postoji? Rezolucija 743 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, čuveni Vens-Ovenov plan, kojim je uspostavljena Republika Srpska Krajina, kojim su međunarodne snage postavljene između Republike Srpske Krajine i Hrvatske, ta rezolucija nikada nije stavljena van snage. Republika Srpska Krajina formalno-pravno još uvek postoji, iako tamo nema nikoga, sve je pobijeno i etnički očišćeno, a država Srbija ćuti. Hvala vam na razumevanju.
Narodni poslanik Nikola Žutić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani poslanici, javljam se po članovima 225. i 226. Predsednik Vlade Republike Srpske Krajine i poslanik SRS Milorad buha je u više navrata pominjao skandaloznu presudu predsedniku Republike Srpske Krajine, Milanu Martiću. Vlada i drugi državni organi jednostavno ćute i ne osvrću se na protest poslanika Milorada Buhe i srpskih radikala. Gospodo poslanici, zašto je osuđen Milan Martić? Meni nije jasno, a verujem i mnogim građanima Srbije i srpskih zemalja. Milan Martić je samo branio teritorijalni integritet narodnim plebiscitom osnovane Republike Srpske Krajine, koja je bila pod međunarodnom zaštitom. Branio je pravo na samoopredeljenje srpskog naroda, koje je nažalost priznato svim novonastalim nacijama, ali ne i srpskom narodu. Na sjednici Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine od 12. juna 2007. godine postavio sam poslaničko pitanje: što će Vlada Republike Srbije preduzeti povodom skandalozne presude Haškog tribunala izrečene Milanu Martiću i da li će preduzeti kontramjere? U svom odgovoru Vlada se složila s mojim mišljenjem da je presuda izrečena Martiću u trajanju od 35 godina jedna od najtežih kazni koja je u praksi Tribunala izrečena. Međutim, Vlada je ipak, sa određenim optimizmom, istakla da je presuda izrečena u prvom stepenu i da će preko žalbe u drugostepenom postupku verovatno biti umanjena. Vladin određeni optimizam, nažalost, nije ostvaren, pošto je potvrđena prvostepena presuda u trajanju od 35 godina. U odgovoru na moje poslaničko pitanje Vlada se obavezala da će Martiću i njegovom pravnom timu pružati svu neophodnu pravnu pomoć prilikom suđenja, prikupljanjem dokumentacije potrebne za pripremanje odbrane, pružanjem materijalne pomoći optuženom Martiću i članovima njegove porodice, u skladu sa odlukom o uslovima za dobijanje materijalne pomoći optuženih pred međunarodnim tribunalom za krivično gonjenje lica optuženih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine i članovima njihovih porodica. Opet postavljam pitanje Vladi: da li je Vlada uopšte pružala pravnu pomoć tokom suđenja i potom tokom drugostepenog žalbenog postupka? Dalje, postavljam pitanje: koje će mere Vlada preduzeti posle izricanja drugostepene presude Martiću, koja je nažalost konačna? Očekujem odgovor. Hvala.
Narodni poslanik Milan Škrbić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč drugi put.
Predsedavajuća, opet tražim obaveštenje po čl. 225. i 226. S obzirom da je gospodin Tibor Varadi izjavio da Srbija mora da podnese protivtužbu, a da ta protivtužba čeka političku odluku, naravno, nameće se automatski pitanje kada će biti ta protivtužba, ko će biti u tom timu koji će da je piše, s kojim podacima će da barata taj tim itd. To je povod za javljanje. Moram da kažem i sledeće, da su svi ključni pravni argumenti apsolutno bili na strani naše zemlje i zato je ova odluka suda puna kontradiktornosti. Svi ti podaci koji su tom timu potrebni postoje. Postoje ljudi koji se tim problemom bave već godinama. Postoji Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu, koja ima ogromnu dokumentaciju, u saradnji sa svim onim u državi i van države koji su se bavili ovim problemom, pošto se država nikako nije bavila ovim problemom. Postoje i naučni skupovi na tu temu. Svu dokumentaciju poseduje SRS, ali niko je ne traži. To je ono što je problem i što nas brine. Znači, ko će biti u tom timu, koji ljudi i da li će uopšte doći do protivtužbe? Glavni pravni zastupnik Srbije, prof. dr Tibor Varadi, izjavio je da bi Srbija mogla podneti protivtužbu protiv Hrvatske pred Međunarodnim sudom pravde, ali da je to politička odluka. S druge strane, prisetimo se da je kompletno svo političko i vojno rukovodstvo Republike Srbije, Republike Srpske i Republike Srpske Krajine optuženo u ovoj farsi od suda. Ni to im nije bilo dovoljno, te su optužili i predsednika najveće političke partije u Srbiji i u Srba, SRS, prof. dr Vojislava Šešelja. Da se nadovežem na diskusiju gospodina dr Žutića, nedavno je donesena ta sramna presuda u procesu protiv predsednika Republike Srpske Krajine, Milana Martića, koja ga oglašava krivim i kažnjava na 35 godina zatvora. Presudom Martiću, haško sudilaštvo želi da presudi i Krajini i Krajišnicima, i prof. dr Vojislavu Šešelju. Toliko.
Vraćamo se na raspravu prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković, posle njega narodna poslanica Lidija Vukićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, predloženi zakon o udruženjima prvi je u setu akata koji u narednom periodu treba da reguliše široko polje udruživanja građana, čime bi se konačno premostio pravni akt i vakuum koji datira više od dve decenije. Promenjen je društveni ambijent, drugi sistem vrednosti, ali evropska praksa moderne demokratije nalaže stvaranje novog zakonskog okvira, gde bi se jasno definisalo mesto, svrha i uloga udruženja građana. Polazeći od savremenih iskustava Evrope i zemalja u okruženju, zakonodavac je uneo i specifičnosti našeg društva, ali i potrebu jasnog određenja udruženja građana u Srbiji. Mada bi putem podzakonskih akata moralo da se uspostavi jedno regulatorsko telo, koje bi artikulisalo prave vrednosti posla kojim se udruženja bave. Najpre zbog činjenice da u društvu postoje već tradicionalna udruženja sa višedecenijskom bogatom tradicijom, do onih koja su više kao inicijativa za promenu društvenih odnosa prema problemima koji se svakodnevno manifestuju u dinamici tranzicionog društva. Posebnu grupu ovih organizacija predstavljaju fenomenološka udruženja, koja su stvarana samo sa jednim ciljem, od kojih su neka nažalost korišćena i za političke potrebe rušenja vlasti, što bi u narednom periodu trebalo da bude jasna linija razgraničenja između opštedruštvenog delovanja za određenu društvenu grupu ili celokupno društvo i uskostranačkih interesa određenih političkih elita, koje bi da ostvare svoje ideje putem šireg fronta, uglavnom putem propagande. Zato treba jasno napraviti razliku između političkog i delovanja organizacija udruženja građana za dobrobit šire društvene zajednice. Statusna određenja, kao jasan program i statut u skladu sa Ustavom, moraju biti izvor prava i obaveza svakog udruženja. To treba da se odnosi i na strane organizacije, ali i na njihove ovdašnje filijale, gde se mora učiniti potpuno jasna priroda posla, ali i domašaj rada ovih udruženja. U ovom segmentu je zakonodavac dosta liberalan, što iziskuje jasno definisanje u kojim segmentima i kojim potrebama našeg društva ove organizacije treba da se bave. U zakonskom predlogu nije jasno definisano do koje mere udruženja mogu biti profitne organizacije, kao i pod kojim uslovima može udruženje da ima pravo raspolaganja na nepokretnostima u društvenoj i državnoj svojini. Metod podržavljenja imovine nije svojstven evropskoj praksi, ali ako se to mora činiti, valjalo bi krenuti od prethodnih statusnih promena društvenih organizacija s početka devedesetih godina. To pre svega, jer su pojedine najpre omladinske organizacije i asocijacije bez jasnog zakonskog okvira otuđivale imovinu koja im de fakto, a sada i de jure nije bila u vlasništvu. Tu, naravno, ne treba mešati vlasništvo političkih stranaka, koje se nikako ne može podvesti pod celokupnu imovinu bivših društveno-političkih organizacija, pošto je imovina jasno razgraničena još početkom poslednje decenije prošlo veka. Stoga je važno da Direkcija za imovinu Republike Srbije jasno odredi prirodu, ali i izvor prava i nadležnosti nad imovinom, kako bi se izbegao dosadašnji voluntarizam u tumačenju neustavnih odredaba revolucionarnih zakona posle tzv. demokratskih promena. Sa ovim nedorečenostima, ali i pravnim prazninama koje stoje u predloženom zakonu, treba jasno definisati putem podzakonskih akata novi ambijent za neometan rad i razvoj društvenih organizacija, udruženja građana i celokupnog nevladinog sektora. Zato i treba zakonski projekat podržati, ali uz sve prednosti koje će biti unete ili u finalni oblik zakona o udruženjima ili drugim zakonskim ili podzakonskim aktima koji će definisati pojedine delove materije kojom se ovaj zakon bavi. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Lidija Vukićević, a posle nje narodna poslanica Jelena Travar.
Dame i gospodo poslanici, poštovani građani, danas je ceo dan na dnevnom redu Predlog zakona o udruženjima. Čuli smo uglavnom pohvalna izlaganja što se tiče Predloga zakona o udruženjima. Uglavnom su se poslanici u superlativu izražavali i govorili o tome da je, u suštini, zakon dobar, da vrlo malo nešto treba menjati. Međutim, više bih volela da govorimo danas o tome šta je dosadašnja praksa kada se radi o zakonu o udruženjima pokazala i na koji način funkcionišu udruženja u Srbiji. S obzirom na to da drastične promene ovim zakonom nisu napravljene u odnosu na prošli zakon o udruženjima, nadam se da će ovaj predlog zakona, dok se ne oformi kao zakon o udruženjima, da prihvati mnoge amandmane poslanika SRS i da ćemo, samim tim, pokušati ili velikim delom izbeći haotično stanje u našim udruženjima. Dakle, kada govorimo o udruženjima, kao glumac ću ono što mi prvo pada na pamet i ono što bih kroz svojuprizmu objasnila kao umetnik, to je da imamo udruženja dramskih umetnika, filmskih, slikara, vajara, imamo udruženja taksista, udruženja ljubitelja životinja i još nekih, uslovno rečeno, milion udruženja. Ono što je bitno i ono o čemu bi trebalo da govorimo ovde, a da bude svrsishodno, a da ne bude da samo hvalimo i usvajamo zato što je to predlog DS, zato što to tako treba, jer nas to nigde neće odvesti, to je na koji način i ko kontroliše rad tih udruženja. Naravno, sva ta udruženja potpadaju pod određena ministarstva, zavisno od toga čime se bave. Dosadašnja praksa nije pokazala da se mnogo kontrolišu udruženja i da su vršene mnoge malverzacije i mnoge zloupotrebe. Pre nego što kažem nešto o zloupotrebama, koje su čak i po novinama, mogli ste da pročitate pre dve godine da je bila velika hajka na to kako se zloupotrebljavaju udruženja, osvrnula bih se na član 10, koji kaže: "Udruženja mogu osnovati najmanje tri osnivača, s tim što najmanje jedan od osnivača mora imati sedište, odnosno prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Osnivači udruženjamogu bitiposlovno sposobna fizička ili pravna lica. Maloletno lice, sa navršenih 14 godina života, može biti osnivač udruženja, uz overenu pismenu izjavu o davanju saglasnosti njegovog zakonskog zastupnika, u skladu sa zakonom". Šta će nam to? Mi smo prihvatili da može da postoji minimalno tri člana i maloletno lice od14 godina. Zašto bismo decu uvodili? Nemam ništa protiv toga da dete od 14 godina bude član, ali zašto bi bilo osnivač? Složićete se sa mnom da dete od 14 godina ne poznaje možda tu tematiku, ne interesuje dete od 14 godina, koje je u pubertetu, možda ga ne zanima mnogo to. Onda svi poslanici izlaze i kažu: "Dajte da zaštitimo dete od 14 godina". Zašto? Zato što posle ovde u nekom od članova Ustavni sud preduzima sankcije prema prekršiocima. Naravno da dete od 14 godina ne može da odgovara, odgovara nadležan ili onaj ko zastupa to dete. To su neke potpuno nepotrebne stvari. Mislim da je to jedini razlog približavanje EU. Eto, sada ćemo mi da stavimo da dete od 14 godina bude osnivač. Nemam ništa protiv da bude član, ali osnivač, mislim da to baš i nije mnogo praktično. Drugo, tri člana, malo je neozbiljno. Kada osniva skupštinu tri člana, to je kao neka ad hok grupa koja se napravila da bi donela statut, jer nijedno udruženje bez statuta ne može da radi, a statut, kao najviši pravni akt, mora da bude u skladu sa zakonom i Ustavom. Znači, jedno ozbiljno udruženje sigurno mora da podrazumeva više od tri člana udruženja. Sada bih se vratila konkretno i plastično da objasnim šta sam mislila kada govorim o zloupotrebi udruženja. Recimo, ovako kako je napisano i kako stoji sada prema ovom Predlogu zakona o udruženjima, to jeapropo ove kontrole o kojoj sam govorila da udruženja treba više da se kontrolišu, bilo ko sa ulice može da ode, recimo, obično se ide u Udruženje estradnih umetnika. To ne govorim napamet, to su novine beležile, bila je velika hajka oko togapre dve godine i mogu da vam dokumentujem to ukoliko budete želeli. Dakle, bilo ko ode u Udruženje estradnih umetnika i zamoli pravno lice, pošto pravno lice izdaje potvrde o radu, izda potvrdu i kaže: "Evo vam potvrda da ste estradni umetnik i da, recimo, u Frankfurtu ili ne znam gde imate koncert." Čovek koji je otišao po tu potvrdu, koja mu je izdata kao estradnom umetniku, bavi se potpuno nekom šestom delatnošću. Međutim, na račun potvrde da je estradni umetnik ili glumac, slikar ili vajar, lakše će da dobije vizu. Mi smo imali problem sa mnogim ambasadama pre dve godine zato što su ambasade zvale ta velika udruženja i kažu: "Čekajte, nama se ovde nešto ne slaže, pravno lice mora da ima evidenciju ko je sve član udruženja dramskih, likovnih, estradnih umetnika i na koji način se potkupljuju ti ljudi da bi se dobila viza za odlazak u inostranstvo". Pri tom mi ne znamo čime se ti ljudi bave u inostranstvu i šta rade. Dakle, to je bruka koja je nedopustiva i zato insistiram na kontroli udruženja. Ono što je veoma tužno, i mislim da tu ne treba mnogo da se priča, to je da nevladine organizacije neće bukvalno, koristim tu reč, da finansiraju udruženja kidnapovanih, nestalih, pobijenih. Gospodo poslanici, zapitajte se zašto je to tako i da li uopšte to treba da bude predmet diskusije. Još nešto sam htela da kažem. Malopre se gospodin Mićunović osvrnuo možda više na evropske vrednosti i kako ovim zakonom glorifikujemo i dajemo na značaju više tim evropskim vrednostima, a tradicionalne vrednosti je možda pokušao malo onako da dezavuiše, najblaže rečeno. Mislim da čak i u ovom Predlogu zakona o udruženjima ne veličamo i ne glorifikujemo naše tradicionalne vrednosti, ne znam zbog čega. Sve više pokušavamo da izbegnemo i da govorimo o našoj tradiciji, a složićete se da nema mesta tome, prosto zato što, dok su francuski vladaripravili dvorce, srpski vladari su osnivali crkve, zadužbine i sve ono što su nam ostavili. Prema tome, na to treba da budemo ponosni. Hvala vam najlepše.
Narodni poslanik Milan Veselinović ima reč. SRS ima još 20.50 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da se izvinim što sam u tom momentu bio vani, ali evo, s obzirom na naše kolege iz SRS i ostalu opoziciju videli smo danas da postoje velike rezerve prema ovom zakonu o udruženjima. Kao čovek koji sam dugo bio član Streljačkog udruženja Srbije, mogu reći da ovaj zakon ima mnogo kontradiktornosti, anomalija, koje čak zbunjuju i nas poslanike, da ne kažem obične građane. Naime, zakon o udruženjima, kao što se vidi, jeste napisan zbrda-zdola, a vidi se da je opet po intervenciji nekoga iz EU da ovaj zakon, kao i ostali zakoni, budu jedno rešenje koje će da prihvati EU, odnosno vi Evropejci treba sve da ispunite kako bi jednog dana postali članovi EU, u šta mi građani Srbije ne verujemo. Zakon o udruženjima je bitan zakon i ne bi smeo da ima ovakve odredbe koje su u koliziji jedna protiv druge. Pre svega, ako vidimo da jedno udruženje mogu da formiraju tri člana, čak i maloletna lica, onda znači da svaka porodica u Srbiji može imati neko udruženje i može postati pravni faktor u ovom društvu. Posebne manjkavosti ovog zakona sadržane su u tome što se na ovaj način i preko ovog zakona žele legalizovati i mnoga udruženja koja do sada nisu našla svoja mesta u drugim zakonima, počev od nevladinih organizacija, posebno onih stranih organizacija koje godinama vršljaju našom zemljom, pa sve do verskih zajednica. Podsećam vas da u Zakonu o verskim zajednicama nisu mogle proći ni verske sekte, a nažalost ovaj zakon omogućava da i pojedine verske sekte mogu imati svoja udruženja i mogu legalno raditi u našoj zemlji. Imamo ovde stvari koje gotovo imaju centralistička obeležja, a pre svega mislim na neke rigorozne mere koje bi se preduzele u cilju sprečavanja rada i funkcionisanja udruženja, a to možete videti iz samih prekršaja koji su predviđeni po ovom zakonu. Vidite i sami da tamo postoje prekršajne odredbe koje mogu odgovorno lice i udruženja kazniti od 10.000 dinara do 400.000 dinara. Pitam se, ako udruženja formiraju maloletna lica od 14, 15, ili 16 godina, ko će platiti tu kaznu. Da li roditelji ili možda neko drugi ko je garant da to maloletno lice postane član udruženja? To je jedna kontradiktornost koja je sadržana u ovom zakonu. Ako se htelo dati slobode, slobodno udruživanje, onda bi trebalo da cilj bude ovog zakona da ljudi, građani slobodno se udruže, prave svoja udruženja, kako bi možda zadovoljili neke svoje zajedničke potrebe, da li su sportskog karaktera ili nekog drugo. Vi znate da ta udruženja uglavnom nisu profitabilna. To su neprofitabilna udruženja. Međutim, i ona udruženja koja se registruju, i ona druga koja se ne registruju, ona potpadaju pod zakon revizije i računovodstva. To znači da je cilj bio ovog koji je pisao ovaj zakon, a mislim da je ideja bila i Dinkića, da jednostavno fiskalizuje sve ono što se kreće u ovoj državi. To je krajnji cilj da se izvrši fiskalizacija i udruženja, i onih koja nisu profitabilna i ona koja su profitabilna, a predviđene su takve mere da sva ta udruženja koja su nepodobna, posebno koja nisu uz vlast ili u interesu vlasti, možete ih ukinuti kad god vam padne na pamet. Ovde ne mogu da ne pomenem udruženje građana KiM vezano za kidnapovane i nestale Srbe, udruženje koje već datira već nekoliko godina, a niko mu ne posvećuje pažnju, u smislu da se pomogne tom udruženju, u smislu da se materijalno obezbedi, kako bi mogli dalje da istražuju one ljude koji su nestali, da pomognu porodicamakidnapovanih građana sa KiM. Posebno legalizacija stranih udruženja jeste u stvari i legalizacija svih onih koji vršljaju našom zemljom, a ovde pre svega podrškom ovog zakona od strane LDP i mnogih iz onog DOS-a od 2000. godine, znači da je jednostavno ovaj zakon napisan pre 2000. godine, ali evo danas uspevate da ga realizujete. Ovim završavam, pošto imaju i moje kolege da kažu nešto. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, neka se pripremi Dragan Stevanović po Poslovniku. Vi još 13 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, od predstavnika parlamentarne većine čuli smo dosta pohvala na Predlog zakona o udruženjima. Međutim, prostim čitanjem bez mnogo udubljivanja mogu da se uoče brojne slabosti, odnosno brojne pravne praznine koje će sutra u praksi da izazovu brojne probleme. Da počnemo od člana 2. Mislim da je Ministarstvo propustilo, kao organ koji je verovatno pripremao nacrt ovog zakona, da u član 2. unese i odredbu da udruženje u smislu ovog zakona ne sme da ima aktivnost koja podrazumeva mešanje u rad državnih organa, odnosno institucija. Takve odredbe u Predlogu zakona nema. Čuo sam, i svi smo čuli, od gospodina Mićunovića niz hvalospeva na račun nevladinih organizacija koje postoje u Srbiji i u svetu. Priznajem da postoji dosta nevladinih organizacija koje se zaista bave humanitarnim radom. Takve nevladine organizacije treba pozdraviti i treba ih podržati da svoju aktivnost nastave i dalje. Nažalost, Srbije je od 1991. godine bila suočena sa činjenicom da smo imali veliki broj nevladinih organizacija koje su samo formalno bile nevladine. U suštini, one su bile institucije stranih vlada koje su imale cilj da destabilizuju Republiku Srbiju, odnosno da Republiku Srbiju i srpski narod u inostranstvu prikazuju u najgorem mogućem svetlu. Takođe, činjenica je da smo imali brojne nevladine organizacije koje su se direktno mešale u rad državnih organa i institucija. Drastičan primer je slučaj Nataše Kandić i Fonda za humanitarno pravo, koja otvoreno se meša u rad pravosudnih državnih organa u Republici Srbiji. Što se tiče odredbe da su u Republici Srbiji zabranjena tajna i paravojna udruženja, ovakva odredba u zakonu, s jedne strane, nije dovoljna, a s druge strane je ona kontradiktorna sa članom 4. Predloga zakona, gde se kaže da je upis u registar udruženja dobrovoljan. Gospodine ministre, tajno je svako udruženje koje nije registrovano. Država stiče uvid u to koja udruženja postoje samo kada ih registruje. Oni koji nisu registrovani su sa stanovišta zakona tajni, odnosno država za njih ne zna. Ovo što piše u članu 2. da su zabranjena tajna udruženja direktno je suprotno onome što piše u članu 4. da je upis u registar udruženja dobrovoljan. To znači da neka udruženja mogu da budu upisana, ako to žele, a neka udruženja ne moraju da budu upisana, a jedna i druga će da postoje na teritoriji Republike Srbije. Ostaje nejasno šta će država da preduzme protiv tajnih udruženja koja postoje u Republici Srbiji, svi znamo da postoje, a koja imaju izuzetan politički uticaj na rad državnih organa. Tu pre svega mislim na masonske lože, koje očigledno imaju uticaj na rad pojedinih ministara, na rad pojedinih državnih organa. Sada ne govorim o masoneriji sa stanovišta njenih religijskih, odnosno filozofskihprincipa koji su suprotni hrišćanstvu, nego govorim o tome da ta tajna udruženja i te tajne lože hoće, pored svojih filozofskih principa, da imaju uticaj i na funkcionisanje države u Republici Srbiji. To je, gospodine ministre, vama, nadam se, potpuno poznato. U članu 3. predlagač je naveo koji ciljevi ne mogu da budu vezani za određena udruženja, odnosno da udruženja ne smeju da deluju tako da se krši ustavni poredak Srbije, da se narušava teritorijalna celokupnost, da se dovode u pitanja rasna, nacionalna, verska prava, da se vrši diskriminacija po polu, rodu, fizičkim, psihičkim ili drugim karakteristikama i sposobnostima. Međutim, gospodine ministre, skrećem vam pažnju na jednu pojavu koja je nažalost raširena u Republici Srbiji i raširena je svuda u svetu. Ta pojava se zove seksualna zloupotreba dece, odnosno pedofilija. Malo sam tražio po internetu, pa sam našao neke podatke na tu temu. Mi smo čuli od gospodina Mićunovića mnoge hvalospeve kako u Zapadnoj Evropi postoje brojne nevladine organizacije koje se bave humanitarnim radom. Žao mi je što gospodin Mićunović nije tu.U Holandiji imate nevladinu organizaciju, gospodine ministre, koja je registrovana, ne deluje kao tajno udruženje, nevladina organizacija Martin, čiji je cilj da promoviše pedofiliju. U Francuskoj imate nevladinu organizaciju Zojina barka, koja se takođe bavi promovisanjem pedofilije. Budući da je pedofilija, nažalost, raširena društvena pojava u Srbiji, skrećem vam, gospodine ministre, pažnju na jednu činjenicu. Ovo što ste vi napisali u članu 3. neće sprečiti delovanje takvih organizacija, jer pitanje je da li pedofilija može da se podvede pod sintagmu podsticanje neravnopravnosti po polu, budući da nažalost država ponekad vrlo široko tumači Ustav, zakone itd, plašim se da bi u praksi moglo da bude prostora da takve organizacije, koje su potpuno suprotne hrišćanskom moralu, ipak nađu neki prazan prostor i da ipak deluju. Ostoje nešto što nije regulisano ovim zakonom. Neko od mojih prethodnika je rekao da su u zakonskim rešenjima data suviše velika prava i slobode stranim nevladinim organizacijama. Vidite, gospodine ministre, u praksi će sepojaviti jedan problem. Šta će se desiti ako neka nevladina organizacija čije je sedište u inostranstvu, a deluje u Republici Srbiji, odluči da recimo na zgradu gde se nalazi istakne državnu zastavu zemlje u kojoj ima sedište. Inače, takva praksa je danas raširena po Srbiji. Ako ste primetili u skoro svim preduzećima bivšim društvenim, koja su privatizovana od strane stranih vlasnika kapitala, obavezno ispred preduzeća stoji državna zastava zemlje iz koje dolazi kupac tog preduzeća. Postavlja se pitanje šta je sa državnim suverenitetom Republike Srbije. Recimo, vi imate u ovom predlogu zakona takve odredbe koje su do te mera široke da vam garantujem, gospodine ministre, da sutra kada usvojite ovaj zakon u Srbiji će moći da deluje recimo udruženje ljudi koji se bave negovanjem tradicija NATO intervencije u Republici Srbiji, ili Udruženje ratnih veterana Oslobodilačke vojske Kosova. Šta recimo ako sutra nekom padne na pamet da na to svoje udruženje istakne albansku zastavu u Knez Mihailovoj ulici. Vi nemate po zakonu apsolutno nijedan mehanizam da to sprečite, a to bi zaista moglo da se desi. Gospodine ministre, jedna čisto pravna nelogičnost. U članu 26. vi ste rekli da registri udruženja koji imaju sedište na teritoriji AP vodi nadležni organ uprave AP kao povereni posao, i to mogu da razumem. Ali, već stav 4. kaže ovako: ministarstvo vodi evidenciju udruženja upisanih u registar koji vodi nadležni organ uprave AP. To znači da će i pokrajina da vodi evidenciju, a istovremeno i vaše ministarstvo. Zašto poveravate posao ako ćete vi sami da radite taj posao? U svakom slučaju, ovaj predlog zakona o udruženjima, iako ste ga vi godinama navodno pripremali, još od 2000. godine, pun je pravnih praznina i u praksi će da izazove veliki pravni i politički haos.
Povreda Poslovnika, gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104, povreda dostojanstva Skupštine i povreda dostojanstva svih poslanika. Nažalost, i vi ste objekat svih ovih problema i ponižavanja koja se dešavaju u Skupštini Srbije, a sve zbog toga da bi jedna rezervna politička grupacija opstala u parlamentu Srbije. Apsolutno ne preza vladajuća većina, odnosno vrh vladajuće većine ni od jednog poteza, čak i štetnih po vas, politički štetnih, kako bi ovu nakaradnu, neprirodnu, kriminalnu i nakaznu situaciju u Skupštini Srbije do krajnjih mogućih granica održala. Kako je moguće, gospodo poslanici, da vi dozvolite, samo da bi se ovo završilo, da bi na svaki mogući način završili zadatak koji su stavili pred vas, da odustajete od govora za koji ste se prijavili? Evo izlazi gospodin Mirko Čikiriz, koji uvek za ovom govornicom ima šta da kaže. Pristaje da se ponizi. Samo vam je cilj da se završi ova farsa u Skupštini Srbije. Odustajete i od svih moralnih principa, jer vas ne interesuje. Vaša vladajuća vrhuška hoće da obezbedi sebi određenu prednost na predstojećim izborima, za koje se već uveliko priprema. Vi to ne znate, ali se to već uveliko radi. Pošto ste sigurni da ne možete da pobedite ni uz pomoć paketića, ni uz pomoć TV, sada vam je bilo potrebno da imate rezervnu varijantu uz pomoć koje ćete pokušati da ostanete na vlasti. Evo, postavlja se pitanje, zbog čega je gospodin Radoslav Milinović iz ZES-a odustao od diskusije? Takođe, dr Janko Veselinović, takođe, Mirko Čikiriz, Aleksandar Jugović, Srđan Milivojević, Milan Vučković. Koji su to razlozi, gospodo poslanici, da vi odustanete od ovih diskusija? Optužujete poslanike SRS i opozicije za opstrukciju Skupštine Srbije, a kako se vi ponašate? Vi nama nemate pravo posle ovoga da kažete ni jednu jedinu reč. Ovo je važno da građani Srbije vide šta ste sve spremni da uradite kako bi ispunili zadatak koji vam daje vaše političko rukovodstvo. Što se tiče SRS, mi nećemo odustati od naših prava, bez obzira šta vi pričali i šta govorili o nama. Mi ćemo insistirati na onim pravima koje imamo, na onim rezultatima koje smo dobili od građana Republike Srbije i na onom broju poslanika koje imamo posle izbora koji su održani u maju mesecu 2008. godine.
Ima reč gospodin Dragan Stevanović, izvolite. Šta, ponovo se javljate po Poslovniku, gospodine Čikiriz. Niste se javili. Molim vas, gospodine Čikiriz, da li ste se javili? Jeste. Izvolite. Gospodine Dragane, da li vi odustajete od diskusije ili želite da govorite? A hoćete po Poslovniku, nisam videla.
Po Poslovniku. Mislim da je gospodin Dragan Todorović odustanak ljudi sa liste Za evropsku Srbiju apsolutno pogrešno protumačio. Ovaj zakon je dobio pohvalu 90% poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zakon je izvanredno pripremljen i od strane ministarstva i od strane stručnih službi. Mislim da će sigurno biti usvojen dvotrećinskom većinom i apsolutno je nepotrebno deseti put ponavljati sve njegove dobre odredbe. Hvala.
Gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku. Zahvaljujem, gospodine Čikiriz - tačna konstatacija, apsolutno tačna.
Nemam ništa protiv, gospođo predsedavajuća, što vi pohvaljujete gospodina Čikiriza, ali se pitam šta se dešava sa onima pre gospodina Mirka Čikiriza. Šta je s njima, oni izgleda ne prihvataju te vaše vrednosti ili kvalitet ovog zakona, pa su izlazili da ga svojim diskusijama podrže i da ubede ostale poslanike.
Gospodine Todoroviću, samo da vas obavestim da nema prenosa, prosto da znate. Dobro, neka završi, nastavite, ali prosto da znate da nema prenosa.
Gospođo predsedavajuća, ovo nije bilo zbog prenosa, ovo je bilo zbog poslanika. Čekajte, vi mi ne date da zaštitim vaše poslanike. Javio sam se po članu 104, da zaštitim dostojanstvo poslanika iz vladajuće koalicije koji su se javili pre gospodina Čikiriza. Jer je on očito na neki način doveo u pitanje neke njihove mogućnosti. Jer ako ste vi to shvatili, a oni nisu, onda se postavlja logično pitanje ko je ovde u pravu - vi što ste to shvatili ili oni koji su pre vas govorili o tome, gospodine Čikiriz.
Gospodo narodni poslanici, pošto u raspravi još četiri minuta poslanička grupa SRS ima, ima dva prijavljena poslanika sa liste SRS još ovde, onda ćemo mi morati u 19.00 časova kad otpočne prenos da nastavimo rad. Mislim da je bolje da zakažem za 19.15 časova, to će biti sigurnije da ćemo onda imati prenos. Dakle, nastavljamo rad u 19.15 časova. [[Posle pauze – 19.30]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Poslovnik reklamira gospođa Vjerica Radeta, a zatim gospodin Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 226. Poslovnika Narodne skupštine tražim obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, a na koje okolnosti, upravo nameravam da obrazložim. Mi smo ovih dana kada se raspravljalo o setu pravosudnih zakona govorili o tome na koji način ova vladajuća većina ima nameru da, suprotno Ustavu, izvrši lustraciju sudova, odnosno sudija. Naravno, i od resornog ministra i od poslanika vladajuće većine slušali smo kako to nema veze s tim, bez obzira na svakodnevne pritiske javnosti od strane raznih sudijskih udruženja, i Društva sudija i sudija pojedinačno, ali naravno oni su to zacrtali i to tako treba da bude. Evo, kako se vrši pritisak na sud i kako se sudijama kaže - ako bude drugačija odluka, vodi računa, lustracija sledi. Dragan Đilas, gradonačelnik Beograda, kaže - ako sud kaže da ovo što je urađeno nije legalno, onda je obaveza Skupštine grada da uvede privremene mere na svojoj prvoj narednoj sednici, ali ne treba prejudicirati stvar već sačekati odluku suda, izjavio je Đilas, a u nadnaslovu kaže - gradonačelnik Beograda Dragan Đilas izjavio je da će biti uvedene privremene mere ako sud utvrdi da je Skupština Zemuna 17. novembra održana na nezakonit način, a on veruje da je tako. Naravno da je Skupština opštine Zemun održana apsolutno u skladu sa pozitivnim propisima i naravno da onaj ko bude vodio računa o zakonu neće moći da odluči drugačije, ali zato Dragan Đilas šalje poruku veću koje će se baviti žalbama koje su podneli oni koji su pokušali da izvrše opstrukciju rada opštine Zemun. Pre svega ovaj Novicki, šef odborničke grupe u opštini Zemun iz DS, koji je zajedno sa izvesnim Milanom Bojovićem, koji je isključen iz SRS zato što se ponašao suprotno političkim stavovima SRS. Govorim ta imena zato što su viđeni u direktnom televizijskom prenosu kako kradu neku Anđelković, koja je član izborne komisije, kako je odvode u neku veliku crnu limuzinu. Naravno, Pink televizija je omogućila direktan prenos tih kriminalnih radnji. Naravno, kakva televizija, kakav gazda, takav i program. Nastaviću kasnije pošto sam potrošila vreme. Hvala.
Narodni poslanik gospodin Jojić. Što se tiče odgovora na vaše pitanje, očigledno Ministarstvo pravde odnosno organi pravosuđa će reći svoje. Zaista ne bih da prejudiciram.
Gospođo predsedniče Skupštine Republike Srbije, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da li ova država misli da treba poštovati pravni poredak naše države? Pravni poredak države Srbije i demokratija na delu, kako reče neko - nije ovo demokratija, ovo je tek inkubacija. Da je to inkubacija, to se vidi i po tome kako se ponaša Đilas, kako se taj siledžija u Beogradu ponaša prema predstavnicima naroda, tj. odbornicima u gradskoj opštini Zemun. Da li taj gospodin misli da će on moći da naredi nekome da donese drugačiju odluku nego što su to doneli odbornici opštine Zemun? Da li misli da se to ne može objaviti u službenom glasniku? Ima da se objavi jer postoji odluka. Dok god postoji odluka jednog parlamenta, a to je lokalni parlament opštine Zemun, ima da se poštuje, jer je ta odluka doneta na legalan i zakonit način. Ko ima pravo da prekraja tu odluku i volju naroda? To je prekrajanja volje naroda. A taj koji nam preti da će uvesti privremene mere u Zemunu, on bi pre svega trebalo da misli da mu se ne uvedu privremene mere uskoro u Skupštini grada Beograda i da ostane bez funkcije. Kako se stvari odvijaju, to može vrlo brzo da doživi. Ako je u pitanju pravo, onda se to pravo mora podjednako poštovati. Niko nema pravo da vrši pritisak na lokalne organe samouprave, pa ni Đilas, taj koji ima svoje kooperante, čak i neke koji su se odmetnuli iz SRS. Prema tome, gospodine ministre, vi kao stručnjak i kao pravnik dobro znate da se svaka odluka mora objaviti. Ta odluka je doneta u opštini Zemun na jedan legalan način. Nju je donela lokalna samouprava, doneli su je odbornici većinom glasova. Ko ima pravo da prekraja tu odluku? Ko ima prava da tu odluku ne poštuje? Ko ima pravo da je stavi van pravne snage? Nema niko u ovoj državi. Prema tome, i ako je od demokratije, to je mnogo.
Iskoristila bih priliku da vas podsetim da je SRS ostalo još četiri minuta, da bismo time raspravu u načelu priveli kraju i da bismo mogli da nastavimo sutra rad. Narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo pritiska na pravosuđe, svedoci smo i ovih podataka koje nam sudska veća dostavljaju u vidu odgovora na naše žalbe. Moram upoznati građane, a i vas narodne poslanike, kako jedno isto sudsko veće, po istim predmetima, sa istim značenjima sednica skupština opštine i težinama, donosi različito rešenje. Dakle, najpre ću govoriti koliko mi vreme dozvoljava, pa ću se ponovo javiti, govoriću o jednom primeru iz Okružnog suda iz Beograda, u sastavu Slađana Bojović, Željko Škorić i Živana Đukanović, koji su doneli odbijajuću presudu na zahtev odbornika Skupštine opštine Zvezdara, sa obrazloženjem da taj zahtev ne može biti pozitivno rešen jer Administrativno-mandatna komisija te opštine nije imala kvorum za odlučivanje. Dalje, isto to sudsko veće, isti taj sastav sudija, Slađana Bojović, Živana Đukanović i Željko Škorić, uvažavaju iste presude za drugu opštinu, ali bukvalno iste presude, po istom predmetu, gde takođe skupština opštine nije dala kvorum namerno za odlučivanje Administrativno- mandatnoj komisiji. Druga stvar, jedan prost primer kako se kradu mandati u saradnji DS i Napredne stranke Srbije. Jedan odbornik iz opštine Vračar je podneo žalbu i tražio da se mandati SRS vrate. U sastavu sudija, Mirjana Aranđelović, Mirjana Riđički, Dušica Marinković, ovaj sastav sudija vraća i uvažava žalbu ovog odbornika iz opštine Vračar, sa obrazloženjem da su opštepoznate činjenice i član 47, te kaže ovo veće - nije bilo izveštaja Administrativno-mandatne komisije o razlozima za prestanak mandata i na kraju daje obrazloženje da to nije uticalo na sudsku presudu, sa određenim okolnostima koje su navedene. Poziva se čak da nije sporna stvar što su ovi odbornici Trećem opštinskom sudu pisali novi zahtev za poništenje ugovora o međusobnim odnosima stranke i njih, i naglašava u obrazloženju da to ne može uticati na sudsku presudu. Zatim to isto veće, isti ovaj sastav sudija, na Zvezdari daje negativnu činjenicu po istoj žalbi, samo drugog odbornika i druge opštine. Nemam vremena, nastaviću kad se javim ponovo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, posle ove pobede verovatno će mnogo bolje da se čuje i da se shvati ovo što radi Narodna skupština, a građani Srbije znaju da je vrlo važan rad i sve ovo što se priča u Narodnoj skupštini, jer pričanje je glavni posao ovde. Pozivam se na one čl. 225. i 226. i koristim priliku da makar imamo jednog predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini, uz konstataciju one činjenice da verovatno pola Vlade ne bi smelo da uđe ovde, ni zajedno ni pojedinačno, poput Đelića, Dinkića, da ne ređam dalje. Smatram da je za Narodnu skupštinu, za poslanike i za sve građane Republike Srbije izuzetno važno u ovom trenutku da dobije odgovor, ali kvalitetan odgovor, od predsednika Republike, predsednika Vlade, direktora Bije, možete i vi da se uključite u to, i ne samo kao predsednik Narodne skupštine, nego i prema onoj svojoj osnovnoj vokaciji. Pitanje glasi - ko je osmislio ovu kampanju da bude ovakav život u Republici Srbiji? Da to objasnim. Činjenica je da je od kad je formirana ova četvrta demokratska Vlada Republike Srbije da je Srbiju zapljusnuo totalni haos. Donosimo zakon o državnoj granici, niko ne zna gde je granica, isterujemo ambasadore - vraćamo ambasadore; pitanje Euleksa rešeno, nije rešeno, nikako nije rešeno; pitanje poštovanja našeg Ustava je poslednja rupa na svirali. Vi kažete, svetska finansijska kriza, kažem ekonomski propast i socijalna beda u Srbiji. Vidite i sami da vaši partneri i prijatelji iz inostranstva imaju neki svoj hronometar i imaj neku svoju hronologiju, pa na vrlo problematične datume donose vrlo značajne i ključne odluke za sudbinu Republike Srbije. Nešto najnovije što imamo, neko je osmislio ne samo tu kampanju, nego i kampanju da ljudi povade oči u istoj kući, u istom stanu. To je relacija otac penzioner, sin zaposlen. Sada deca prozivaju svoje roditelje penzionere, pa kažu, zbog toga što ste nerealno tražili treba drugome da se otme da bi se dalo vama.
Gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da ovaj voz u koji ste se ukrcali, verujući da idete u Evropu, dovešće Srbiju u potpuni ponor odnosno u sunovrat. Gospodine ministre, lično imam ubeđenje da ste vi, koliko je to moguće, korektan čovek i dobar pravnik. Siguran sam, u vreme kada je donošen Zakon o lokalnoj samoupravi, bar ste pokazali veliku volju i želju da se donese zakon koji bi uredio odnose kada je u pitanju lokalnasamouprava, posebno kada su u pitanju problemi vezani za krađu odbornika koji su se dešavali širom Srbije u mnogim skupštinama opština. Koliko se sećam, vi ste stvarno uložili izuzetan napor da precizirate i, za razliku od Zakona o izboru narodnih poslanika, precizno definišete načine, s obzirom da su izbori proporcionalni, da političke stranke izlaze na izbore, odnosno grupe građana, da ne izlaze pojedinci, da se spreči ta politička prostitucija, odnosno trgovina odborničkim mandatima. Lično mislim da je taj zakon, što se toga tiče, za razliku od svih prethodnih, izuzetno kvalitetan. Mislim da je i SRS u to vreme pokazala izuzetno veliku kooperativnost i želju da zakon bude što bolji, kako bi važio bez obzira koja se stranka nalazi na vlasti, a koja se nalazi u opoziciji, baš zbog toga što smo imali velika i neprijatna iskustva kada je u pitanju trgovina odborničkim mandatima. Sada vam postavljam vrlo jednostavno pitanje na koje mislim da možete da mi date odgovor - šta je to da sudije Slađana Bojović, Željko Škorić i Živana Đukanović, sudije Okružnog suda u Beogradu, donesu ovako skandalozne presude? Koji je to razlog, gospodine ministre? Da li možete da objasnite građanima Srbije i nama poslanicima da li te moralne nakaze, gnjide, mogu na ovakav način da derogiraju vaš zakon? Kako je moguće da 150 presuda bude u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravu, a da ovo troje moralnih nakaza, na ovakav način, samo zbog toga što se sprema ponovni izbor sudija, donose ovako politički motivisane odluke? Šta vi mislite da radite sa ovom državom, šta mislite da radite, prisiljavajući ovakve moralne gnjide da donose ovakve presude? Vidim da ne možete ni da me gledate u oči, ne zbog vas, nego zato što se stidite takvih gnjida koje donose ovakve presude.
Gospođica Nataša Jovanović ima reč.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Todoroviću, jedan vam je idiot rekao - ne mogu ni da te vidim. Ni ja ne mogu izdajnike da gledam, al' šta ću kad moram, ima vas u Skupštini Srbije do sledećih izbora, pa kad vas narod bude oterao glasačkim listićem i kada vam bude rekao da ste prodali državu, KiM, opljačkali, ostavili na ivici bede i siromaštva milione građana, onda ćete da se pitate, a naročito ovaj nesrećnik koji jeste sa KiM, koji ne može da gleda srpske patriote i predsednika naše poslaničke grupe. Javljam se, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, po članu Poslovnika 225. i 226, da postavim pitanje ovim putem gospođi Malović, koju očekujemo da će da dođe i da razgovaramo po amandmanima o setu zakona. Gospodine ministre, pošto ste i vi ovde, možda možete i vi da mi kažete,diplomirani ste pravnik, jedan ste od funkcionera DS, po kojim kriterijumima će da se vrši reizbor sudija i tužilaca, jer je gospođa Malović, kako je objavio jedan dnevni list, rekla na održanoj konferenciji u Beogradu da će biti precizirani kriterijumi i da ti ljudi moraju da rade po savesti, po zakonu, i da budu časni i moralni itd. Gospodine Markoviću, uopšte nisam zadovoljna ovim što ste mi tom transmisijom prekom uvažene koleginice Radete prosledili, izvod iz pregleda sudske prakse u vezi sa Zakonom o lokalnim izborima. Ovo je katastrofa. Najvažniju stvar nemate, a to je da su sudije u Kragujevcu, a njih je šestoro, kriminalci u pravom smislu reči, da su na najgrublji mogući način pogazili Zakon o lokalnim izborima, da su oteli sudskom odlukom, koja je nezabeležena u sudskoj praksi do sada, ponašali su se kao da odlučuju i kao da je Okružni sud u Kragujevcu administrativni organ, a ne sudska instanca, koja je navedena u zakonu da mora da poštuje što je volja građana. Gospodine Markoviću, sudije, predsednik veća prvog, možda rođak, ali u svakom slučaju je taj kriminalac Miroljub Tomić,predsednik Okružnog suda, prijatelj ovog građanina Nikolića i sa njim u dogovoru je ovo uradio. Dakle, Radovanka Nikolić, kao predsednik veća, Vesna i Milunka Cvetković, verovatno rođake ili možda nisu, kao članovi veća u predmetu protiv odluke Skupštine grada Kragujevca, i drugo veće, a to su Obren Jezdić, predsednik veća, Simonida Miloradović i Aleksandar Blanuša, doneli su tu skandaloznu odluku, gospodine Markoviću, kojom kažu da ne žele da poštuju overene ugovore, ostavke i ovlašćenja za deset odborničkih mandata u gradu Kragujevcu, izabranih sa liste SRS. O kakvim onda kriterijumima govori gospođa Malović? Kako vi možete da izađete i da se zalažete za bilo šta kada je država u potpunom haosu. Nema više nikakve vrednosti. Ustav se ne poštuje, zakon, gospodine Markoviću, koji ste vi promovisali na sva zvona. Gospodin Todorović je rekao da su ovo moralne gnjide. Ovo su veliki kriminalci. (Predsednik: Vreme.) Miroljub Tomić, šestoro sudija koje sam pročitala. Podneli smo krivične prijave i opštinskom javnom tužiocu i republičkom, ali niko ne reaguje. Mi ćemo ovu stvar da isteramo do kraja. Ovim putem poručujem Veroljubu Stevanoviću i ovom Mileniću, i čitavoj gradskoj javnosti, i vama gospođo Đukić-Dejanović, jer ste i vi bili takođe odbornik. Vašu smo ostavku aktivirali od strane SPS po istoj proceduri po kojoj sam, kao ovlašćeno lice, aktivirala deset ostavki ovih izdajnika. Budite sigurni da ćemo do kraja da se borimo za svaki glas Kragujevčana, jer su oni želeli odbornike SRS u Skupštini grada.
Hoćete li da završite?
Završavam, ali ovo je tek početak. Izvolite dalje, uvaženi srpski radikali. Hvala.
Htela bih da vas zamolim da završimo današnju sednicu, obzirom da nam je ostalo četiri minuta. (Dragan Todorović, sa mesta: Hvala na upozorenju.) Nije upozorenje, ovo je obaveštenje javnosti i svima nama, i podsećanje, znam da vi ne želite da vas bilo ko upozori. Pretpostavljam da ste se dogovorili da reklamirate Poslovnik. Kolega Dragane, da li vi ostajete i dalje na listi prijavljenih? Molim vas, samo malo tiše. Gospođa Radeta ima reč, pa zatim gospodin Jojić.
Čini mi se, dame i gospodo, da smo malo pre vremena započeli ovaj popodnevni, odnosno večernji rad parlamenta. Povređen je član 173. jer nije bilo prenosa sednice Narodne skupštine u vreme kada sam govorila o ovom problemu. Ne mislim da je to urađeno namerno. Jednostavno se desilo eto tako i ne pravimo, naravno, pitanje oko toga, ali s obzirom da je tema o kojoj sam govorila izuzetno aktuelna i da govoriti o ovome sutra, bojim se, ne bi imalo svrhe. Zato sam se javila da ponovo, shodno članu 226, tražim obaveštenje od predsednika Narodne skupštine, a predsednik Narodne skupštine zna od koga će to da traži, sa obrazloženjem kako ste i malopre čuli, ali javnost Srbije nije čula, da je gradonačelnik Beograda Dragan Đilas izjavio da će biti uvedene privremene mere, ako sud utvrdi da je Skupština Zemuna 17. novembra održana na nezakonit način, u šta on veruje. Ovo je najdirektniji atak na pravosudne organe, konkretno na veće koje će ili veća koja će odlučivati po žalbama nekih građana, a koje se odnose na odluke koje su donete potpuno legalno i u skladu sa zakonom i opštinskim aktima u gradskoj opštini Zemun. Ovo je ono što smo mi upozoravali danima unazad, da ovo što planirate sa lustracijom sudija, sa razrešenjem svih da biste postavili one koje vi hoćete. Vi hoćete da sve sudije budu kao i ovi o kojima su govorili Dragan Todorović i Nataša Jovanović, da svi budu na usluzi i onako na kanapčetu vladajućoj većini. Na ovaj način Dragan Đilas upozorava sudije Okružnog suda u Beogradu, ne budete li uradili odluku na osnovu koje ću ja, Dragan Đilas, uvesti prinudnu upravu u gradsku opštinu Zemun, vodite računa, na ponovnom izboru bićete lustrirani, više nećete biti sudije. Mi smo ubeđeni da su sudije časni, većina sudija i časni i pošteni ljudi, i da rade u skladu sa zakonom, kao što je doneto preko 150 odluka koje su bile u skladu sa zakonom na istu temu kao ove dve koje su bile nezakonite. Ovde je Dragan Đilas, odnosno B92 televizija dala prostor i Vladi, kako mu tepaju, Novickom, to je šef odborničke grupe, završiću za desetak sekundi, šef odborničke grupe DS u opštini Zemun. Taj Novicki je sa izvesnim Milanom Bojovićem, koji je isključen iz SRS zbog nedoličnog ponašanjau odnosu na stranačke stavove. Oni su izvesnu gospođicu Anđelković oteli sa sednice komisije. Ovaj julovac, Pink televizija Željka Mitrovića, u direktnom prenosu je to prenosila, kako idu prema nekoj velikoj limuzini, kako trče kroz zgradu opštine Zemun i odvode tu devojku. Naravno, to je prijatelj jednog od onih koji priča da ovi odbornici iz opštine Zemun, koje su kidnapovali, nisu prešli u Naprednu stranku. Nisu prešli. Kidnapovali su ih Brana Prostran, Milan Bojović, Damir Kovačević, pod palicom Aleksandra Vučića.
Narodni poslanik Jojić ima reč, a zatim gospodin Prelić.
Javljam se po odredbama člana 225. i 226. Gospođo predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, tražim obaveštenje po kom članu i po kom pravnom osnovu je lišen slobode Miladin Kovačević? S obzirom da Zakonik o krivičnom postupku u odredbama člana 142. predviđa - ako postoji osnovana sumnja da je određeno lice učinilo krivično delo, a ne postoje uslovi za pritvor iz stava 1. ovog člana, u cilju nesmetenog vođenja krivičnog postupka protiv tog lica može se odrediti pritvor, i to pod sledećim uslovima - ako se krije ili ako se ne može utvrditi njegov identitet, ili ako postoje druge okolnosti koje ukazuju na opasnost od bekstva. Ovo nije slučaj kod gospodina, našeg dragog sugrađanina, Miladina Kovačevića. Drugo, ako postoje okolnosti koje pokazuju da će uništiti, sakriti, izmeniti ili falsifikovati dokaze ili tragove krivičnog dela ili ako osobite okolnosti ukazuju da će ometati postupak uticaja na svedoke, saučesnike ili prikrivače. Na koga će Miladin Kovačević iz Srbije, iz Beograda da utiče? Na one koji navodne dokaze treba da pruže iz SAD. Treće, ako osobite okolnosti ukazuju da će ponoviti krivično delo ili dovršiti pokušano krivično delo, ili da će učiniti krivično delo kojim preti. Molim vas, kako može Miladin Kovačević da ponovi krivično delo iz Beograda u SAD-u. Kako će on da ugrozi život Hilari Klinton, kada se ona kao diplomata sada javila da ona ovo podigne na međudržavni nivo i da traži da se on isporuči i da mu se sudi u Americi? Četvrto, ako uredno pozvani optuženi očigledno izbegava da dođe na glavni pretres. Molim vas, Miladin Kovačević će se pojaviti pred nadležnim sudom u Beogradu, ukoliko nadležni sud u Beogradu utvrdi da postoje osnovane sumnje da je počinio krivično delo za koje se goni po službenoj dužnosti. Toga nema. Dakle, molim vas gospođo predsedniče, tražim od vas obaveštenje da li će predsednik Vrhovnog suda putem odbora za nadzor izvršiti uvid u predmet spisa koji se odnosi na krivični postupak protiv Miladina Kovačevića, koji ne ume da napada, ali videli ste, ume da se brani. On je samo ošamario jednog giliptera američkog koji mu je napao devojku i zbog toga je ugrožen integritet, suverenitet i legitimitet tog pojedinca u SAD. Zašto mu se daje takva ocena? (Predsednik: Vreme.) Završiću. Dakle, molim da dobijemo obaveštenje zašto mu se ne dozvoli poseta rodbine, sestre i roditelja, zašto se ne ukida pritvor kada nema nijednog apsolutno valjanog dokaza da je počinio krivično delo? (Predsednik: Vreme gospodine Jojiću.) Ovo se sudi po nalogu Hilari Klinton. Hvala vam. Izvinite.
Bio je veći broj pitanja koji će biti upućen organima istrage i Ministarstvu pravde, odnosno organima pravosuđa. Inače, htela bih i da obavestim i vas i javnost da je, bez pitanja koja ste danas postavili, 195 pitanja upućeno Vladi Republike Srbije i resornim ministarstvima i da očekujemo odgovore na ta pitanja. Reč ima gospodin Dobrislav Prelić, a zatim Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, reklamiram povredu člana 104, a to je - narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Naime, gospođa Čomić je danas, kao vaš prvi potpredsednik, vodila sednicu u vašem odsustvu i obavestila narodne poslanike da danas neće biti pauze za ručak, da ćemo nastaviti rad do 17.00 časova i da će sednica biti prekinuta zbog fudbalske utakmice. Nikakav problem nije za poslanike SRS i da nastavimo rad, ali je i dobro što je ministar ovde da vidi šta se sve radi u Narodnoj skupštini i da Narodna skupština radi onako kako zahteva gospođa Nada Kolundžija. Ovo nije prvi put. Naime, gospodine ministre, pre neki dan, verovatno zbog problema i u Vladi i u većini u Narodnoj skupštini, Nada Kolundžija je jednog momenta izgubila malo kompas i obratila se gospođi Vjerici Radeti na jedan krajnje nepristojan način i rekla - šta hoćeš, sve ću da vas izbacim napolje. Da li je to demokratija, gospodine Markoviću? Čuli smo danas gospodina Mićunovića kako nam je pričao lepo o nekoj tradiciji, ali da je u toj tradiciji bilo jako puno nasilništva, da nije bilo demokratičnosti, da je bilo diktature i da se onda građani jednostavno stavljaju u neku pasivnost, da građani kažu da to onda ne vredi ništa. Sad bih vas podsetio šta ste vi od 2000. godine uradili našim građanima i šta sada građani Srbije misle o vašoj diktaturi od 2000. godine. Kažu, ne da ne vredi govoriti, nego da je ostalo još samo da građanima uzmete dušu, jer sve što ste mogli prodali ste budzašto. Sada, na kraju, kada je ostalo još ovo malo preduzeća da se proda, pogotovo poljoprivreda, masovno nam hrvatski tajkuni kupuju zemlju po Vojvodini, a znate i sami šta znači kada nam neko otkupi zemlju i teritorijalno nas porobi ... (Predsednik: Vreme, hoćete li da privedete kraju, molim vas.) ... ne preostaje ništa drugo nego da budemo sluge. Zahvaljujem, izvinjavam se gospođo, javiću se ponovo.
Narodni poslanik Radiša Ilić, a zatim Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, povod mog javljanja po Poslovniku, i to po članu 226, jeste obaveštenje od Ministarstva pravde o tome kako je moguće da po potpuno istim zahtevima, u ovom slučaju žalbama SRS za povratak mandata odbornika, okružni sudovi donose različite odluke. Ovde imam odluke jedno desetak okružnih sudova koje su identično iste, samo su okružni sudovi u Kragujevcu, Jagodini i Beogradu našli da sude, verovali ili ne, po poslovniku skupštine grada ili po poslovniku skupštine opštine. Doduše, kako sam rekao, ogroman broj okružnih sudova poštuje Zakon o lokalnim izborima i po njemu donose presude. Što se tiče okružnih sudova u Kragujevcu i u Jagodini, izgleda da za njih postoje neki sasvim drugi aršini. Posebno je tragikomična situacija u Jagodini, gde skupština grada, verovali ili ne, po drugi put vraća mandate SRS, ali Okružni sud u Jagodini, zbog nekih smešnih razloga, poništava i vraća na ponovno odlučivanje. Samo bih pomenuo te sudije koje su se na neki način drznule da uzimaju ono što pripada SRS. U ovom slučaju, predsednik veća, Dragica Petrović, pa sudije Mirjana Vojinović, Nebojša Šeperac, Ružica Mihajlović itd. Prvo se Okružni sud u Jagodini pozvao na rok kada su podneti zahtevi za aktiviranje blanko ostavki, a tog roka u Zakonu o lokalnim izborima nema. Dakle, Okružni sud u Jagodini se postavio u situaciju da sudi po poslovniku skupštine grada umesto po Zakonu o lokalnim izborima. Verovatno bi sudili i po statutu mesne zajednice, samo da bude na štetu SRS. I u slučajevima žalbe, po pitanju mandata za odbornike u Ćupriji i u Despotovcu ponovila se ista priča, kao da je poslovnik o radu skupštine opštine sveto pismo za Okružni sud u Jagodini. Da li ste vi možda čuli za neku presudu po Poslovniku Narodne skupštine? Ja nisam čuo, a verovatno ni vi. Drugi razlog za prihvatanje druge žalbe istih odbeglih odbornika od SRS, verovali ili ne, jeste vreme kada su primili materijal za sednicu, da li je to bilo u petak pre podne ili po podne, da li je prošlo pet dana, kao da su to neke krucijalne činjenice. Ostavke su predate na vreme i samo je ostalo da se to potvrdi. Kako može, recimo, Okružni sud u Kruševcu da donese odluku da usvaja žalbu SRS za prestanak mandata odbornika u SO Brus, koje su predate pred sam početak, ili recimo u Trsteniku, koje su predate dan pre sednice, ili za Šabac? Zato pitam ministra pravde - u šta se pretvorio pravosudni sistem Srbije? Svako u svome ataru sudi kako mu se prohte. Imate li vi neku moć, odnosno mogućnost da zaštite zakone koji su doneti u ovoj skupštini?
Gospodin Milan Avramović, a zatim gospodin Zoran Krasić, pa onda Todorović.
Dame i gospodo, evo jednog kriminalnog primera kako funkcioniše sudsko veće u Okružnom sudu u Beogradu. Dakle, po žalbi UŽ broj 84/08, odbornik opštine Zvezdara podneo je žalbu da se vrate opštinski mandati SRS,žalba je odbijena iz sledećih razloga, kaže se ovako: "Sud nalazi da je pravilna odluka Skupštine gradske opštine Zvezdara, koja je donela odluku da se ne prihvati zahtev da se utvrdi prestanak mandata navedenim odbornicima, jer podnosilac zahteva ne raspolaže pravno valjanim ugovorom o regulisanju međusobnih odnosa između podnosioca izborne liste i kandidata u Skupštini gradske opštine Zvezdara, u skladu sa odredbom člana 47." Dame i gospodo, da li je ovo moguće, da se drugi pasus pozove na član 47; isti sudija se poziva na isti član iz dva različita predmeta? Kaže ovako: "Ovo sa razloga što je ovlašćeno lice podnosioca izborne liste, svaki od navedenih odbornika ponaosob zaključio i sudski overio sporazum o raskidu ugovora o regulisanju međusobnih odnosa, dana 15.09." Dame i gospodo, član 47. kaže: "Podneta ostavka i ovlašćenje koji su dati u blanko ostavci ne mogu se opozvati". Ovaj sudija se poziva na ovo, a ljuti se na odbornika koji je pisao žalbu, što nema original poništenja ovog ugovora. Da vam kažem šta se radi na opštini Zvezdara i u Trećem opštinskom sudu. Pošto se ovaj sudija pozvao na ovaj zahtev, kaže se: "Nemate kompletnu dokumentaciju i sporazum o raskidu ugovora", koji zakonski ne može da postoji. Dušan Stupar, ovlašćeno lice da zaključi ugovor, koristi ovlašćenje isto jedno tri-četiri meseca kasnije, isto ovlašćenje koristi, da raskine taj ugovor, što je zakonski nemoguće. Podsetiću vas da je u sudu takav papir, takvo ovlašćenje prošlo na overu, i podsetiću vas samo na jednu stvar koja je veoma bitna, ako Zakon o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa kaže: "Ako treba overiti potpis lica, kao zastupnika drugog lica, preduzeća ili druge organizacije, službeno lice će overu izvršiti pošto prethodno utvrdi da li je to lice ovlašćeno za zastupanje". Ovo lice nije ovlašćeno za zastupanje, nema to ovlašćenje, a uspelo je u Trećem opštinskom sudu da overi poništenje ugovora. Po kom to zakonu, po kojoj odredbi to može da se sprovede u ovoj kvazidemokratskoj i pravnoj državi? (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, završavam. Na osnovu te falsifikovane overe u sudu, sud se poziva na to kao pravni osnov, daje negativno rešenje i krade mandate SRS. Sada vi meni objasnite gde to može, ko može i kad će da odgovara ovaj sudija za ovakve stvari?
Narodni poslanik Zoran Krasić, zatim gospodin Dragan Todorović.
Gospođo Đukić-Dejanović, taman kada sam malopre hteo da zaustim nešto da kažem, vi ste me prekinuli i nisam završio misao. Znači, opet je tema ko je osmislio kampanju u kojoj treba da se otac penzioner i sin zaposleni ili nezaposleni svađaju oko toga da li je prioritet penzija ili radni odnos. To nije bez razloga. Ovi su uspeli sve da posvađaju, ostala je još samo i ta uža porodica. I to uspešno rade. Zašto? Pripremaju teren za neke buduće izbore, gde bi građani Srbije glasali protiv sebe, glasajući za "primerke" i slično. Naravno, neću dobiti odgovor na ovo pitanje, mada sam čitavu plejadu državnih organa prozvao da nađu neki odgovor na ovo pitanje. Međutim, stičem utisak da atmosfera malo splašnjava i da treba malo ubrzati ritam. Evo, koristim priliku da postavim pitanje i da tražim obaveštenje od gospodina Ivice Dačića,pošto je on troglavo vezan za Vladu Republike Srbije, kao ministar, kao potpredsedniki kao zamenik predsednika, da mi odgovori na pitanje: da li je Boris Tadić potpisao nalog za službeni put svom šefu kabineta, koji se umetnički zove Miki Rakić, da bi on sa Aleksandrom Vučićem u Holandiji dogovorio ove stvari koje se dešavaju? Ako gospodinu Dačiću nešto nije jasno, neka mi se obrati na poznatu adresu. Jedan sam od očevidaca tog događaja. Bilo je tu i smešnih scena, ali sam očevidac za ono što nas interesuje. Zašto ovo postavljam kao pitanje? Zato što mi vreme ističe, pa ću u trećem javljanju da vam napravim adekvatnu vezu između Vučića, Rakića, Đilasa, opštine Zemun, lokacija, tajkuna, uzetog zemljišta, prodatog zemljišta, uzetih para, a neisporučenog zemljišta, zbog čega se drma, navodno, nešto ovde u Beogradu, a Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu neće imati nikakvog uticaja na to, niti će verovatno imati i sudovi. Zato pozivam ove iz Društva sudija, neka prate ovaj prenos i kada čuju ime i prezime nekog svog kolege, člana Društva sudija, neka pitaju šta nije tačno u ovome što poslanici SRS čitaju iz odgovarajućih presuda, gde se za istu pravnu stvar i identično činjenično stanje donose različite presude. Naravno, koristim priliku da vas obavestim, gospođo Đukić, da ću ponovo da se javim, da vam ne bih upropastio ovo vreme za Evropu.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Taman rekoh častio vas je Krasić vremenom, pa ga oduzimate od mene. Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i ovo pitanje postavljam direktno ministru unutrašnjih poslova. Inače, postavljam i vama, gospodo poslanici iz vladajuće koalicije, pre svega iz DS. Na osnovu ovih informacija vi ćete vrlo jednostavno moći da vidite gde vas vodi vaše političko rukovodstvo. Nemojte da ste u zabludi, od ove države nema ništa, ona nema nikakvu budućnost. U ovoj državi postoji oligarhija kojoj je želja da po svaku cenu ostane na vlasti. Da je to tačno, sada ću vam izneti par činjenica koje će vam potpuno dokazati da su ove tvrdnje istinite. Imali ste prilike juče da vidite neko slavlje, kako je jedna izuzetno značajna i velika ličnost pristupila jednoj novoj političkoj stranci. Kada se radi o dotičnom gospodinu, izneću vam neke činjenice koje na najbolji način odslikavaju o kakvom čoveku se radi i o kakvoj se stranci radi u koju on ulazi. Kaže: "Pre nepune dve godine budžetska inspekcija je, na dojavu i uz saradnju svedoka saradnika iz samog Ministarstva trgovine, turizma i usluga, u vreme odlazećeg ministra Bojana Dimitrijevića, došla do saznanja o zloupotrebama u tom ministarstvu. Reč je o milionskim iznosima koji su u budžetu predviđeni za podsticaj razvoja delatnosti iz nadležnosti tog ministarstva. Budžetska inspekcija je odmah o tome izvestila Specijalno tužilaštvo, Odsek za borbu protiv organizovanog finansijskog kriminala, šef Miljko Radisavljević, koji je sa SBPOK, tj Odeljenje za borbu protiv organizovanog finansijskog kriminala, načelnik odeljenja gospodin Trninić, dao nalog da se provere gore navedene zloupotrebe u pomenutom ministarstvu". Inspektor koji je dobio konkretan zadatak zove se Zoran Kosovac, čovek koji važi za jednog od najsposobnijih istražitelja. Radeći savesno, uz svesrdnu pomoć pomenutog saradnika, pomenuti inspektor je, radeći proveru, između ostalog, došao do saznanja o plasmanu državnog novca na privatne račune u Velikoj Britaniji preko fiktivnih računa, kaže: "Rađena je provera preko njihove policije", ukupno tri puta po 100 hiljada evra, 300 hiljada evra. (Predsednik: Vreme.) Te uplate, ako mogu da završim, mislim da je i za vas interesantno i za vašeg ministra ....
Možete. Jeste. Nije mi interesantno.
Tek da se vidi o kvalitetu tih ljudi koji će na sledećim izborima da pobede, jer kod njih važi ona parola ... (Predsednik: Završite, molim vas.) ... kriminalci svih zemalja ujedinite se. Te uplate su uplaćene privatnom fakultetu u Novom Sadu, gle čuda, kaže, gde je odmah po prestanku funkcije Bojan Dimitrijević postao dekan. Ovi navodi nisu ni pet posto krivičnih dela opisanih u izveštaju SBPOK-a, dostavljenih specijalnom tužilaštvu, tj. Miljku Radisavljeviću. Detaljan izveštaj pomenutog inspektora već više od pola godine leži na stolu kod pomenutog tužioca i verovatno čeka zeleno svetlo od predsednika Republike ... (Predsednik: Vreme.) ... Borisa Tadića. Izvinjavam se ... (Predsednik: Hajde završite.) ... evo sledeći put ću da oduzmem ovo vreme kada se budem javio po Poslovniku, pouzdano se zna da su SBPOK i specijalno tužilaštvo Trninić i Miljko Radisavljević od navedenih zloupotreba obavestili resornog ministra trgovine i usluga Slobodana Milosavljevića i postoji službena beleška. Ljudi moji, ovo su dovoljne činjenice da vam pokaže o kakvim ljudima se radi. Ne, nije ovo dovoljno glasno. Ovo bi trebalo da čuje svet. Vidite vi kakvi kriminalci vladaju ovom državom. Vi mislite da ćete uz pomoć tih kriminalaca uspeti da se zadržite na vlasti. Odneće vas oni tamo gde zaslužujete, jer vi im omogućavate da na ovakav način pljačkaju i uništavaju državu Srbiju. Izvinjavam se što sam stvarno prekoračio vreme. Hvala.
Reč ima gospodin Ljubomir Kragović, a zatim Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i tražim obaveštenja od predsednika Skupštine i od gospodina ministra za lokalnu samoupravu. Naime, da vas informišem, presudom Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici br. 14/08 od 13.10.2008. godine utvrđeno je da je prestao mandat sa 29. oktobrom 2008. godine odbornicima SO Leposavić sa izborne liste SRS, i to: "Dragiši Miletiću, Biljani Blagojević, Ivanu Kovačeviću, Ljubiši Miliću, Radu Ratkoviću, Dragi Vukićeviću, Miljojku Petroviću, Zoranu Kovačeviću i Goranu Leševiću, te da su se stekli uslovi da RIK utvrdi izveštaj o izboru odbornika radi popune upražnjenih odborničkih mesta u SO Leposavić i izda uverenje o izboru za odbornike u SO Leposavić za kandidate sa izborne liste SRS, i to za Jovana Miladinovića, Slavišu Milentijevića, Snežanu Milivojević, Srboljuba Radovanovića, Dragana Miljojkovića, Jelenu Obradović, Dragišu Komatovića, Mikicu Ilića i Radovana Jankovića, a sve u smislu člana 48. Zakona o lokalnim izborima i zaključka Vlade 05 broj 013-1340/08-01 od 4. septembra 2008. godine. Podsećam vas da sam dostavio predlog za izbor odbornika radi popune upražnjenih odborničkih mandata, presudu Okružnog suda, ovlašćenje za Ljubomira Kragovića za podnošenje predloga RIK-u, i to o dodeli mandata odbornika, ovlašćenje za Dragana Todorovića, i potpisane saglasnosti o prihvatanju kandidature za odbornike u SO Leposavić. Molimo vas da hitno, bez odlaganja, održite sednicu RIK, ovaj zahtev uvrstite u dnevni red, utvrdite navedeni izveštaj i izdate uverenja u skladu sa navedenim zaključkom Vlade, kako bi SO Leposavić nastavila da radi u skladu sa zakonom. Takođe, da bi mogli da koristimo zaštitu izbornih prava, tražimo da po ovom zahtevu hitno donesete odluku". Naime, šta se dešava? RIK po prvom predlogu nije htela da uvrsti u dnevni red, predlog da se po presudi Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici izdaju uverenja za nove mandate, za nove odbornike. Odluka Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici je konačna. Na nju nema pravo žalbe. Mandat je prestao jednoj grupi odbornika. Treba da se imenuju novi odbornici, a RIK ne želi to da uradi. Postavljam pitanje i predsedniku Skupštine i ministru za lokalnu samoupravu da inicira da se što hitnije sastane RIK kako bi ovo stavila na dnevni red i, kako je sve jasno i čisto, da izdaju uverenje novim odbornicima kako bi SO Leposavić mogla dalje da funkcioniše. Jer u svakom drugom slučaju dolazi do pozicije u kome nema funkcionisanja lokalne samouprave, a od toga bi imali samo koristi ovi iz žutog preduzeća, jer bi u tom slučaju uveli privremene mere i postavili svoje ljude, a tako bi poništili volju birača u opštini Leposavić. Zato predlažem i još jednom pozivam... (Predsednik: Vreme.) ... i ministra i predsednicu Skupštine da zamoli predsednika RIK da sazove sednicu na kojoj bi se ova formalnost izdavanja uverenja za nove odbornike, po Zakonu o lokalnoj samoupravi, uradilo i da može lokalna samouprava u Leposaviću da funkcioniše po zakonu koji je izglasan u ovoj skupštini i da se poštuje Zakon o lokalnoj samoupravi.
Vaša žalba je već u RIK. Mi ćemo se interesovati da bude stavljena na dnevni red. Razumela sam da je to predmet vašeg zahteva. Interesovaćemo se i biće stavljeno na dnevni red svakako. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a zatim Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kao resorni ministar imate šta da čujete danas od poslanika SRS. Bilo bi dobro da ovo može da čuje i ministar pravde, obzirom da je na dnevnom redu i set zakona vezanih za sudove, pravosuđe, uopšte izbor sudija, i da se vidi kako političari utiču na sudije da donose odluke koje nisu u skladu sa zakonom. Šta je to danas bilo simptomatično i što nas je nateralo da, evo, vreme za ovom govornicom utrošimo na ovu temu? Jutros je Tomislav Nikolić rekao poslanicima SRS - izgubili ste Zemun. Zna da postoji žalba odbornika DS upućena Okružnom sudu, ali zna i kako će Okružni sud presuditi. Popodne na Studiju "B" gospodin Đilas kaže da će se uvesti, pošto je to njegova nadležnost, privremene mere u opštinu Zemun, jer on smatra da je prekršen zakon, a čeka odluku suda. Međutim, ukoliko neka država dozvoli da se u njoj trguje mandatima, javnim funkcijama uopšte, od demokratije će postati plutokratija, u kojoj će tajkuni da iznajme vladu, mogu da iznajme i skupštinu, sudove, i da ih koriste za ostvarenje svojih ličnih ambicija ili nekih ciljeva. To se, nažalost, danas u našem političkom životu i dešava. O čemu to svedoči? Svedoči, sve ovo što se dešava danas, o sprezi izvršne vlasti, Borisa Tadića, koja jedina može da utiče na sudove i novoformirane proameričke grupacije Tomislava Nikolića. Tužno zvuči činjenica da u poslednje vreme, pod pritiskom Tadićevog režima, sve više izlaze u susret Tomislavu Nikoliću, iako su, donedavno, primenjujući zakon, vraćali otete mandate SRS. Sada neko može da kaže šta su ovi radikali zapeli, mandati, pa mandati, kao da je to najvažnije u državi. Moramo da podsetimo javnost Srbije da je politička prostitucija nešto što je najveća pošast jednog savremenog društva. Ako kradu njihovu izbornu volju, onda su spremni da pokradu sve. Dajte, otvorite im vrata trezora, oni će da pokradu pare, bilo šta. Danas kao da svi podrazumevaju da je u političkom biznisu, jer to je tako, nažalost, postalo, preporučljivo i dozvoljeno da se čini sve. Sve ono što bi negde u nekoj drugoj oblasti bilo nemoralno ili nedopustivo, u politici je dopustivo pod formom to je za neka buduća vremena, zbog naše dece i sličnih floskula. Skupom reklamom, sa mnogo novca, vi danas možete da uradite šta hoćete, kao što ova grupacija Tomislava Nikolića sada sa ovih 200 miliona može, kao što je recimo Pink od Velikog brata, ulažući u reklamu, napravio prilično gledanu emisiju, može da napravi robu koju može da proda. Dakle, uložite u uloške sa krilcima, prodaćete ih, uložite u TV emisiju, prodaćete, uložite u političku stranku, prodaćete. Ulošci sa krilcima, Tomislav Nikolić, to vam je isto.
Narodni poslanik magistar Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sigurno znate kako ste posle petooktobarske revolucije došli na vlast. Oteli ste ...
Izvinite, koji član Poslovnika?
Član 226. Tužna je ova zemlja, velika borba za vlast, a narod sve siromašniji. Sve ste pokrali, a sada hoćete da otimate, pa vi žuti iz DS, potpomognuti vašim čelnicima, kao što je Dušan Petrović, koji u Mačvanskom okrugu pokušava da otme ili da obori vlast tamo gde je SRS sa svojim koalicionim partnerima, da li DSS ili SPS. Pokazaću vam jednu izjavu, koju su ovde potpisali, predaću vam je, odbornici opozicije u opštini Vladimirci, i overili je u sudu, da neće prisustvovati na sednici, gde je u prvom naletu potpisalo njih 14, gde je održana sednica i prekinuta jer nije bilo kvoruma. Ali, od ovih 14 dvoje je prešlo u opoziciju, gde su činili kvorum i održali sednicu redovno. Ali, šta se sada tu dešava. Dešava se to što je ovde, kao što vidite, na prvom mestu bivši predsednik opštine, jedan od najvećih kriminalaca protiv koga je podignuta krivična prijava, on se plaši, jer mora na bilo koji način da preuzme vlast, jer zna da mora da ide u zatvor. Moram reći da je okružni sud do sada u Šapcu rešavao određene žalbe i gde je uvek korektno rešio pozitivno žalbe, i smatram da će i ovog puta rešiti, ali u korist onih koji su na vlasti i koji ne prejudiciraju tamo da otimaju mandate, da kidnapuju odbornike, a to je to vaše žuto preduzeće, zajedno sa ovim izdajnicima, čija imena više ne mogu ni da pominjem.
Narodni poslanik Bojan Mladenović, a zatim gospođica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, javljam se po članu 225. i 226. da kažem da izbor i verifikacija odbornika koja se desila na Voždovcu identična je sa onom koja se desila na SO Zemun. Sud je doneo odluku da su mandati verifikovani po zakonu. Ako je to važilo za Voždovac, onda mora važiti i za Zemun. Zakon se mora poštovati i primenjivati u svim opštinama isto. Sada se vrši pritisak na sud da se donese potpuno drugačija odluka i čak prejudicira odluka suda da se može desiti uvođenje prinudnih mera u SO Zemun. Ne može se jedna odluka doneti u vezi SO Voždovac, a potpuno drugačija u vezi SO Zemun, a u pitanju je potpuno isti način verifikovanja odbornika. Kako je u jednoj, tako mora biti i u drugoj opštini. Inače, sama sednica SO Voždovac održana je u petak, 14. novembra, uz dosad neviđeno obezbeđenje u skupštinskoj sali. Naime, predsednik, odnosno sto za kojim sedi predsedništvo i govornica bili su okruženi sa 12 naoružanih lica. Ko ih je pozvao, po čijem nalogu i zbog čega su ovolike mere obezbeđenja, nismo na to dobili odgovor koji smo tražili od predsednika opštine, te pitanje upućujem nadležnim organima? Napominjem da je u sali bilo samo sedam odbornika opozicije i ničim nije ometan, niti ugrožen mir i rad same sednice. Za govornicu se samo moglo kroz kordon i to kada predsednik dozvoli, što se vidi na video-zapisu koji posedujemo. Teror, drskost, bezobrazluk od strane predsednika opštine Gorana Lukačevića sprovodila se tokom cele sednice. To je njihova demokratija, to je njihova Evropa. Jedan odbornik SRS, Mladen Vodalov, nije sedeo sa odborničkom grupom, već u zadnjim redovima, odvojen od nas, na mestu koje je rezervisano za građane. Odvojili su ga članovi SNS, Dragan Aleksić, Aleksandar Subotić i drugi, zatim zaposleno lice u opštini Voždovac, koje radi kao inspektor, član SPS Popović i par članova DS. Nagovorili su ga da diže ruku za njihove odluke. Na celoj sednici bio je okružen njima, ne dozvolivši mu kontakt sa našom odborničkom grupom. Tako to radi koalicija DS, SPS i LDP, uz podršku SNS. Mesecima smo pričali o povezanosti Tadića i Nikolića, pričali o tome, a evo videli smo i to na delu, njihovu povezanost i njihovih političkih partija.
Gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, po članu Poslovnika 226. postavljam pitanje i tražim informaciju od Vlade Republike Srbije da li je živ Republički javni tužilac? Je l' neko zna šta je sa tim čovekom, je l' mi imamo uopšte kao država Republičkog javnog tužioca? Tvrdim, kao i uvažena gospođa Radeta, da ga nemamo. Možda vi ministre znate, bio je to neki kriminalac iz Kragujevca, to je ta veza Nikolić, Miroljub Tomić, Slobodan Radovanović, svi kriminalci, što kaže gospodin Todorović, na jednu stranu i povezani. Jer je gospodin Todorović, kao ovlašćeno lice u ime SRS, a to je jedino mogao da uradi, gospodine Markoviću, pošto Okružni sud u Kragujevcu i ovih šestoro sudija koje sam malopre pročitala nisu doneli odluku, jer su to sudije laici i kriminalci, a ne oni koji poštuju zakon, dakle, tražio je zaštitu zakonitosti, evo to je 31. oktobar, od Republičkog javnog tužilaštva u Beogradu. Koliko je vremena prošlo, šta se dešava, niko se ne oglašava, puj pike ne važi, oteti mandati, udružili se u Kragujevcu. Lepo mi kaže jedan doktor pre neki dan, zaista znam da je, reći ću vam gospođo Đukić-Dejanović o kome se radi, jedan vaš kolega iz Kliničkog centra i znam da nikada nije ni javno izražavao da je za srpske radikale. Sreo me je u gradu, bio je sa suprugom i rekao - Nataša, šta uradi Toma, obruka i nas i Kragujevac. Kažem - prvo, Kragujevac ne može da obruka nikako, a da sebe jeste i svoju porodicu i sve ono što je radio čitavog života, to neka ide njemu na dušu i zbog one položene zakletve u crkvi Aleksandra Nevskog u Beogradu najpre, pa onda u Nikolajskom hramu u Zemunu. Gospodine Markoviću, evo sada i vas pitam kao ministra u Vladi Republike Srbije, vi biste morali da znate - da li mi imamo Republičkog javnog tužioca i, ako ga nemamo, kome se onda obraćao gospodin Todorović? Kako je onda moguće da bilo kakvu konferenciju saziva bilo ko i da ministar Snežana Malović daje kriterijume za uspostavljanje izbora tužilaca, sudija, svih nosilaca pravosudnih funkcija? Lepo se društvo skupilo, kaže - predsednica Vrhovnog suda Crne Gore Vesna Medenica, zamenik državnog odvjetnika Hrvatske Dragan Novosel i šef pravnog odeljenja misije OEBS u Srbiji Rut Van Rin, i šta kažu: to moraju da budu časni i pošteni ljudi, nepristrasni i da poštuju Ustav i zakon. Pa gde će te goru otimačinu i pljačku od ovih 10 mandata u Kragujevcu. Znate, gospodine Markoviću, to znaju i svi pravnici ovde i studenti pravnog fakulteta, kada krenete u razjašnjenje nekog krivičnog dela, vi morate da pođete od toga šta je motiv. Motiv je Borisa Tadića da napravi rezervnu stranku u liku Tomislava Nikolića, to su uradili Manter, Vordsvort, dakle strane službe. Prvo su vrbovali onog nesrećnog Vučića još pre dve godine da radi za MI 6, pa onda da smisle sve to i da opljačkaju stranku, da uzmu kredit da izvrše puč i da ubiju dr Vojislava Šešelja. Oni to žele da rade pokušajem da slabe odbore SRS, ali naravno gradski odbor SRS u Kragujevcu je izuzetno jak, odlučan. Prozreo je i prezreo namere Nikolića i ostalih otpadnika (Predsednik: Vreme.) Evo, završiću time, vi niste bili jutros, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, objašnjavala sam da je Tomislav Nikolić bio pozadinac u ratu, međutim on, kao što vi vrlo dobro znate i svi Kragujevčani - ima u ovoj svojoj nelegitimnoj takozvanoj poslaničkoj grupi jednog pozadinca. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, da li je naša državna politika punto-politika: napolju se kreira, a ovde se sklapa. Jeste vala, tako neko reče. Dame i gospodo, gospođo predsedniče Narodne skupštine, od vas tražim jedno obaveštenje i jednu molbu, da prosledite ovo moje pitanje Vladi Republike Srbije. S tim u vezi da predloži predlagaču seta pravosudnih zakona da nakon izjave predsednika Vrhovnog suda, gospođe Vide Škero, gde su štampani i elektronski mediji to preneli kada kaže - da je trećina Srbije u v.d. stanju, a da je dopunim i da preciziram da je Srbija u celosti u v.d. stanju. Dame i gospodo, najviši pravosudni organ nije učestvovao u pripremi predloga seta zakona, tako kaže gospođa Vida Škero. Predlažem da prenesete ovaj moj predlog predlagaču Vladi Republike Srbije da povuče iz procedure ovaj set pravosudnih zakona, jer se ide na lustraciju pravosuđa i pravosuđe se baca u političku arenu. Vladajuća koalicija treba da bira sudije i tužioce, pa poziva se da je Broz birao sudije i tužioce, pa vele -i oni će sada, red je i na njih da i oni izaberu da im budu sluge. E, ne može pravosuđe da bude sluga. Ni tužilac ni sudija ne može da bude sluga ni jedne političke stranke, ni jedne vlasti. Oni moraju biti nezavisni, da donose nepristrasne odluke i da se pridržavaju Ustava i zakona, i na taj način da se poštuje zakon. Još nekoliko rečenica bih želo da kažem. Kada je u pitanju tužba Hrvatske protiv Srbije potrebno je da se izabere najbolji pravnik koji će na najbolji način da nas odbrani od te neosnovane tužbe i neosnovanog tužbenog zahteva Republike Hrvatske. To je prof dr Vojislav Šešelj, koji je dokazao na najbolji mogući način kako treba da se štite nacionalni interesi, kako treba da se štiti Srbija i njen narod. Proces prof dr Vojislav Šešelj ulazi u istoriju sudske prakse i mnoge zemlje na svetu ovo uvode u svoju sudsku praksu. Boljeg pravnika u Srbiji nemate nego prof dr Vojislav Šešelja, pa predlažem neka on zastupa optužnicu protiv Hrvatske, koja je na desetine milijardi evra oštetila Srbiju i srpski narod, naročito mučenike i paćenike u Republici Srpskoj Krajini.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč, a neka se pripremi Jovan Damjanović. Ima vas još pet-šest. Evo, gospodin Todorović želi da podsetim javnost i poslanike da zvanično za rad po ovoj tački imamo četiri minuta, da, SRS. Samo je vama ostalo, ostali su odustali, sa vrlo jasnim obrazloženjem gospodina Čikiriza, koje smo svi podržali. Tako sam razumela. Tih četiri minuta, gospodine Dragane Stevanoviću, ne znam kad imate nameru da iskoristite.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, s obzirom da nikako da završimo ono što je značajno za građane Srbije, a mislim da ova ekonomska kriza i socijalna beda koja vlada u Srbiji i činjenica da su ovi koji se predstavljaju kao vođe zapali, upali u neke rupčage i ne vide ništa drugo, osim što pokušavaju medijski da kažu da je lepota poželjna, ali je prolazna, moram da vas obavestim, i vas i ove građane koji prate ovaj prenos, pogotovo građane koji prate prenos da obaveste svoje komšije, prijatelje i rođake, da svi prebace na Drugi kanal. Večeras ćete imati priliku da čujete ono čega nema u ostalim medijima i to je najveći uspeh parlamentarizma u Republici Srbiji - što građani mogu izvorno da čuju i pitanja i odgovore, i sami da zaključe zašto je težak život u Republici Srbiji. Naravno, ako ovi koji su to medijski osmislili smatraju da će neko sa ove govornice da se bavi pitanjem da li neki Nikolić nosi cipele od 500 evra i zašto je postao sumnjiv kada je počeo tri puta dnevno da se tušira, mi nećemo o tome da pričamo. Mi smo samo uporni i tražimo od lopova da vrati ono što je uzeo. (Slavoljub Stajković, sa mesta: Ko je lopov?) Lopov je Boris Tadić, hvala ti što si me podsetio. Tražio si tatka, dobio si Borisa Tadića. Šta da ti radim. Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, samo bih vas upozorio na jednu stvar - zašto je neophodno da se pravi ovaj zid ćutanja u Narodnoj skupštini i da se sve ne prepusti Šaperu, Đilasu i ostalim medijskim magnatima i tajkunima. A da vam skrenem pažnju da sledi obračun dva tajkuna, vrlo opasan obračun, oni ga najavljuju, ali to je vaš problem, nije moj, pošto sa tom bandom nemam nikakve veze – hteo bih da vam sada objasnim neke stvari koje se tiču građana Republike Srbije. Slobodno pozovite komšije neka prate ovaj prenos, zapamtite Drugi kanal. Ne znam da li je vama "selo gori", gospođo Slavice Đukić-Dejanović, samo da vam skrenem pažnju na sledeće. U odluci koja je juče pročitana u Hagu, između ostalog, stoji da je sud zaključio: premda je status SRJ u pogledu UN od 1992. do 2000. godine bio neizvestan i protivurečan, same vlasti u Beogradu tokom tih godina su prihvatile nadležnost Međunarodnog suda pravde, odgovarajući na tužbe BiH, Hrvatske i ulažući tužbu protiv zemalja NATO. Kad je bila u pitanju tužba protiv NATO pakta i zemalja NATO pakta, onda je rečeno - nemate pravo na zaštitu jer niste član Ujedinjenih nacija. Sada vas podsećam građani Republike Srbije, novembra 2000. godine neko je iz ove države podneo zahtev da se Savezna Republika Jugoslavija primi kao nova država članica. Nije tražio suspenziju mera od maja 92. godine kada je bila suspenzija. Rečeno je - ukazali nam iz Ujedinjenih nacija da predstoje izbori u Americi i da će biti problema, podnesite vi zahtev, mi da vas primimo kao novu državu. Naravno, javiću se još i sad koristim priliku da se javim ponovo, a građane Republike Srbije molim, svi gledajte Drugi kanal i pratite večerašnju sednicu.
Gospodine Damjanoviću, imate reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da vam se obratim sa nekim informacijama i pitanjima. I da znamo da srpski narod je uvek cenio i poštovao romsku nacionalnu manjinu, ali pojedinci u ovoj državi vrše veliku diskriminaciju. Sećam se unazad dve godine, a to mnogi znaju ovde, bio sam odbornik Skupštine grada. Birao se Savet Roma grada Beograda za romska pitanja. Međutim, kao jedini Rom u Skupštini grada po svim, što kažu, pitanjima, treba da sam u tom savetu Roma za grad Beograd. Međutim, nisam tu bio poželjan da budem, ali su mi dali da budem predsednik Komisije za predstavke i predloge građana grada Beograda, gde ima negde dva, dva i po miliona. Znači, sve možeš, ali tamo kad se radi o Romima i gde su donacije, Jovane, ne može. Želim da obavestim ovaj dom da je na 7. Svetskom kongresu Roma izabrano četvoro ljudi iz Srbije u Svetskom kongresu Roma. To je velika stvar i za romsku zajednicu, a mogu vam reći i za našu državu. Znači da smo najviše izabrani iz Srbije zato jer smo dali najveći doprinos i najviše smo radili u Svetskom kongresu, i to je upravo bio razlog što smo nas četvoro izabrani. Sada imamo Savet dekade Roma u Vladi Republike Srbije. Predsednik dekade je gospodin Božidar Đelić. Daleko od toga, Romi nemaju ništa protiv Đelića, ali se pitam sada - ako je Đelić Rom, zašto je protiv romske populacije, a ako nije Rom, zašto raspiruje mržnju prema nacionalnoj manjini? Da li to raspiruje mržnju, što je nedozvoljeno Ustavom i zakonom ove države, raspirivanje mržnje po nacionalnoj osnovi je krivično delo, da li je to po rasnoj osnovi, po nacionalnoj osnovi ili političkoj osnovi? Kako god da okrenete, nije dozvoljeno. Ovde je i predsednik Nacionalnog saveta Roma Republike Srbije i narodni poslanik gospodin Mihajlović, koji je ovde prisutan. On je potencirao - zašto Jovan kao narodni poslanik, kao čovek koji apsolutno poznaje situaciju i problematiku Roma u ovoj državi, nije u tom nacionalnom savetu za dekadu Roma? Kaže - on je član SRS. Bio sam na listi da me odstrele, kao Rom i kao Srbin, a sad me ovde u mojoj državi žele da diskriminiraju, ajde sada stavite zid pa me streljajte zato što sam član SRS. SRS-dr Vojislav Šešelj najviše je uradila u epohi ove države za romski narod i to mora da poštujemo. Kad budu i DS i druge stranke uradile nešto za Rome, verujte mi, sa velikim poštovanjem ću ovde to da kažem. Mi ćemo tražiti prijem kod gospodina Đelića, nas četvoro iz Svetskog kongresa Roma, ukoliko ne mogu naša prava ovde da se ispoštuju, mi ćemo tražiti na drugom mestu.
Hoćete li da završite, molim vas? Molim vas, završavate rečenicu već minut i po.
Izvinjavam se. Verovatno shvatate ovo.
Shvatam potpuno, ali, molim vas, završite.
Milošević nam je dao televiziju, da se razumemo, nek mu je laka zemlja, a vi demokrate ste nam isključili televiziju.
Nemate više reč. Filip Stojanović ima reč.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pozivam se na čl. 225. i 226. Poslovnika i tražim od Vlade Republike Srbije obaveštenje, koje je vrlo značajno i važno za građane Srbije, kako bi se upoznali sa izuzetno teškom situacijom u Kosovsko-pomoravskom okrugu na Kosovu i Metohiji. Prema dobijenim informacijama kojima raspolažemo, a koje su pouzdane, da se na prostoru Kosovsko-pomoravskog okruga, u opštinama Gnjilane, Kosovska Kamenica, Kosovska Vitina i Novo Brdo iselilo oko 200 porodica srpske nacionalnosti i dobile azil u zemljama Skandinavije. Iako mnoge kolege poslanici misle da se ovi ljudi iseljavaju i traže azil zbog pritiska, ne, tome uspešno odolevaju, nego ih je naterala velika muka i nepravda od pojedinih moćnika, poput gospodina dr Milorada Todorovića i nekolicine iz G 17 plus, o kome se više puta čulo sa ove govornice od moje koleginice Nataše Jovanović i Vjerice Radete, ali uzalud. On i dalje suvereno vlada ovim prostorima, uz punu podršku ovde u Beogradu i tamo u Prištini, čovek sa više funkcija, od predsednika Skupštine opštine Gnjilane, do direktora Zdravstvenog centra za Kosovsko-pomoravski okrug, sa više privatnih ordinacija na Kosovu, svojom privatnom bolnicom u Ćupriji i još toga što ne znamo, tako da čovek zna šta radi. Kako se stvari odvijaju, narod će uzeti stvar u svoje ruke i sigurno neće dozvoliti da se ponovo javljaju age i begovi, da dolaze po svoj harač. Ovaj narod danas živi mnogo teško. Podsetiću vas da su i Srbi i Albanci zabrinuti za viziju svoje budućnosti. Oni su samo taoci svojih vladajućih nomenklatura u Prištini i u Beogradu. Zbog toga molim i apelujem na sve da ne gledaju svoje partijske interese, već da se ozbiljno pozabave ovim problemom, da zaustavimo ovaj proces iseljavanja na prostoru Kosova i Metohije. Na kraju, kolege poslanici, prema najnovijim informacijama koje sam dobio pre tri sata, moćni sultan dr Milorad Todorović juče je uhapšen u Vranju. Kao što vidite, došlo je vreme da mu se stane na put, njegovoj sili. Hvala.
Narodni poslanik Ilić Radiša, a neka se spremi Milorad Buha.
Gospođo predsedavajuća, za ovo što bih želeo da izložim po Poslovniku neophodan je ovde ministar Marković koji sedi u hodniku i ako ste u mogućnosti pozovite ga, da bi saslušao ono što imam da pitam konkretno ministra Markovića. Pitanje za ministra Markovića, koji trenutno nije u sali, a po članu 226 - želim objašnjenje o tome kako bi ministar objasnio klasičnu zloupotrebu pozicija vlasti i poslovnika u radu Skupštine opštine Paraćin? U Paraćinu je na vlasti DS i tamo ima komotnu većinu. U koaliciji je sa SPS-JS, PUPS, G17 i SPO. Još 29. septembra je SRS predala blanko ostavke za osam odbornika SRS. Sednica SO Paraćin zakazana je za petak 21. novembar 2008. godine, dakle, proteklo je 53 dana i mogle su da se urade sve potrebne radnje da se održi administrativno-mandatna komisija i da se pitanje ostavki odbornika SRS stavi na dnevni red. Juče su sednicu Administrativno-mandatne komisije bojkotovala dva člana DS i jedan član ispred SPS, komisija ima pet članova, prisutni su bili članovi iz SPO i DSS. Očigledno je smišljeno da se na dnevni red ne uvrsti ova tačka po hitnom postupku. Da li vam to liči na otvorenu demonstraciju sile vlasti, na otvoreno gaženje Zakona o lokalnim izborima, po kome je i usklađen poslovnik o radu? Ministar bi mogao sutra da pozove predsednika opštine Sašu Paunovića, inače iz DS, i da ga pita zašto ne poštuje zakon i zar priliči vladajućoj stranci da bojkotuje rad Odbora za administrativno-mandatna pitanja. SO Paraćin 53 dana je nesposobna da stavi na dnevni red ostavke odbornika SRS. Što je najgore, uz to jedna ostavka i to kolovođe prebega, verovali ili ne dobila je noge usred opštine Paraćin. Na svu sreću imamo potvrdu da je predata uredno, na pisarnici sa ostalim ostavkama. Znajući kako Okružni sud Jagodini donosi odluke, uvek na štetu SRS, jer obraća pažnju na to gde je stavljena tačka, zapeta, koji je font slova, kako je vreme napolju, da li pada kiša ili duva košava, mogu da zamislim kako će u ovom slučaju doneti odgovor na žalbu koju će podneti SRS već u subotu. Verovatno će sada biti razlog to što nije tačka dnevnog reda pitanje ostavki odbornika SRS. Tako može da se tera u nedogled. U tom vrzinom kolu DS ima velikog udela. Ministar ima mehanizam da opovrgne moje tvrdnje. Neka sutra pozove predsednika opštine i neka mu naloži da poštuje zakon i da uvrsti u dnevni red po hitnom postupku pitanje ostavki odbornika SRS.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 225. i 226. Tražim objašnjenje od Ministarstva spoljnih poslova zbog čega radnici, rukovodstvo, rukovodeći ljudi u Ministarstvu spoljnih poslova ne otvaraju sajt. Da su otvorili sajt, na sajtu bi pronašli mnoge dopise Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, koja obaveštava Ministarstvo o brutalnom kršenju međunarodnog prava, ljudskih prava prognanih Srba iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Isto to ministarstvo ne čini ništa da u neposrednoj komunikaciji sa hrvatskom stranom pomogne izbeglom i prognanom stanovništvu. Sada ću vam ovde pročitati elemente na temelju kojih srpska strana ima mogućnost da to učini i prekine sve one negativne tendencije u kršenju međunarodnog prava i ljudskih prava izbeglog i prognanog stanovništva. U toku 1996. godine između dve države potpisan je sporazum o normalizaciji odnosa. U članu 1. kaže - strane ugovornice ... pozivam sve ove poslanike da se vrate u bife, nema smisla da slušate ovo ... u članu 1. kaže, strane ugovornice poštuju jedna drugu kao nezavisne, suverene i ravnopravne države u okviru svojih međunarodnih granica. Gledajte, toliko se ova država saginjala, odnosno ova vlast se toliko saginjala da je prihvatila Hrvatsku u njenim granicama, tako piše ovde, međunarodnim priznatim granicama. Hrvatska država ne postoji od 1097. godine, kada je pogazila Ugarska država i nema svoju državnost. Nikakve elemente državnosti nema. Prihvatili ste, potpisali ste ovo. Nadalje, u članu 2. kaže - svaka strana ugovornica će u skladu sa međunarodnim pravom poštovati suverenitet, teritorijalni integritet i nezavisnost druge strane ugovornice. Hrvatska je prihvatila i priznala nezavisno Kosovo. Ovim je prekršila odredbe ovog sporazuma. Jeste bilateralni, ali srpska strana ništa nije učinila da prekine normalne odnose, kako je ovde navedeno, kako je potpisano, jer to više nisu normalni odnosi. Priznanjem nezavisnog Kosova poništene su odredbe ovog ugovora odnosno sporazuma iz čega je srpska strana morala prekinuti odnose, kao što je to učinila u ovom slučaju sa Crnom Gorom i Makedonijom.
Reč ima Milan Avramović. Izvolite.
Na osnovu članova 225. i 226. Prvo želim da informišem poslanike, a i javnost, tj. građane Srbije, da su sudije Mirjana Aranđelović, Mirjana Riđički i Dušica Marinković 3.10.2008. godine donele presudu u kome uvažavaju zahtev odbornika SRS, sa obrazloženjem da je dana 23.9.2008. godine na pisarnici organa opštine Vračar primljeno obaveštenje od odborničke grupe Napred Srbijo, u kome navode da su pred Trećim opštinskim sudom u Beogradu povukli blanko ostavke-ovlašćenje za raspolaganje mandatom. Svi navedeni podnesci prosleđeni su i Komisiji za propise, upravu i administrativno-mandatna pitanja, a četvrta sednica ove komisije, zakazana za 30.9.2008. godine, odložena je zbog nedostatka kvoruma. Nakon ocene navoda žalbe, odgovora na žalbu i spisa predmeta koji su dostavljeni sudu od strane Skupštine gradske opštine Vračar, Okružni sud u Beogradu je našao da je žalba osnovana. Kaže ovako obrazloženje - imajući navedeno u vidu, kao i odredbe člana 46. i 47. Zakona o lokalnim izborima, Okružni sud smatra da je žalba odbornika u Skupštini gradske opštine Vračar Aleksandra Markovića iz Beograda osnovana, jer na sednici održanoj dana 30.9. iste godine Skupština gradske opštine Vračar nije odlučila o prestanku mandata pre isteka vremena imenovanim odbornicima na osnovu podnetih ostavki. Dakle, sada imamo iste sudije, Mirjanu Aranđelović, Mirjanu Riđički i Dušicu Marković, koje samo mesec i po dana kasnije, 16.11.2008. godine, odbijaju žalbu odbornika Ivana Ivankovića iz Barajeva i kažu u obrazloženju - sudsko veće, pozivajući se na odredbe člana 46. Zakona o lokalnim izborima i člana 44. Poslovnika SO Barajevo, zaključuje da je, po sastavu ovog veća koje sam nabrojao, žalba odbornika oštećene SRS Ivana Ivankovića iz Beograda neosnovana, zato što na sednici SO Barajevo, održanoj dana 12.11. ove godine, nije bilo kvoruma i nije bilo izveštaja administrativno-mandatne komisije o razlozima za prestanak mandata. Sada se postavlja pitanje šta se desilo u roku od mesec i po dana kada se donosi ovakvo slobodno sudsko tumačenje za isti predmet sa različitih lokacija, a različite odluke. Da li je to, kažu ovde u obrazloženju, opravdano odloženo da se odluči o zahtevu SRS jer za to nisu bili ispunjeni uslovi iz pomenutog člana 44. Poslovnika o radu opštine Barajevo. Postavljam jedno pitanje: da li je to slobodno sudsko tumačenje, hoće li ove sudije odgovarati u skladu sa zakonom? Hoće li državni tužilac reagovati na ovo? Šta se desilo u roku od mesec i po dana da se ovakve različite odluke donose? Kakvu odluku da očekujemo za sledeću žalbu, recimo, opštine Rakovica... (Predsednik: Vreme.) ... u kojoj je Skupština opštine usvojila izveštaj Administrativno-mandatne komisije da ne prihvati predlog odbornika SRS za povraćaj mandata.
Gospodin Petković ima reč, zatim gospodin Zoran Krasić.
Član 226. Dame i gospodo, poštovane kolege narodni poslanici, očekujem objašnjenje i odgovor resornog ministra Vlade Republike Srbije ili Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom na nekoliko pitanja. Postavio bih pitanje i tražim odgovor: koliko je do sada ukupno dokumenata Tužilaštvo dobilo od strane srpskih državnih organa, bilo da je u pitanju Nacionalni savet za saradnju sa Haškim tribunalom ili bilo koji organi Vlade Republike Srbije? Takođe me interesuje koliko je dokumenata do sada dobila odbrana srpskih političara, generala, policijskih i vojnih, sasvim svejedno, koji su optuženi pred Međunarodnim sudom za ratne zločine u Hagu? Dalje me interesuje koliko je ukupno zahteva za različita dokumenta uputilo Tužilaštvo srpskim organima, a koliko je ukupno dokumenata tražila odbrana srpskih optuženika pred Međunarodnim sudom za ratne zločine u Hagu? Interesuje me koliko je ukupno zahteva Tužilaštva odbijeno od strane državnih organa Republike Srbije i da li je uopšte odbijen bilo koji zahtev? Posebno me interesuje koliko je zahteva odbrane srpskih optuženika, odnosno optuženika pred Međunarodnim sudom u Hagu odbijeno? Takođe me interesuje koliko je Tužilaštvo čekalo na odgovor ili dokument koji je potraživalo od strane srpskih vlasti, a koliko je čekala odbrana? Jer, prema mojim informacijama, nekoliko meseci je odbrana čekala na određeni dokumenat, čak možda u nekom momentu taj dokument više nije bio ni validan, niti je bio neophodan, jer je prošlo vreme da bi se taj dokument upotrebio. Molim odgovore na ova pitanja, jer prema mojim informacijama, za koje ne tvrdim da su tačne, ogromna je razlika u broju dokumenata koje je dobilo Tužilaštvo od strane srpskih državnih organa i dokumenata koje je dobila odbrana. Prema mojim informacijama, Tužilaštvo je do sada dobilo ukupno ili okvirno 1.787 različitih dokumenata, dok je odbrana dobila samo osam. Molim da dobijem odgovore na postavljena pitanja. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zoran Krasić, gospodin Kragović, posle toga.
Nadam se, gospođo Đukić, da ćete u skladu sa članovima 225. i 226. da naložite službi da pribeleži ovo što ću da kažem i da to prosledi predsedniku Vlade, a vi izaberite ko je predsednik Vlade. Cela dilema ili potrebno obaveštenje se svodi na to da neko u ovoj zemlji bi napokon morao da nas obavesti kao poslanike, a verovatno i javnost ili sigurno javnost, kakav je domet pravnog puta i šta da radi pojedinac kada iskoristi sva pravna sredstva i kako da sprovede pravdu kada oni koji su dužni da mu pomognu u ostvarivanju pravde gaze po Ustavu, gaze po zakonu, gaze po svemu? Ovo nema neke dodirne veze sa demokratijom, pa nema potrebe da skačete. Postavlja se pitanje i velika dilema pred sve građane Republike Srbije, šta da rade sa narastajućom nepravdom koja postaje toliko nepodnošljiva, šta građanin kao pojedinac da učini? Kako da ostvari ono što mu pripada? Samo da podsetim, to se može odnositi na sve staleže. Ako se na tako očiglednim stvarima pokazuje besmislenost pravnog puta, a podsećam vas da sam vas poslušao, kompletno sam iskoristio sva sredstva da pokrenem taj pravni put. Šta da radi građanin pojedinac, za šta on da se lati da bi ostvario pravdu koja mu po prirodi stvari pripada, kada ovde nailazi na neustavnost, nezakonitost i na najočigledniji primer nepravde. Zbog te i takve nepravde mi imamo ekonomsku krizu i socijalnu bedu. Ako ovde ne može da se sprovede pravda, ako se ovde ne poštuje moral, kako će da se poštuje moral, pravda običnog štediše kod neke od ovih stranih banaka? Vi mene možete da optužite već sutra, da kažete da sam sa govornice pozvao građane da hitno vade svoje štedne uloge, jer ukoliko ovde ne može da se ostvari pravda, pred kojim će sudom štediša da ostvari pravdu u odnosu na neku banku kod koje je uložio svoje pare? Znate kako je sa bankarima, fini, mazni dok dajete pare na štednju, a kada treba da povučete svoje pare javite se prekosutra, čekajte, imamo nekih problema, a onda vas jednog dana obaveste - izvinite, molim vas, mi smo pukli. Zar mi ovde da dozvolimo da ta situacija bude i sa našom državom i sa našim narodom? Pukli smo. Klimajte vi glavom, samo klimajte. To je najava buduće Parkinsonove bolesti. (Predsednik: Vreme.) Neću vama, gospođo, da oduzimam vreme. Slobodno koristite vaše vreme, samo zapamtite jednu stvar: kada se pravi put pokaže da nije dovoljan ili građanin oseti da korišćenjem pravnog puta je postao nemoćan, onda nemojte mnogo da razmišljate o toj vrsti demokratije koju vi predstavljate. Sladite se, prijatno vam bilo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Odustao je gospodin Kragović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ste, ubeđen sam, kompetentni da date odgovor na pitanje zašto u Srbiji ovaj zakon do sada nije usvojen? Ako niste za to kompetentni kao ministar za državnu upravu, onda ste svakako kao član DS, s obzirom da je DS već po četvrti put član Vlade, od pet vlada koliko imamo posle petooktobarskih promena. Mislim da oni koji sada insistiraju na usvajanju ovog zakona, do sada nisu imali interes da se zakon u Srbiji ovakav usvoji i da se određena oblast koja se pokušava ovom materijom regulisati reguliše. Šta je to što je današnju prepodnevnu i popodnevnu raspravu okarakterisalo odnosi se na poslanike skupštinske većine, naravno, koji su o ovom zakonu govorili, koji nisu shvatili koliko je on dobar i afirmativan, pa su ipak imali potrebu nešto da kažu. Oni su se između ostalog u svojoj priči vezivali za udruženja kao što su Društvo inženjera i tehničara, Udruženje pčelara i tako neka, rekao bih po svojoj prirodi, benigna udruženja. Čini mi se da niko od njih nije spomenuo udruženja kojima bi objektivno ovo zakonodavstvo trebalo da se bavi, a to su ona maligna udruženja u principu, Helsinški odbor, Građanske inicijative, Fond za otvoreno društvo, Žene u crnom itd. Mislim da ste od svih prisutnih u ovoj sali jedini vi pomenuli pomenuta udruženja, i to pomenuli ste ih na jedan indirektni način. Parafraziraću vas, rekli ste - konačno možemo da imamo uvid u finansiranje pojedinih nevladinih organizacija. Gospodine ministre, smatram da ste vi apsolutno i do sada imali uvid u to ko njih finansira, da ste to apsolutno znali, ali su objektivno i pored eventualne dobre namere svima vama da delujete na njih pozitivno u interesu države ruke bile zavezane. To su udruženja i organizacije koje su gospodarile Srbijom u proteklih osam godina, osam godina, kako moj kolega Martinović kaže, i zove ih - godine koje su u Srbiji pojeli skakavci. To su bile nevladine organizacije koje su apsolutno imale dominaciju i inicijativu u odnosu na državne organe, pa između ostalog i ovaj zakon su pisali Sonja Liht, Miljenko Dereta i ostala družina. Oni su svojim delovanjem, kojim bi ovaj zakon trebalo da se pozabavi u principu i u Srbiji, uništavali i destruisali nacionalno biće, naše kulturno, političko i istorijsko nasleđe, na jedan ozbiljan način su ovu državu diskreditovali, i državne organe, i pred domaćom ili pred međunarodnom javnošću. Trebaće nam decenije da se od takve činjenice operemo i izvadimo. Naravno bilo je i korektnih organizacija i udruženja koje su finansirane spolja i javni sektor u Srbiji ili lokalne zajednice i lokalne samouprave su toga svesne i ti ljudi su, bez obzira na činjenicu da su novac dobijali spolja, bili jako korektni, poštovali su zakone i manire, i pisana i nepisana pravila ove države i ovog društva. Ono, gospodine ministre, što je takođe danas bilo interesantno, što ste vi svakako rekli, a odnosi se na polemiku sa predstavnikom poslaničke grupe, gospodinom Slađanom Mijaljevićem, spominjali ste neku manjinu. On je na nedostatke ovih zakona ukazivao i vi ste to opravdavali tako da zbog manjine ne treba da uskratimo pravo većini da se udružuje, što predviđa ovaj zakon. Vidite, u toku je rasprava, gospođo predsedniče, brzo ću da završim, u toku je rasprava o setu pravosudnih zakona, u kojoj smo se svi složili da je manjina u odnosu na većinu ostavila jedan vrlo ružan i prljav utisak o sistemu pravosuđa u Srbiji. To se može i ovde preneti. Ta manjina, koja je spremna na zloupotrebe o kojima ste rekli, takođe će omogućiti da se dešavaju zloupotrebe i prljavštine i u ovoj oblasti, koju biste vi ovim zakonom trebalo da isečete i da uskratite. Čini mi se da dovoljno dobra regulativa u ovom zakonu ne postoji. Mislim da je on liberalniji nego što bi to trebalo da bude. Na kraju, da privedem priču, što se tiče ovog zakona i uopšte položaja udruženja, mislim da se zakonom ništa neće promeniti. Oni koji su se bahato i destruktivno u Srbiji, kao udruženja i nevladine organizacije ponašali, ponašaće se i dalje, s obzirom da će biti pošteđeni i privilegovani od strane države, jer su ideološki i politički prihvatljivi za nju, a udruženja građana, kao što je udruženje porodica kidnapovanih i ubijenih na KiM... (Predsednik: Privedite kraju.) ... evo završavam, biće svakako i dalje, da kažem, marginalizovana, obijaće vrata državnih institucija da skrenu pažnju na sebe, da skrenu pažnju na probleme koje imamo na KiM. Zahvaljujem, a vama hvala na toleranciji.
Gospodin Milivojević, po Poslovniku.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po povredi Poslovnika, odnosno po Poslovniku, čl. 225. i 226. Želim da informišem i građane Srbije koji u ove kasne sate prate sednicu, i da informišem i vas narodne poslanike koji nemate dovoljno strpljenja da čujete, a možda vas to i ne interesuje, sudeći po izbornim rezultatima, izgleda da vas ne interesuje. Danas su održani ponovljeni lokalni izbori u Vrnjačkoj Banji. Juče su održani ponovljeni izborni ciklusi u Prijepolju. Na ponovljenim izborima u Vrnjačkoj Banji, od 2.429 birača upisanih na četiri izborne jedinice, izašlo je 1.488 građana da glasa, što je 61,3%. Zahvaljujem se građanima koji su u tako velikom broju izašli i pokazali veliku odgovornost za političku situaciju i za budućnost političke situacije u Vrnjačkoj Banji. Na tim ponovljenim izborima, DS je sa 25,8% skočila na 33,6% osvojenih glasova. Naravno, građani vrednuju rezultate rada i u parlamentu i u lokalnoj samoupravi. Mi ćemo izgubiti jedan mandat jer će taj novi mandat dobiti jedna druga politička stranka i grupacija koja je učestvovala na tim izborima, ali gospodine koji dobacujete, moram vama da kažem da je SRS na četiri biračka mesta osvojila šest glasova, to je dosta dobar rezultat, jer ste prošli put imali četiri glasa, a to je povećanje od 50%. Moram da vam kažem da, ako neko želi da izvrši političko samoubistvo, u tome ne mogu da ga sprečim, i kamikaza odred politički, zaista ne mogu ni da tolerišem, ni sprečim, ni onemogućim u tom naumu. Ali, mi koji hoćemo da radimo za dobrobit građana i za dobrobit Srbije, mi ćemo posao za koji smo dobili mandat privesti kraju, u to vas uveravam, a građanima Srbije dajem reč. Jer se mi zaista nećemo baviti vama, mi ćemo se baviti onim što su problemi na političkoj sceni Srbije, bavićemo se onim što su nam ostavili kao probleme, ali ćemo te probleme rešavati, a sve prepreke na putu ka EU energično uklanjati i u Vrnjačkoj Banji, i u Srbiji, i u Zemunu i u Kruševcu. Hvala.
Gospodin Todorović ima reč po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče SRS, narodna volja je božija volja. Ono što je bitno, to je da izborni rezultati budu izraz narodne volje, da ne budu izraz manipulacija, krađe ili bilo kojih drugih radnji koje dovode do toga da se manipulacijama dolazi do određenog broja glasova. Mi smo svesni činjenice vezane za izbore u ove četiri opštine i sve ono što ste vi stavili na raspolaganje vašoj rezervnoj stranci. Pogledajte samo minutažu na televizijama sa nacionalnom frekvencijom, pogledajte minutažu na lokalnim televizijama, pogledajte kolika su sredstva u to uložena. Mi imamo neku informaciju da je to približno 100 hiljada evra. Postavlja se pitanje, prvo, odakle te pare, a drugo pitanje, kome ide u interes da taj deo koji je oteo mandate SRS, taj deo koji je trebao da izvrši puč u SRS, ima tako veliku podršku, odnosno ogromnu podršku vlasti. I ne samo vlasti, nego i tajkuna. Znate kako se dobija prostor na televiziji, tako što se kaže - omogućićete tim i tim da gostuju na vašoj televiziji i ostaju reklame, inače ako nema, nema reklame, a reklame su pare. To je nešto što je vidljivo na svakom koraku. Vi samo nećete da kažete drugu stvar, da se broj glasova za tu rezervnu stranku prepolovio na ovim biračkim mestima na kojima su izvršeni dopunski izbori i to pokazuje trend i tendenciju koja će se desiti u celoj Srbiji kada su u pitanju ovi koji su oteli mandate SRS. Reći ću vam koji je cilj i razlog zbog čega je to tako. Ovde ću vam citirati reči istaknutog predstavnika, visokog funkcionera vaše koalicije, koji vrlo precizno navodi razloge zbog čega je ta stranka prihvatljiva za vas. Pa se kaže: "Kada bih analizirao da li je nekoprijemčiv na političkoj sceni, otišli bismo predaleko". To prijemčiv nema veze ko je, šta je, kakav je, da li je kriminalac, lopov, nije bitno, važno da je prijemčiv. "Međutim, ono što je veoma važno za nas, koji predstavljamo najjaču partiju Bošnjaka, jeste činjenica da se gospodin Tomislav Nikolić odrekao politike Vojislava Šešelja, politike stvaranja "velike Srbije", i ono što je posebno važno, da smo mi kontaktirali sa SNS-om i našim prijateljima oko koalicije sa DS i daju mi za pravo da verujem da ćemo u narednom periodu uspeti da napravimo vlast koja će odgovarati građanima te opštine". (Predsednik: Vreme.) To mi pokušavamo da građanima Srbije kažemo. Vi ste stvorili tu rezervnu stranku, vi ste učinili sve da dobiju toliki medijski prostor, da budu protežirani. Otkako su osnovani do dana današnjeg, ne možete ni konzervu da otvorite, a da neki od njih ne iskoči iz te konzerve i hvalite se rezultatima. Tako ste se hvalili i posle 5. oktobra, pa ste već 2003. godine doživeli poraz, od koga se ni do danas niste oporavili. Ovo je samo trenutni uspeh koji će se vrlo brzo završiti.
Narodni poslanik Zoran Krasić, Marina Raguš, a zatim Srđan Milivojević.
Gospođo Đukić-Dejanović, moram da se pozovem na član 27, zato što ne postoji drugi koji bi bio sličan i koji bi na bolji način mogao da opiše ono što je uradio gospodin Milivojević. On se pozvao na dva člana. Ta dva člana kažu da on treba da izađe ovde i da traži obaveštenje ili objašnjenje da bi mogao da radi kao narodni poslanik. Nije tražio nikakvo objašnjenje. Dobro je što je saopštio neke stvari, ne prigovaram, volim kada je u Narodnoj skupštini dijalog, kada se sučeljavaju mišljenja, iznose stavovi. Nisam pristalica velikog cepidlačenja kada je u pitanju neki član. Ali, nadam se da ste izvukli neku pouku. Ako niste vi, onda je gospođa Čomić, a siguran sam da je gospođa Nada Kolundžija izvukla pouku. Njegov govor je imao dva dela. Prvi deo gde je saopštio neke rezultate. Slažemo se, narod je odlučio, svaka čast, treba čestitati građanima, ukoliko je sve regularno bilo, verovatno jeste tako. Tu se pridružujemo, gospodine Milivojeviću, tu nema nikakve razlike. Volja naroda je, što bi rekli mi radikali, izvor i utoka svake vlasti, narod. Međutim, ostao je nezapamćen onaj drugi deo i potenciram drugi deo njegovog izlaganja, gde nam je ovde, u Skupštini, pred poslanicima i pred širokim auditorijumom, zahvaljujem se građanima koji su poslušali moje uputstvo i prešli na drugi kanal, obećao je, ničim izazvan, u ime DS, da će se u Skupštini rešavati životni problemi. Samo da podsetim javnost, mi smo tražili tačku dnevnog reda povodom ekonomske krize. Nisu dozvolili. Mi smo tražili raspravu o situaciji na Kosovu i Metohiji. Nisu dozvolili. Mi smo tražili raspravu po pitanju Euleksa. Nisu dozvolili. Mi smo tražili raspravu o drugim mnogo značajnijim pitanjima koja se tiču ekonomske krize i socijalne bede. Nisu dozvolili. Imali su neki razlog zašto to nisu dozvolili. Ne ulazim u te vaše razloge, ali bilo koji razlog da ste uzeli u obzir, on je propao. Zašto? Neuspeh povodom KiM, otvarate pitanje Vojvodine, na vrlo pokvaren i podmukao način, uništavate demokratiju i ovo malo tolerancije što postoji u Srbiji. Na pitanjima ekonomije radite vrlo zdušno, da svake nedelje po nekolikohiljada ljudi dobija otkaze. Gospođo Đukić, pozivam vas kao predsednika Narodne skupštine, gospođu Čomić, kao potpredsednika, gospođu Nadu Kolundžiju, držim vas za obećanje koje je rekao gospodin Milivojević, očekujem da od sutra vi, snagom vašeg autoriteta, izdejstvujete kod dva predsednika Vlade da ove tačke, o kojima je gospodin Milivojević obećao građanima da će demokrate da rešavaju, da otvorimo raspravu povodom toga. Znate zbog čega? Znam kako vi to rešavate. Problem zaposlenosti rešavate tako što otpuštate. (Predsednik: Vreme.) Samo da vas podsetim, jedan od vaših predsednika je rekao: "Mi od 2005. godine uvozimo radnu snagu". Pobedili ste u uvozu.
Gospođa Marina Raguš.
Dame i gospodo, tačno je 25 do 10 časova i tako će otprilike izgledati, manje-više, većina skupštinskih dana u ovom prestižnom domu. Gospodine Milivojeviću, svaka čast na ostvarenim izbornim rezultatima. Tako to radi odgovorna, državotvorna, opoziciona SRS. Ono po čemu smo mi prepoznatljivi jeste da nikada nismo falsifikovali izbornu volju građana i uvek prvi priznavali svakome osvojene izborne rezultate. Ovo što imate prilike da čujete u parlamentu, a samo bih se nadovezala posle gospodina Krasića, jesu zaista životne teme, jer čini se da živimo u državi u kojoj deca između 18, i mlađe populacije, i tu do 25 godina, sećate se dana "Otpora", kao otpor beznađu, nose majice sa fantastičnim logom "Kosovo je Srbija", a ispod "Sve ostalo je Mišković". To je Srbija u kojoj mi živimo. Najžalosnije je što se pokušava ispod tepiha političke scene da se sakrije prava istina. Nisu samo problem srpski radikali i SRS. Nama nisu meta ni odstojanje, ni srpski Naprednjaci. Nama je na ispitu vlast i vladajuća većina u Srbiji, njihovo ponašanje, tj. vaše ponašanje. Mi pokušavamo ovde u institucijama sistema, koje naizgled postoje, da rešimo pitanje otetih mandata i flagrantnog prekrajanja izborne volje. Vladajuća većina nama poručuje da izbora, faktički, nije ni bilo, da nama izbori i ne trebaju. To je suština. Ono što imamo prilike da čujemo, jer mi nemamo prilike, kao srpski radikali, kao prognani iz medijskog prostora, da odgovorimo na kvalifikovan način, jeste da mi vršimo opstrukciju i da je parlament tu samo da donosi zakone, što je osnovno školsko nepoznavanje mandata i nadležnosti parlamenta i što je neočekivano da kaže predsednik poslaničke grupe, dakle vladajuće većine, a to smo imali prilike sinoć da čujemo u okviru emisije na nacionalnoj televiziji. Gospodine Milivojeviću, nismo imali priliku da odgovorimo kvalifikovano na to. Ovo govorim zbog javnosti koja prati, zbog kampanje koja se vodi u prorežimskim medijima. Radimo ono isto što ste i vi svojevremeno kao opoziciona stranka radili. Borimo se samo za pravo, za vladavinu prava u ovoj državi. Konačno, do onog trećeg minuta, da razotkrijemo celu priču državnog projekta i projekta zapadnih mentora, jeste SSP, dakle priznavanje nezavisnosti Kosova tako što će se izglasati SSP i potpisati SSP sa 19 članica koje su priznale nezavisno Kosovo. Sledeća faza je Euleks, dakle priznavanje plana Martija Ahtisarija i konačno Išinger, uspostavljanje dobrosusedskih odnosa između podeljenog Kosova. To je sva istina. (Predsednik: Vreme.) `Završavam, hvala vam na toleranciji. Na tom državnom projektu i zapadnom projektu izvršen je udar na SRS, vrši se udar na DSS i na sve one koji su ustali i razotkrili klasičan plan okupacije nad Srbijom.
Gospodine Milivojeviću, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, više neću polemisati s vama. Javljam se po povredi Poslovnika, član 104. Gospođice Raguš, ako se već zalažete za pravnu državu, sledeći put bar reklamirajte koju povredu Poslovnika želite. Niste, zaista, pažljivo sam slušao, ne, niste rekli. Pogledajte stenogram ako meni ne verujete. Uradili ste jednu divnu stvar, za razliku od vašeg predsednika, i vi i gospodin Krasić, bar imate dovoljno snage da priznate poraz i da ne okrivljujete nikog drugog i da čestitate građanima, dok neki drugi ovde okrivljuju građane, okrivljuju neke druge političke stranke za manipulacije, ali pri tom ne prilažu nikakav prigovor na izborni rezultat u Vrnjačkoj Banji. Mi hoćemo da menjamo Srbiju nabolje. Oni koji hoće da menjaju narod i da smene narod, i da učestvuju u projektu političkog samoubistva, široko im polje, mogu to da rade do mile volje. Mi danas u ovom parlamentu raspravljamo o zakonu o nevladinim organizacijama. Ako nastavite ovim putem, pažljivo izanalizirajte ovaj zakon. Već od sledećih izbora može da se primenjuje na vama. Hvala.
Gospodin Todorović, zatim Krasić, pa Raguš. Vi ćete repliku, onda ste na kraju.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104. Pre svega poželeo bih prethodnom govorniku da pročita o kom zakonu se ovde raspravlja. Molio bih vas, gospodine ministre, da vašem kolegi iz iste stranke objasnite koji ste zakon predložili u proceduru, bar zbog građana Srbije da bi dobili istinitu informaciju. Hajde, gospodine Milivojeviću, da vam se zahvalim na odbrani i željama kada je u pitanju SRS, da malo stvari pogledamo, ako je to moguće, realnije. Jednostavno, sve ovo što se dešava, evo u toj Vrnjačkoj Banji, gde ste vi postigli fantastične rezultate, ne znam koliko ste osvojili odbornika, osvojili ste toliko koliko ste osvojili i sve je to u redu. Ti odbornici potpišu ugovore, potpišu neopozive ostavke, krenete u SO i odjedanput, pošto u Vrnjačkoj Banji deluje jedan izuzetno moćan tajfun ili tajkun, gospodine ministre, vi znate o kome se radi, krene da polako lobira, da razgovara sa vašim odbornicima, pa jednom kupi peglu, drugom laptop ili dva laptopa, pa nekome kola itd. Posle određenog vremena vi pogledate kada je sednica SO da vaši odbornici ne glasaju u skladu sa vašom politikom, sa vašim idejama, sa ideologijom. Krenu da se zalažu za veliku Srbiju i vi se svi zgrozite, kako je to moguće da jedan predstavnik žutog preduzeća odjedanput okrenuo ćurak naopako i glasa za veliku Srbiju. Krenete i kažete, gospodo, ne može to tako. Vi ste izabrani na listi za Evropu, a ne za veliku Srbiju. Podnesete ostavke, ali ovi kažu, puj pike ne važi, tajfun platio, odrešio ćemer, uzeo odbornike i nema ništa od Evrope. Krećete na veliku Srbiju. O tome se ovde radi, gospodine Milivojeviću, o krađi mandata, o krađi izborne volje građana Srbije. Mi to pitanje postavljamo. Zahvaljujući SRS vi ste 2000. godine na septembarskim izborima imali mogućnost da ostvarite izborne rezultate, zato što vam je to omogućila SRS, inače bi i dalje duvali u pištaljku ovde na Terazijama.
Gospodin Krasić, a zatim gospođa Raguš.
Znate, kada se ideolog DS gospodin Milivojević pojavi, to uvek deluje inspirativno. Cenim to, doduše Nada mu je šapnula, ali nema veze. Ta koalicija funkcioniše. Nemam tih problema. Apsolutno takvi problemi ne postoje. Gospodine Milivojeviću, da li će neka stranka da izvrši političko samoubistvo, a da se pri tom radi o vama, konkurentskoj političkoj stranci, onda vi to nikada ne biste rekli, da se plašite da ta stranka izvrši političko samoubistvo, nego bi negde u nekom ćošku trljali ruke i rekli, super, završen je posao, oni će sami da nestanu, gotovo. Mislim da je situacija malo drugačija. Nisam se javio zbog toga da vas ubeđujem u to, nemam nameru da gubim vreme. Neću da vas ubeđujem u te stvari. Izašao sam samo da poentiram i da potenciram nešto. Gospodin Milivojević je drugi put potvrdio ono što je najvažnije za građane Srbije. On, kao ideolog DS, nama je garant da će ovde da se nađu tačke dnevnog reda, rasprava o ekonomskoj situaciji, rasprava o socijalnom položaju građana, rasprava o tome da li svi građani treba da trče u banke da podižu svoje pare ili da nose na štednju. Rasprava o tome koliko treba da se smanji budžetska potrošnja. Rasprava o tome što je uspeo Todorović da vas natera, doduše morao je uporno nekoliko meseci da čita svakodnevno ovde koliko je u upravnim odborima nekima plata, a vi sada kao doneli smo odluku da to smanjimo. To ste mogli da smanjite pre pola godine kada je on to čitao, možda godinu i nešto. Tu sam izuzetno zahvalan. Poenta svega ovoga jeste, ideolog DS, čovek po čijim naredbama postupa Miki Rakić, njegov zemljak Vukadinović, ova državna bezbednost, ovo što hapsi i prisluškuje itd, Boris Tadić, Miki Rakić, Nada Kolundžija, gospođa Čomićka, a bogami gospođo Đukić i vi, to je ta gromada, molim vas, ona je obećala, građani Srbije, DS napokon se urazumila. Ona će životne teme da stavi na dnevni red. Dajte da vidimo, molim vas, što pre, imate hitan postupak, imate i naše potpise za to sve. (Dragan Todorović, sa mesta: Imaju i hitnu pomoć za neke.) Sve ćemo da vam podržimo, dajte da krenemo sa raspravom. Manite se tih sitnih štosova. Imali smo jednog štos-majstora kod nas, otkačili smo se od njega napokon, sve je redom varao. Neka je kod vas, daleko mu bilo. Molim vas, već sutra možete da zakažete novu sednicu sa dnevnim redom koji je ovaj ideolog, gromada politička, pogledajte, to je sila, obećao. On kada obeća građanima, on je obećao građanima, zapalio Skupštinu, obećao građanima .... (Predsednik: Gospodine Krasiću, vreme.) Evo, samo, obećao građanima, premlatio Milanovića. Obećao građanima, zapalio RTS, obećao građanima, NATO pakt je ovde. Sve što je obećao ispunio je. Sada sam vas doveo na tu situaciju da ste obećali građanima, ekonomija, socijala. Molim vas, sutra na dnevni red stavite to.
Gospođa Marina Raguš.
Dame i gospodo narodni poslanici, da, zalažem se, gospodine Milivojeviću, za vladavinu prava, jer smo osetili šta znači bezumlje 5. oktobra. Ne daj bože da se to ikada ponovi. Međutim, svakodnevno smo demantovani, svakim danom u ovoj državi Srbiji zapravo se demantuju oni osnovni postulati demokratije. Čini mi se da ste u potpunosti pogrešno razumeli moje reči. Vama jesam čestitala na izbornoj pobedi, ali to ne bi trebalo da shvatite kao poraz onih ljudi koji sede sa ove desne strane. Ono što je iznad svega ovde, jeste vrlo važno, nadam se samo da ćete istrajati, celokupna vladajuća većina, u onome što ste vi rekli. Mi vas iritiramo u poslednjih mesec i po dana pozivanjem na članove 225. i 226. zato što je vladajuća većina izbacila životne, socijalne i ekonomske teme, skrenula glavu u stranu i živi u paralelnoj realnosti. Vi pokušavate narodu u Srbiji da objasnite da živi u zemlji gde se poštuju osnovna prava, gde se garantuju osnovna prava i određene slobode. Ono što SRS, da skratim, pošto strpljenja nema, a i kasno je, obećava odsad pa nadalje, jeste da ćemo mi zaista govoriti jezikom ljudskih prava i očuvanja osnovnih ljudskih vrednosti, to je ono što vam obećavamo i to su potpuno moje reči u prethodnom javljanju.
Gospodo narodni poslanici, zaključujem načelni pretres pošto smo iscrpili listu poslaničkih grupa, odnosno svih poslanika koji su bili prijavljeni za reč. Samo bih htela da kažem da je zakon koji je ministar predložio sa toliko kvaliteta poboljšao zakonodavnu aktivnost ovog doma, ali mi ćemo biti u prilici naravno da u narednim danima razgovaramo o zakonima u pojedinostima, uključujući i ovaj zakon. Zahvaljujem gospodinu ministru, njegovim saradnicima, svima vama. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.