Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 127 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Poštovana predsedavajuća, gospodo potpredsednici i uvažene kolege poslanici, svoje pitanje želim da postavim kao čovek koji se čitavog života bavio naukom. S toga, postavljam pitanje ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Žarku Obradoviću, ali ovo pitanje nije pitanje koje se tiče isključivo oblasti nauke, već se u ovoj oblasti vidi nešto što je sveprisutno u našem društvu, jedan problem na koji želim da ukažem, koji je opšte prisutan. Naime, trenutno Ministarstvo prosvete, nauke i naučnog razvoja usvaja pravilnik o izboru zvanja naučnika koji rade na institutima i trenutni predlog pravilnika je podigao lestvicu toliko visoko da se od tih mladih ljudi naučnika traže neki tobožnji evropski standardi, traži se da ispune evropske kriterijume, a najčešće su uslovi u kojima oni rade, neću reći afrički, ali svakako nisu evropski. Dakle, na ovom primeru se vidi nešto što je opšte prisutno u našem društvu, da stalno od građana, bez obzira da li se bave naukom ili nečim drugim, tražimo da ispune neke tobožnje evropske kriterijume, evropske standarde, veoma velike standarde, a uslovi u kojima ti ljudi rade, njihove plate i ono što dobijaju za svoj rad najčešće ne da nisu na evropskom nivou, nego su mnogo ispod toga. Postavljanjem ovog pitanja koje se tiče konkretno moje struke, nauke, želim da ukažem na problem da mi stalno, bez obzira koji je to nivo, lokalni, centralni, državni ili neki drugi, tražimo od ljudi da daju svoj maksimum, a pri tome im ne obezbeđujemo uslove kako bi mogli tako nešto da ispune. Konačno, svoje konkretno pitanje koje upućujem ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, opet u obliku molbe, se tiče toga da ovaj pravilnik o izboru zvanja bude usvojen sa svim primedbama koje su poslate sa naučnih instituta, sa svim primedbama koje su napravili naučnici, kako bi postavili realnu lestvicu. Jer, ako to ne uradimo, bojim se da kroz par godina nećemo moći da napravimo nove mlade naučne kadrove koji bi mogli dobro da obavljaju svoj posao. Još jednu stvar želim da istaknem. Ovim pravilnikom koji je predložen od strane Ministarstva nauke se favorizuju prirodne nauke na uštrb ili na štetu društvenih nauka. Želim tu da kažem još jednu stvar. Koliko su prirodne nauke bitne za naš tehnološki razvoj, jednako tako su bitne društvene nauke da danas-sutra imamo dobre sociologe, dobre naučnike u pravnoj oblasti, dobre naučnike u ekonomiji koja je možda ovoj struci najvažnija oblast koja treba da interesuje Srbiju i koju treba da istražujemo. Konačno, zaključujem ovo pitanje i dozvolite mi da zaključim ovo pitanje jednom konstatacijom. Ne možemo, opet to ponavljam, od ljudi da tražimo neke tobožnje evropske kriterijume, evropske standarde, da im podignemo lestvicu toliko visoko da oni ne mogu da skaču, a uslovi u kojima oni žive, metaforično da se izrazim - treniraju, ne da nisu evropski, već su bliži afričkim nego evropskim uslovima. Dakle, ovim pitanjem želim da ukažem, i ono se ne tiče samo nauke, da i ljudi koji rade u fabrikama, radnici, mi u našoj partiji imamo predstavnike sindikata, rade za bedne plate, a od njih se traži da rade kao Japanci. Da bi neko radio kao Japanac, mora da bude plaćen toliko i moraju da mu se obezbede uslovi na radnom mestu da može da zadovolji te kriterijume. Problem je sledeći. Ovaj primer o kome ja govorim, koji je vidljiv u nauci, je širi jedan društveni primer. Moramo realno da postavimo lestvicu ljudima na njihovom radnom mestu, da ih ocenjujemo po realnim kriterijumima. Jer, ne možemo, ponavljam po treći put kao u nekom refrenu, od ljudi da tražimo maksimalne rezultate, a da im ne obezbedimo uslove u kojima će oni da rade i da budu jednako tako maksimalni. Konačno, na samom kraju ovog pitanja još jednom molim Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, i verujem u dobronamernost resornog ministra Žarka Obradovića, da usvoji sve primedbe koje će stići sa naučnih instituta na ovaj predlog pravilnika, kako bi danas-sutra imali neke nove mlade naučnike koji će biti izabrani u zvanja, kako bi oni mogli da posluže svojoj državi, njenom interesu, a ne da blokiramo čitav ovaj proces time što smo visoko postavili lestvicu. Konačan zaključak - lestvica na pravu meru i uvažavanje realnih uslova u kojima rade ljudi, bez obzira da li su naučnici ili obični radnici u fabrici. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imam dva pitanja koja bih želeo da postavim Ministarstvu pravde, gospodinu Selakoviću. Moje prvo pitanje glasi – dokle se stiglo sa izradom građanskog zakonika Republike Srbije i da li se odustalo od najavljenog uvođenja tzv. demografske naknade koja bi se isplaćivala majkama troje ili više dece do njihovog punoletstva? Za nas iz SPO i DHSS porodica je osnov svega i prioritet u bilo kojem programu, ali ovo pitanje ne postavljam iz tog razloga, već iz jednog prostijeg, a to je da su stranke koje danas čine vladajuću većinu u predizbornoj kampanji ovo obećale građanima i podsećam ih da je došlo vreme da se obećanja ispunjavaju. Moje drugo pitanje je takođe namenjeno Ministarstvu pravde. Ono glasi – da li Vlada namerava da izmeni Uredbu o načinu ostvarivanja prava pripadnika Jugoslovenske vojske u otadžbini Ravnogorskog pokreta iz juna 2006. godine, da bi konačno počeo da se primenjuje Zakon o izjednačavanju prava partizana i ravnogoraca, koji je usvojen pre tačno osam godina? Po toj uredbi SUBNOR treba da odredi četiri člana komisije koja odlučuje o priznavanju statusa boraca narodno oslobodilačkog rata, što oni odbijaju i zbog toga ni jedan ravnogorac nije ostvario pravo na penziju. Nažalost, i Vlada Vojislava Koštunice i Vlada Mirka Cvetkovića je bila više nego bolećiva kada je u pitanju SPS i SUBNOR. Verujem i nadam se da ova nova Vlada neće biti bolećiva u tolikoj meri da će omogućiti da se zakon koji je pre tačno osam godina donesen konačno sprovede u delo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Poštovane kolege i koleginice, moje pitanje je takođe upućeno ministru obrazovanja, nauke i tehnološkog razvoja, a povodom otvorenog pisma koje se u ovom trenutku potpisuje u naučnoj javnosti povodom smene državnog sekretara i savetnika u Ministarstvu obrazovanja, gospodina Tibora Saboa, a na njegovo mesto je došao gospodin Jovan Bazić. To pismo, naime, na jedan jasan način ukazuje da novopostavljeni čovek jednostavno nije kvalifikovan, iako je, kako pismo kaže, verovatno simpatičan i dobar. Ovaj poslednji slučaj je još jedan u nizu koji pokazuje da se sva predizborna obećanja o departizaciji ruše, da se departizacija intenzivira više nego što je ikada bila prisutna u našoj javnosti. Posle smene gospodina Gavrilovića čime je nesumnjivo ugrožen "Službeni glasnik" ovo je sada jedan slučaj koji je još ozbiljniji i zato ću pročitati deo pisma, javnog pisma koje je upućeno Vladi Republike Srbije, Ivici Dačiću potpisano od strane gospodina Bogdana Šolaje, redovnog člana Akademije nauka i umetnosti Srbije. On kaže – najveći deo srpske javnosti sa negodovanjem je primio vest o smeni prof. dr Tibora Saboa, pomoćnika ministra za osnovna istraživanja. Profesor Sabo je u nekoliko mandata obavljao ovu funkciju. Resorni ministri bili su iz tri različite političke partije: DS, DSS i SPS i svi su imali veoma dobro mišljenje o njegovom radu. Važnije od toga, o raduprof. Saboa pozitivan sud dala je i naučna javnost Srbije. Svojim radom u velikoj meri je doprineo značajnom napretku srpske nauke što je ove godine krunisano i uvrštavanje Univerziteta u Beogradu na listu 500 najboljih univerziteta u svetu, cilj koji se godinama težio. Sa ovakvom ocenom rada prof. Saboa saglasni su i predstavnici svih matičnih odbora za različite oblasti nauke u Srbiji, što su potvrdili i pismom podrške koje su uputili najvišim državnim funkcionerima, kako bi sprečili rušenje kadrovskog potencijala ministarstva u postizbornom periodu. Na te inicijative Vlada se oglušila i ministarstvo se oglušilo, jer su, kako u pismu piše, prevagnuli usko partijski interesi koji mogu da donesu nepopravljivu štetu srpskoj nauci. Juče je izabrani pomoćnik ministra za osnovna istraživanja i razvoj naučno-istraživačkog kadra već bio na toj funkciji u periodu od 1997-2000. godine. Da je najbolji dokaz o razlici u kvalifikacijama ova dva kandidata jeste jedna tabela koja je takođe priložena u tom materijalu, koja govori o broju citiranosti i naučnih radova koji je svaki od njih postigao. Gospodin Tibor ima 70 naučnih radova, novi kandidat ima tri. Gospodin Tibor jecitiran 580 puta, a gospodin novopostavljeni jedanput. Gospodin Tibor, njegovi radovi su ponovo citirani 380 puta, a gospodin novopostavljeni nula. Na sve drugo je nula, nula, nula, a gospodin Tibor ima 579, 360 i 14, da sad sve ne navodim, jer ko god hoće da dobije ovu tabelu, može da dobije. Dakle, na mesto savetnika za razvoj nauke u Srbiji postavljen je prof. Učiteljskog fakulteta iz Leposavića, koji je bez radova u naučnim časopisima i bez pozitivnih iskustava u upravljanju i organizovanju naučno-istraživačkog rada u fundamentalnim istraživanjima. Dakle, imali smo jedan nesumnjiv pozitivan rezultat kroz dolazak univerziteta na listu Šangajsku među 500 najboljih univerziteta u svetu. Ovo se sada dovodi u pitanje. Moram da kažem da se iza ovoga, pošto je ova odluka naravno, i pre svega politička. Ona je politika, i jedno od pitanja koje je meni postavljeno, to je jedan komentar koji sam čuo, to je – valjda se ne vraća ponovo vreme kada će svi kvalifikovani "Tibori" biti smenjeni nekvalifikovanim "Jovanima"? To je jedan ozbiljan politički problem u kome se pitanje manjina ne sme zaobići. Još nešto, mi smo jedva dočekali i vrlo diskretno propratili činjenicu da smo od izvoza softvera ostvarili bolji rezultat, nego od izvoza malina. Dakle, znanje se bolje prodaje, nego ono što se na drugi način proizvodi. Molim vas, i pitam Ministarstvo prosvete, šta će učiniti povodom otvorenog pisma koje dolazi iz naučne javnosti i koje je potpisao akademik?
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, imam jedno pitanje za koje sam razmišljao kome da ga postavim. Konsultujući se sa kolegama došao sam do zaključka da treba da ga postavim gospodinu Veljku Odaloviću, generalnom sekretaru Republičke Vlade, odnosno Vlade Republike Srbije. O čemu se radi? Želim da znam odgovor na sledeće pitanje. Narodski rečeno, ko održava čistoću i higijenu u zgradi Vlade Republike Srbije? Da li su to stalno zaposleni radnici i radnice koji znamo kako su plaćeni u svim državnim službama, ili je angažovana neka firma sa strane? Ukoliko je angažovana firma sa strane, poslanici NS, a mislim i javnost, želeli bismo da znamo, u danima kada pričamo o Zakonu o javnim nabavkama koji je nešto najbolje, što je do sad, čini mi se, ponuđen ovoj skupštini radi sprečavanja korupcije i uštede, jer radi se o parama građana Srbije. Dakle, kada je bio tender koje su firme konkurisale, i koja firma je dobila, ako je dobila posao na održavanju higijene i čistoće u zgradi Vlade Republike Srbije. Želim da znam, a mislim i javnost, koja je to firma, ko je vlasnik firme, i kada je taj tender raspisan, i od kada u stvari ta firma, ako radi neka firma sa strane? Dakle, ako je to moguće, a mislim iz naše saradnje, mislim na poslanički klub NS, dok je gospodin Veljko Odalović bio generalni sekretar u Narodnoj skupštini, imali smo odličnu saradnju i njegovo maksimalno korektno ponašanje prema poslanicima NS i poslaničkom klubu. Očekujemo da se to desi i ovog puta i da dobijemo iscrpan odgovor na ova pitanja koja sam ja postavio. Drugo pitanje imam takođe za Vladu Republike Srbije. Pošto smo jutros pročitali informaciju da će danas sindikat policije organizovati jedan miran protest ili neki vid štrajka, sa zahtevom da im se poboljšaju uslovi rada, a pre svega u opremi koja bi zaštitila njihove živote prilikom obavljanja svoga posla koji je znamo koliko rizičan i opasan po život. Dakle, pitam da li je moguće odmah, brzo i efikasno naći neka sredstva gde bi se našim policajcima omogućila kupovina opreme koja bi štitila njihove živote? Možda nisam dovoljno stručan da ne pričam o tome, o pancirima i sličnoj opremi, koju nažalost, nedavno poginuli policajac nije imao. Kažu neki stručnjaci da je imao taj pancir, da bi možda preživeo. Dakle, mislim da ne treba nikoga da podsećam ni ovde u skupštini, ni građane Srbije, pod kojim uslovima naši policajci rade i za kako male plate, bezmalo svaki dan stavljaju glavu u torbu. Dakle, ponavljam pitanje, da li mogu iz budžetske rezerve ili iz nekoga izvora da se angažuju odmah neka sredstva i da se kupi oprema za našu policiju? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno ministru trgovine i premijeru. Centar za novu politiku je do sada javnosti bio poznat kao organizacija koja se bavila političkom analitikom, a njen predsednik Vladimir Todorić je predstavljan u javnosti, u medijima kao politički analitičar. Od pre nekoliko dana kada se završio konkurs Ministarstva trgovine, ova organizacija će se baviti zaštitom prava potrošača i savetovanjem potrošača jer je na pomenutom konkursu, Ministarstva trgovine dobila pet miliona dinara za ovaj posao, iako je za ovu delatnost registrovana samo dva dana uoči isteka uslova konkursa, roka konkursa. Todorić je naime, pet miliona dinara dobio za projekat koji se zove "potrošačko savetovalište za region Beograd" u konkurenciji jako mnogo organizacija koje su se savetovanjem potrošača i zaštitom potrošača bavile mnogo godina. Jako čudne okolnosti da će dobiti sredstva, pisali mediji mnogo pre nego što je Ministarstvo trgovine donelo ovu odluku. Prema rečima predsednika Udruženja bankarskih klijenata efektiva Dejana Gavrilovića, projekat za ovaj konkurs, molim vas da pokušate da ih smirite, stvarno ne mogu da se nadvikujem, nema smisla na ovakav način raditi.
Molim kolege da saslušamo narodnog poslanika u miru i u skladu sa Poslovnikom.
Zaista je vrlo teško ovako raditi, stvarno nema smisla. Dakle, osim čudne okolnosti da je organizacija registrovana samo dva dana uoči isteka roka konkursa i još čudnije okolnosti da su mediji pisali o tome da će dobiti sredstva mnogo pre nego što su sredstva i odobrena, Udruženje bankarskih klijenata efektiva tvrdi, odnosno njihov predsednik Dejan Gavrilović da je konkursna dokumentacija predata bez i jedne potvrde poreske uprave i da je neko iz Ministarstva naknadno 3. decembra stavljao ove nedostajuće dokumente u komplet dokumentacije koju je predala organizacija Centar za novu politiku. Prema rečima samog Todorića, on je uspeo da za dva dana prijavi svoju organizaciju Ministarstvu trgovine, da je tamo evidentira, što je pravi svetski rekord u efikasnosti, naročito, naše administracije kojoj za ovaj posao treba mnogo više. Oni koji su manje sposobni nego pomenuti gospodin Todorić, uspevali su, Udruženje Kikinda, samo za dva meseca da registruju svoju organizaciju, mesec dana im je trebalo za samu registraciju, a još mesec dana da evidentiraju svoju organizaciju, kao organizaciju koja se bavi potrošačima u samom Ministarstvu trgovine. Naime, radi se o vrlo obimnoj dokumentaciji i rokovima koji nisu manji od 15 dana. Ovaj konkurs je izazvao revolt organizacije potrošača, koja tvrdi da je neregularan i da ga treba poništiti. Osim ovog izbora Centra za novu politiku, bilo je i drugih neregularnosti. Recimo, nakon što je konkurs završen, menjali su se uslovi konkursa. U konkursu je jasno pisalo da je za region Beograd opredeljena jedna organizacija koja treba da dobije sredstva, ali su se volšebno pojavile dve organizacije, na vrlo čudan način bodovanja. Rečeno je prvo da je Centar za novu politiku imao jedan poen više, nego Centar za zaštitu potrošača, ali na traženje da se vidi kako je bodovano, predsednica Centra za zaštitu potrošača Vera Vide, odjednom se pojavila činjenica da obe organizacije imaju isti broj poena, pa su sredstva na neki način podeljena, što pokazuje da se samo želelo da se zataška, da konkurs nije regularan. Moja pitanja za ministra trgovine, mi tražimo da dobijemo informaciju o toku konkursa i naročito izjašnjenje o navodima Udruženja bankarskih klijenata efektiva i želimo da dobijemo informaciju od ministra policije, da li je moguće da, kada postoji jasno opredeljenje Vlade, da će se boriti protiv korupcije, ovog trenutka Ministarstvo trgovine radi nešto što jako liči na to.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jelena Trivan.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, ove nedelje su se u javnosti pojavile dve inicijative novinarskih nezavisnih udruženja i obe su se ticale kršenja ljudskih prava, gde su novinarska udruženja tražila da hitno reaguju državni organi, na pojave kršenja ljudskih prava, ali takođe i da se Skupština prema njima odredi. Ja danas hoću da postavim sa tim u vezi nekoliko pitanja Vladi. Naime, pre dva dana NUNS obratila se predsedniku Tomislavu Nikoliću i Ivici Dačiću sa zahtevom da barem odgovore na zahtev novinarskih udruženja da se kazne i javno osude ultranacionalističke organizacije ili ultradesničarske, kako god da ih zovete. Prethodnih nedelja i meseci, Srbija se suočila sa vrlo opasnim pojavama, počelo je sa crnim spiskovima glumaca, nastavilo se sa crnim spiskovima medija, nevladinih organizacija, pojedinaca iz nevladinih organizacija poput Ivana Vejbode, da bi se završilo javnim pozivom na ubistvo sudija Ustavnog suda i njih i njihovih porodica, ukoliko izađu na ulicu. Ni jednog trenutka, država nije reagovala, nismo došli do saznanja ko su počinioci, ko je konkretno iz tih desničarskih udruženja upućivao pretnje, ko je pravio crne spiskove i ko će za to da odgovara. Umesto toga, pre nego što su oni krenuli u svoj rat protiv pravne države demokratije i slobode, imali smo slučaj pomoćnika ministra Kolarevića koji je prvi napisao jedan takav crni spisak, pa su se oni za njim poveli, a nakon toga, pokušaj ministra pravde da im da jasnu političku podršku, javno defilujući sa obrazom koga je neposredno pre toga Ustavni sud zabranio, njegovo delovanje. Sa tim u vezi, imam dva pitanja, kada će predsednik Nikolić i Ivica Dačić odgovoriti na javni zahtev, ne samo NUNS, nego čitave demokratske javnosti da osude ovakve pojave i kada će Ivica Dačić kao ministar policije i Nikola Selaković, kao ministar pravde izreći jasne kazne za ponašanje ultradesničarskih organizacija, odnosno, kada će država stati u zaštitu pravnog sistema koji je obavezna da poštuje i da štiti. Nakon toga, u javnosti je izašla inicijativa Udruženja novinara Srbije koje je zatražilo da država počne da radi nešto vezano za medijske slobode i zaštitu novinara. U prethodnih nekoliko meseci, više novinara je pretučeno, neki od njih, više puta i članovi njihove porodice, kao dopisnica B 92 u Vranju. Nema počinilaca, nema osude, nema krivaca i onda je prirodno konsekventno da u Kuršumliji zaključate novinare u salu, prosto, ukoliko ne želite da oni izveštavaju o nečemu što nije popularno, da ne pričam o tome što je u toj istoj Kuršumliji inspekcija rada, Ombudsman reagovali na činjenicu da je predsednik opštine slao ljude na prinudan rad, koga posle 1945. godine nije bilo, osim u ovo vreme. Uprkos tome, ti ljudi ne samo da nisu zaštićeni, nego su otpušteni, a novinari koji su o tome hteli da izveštavaju, zaključani u prostoriju. Molim da Skupština jasno osudi ovakve pojave, a da ministar kulture i informisanja nas obavesti šta će preduzeti konkretno na zaštiti novinara i njihovih prava. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom i prelazimo na jedinstveni pretres 9. tačke dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANOVA PROGRAMSKOG ODBORA RADIODIFUZNE USTANOVE SRBIJE. Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova te poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Pre nego što otvorim ovaj jedinstveni pretres, podsećam vas da je danas poslednji četvrtak u mesecu, dan kada narodni poslanici na sednici koja je u toku, postavljaju poslanička pitanja članovima Vlade, u vremenu od 16,00 do 19,00 časova. Saglasno članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas produžiti rad i posle 18,00, odnosno 19,00 časova, zbog potrebe da se predloženi akti iz dnevnog reda ove sednice što pre usvoje. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Vesna Marjanović, predsednik Odbora za kulturu i informisanje želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao predsednik Odbora za kulturu, pokušaću samo u najkraćim crtama da obrazložim proceduru kojom smo došli do predložene liste. Kao što je poznato, Zakonom o radiodifuziju, predviđeno je konstituisanje, izbor članova programskog odbora od strane Skupštine Srbije. Zakon nije predvideo ovlašćenog predlagača i onda smo u skladu sa tim se oslonili na član 203. Poslovnika, koji upućuje proceduru na nadležni odbor. Ovo govorim zbog toga što nadležni odbor nije imao mogućnost proceduralnu da se bavi pojedinačnim kandidatima, kada su u pitanju oni koji su predloženi od strane radiodifuzne agencije, koja je kao nezavisna agencija sprovodila taj postupak. Mi smo se kao odbor pozabavili dogovaranjem i koordinacijom među poslaničkim grupama kako bismo utvrdili predlog od sedam kandidata iz redova narodnih poslanika. Ja bih samo iskoristila priliku da se zahvalim svim poslaničkim grupama. Veliki broj ili najveći broj grupa je dalo svoje predloge ali, nažalost, naravno, nismo mogli daimamo predstavnike svih poslaničkih grupa, jer ih je mnogo više nego što zakon predviđa broj mesta u ovom organu RTS. Izabrali smo, odnosno predložili, sedam poslanika. Ja pozivam poslanike da u raspravi uzmu učešće i da je to prilika da se onda razgovara, eventualno, i o predloženim kandidatima. Ponoviću samo još jednom, da je drugi deo liste onaj koji predlaže Radio-difuzna agencija, na osnovu procedure predviđene njihovim statutom, putem javnog konkursa. Mi smo na odboru dali jednu sugestiju, da bi u interesu kvaliteta izabranih kandidata za programski odbor, bilo dobro da taj javni konkurs bude, da kažem, što vidljiviji i na najbolji način upućen javnosti, kako bi najveći broj građana, udruženja građana i ostalih, koji imaju mogućnost da predlažu kandidate, mogli da budu upoznati sa ovom procedurom i da u njoj učestvuju. Hvala.
Hvala. Da li izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, narodni poslanik, mr Vladimir Cvijan, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Koleginice i kolege, koleginica Vesna Marjanović je obrazložila postupak naših sedam kandidata. To je, da kažemo, politički deo programskog saveta, pošto ipak predstavljaju Skupštinu. Tu ništa nije sporno, oni su u manjini, ukupno programski odbor ima 19 članova. Koji su tih drugih 12? Tih 12, po zakonu treba da predstavljaju građane, javnost, mada programski odbor, i ovo pričam više zbog građana i javnosti, nema neke velike ingerencije. U principu, može malo da maltretira direktora RTS i upravni odbor, tako što će da ga propituje, daje inicijative. Nije vlastan da donosi odluke koje se tiču vođenja RTS, Javnog servisa. Važno je reći – ne plaća se. Znači, nije plaćena funkcija. Koji su ovih 12 kandidata, koje je utvrdio savet RRA od 19, koliko ih je bilo na početku procedure i o kojima ćemo se izjašnjavati sa naših sedam kolega? Razni su to kandidati, razne su to biografije. Znam da nema interesa da se sad u to upuštamo, ali objektivno, trebalo bi malo popričati o tim biografijama i načinu na koji su izabrani, i na kraju krajeva o njihovim predlagačima na ovu funkciju, jer mi preuzimamo odgovornost time što ćemo dići ruku za njih. Bilo ih je 19 i RRA je izabrao 12, i njihove biografije su u materijalu. Ima tu i onih koji su završili fakultet, ima ih koji nisu završili fakultet. Ima ih koji nešto o televiziji znaju, ima ih većina koji o televiziji znaju bar po biografijama, samo tako što su gledali televiziju. Još je interesantnije kada se uđe u predlagače ovih 12, o kojima će se Skupština izjašnjavati. Naizgled, po zakonu, predlagači bi trebali da budu stručna udruženja, nevladine organizacije, jednom rečju stručni civilni sektor, novinarska udruženja, itd. Kada se pogledaju predlagači ovih 12 kandidata, dolazi se do zaista interesantne činjenice, koju javnost ipak treba da zna. Na primer, Neša Galija, muzičar, njega je predložilo Udruženje muzičara džez, zabavne i rok muzike. Koliko god da je Neša Galija, hajde da kažem, blizak, ako ne i član SPS i koliko god možda SPS uticao, ovo je na neki način najozbiljniji kandidat od ovih 12. Čovek zaslužuje tu da bude, zbog toga što se godinama ipak bavi nečim što ima veze sa televizijom, drugo, predložilo ga je ipak jedno udruženje kome ništa ne možemo da zamerimo, kredibilno udruženje. Tu je mnogo muzičara koji se bave džez, rok muzikom i ništa nije sporno. Ali, kada krenemo dalje u ovih 11, sledeći kandidat predložen je od Srpskog kulturnog kluba iz Novog Sada, šta god to bilo. U svakom slučaju, to ima pečat i potpisuje neki kopredsednik. Znači, ima dva predsednika ili najmanje dva. Oni su predložili Jasminu Leković. Uzmite pa pročitajte biografiju Jasmine Leković. Treći kandidat takođe ima predlagača sa pečatom, Marko Vukomanović. Ovo što govorim, da se ne uvrede neki kandidati, nije na njihov račun nego na proceduru i na predlagače. Ko je predložio Marka Vukomanovića, a ima pečat? Udruženje građana "Lav fest" Vrnjačka banja. Verovatno je na neki način, stručno to udruženje. Ne sumnjam za Marka Vukomanovića, mislim da je dizajner, ali zaista, ovo je poslednji kandidat koji je predložen sa pečatom. Sledi serija kandidata koje su predložila fizička lica. Recimo, Aleksandru Grkinić iz Beograda predložila je izvesna Milica Milićević. Ima samo adresa i matični broj. Tanju Samplač predložilo je isto fizičko lice, Tatjana Grulović. Zorana Vujovića, doktora, profesora sa "Singidunuma", nije imao ko da predloži, nego neki Aleksa Jokić. Jednog znam, ali mislim da nije taj. Tanju Dojčinović je predložilo isto fizičko lice. Dragoljuba Kojičića, njega većina nas zna, bavio se čovek politikom, takođe je predložilo fizičko lice. Što ga nije predložila neka organizacija, makar bila "Lav fest" iz Vrnjačke banje ili neka slična ili neki srpski kulturni klub, samo ne iz Novog Sada, nego, recimo, iz Preševa? Ne znam. Dr Zorana Avramovića takođe je predložilo fizičko lice, neka Snežana Stojanović. Braca Grubačić, i on nam je među kandidatima. Zaista ne želim da govorim u ovom trenutku o biografijama, ali kod Brace Grubačića mora se prosto zastati i reći, ko se ne seća njegove aktivne uloge u medijskoj pripremi za atentat na Zorana Đinđića, taj ima kratko pamćenje, da ne pominjem nesrećnu koleginicu Dadu Vujasinović, koja je mrtva nađena u njegovom stanu. On je inače sa novom vladom i novom proevropskom kadrovskom politikom, koliko ja znam, već izabran za predsednika nadzornog odbora SDPR. Ako mu to nije dovoljno, nego želi da bude u ovom programskom savetu, koji se ne plaća, gde jedina privilegija može da bude da vidi Tijanića, onda u redu. Poslednja dva kandidata koje sam ostavio kao poslasticu, Biljanu Nikolić i Katarinu Ostojić, nemojte da neko pomisli da ima veze sa mnom ili sa mojom suprugom, nema. Ko je njih predložio? U materijalima koji mogu da se nađu na sajtu RRA, njih su predložile one same. Znači, na mestu predlagača za Biljanu Nikolić stoji – Biljana Nikolić. Kod ove Katarine Ostojić stojida se sama predložila. Imamo i dva kandidata koji su se sami predložili. Sada, hajde mi objasnite, zar ovo nije izigravanje suštine zakona da u programskom odboru RTS sede ljudi koji predstavljaju javnost, koji predstavljaju novinare, koji predstavljaju dramske umetnike, koji predstavljaju muzičare? Jeste izigravanje. Očigledno da je ovde nekakva šema i nekakvi brojevi da su radili i da se tu glasalo po sistemu jedan, tri, šest, osam, 12, itd. i, nažalost, to je stiglo. Ovo je kritika Saveta RRA, ne kritika kandidata. Kandidati su tu manje-više nebitni, osim jednog kojeg sam izdvojio. Ko nije prošao, pošto ih je bilo 19? Recimo, nije prošao Bata Grulović, koji se 40 godina bavi televizijskim poslom, od RTS do svetskih televizija itd, koga je predložilo Udruženje "Ujedinjeni televizijski eksperti". Nije prošao ugledni reditelj Srboljub Božinović, koga je predložilo, gle čuda, Udruženje dramskih umetnika Srbije. Znači, ozbiljna organizacija. Ne samo što ima pečat, jer svako ima pečat, nije teško napraviti pečate. Oni nisu prošli, a kada pogledate biografije svih ovih kandidata, biće jasno da ova dva čoveka nesumnjivo moraju biti pre, nego bilo ko od ovih, a najpre od ovih koji su se sami predložili. O njima uopšte ne želim da govorim. Mi ćemo aminovati ovakve kandidate? Jedina je sreća u tome što je to telo relativno nebitno, pa ne mogu neku štetu da naprave, ali ipak mislim da rušimo kredibilitet Skupštine glasajući za ovakve biografije i za ovakve kandidate određene na ovakav način na koji sam opisao. Oni ne mogu ni da pomognu, ni da odmognu RTS, ali ako ćemo da budemo ozbiljni i ako ćemo da gradimo evropske standarde i ako pokušavamo da promenimo nešto u ovoj zemlji, ovo bi bio zadnji put ili bi trebalo da bude zadnji put da se ovako, na ovaj način ljudi koji zaslužuju tamo da se nađu, sklone, a da pred Skupštinu dođe predlog koji apsolutno ne zaslužuje da bude razmatran ili bar većina ovih, ne kažem svih. Zamislite, molim vas, neko nije mogao da nađe bar prijatelja da ga predloži, kako su većina ovih predloženi od nekih fizičkih lica, pa je morao sam da se predlaže? Šta govori to o kandidatu? Dakle, u vreme kada je takva hajka na medije, o čemu je govorila koleginica Trivan, u kome Vlada ćuti o toj hajci, u kome se prave spiskovi, jedan ovako ozbiljan posao radimo na ovako neozbiljan način. Ne samo mi, nego i oni koji su nam poslali ovih 12 kandidata. Mislim da to zaslužuje kritiku i smatram da je javnost trebala da sazna nešto o tome, ali sada nemojte da se javljate, pa izglasajte. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović. Izvolite.
Javljam se kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Vrlo je bitna napomena, jer sam prethodno govorila kao predsednik Odbora i obrazlagala proceduru, a sada bih u ime poslaničke grupe želela da kažem nekoliko reči, na neki način i inicirana onim što je govorio kolega Ostojić. Imena koja je predložila Radiodifuzna agencija bila su poznata javnosti pre nego što je Odbor utvrđivao listu i mislim da su pojedini mediji objavili te biografije i one nisu izazvale dobru reakciju u javnosti iz razloga koje je gospodin Ostojić uglavnom i napomenuo. Moja je dužnost da kažem i ovo, da su stručne službe Odbora za kulturu u pripremi sednice postavile pitanje Savetu na koji način su prihvatali kandidature onih kandidata koje su predlagala fizička lica i oni su se pozvali, nažalost, na Statut koji je usvojila ova skupština. Htela bih da napomenem da ću ja i predložiću Odboru ili ću kao narodni poslanik tražiti da se taj statut izmeni i da tu proceduru malo bolje definišemo kako ne bismo dolazili do predloga iza kojih ne možemo svi u ovoj skupštini da stanemo. Činjenica jeste da zakon ne definiše kompetencije koje su neophodne za programske odbore, jer one nisu neophodne. Programski odbor ima jednu ulogu da predstavlja građane u Javnom servisu, da predstavlja njihov glas, njihove potrebe, da poboljšaju program Javnog servisa, tako da tu zaista iz svih oblasti društvenog života je moguće predlagati kandidate, bez obzira na njihovu stručnost, ali je činjenica i to da, ukoliko želimo, a mnogo smo govorili o Javnom servisu o tome kakav je program potrebno da emituje, sa kakvim se problemima suočava u svom radu, mislim da, bez obzira što je programski odbor savetodavno telo, naročito kada Parlament bira kandidate, treba da biramo najbolje. Napomenula bih na kraju i to da bismo mogli da promenimo kulturu u kojoj ako je neki organ savetodavni, smatramo da je potpuno neobavezujući. Znači, programski odbor je definisan i ustanovljen zakonom i ima vrlo važnu ulogu. Nadam se da će i rukovodstvo RTS i da će svi oni koji odlučuju o programu Javnog servisa uvažavati i mišljenja onih koji su u programskom odboru. Na kraju, dala bih jedan predlog, gospodine predsedniče, stručnim službama Skupštine, da, s obzirom da nije predviđena procedura glasanja ni zakonom, ni nekim našim propisima poslovničkim, razmotrite mogućnost da se o listi kandidata koju smo predložili kao Skupština i usaglasili, glasa jedinstveno, da omogućite poslanicima da u ovom drugom delu, o ovoj drugoj listi glasamo pojedinačno, jer ne bismo, pretpostavljam, svi želeli da moramo da glasamo u paketu, a da ne možemo svoju volju da iskažemo na način na koji je to uobičajeno u Skupštini. To je moj predlog vama. Nadam se da ćete ga razmotriti. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na listu prijavljenih narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Baviću se vrlo kratko sa dve biografije zato što, gledajući sve podatke koji su nam ponuđeni, javlja se jedan vrlo zanimljiv trend, koji se kao jedna vrsta infekcije širi kroz Vladu, a to je da su dve kandidatkinje, koje su kandidovale fizička lica, jedna nezavršeni student Megatrend univerziteta, a druga završeni student Megatrend univerziteta. Megatrend univerzitet postaje jedna institucija čiji uticaj na rad Vlade i na rad drugih institucija u ovoj državi postaje sve veći. Jako mi je drago da je bar jedna privatna inicijativa u Srbiji, na taj način, nekritički podržana od strane ove vlade i od ove većine, ali voleo bih da mi se objasni, da mi Vlada objasni i RRA, koji je podržao ovakvu kandidaturu, objasni da li postoji sukob interesa jedne od kandidatkinja Tanje Santrač, koja se bavi, između ostalog, i marketingom i prodajom oglasnog prostora itd, da li ona kroz svoju bliskost sa institucijom koja tim vremenom raspolaže, možda može da dođe u određeni sukob interesa? Ovo je tek toliko da ukažemo da, ako išta drugo, ono što je jasno to je da sam proces nije bio na pravi način niti oglašen, niti objašnjen, niti su obavljene konsultacije sa onim udruženjima kojima je tema radiodifuzije bliska, s jedne strane, i svih onih koji smatraju da bi javni servis trebao da bude servis u kome svi koji su stručni za određena pitanja, mogu da dobiju reč. Moram da kažem da jedno od poređenja koje se u poslednje vreme pravi jeste kvalitet javnog programa HRT i našeg Javnog servisa. Nema ni jedne teme o kojoj se raspravlja na HRT, a da u tim razgovorima ne učestvuje neko od predstavnika civilnog društva stručan za tu oblast. Očekujem da u svojoj budućoj politici, bar ovaj programski savet se zalaže za to, da to postane princip i ovog našeg javnog programa, između ostalog, zato što isključivi učesnici u svim diskusijama na javnom programu dolaze iz političkih struktura. Mislim da to daje neobjektivnu sliku situacije u društvu. Hvala.
Kako na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Obaveštavam vas da sa radom nastavljamo u 16,00 časova. Hvala. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, s obzirom da je danas poslednji četvrtak u mesecu, u skladu sa članom 205. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16,00 do 19,00 časova. Generalni sekretar Vlade Republike Srbije obavestio je Narodnu skupštinu da sledeći članovi Vlade nisu u mogućnosti da prisustvuju današnjoj sednici na kojoj se Vladi postavljaju poslanička pitanja. Pre nego što krenemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas još jednom podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi iz njihove nadležnosti. Poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta. Predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika, koji postavlja poslaničko pitanje, ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Ako je u pripremi odgovora na poslaničko pitanje potrebno utvrditi određene činjenice čije utvrđivanje zahteva duže vreme ili složeniju analizu, rok za davanje odgovora na poslaničko pitanje može se produžiti, ali najviše do 30 dana. Nadležni ministar se obraća Narodnoj skupštini najduže pet minuta, kako bi odgovorio na pitanje. Takođe, prema članu 207. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju u najviše od tri minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s timšto nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povreduPoslovnika. U skladu sa tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi Narodne skupštine, tako što će naizmenično, najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše ime i u svoje ime pozdravim studente Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu, koji u ovom trenutku prate naš rad sa galerije Velike sale. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Zaharije Trnavčević.
Poštovani narodni poslanici, predsedniče, predstavnici Vlade, ministri ovo je lepa prilika da nas jednom mesečno da postavimo pitanja u ime građana, koji su nas birali i poslali. Imam pitanje za gospodina Rasima Ljajića. Srbija ima sjajne visokokapacitetne hibride, a ima i pristup stranim najboljim hibridima, ali pored toga mi nemamo dovoljan rod kukuruza. Zašto? Jedan od glavnih razloga je taj što je potrošnja mineralnih đubriva u Srbiji tri puta manja nego u Evropskoj uniji, tako da biljke ne mogu da formiraju rod koji očekujemo. Da li gospodine Ljajiću nameravate i šta mislite o predlogu da se raspiše tender za uvoz 150 do 200.000 mineralnih đubriva, s tim da budu raspoloživa u Srbiji do 20. marta, da se poljoprivrednicima daju na kredit od osam meseci da vrate isporuku zrna kukuruza i na taj način bi imali rod koji bi omogućio da 2013. godine, posle ove sušne, katastrofalno sušne godine koja nas je koštala dve milijarde dolara da izvezemo oko milion i po do dva miliona tona kukuruza, što je efekat od blizu 500 miliona evra? To je jedno pitanje. Imam pitanje, ali ovde nema gospodina Mlađana Dinkića, ali pitaću premijera, Ivicu Dačića. Gospodine predsedniče, nedavno je ovaj dom prihvatio Zakon o ruskom kreditu za železničku prugu Valjevo-Zvornik. Jesam za to da se kompletira ta železnička mreža, ali tom prugom, nažalost nema robe, nema ni putnika koji će da učine da ta pruga bude isplativa. Postoji predlog da Srbija od Svetske banke zatraži otvaranje jedne kreditne linije u iznosu od 500 miliona evra i da se tim novcem plaća izrada projekata za navodnjavanje i sistema za zalivanje, tako da smanjimo zavisnost agrara Srbije od loših vremenskih prilika. Gospodine Dačiću, posle znanja, najisplativije ulaganje je u vodu i zalivanje. Hvala.
Reč ima potpredsednik Ljajić.
Predlog je odličan, gospodine Trnavčeviću. Nažalost, mi nemamo para da tu ideju realizujemo. Budžet robnih rezervi za ovu godinu je 3,5 milijarde. Ako se ima u vidu da je prosečna cena đubriva oko 400 evra po toni, vidite da nemamo ni za polovinu, da potrošimo i ceo budžet. Mi smo ove godine potrošili svega 20.000 tona đubriva, dali samo ga u zamenu za pšenicu. Dakle, idealno bi bilo da možemo i pola ovoga o čemu ste vi govorili, da možemo čak i 50.000 tona da podelimo, ali naprosto budžet je takav, restriktivan da ne možemo više da uradimo. Za sve prehrambene i neprehrambene proizvode imamo 3,5 milijarde, zapravo imaju robne rezerve. Plus to da su robne rezerve, uslovno rečeno oštećene novim zakonom gde su im uskraćena prava na sopstvene prihode i moramo da se pružamo koliko smo dugi sa ove 3,5 milijarde.
Reč ima narodni poslanik Zaharije Trnavčević.
Gospodine Ljajiću, znam kako stoji sa budžetom, ali znam da je moguće da Direkcija za robne rezerve, po nalogu Vlade i vašeg Ministarstva za trgovinu uzme zajam sa jednom regresiranom i prihvatljivom kamatom, jer je to veoma isplativ posao, koji donosi profit. Prema tome, ne radi se o bespovratnom ulaganju, ne treba da bude iz budžeta, nego da se da nalog, saglasnost da se Direkcija za robne rezerve zaduži kod neke banke. Nekada su postojali primarni krediti i onda se govorilo o tome da su oni aksceleratori jedne visoke inflacije, što je apsolutno bilo netačno. Bilo je zloupotreba, nenamenskih trošenja tog pozajmljenog novca, ali poljoprivreda se ovog časa nalazi u takvom stanju, poljoprivrednici nemaju, zadruge nemaju uopšte jeftine kredite. Jeftinim kreditima bi mogli da obave jedan posao koji bi njima i Srbiji doneo veoma značajnu korist. Prema tome, dajte nalog, neka se zaduži Direkcija za robne rezerve, da uzme od jedne, dve banke, "Poštanske štedionice", ne znam ni ja od koga. Taj zajam će biti vraćen u novembru 2013. godine, bez ikakvih potresa, udara inflatornih itd.
Hvala. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Gospodo predsednici, dame i gospodo članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ovog obraćanja postaviću nekoliko pitanja premijeru i ministru unutrašnjih poslova, a ta pitanja će se odnositi na otvaranje novih graničnih prelaza prema Mađarskoj. Kao što znate, ovaj Dom je 15. novembra potvrdio sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o graničnoj kontroli u drumskom, železničkom i vodnom saobraćaju. Mislim da svi dobro znamo kakvo je stanje na našim graničnim prelazima, pogotovo prema Mađarskoj. Ta ogromna zadržavanja ne čine problem samo za žitelje koji žive na teritoriji Vojvodine, nego to stvara probleme za sve građane Republike Srbije. Mi već godinama vidimo rešenje u otvaranju novih graničnih prelaza. Savez vojvođanskih Mađara je još krajem 2008. godine pokrenuo ovo pitanje pred Odborom za inostrane poslove Narodne skupštine. Tada smo i dobili odgovor od ministra Dačića da je u planu da se otvore novi granični prelazi prema Mađarskoj. Ovoj sporazum koji je ratifikovan i koji je stupio na snagu predviđa nekoliko novih graničnih prelaza. To je prvenstveno granični prelaz kod Bačkih Vinograda. Ovaj sporazum predviđa da će se taj granični prelaz otvoriti nakon obezbeđivanja adekvatnih tehničkih i infrastrukturnih uslova. Postavio bih pitanje – dokle se stiglo? Da li možemo očekivati tog novog graničnog prelaza u januaru ili februaru, najkasnije, sledeće godine? Kao što znate, Mađarska je investirala oko dva miliona evra u te objekte. Putevi su izgrađeni sredstvima EU. Taj granični prelaz je skoro gotov, skoro završen, fali još nekoliko metara asfalta. Kao što sam rekao na početku, mi smo zainteresovani, mislim, čitava Republika Srbija i svi njeni građani, da se taj granični prelaz što pre otvori i da se rastereti saobraćaj na graničnom prelazu Horgoš. Drugi granični prelaz je drumski granični prelaz Horgoš-Reske. Tamo bi se, nakon obezbeđivanja tehničkih i infrastrukturnih uslova, odobravao saobraćaj za vozila kojima nije dozvoljen saobraćaj na autoputu. Mislim, da je taj granični prelaz isto tako važan, kao što je i otvaranje novog graničnog prelaza kod Riđice u zapadnoj Bačkoj. Nadam se da će gospodin premijer moći da nam kaže dobre vesti svim građanima Republike Srbije u vezi otvaranja ovih graničnih prelaza. Hvala.
Hvala. Gospodin Dačić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče, tačno je da je raznim sporazumima koje smo potpisali sa Republikom Mađarskom definisano otvaranje nekoliko graničnih prelaza, između ostalog i granični prelaz Bački Vinogradi - Ašothalom i ponovno otvaranje graničnog prelaza Horgoš-Reske na staroj lokaciji, između Srbije i Mađarske. Da sada ne objašnjavamdetalje, formirane su i te mešovite komisije koje se bave ovim pitanjima. Tu je uvek problem infrastrukturnih uslova. Kada je reč o ovom prelazu kod Bačkih Vinograda, ostalo je sa naše strane da se izvrši asfaltiranje u dužini od oko 100 metara. Tu obavezu je preuzela lokalna samouprava, ali nema veze, insistiraćemo na tome i da se pomogne, kao i da "Telekom" izvrši povezivanje objekta telefonskim i optičkim kablom sa objektom "Telekom" u Bačkim Vinogradima. Naravno, neophodno je telefonska i informatička oprema za opremanje samih kancelarija, ali to nije suštinski problem. Na poslednjem sastanku sa predstavnicima Mađarske strane, obavešteni smo da radovi sa Mađarske strane nisu u potpunosti završeni i da se otvaranjegraničnog prelaza predviđa za mart 2013. godine. Naravno, pratićemo ovo. Naš je interes da se to što pre uradi, jer je to u interesu i dobrih odnosa koje imamo sa Mađarskom i dobrih bilateralnih odnosa i političkog dijaloga koji vodimo, jer je jasan bio u Mađarskoj predsednik republike. Očekuje se da u toku sledeće godine bude i određenih političkih inicijativa i događaja koji bi značili doprinos nekom istorijskom pomirenju i stavljanju tačke na probleme iz prošlosti, da će učestvovati dvojica predsednika. Mi ćemo imati zajednički sastanak u sledećoj godini dve Vlade – mađarske Vlade i srpske Vlade. Ovo je zaista nama u interesu da što pre završimo, ne samo ovaj granični prelaz, nego i druge prelaze. Podsetiću, ovaj prelaz Horgoš-Reske je bio zatvoren praktično i sada ga treba ponovo vratiti u funkciju. Naravno, treba razmisliti i o drugim prelazima i ne samo tu. Mi imamo inicijative i od strane Rumunije, Bugarske, ali tu postoji određeni problem, pošto su sve te zemlje članice EU i onda ponekad one nemaju dozvolu, pošto žele da pristupe šengenskom prostoru, nemaju dozvolu za otvaranje tih tzv. malograničnih prelaza. Onda se desi da ljudi koji treba da pređu graničnu liniju, moraju da idu po stotinu ili čak više kilometara, da obiđu, da dođu do nekih prelaza i to svakako nije dobro. Naš je interes da svuda tamo gde se graničimo sa EU, znači, i Mađarska i Rumunija i Bugarska, ali i u budućnosti Hrvatska obezbedimo što više prelaza da bi to praktično moglo da funkcioniše na način koji je najbezbolniji za građane i najefikasniji. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Pastor.
Zahvaljujem se gospodinu predsedniku Vlade na odgovorima. Želim prvo da kažem da u gradu Subotici u vlasti učestvuje i SVM i SPS. Doduše, nemamo gradonačelnika, ni SPS, ni SVM, pa predlažem da zajednički izdejstvujemo nekako da se u gradu Subotici asfaltira tih sto metara puta da bi se to završilo. Šalu na stranu, zaista se zahvaljujem na ovim odgovorima. Molio bih vas, predsedniče Vlade, da učinimo sve da bi se ovi granični prelazi što pre otvorili, pre svega kod Bačkih Vinograda i kod Horgoša stari granični prelaz. To je i u interesu dobrih bilateralnih odnosa između Republike Srbije i Mađarske. Stvarno je dobro što će doći do istorijskog pomirenja u prvoj polovini sledeće godine. To izuzetno značajno za mađarsku manjinu u Srbiji i srpsku manjinu u Mađarskoj. Ovaj problem je, pre svega, problem građana Republike Srbije. Znate da se za vreme Božića po Gregorijanskom kalendaru na Horgošu čekalo i do sedam sati, a na Kelebiji i do tri, četiri časa. Stvarno bi bilo dobro da se ti granični prelazi što pre otvore. Nadam se da neće doći do novog odlaganja i da će se najkasnije u martu otvoriti granični prelaz kod Bačkih Vinograda. Što se tiče starog graničnog prelaza kod Horgoša, tu još ima mnogo toga da se uradi, ali se nadam da će Vlada Republike Srbije učiniti neophodne korake da se i taj granični prelaz u toku 2013. godine otvori. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U aktuelnoj situaciji u borbi protiv korupcije i kriminala bih rekao da SPO tu borbu u potpunosti podržava, ali istovremeno i snaženje institucija i protivimo se bilo kojoj vrsti zloupotrebe politike u obračunu sa korupcijom i kriminalom, koji su postali nesnošljivi u našem društvu. Prvo pitanje je pitanje drugog značaja, pre svega, za premijera, ali od prvog značaja za naše poljoprivredne proizvođače. Naime, opšte je poznato da SSP u pogledu uvoza poljoprivrednih proizvoda iz zemalja EU stupa na snagu 1. januara. Interesuje me da li će Vlada preduzeti nešto da zaštiti naše poljoprivrednike, pošto oni još uvek, ipak, nisu spremni za konkurenciju na evropskom tržištu? Kada će Zakon o podsticaju poljoprivredi da bude u skupštinskoj proceduri? Drugo pitanje je, budući da je Ministarstvo kulturu donelo medijsku strategiju, koja predviđa postojanje šest regionalnih javnih servisa, ta strategija je doneta pre nešto više od godinu dana, ali očigledno je da postoje uticaji snažnih medijskih lobija koji bi da zagospodare medijskim prostorom cele Srbije, interesuje me da li će se ući u proces formiranja šest regionalnih javnih servisa, da bi ljudi iz unutrašnjosti Srbije dobijali informacije od značaja za njihovu sredinu, za njihov život, a ne da gledaju u popodnevnim satima svakog dana Beogradsku hroniku ili privilegovani Studio B? Pošto ministar kulture nije ovde, to je pitanje za premijera. Treće pitanje je za ministra finansija. Jedan dobar primer iz Engleske pokazuje, da ministar finansija svakodnevno dostavlja državnom revizoru u Engleskoj izveštaje o utrošku sredstava tog dana i pravda utrošak sredstava. Ide nova godina, zemlja je u teškom stanju, velika je stopa nezaposlenosti, pada kupovna moć stanovništva, dinar je opao u odnosu na 2008. godinu za 50%, za 40% su poskupele životne namirnice, ali vidimo da se lokalne samouprave, znam da to nije vaša direktna nadležnost, ali ministarstvo može da interveniše, prilično raskalašno ponašaju i najavljuje se gostovanje silnih pevača, koji će za velike honorare sada nastupati, a gradovi su u sjaju kao da je blagostanje, da li je Ministarstvo finansija dalo neku preporuku lokalnim samoupravama i njihovim javnim preduzećima da se pridržavaju mera štednje? Hvala.
Moram da vam postavim jedno pitanje, gospodine Čikiriz. Da li ste možda pitali za Zakon o podsticajima u poljoprivredi? (Da.) Ako sam vas razumeo, pošto je taj zakon stigao nama u proceduru 13. decembra, nisam ga stavio na ovu sednicu, pošto je to moj deo posla i zato to hoću da vam kažem, ali biće na prvoj narednoj sednici Narodne skupštine i to je sigurno. Reč ima gospođa Grubješić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Poštovani narodni poslanici, to jeste sada, videla sam, aktuelna tema, ali ima malo pravih informacija. Ne ukidaju se carine od 1. januara. Carine ostaju i postepeno se SSP carine ukidaju do ulaska zemlje u EU. Tako da nema razloga da naši poljoprivredni proizvođači strepe da će sada biti odjednom ukinute carine i da će doći do naglog uvoza robe iz EU bez carina. Svesni smo toga da još uvek nismo konkurentni, tako da su zaštitni mehanizmi ugrađeni u sam SSP. Ali, čisto informacije radi, Hrvatska je ukinula carine na uvoz robe iz EU još 2006. godine, a tek sledeće godine, 2013. godine ulazi. U tom periodu je bio period prilagođavanja i oni su taj period, izgleda, dobro iskoristili. Makedonija je ukinula 2011. godine, a kada će ući u EU, to ne znamo. Videćemo. U svakom slučaju, nema bojazni da će 1. januara doći do ukidanja carina.
Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Moje pitanje je za gospodina Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Gospodine Obradoviću, kada će Ministarstvo prosvete izraditi pravilnik koji će biti obavezujući za sve visokoškolske ustanove u Srbiji, na osnovu kojeg će fakulteti u Srbiji izdavati diplome na engleskom jeziku. Trenutno imamo prilično nedefinisanu situaciju, s obzirom na informacije koje imam, da Univerzitet u Novom Sadu izdaju te diplome na engleskom jeziku po nekom sopstvenom pravilniku. Neki fakulteti ne izdaju, a mnogi najviše na zahtev studenata izdaju samo potvrde o broju položenih ispita. Vrlo je opasno da naše visokoškolske ustanove nemaju standardizovan pravilnik kojeg bi se svi pridržavali i na osnovu kojih bi se te diplome izdavale. To je, u ostalom, i naša obaveza po EU. To traži EU od nas. Drugo pitanje vezano za ovo se odnosi na nostrifikaciju diploma u Srbiji. Veliki broj naših mladih obrazovanih ljudi je otišlo iz naše zemlje, nadam se da će se veliki broj njih i vratiti, posle mera koje ova Vlada preduzima, ali jedan određen broj njih ima problem sa nostrifikacijom diploma, jer ono u stvari jako dugo traje i puno košta. Takođe znam da nije lako proveriti i izmeriti znanje koje je stečeno na drugim univerzitetima i znam da mnoge zemlje imaju probleme sa nostrifikacijom diploma, ali ima i zemalja u našem okruženju koje su ovo pitanje na pravi način uredile. Recimo, u Hrvatskoj se do pre nekog vremena čekalo godinu dana na nostrifikaciju diplome. Ona je isto koštalo jako mnogo, ali sada nostrifikacija diploma u Hrvatskoj traje dva meseca i košta 40 evra i imaju veliki i pojačan broj zahteva mladih ljudi iz njihove dijaspore koji bi se vratio. Hvala.
Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedniče. Gospođo Filipovski, pokušaću kratko da odgovorim na vaša suštinska pitanja. Jer, nije samo pitanje nostrifikacije diploma ili izdavanje diploma naših univerziteta i fakulteta, nego i pitanje cene izdavanja tih diploma. Ako dozvolite, počeću od trećeg pitanja, pitanja cene. Naime, jedna od primedbi koju smo dobili prilikom ocenjivanja kvaliteta našeg visokog obrazovanja, na prošloj ministarskoj konferenciji od strane zemalja koje učestvuju u evropskom prostoru visokog obrazovanja, bilo je da izdajemo diplome i da to naplaćujemo, što se u drugim zemljama to čini uz minimalne troškove ili da troškova uopšte nema, odnosno da se izdavanje diploma ne naplaćuje. To je tema o kojoj ćemo sigurno razgovarati na sledećoj sednici. Okolnosti Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, zato što nema razloga da već kada studenti plaćaju ceo proces, odnosno gde država finansira 54% studenata na svim državnim visokoškolskim institucijama u Srbiji, da se izdavanje diplome posebno plaća. Želimo da vidimo zašto pojedini univerziteti naplaćuju i zašto su cene izdavanja tih diploma visoke. U istom kontekstu, razmatraćemo i ovo pitanje koje ste vi postavili, pitanje izdavanja diploma na engleskom jeziku. Tačno, radimo pravilnik, ali smo želeli zajedno sa Nacionalnim savetom za visoko obrazovanje i predstavnicima "Konusa" da usaglasimo stav, iako mogu da upotrebim jedan tradicionalni rečnik, i da donesemo najbolje rešenje. Sledeće pitanje koje ste postavili je pitanje koje, na žalost, postoji dugi niz godina unazad. Postoji jedan paradoks, da insistiramo na priznavanju u zemljama evropskog prostora visokog obrazovanja ili na nekim drugim univerzitetima širom sveta ili u zemljama gde naši mladi ljudi odlaze i traže da se ta diploma nostrifikuje. S druge strane, taj proces nostrifikacije stranih diploma u našoj zemlji je jako usporen zbog veoma komplikovane procedure priznavanja tih diploma unutar univerziteta, s obzirom da se to upućuje matičnom fakultetu, pa onda oni procenjuju sadržaj diplome, odnosno studijskog programa i to traje jako dugo. Prošle godine smo na Beogradskom univerzitetu imali pripremljen jedan nacrt zakona koji bi bio usvojen na Vladi, a potom dostavljen Skupštini gde bi pokušali kroz donošenje tog zakona da rešimo pitanje nostrifikacije tih diploma. Pokušaćemo to da uradimo, s obzirom da smo pri kraju 2012. godine, u toku 2013. godine da rešimo to pitanje i samim tim pomognemo svim onim ljudima koji su završili negde u drugim zemljama fakultet, da ta diploma bude ovde priznata i da može da se koristi.
Gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, hvala vam što se danas ovde u parlamentu i svim vašim ministarkama i ministrima. Imam za vas konkretno pitanje, ne predlog jer mislim da je kasno za nešto tako. Kraj je godine i u svakom pristojnom poslu na kraju godine se svode računi i formuliše politika za neko vreme koje je pred nama. Kada ćete podneti ostavku, gospodine Dačiću i na takav način pomoći ovoj zemlji, jer vi ste predsednik Vlade koji u Srbiji ne postoji? Ne mogu reći da sam srećan zbog toga. Jesam oduvek bio kritičar onoga što ste radili kao predsednik Vlade sa velikom dozom razumevanja za okolnosti u kojima donosite političke odluke. Reći ću vam zašto treba da podnesete ostavku. Zato što ste vi lider institucije koju je samu sebe degradirala degradirajući tako i čitavu zemlju. Gospodine Dačiću, u Srbiji je mnogo važnije šta rade radne grupe. Radna grupa piše zakon pa se on onda usvaja u parlamentu aklamacijom. Izvrgava zakon o preduzećima ruglu tako što kadruje po Srbiji, praveći od zemlje partijsku tvrđavu jedne stranke pred kojom ste se vi poklonili. Mislim na SNS. Radne grupe hapse bez naloga. Radne grupe uređuju medije. Radne grupe vode pregovore sa Kosovom. Zašto onda imamo Vladu i vas kao predsednika? Ekonomska politika, borba protiv korupcije, rešavanje nacionalnih problema, pre svega problema na Kosovu su sve teme na kojima ste vi statirali i tom svojom nemoći otvorili prostor za nešto što samo naivni mogu razumeti kao politiku koja je motivisana dobrim namerama i jasnim ciljem ka kome naše društvo treba da se kreće. Šta je vizija Srbije u 2013. godini iz vaše perspektive, iz perspektive vaše vlade? Na šta ona danas liči? Gospodine Dačiću, vi ste lider zemlje u kojoj radne grupe određuju pravila života a tabloidi nam ih saopštavaju. Nijedna institucija u Srbiji nije afirmisana u prethodnih šest meseci, iako su bile na jako niskom nivou kada ste vi na vlast došli na poziciju predsednika Vlade. Nijedna, a mnoge su degradirane. Ispred vas sedi Mlađan Dinkić, on je lider URS. Borba protiv korupcije u zemlji koja nema direktora policije, u zemlji u kojoj vi kao ministar policije iz novina saznajete šta se u policiji dešava, u zemlji koja nema prvog čoveka policije u Nišu, Novom Sadu ... (Predsednik: Vreme.) ... Prvi čovek policije u Kragujevcu je u ratu sa gradskim vlastima. Ko onda vodi tu borbu? Borba protiv pojedinaca ili sistemska borba. Ako je sistemska, gde su zlotvori? Šta su naši ciljevi? Gde je prostor za svakog od nas?
Hvala gospodine Jovanoviću. Predsednik Vlade gopodin Dačić.
Ne znam da li imam potrebe da odgovaram na ovo vaše pitanje – kada ću podneti ostavku. Neću podneti ostavku. Možete da me razrešite. Ipak mislim da ovo nije komunistička emisija nego Narodna skupština Republike Srbije. U tom smislu, razumem ovo o čemu je govorio gospodin Jovanović, samo moram da kažem da institucije radnih grupa ili kriznih štabova ste uneli vi posle 5. oktobra 2000. godine i mislim da sve u ovoj zemlji mora da funkcioniše po zakonu. Ako ima nešto u čemu se slažem oko onoga što ste rekli, moramo sistemski da rešimo sva ta pitanja koja spominjete, i borbu protiv korupcije, i kada je reč o ekonomskim odnosima, i kada je reč o policiji i kada je reč o svim drugim pitanjima i temama koje su važne za jedno društvo. Znate šta sam u ekspozeu govorio kada sam ovde biran. Prvo, rekao sam da moramo da zaustavimo ekonomski pad. Srbija je ekonomski padala slobodnim padom, da tako kažem. Da li smo uspeli u tome da narod živi bolje? Sigurno da Vlada za ovih šest meseci nije imala dovoljno prilike ni da postigne velike uspehe, ni da postigne velike neuspehe. U ovom periodu sigurno da je postavljeno nekoliko važnih grana za ekonomski kolaps koji nam je pretio i koji nam još uvek preti. Ali, Srbija se ne nalazi u krugu zemalja kojima u ovom trenutku preti bankrot ili kolaps, kao što je u nekim zemljama u regionu. Tačno je da je Srbija u ovoj godini imala najveći pad, ali zar to nije ono o čemu sam ovde govorio u ekspozeu? Tada sam rekao da je Srbija zemlja koja ima najnestabilniji kurs, koja ima najveću stopu nezaposlenosti u Evropi, zemlja u kojoj imate najveće kamate na razne kredite, zemlja u kojoj nemate dovoljno podsticaja i poslovni ambijent kakav je u drugim zemljama u regionu. Sigurno da se to nije desilo posle izbora ove vlade. Naravno, ova vlada će biti i jeste odgovorna za sve. Ali, ako narod ne može da živi bolje, onda ne može ni vlast da živi bolje od naroda. Toliko treba da budemo pošteni prema našem narodu, a ne da je situacija u zemlji sve gora a neki sve bogatiji. Gde je tu pravda? U ovoj zemlji je potrebno više pravde u svakom pogledu. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović, s mesta: Nemojte vi da delite pravdu.)
Gospodine Jovanoviću, nemojte da dobacujete iz klupe.
Ne znam zašto se nervirate. Ne obraćam se vama. Obraćam se narodnim poslanicima i građanima Srbije i odgovaram na vaše pitanje, a odgovorio sam u prvoj rečenici. Kada je reč o drugim temama, o EU gospodine Jovanoviću – kada ste bili bliže EU nego što je Srbija sada? Kada? Imate li odgovor na to pitanje? Obećavali ste ovom narodu ulazak u EU ko zna kada, a dozvolili ste da vas u EU vode Nikolić, Vučić i Dačić i to uspešnije nego vi. Obišao sam celu Evropu i svet i nisam čuo da mi je iko izrazio žaljenje za tzv. evropskim, demokratskim snagama koje više nisu na vlasti u Srbiji. Zašto? Zato što vi više niste ni evropske, ni demokratske snage, jer to više nije vaš monopol, isto kao što ni Srbija nije monopol bilo koje druge stranke koje smatra da je jedino ona držač plamena u nacionalnom smislu. Zato sam apsolutno spreman da odgovaram za ovo što radim. Ne odgovaram vama, odgovaram narodu koji će to glasati na izborima. (Predsednik: Vreme.) U parlamentu možete da postavite pitanje nepoverenja Vladi. Slobodno, ali nisam još sreo Vladu koju je podržavalo više poslanika nego što je to sada.
Hvala vam. Prošlo je već pet minuta i 51 sekund.
Da li ima ograničenja?
Ima, pet minuta. Analogijom, član 214.
Promeni ste Poslovnik. Nema problema, tu sam celo veče sa vama. Odgovaram na sva moguća pitanja. Nema tog pitanja koje vi možete da postavite, a ne koje ja ne mogu da vam odgovorim. Nema dobrih i loših pitanja. Postoje samo dobri i loši odgovori, a siguran sam da su vaši odgovori u ovih 12 godina, posle 5. oktobra, bili katastrofalni. Hvala.
Hvala, gospodine Dačiću. Reč ima gospodin Jovanović. Izvolite.
Meni je jasno da vi pokušavate uspešno da glumite ovde u parlamentu. Zar se ne osećate neprijatno u atmosferi koja vas je zatekla ovde u Skupštini, u tim oštrim pitanjima kojima vas izlažu poslanici srpskog parlamentu? Oštrija su samo u Pjong-jangu kada se pojavi veliki vođa. Šta ste vi postali? Neko ko deli pravu po Srbiji. Tako o sebi govorite. Vi ste predsednik Vlade koji treba da kaže ovde u parlamentu na kraju godine – izvinite, građani, ono što smo planirali nismo uradili, 170 hiljada vas je ostalo bez posla, povećala se inflacija, smanjile se investicije, razorili smo poslovni život u zemlji, pokrenuli negativnu energiju, uveli vikend racije, traumirali vas svojim besmislenim međustranačkim i koalicionim sukobima. Ministar ste policije. Ko vam je branio četiri godine da se borite protiv korupcije i kriminala? Ko u Srbiji prisluškuje predsednika Republike? Ko u Srbiji prisluškuju predsednika Vlade? Kako prolaze oni lideri u zemlji koji zloupotrebljavaju institucije i na tome grade svoju politiku? Na lažima? Vrlo dobro znate odgovore na ta pitanja. U politici sam duže od 12 godina. Sedamnaest godina sam u politici. U tih 17 godina mnogo više sam se borio protiv vas, nego nešto radio, između ostalog, sa vama. Verujte mi, značajnije mi je ono što sam zajedno sa vama uradio, nego što sam radio protiv vas. Vi ste me prinudili da trošim svoj život u besmislenim sukobima. Ovde nismo došli da bi ratovali sa onima koji su danas vlast. Ovde smo da bi štitili interese ljudi i o sposobnosti samo nas da te interese formulišem i na jasan način predstavimo, politički zavisili. Loša nam je zemlja danas, gospodine Dačiću, ne zato što je teška ekonomska kriza, nego zato što imamo krizu upravljanja. Ko vodi ovu zemlju? Vi ili vaš prvi potpredsednik? Pitajte narod oko sebe, pa ćete dobiti odgovor na to pitanje. To nije dobro. To nikada nije bilo dobro i ne može biti dobro sada. Nemojte da se pozivate na istraživanja. Radne grupe istražuju, pa otkrivaju, da Srbi više vole svoje lidere, nego sami sebe, više nego Miloševića i Tita zajedno. Dosta sa tim ludilom u 21. veku na kraju 2012. godine. Samo jedna poruka Srbiji – nismo u stanju da odgovorimo na pitanje šta je cilj našeg naroda i naše zemlje, pomozite da ga formulišemo? Na šta liči kosovska politika? Da li treba Cvijan da se obrati Ustavnom sudu, da bi dobili odgovor od Ustavnog suda, pošto samo na njegova pitanja odgovaraju? Evo, DSS ovde, nikada se nismo slagali oko kosovske politike. Parlamentarna grupa je postavila pitanje Ustavnom sudu – da li su postupci Vlade Republike Srbije u pregovorima sa kosovskim institucijama i EU u skladu sa Ustavom ili ne? Ustavni sud ćuti. Šta onda reguliše naše odnose, ako ne Ustav i zakoni? Tabloidi, na svečanostima na kojima se pojavljujete da sutra ne bi bili šikanirani na naslovnim stranama? Pred kim se to povlačite i vi i vaša stranka i većina vaše koalicije? Na šta liči naša zemlja danas? Nećemo da pričamo o aferama. To me ne interesuje, a mogao bih mnogo toga da kažem. (Predsednik: Vreme.) To što znam prisiljava me da vam se suprotstavljam u onome što delovi vaše Vlade rade, a vi o tome ćutite. Ko ćuti, sa tim se slaže.
Reč ima premijer Dačić. Izvolite.
Znate šta, ne pripadam grupi ljudi koja želi da deli revolucionarnu pravdu. U svakom slučaju, imam pravo da iznesem svoje mišljenje i kada govorim ko je u pravu ili nije u pravu, govorim sa političkog aspekta. Uostalom, mi smo političke stranke koje se bore za podršku građana. U tom smislu, razumem potrebu da to što vi govorite, kao opoziciona stranka. Ne utičem na to koja ćete pitanja da postavite Vladi Republike Srbije. Ako vi niste zadovoljni žestinom tih pitanja prema Vladi, ne mogu da teram same članove Vlade da pitaju sami sebe. Tu stojimo pred vama, pa pitajte šta hoćete. Ako ne znamo da vam odgovorimo ili nemamo podatke, dobićete pismeno. Ne vidim razlog za toliku galamu. Zašto? Čini mi se da imamo zajedničke ciljeve. Ovo je sve borba za politički prostor na političkoj sceni. To sve razumem. Ovo je borba za pozicioniranje. U ovom smislu, što želim da govorim kao predsednik Vlade, mene to ne zanima. Sada govorim o tome da je položaj u kome se Srbija nalazi veoma težak. To je možda jedan od najtežih perioda u istoriji. Od realnog i kritičkog sagledavanja te stvarnosti zavisi da li će politika koju vodimo biti realna i ostvariva. Na kraju mandata ove vlade neće se meriti to šta smo želeli, nego šta smo uradili. Niko nema tu čaroliju ili čarobni štapić da za šest meseci postojanja Vlade reši neka goruća pitanja, kao što je ekonomska kriza ili problem KiM. Moramo da budemo svesni situacije u kojoj se nalazimo, realnog odnosa snaga i posledica tih naših odluka. To je odgovoran odnos prema narodu i prema državi. Sada smo u vremenskoj odrednici, gde svaka odluka ima velike i dalekosežne posledice. Zatokada i razgovaramo o KiM, a o tome će se sigurno parlament izjasniti u prvim nedeljama sledeće godine, o rezoluciji koju će zajedno predložiti, odnosno koju će zajedno pripremiti predsednik Republike i Vlada Republike Srbije, to će biti predlog Vlade, pošto mi imamo tu zakonsku inicijativu, odnosno mogućnost predlaganja dokumenata, važno je da nađemo balans između odluka koje treba da donosimo i posledica koje iz tih odluka mogu da proisteknu. Ovo vreme je mnogo odgovornije i ozbiljnije, nego što je partijski interes svake od naših stranaka. Mislim da nema razloga za ovakve tonove, osim ukoliko svi ne glumimo. Nemam potrebe da glumim, jer sve što sam pričao, pričao sam i ranije, i ono što sada govorim, mislim da radim odgovorno u ime Vlade Srbije, a prema ovom narodu i ovoj državi. Da li smo uspešni u tome,proceniće građani na izborima. Oni će deliti pravdu. Možemo da dajemo svoje mišljenje vezano za to. Ne vidim bilo koju od političkih stranaka, kao neprijatelja. Ne vidim bilo koga kao prostor za ubiranje političkih poena u kritici jednih ili drugih. Znam da ovde ima i političara koji vole da samnom polemišu, neki su to namerno radili. To je odgovaralo i njima da mene napadaju, i meni da njih napadam. To je lepo izgledalo za javnost i svi su bili zadovoljni. Niko danas ne može da dobije na temi Kosova bilo kakve poene, jer je situacija veoma loša. Nalazimo se maltene na izgubljenom terenu. Evropske integracije, sledeći prolazni rok će biti u martu. Ne bih voleo da se vraćamo na temu Kosovo ili Evropa. (Predsednik: Vreme.) Ne bih voleo da to bude glavna tema naših rasprava jer je pojednostavljena. Zato moramo da napravimo balansiranu politiku koja će se jednostavno truditi da nas ne postavlja pred tu dilemu. Zato, gospodine Jovanoviću, hvala vam što ste me kritikovali, ali budite uvereni da neću podneti ostavku zato što mislim da radim u interesu naroda i države i to će, uostalom, narod najbolje proceniti kada za to dođe vreme, a to će biti za četiri godine. Hvala.
Hvala. Samo se prijavite još jednom, molim vas.
Gospodine predsedniče, dugo traje ovih pet minuta, namučiste se da ih potrošite. Tako to obično bude kada nemate šta da kažete. U ovoj Skupštini, konstituisanoj nakon majskih izbora, naša poslanička grupa je podnela najviše zakona i inicijativa koji, osim imena naše stranke, koje se nalazi ne mestu na kome se mora naći kao pokretač inicijative, ni po čemu ne mogu biti tretirane kao partijske inicijative, već pre svega kao izraz najozbiljnije brige za čitavo društvo. Pogledajte na kakvom ste sporazumu vi napravili svoju Vladu i na šta liči politika Vlade šest meseci posle tog sporazuma. Što se vi samnom sporite oko Kosova? Rešite to u okviru svoje vladajuće koalicije sa predsednikom države, on vas je doveo na mesto predsednika Vlade. Sa njim ste danas u nesporazumu u okviru kosovske politike i platforme, ne samnom. Samnom ste oduvek bili. Od 1996. godine, gospodine Dačiću, puno je argumenata koji bi valjda svakom razumnom bili dovoljno čvrsti dokazi da nas makar sluša, nas iz LDP. Od 1996. godine svaki naš nesporazum, bez obzira na težinu sukoba koji su ga pratili, okončan je tako što ste se vi naknadno presvlačili, što od onoga da je šačica huligana pokrala izbore, što smo stigli do lex specialis, što od Nikolićevog, Šešeljevog i Vučićevog referenduma i JUL-ovskog, koji smo rekli - ne NATO, stižemo do Vučića koji u Vašingtonu moli Amerikance da još malo ostanu na Kosovu, što od našeg pitanja - što gurate Srbe na barikade pre godinu dana, mi danas stižemo do srpske žandarmerije koja te barikade ruši. Ne možete tako da se presvlačite doveka. (Predsednik: Vreme.) Kraj je svemu tome. Zato treba da podnesete ostavku.
Narodni poslanik Saša Milenić.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi članovi Vlade Republike Srbije, pošto ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Selaković, nije tu, pitanje upućujem samo predsedniku Vlade i ministru unutrašnjih poslova, gospodinu Dačiću. Narodni poslanici stranke Zajedno za Šumadiju pripremaju jedan zakonski predlog za Narodnu skupštinu, između ostalog i zato što smo uvereni da su poslanički zakoni potrebni našoj demokratiji. Na samom smo početku priprema i verujemo da ćemo to ubrzo usaglasiti i formulisati kao zajednički predlog poslaničke grupe URS, ali da bi taj predlog imao skupštinsku većinu na svojoj strani neophodnu za usvajanje zakona, mislim da je odlučujuće kakav će stav prema tom predlogu zauzeti Vlada Republike Srbije. Zato to i pitam, uz eventualne sugestije. Reč je, naime, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. U postojećem zakonu, kao što znate, postoji čitav niz mera, obaveza koje u interesu transparentnosti, zakonitosti rada, preveniranja koruptivnog delovanja moraju da obavežu nosioci javnih funkcija. Međutim, ono što je za nas neshvatljivo i potpuno neprihvatljivo, da se u smislu postojećeg zakona nosiocima javnih funkcija smatraju isključivo izabrani predstavnici građana. Pored toliko državnih organa i službi u glomaznom državnom aparatu, jedino su građani i njihovi izabrani predstavnici sumnjivi na korupciju. Ni najviši oficiri vojske i policije, načelnici uprava i službi, nemaju nikakvih obaveza po osnovu tog zakona, oni su potpuno nesumnjivi na korupciju, ali su na korupciju sumnjivi per definizione mi a priori izabrani predstavnici građana. Povodom najaktuelnijih kragujevačkih zbivanja i političkih procesa koji se tamo vode, uzeću upravo policiju za primer, da bih izbegao nesporazume reći ću da stranka Zajedno za Šumadiju ima poverenja u srpske policajce. Policajci u Kragujevcu su naše komšije. To su ljudi koji profesionalno, odgovorno u devedeseto procentnom obimu… (Predsednik: Vreme.) … obavljaju svoje složene poslove, ali da bi u policiju imali isto takvo poverenje, zahtevamo proveru načelnika i odgovarajućih funkcionera policije, a ovakav zakon bio bi prvi korak u tom pravcu. Zanima me stav Vlade.
Hvala. Predsednik Vlade, izvolite.
Pošto nije tu ministar pravde, Ministarstvo pravde je nadležno za taj zakonski okvir, kada je reč o borbi protiv korupcije. Sigurno da treba razmatrati sve ove zakone. Više puta sam isticao i u vreme mandata prethodne vlade da mi ponekad uzmemo neku temu kao tabu temu i kao jedan totem koji niko ne sme da kritikuje. Onda na osnovu toga nekoliko eksperata sedne i piše određene zakone, govoreći o tome da su to evropski standardi. Tako smo došli do nekoliko zakona koji su u primeni pokazali da ne samo da nisu evropski standardi, nego da upravo u evropskim okvirima ima više različitih rešenja, od toga, sećate se ovde, jedno vreme je glavna tema bila da li gradonačelnici mogu da budu poslanici, pa da li poslanik može da bude ministar, milion nekih tema koje nisu evropski standardi. Zato mislim da sva ova pitanja bi trebalo da se razmotre i analiziraju upravo sa tog aspekta najboljih primera i najbolje prakse koja postoji u EU. Takođe, mislim da svima treba da bude jasno da korupcija nije rođena u Srbiji. Kao i sve ostalo, nastalo je tamo gde je bilo najviše para. Ali postoji jedna druga priča o tome. Mnogi načini za finansiranje stranaka, lično uzimanje para su u nekim zapadnim zemljama proglašene za legalne, kao što je uzimanje provizije za određene poslove itd. Zamislite ovde kod nas kada bi neko to tako uradio. Imam moje kolege, ministre unutrašnjih poslova u evropskim zemljama, čiji suprug ima firme koje se bave biznisom. Zamislite da je to ovde kod nas. Onda ispada da smo mi najgori. Ovo što govorim, uopšte ne želim nikoga da branim, nego samo govorim o tome da moraju da se naprava analize koje će upravo sistemski rešiti sva ova pitanja i, između ostalog, ovo što ste vi predložili, izmene i dopune zakona, ne samo o agenciji, nego uopšte raznih sistemskih zakona koji bi trebalo da budu usmereni na borbu protiv korupcije. Ne znam šta će biti u tom vašem predlogu zakona i na koji način vi to mislite. Vlada će zauzeti stav i nije nikakav problem da raspravljamo o svim tim temama, ali u ovom trenutku, možda to i nije tema kojom treba da se bavi samo vaša stranka ili koalicija, možda postoji čitav niz drugih primera koji su u primeni ovog zakona se pokazali kao da ne funkcioniše možda na najbolji mogući način. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Hvala vam na odgovoru i jednoj implicitnoj podršci koja se u njemu nalazi. Želeo bih da bude naprosto jasno u ovoj inicijativi koliko je to od značaja i za kredibilitet Vlade i za podršku politici Vlade u borbi protiv korupcije, koja upravo može biti obesmišljena, ne od strane političkih aktivista, nego od strane činovnika državnog aparata i delova službi koje bi trebalo da ulivaju najviše poverenja građanima u pogledu njene autentičnosti. U tom smislu mogu samo da podržim vaše razmišljanje i da motivišem za još intenzivniji i afirmativni odnos sledećim primerima, kažem, ponovo motivisanim aktuelnom situacijom, iz Kragujevca dolazim, gde su tekući politički procesi tema broj jedan. Znate, ne deluje uverljivo kada načelnik policijske uprave u jednoj lokalnoj sredini privodi sa optužbom za zloupotrebu službenog položaja ljude, prema svemu što znamo, siromašnije od sebe. Ne deluje preterano uverljivo kada jedan lokalni policijski funkcioner posle svih prijava svim nadležnim organima za pretnje novinarima, za ozbiljne sumnje korupcije u njegovom najužem krugu, za pretnje izabranim predstavnicima građana ne snosi nikakve sankcije, ali zbog toga intenzivira policijske akcije prema lokalnoj samoupravi i izabranim predstavnicima građana. Stiče se utisak kao da iza takvih funkcionera države zapravo stoji moć kojoj ni izabrani predstavnici građana, pa ni Vlada Republike Srbije ne mogu ništa. To je onda ono što obeshrabruje u inicijativi koju zastupa Vlada Republike Srbije, a to je ono što, inače, i poslanička grupa URS bezrezervno podržava, baš kao i moja stranka Zajedno za Šumaciju. Da, borba protiv korupcije i protiv kriminala, ali izgleda da će i protiv organizovanog kriminala i korupcije organizovana borba dati potrebne rezultate tek kada se kao prethodni uslov ispuni reforma policije, tužilaštva i pravosuđa, što je uslov stvaranja aparata za uspehe u toj borbi. Dakle, podržavam ovo razmišljanje koje ste izneli i stvorićemo motivaciju da zajednički na tom poslu budemo i efikasni i brzi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade i članovi Vlade, na pitanje koje ću postaviti voleo bih da mi odgovori predsednik Vlade, jer se tiče strateške orijentacije u politici Srbije. Mada, kada ga budete čuli, odlučite sami ko će odgovoriti. Dakle, pitanje glasi – da li Vlada Srbije ima u planu preispitivanje režima odnosa Srbije i EU? Da ne mislim da je ovo urgentna stvar, ne bih ni postavio pitanje, ali ću obrazložiti zašto smatram da je ovo urgentna stvar. Pri tome neću govoriti o KiM, prosto da pokušamo da razmišljamo o ovoj stvari bez obzira na ovo pitanje. Što se tiče KiM, EU, kao što znate, ne traži od Srbije da prizna KiM, već samo traži od Srbije da preda KiM. Ali, nije to jedini problem u odnosima Srbije i EU i zato ću fokusirati pitanje upravo na ostatak tog odnosa. Politika uslovljavanja EU prema Srbiji je bezobalna već godinama. Ali, nije samo ni to problem, postoji problem sposobnosti EU za širenje i mi o tome moramo razmišljati kao partneri koji imamo i ugovorni odnos. Uzgred budi rečeno, taj ugovorni odnos sadržan u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju još nije stupio na snagu. Taj sporazum je potpisan pre četiri i po godine, 29. aprila 2008. godine, a dan danas nije stupio na snagu, što samo po sebi govori o odnosu EU prema Srbiji. Problem je ovde sada u EU. Ona u ovom trenutku, po svemu što se događa unutar njenih institucija i njene politike razvoja, nema sposobnost za širenje i to se može pokazati na nizu činilaca. Ona nema budžetsku sposobnost za širenje. Ona još nije usvojila budžet ni za iduću godinu, a kamo li za period od 2014. do 2020. godine. Sudeći po onome koliko za Srbiju izdvaja, to je sve manje para. Ona nema sposobnost apsorpcije radne snage iz novih zemalja, dakle, svog tržišta rada da bi se dalje širila. Ona nema institucionalnu sposobnost širenja. Ona nema društvenu sposobnost širenja. Evropska unija se sve više zatvara, što se pokazuje prema njenoj viznoj politici prema Srbiji i ostalim zemljama zapadnog Balkana. Međutim, nije problem u tome što je EU takva, problem je u tome što Srbija ne menja svoj stav prema EU i svoj ugovorni odnos, bar u onome što može da učini. U EU Srbijom se bavi nekoliko njihovih činovnika i funkcionera koji imaju zapravo ulogu da okreću onaj dolap iz Rakićeve pesme. Srbija ima mnoge manjke u ovom odnosu, koje ću možda stići da kažem u sledećem javljanju, ali dovoljan razlog, obzirom na te manjke, da Vlada zaista ozbiljno preispita odnos Srbije i EU, bez nekih velikih problema, na osnovu sopstvenih činjenica, sopstvenih analiza onoga što je do sada učinjeno i sopstvene strategije razvoja.
Reč ima predsednik Vlade. Izvolite.
Pošto je ovo uopšteno pitanje, mislim da je veoma teško dati odgovor na pitanje koje je u stvari već jedno retorsko pitanje koje podrazumeva da mi sada treba da izvršimo promenu naše strategije u odnosu prema EU. Sigurno da postoje problemi u zemljama koje su članice EU kada je reč o proširenju, odnosno problemi koji se tiču njihovog javnog mnjenja, koje je protiv proširenja EU, što je i logično, zato što postoji veliki broj država koje više daju novca EU nego što dobijaju. Sigurno da Srbija nije među tim zemljama i neće biti među tim zemljama. Ako bismo sada gledali šta treba da budu prioriteti naše spoljne politike u narednom periodu, ne vidim mogućnost da Srbija može da vodi spoljnu politiku uspešno ukoliko nema jedan konstruktivan odnos kada je reč o evropskim integracijama, objektivno gledano. Vi ste toga svi svesni. Uostalom, na tome ste i pobedili Miloševića 2000. godine. Niste ga pobedili na tome što ste vikali da je on izdao nacionalne i državne interese, nego ste govorili da je on zaratio sa celim svetom. Govorili ste i da je počinio ratne zločine, ne vi lično, naravno, nego govorim o DOS, kako se to tada zvalo. Svako ima deo svoje biografije koji nije baš slavan, ali dobro. U svakom slučaju, mislim da bi danas povukli neodgovoran potez prema našoj državi i prema našem narodu ukoliko bismo prekinuli naš proces evropskih integracija. To ne znači da Srbija ne može ni da donese drugačiju odluku. Može, ali moramo da budemo svesni da je 56% naše trgovine sa EU, da najveći broj investitora dolazi iz EU, da su Nemačka i Rusija naši najveći spoljnotrgovinski partneri, s tim što od uvoza iz Rusije 70% ide na naftu i gas. Takođe, moramo da budemo svesni pri tome, da EU i Rusiji najveći spoljno trgovinski partner. Znači, zašto bi Srbija rekla – neću u EU. Zamislite sutra situaciju, za dvadeset godina, da naša deca žive u zemlji koja će biti jedina u ovom regionu koja neće biti članica EU i gde će odlazak u Albaniju biti odlazak u EU. Ja ne mogu da se borim za takvu Srbiju, bez obzira što mi je Srbija draža i na prvom mestu u odnosu na EU, zato što ne idemo mi u EU zbog njih, nego zbog nas. Kada je reč o nacionalnim i državnim interesima, niko nas ne tera, niko nam ne brani da te nacionalne, državne interese branimo kako želimo i kako mi to hoćemo. Ali, ne vidim kako mi drugačije možemo odbraniti osim ukoliko ne učestvujemo u igri. Ne možete pobediti u utakmici u kojoj ne učestvujete. Da li ćemo mi ovde pobediti? Veliko je pitanje šta mi možemo sada da uradimo. Vi kažete sada – EU nas tera da predamo Kosovo. Moram da vam kažem i da vas pitam, nismo li ga mi već skoro potpuno predali? Jesmo. Zašto? Zato što je na Kosovu ostao samo srpski nacionalni državni interes gde srpska zajednica živi. Vi sada govorite i gledate to sa aspekta knjiga. Uostalom i vi profesore Samardžiću predajete. Koji ono predmet predajete? Evropske integracije? Šta predajete? Da li je tako? Pa koji predmet predajete? Koji ćete predmet predavati ako ukinemo to? Sa druge strane, znate kako, ne možete i vi iz DSS samo da udarate šamare drugima, a da ne podnesete neki šamar. Kao što ste prošli put govorili ovde i o meni ružne stvari, a govorio je gospodin koji živi i Parizu. Da li je tako? Sada vama nije loše u Parizu EU, a kada dođete u Beograd, to je najgora moguća institucija koja postoji u Srbiji. Molim vas, vratite se svi u Srbiju, pa onda pričajte protiv EU. (Predsednik: Molim vas, da ovde završimo ovaj deo izlaganja, imate priliku.) Ili vratite svoju decu, da ovde dele sudbinu ostaloga naroda, a ne da terate tuđu decu, pošto ste nama to govorili da budu protiv EU. Nemam razloga da branim EU više od vas. Oni su vas doveli na vlast 2000. godine. (Predsednik: Gospodine Dačiću, moram da vas zamolim da ovde završite, pošto je prošao već šesti minut.) Pa, zar nisam u pravu gospodine Stefanoviću.
Gospodine Samardžiću izvolite.
Molim vas, malo mira, ako možete da upozorite poslanike da mi dopuste da kažem nešto. Gospodine predsedniče Vlade, što bi rekli profesori, ali u osnovnoj školi – vi ste promašili temu, s obzirom na moje pitanje. Uopšte niste odgovorili na moje pitanje koje je bilo kratko i jasno. Uvek se trudim da postavim kratko i jasno pitanje da ne bi dopustio ministru i predsedniku Vlade da ide mnogo okolo. Ali, vi prosto ne umete ili nećete da govorite konkretno i jasno na pitanje, nego pričate mnogo što šta. Naravno, o tome ja neću govoriti. Ali, imate jedan šlagvort koji ste mi dali maločas kada ste rekli da Srbija nikada nije bila bliža EU nego sad. Znate, to što vi plivate punom parom prema EU, ne znači da je vama jasno kuda idete. Dakle, vi plivate najjače što možete, imate iluziju da se približavate nekom cilju koji ne postoji. Tu je moje pitanje. Vi pričate o Albaniji u EU, da li vi znate o čemu govorite, da li vi znate kakva je danas situacija u EU kada je bar reč o proširenju. Prosto je neverovatno koliko nemate elementarnih informacija. Vi o EU govorite kao da je ona struktura iz 2000. godine, kao da se ona ne pomiče. Za 12 godina dovoljno se stvari u Uniji dogodilo da Srbija ima pravo da postavi ovo pitanje o kome vam govorim. Zbog toga moje drugo pitanje glasi na sledeći način i molio bih vas da se koncentrišete, ukoliko mislite da mi odgovorite. Da li će Vlada pokrenuti skupštinsku raspravu oko ovog pitanja - kako u Evropsku uniju, sa kojim instrumentima, sa kojim ciljem, da li u EU, da li je moguće ući i da li je moguće ostvariti taj konačni cilj? Mi zaista imamo potrebu za jednom celodnevnom raspravom i molim vas da odgovorite na to pitanje, da li će ona to učiniti. Evo, o čemu se radi. Vlada Srbije danas, kao i prethodna Vlada, deluje reakcijom. Deluje pasivnim odgovorom na sve ono što EU zahteva. Moje prvo pitanje ticalo se toga da Vlada počne aktivno da radi, da prvo pogleda šta se događa u njoj samoj, u ovoj državi u EU i onda sam siguran da bi izvukla zaključke u pogledu promene te politike. Ovako kako se stvari događaju, imam utisak da postoji samo jedan motivacioni razlog za ovaj put Srbije u EU, a to je strah. Vi se zapravo bojite da EU ne sankcioniše Srbiju ukoliko ona pokrene neko pitanje u vezi sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, koji uzgred budi rečeno još uvek nije stupio na snagu. Nemojte se bojati, ne sede tamo ale i aždaje, tamo su ljudi kao što su i naši ljudi. Pokušajte to, ali prvo dobro osmislite celu strategiju, jer jedino tako možete biti kredibilni sagovornik tamnošnjim funkcionerima. Siguran sam da bi Unija aktivirala mnogo važnije činioce i ljude za razgovor na takvu temu, nego ove koje aktivira sada. Jer, ti ljudi koji se sada bave to je jedan rukavac birokratije EU koja održavaju Srbiju u ovakvom stanju u kakvom jeste, a to je koja održava permanentnu kontrolu nad Srbijom, a ne pomaže joj u tom putu ka Uniji ni najmanje.
Reč ima predsednik Vlade.
Znate šta, kad čujem vas kako govorite protiv EU, dođe mi da je podržim. Zašto? Zato što mislim da to nije principijelno. To nije bila osnova naše politike sa kojom ste došli na vlast. Vi ste, da vas podsetim, učlanili Srbiju ponovo u UN posle 2000. godine. Da li je to bilo u našem nacionalnom i državnom interesu? Vi ste, da vas podsetim, amnestirali albanske separatiste i teroriste i pustili ih iz srpskih zatvora. Vi ste, da vas podsetim, izručili Miloševića Haškom tribunalu protivustavno, a sada se obraćate Ustavnom sudu. Izručili ste protivustavno, jer tada nije postojao Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom. Ako govorite o strahu, kako ste reagovali u martu 2004. godine kada je počeo ponovni pogrom Srba na Kosovu i Metohiji? Kako ste reagovali kada je proglašena nezavisnost? Ako niste imali taj strah, zašto je vrhunac naše aktivnosti bio proterivanje ambasadora i paljenje stranih ambasada? Mislite da smo time zaštitili srpske nacionalne i državne interese? Nismo. (Ne, zapisali su mi ovde da predajete politički sistem EU. Dobro, izvinite.) Čini mi se da su i vaša deca radila u našoj misiji u EU. Čekajte, jedan i sada. Ako je tako, onda ga vratite u Srbiju. Nemojte kakav je to način? Vi ste pre četiri godine rekli da samnom ne biste popili ni kafu. Ja to vama ne govorim, samo vam kažem, budite prema ovom narodu iskreni. Time ako prekinemo odnose i pregovore sa EU naštetićemo našem narodu i našoj deci, možda nećemo vašoj, pošto će verovatno i dalje da rade tamo, ali dosta više toga, te priče koje se odnose na neke uopštene stvari. Mi sada ovde imamo situaciju, znate, ja sam prvi protiv toga i uvek sam govorio da nećemo u EU, ako traže od nas da se odreknemo interesa. Vi ga preteraste! Preteraste ga, zbog toga, zato što ovde apsolutno, promenili ste vašu politiku, na tome niste pobedili na izborima. Nikada nisam bio eurofanatik, na protiv, uvek sam kritikovao, ali nemojte vi sada mene da kritikujete, što sam se sastao sa Tačijem, a zaboravljate da ste i vi pregovarali sa Tačijem2006. godine, ili ne znam koje godine, da je on bio u Rambujeu, zaboravljate da su vaši lideri DOS, čak je jedan i ljubio ruke Madlen Olbrajt, da bi bio kulturniji. To je bila vaša koalicija koja je srušila Miloševića. Sa vašeg aspekta, verovatno mislili što smo ga rušili, a vi ste oslobodili one koji su bombardovali Srbiju, jer ste povukli presude gde su svi oni osuđeni na zatvorske kazne, a primili ste ih prvi, Solanu, posle toga kada su došli, što ih niste uhapsili? Je li tako, zašto ih niste uhapsili kada su sudovi doneli te odluke, sada ste se setili da ste protiv EU, a zemlju ste doveli do toga vi koji ste pobedili 5. oktobra, da danas, em smo dalje od EU, em što smo došli do toga da postavljate neku lažnu dilemu, samo ovaj narod da se odrekne EU, Kosovo će nam se ponovo vratiti. Neće, za to moramo da se borimo i kažite ovom narodu, hoćemo li da se borimo ili nećemo, političkim sredstvima, u kafanskim krugovima, u salonskim raspravama, na okruglim stolovima ili među tim narodom na KiM, pa ako treba i bilo kojim drugim sredstvima. Snosite posledice za svoje reči.
Reč ima Slobodan Samardžić.
Gospodine predsedniče Vlade, treba da pogledate Poslovnik ovog parlamenta, iako pretpostavljam da ga znate. Vi treba da odgovarate na naša pitanja, a da li se sećate pitanja koje sam vam postavio. Ako se sećate, zašto niste odgovorili na njega? Zašto na pitanje koje je kratko i jasno, a glasilo je da li će Skupština raspravljati o tome, prizivate aveti prošlosti i maltretirate i sebe i Vladu i poslanike i gledaoce ako gledaju, sa nekim temama koje nisu predmet današnje rasprave, one su sve legitimne, ali one se podvode pod dnevni red u ovom parlamentu. To je ono što je zaprepašćujuće i ja lično mislim da se cela Vlada zastidela vašeg odgovora, prosto zato što je tema aktuelna i veoma važna za ovaj parlament, bez obzira šta ko mislio o tome. Pogledajte samo u stenogramu o čemu se sve pričalo. Pričali ste o svemu što vam je palo na pamet, o svemu što vam leži na srcu, na duši. Vi ste rešili zbog jednog prostog pitanja da se osvetite onome ko je postavio pitanje, ličnim stavom, a mi nemamo ništa lično međusobno, mi ovde radimo državni posao. Ja u parlamentu, a vi u Vladi. Zašto je to tako? Zato što ne umete da odgovorite na pitanje, i to je istina ovde. Na ovo pitanje se moglo odgovoriti u roku od dva ili pet minuta, svejedno. Vi ste imali pred celim javnim mnjenjem Srbije da to učinite. Nije ovo trivijalno pitanje, ovo je pitanje naše budućnosti, a ko šta misli, neka argumentuje u ovoj skupštini. Ne, vi niste ni jedan argument izneli, nego ste iz mračne prošlosti izvukli aveti i to ne treba da činite. Mene je vaš istup podsetio na 1992. godinu, na način kako je Skupština tada radila i zaprepašćen sam iako sam i ranije slušao vaše istupe, u ovim prilikama kada niste odgovarali na pitanja. Sada ste preterali.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, svako ima pravo da iznese svoj politički stav u jednom ili drugom smislu, u negativnom ili pozitivnom, imam i ja pravo, a kao uvod u pitanje koje ću postaviti, verujem da ću dobiti konkretne odgovore, jer mislim da ova vlada znalački odgovorno vodi Srbiju i jednu politiku koju vidi pred sobom kao retko koja u poslednjih 20 godina. Ona je tako vođena i takva harmonija u njoj postoji. To nije samo moje mišljenje ili mišljenje ove poslaničke grupe iz koje govorim, to je mišljenje većine poslanika u ovom parlamentu i to je mišljenje većine naroda u Srbiji. Moje pitanje nije političko, već se odnosi i zamoliću gospodina ministra privrede i finansija, mislim da bi on mogao da odgovori, opština Žagubica jedna je od najsiromašnijih i najnerazvijenijih i ima veoma skroman budžet. Iz svog budžeta je u ovoj godini izdvojila 19 miliona na ime naknade za oduzeto, a nedostajuće poljoprivredno zemljište i to na osnovu pravosnažnih i izvršnih presuda suda. Račun opštine je svakodnevno u blokadi i bez obzira na visinu priliva, 50% uvek se blokadom oduzima opštini, a danas je na primer šest miliona otišlo za ove potrebe. Po istom osnovu će u 2013. godini, očekuje se 26 miliona da će otići za izmirivanje ovih potreba. Postavljam pitanje da li je moguće da iz republičkog nivoa se pripomogne ovakvim lokalnim samoupravama, konkretno, Žagubici. Drugo pitanje se odnosi na realizaciju projekata obrazovnih ustanova u okviru onoga što je poboljšanje energetske efikasnosti, a koje je odobrio Fond za zaštitu životne sredine, gde imamo da su neki projekti realizovani, kao osnovna škola "Sveti Sava" iz Požarevca, situacije su predate, svi papiri, da li će to biti naplaćeno, to je u vezi ministarke Zorane Mihajlović i vas gospodine ministre. Još projekti nekih škola iz istog fonda koji nisu realizovani, da li će biti realizovani u sledećoj godini?
Reč ima ministar Dinkić.
Naravno da je u slučaju ne razvijenih opština moguće obrazložiti zahtev za tekuću budžetsku rezervu i uputiti Ministarstvu finansija, i ukoliko se radi o opravdanim zahtevima, mi takve zahteve odobravamo. To važi za svaku opštinu u Srbiji, uključujući i opštinu Žagubica, tako da je predlog da vidimo o čemu se tačno radi, da vidimo koliki su prihodi, koliki su nam rashodi i da za ove stvari koje su sudske presude, koje umanjuju budžet, da se obratite za podršku u vidu tekuće budžetske rezerve. Inače, razmišljamo o tome kako da u narednom periodu dodatno promenimo strukturu transfera najmanje razvijenih opština, da pojačamo transfere onim najmanje razvijenim opštinama, ali tog momenta možemo intervenisati iz tekuće budžetske rezerve, pa vas molim da nam to tražite.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Vezano za projekte energetske efikasnosti i sve ono što se finansiralo iz Fonda za zaštitu životne sredine, naravno da sve što ima validnu dokumentaciju, kompletne izveštaje da su poslovi završeni, svakako da će naredne godine te obaveze biti i izmirene. Mi trenutno već dva meseca radimo na prikupljanju dokumentacije koja nije potpuna u projektima. Oko 1400 ugovora postoje koji su sklopljeni u samom fondu. Konkretno, za vas, pošto ste već nagovestili o kom projektu se radi, svakako da ukoliko je dokumentacija kompletna, biće završeno, ali poslaćemo vam i zvaničnu informaciju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Gospodo ministri, ja sam zadovoljan sa odgovorom i nadam se da su i svi zainteresovani iz Braničevskog okruga, koji se tiču ovog pitanja, verujem i iz drugih opština širom Srbije, koji imaju ove probleme, da su takođe zadovoljni.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, ministri u Vladi, predsedništvo, pitanje ću postaviti predsedniku Vlade Republike Srbije, zato što imam utisak da je ovo možda jedina prilika da on zaista glumi da je predsednik Vlade, pošto očigledno po svemu onome…
Gospođo Kolundžija, molim vas da ipak takvim rečnikom ne govorimo u Narodnoj skupštini.
U redu, izvinjavam se. Dakle, ovo je jedina ili retka prilika da on bude predsednik Vlade i zato ću postaviti pitanje predsedniku Vlade, rizikujući naravno da kao i sa drugim poslanicima, odgovor bude možda malo previše ličan. Ono što je suština mog pitanja, ja mogu da delim zadovoljstvo zbog ogromne transformacije koja se desila među nekim političkim partijama koje danas čine Vladu Republike Srbije. Mogu da kažem da i građani Srbije mogu da budu zadovoljni činjenicom da se ta transformacija desila tako da je ta promena koja sada vodi ovu vladu i cilj koji je ova vlada utvrdila, jeste cilj za koji mi duboko verujemo da je od opšteg interesa za građane Srbije. Ono što jeste problem, jeste da se neke stare navike nisu promenile. Činjenica da je nakon šest meseci postalo potpuno očigledno da sve što su ustavne definicije i ustavne nadležnosti Vlade Republike Srbije, predsednika Republike Srbije, da je sve izmešteno sa onih mesta gde bi to trebalo po pravilu da bude, ukazuje na ozbiljan poremećaj u društvu koji može imati vrlo dalekosežne posledice. Ako je Ustavom predviđeno da Vlada utvrđuje i vodi politiku, onda je pretpostavka da se jedno važno pitanje, kao što je pitanje politike prema Kosovu, platforma ne piše u kabinetu predsednika Republike, nego da se ona piše u Vladi. Dakle, ako već u kabinetu pišu trgovci sanitarijama, onda je pretpostavka da u Vladi se postiže saglasnost, a da ne izlazi formalni predsednik Vlade, koji osporava tu istu platformu i na taj način, po našem dubokom uverenju, dovodi u pitanje moguću poziciju Republike Srbije u pregovorima koji se vode. Kao što smo ranije često ponavljali, Demokratska stranka podržava napore Vlade da se kroz pregovore rešavaju sva pitanja i mi ostajemo dosledni tom stavu. Ono što je zabrinjavajuće, jeste da se platforma o tom pitanju pravi na jednom mestu, umesto da se kreira u Vladi Republike Srbije, koja je Ustavom odgovorna za kreiranje i vođenje politike. Istovremeno, iz te vlade stižu poruke koje dovode u pitanje tu istu platformu. Dakle, pitanje za premijera, da li oseća odgovornost što kao premijer Vlade ne vrši Ustavom data ovlašćenja koja pripadaju Vladi?
Reč ima predsednik Vlade, Ivica Dačić.
Znam, sada više ne smem ni da odgovaram, izgleda. Ja kada odgovaram, svi se ljute što sam oštar. Kada mene napadaju i kritikuju, onda je sve u redu. Malo pre sam pričao o ovome i polemisao sam sa gospodinom Samardžićem, zbog toga što sam u poslednjim nedeljama bio svedok raznih skupova, na kojima su učestvovali ljudi iz te stranke, gde su nazivali najpogrdnijim imenima i mene i predsednika Republike, potpredsednika Vlade, zbog kosovske politike. Zato sam i govorio da ne treba, jednostavno sam podsetio na neke stvari, a ne na mračnu prošlost. Ne znam šta je iz svega toga mračno, osim ovaj deo koji je bio u poslednjim godinama. U svakom slučaju, isto je i sada kada gospođa Kolundžija to govori. Ona govori sada o transformacijama. Ja moram da vam kažem da sam ja Nadu upoznao devedesetih godina sa Nebojšom Čovićem u SPS, da li je tako? Ne znam kako i šta je bilo sa tim transformacijama, ali je na kraju postala i šef poslaničkog kluba DS. Pozdravljam te transformacije, samo što je otišla u pogrešnom smeru, ali ništa lično. Moram samo da vas podsetim, znate šta, stvarno deluje smešno kada vi iz DS sada kritikujete nekoga, da li je autoritativan predsednik Vlade? Šta hoćete da kažete, da je Mirko Cvetković bio pravi predsednik Vlade? Šta hoćete da kažete, da se politika oko Kosova pisala u kabinetu Mirka Cvetkovića? Da li to hoćete da kažete? Zato mislim da ste, što bi rekao prof. Samardžić – promašili temu. Što se tiče toga, hvala vam što me vi podržavate da treba da budem jači premijer, imaću to u vidu i ne bojte se za to. Ne postoje nikakvi sukobi između Vlade Srbije i predsednika Republike oko pitanja Kosova. Postoji dijalog o načinu na koji treba ostvarivati ono što mislimo da treba da budu naši ciljevi. To je potpuno legitimno. Kao što sam rekao, naš je zajednički dogovor da Vlada Srbije i predsednik Republike, pripreme ovu rezoluciju, koja će ići u parlament. Biće zajednička sednica Vlade i predsednika Republike. Podsetiću i sledeću stvar, nosilac izvršne vlasti je Vlada Republike Srbije, ali predsednik Srbije takođe ima deo izvršne vlasti. Izvršna vlast u Srbiji je bicefalna, znači ona ima dva svoja dela i svako treba da radi svoj deo posla. Zato u Vladi Srbije apsolutno ne postoje nikakve razlike oko pitanja, naprotiv, postoji. Nijedna odluka u Vladi Srbije nije doneta preglasavanjem, sve su odluke donete jednoglasno i nije održana nijedna telefonska sednica Vlade. Ne kažem i ne mislim da je ova vlada najbolja u istoriji Srbije, ali mislim da ćemo sve što znamo i umemo učiniti da pomognemo državi i narodu da prođemo kroz ovaj težak period u kojem se nalazimo. Naravno, prihvatam sve kritike. Legitimno je pravo da svako iznosi svoje mišljenje, samo moram da reagujem kada su u pitanju neke stvari koje nisu principijelne. Dozvolite mi da budem u tome oštar. Polemika je valjda suština politike. Nikada neću uzeti kamen pa da bacam na vas. Možda je neka reč prejaka, ali treba nekoga ubediti, a ne samo pobediti. Trudiću se maksimalno da negujemo duh tolerancije. Uostalom, niko nije više ispoštovao Narodnu skupštinu, nego što je ova Vlada Republike Srbije. Ubeđen sam, jer sam poslanik od 1992. godine. Hvala vam.
Hvala predsedniku Vlade. Reč ima gospođa Kolundžija. Izvolite.
Gospodine Dačiću, zaista je potpuno neverovatno da vi kao predsednik Vlade se spuštate na ovaj nivo debate. Vi jako dobro znate da ja nikada nisam bila član SPS. Za mene je lična i svaka druga uvreda da to neko kaže da jesam. Dakle, ako niste imali neki jači argument da diskvalifikujete moje argumente, mislim da niste ipak sebi smeli da dozvolite, što se mene tiče, ja sam dobro, da se spustite na ovako nizak lični nivo, zaista. Ono što je suština mog pitanja jeste da je pitanje platforme i pitanje politike o Kosovu, za koju je svaki građanin u ovoj zemlji zainteresovan na način na koji se odvija sada recimo u institucijama, bile one nadležne ili ne bile nadležne, nanose ozbiljnu štetu poziciji Srbije u pregovorima, jer ako iz predsedništva Srbije izađe platforma, a onda ona biva napadnuta iz Vlade Republike Srbije, diskvalifikovani delovi te platforme, prethodno najavljeno da će platforma ići u Skupštinu, a onda je rečeno da neće ići platforma u Skupštinu, da će svi delovi pregovora biti javni, a onda najavljeno da će neki delovi te platforme ipak biti tajna. To je ono što treba da vas zabrine kao predsednika Vlade Republike Srbije, jer ste po Ustavu vi i dalje, ma kako tvrdili da ste u harmoniji sa svim institucijama, odgovorni za vođenje politike. Vi ćete, na kraju krajeva, biti i krivi za rezultate te politike. Dakle, radi se o tome da način na koji se to do sada radi nanosi štetu i međunarodnom ugledu zemlje i pregovaračkoj poziciji zemlje, nanosi štetu i mogućoj unutrašnjoj političkoj saglasnosti oko platforme, a za to ste, dopustite, odgovorni kao predsednik Vlade. Moje pitanje je bilo suštinski važno za ovaj proces, a to je šta mislite da preduzmete kako biste ovu konfuziju koja je nastala u zemlji i poslata kao pogrešna slika u svet i jedva dočekana od strane naših neprijatelja ili bar onih koji nas ne podržavaju, šta ćete preduzeti da kao neko ko je po Ustavu odgovoran da takve stvari predupredi i da ne dopusti da se procesi dešavaju mimo institucija koje su za to nadležne ili ako se već dešavaju, da to ne vidi ceo svet?
Reč ima gospodin Dačić.
Ovo je, što bi rekla deca, što se čačkate. Spomenuli ste da smo se mi transformisali. Govorili ste to pežorativno. Kada vas podsetim na nešto, onda ispada da ste vi uvređeni. Molim vas, ne znam da li ste bili član SPS, ali sam vas viđao u SPS. Ne znam šta ste radili sa Nebojšom Čovićem? Da li je tako, gospodine Petronijeviću? Demokratska alternativa je nastavak ko zna kad. Ovo je bilo kada je Nebojša Čović bio predsednik gradskog odbora SPS. Ovo što ste vi sada malo pre govorili, to vama ne uzimam za zlo, taman posla. Nema potrebe da se vređate, niti želim da vas vređam. Ali, znate šta? Ne možete vi imati pravo da nekoga vređate, a da ne očekujete da neko vama odgovori. Ovo je borba. Da li smo mi u areni ovde ili gde smo? Zašto da se borimo? Da izgubimo? Ja ni u politici prema Kosovu ne mislim da nam trebaju časni porazi i visoki i neostvarivi ciljevi, nego nam trebaju rezultati. Trebaju nam pobede na svim segmentima. Kada je reč o ovome što ste govorili, vi se sećate da je predsednik Tadić govorio o četiri njegova principa. Da li su to bili principi Vlade Srbije ili njegovi? Da li mislite da se Vlada Srbije ikada izjašnjavala o tome? Da li mislite da sam ikada video ta četiri principa kao zamenik premijera? Ne znam da li je i premijer video tadašnji. Drugo, da li se sećate kada smo promenili tekst rezolucije u Generalnoj skupštini UN preko noći? Da li mislite da je to uradila Vlada Republike Srbije? Kako vas nije sramota da sada tako pričate kada ste sve to prošli i imali u svome? Isto sam to prošao s Miloševićem. Nemojte da imate dileme. Nemojte sada tako da komentarišete nešto, a isto je bilo pre nekoliko meseci. Znate šta, ja sam na kraju tražio da vidim ta četiri principa. O tome se razgovaralo i iznosilo se kao državni predlog. Vi danas ovde imate zahtev da se pregovori vrate u UN. Kako da se vrate u UN kada je Srbija napisala rezoluciju Generalnoj skupštini UN, gde je predložila da se to vodi uz posredstvo EU? Da li je to važna odluka za ovu državu? Da li je to princip i konkretna odluka spoljne politike? Da li je to nadležnost Vlade Republike Srbije? Da li je taj tekst i ta odluka doneta na Vladi Republike Srbije? Nikada. Da ne pričam o parlamentu. Zato mislim da nije korektno da tako govorite. A to da li postoje sukobi, pa šta i ako postoje različita mišljenja? Nisam ja u SNS. Pa šta i ako postoje razmimoilaženja oko nekih pitanja? Tamo gde svi misle isto, niko ne misli mnogo. Meni je cilj da razmišljamo mnogo o ovim problemima u kojima se nalazimo. Ovaj dokument koji je nastao nije bio predmet kabineta predsednika. O tome se raspravlja još od avgusta meseca. U tome smo učestvovali svi mi. Da li postoje različita mišljenja? Postojala su različita mišljenja. Oko čega? Oko toga da ne treba prekida pregovore tehničke sa EU. Zašto? Zato što smatramo da je to direktna odluka da nemamo dalje više šanse da dobijemo datum za otpočinjanje pregovora. U svemu tome smo se dogovorili oko toga da budemo taktični i da taj deo jednostavno se tumači na takav način da se omogući da ostvarimo naše ciljeve bez posledica po naše odnose prema EU. Znači, apsolutno odbijam da postoje bilo kakvi nesporazumi u suštinskim pitanjima, a da li postoje različita mišljenja? Pa postoje. To je normalno da postoje. Zato i postoje različite vlasti i zakonodavna i izvršna i sudska i postoji predsednik Republike, postoji Vlada, postoje političke stranke. Nećemo valjda sada mi ovde da razvijamo jednoumlje? Hvala.
Reč ima gospođa Kolundžija.
Gospodine predsedniče Vlade, ma kolik puta vi ovde ponovili da se nije videlo u javnosti da sa tom platformom nešto nije u redu kada je pitanje odnosa predsednika Republike i Vlade, svi smo svedoci da se to na žalost videlo. Ako se vi ljutite i vređate kada vam neko postavi pitanje šta ćete uraditi kako bismo prevazišli taj problem, jer je pitanje kojim se bavi ta platforma užasno važno za sve, vi pređite na lični teren, izmišljate, optužujete i pokušavate od ove Skupštine i od ove sednice da napravite zaista, izvinjavam se predsedniku, cirkus. Dakle, imamo legitimno pravo da vas pitamo. Jasno je da je javnost uznemirena činjenicom da je oko politike oko Kosova nastao problem koji se vidi kao problem između dve institucije vlasti. Ako vi mislite da ne smemo da vas pitamo, onda je to druga stvar. Onda nam to lepo recite, pa da mi znamo kako vi zamišljate parlamentarni sistem, demokratiju, kako zamišljate svoju ulogu, ulogu Vlade, ulogu parlamenta i kako zamišljate svoj odnos prema narodnim poslanicima. Nemate razloga da posežete za ličnim uvredama, pri tom izmišljajući neke stvari i optužujući ljude za nešto što nije tačno. Ne pada mi na pamet da se vama pravdam o svojoj prošlosti. Vi imate dovoljno razloga da brinete o tome kako ćete svoju prošlost da opravdate.
Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, gospodine premijeru, gospodo ministri, ja sam u ovom parlamentu pre dva meseca postavio Vladi pitanje na koje do danas nisam dobio odgovor. Pošto sam ga uputio Vladi, a ne nekom resornom ministarstvu, ja ću ga ponoviti. Naime, pre dva meseca sam postavio pitanje da li će u sklopu preispitivanja spornih privatizacija biti i preispitana kriminalna privatizacija niškog preduzeća "Nisal" Podsetiću da je to preduzeće bilo jedno od najuspešnijih preduzeća pre privatizacije, u metalskom kompleksu i šta će Vlada preduzeti da zaštiti prava manjinskih akcionara u tom preduzeću? To preduzeće nakon privatizacije sve lošije posluje, pa je krajnje vreme da Vlada nešto preduzme, a sada ću to pitanje nasloviti ministru privrede i finansija, nadajući se da ću na to pitanje dobiti odgovor. Moja današnja pitanja, sa nadom da premijer neće tako oštro odgovoriti, naslovljena su ministarstvima čiji ministri danas nisu ovde, ali nasloviću premijeru. Prvo pitanje se odnosi na Ministarstvo kulture i informisanja, a tiče se najave gašenja niške televizije, jedne od dve regionalne televizije koje egzistiraju danas u Nišu. U poslednja dva meseca, u Nišu su ugašene dve regionalne televizije. Pre toga je ugašen Radio Niš, stanica koja je imala tradiciju dužu od šest decenija. Stanje u medijima, na čitavom jugu Srbije je katastrofalan. Najavljuje se donošenje seta medijskih zakona koji predviđaju izlazak države iz medija. Imaćemo situaciju u kojoj država finansira prvi, drugi kanal RTS, Studio B, Radio 202, Radio Jugoslaviju, prvi, drugi kanal RTV, dok će južno od Beograda građani plaćati televizijsku pretplatu, ali neće imati svoje televizije, recimo, u Kragujevcu ili Nišu. Radio televizija Vojvodine, koja ima dva miliona potencijalnih gledalaca, u kojoj radi više od 1.500 ljudi, dok bi šest regionalnih javnih servisa u centralnoj Srbiji, predviđenih medijskom strategijom, imalo četiri miliona potencijalnih gledalaca, manje od 400 radnika i svi zajedno budžet 10 puta manji od novosadskog regionalnog Javnog servisa. Zašto bi Novi Sad imao dva kanala RTV, sa više od 1.500 ljudi zaposlenih, a ne dozvoljava se da u Nišu postoji "Niška televizija" kao regionalni Javni servis, sa 90 zaposlenih i čiji opstanak svojim potpisom traži više od 35 hiljada građana, koji su predati ovoj Skupštini. Kako se iznašla mogućnost za opstanak dva kanala Radio Beograda, Radija Studia B, Radija 202, dva kanala Radija Novi Sad, a jedino nije bilo para za Radio Niš, koji je imao manje od 15 zaposlenih. Do kada će barem u medijskom pogledu, žitelji juga Srbije biti građani drugog reda? Koliko dugo ne funkcioniše link Nacionalne televizije, Nacionalnog javnog servisa iz Niša i kada je RTS imala poslednje živo uključenje iz Niša? (Predsednik: Vreme.) Da li će se u godini obeležavanja Milanskog edikta, Niš koji je centar proslave, ostatii bez niške televizije?
Dobićete odgovor pisanim putem od Ministarstva za kulturu i informisanje. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala gospodine predsedniče. Ministar Ilić je prošlog meseca, na pitanje poslanika iz Vranja, izneo da izgradnja deonice Preševo-Bujanovac, deonica autoputa se ne završava zbog pravno-imovinskih problema. Na tu temu sam više puta postavljao pitanje ministru Mrkonjiću, unazad tri godine i nisam dobio odgovor. Činjenica je da na terenu se i skoro četiri godine od svečanog otvaranja, još uvek se izvode radovi u staroj traci, jer su tu poprilične konstrukcije. S obzirom da je to stara traka, tu nije bilo nikad pravno-imovinskih problema. Pitanje je kada će se to definitivno završiti, jer mislim da Koridor 10 u tom delu ima slepo crevo? Tamo se apsolutno ne odvija normalno saobraćaj, pogotovo u ovo vreme. Zamislite one pokretne prepreke po sredini asfaltne trake, kakav saobraćaj tu može da se odvija? Zatim, pošto je taj Koridor 10 u pitanju, nastavio bih sa pitanjem upućenom predsedniku Vlade u vezi sa odlukom Savezne vlade od 2005. godine, o otvaranju tri granična prelaza na teritoriji Preševa i jednog na teritoriji Trgovišta. Na teritoriji Trgovišta pre dve godine je otvoren, a u Preševu još uvek nijedan granični prelaz nije otvoren. Nije otvoren ni onaj glavni koji povezuje sva naselja Bujanovca, Preševa sa Lipkovom i Kumanovom u Makedoniji. Još uvek sela koja su na neposrednoj udaljenosti ne mogu normalno da komuniciraju. Mislim da je najprikladnije da predsednik Vlade da odgovor na ovu temu. Naši studenti koji studiraju na univerzitetima Makedonije u poslednje vreme imaju ozbiljnih problema, jer se vraćaju sa graničnih prelaza, iako imaju pasoše. Tražim im se viza za boravak i tu se javljaju problemi što oni moraju tu vizu za boravak da dobiju u makedonskoj ambasadi u Beogradu, koja je udaljena skoro 400 kilometara. Tamo se vraćaju i po nekoliko puta. To košta i samo za boravište ljude to košta i po 300 evra. Tražim objašnjenje šta može i u tom planu da se uradi, da ne bi bilo ovakvih problema. Hvala.
Reč ima ministar Mrkonjić.
Moram da se izvinim gospodinu Rizi Halimiju i građanima juga Srbije, tačno je, delimično ono što je gospodin Ilić odgovorio. Drugo, tačno je da nismo imali dovoljno sredstava da taj posao završimo. Prema sadašnjem stanju, mi ćemo ga završiti u naredna četiri meseca. Hvala.
Reč ima premijer Dačić.
Nisam najbolje shvatio gospodina Halimija, na koga se odnosi? Režim prelaska granice sa Makedonijom je veoma olakšan. Ne trebaju čak ni pasoši, samo lične karte. Ako ima bilo kojih problema, pozivam ga, pošto smo dugi niz godina na tim problemima zajedno angažovani da rešavamo te probleme, ako ima nekih nejasnoća oko primene svih ovih sporazuma i dogovora, međunarodnih a i onih koji su dogovoreni u ovom dijalogu u Briselu, vezano za Kosovo i Metohiju. Isto kao što se neki sporazumi tiču Srba, tiču se i Albanaca, zato što postoji problem u komunikacijama i nije interes ni Srba ni Albanaca da to neko shvati kao granicu, kao administrativnu granicu. Spremni smo da zaista sve ono što imamo kao problem, definišemo i rešavamo.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Ova prepreka i problem koji sam malopre izneo se tiče studenata koji borave jedne školske godine, a svakog vikenda se vraćaju. Od njih se traži boravišna viza, ne ulazna. To se traži na graničnom prelazu i tu je problem. (Ivica Dačić, s mesta: Gde se traži?) Na makedonskoj granici, granična policija vraća naše studente i ne mogu da ulaze u Makedoniju, ako nemaju tu boravišnu vizu, a ima redovan pasoš ili ličnu kartu, tu je problem. Još sam postavio pitanje i tih famoznih graničnih prelaza. Možemo ih nazivati malograničnim prelazima, kako god hoćete. Lepo sam čuo odgovor gospodinu Balintu o tim odnosima sa Mađarskom. Ovde sam više puta, kada se budžet usvajao, pitao zašto samo sa Makedonijom u poziciji budžeta nema IPA programa prekogranične saradnje EU. U tom kontekstu imamo i ovu situaciju da ni malograničnih prelaza nema od 2005. godine, iako je doneta odluka, a ljudi treba preko leta da čekaju satima, da bi išli preko glavnog prelaza. U kontekstu slobode kretanja, nastavio bih sa problemima i na relaciji sa Kosovom. Briselskim sporazumom o slobodi kretanja nisu obuhvaćeni ni Preševo ni Medveđa. U našem delu je samo Bujanovac, samo Končuj i to stvara ogromne probleme. Apsolutno ne vidim koji je to razlog da ti prelazi koji su poprilično masovni, pogotovo Preševo, nisu predviđeni tim sporazumom. Šta će se uraditi da se to reši? Dalje, opet one takse famozne. Postavljam pitanje – da li uopšte negde u svetu ima slične prakse, da od 105 evra mesečno sada imamo nedeljno 20 evra? Za odlazak do Gnjilana ili povratak mora se plati u toku nedelje 20 evra. Gde ima to u svetu? Sada će 1. januara biti godinu dana. Obećanje je bilo još u januaru prošle godine da će to da se reši, ali nema rešenja. Ne vidim sad gde je tu problem da se konačno, kada toliko govorimo o toj slobodi kretanja, tako da i u tom delu mislim da su i ti problemi, koji iziskuju ažurnost i traže urgentnija rešenja, jer se tiču svakodnevnog života građana. Zamislite, 80 evra mesečno neko ko nije ni zaposlen ili ko ima platu 200 evra. To je katastrofalno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, predsedniče Vlade, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, prvo, gospodine Dačiću, da vam se izvinim. Malopre sam dobacio sa mesta da su Miloševićeve vlade imale veću podršku nego što je ova imala. Mislio sam da su one imale veći broj poslanika ili poslaničkih glasova u parlamentu, a da nisu završile slavno i da se vi danas u svom poslu, kada ovde iscrpno nabrajate probleme i zablude prošlosti, sa kojima se suočavate, uglavnom rešavate te probleme koji su inicijalno nastali tih godina kada su Miloševićeve vlade u različitim kombinacijama imale enormnu podršku u parlamentu, a u onom prvom iz 1990. godine, čini mi se, podršku gotovo 200 poslanika. Dakle, taj broj nije uvek merilo kvaliteta i uspešnosti rada, kao ni činjenica da je prošla Vlada, o tome ste mnogo govorili u kampanji, izdržala čitav mandat, očigledno nije bio reper njene uspešnosti. Inače, ova brakorazvodna parnica, koja traje već pet meseci između vas, ostalih članica vladajuće koalicije koji su bili u prošloj vladi, partija koje su činile prošlu vladu ne bi izgledalo ovako otužno i odvratno. Nadam se da vas nisam tim pominjanjem Miloševića inspirisao da ga ovoliko pominjete u svojim govorima, pošto mislim da to radite na nečastan način. Nije moje da branim Miloševića, ali mislimda nije u redu da DSS optužujete da je izručila Miloševića. Oni su se protivili svim silama izručenju Miloševića. Izručili smo ga mi, izručila ga je partija Mlađana Dinkića, partija Rasima Ljajića i neke druge partije koje danas sede sa vama u Vladi i siguran sam da bi to i danas učinili, kao što bismo mi takođe učinili. To je vama omogućilo da nakon toga počnete da reformišete SPS i da pravite rast na koji ste danas toliko ponosni. Inače, nije tačno da je Milošević uhapšen, a onda izručen suprotno Ustavu. Izručen je tačno u skladu sa Ustavom, koji je probao da napravi po svojoj meri 1990. godine. Konačno, na vašem mestu ne bih toliko insistirao na strogom poštovanju Ustava. Bojim se da bi neko vrlo brzo mogao da vas optuži da izlazite iz okvira Ustava kada vodite kosovske pregovore. Liberalno-demokratska partija to nikada neće učiniti. Samo, pazite da to ne učini neko od vaših …
Gospodine Đuriću, samo vas molim da u skladu sa Poslovnikom postavite jasno formulisano pitanje, jer vam je ostalo tridesetak sekundi.
Ne bih ulazio u vaše kognitivne sposobnosti da li možete da razumete jasnoću pitanja. Omogućite mi da pet minuta govorim i da postavim pitanje. Dakle, još jednom, pazite da vam nož u leđa ne zabiju sadašnji koalicioni partneri. Hoćemo li konkretno na pitanja? Da li kao predsednik Vlade možete na bilo koji način da kontrolišete i dovedete u red nemogućeg Vuka Jeremića, koji se lažno predstavlja kao predsednik sveta, koji je koliko ja znam, osim toga što je poslanik, a u ovaj parlament nije kročio od dana izbora, na neki način i službenik Vlade, specijalni savetnik ministra spoljnih poslova, i finansira se ono što radi iz budžeta Srbije? Ovo za šta vi optužujete danas DSS, neke druge partije, kada govore protiv Evrope, protiv integracija Srbije na mnogo gori, brutalniji i primitivniji način radi svakog dana Vuk Jeremić u svom ponašanju, bez obzira gde se u tom trenutku nađe.
Vreme. Reč ima predsednik Vlade.
Kada govorimo o DSS, stvarno ih ne napadam ni za šta. Ne napadam stav da mi treba da prekinemo evropske integracije. To je potpuno legitiman stav. Odgovaram na optužbe koje su dolazile prethodnih sedmica, koje su govorile o tome, čak su i skupovi organizovani u "Sava centru", gde su govorili da je ovo izdajnička vlada itd. Svako ima pravo da iznese svoje mišljenje. Nisam spominjao DSS da je izručila Miloševića. Govorio sam o tom vremenu. Savezni ustavni sud je, ako se sećate, donosio rešenja o tome da li je to urađeno u skladu sa zakonom, da li postoji zakon ili ne, da li je to urađeno ili nije urađeno. Ali, to je prošlost, ne želim da se vraćam na tu temu. Ono što mislim da bi u narednom periodu trebalo da bude praktično zajedničko za sve nas, to je da probamo da nađemo rešenje za sve goruće probleme, koji će moći da nas povedu nekoliko koraka napred. Tu zaista mislim da možemo da imamo saglasnost većine političkih stranaka. To jeste teže nego da se oko svega, da tako kažem, svađamo, polarizujemo i da ne bude u Skupštini. Ne znam da li na neki način vi očekujete da ja sada zaista konkretno odgovaram na ova pitanja ili da izrazim neki svoj stav. Dobro znate da Vlada Srbije funkcioniše po principu koji je jasan, a to je da Vlada vodi unutrašnju i spoljnu politiku. Međutim, mi nismo nadležni za Generalnu skupštinu UN, tako da ne bih mogao, bar za sada, možda u sledećim promenama Ustava i to stavimo kao nadležnost. Ono što mislim da je dobro, to je da probamo da to što je Vuk Jeremić izabran na to mesto iskoristimo za našu državnu i nacionalnu politiku, da iskoristimo, da to bude dobar plus, dodatak onome što Srbija radi. Za to je neophodno i da postoji dogovor, koordinacija, konsultacije, a to da li će on vratiti mandat ili ne, stvarno ne bih ulazio u te unutarstranačke odnose u DS, niti mi je to apsolutno namera. Uostalom, i ova Skupština se izborila za to da mandati pripadaju pojedincima a ne političkim strankama. Ali, mislim da bi bio red da kažemo, bez obzira šta neko mislio o Vuku Jeremiću, dobro je i za Srbiju je zaista velika čast što je građanin Srbije, bivši ministar spoljnih poslova, na mestu predsednika Generalne skupštine UN. Mislim da, bez obzira na stranačke razlike, treba da podržimo da on tu funkciju obavlja najbolje što može, jer to će biti i ogledalo i interes cele Srbije. Hvala.
Narodni poslanik Bojan Đurić.
Ne brinem za to da li će Vuk Jeremić vratiti mandat DS, to me uopšte ne zanima, brinem za vas. Nekako mislim da je vama teža da odete za nekoliko nedelja u Brisel, da postižete teške sporazume, da se mučite, a da Vuk Jeremić priča dogodine u Prizrenu. Da li mislite da to što radi vam pomaže ili da vam odmaže, gospodine Dačiću, da vam poboljšava poziciju, da vam olakšava? Ne zanima me šta radi u DS, zanima me šta radi kao osoba, lice, građanin Srbije, koji je delimično plaćen iz budžeta Republike Srbije. Evo malo konkretnih pitanja. Pominjali ste svoj ekspoze. Slušao sam ga i tada pažljivo, malo kasnije sam ga čitao i jedna od važnih tačaka je – naš strateški cilj je da stvorimo društvo zasnovano na znanju. Pitam vas i gospodina Mrkonjića, za kog mislim da je resorno nadležan – koje su vas tačno kvalifikacije i fantastično znanje gospodina Dragoljuba Simonovića, novog direktora Železnica, motivisale da mu date priliku da bude direktor sistema koje ima 18.500 zaposlenih? Bilo je teško naći biografiju gospodina Simonovića, međutim, on je već danas počeo da daje intervjue i kaže da je treći stepen studija završio na Fakultetu za poslovne studije u Banjaluci, a četvrti stepen na Fakultetu za preduzetnički biznis. Sve to od 2008. godine. Na osnovu kojih kriterijuma ste izabrali gospodina Simonovića? Znate li da u njegovoj odluci na sajtu Železnica Srbije piše da se bira Dragoljub Simonović Sima? Da li je to vama ozbiljno vođenje države? Na kraju, tačno je, kako ste rekli, egzekutiva u Srbiji bicefalna. Da objasnimo ljudima koji nisu studirali pravo ili političke nauke, to znači dvoglava, ali to baš i ne daje pravo predsedniku Republike da vrši državni udar. Ne znam da li ste, gospodine Dačiću, primetili današnji intervju, odnosno izjavu gospodina Nikolića, osobe koja je kao predsednik Republike, kao druga glava te bicefalne egzekutive, potpisala Zakon o javnim preduzećima, koja je rekla da je potpuno nebitno da li će se direktor javnih preduzeća imenovati na konkursima, ili van njih, ili bez njih? To je šamar i vama kao predsedniku Vlade koji ste potpisali i poslali u Skupštinu Zakon o javnim preduzećima, gospodinu Dinkiću koji je ovde danima, uz najbolju volju, ipak zbog koalicionog mira, nije smeo da kaže koje su to stranke protiv departizacije, odnosno raspisivanja konkursa. Da li mislite da ćete uspeti da realizujete ono što ste predvideli u svom ekspozeu? Da li ćete uspeti da podelite tu pravdu o kojoj toliko često govorite, da vlast ne sme da živi isuviše dobro kada narod živi teško, u situaciji kada osobu ovako mizernih kvalifikacijaimenujete na mesto direktora Železnica Srbije, preduzeća koje dobija 130 miliona evra godišnje subvencije i ima preko milijardu evra gubitaka? Kako se osećaju oni drugi građani Srbije, onih nekoliko stotina hiljada koji su ostali bez posla? Ili, kako se oseća svaki normalan student u ovoj zemlji, gospodine Obradović je tu, sa privatnog ili državnog univerziteta, kada ih ovako ponizite, kada lice ovakvih kvalifikacija postavite za direktora Železnice Srbije? Milošević to nikada ne bi radio.
Vreme. Reč ima predsednik Vlade, gospodin Ivica Dačić.
Pošto su stalno nova i nova pitanja, ono što je regulisano i način na koji je to predviđeno zakonom koji je ovde usvojen, to će sigurno biti i sprovedeno. Tako da nema potrebe za bilo kakvim nekim dodatnim razjašnjenjima. Naravno, svako može da ima o pojedinim predlozima svoje mišljenje, što je normalno. Najvažnije je da u svemu tome postoji sistemski zakon koji reguliše ovu oblast. Postavili ste i neka druga pitanja i ako sada krenem da odgovaram na sva pitanja, posle ne mogu da vam odgovorim i bolje je da vam ne odgovaram sada, videćemo se posle sledećeg meseca kada bude bilo postavljanje poslaničkih pitanja. Naravno, možemo svakodnevno da komuniciramo. Nije lako voditi Vladu gde ima mnogo političkih stranaka i gde ponekad niste u stanju niti da steknete uvid u sve ono što postoji kao odluka Vlade na različitim nivoima. Mislim da je ovo suštinsko i važno pitanje, sistemsko, koje je bilo regulisanoi našim koalicionim sporazumom i nema nikakvog razloga da se taj jedan princip ne poštuje, princip znanja i racionalnosti, a stranačka pripadnost da ne bude odlučujuća. (Bojan Đurić, s mesta: Da li Vuk pomaže ili odmaže?) Vuk Jeremić? Ako govorite o Prizrenu i ovo što ste rekli, znate šta, postoje narodi koji svake godine stalno govore – vidimo se dogodine u Konstantinopolju. Neki koji su stalno govorili u svakom govoru – uostalom, Kartaginu treba razrušiti itd. Ne mislim da to može mnogo da naruši poziciju Srbije, zato što Vuk Jeremić, u ovom trenutku, ne predstavlja spoljnu politiku Srbije. On Vladu Srbije niti utvrđuje niti vodi. To je njegovo mišljenje kao čoveka koji je narodni poslanik i izabran je na mesto predsednika Generalne skupštine UN. Da li se sada neko slaže sa tim ili ne – voleo bih, pošto sam rođen u Prizrenu.
Narodni poslanik Bojan Đurić.
Vidite, to i govorim. Izgleda da je gospodin Jeremić uveren da on vodi spoljnu politiku ove države i ove vlade. Danas je imao susrete u Pekingu i vidim da govorim o tome da je njegov posao da uspostavi odlične odnose sa novim mladim liderima Komunističke partije Kine i vaše Vlade. Mislim da radi vaš posao ili posao ministra spoljnih poslova, pa se samo zbog toga brinem. Druga stvar, nije tako teško odgovoriti na pitanje – da li mislite da osoba koja se zove Dragoljub Simonović, koji ima ovakve kvalifikacije kakve sam naveo, zaslužuje po jednom kriterijumu da bude direktor preduzeća Železnice Srbije? O tome, kako da vam kažem, nije dovoljno dobro objašnjenje da niste za to znali. Tu Skupštinu akcionara imenuje Vlada i njen predsednik je Zoran Anđelković. Setićete se Zorana Anđelkovića, mislim da je on još uvek funkcioner SPS. Potpuno razumem vaš odgovor da ne možete da kontrolišete sve odnose u koaliciji i funkcionisanje koalicione vlade. Naljutili ste se kada vam je neko ovde na početku rekao da možda niste baš predsednik u punom kapacitetu i da bi možda trebalo da razmislite o podnošenju ostavke. Pažljivo sam pratio, kada ste posle toga odgovarali, ko je aplaudirao. Uglavnom je aplaudirala SPS, SNS nije, a meni se čini da su se poslanici DSS nadali da ćete nekako u budućnosti ili podneti ostavku ili biti zamenjeni i da će Vlada imati drugačiju strukturu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stefana Miladinović.
Poštovani predsedniče, uvaženi predsedniče Vlade, poštovani ministri, kolege narodni poslanici, pitanje koje želim da postavim se odnosi na javne agencije. Kako je odsutan ministar Selaković, koji je pored pravosuđa, zadužen i za poslove državne uprave, ovo pitanje upućujem predsedniku Vlade, gospodinu Ivici Dačiću. Od 2005. godine, kada je donet Zakon o javnim agencijama, osnovan je veliki broj ovih nezavisnih tela. Ono što građane jako zbunjuje jeste način osnivanja agencija, njihov broj, nadležnosti i način finansiranja. Činjenica je da se agencije osnivaju posebnim zakonima i Vladinim aktima. Neke od njih jesu nezavisne, dok druge agencije funkcionišu kao organi u sastavu ministarstava. Klasifikacija svih ovih agencija ni do dan danas nije precizno utvrđena i to dodatno zbunjuje i građane i korisnike usluga, pa i samu državnu upravu. Smatram da bi bilo više nego svrsishodno formirati neku vrstu jedinstvene baze podataka o svim postojećim agencijama i drugim regulatornim telima iz najmanje dva razloga. Kao prvo, da se konačno utvrdi tačan broj svih regulatornih i nezavisnih tela čiji je osnivač Republika Srbija, kako bi prestale manipulacije na ovu temu i da građani imaju uvid u informacije, kako bi se otklonila zabluda da u Srbiji postoji veliki broj agencija sa puno zaposlenih, koji imaju visoke plate i ne rade ništa. Naprotiv, većina osnovanih agencija, kako je celoj Vladi poznato, ima veoma značajne nadležnosti. Mnoge su osnovane radi usklađivanja sa tekovinama EU. Iz ovih razloga, a u cilju eliminisanja mnogih problema i predrasuda u vezi sa javnim agencijama i ostalim nezavisnim regulatornim telima postavljam vam pitanje – da li Vlada Srbije, odnosno nadležno ministarstvo planira da u narednom periodu napravi jedinstveni registar svih agencija i to po osnovu načina osnivanja, nadležnosti, načina finansiranja, broju zaposlenih i visini primanja? Hvala.
Gospodin predsednik Vlade.
Neke agencije su ukinute. Neke su spojene. O drugima se razgovara zato što nije lako o ovim stvarima doneti odluku trenutno, odnosno bez prethodne rasprave i konsultacija. Navešću jedan primer. Doneli smo odluku na jednoj sednici Vlade i onda su odmah napisali pismo iz EU i prva koja je bila na spisku su nam odmah osporili zašto je ukidamo. Treba biti obazriv i pažljiv, da to neko ne protumači da Srbija ne poštuje nešto što su evropske, ne bih nazvao tekovine, Suzana kaže – više preporuke. Nešto su tekovine. Nešto su preporuke. Ono što su tekovine mislim da ne treba da ima nikakvih dilema oko toga, a ono što su preporuke, što ponekad zavisi od pojedinog eksperta koji je bio nadležan za tu temu, od toga da li je bilo para ili nije bilo para za to finansiranje i od toga ko je učestvovao u realizaciji ovih projekata, to treba dobro analizirati i videti koliko je moguće od svega toga ukinuti, a koliko, da tako kažem, da se pronađe drugi način da ta oblast bude regulisana a da nije neko posebno telo, kao što je agencija. U svakom slučaju, ovo što ste predložili mislim da jeste dobra ideja da se napravi jedan dobar predlog. Kada smo došli u ovu situaciju da raspravljamo, sećate se da je to bilo na početku mandata, imali smo praktično organizacione probleme. Ko je u stvari nadležan u Srbiji i kod koga se u stvari nalazi spisak svih tela koja postoje? Veoma često smo jedva dolazili do toga koja u stvari sve tela u Srbiji postoje, između ostalog i ove agencije. Zato ovaj predlog nekog registra je dobar da se napravi evidencija šta sve ima od tih nezavisnih tela, regulatornih tela i šta bi možda trebalo ostaviti, šta bi trebalo ukinuti, a da nam pri tome ne nastane veća šteta nego što bi bila šteta od toga da je taj deo finansiran iz budžeta Srbije.
Narodna poslanica Stefana Miladinović.
Samo da se zahvalim premijeru. Bila mi je namera da kroz ovo pitanje iniciram možda formiranje te baze podataka. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Gorica Mojović.
Poštovani gospodine predsedniče Skupštine, predsedniče Vlade, gospođe ministarke i ministri, dame i gospodo narodni poslanici, malo ću da vratim kulturu u ovaj parlament kroz poslaničko pitanje. Žao mi je što tu nije ministar Bratislav Petković, jer sam imala nameru da mu se lično zahvalim zato što na moje prethodno poslaničko pitanje je ministarstvo dostavilo odgovor pre isteka zakonskog roka, vrlo brzo i efikasno, iako nije u potpunosti dat odgovor, ali ne bih da zakeram. Poslaću pisano zahtev da se taj odgovor dopuni. Ovog puta pitala bih nadležno Ministarstvo kulture i ministra Petkovića – zašto se ne primenjuje Zakon o kulturi i to u oblasti koja predviđa da se izbor direktora ustanova kulture vrši na javnim konkursima? Sada je gospodin Dačić rekao na pitanje koje je bilo vezano za izbor direktora u javnim preduzećima da je dobro da smo doneli jedan sistemski zakon, da će biti primenjivan kada su u pitanju javna preduzeća. Možda ja negde imam razumevanja – tek smo doneli taj zakon i treba uraditi verovatno neka podzakonska akta, imenovati komisije itd. Zakon o kulturi usvojen je avgusta meseca 2009. godine. Od 26 ustanova kulture koje je osnovala Vlada RS u svima njima direktorima su odavno istekli mandati ili su vršioci dužnosti. Ne postoji ni jedan jedini razlog da se ne primenjuje Zakon o kulturi da se raspisuju javni konkursi. Ne postoji ni jedan jedini razlog da nova Vlada i u ovoj oblasti čini ono što radi i u oblasti javnih preduzeća, imenuje vršioce dužnosti ustanova kulture i to bar ovo do sada što je urađeno urađeno je isključivo po stranačkom principu. Novi vršioci dužnosti ne da ne kriju, naprotiv hvale se svojom stranačkom pripadnošću. Mogla bih za neke da kažem da nisu stranački, više su višestranački, jer ih pamtim iz vremena kada su bili u nekim drugim strankama i prošle i sadašnje koalicije. Promenili su stranke, ali su ostali u onim strankama koje su na vlasti i dobili su odgovarajuća mesta, valjda kao nagradu za to. Osim toga što se ni u ovoj oblasti kao ni u javnim preduzećima ne raspisuju javni konkursi, iako mi je poznato da su pravna akta svih ustanova kulture usklađena sa novim zakonom, pitanje je kada će konačno Ministarstvo kulture i Vlada Srbije na osnovu Zakona o kulturi doneti sva potrebna podzakonska akta kako bi konačno i ovaj zakon mogao da se primenjuje? Zbog toga što nemamo podzakonske akte imamo mnogo problema u praksi. Imamo problema u onome što čini svakodnevni život u ovoj oblasti. Hvala.
Odgovor ćete dobiti od Ministarstva kulture u pisanom obliku. Narodni poslanik Jadranka Joksimović.
Gospodine predsedniče, gospodo ministri, hvala što ste ovde kao i uvek poslednjeg četvrtka. To je zaista dobar znak i čini mi se dobra komunikacija Vlade i poslanika. Dva pitanja koja želim da postavim su zapravo inicirana današnjom sednicom Odbora za kontrolu službi bezbednosti, kojim ja predsedavam, a koja je imala za temu sastanak sa nezavisnim državnim organima, predstavnikom DRI, Poverenikom za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i Zaštitnikom građana ili Ombudsmanom. Odbor za kontrolu službi bezbednosti je pokazao tu inicijativu da u jednom partnerskom odnosu sa nezavisnim državnim organima, koji jesu nezavisni u svom radu, ali koji su mandat dobili takođe u ovoj skupštini i na istom smo poslu i odgovorni smo isto pred građanima i pred ovim parlamentom. U tom partnerskom odnosu iskazali smo želju za saradnjom i onda sam shvatila nešto što nisam znala i želim da postavim pitanje Vladi. Sve tri nezavisne državne institucije koje se bave ozbiljnim pitanjima i koje bi trebale da unaprede položaj pre svega građana Srbije imaju jedan za mene neverovatan problem, a to je neadekvatan prostor za rad. Oni se ne žale toliko na budžetska sredstva koja su izdvojena za njihov rad iako su brojne predstavke građana i ozbiljni problemi sa kojima su suočeni i gde pokušavaju da pomognu građanima, ali nisu u stanju da zbog neadekvatnih prostorija za rad čak ni popune dovoljnim brojem ljudi, ljudskih resursa potrebnih za realizaciju njihovih planova koji su, ponavljam, od interesa za građane Srbije. Prema tome, ako biste bili ljubazni da zamolite poslanike da se suzdrže od pričanja dok poslanik postavlja pitanje. Gospodine predsedniče, vama se obraćam. Zahvaljujem. Mene interesuje da li postoji bilo kakav plan i mogućnost da Vlada pomogne u tome da se prostorni kapaciteti ovih nezavisnih državnih organa na adekvatan način reše, s obzirom da je sve veći broj građana koji se oslanjaju na rad nezavisnih državnih organa i DRI, i poverenika, i zaštitnika građana. Da bi ove institucije adekvatno odgovorile svojim zadacima i da bi postigle rezultate, one moraju da budu lišene briga o ovakvitehničkim stvarima. Drugo pitanje je upućeno ministru Ljajiću i tiče se Pravilnika o tehničkim zahtevima za uređaje i programsku podršku za zakonito presretanje elektronske komunikacije i zadržavanje podataka o elektronskim komunikacijama. Tu postoji veliki problem. Dakle, nadzor nad radom telekomunikacionih operatera je veoma otežan i gotovo onemogućen, s obzirom da ne primenjuju obaveze propisane članom 127. Zakona o elektronskim komunikacijama. To znači da njih niko ne kontroliše i da su upravo oni ti koji mogu nesmetano i nezakonito da presreću komunikaciju građana i da pri tome ne ispunjavaju svoje zakonske obaveze prema državnim organima čime, po mom mišljenju, ugrožavaju nacionalnu bezbednost Republike Srbije i građana. Dakle, hoću da znam šta se dešava sa ovim pravilnikom. Govorim u svojstvu predsednika Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Tu se radi o SBB, koji ima oko 700.000 korisnika, Eunetu, Veratnetu. Dostaviću sve informacije o tome, ukoliko postoji volja da se to pitanje reši. Očekujem da mora da postoji volja da se reši.
Hvala. Predstavnici Vlade su me obavestili da će na vaše pitanje dati odgovor pisanim putem. Reč ima narodni poslanik Ranka Savić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, premijeru, ministri, koleginice i kolege, spadam među one koji smatraju da na kraju svake kalendarske godine, svaka odgovorna vlada treba da sumira rezultate. Ono što je možda još bitnije, svaka odgovorna vlada mora da ima plan i program, mora da ima neku viziju, barem za narednu godinu, odnosno da ima viziju o onome šta će raditi u toj godini. Moje prvo pitanje upućujem premijeru i ono se odnosi upravo na plan i program, na viziju zapošljavanja i otvaranja novih radnih mesta. Mislim da ne trebam nikog ovde da podsećam da je svaki četvrti građanin u Srbiji nezaposlen, da je socijalna slika potpuno katastrofalna. Normalno, ne očekujem odgovor – po Ustavu i zakonu da je pravo na rad najbitnije ljudsko pravo, nego očekujem konkretan odgovor – da li će u 2013. godini za radnike Srbije biti bolje? Drugo pitanje, koje je ne manje važno, upućujem gospodinu Dinkiću i gospođi Đukić-Dejanović. Naime, od 1. januara 2013. godine, veliki broj radnika koji je zaposlen u preduzećima u restrukturiranju neće dobiti onu markicu, odnosno neće imati zdravstveno osiguranje. U sindikate dnevno dolazi veliki broj ljudi koji su očajni i koji ne znaju šta da rade od 1. januara. Moram, vas sigurno ne moram da podsećam, ali zbog građana Srbije, da kažem da dolaze ljudi bolesni od karcinoma, dijabetičari, ljudi na dijalizi. Pre nekoliko dana u fabričkoj hali IMR bio je veliki problem, jer je jedan radnik pretio samoubistvom zato što ne zna šta da radi posle 1. januara, jer ima sina, koji ima 17. godina, koji odlazi na dijalizu. To je jedan ogroman problem pred kojim Vlada Republike Srbije, ni sindikat, ni građansko, ni civilno društvo, niti bilo ko u ovoj državi može i sme da zatvara oči. Znam da od 1. januara firme u restrukturiranju moraju barem dva meseca da plaćaju uredno doprinose. Ministre Dinkiću, već sada vam kažem, jer znam pouzdano, najveći broj preduzeća u restrukturiranju neće moći, jer ukoliko to bude radio, da isplaćuje zarade za 63.000 zaposlenih. Ovim putem apelujem na Vladu Republike Srbije da ovo zaista shvati odgovorno, da ovo nije moja melodramatičnost, ali nažalost ja sam sa ljudima koji su u ovo problemu. (Predsednik: Vreme.) Molim vas, sve ste pustili malo duže, a imam još jedno bitno pitanje. (Predsdednik: Pustio sam vas tri i po minuta.) Samo Železara Smederevo…
Imate još tri minuta da postavite dodatno pitanje. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Pokušaću da vam odgovorim. Napravili smo plan rada za narednu godinu. Na prvoj sednici Vlade posle Nove godine donećemo program za podršku malim i srednjim preduzećima za kredite za likvidnost. Doneli smo plan za ona preduzeća u restrukturiranju za koje znamo da neće moći da izvrše svoju obavezu i da obezbedimo novac za overu zdravstvenih knjižica i da uplatimo umesto njih te doprinose koje Fond zdravstva sa pravom traži. Znamo da nas to čeka i spremili smo ta sredstva i to ćemo uraditi odmah posle Nove godine. Nećemo sedeti skrštenih ruku i čekati godinu i po dana da istekne period kada se ukida restrukturiranje. Napravili smo plan i podelili smo nekih 175 preduzeća koja se danas nalaze u restrukturiranju u četiri grupe. U jednoj su ona za koje smatramo da mogu da budu državna, ali samoodrživa. Tu je, pre svega, RTB Bor, "Petrohemija", vojne fabrike. Njih ćemo zadržati u državnom vlasništvu, ali imamo godinu i po dana rok da ih učinimo sposobnim da plaćaju sve – doprinose, poreze, struju, lokalne naknade, da budu na tržištu kao državne kompanije. Kako ćemo to uspeti? RTB Bor to sada čini, ali moramo da rešimo dugove iz prošlosti kroz proces restrukturiranja. "Petrohemija", investiraćemo zajedno sa NIS-om 60 miliona evra da bi oni postali pozitivni i restrukturirati ostale dugove. Što se tiče drugih preduzeća, imamo plan da ne čekamo da problemi zakucaju na naša vrata za godinu i po dana, nego da mi problemima krenemo u susret. Da li Srbiji treba fabrika poljoprivrednih mašina, kao što su IMT, IMR? Smatramo da treba, ali da sadašnji IMT, IMR to ne mogu da urade. Mislimo da u urbanim gradskim područjima, kao što su Novi Beograd i Rakovica, ne može da radi neka ozbiljna fabrika, ali da ti radnici imaju iskustva i ideje da spasimo IMT i IMR tako što ćemo izgraditi novu fabriku sa modelom traktora koji će se kupovatii na domaćem i na stranom tržištu. Kompletan traktor će biti proizveden u Srbiji, osim motora koji će biti "Džon Dirov". Ponovo ćemo praviti kombajne. Srbija je nekada pravila kombajne u "Zmaju". Naravno, u onom segmentu koji možemo da osvojimo i gde vidimo prazninu. Isto tako, pita gospodin Zaharije Trnavčević, na početku, da li Vlada namerava da uzme kredit za navodnjavanjem. Želim da obavestim poslanika Trnavčevića i građane da pregovaramo sa Vladom UAE, da od njihovog fonda dobijemo jedan povoljan kredit gde bi jedan deo upotrebili za čišćenje postojeće kanalske mreže u Vojvodini. Takođe, u centralnoj Srbiji, duž Pomoravlja i Dunava, radi razvoja ratarstva, povrtarstva i voćarstva, a drugi deo da opredelimo poljoprivrednicima da mogu da kupuju opremu za navodnjavanje, opremu za plastenike, odnosno da podignemo intenzitet poljoprivredne proizvodnje i da taj novac iskoristimo da, usled tražnje koju ćemo stvoriti, podignemo i proizvodnju opreme za navodnjavanje u nekim fabrikama, poput "Prve petoletke", koja je takođe u restrukturiranju i koja će raditi menjače za ovaj traktor. Takođe, da pokušamo, pošto "Vojvodina vode", a i "Srbija vode", nemaju mehanizaciju koja je odgovarajućeg kvaliteta da mogu da očiste kanale i da prokopaju sekundarnu mrežu da vidimo da li možemo da nađemo delimično rešenje za 14. oktobar iz Kruševca i da dovedemo nekoga ko bi u nekom zajedničkom ulaganju, kao što smo imali sa "Zastavom" pokušao da pokrene tu proizvodnju. Takođe, u fabrikama koje imaju granični slučaj, kao što su "Kablovi" iz Jagodine, pokušaćemo da postavimo pitanje – zašto EPS danas ne kupuje kablove iz Jagodine, a kupuju ih neke druge elektroprivrede? Da li loš kvalitet? Ako jeste, da li imaju loše mašine? Ako imaju loše mašine, dajte da im kupimo mašine, da naprave dobre kablove. Ako je problem cene bakra, da vidimo sa RTB Bor da li to može da se prilagodi. Ideja nam je da u nekim slučajevima fabriku u restrukturiranju ne čekamo i ne nudimo samo na tenderu za koji unapred znamo da možda niko neće da se javi u postojećem stanju, nego da ulažemo svuda gde postoji bilo kakva tržišna perspektiva. Što se tiče "Železare", to je verovatno najteži slučaj, baš zbog tržišta. Nekoliko železara je u svetu zatvoreno, jedna čak i u Kini, "Košice" su zatvorene, sada ih je Ahmetov, Ukrajinac preuzeo i to nije lako rešiti. (Predsednik: Vreme.) Rusi su tražili produženje roka za tender još dva meseca. Međutim, moram da vam iskreno kažem, mi spremamo i varijantu "B". Ne možemo biti sigurni šta će se dogoditi, jer se ovaj tender već produžavao. Ispitujemo koliki su troškovi, ukoliko se Rusi ne bi pojavili, da država ovo pokrene… (Predsednik: Vreme, gospodine Dinkiću.) …šta bi to značilo i ako to ne bude preskupo, to ćemo mi sami uraditi, ako budemo morali, da bi spasili radna mesta i ovu industriju.
Hvala. Narodni poslanik Ranka Savić.
Evo, ministre, mislim da vi uvek volite kada vam ja postavim pitanje, onda vi možete ovako afirmativno da govorite, ali iskreno se nadam da sada sve to što ste rekli i obećali i radnicima i građanima Srbije će zaista u narednom periodu biti odrađeno. Ono što ja mislim, to vas sad ponovo pitam - mogu li da smatram da će zaposleni u preduzećima u restrukturiranju od 1. januara imati overene knjižice?
Ministar Dinkić.
Tako je. Mi ćemo u prvih desetak dana izanalizirati situaciju i uplatiti taj novac svuda gde same firme ne budu u stanju. Što se tiče ovog ostalog, ovo će biti borba. Naravno, ima puno rada da bi se ostvarilo sve ovo što sam rekao. Ići ćemo slučaj po slučaj. Proveo sam prva četiri meseca kao ministar finansija baveći se, pre svega, javnim finansijama. Ideja je bila da stabilizujemo javne finansije, a da onda u sledećoj godini napravimo prelom i da pokrenemo zdrav deo privrede, a onaj koji nema perspektivu, da vidimo da li makar deo toga može da nađe neko tržište i da tu pomognemo i da onda na kraju imamo i transferisanje toga na standard. Ja ću sledeće godine biti na terenu, neću biti u Beogradu, biću po celoj Srbiji sa svojim timom, od fabrike do fabrike, sa idejom da ne idem samo tamo gde obično političari idu da se slikaju kada su otvaranja, nego da idem tamo gde su problemi. Ne bežim od problema, puno ih je. Ne verujem da sve mogu da rešim, niti ja, niti bilo ko živi na svetu, ali daću sve od sebe zajedno sa Vladom da najveći deo problema rešimo.
Narodni poslanik Ranka Savić.
Još samo bih, ako možete da mi odgovorite – koja je varijanta "B" za "Železaru" Smederevo?
Izvinjavam se, možete komentar, ali ne možete postavljati pitanje, jer ministar više nema pravo da se javi da vam odgovori. Po Poslovniku vi možete dati komentar u dva minuta. Nećete? Hvala. Pošto je sada već prošlo 19,00 časova, završavamo današnji rad. Zahvaljujem se svima na učešću, zahvaljujem Vladi koja je u ovoj godini vrlo ozbiljno i odgovorno pristupila već četvrti put odgovaranju na poslanička pitanja. Određujem pauzu od 30 minuta. Nastavljamo sa radom u 19,30 časova.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa pretresom u pojedinostima po 1. tački dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Đorđe Stojšić, Karolj Čizik, Momo Čolaković, Dejan Radenković, Vesna Jovicki, Slobodan Jeremić, Ljubica Milošević, Slobodan Veličković, Vladimir Marinković, Milorad Mijatović, Slavica Savić, Ivan Karić, Božidar Đelić, Janko Radaković, Jovana Joksimović, Olgica Batić, Nenad Popović, Bojana Božanić, Dušica Morčev, Aleksandar Pejčić, Gorica Gajić, Milan Lapčević, Dejan Mihajlov, Petar Petković, Gorica Mojović, Biljana Hasanović Korać, Miroljub Stojčić, Saša Dujović, Zoran Kasalović, Vojislav Vujić, Aleksandar Antić, Ranka Savić, Judita Popović i Kenan Hajdarević, kao i amandmane Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Narodni poslanici Bojana Božanić, Dejan Mihajlov i Dušica Morčev, pisanim putem, 24. decembra 2012. godine, povukli su amandman na član 3. Predloga zakona. Takođe, narodni poslanici Ranka Savić, Judita Popović i Kenan Hajdarević, pisanim putem, 25. decembra 2012. godine, povukli su amandmane na članove 63, 78. i 84. Predloga zakona, a narodna poslanica Ranka Savić je, pisanim putem, 24. decembra 2012. godine, povukla amandman na član 22. Predloga zakona. Takođe, amandmane su povukli, pisanim putem, 27. decembra 2012. godine, narodni poslanici Vesna Jovicki na član 7, Miroljub Stojčić na član 85. i Zoran Kasalović na član 141. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Đorđe Stojšić i Karolj Čizik. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, nisam siguran da li su svi poslanici dobili mišljenje predlagača zakona o podnetim amandmanima. Vidimo da u sali postoje tri-četiri primerka mišljenja, ali, evo, ja kao narodni poslanik nisam dobio mišljenje predlagača zakona. Postoji mišljenje Odbora, iako je i Odbor nekih 16 amandmana naknadno dostavio, pa ne znam da li se sam predlagač izjasnio i u pogledu tih amandmana. U svakom slučaju, smatram da je pravo svakog narodnog poslanika, pre nego što počne da raspravlja o podnetim amandmanima, da zna koji amandman je prihvaćen, a koji amandman nije prihvaćen od strane samog predlagača zakona.
Imam informaciju da su stručne službe podelile poslaničkim grupama. Dobili ste po jedan primerak u poslaničkim grupama. Ukoliko smatrate da je potrebno, napravićemo pauzu od 10 minuta da biste svi dobili mišljenje. Dajem pauzu od 10 minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Gospodine Mikoviću vi ste se prijavili. Izvolite.
Interesuje me samo da li je pribavljeno mišljenje Vlade na podnete amandmane? Pošto na svaki zakon, pa i na amandman postoji mogućnost da se traži od Vlade mišljenje. Po meni za ovako važan zakon je i potrebno i neophodno mišljenje Vlade u pogledu amandmana, pa me interesuje da li je to traženo, da li je dobijeno, ako je dobijeno, lepo bi bilo da znamo kakav je stav Vlade u pogledu podnetih amandmana, jer podneti amandmani u zavisnosti od toga da li će biti usvojeni ili neće biti usvojeni mogu u značajnoj meri da menjaju i sam predlog zakona. U tom smislu, smatram da bi valjalo, naročito kod ovakvih strateških zakona, pošto ovaj zakon da nije tako važan, sumnjam da bi bio i podnet od strane velike poslaničke grupe. Znači, u svakom slučaju, ako možemo da dobijemo odgovor na to pitanje.
Dobićete odgovor na to pitanje. Dakle, ne postoji mišljenje Vlade na amandmane na Predlog zakona o javnim nabavkama, s obzirom da je to u skladu sa članom 164. stav 2. koji utvrđuje da ako nije predlagač zakona Vlada može da dostavi Narodnoj skupštini mišljenje o podnetim amandmanima. Dakle, mislim da ste vi kroz ekspediciju i obavešteni kao narodni poslanik da ne postoji mišljenje Vlade o tome. Želite opet reč? Izvolite.
Samo da pitam, da li je traženo mišljenje Vlade pa nije dobijeno ili?
Obaveštena sam da je Vlada obaveštena da raspravljamo o amandmanima, ali se nisu izjasnili o amandmanima.
Nisu želeli?
To sada ne mogu da vam kažem da li su želeli ili nisu želeli, uglavnom nismo dobili mišljenje Vlade. Da li neko želi reč u vezi sa amandmanom na član 3. Predloga zakona? Već sam pročitala, ali ponoviću. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Đorđe Stojšić i Karolj Čizik. Predstavnik predlagača i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Bojana Božanić i Dušica Morčev. Predstavnik predlagača i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala lepo. Poštovane kolege, mi smo ispred poslaničke grupe DSS na član 3. podneli amandman gde smo predložili da se doda iza tačke 28. tačka 29, a taj član odnosi se na značenje određenih izraza u javnim nabavkama i da to bude neuobičajeno niska cena, to je ponuđena cena koja značajno odstupa u odnosu na tržišnu uporedivu cenu i izaziva sumnju i mogućnost izvršenja javne nabavke u skladu sa ponuđenim uslovima. Smatramo da na osnovu dosadašnjeg iskustva koje smo imali da se ovaj termin neuobičajeno niska cena, mora jasno i precizno definisati bez obzira što u članu 92. stoji ovaj termin. Ali, svakako i ovaj član 3. postoji i tako je naveden i svi ovi termini koji se koriste u proceduri javnih nabavki su navedeni te smo smatrali da je vrlo važno da i ovde to uradimo. Jer ako je predlagač hteo da napravi bolje, jasnije i preciznije i kriterijume i sve što se tiče procesa i procedura u javnim nabavkama, smatrali smo da ovo nije smeo da izostavi. Ranije smo imali velikih problema sa damping cenama stranih firmi, na različitim tenderima gde tokom postupka dobijamo i do dva, tri puta nižu cenu. Imali smo primer "Alpine" gde je procenjena vrednost bila 33,3 miliona evra za radove, a oni su je dobili za 17,3. Neposredno posle toga uz različite anekse ugovora i podnete odštetne zahteve isplaćeno im je 44 miliona evra, znači najniža cena, nije i najpovoljnija za državu. Dakle, dešava se vrlo često suprotno, tako da stvarno smatramo da je neophodno da se ovaj termin definiše u okviru člana 3. Molim predstavnika predlagača da to uzme u obzir u cilju boljeg i preciznijeg Zakona o javnim nabavkama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, trošim vreme od ovlašćenog predstavnika. Fasciniran sam činjenicom da predlagač ovog zakona nije prihvatio ni jedan amandman opozicije osim nekih kozmetičkih i da od naših 27 amandmana ni jedan nije dovoljno dobar da ga prihvati. Ovaj predlog zakona koji imamo pred nama je dobar kao što smo rekli u odnosu na raniji predlog zakona i predstavlja ozbiljan iskorak kvalitativno koji može da uradi ovu oblast. Ali, smatramo da nije savršen i mi smo kroz naše amandmane ukazali na one probleme koji postoje u ovom zakonu, gde su u skladu sa nekim ličnim interesima pisani pojedini članovi, gde su urađeni neki delovi zakona i neke odredbe urađene na način koji neće moći da funkcioniše. Mi smo kroz raspravu u načelu i kroz raspravu po amandmanima ćemo ukazati na sve probleme koji čekaju u primeni ovog zakona, na sve mogućnosti za zloupotrebe koje će se desiti ukoliko neki od amandmana ne budu prihvaćeni. Mene je iznenadila činjenica da prosto ni jedan amandman nije prihvaćen. Imajući u vidu nameru ovde svih poslanika i svih opozicionih stranaka da urade nešto dobro za ovaj zakon, već su prihvaćeni samo amandmani vladajuće koalicije i amandmani koji su plasirani isto tako po zahtevu nekih novopostavljenih direktora nekih javnih preduzeća. To pokazuje nespremnost poslaničke većine koja je predložila ovaj zakon, da ne uspostavi jednu saradnju u ovoj Skupštini koju smo mi očekivali da ćemo imati bar na ovom zakonu i koji smo očekivali prilikom prvog zakona u ovoj Skupštini koji se usvaja na predlog poslanika. Mi ćemo kroz ovu raspravu kao poslanici DSS naravno obrazložiti sve naše amandmane koji nisu prihvaćeni i ukazati zašto bi bilo dobro da su oni u ovom predlogu zakona i zašto njihov izostanak neće doprineti boljem funkcionisanju javnih nabavki u Srbiji. I to ćemo isto uraditi sa krajnje dobrom namerom, na način da i javnosti i poslanicima ove u sali bude jasno da su oni kvalitetni i da su pisani u cilju, ne da bi neko popunjavao vreme i pravio amandmane da zamajava nekoga, već da bi popravio tekst predloga zakona koji je poslanički i koji će biti kao prvi takav zakon iz ove Skupštine i koji bi trebalo da bude plod prosto jedne saradnje, dogovora oko najboljeg rešenja u ovoj Skupštini, bez toga da li je neko opozicija ili pozicija, pošto smo mi sa takvim namerama pristupili izradi ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije tačno da su amandmani prihvaćeni samo od narodnih poslanika koji pripadaju vladajućoj većini, prihvatani su i od narodnih poslanika koji ne pripadaju i ne podržavaju ovu vladu i nisu učestvovali u predlaganju ovog zakona i to odmah da raščistimo. Zamolio bih, kada spominjete interesne grupe, odredite tačno koje su to interesne grupe, zato što interesne grupe mogu da budu i grupe koje hoće da zloupotrebe postupak javnih nabavki. Mene interesuje da li ovde neko zloupotrebljava ili hoće da napravimo zakon da neko u sistemu javnih nabavki vrši korupciju ili šteti državi, da bi ostvario pravo koje mu u normalnim uslovima ne bi pripalo. Što se tiče ovog amandmana, ne znam, možda jeste vaša želja bila da nešto popravite, ja u to neću da ulazim, ali već u samom zakonu je definisana ova materija. Hoćemo li kroz svaki član da provlačimo iste stvari? Ne vidim ni jedan razlog zašto bi u samom delu, ne šteti zakon, ali ga opterećuje suvišnim stvarima.
Za reč su se javile i Bojana Božanić i Dejan Mihajlov, replika, kojim redosledom, izvolite gospođo Božanić.
U principu, ja sam bar razumela da mi Zakon o javnim nabavkama, kao i druge zakone donosimo da bi precizirali i jasnije definisali sve procedure i postupke, evo konkretno u procedurama u sprovođenju javnih nabavki. U članu 3. definisani su svi termini koji se pojavljuju u Zakonu o javnim nabavkama, pregovarački postupak, kvalifikacioni, konkurentni dijalog, okvirni sporazum, a onda mi ponovo dalje u članovima 35, 36, 37, 38, 39. itd, pojašnjavamo, odnosno predstavnik predlagača pojašnjava te termine. Zaista ne smatram da je to neko opterećenje za sam zakon, to što bi trebalo možda da se pojasni, pošto termin neuobičajeno niska cena je nešto sa čime smo se susretali poslednjih godina, vrlo su se koristili na jedan nezgodan način i dešavalo se da ta cena koja je najniža, ne bude najpovoljnija za državu, već kroz aneks ugovora, kroz neke odštete i zahteve, država plati mnogo više, a u nekom drugom slučaju, možda bi dobili neku povoljniju, da smo u startu uzeli neku cenu koja nije neuobičajeno niska u odnosu na procenjenu vrednost. Malo sam se u svojoj opštini gde radim i bavila tim javnim nabavkama, pa sam videla i na primeru lokalne samouprave, a već i na primeru gde su države cifre mnogo veće, svakako je to dosta ozbiljnije, a ovo što je moj kolega Dejan Mihajlov rekao, naš je cilj da mi pomognemo da ovaj zakon bude što bolji i što kvalitetniji. I za nas je neki narod glasao i oni takođe očekuju da mi pomognemo u cilju donošenja jednog zakona o javnim nabavkama, koji je dobar, kvalitetan, koji će sprečavati korupciju i koji će doprineti uspehu i radu svih izvođača radova, ali i naručilaca posla. Mi samo hoćemo da pomognemo.
Izvolite gospodine Mihajlov.
Mi ovde ne govorimo sada o tome da neko vas optužuje da vi zastupate interesne grupe, ali prosto je interesantna jedna stvar da se pojavljuje amandman, da sve mora da se objavi u "Službenom glasniku". Ja bih se složio da stoji da se objavi u "Službenom glasniku" besplatno i to bi za nas bilo prihvatljivo, jer to je odgovor zašto se pojavilo nešto novo što mi smatramo da nije dobro. Postoji portal na kome se objavljuje sve javne nabavke, koji je javan, dostupan svima i dokumentacija koja je potrebna za određene javne nabavke i to je potpuno besplatno. Ukoliko uvedemo potpuno bespotrebno po nama, objavljivanje u "Službenom glasniku", koje će se i plaćati, smatramo da se nepotrebno izlažemo troškovima, naručioce i da je to stvar koja je u ovom trenutku prevaziđena, sa jedne strane. Sa druge strane, internet izdanje ili elektronsko izdanje "Službenog glasnika" se plaća i mi smo jedina država u regionu gde se elektronski oblik "Službenog glasnika", izdanje, plaća, iako postoji obaveza po Ustavu da zakoni budu jednako dostupni svima i da neznanje nekog zakona ne opravdava onoga ko čini neko delo protivno zakonu. Ukoliko se to uradi, da se svede to na elektronsko objavljivanje ponuda, ukoliko bude besplatan pristup na sajtu "Službenog glasnika" tom ponudom. U suprotnom, mi dolazimo u situaciju da se navodi novi namet, teret naručiocu posla, da se objavljuje u "Službenom glasniku", što po nama nije neophodno u ovoj situaciji i samo se izlaže trošku i samo se duplira ono što već postoji. Jedna institucija republička, Uprava za javne nabavke, Republička komisija koja ima svoj portal, koji bi trebalo da postane po nama potpuno ispravno centralno mesto svih javnih nabavki u Srbiji.
Izvolite gospodine Arsiću.
Hajde prvo oko amandmana, vi ste, ako sam ja dobro razumemo tražili da se ovde nakon tačke 28. doda tačka 29. u vašem amandmanu. Kada želite nešto da uradite, šta je sa sadašnjom tačkom 29.? Da li je menjate, brišete ili dosadašnja tačka 29. postaje 30, pa do kraja, tako se piše amandman? Verujte mi, ja sam ih najviše napisao. Ne verujem da ima više poslanika u Skupštini koji su uradili amandmane, od mene. Jednostavno, iz tehničkih razloga, ovaj amandman ne može da se prihvati, jer brišete tačku 29, a to je kriterijum koji se određuje predlogom zakona. Što se tiče "Službenog glasnika", ja sam sasvim jasno postavio pitanje, kada spominjete interesne grupe, to su one koje hoće da zloupotrebe, da zakon ostavlja mogućnost zloupotrebe da neko dobije posao koji na tržišnim uslovima inače ne bi mogao. To su interesne grupe. "Službeni glasnik" je zvanično glasilo Republike Srbije i u razgovorima, kako da uredimo ovu materiju, zato što se izražavala sumnja da elektronska objava može da se zloupotrebi, jedino je ostalo da to bude ipak državno javno preduzeće koje je zaduženo za objavljivanje, da ono stoji i za svake ponude koja se pojavi. Baš zato, da ne bismo velikim troškovima izlagali naručioce javne nabavke, određeno je i koliko i šta mora da se objavi od strane "Službenog glasnika", a svi ostali zvanični podaci idu preko portala Uprave za javne nabavke i dužan je "Službeni glasnik" potpuno besplatno da omogući svakome ko želi da učestvuje u postupku javne nabavke, u smislu dapregleda ponude, da pripremi dokumentaciju i da učestvuje kod ponuđača javne nabavke. Osim toga, da bi se zloupotreba od strane "Službenog glasnika" isključila u smislu da on sada krene sa određenim visokim cenama koje bi znatno poskupele postupak javne nabavke, predviđeno je da usluge, naknade za usluge po ovom pitanju određuje Vlada Republike Srbije, a Vlada Republike Srbije je ta koja je naručilac posla, najčešće, odnosno njeni organi koji su namenjeni za posao izbora najboljeg ponuđača. Razumem vašu želju, ali mislim da tehnički gledano, još uvek nismo dostigli taj nivo da možemo da se oslonimo samo na elektronske objave, kada su u pitanju javne nabavke.
Hvala. Reč ima Dejan Mihajlov, replika. Izvolite.
Prvo, ja sam objasnio da ne mislim na interesne grupe, već mislim na pojedine stvari koje se dešavaju, koje po nama nisu dobre. To je upravo, kako ćete da obezbedite dostupnost svima, određene konkursne dokumentacije na službenom portalu, na sajtu "Službenog glasnika", ako se plaća "Službeni glasnik", to je pod jedan, i ako se svaki primerak "Službenog glasnika" plaća, to je pod dva. Zašto ne verujete u portal Uprave za javne nabavke i Republičke komisije, da će na taj način biti dostupne ponude svima. Verujete dovoljno da se Republičkoj komisiji da da vodi prekršajni postupak u prvom stepenu, verujete da im se da pravo da saslušavaju zaposlene u licu naručioca pečata, prostorija, dokumentacije, i ostalo, a ne verujete im da će biti dovoljno sposobni da konkursnu dokumentaciju objave na portalu Uprave za javne nabavke, to je jedno. Drugo, ako već insistirate na tome da "Službeni glasnik" objavljuje, postupite onda kao što se radi u slučaju objavljivanja izveštaja političkih stranaka o finansiranju u "Službenom glasniku", gde se to radi besplatno, gde je "Službeni glasnik" kao državno preduzeće, u obavezi da uradi nešto što je u državnom interesu. U ovoj situaciji, omogućite na taj način da elektronski pristup informacijama bude potpuno besplatan. Stavite u zakon da će elektronski pristup konkursnoj dokumentaciji na sajtu "Službenog glasnika" biti besplatan i dostupan svima, jednako kao i na portalu Uprave za javne nabavke i da nemaju naručioci, odnosno ponuđači, obavezu da kupuju "Službeni glasnik" da plaćaju pretplatu na sajt "Službenog glasnika", već da to bude potpuno besplatno. Vlada neka odredi kolika je ta cena koju će svi naručioci u Srbiji, kojih ima po spisku koji će, naravno, napraviti Vlada u evidenciji, biti u obavezi da plaćaju troškove "Službenom glasniku".
Hvala. Gospođo Božanić, samo da vam kažem, pošto je replicirao gospodin Mihajlov, da bismo omogućili što više poslanika da vodi diskusiju, molim vas da repliku sada prekinemo. Gospodine Arsiću, vi ćete dobiti priliku da odgovorite. Međutim, moliću vas da vaše izlaganje ograničite i vi na dva minuta. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, nemojte sada vi da kršite Poslovnik, ali gledaću da budem što je god moguće kraći, svakako. Zašto bi neko kupovao "Službeni glasnik", ako mu je to na portalu besplatno? Zašto bi "Službeni glasnik" naplaćivao premije od podataka, ako ima sa svog portala, ako postoji portal koji je besplatan, i koji je potpuno ravnopravan u postupku objavljivanja? Rekoh vam, logika da se objavljuje u "Službenom glasniku" jeste da bi se započeo postupak javne nabavke, ali ako ga nema u "Službenom glasniku" i nema ga na portalu Republičke uprave za javne nabavke, ta javna nabavka ne postoji. Još nešto, datum sa kojim se počinje postupak je vezan za datum objavljivanja na portalu javnih nabavki. Ne možete da isključite službeno glasilo Republike Srbije iz ovog postupka, ljudi, barem ne u početku, bar dok zakon ne uđe u punu primenu. Ako se pokaže kroz iskustvo da je to suvišno, šta vas i nas košta da napišemo zakon, izmene i dopune zakona i da to isključimo kao mogućnost?Opet vam kažem, postupak javnih nabavki i oglašavanje biće daleko jeftiniji nego što je to do sada bio, baš zato što u onom delu gde se vrši naknada prema "Službenom glasniku", daleko se manje podataka objavljuje, nego što je to do sada bio običaj.
Hvala. Da bih objasnila zašto sam ograničila vreme na dva minuta, pozvaću se na član 158. stav 7, koji kaže da predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona ima pravo da o svakom amandmanu govori do dva minuta, s tim da ukupno trajanje pretresa u pojedinostima po ovom osnovu ne može trajati duže od tri časa. Reč ima gospodin Mihajlov. Izvolite.
Evo ovako, vi ste sada rekli da je objavljivanje "Službenom glasniku" uslov za početak javne nabavke, što je suprotno ovom zakonu. To ste rekli u prvoj rečenici, ja sam dobro zapisao, i ako treba uzećemo stenogram da proverimo. Znači, to ne može nikako da bude uslov.Ja se nadam da to nije uslov, već da je uslov akt naručioca, kojim se započinje javna nabavka i objavljuje na portalu. Razumem vas da vi hoćete kroz "Službeni glasnik" da predstaviteneku izvesnost, sigurnost, tačnost podataka. U ovom trenutku, stvarno mislim da u osnovnom predlogu zakona to nije stajalo i da to nije neophodno, jer imamo jedan portal za javne nabavke, što je jedna nova institucija, što je dobro i odlično, gde će se svi podaci objavljivati. Mislim da je to jedno rešenje koje je prisutno u svim, da kažem, normalnim državama, u kojima je korupcija svedena na jedan nivo. Mislim da nema potrebe da se te stvari razuđuju i da se traže na dve-tri strane, da dovodimo u troškove i one koji objavljuju oglasei one druge koji imaju sada obavezu na dve-tri strane da traže taj tekst oglasa, pogotovu što ste rekli da će na sajtu "Službenog glasnika" da se objavljuju samo bitne informacije. Zašto bi onda objavljivali samo jedan deo informacija, kada imate na portalu gde će sve da se objavljuje? Koja je onda svrha, kada ćete da objavite šturi tekst oglasa na sajtu "Službenog glasnika" i u "Službenom glasniku", a kompletnu informaciju će morati da traže na portalu Uprave za javne nabavke? Opet tu nekako nema logike. Drugo, ja sam čuo i da je na Odboru za finansije bilo rasprave oko toga i da su određeni poslanici iz vladajućih koalicija bili protiv toga. Mi smo sa gospodinom Radenkovićem pričali o tome, da prosto, to nije možda najbolje rešenje u ovom trenutku. Nema potrebe, portal ne nešto što treba da bude centar, središte svih nabavki u Srbiji. Svu energiju i vi kao predlagači i Vlada koja će da učestvuje u svemu tome, treba da uložimo da taj portal postane središnji kamen ili kamen temeljac nabavki u Srbiji. Mi se sa timpotpuno slažemo i takvo rešenje podržavamo.
Hvala. Reč ima gospodin Radenković. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Čisto zbog pojašnjenja, mi smo kao poslanička grupa SPS u raspravi u načelu, istakli kao pozitivan predlog u predlogu Zakona o javnim nabavkama, to što neće više biti obaveza objavljivanja u "Službenom glasniku". Iznenada na Odboru se pojavio amandman koji vraća nas ponovo na …
Izvinite gospodine Radenkoviću, moram da vas podsetim, mi smo kod amandmana na član 3. predloga zakona. Kada dođemo do tog amandmana, imaćete priliku da govorite o njemu.
Zamolio bih vas da me ne prekidate, jer čisto zbog pojašnjenja, vi ste predsedavali Odborom, niste kao i ja glasali za taj amandman, kao i neki drugi članovi tog odbora, tako da vas molim da samo kažem stav zbog čega smo apsolutno protiv i nije nam jasno zbog čega se ponovo vraća da se to objavljuje u "Službenom glasniku", koji je razlog, jer "Službeni glasnik", kao preduzeće koje ima dosta prihoda od drugih raznih oglasa, nije mu preko potrebno, niti će biti ugroženo njegovo poslovanje, ako ostane bez prihoda od ovoga. Ako je politika ove vlade da ukinemo razne parafiskalne namete privredi, da skraćujemo procedure, ovo što se radi ponovo otežava proceduru, stvara dodatne troškove preduzećima, da ne pominjemo koje su to sume novca, koje su godišnje izdvajanje za oglašavanje, portal javnih nabavki je odlična stvar. Kada objavite to, postoji vreme, datum i od tog dana ima rok kada će oni podneti, tako da apsolutno mogu da kažem da mi smatramo da za timnema potrebe, zbog procedure, zbog načela, efikasnosti, ekonomičnosti. Hvala.
Hvala. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Janko Radaković i Jovana Joksimović. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala. Hteo bih prvo ova dva minuta po amandmanu, pa posle vreme kao ovlašćeni moje poslaničke grupe.
Gospodine Đeliću, ovo nije vaš amandman i možete da koristite samo vreme poslaničke grupe.
Želeo bih samo da kažem da i ova diskusija koju smo sada čuli u dosta dobroj meri odražava ono što smo videli na jednom odboru na kome ste vi predsedavali, a to je da smo videli velike razlike onoga što je trebalo da bude, rekao bih konsenzus, i DS je rekla da u slučaju da se usvoji par amandmana i mi bi bili spremni da glasamo za ovaj zakon. Na odboru i večeras vidimo da oko ovog zakona nema saglasnosti ni unutar vladajuće koalicije. Građani Republike Srbije moraju da znaju da smo dva i po sata imali raspravu ne samo između vlasti i opozicije nego i u velikoj meri unutar vladajuće koalicije, gde ni amandmani PUPS oko pitanja koje se tiče srca političkog programa, a tiče se firmi koje zapošljavaju prevashodno invalide, niti pitanja SPS i tu smo videli želju da se ne skrnavi jedan od napretka koji je obećan ovim zakonom, a to je da rokovi teku tek od momenta objavljivanja na portalu Uprave za javne nabavke. U poslednji momenat, ne znam da li DSS prihvata ovo rešenje, zato što gospodin Nušić, njihov bivši visoki funkcioner sada je sa naprednjacima i postavljen je da vodi taj Službeni glasnik i bilo kako bilo, ono što je apsolutno neverovatno je da zakon koji se navodno sprema dve godine od strane SNS, koji je navodno odležao svoje pravno vreme u Skupštini danas smo videli na Odboru za privredu i finansije kada je predsedavajuća dobila 15 amandmana Odbora. To uopšte nisu mali amandmani. To su amandmani koji na primer priznaju elementarnu grešku, a to je da se zaboravilo reći ko je taj koji drži registar ponuđača. Odjedanput su se setili da to treba da bude APR. Odjedanput su se setili da postoji "Službeni glasnik" koji treba da brani i obezbedi ono što je zakonito. Uzgred budi rečeno, hajde da je bila obaveza da se objavi za one veće nabavke u pisanoj formi jer možda internet nije toliko dostupan ili možda neki ljudi u našoj zemlji više vole da pročitaju tekst. Ne, predlaže se amandman kojim će se obezbediti da se to objavi na drugom portalu. Gde je tu plus? Portal Uprave za javne nabavke ili portal "Službenog glasnika"? Velika stvar. Ne samo to, ono što je izuzetno razočaravajuće je da ovaj amandman koji smo predložili, koji je samo hteo da bolje uredi po dobroj pravnoj praksi, da premesti neke definicije, pojmove, i o tome su poslanici DSS govorili, ne da bi menjali tekst nego samo da stvari budu stavljene gde treba, i taj amandman se odbija. Ne razumem zašto. Odbijen je amandman SPS. Podržali smo ga. On je samo predložio dobru stvar. Dobro je što su se oni setili. Žao mi je što se mi nismo setili toga, a to je da se publikuje na internetu svaki plan javnih nabavki sitnih naručioca. To je odlična ideja. Predlažem da svi podržimo taj amandman. Zašto?
Gospodine Đeliću, vratite se na amandman.
Koristim vreme ovlašćenog.
Znam.
Želim da naznačim u uvodnom momentu mojih 15 minuta kad amogu da govorim o onome šta želim, a ne samo o amandmanu. To je pravilo Poslovnika kjoi bi vi trebalo da poznajete bolje od mene. Ono što je zaprepašćujuće u ovom momentu jeste da jedan dobronameran predlog koji dolazi iz vladajuće koalicije, uočeni problemi koji postoje u javnim nabavkama, a to je da neka javna preduzeća, naručioci po zakonu imaju obavezu da veoma rano u godini objave taj plan to ne rade i ponekada čekaju dosta pozno u godini da to objave. Neki od njih, i to smo svi dobro uočili, tu nema političkih razlika, to objavljuju usred leta i daju izuzetno kratke rokove da se te javne nabavke obave. Veoma je dobar i podržavamo amandman SPS. Loše je što druge članice vladajuće koalicije to ne podržavaju, da se svi planovi javnih nabavki objave na internetu. To je u skladu sa ovim što, poštovani predlagači iz SNS, i vi sami predlažete u smislu transparentnosti. Na raku bih hteo da kažem nekoliko reči i o amandmanima koje smo mi predložili i za koje ne razumem zašto nisu prihvaćeni. Jedan amandman je pokušao da izbegne izuzetak koji se po prvi put uvodi, a to je da na velikim tržištima koji su međunarodnog tipa i postoji velika tradicija svuda u svetu javnih međunarodnih tendera, a to je za lične karte i pasoše. Skoro četiri miliona biometrijskih pasoša u Srbiji. Svi moraju da imaju ličnu kartu. To su izuzetno bitni veliki momenti i nikakva tajnost neće biti prekršena ukoliko to ostane u domenu javnih nabavki. Ono što mora da ostane tajno, sve zemlje to rade, kada je nabavljala u prethodnom periodu te čipove i ono što je trebalo da obezbedi beli šengen. Nema nikakvog razloga da se sada to izuzme iz primene. Iz najbolje namere smo predložili amandman koji predlaže da kada već predlagač sa pravom želi da se dodatni radovi kroz aneks smanjuju sa 25 na 15%, mi smo rekli 10%. U redu, možda to nije najbitnije kao dodatni rad. Predložili smo da takva ekstenzija radova ne može biti po cenama koje su drugačije od prvobitnog tendera koji se sproveo sa punom konkurencijom. Gde je tu problem? Da li ovde idemo na neku visoku politiku? Ne, to je zdrav razum. Prihvatite amandman. Možemo ga ispraviti, nije još kasno, da na taj način možemo da obezbedimo da tih dodatnih 15%, neka bude po vašem, se ne radi po drugačijim cenama. Istovremeno, pozdravljam što je prihvaćen naš amandman, o tome će pričati moj kolega, u smislu, na način na koji može da se obezbedi konkurencija. Ali, ono što na kraju stvarno ne mogu da razumem, to je obrazloženje koje je dato na amandman, koji, čini mi se,i tu ne polažem naročita autorska prava, na amandman koji pokušava da na ovom bitnom slučaju za naše građane, uvedemo jedan generalni princip, a to je, da kada se najavljuje ušteda, predloži se istovremeno i mehanizam da se proveri da li se ta ušteda efektivno realizuje. Mislim da je to veoma fer. Ukoliko vladajuća koalicija, naročito SNS, koja je već više od godinu i po dana, a i u ovoj debati obećava i najavljuje između 600 miliona evra i milijardu evra na godišnjem nivou ušteda, predložili smo mehanizam kojem ćemo obezbediti da taj eventualni uspeh bude i dokazan u našim budžetima. Ideja je veoma jednostavna, da svi oni koji naručuju, procene uštede koje će imati, da te uštede ne bi nestale na neka druga trošenja, da se formira budžetski fond. Nije u redu obrazloženje koje kaže da se time kažnjavaju oni koji su efikasniji, iz razloga što može Vlada da obezbedi da iz tog fonda se nagrade oni koji će napraviti najveće uštede. Na taj način će čak biti i eklatantnije da taj fond ušteda iz javnih nabavki može da se veoma jasno pokaže ko je taj koji radi najviše u interesu naših građana, pa onda da dobije mogućnost da finansira nešto drugo, ili pak da naša nacija, kroz izveštaj ministra finansija, svakog kvartala sledeće godine u ovom Domu, a posle toga kroz budžete da onda obezbedi da ide više novca na ono što nam je toliko potrebno. Mi smo vas pažljivo slušali. Jeste, uštede su u Srbiji danas potrebne. Jedan od najbezbolnijih načina da se te uštede realizuju jeste kroz bolje funkcionisanje javnih nabavki. Hajde onda da usvojimo ovaj mehanizam i da kroz taj mehanizam ima više novca za poljoprivredu, ima više novca za samohrane majke, ima više novca za žene koje moraju da održavaju trudnoću, da ima više novca za one koji su socijalno najugroženiji, da ima više novca za vodoprivredu, da ima više novca za podršku domaće privrede. Mislim da oko toga možemo da se dogovorimo. Zbog toga postoje samo dva razloga za odbijanje ovog amandmana. Prvi je da ga niste shvatili ili ste videli neku zlu nameru tamo gde je nema. Ponavljam, zle namere nema i ja vam predlažem da ovaj princip, koji mi ovde predlažemo da uvedemo u ovim teškim vremenima, a to je da svuda gde se obećavaju ili očekuju uštede, da se to proveri, da imamo povratnu informaciju od svih javnih politika koje budemo izglasavali u ovom visokom domu i žao mi je što se ovde pokušava videti neka politička pozadina gde nje stvarno nema. Mi smo ovde otvoreni. Ako ne možete 600 miliona evra sledeće godine, dajte cifru, da promenimo amandman. Ako ne želite da to bude tako što se formira budžetski fond, nego želite da smanjite za te uštede poreze, to je prihvatljivo. Ponavljam, DS je spremna, ukoliko usvojite ovaj amandman, da glasa za Zakon o javnim nabavkama. DS će posle toga glasati po ovom amandmanu za rebalans budžeta koji će obezbediti da naši građani imaju mogućnost da prate da li se te uštede od 600 miliona evra, ili koliko vi kažete, efektivno realizuju. Ako ih realizujete, mi ćemo vam na tome čestitati, ali strah me je posle ove diskusije i diskusije na Odboru i ovog praznog obrazloženja, strah me je zapravo razlog zbog čega se ovo odbija, a to je da ni vi sami više ne verujete u vaša obećanja, da sada kada ste suočeni sa onime što jeste vlast, a to je odgovornost, kada morate da odgovarate za ono što ste obećali, odjedanput klecaju kolena, odjedanput čujem na desetine praznih obrazloženja da to tek treba da se uhoda, da zakon treba da se odgodi, da zakon treba da počne da funkcioniše malo kasnije, da to baš nije sasvim lako, da sada moramo da vidimo koji će nivo uraditi na taj način i dolazimo do apsurda svih apsurda, a to je u ovom obrazloženju da kada neko štedi, da je on kažnjen. To je u potpunosti u suprotnosti sa onim što mora da bude naš cilj, svih nas, nezavisno od toga šta su naše političke opcije, a to je da obezbedimo da državni novac bude upotrebljen i zakonito i ekonomično. Gospodine Arsiću, kolege, nije još kasno. Možete u danu za glasanje možda za sebe da obezbedite jednu veliku pobedu. Evo, mi iz DS vama nudimo mehanizam za to, ali ukoliko vi to odbijete ili vidite politički napad tamo gde ga zaista nema ili ne verujete u ono što ste tako dugo pričali. Hvala vam na vašoj pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, prekršili ste Poslovnik dozvoljavajući gospodinu Đeliću da govori o svim amandmanima koje je podnela njegova poslanička grupa zato što je članom 158. stav 3. predviđeno kako postupa predsednik poslaničke grupe kada je u pitanju rasprava u pojedinostima. Ovaj Poslovnik, koji sada držim u ruci, je delo vaših kolega koji su poslanici, mislim da su neki još uvek sa vama ovde u poslaničkim klupama i koji su napisali jedan ovakav Poslovnik, koji baš i nije nešto sjajan. Gospodine Đeliću, potpuno vas razumem da se ponašate tako zato što ste kratko poslanik, ali isto tako znam da je često predsedavajući ovde, i dan danas potpredsednik iz DS, za ovako nešto izricao ljudima opomene i oduzimao im reč. Možete da govorite samo o tački dnevnog reda pod uslovom kada je u pojedinostima samo za taj amandman i ništa više. Da iskoristim samo još 10-15 sekundi. Kada biste objavili plan javnih nabavki, napravili biste sledeću situaciju, a to je da ponuđači rasporede tržište, rasporede ko će koju javnu nabavku da dobije, jer najveći problem prilikom sprovođenja Zakona o javnim nabavkama jeste nedostatak konkurencije. Objavljivanjem plana biće mnogo manja mogućnost da se više ponuđača dogovori ko će koji posao da dobije, da ih podele i da nastupaju sigurni da će u nekom nizu da dobiju posao koji njima odgovara.
Hvala. Potpuno ste u pravu, gospodine Arsiću. Ja isto taj član 158. čitam kao i vi i smatram da je vreme da se govori o dnevnom redu, dakle, o amandmanu. Gospodina Đelića sam i u jednom trenutku upozorila da govori o amandmanu. On smatra da svoje vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe može da troši na način na koji je diskutovao. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, replika. Izvolite.
Ovo je replika na gospodina Đelića. Gospodin Ljušić jeste bio kod nas u stranci i jeste otišao u SNS i to za nas nije nikakav problem. Svako bira u nekom trenutku u koju će stranku da ide, gde vidi da ima više ambicija. To je činjenica. Ali, to ne spori činjenicu da je gospodin Ljušić bio dobar direktor dok je bio direktor "Službenog glasnika", da je uradio niz kapitalnih stvari. Ne sumnjam da će on biti ponovo dobra direktor. Što se nas tiče, mi ne ulazimo u to. Mi smo još i u načelnoj raspravi rekli da smo protiv toga i da se slažemo s tim i da je dobro rešenje, što više nema obaveze da se objavljuje u "Službenom glasniku". Mi smo to rekli i u načelnoj raspravi i ostajemo dosledni tome, da ćemo sada biti protiv tog amandman. Zato smo i raspravljali o tome. To nema veze sa ličnošću Radoša Ljušića, ličnim animozitetima, jer se mi time ne vodimo u politici. Nadam se da i vi ne bi trebali da se vodite time. Prosto, to je stvar oko koje se nećemo složiti, ali se slažemo da treba obezbediti na portalu objavljivanje svih javnih nabavki, a "Službeni glasnik" ostaviti da objavljuje one druge stvari – zakone, uredbe i sve one druge akte koji su po drugim zakonima obavezni. Hvala.
Hvala. Sledeći se prijavio narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Hteo bih da pojasnim, pošto je očigledno došlo do zabune. Kolega Đelić je pogrešno shvatio. Mislim da smo mi izglasali amandman, naš amandman, SPS, da se planovi nabavke objavljuju na portalu. Većinom glasova je to usvojeno i što mislimo da je dobro. Ne slažemo se sa tim da će ponuđači imati priliku da se dogovore. Ponuđači, po Zakonu o dostupnosti informaciji, imaju pravo da traže te planove nabavki i moraju svi da ima dostave, tako da opet mogu da se dogovaraju. To nije opravdanje. Ako se borimo za transparentnost, osnovno načelo transparentnosti je i to. Svi treba da znamo šta neko planira da nabavi. Znači, kao što smo u načelu govorili, moraju i nevladine organizacije i mediji i svi zainteresovani da znaju šta se dešava, šta neko planira da nabavi i da reaguju blagovremeno. Napravio sam samo ispravku tog amandmana, čisto da znaju svi. Jednostavno smo izuzeli one koji su iz člana 127. tako da smo i to pojasnili, da ne dođe do neke zabune. Jedino što nije prošlo na moje zaprepašćenje, a bilo je vezano za ovaj amandman, to su kaznene odredbe. Jedino što onaj koji je u obavezi,po ovom zakonu, da objavi na portalu javnih nabavki plan nabavki, neće biti sankcionisan. Naravno, apelujem da se razmisli još jednom, da se predvide i kaznene odredbe da se usvoji taj moj amandman. O tome ću pričati kada on dođe na dnevni red. (Predsedavajuća: Vreme.) Koristim vreme poslaničke grupe. (Predsedavajuća: Vi pričate o amandmanu? Mislila sam da replicirate. Nastavite.) Hvala. Što se tiče ovog demagoškog pristupa, da se napravi fond i da se uplaćuje, to je, kolega Đeliću, zaista… ne možemo da predvidimo unapred uštede. Uštede koje će se po ovom zakonu ostvariti biće na kraju godine, kada bude došao sledeći budžet. Ne možete unapred da predvidite šta ćete da uštedite u toku godine. To je apsurdno. Vi kao opozicija imate pravo da o tome pričate, da to predlažete. Mi iz SPS ni jednog trenutka nismo rekli kolike će to uštede biti. Te uštede će se videti na kraju, tj. kada budemo usvajali budžet za sledeću godinu. Zahvaljujem se.
Hvala. Sledeća se javila narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim pravo na repliku. Zahvaljujem što ste mi dozvolili,s obzirom da je narodni poslanik Veroljub Arsić izrekao neistinite tvrdnje, a vrlo je lako utvrditi da njegova sklonost ka izricanju neistina može biti proverena u stenogramu. Radi se o primeni i tumačenju člana Poslovnika koji govori o tome da predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima pravo na svojih 15 minuta. Narodni poslanik je utvrdio da su poslanici opominjani i da su poslanici prekidani zato što nisu poštovali taj član Poslovnika, što je neistina. Čitanjem stenograma se lako može utvrditi. Međutim, meni je drago da je ustanovljeno jedno novo pravilo, što je potpuno moguće tumačenjem odredbi Poslovnika, a to je da se, bez obzira da li se koristi dva minuta koje predlagač ima pravo po Poslovniku da obrazlaže amandman, da li se koristi vreme poslaničke grupe, od kojih svaka poslanička grupa ima proporcionalno učešće svog broja poslanika u sastavu Narodne skupštine ili vreme predsednika ili ovlašćenog predstavnika, mora govoriti o amandmanu koji je u pretresu. To je upravo utvrđeno između narodnog poslanika Veroljuba Arsića i predsedavajuće. Mene takva nova praksa raduje, kao što me je radovalo kada je bivša potpredsednica Skupštine Nataša Jovanović tražila doslednu primenu člana 96. stav 4, koji je zahtevao predavanje spiska poslanika pre nego što ovlašćeni predstavnik, odnosno predlagač počne raspravu o tački dnevnog reda. Pošto je sasvim očigledno, što se opet u stenogramu može utvrditi, to potvrđeno kao praksa, onda topodrazumeva javljanje za povredu Poslovnika za svakog narodnog poslanika koji se usudi da prekrši to pravilo, a stenogram ostaje svima nama za svedočenje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Slažem se da stenogram ostaje. Isto tako se i sećam da ako sam mogao da reklamiram povredu Poslovnika dva minuta, da sam dobijao stvarno iscrpan odgovor od desetak minuta i ne samo ja, nego mnogi poslanici. Svaki put kada bi neki poslanik makar malo odstupio od tog amandmana, bila mu je skretana pažnja da se vrati isključivo na amandman o kome se vodi rasprava. Takva je bila praksa, dok je neka druga većina vodila ovu skupštinu i dok je ta ista većina izglasala ovaj Poslovnik. Verujte, nemam ništa protiv baš ne da budu strožije odredbe Poslovnika i da se ne tumače strožije, nego što je god to moguće blaže, dokle se ne dovede u pitanje nastavak normalnog odvijanja sednice. Moram da kažem, kada narodni poslanik priča o zakonu, pa hoće da napravi neko uporedno pravo itd, da ima pravo to i da kaže, a ne da mu uvek predsedavajući kaže – vratite se na temu dnevnog reda. To se sve dešavalo od 2000, 2001. godine, do pre nekoliko meseci. Svaki poslovnik koji je bio donošen u ovoj skupštini, moram da kažem samo u jednom periodu da je jedan koliko toliko bio blaži zbog ocene ustavnosti Ustavnog suda, ali svi ostali su bili rigorozniji, imali su sve veće kazne i sužavali su mogućnosti i prava narodnih poslanika da učestvuju u diskusiji.
Hvala. Gospođo Čomić, neću vam dozvoliti pravo na repliku, s obzirom da smo se udaljili od teme. (Gordana Čomić, s mesta: Po Poslovniku.) Izvolite, po Poslovniku.
Zahvaljujem. Povredili ste član 27, s obzirom da je razmena replika počela vašom odlukom da se na drugačiji način, drugačijom praksom primenjuje član koji određuje šta može da govori predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe u vremenu od 15 minuta koje mu je na raspolaganju, odnosno u vremenu koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi i to zato što ste dozvolili da narodni poslanik Veroljub Arsić kaže da on sada insistira da se ta praksa uvede, u prethodnom obraćanju Narodnoj skupštini. Nakon mog objašnjenja kaže da dok sam vodila sednice Narodne skupštine, da je tako bilo. Odlučite se, ne može oba. Da li želite da se takva praksa uvede ili smatrate da je takva praksa bila? Ponavljam da sam ja za da se takva praksa uvede, ali da ona podrazumeva pravo svakoga od nas da uputi na povredu Poslovnika ako se bilo ko od nas udalji od teme amandmana. Ponovo ponavljam, stenogram je odlična stvar. Kako stoji zapisano u stenogramu, sve što je rekao moj kolega narodni poslanik Veroljub Arsić, tako stoji zapisano u stenogramu sve što je iko govorio u ovoj skupštini. Nadam se da će to biti zanimljivo štivo ne samo za nas savremenike, nego i za one u budućnosti. Smatram da morate da reagujete ako narodni poslanik u replici traži jedno pravilo, a u obraćanju vama po povredi Poslovnika traži drugo pravilo. Ne može oba. Zahvaljujem.
Gospođo Čomić, uopšte se ne slažem sa vama da sam prekršila član 27. i da se radi o mom slobodnom tumačenju Poslovnika. Naime, vi sami znate da se u skladu sa Poslovnikom govori o temi dnevnog reda. Zato i postoje amandmani koji su određenim redosledom poređani. Naravno da mi otvaramo raspravu o pojedinačnim amandmanima. Poslovnik tačno utvrđuje da predlagač amandmana ima pravo da govori dva minuta o amandmanu, da se vreme ukupne rasprave po amandmanima raspodeljuje na poslaničke grupe srazmerno broju poslanika. Takođe, postoji nešto što se zove dodatno vreme za ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, koje iznosi 15 minuta. To se odnosi na celokupnu raspravu u pojedinostima o datoj tački dnevnog reda. Dakle, ako smo trenutno kod amandman na član 3. i raspravljamo o njemu, smatram da svi govornici, a imajući u vidu da svi treba da se pridržavamo toga da se držimo teme dnevnog reda, treba da govorimo o tom amandmanu. To nije moje slobodno tumačenje. Ako smatrate, možete zatražiti tumačenje. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što reče prethodni govornik, a nije predsedavajući, stenogram je nešto što ostaje zapisano. U jednom delu sam insistirao da ona praksa koja je uvedena od onih koji su glasali za ovaj Poslovnik bude poštovana, a isto tako sam rekao da bih voleo da narodni poslanici imaju manje rigorozan Poslovnik i da mogu mnogo šire da obrazlažu, da mogu da idu mnogo šire u svojim diskusijama nego što je to sada predviđeno ovim Poslovnikom. To je ono što sam rekao, a to sam rekao zato što sam dugo godina bio opozicioni narodni poslanik i znam koliko je teško kada hoćete nešto da kažete, a u tome vas sprečavaju predsedavajući, a na kraju i Poslovnik koji vas je ograničio da o amandmanu možete da pričate dva minuta. Da podsetim još nešto, od tog istog predlagača ne samo da nije predloženo dva minuta, nego jedan minut. Toliko demokratije u Demokratskoj stranci.
Hvala. Molim narodne poslanike da se vratimo na temu dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić.
Moram da kažem, prepuštam iskusnijima da protumače šta smem a šta ne smem. Meni je rečeno da mogu, pa ako mogu, to sam i uradio. Ali, ako nisam smeo, neću ponovo. U svakom slučaju, samo da primetim da su i kolega Arsić i kolega Radenković pričali o nekim temama koje nisu predmet ovog amandmana. Samo tražim da ukoliko ja nisam imao pravo to da radim, da nemaju pravo ni oni, ali čini mi se da sam imao pravo i ja, a verovatno su imali i oni. Sada bih da se vratim na stvar i suštinu. Šta konstatujemo ovde? Na plenarnoj sednici konstatujemo da poslanik stranke na vlasti, iz čijih redova dolazi premijer, misli da je njegov amandman dobio podršku, a čujemo predlagače iz stranke stožera ove koalicije da mu ne pada na pamet da usvoji taj amandman. Izvinite, valjda bi bilo vreme da sada kad smo došli do ovog momenta, zakona koji je navodno toliko čekao i gde ste se svi onako dobro dogovorili, da se bar dogovorite među vama. Mi smo rekli naš stav. Mi podržavamo ovaj amandman. Žao mi je što nismo koautori, ali bilo bi dobro da i na ovoj temi ne vidimo toliki rascep u ovoj koaliciji. Na kraju, samo da podsetim kolegu Mihajlova, žao mi je što kao glavni kadrovik DSS se ne sećate da je gospodin Ljušić bio direktor ne "Službenog glasnika", nego Zavoda za udžbenike. Tek da vas podsetim. Što se tiče tog postavljenja, mi smo dali naš stav oko njegovog imenovanja. Hvala.
Smatram da je očigledno bio dobar predlog da se insistira na tome da se Vlada izjasni po pitanju predloženih amandmana. Pogotovo, ukoliko postoji dilema na Odboru šta je usvojeno, a šta nije usvojeno. Ukoliko za tu sednicu Odbora, koliko sam obavešten, zamenik člana iz DSS nije ni obavešten o tome, o samoj sednici, onda očigledno …
Gospodine Mikoviću podsetiću vas da govorimo trenutno o amandmanu i dobili ste reč po tom osnovu.
Da i o tom amandmanu. Za taj amandman i za svaki amandman. Apsolutno je potrebno da se Vlada izjasni, pošto očigledno i u većini postoji očigledna dilema šta treba, a šta ne treba usvojiti, kako će izgledati konačan tekst zakona. Ovo je jako važna materija. Da nije tako važna, siguran sam da poslanička grupa, najveća u Narodnoj skupštini, ne bi predlagala takav zakon. Činjenica je da čak ni resorni ministar se nije o tome oglasio, po pitanju amandmana, a ni Vlada se nije o tome izjasnila. U tom smislu bi bilo korisno da pre nego što nastavimo dalje, da ipak zamolimo Vladu da se izjasni o tome šta je korisnije za državu Srbiju. Šta je korisnije za građane Srbije po pitanju svakog amandmana koji je ovde u proceduri.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao poslanik DS imam dilemu i u vezi ovog amandmana i u vezi svih drugih amandmana, da li Vlada zaista želi ovaj zakon, s obzirom da se nije izjasnila o njemu, kao što kaže gospodin Miković. Ili ste možda preuzeli model plisanja platforme, pa pošto ne možete oko platforme da se složite, predsednik ima jednu platformu, Vlada drugu platformu, tako i oko ovih amandmana ne možete da se usaglasite šta hoće poslanička grupa vladajuće većine, a šta hoće Vlada. Zbog toga, mislim da je vrlo pametno i racionalno da prihvatite apel gospodina Mikovića i da dobijemo neko mišljenje Vlade, da znamo da li je to politika ili nije i ako jeste, šta je politika? Ako se model pisanja platforme bude prelivao na zakone koji se donose u ovom parlamentu to neće biti dobro ni za zakone ni za Srbiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam ništa protiv da se Vlada izjasni o nekom predlogu zakona koji podnesu poslanici. Nemam ništa protiv da se izjašnjava o amandmanima koji takođe podnose narodni poslanici. Isto tako mislim da i narodni poslanici koji su nosioci suvereniteta građana, imaju pravo na svoje mišljenje, bez obzira iz koje su stranke, jer su za njihove liste glasali, na tim listama su bila njihova imena po onom redosledu kako je predlagač izložio. Ako nam Vlada nešto ne dostavi, da mi to tražimo od nje – ne pada nam na pamet. Skupština Srbije je iznad Vlade Republike Srbije i to je, nažalost Demokratska stranka uvela kao pravilo, da Narodna skupština bude u službi Vlade Republike Srbije, umesto da Vlada Republike Srbije bude u službi Narodne skupštine. Šta da vam radim, izgleda da ste tako naučili, navikli se ili se plašite, bez obzira ovde se nijedan narodni poslanik ne plaši nijednog ministra, bar to zna za ovu vladajuću većinu koja podržava ovu vladu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Gospodine Arsiću, vi ste sada sami sebe negirali. Ja od vas i zahtevam da tražite da vas Vlada udostoji, da je preslišavate i pitate – vi što sedite u Vladi, šta je vaš stav o ovim amandmanima, odgovorite meni narodnom poslaniku koji kontroliše Vladu. Apsolutno sam uveren da vi snagom svog intelektualnog kapaciteta kontrolišete gospodina Aleksandra Vučića. Apsolutno sam siguran da kontrolišete Ivicu Dačića i da on mora da vam odgovori kada se obratite kao Skupština Vladi, kažite – molim vas lepo šta je mišljenje Vlade o ovom amandmanu, ja Veroljub Arsić zahtevam od Vlade, jer ja kontrolišem Vladu i glasao sam za Vladu i hoću da mi Vlada na to odgovori. Molim vas gospodine Arsiću pokažite to u praksi, a ne da nama iz DS držite predavanja kako treba funkcioniše parlament i Vlada. Vas je Vlada ovakvim gestom, gde vas ignoriše, pretvorila u protočni bojler, gde vam samo gurne u glavu šta treba da izglasate, pusti toplu vodu, vi stisnete dugme kada oni kažu sad i kada vam kažu skači, vi ne pitate zašto, nego koliko visoko. To nije dobro ni za demokratiju, ni za vas ni za vašu političku stranku. Nisam ovde ovlašćen da vam držim političke govore i politička predavanja. Postoje partijske političke škole, vi se malo tamo edukujte, ali nemojte ovde da vas učimo kako treba parlament da funkcioniše. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić.
Potpuno se slažem sa vama, da imam dovoljno intelektualnog kapaciteta da to zahtevam i dobijem, i od Vučića koji je ministar odbrane i prvi potpredsednik Vlade i od premijera, što nisam siguran da li vi možete da postignete, ali samo jedno da vas pitam. Na tom ste intelektualnom nivou sigurno, a to je, kada ste vi kao narodni poslanik koji podržava Vladu Republike Srbije, imali priliku da vodite diskusiju o zakonu koji su podneli narodni poslanici? Nikad i o tome se radi.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospodine Arsiću niste me dobro razumeli, ne podržavam ovu vladu, tako da mene ne interesuje kada će meni Vlada da odgovori. Ovu vladu kritikujem i hoću da je što pre oborim i hvala vam što mi pomažete u tome. Molim vas lepo, pitam vas kada će Vlada da nam da mišljenje na amandmane? Ovde se ustanovila jedna demokratska praksa, odnosno jedna nedemokratska praksa, vrlo opasna za parlamentarni život u Srbiji, da predsednik Republike ima jednu platformu, Vlada ima drugu platformu, vi imate jedne amandmane, Vlada ima druge amandmane. Mi hoćemo da se taj politički paradoks, gde praktično jedni biju klin, drugi ploču, oko važnih životnih pitanja, da se jednom preseče taj Gordijev čvor i da znamo na čemu smo. Taj model pisanja platforme kada se prelije na sve druge sfere života biva veoma opasan, podvlačim, i za vas i za Srbiju i za zakone. Hvala.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov i Petar Petković. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Petar Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS je podnela amandman na član 7. stav 1. gde traži da se brišu tačke 1. i 4. Ovo je izuzetno bitan amandman, žao nam je što predlagač nije usvojio ovaj naš predlog. Naime, u našem obrazloženju ovog amandmana stoji da u dosadašnjem zakonskom rešenju, jedino u sektoru usluga smo imali nosioce isključivih i posebnih prava. Sada se taj krug izuzetno širi, tako da on obuhvata i određene delatnosti EPS-a, i elektromreže, distribucije gasa, pre svega ovde mislim na "Telekom", koji je u većinskom državnom vlasništvu, tako treba i da bude, mislim i na određene banke koje su takođe u većinskom državnom vlasništvu…
Izvinite gospodine Petkoviću. Molila bih poslanike DS da se malo utišaju, nisam u mogućnosti da pratim govornika. Hvala. Izvolite.
Hvala vam. Dakle, radi se o određenim subjektima koji su u većinskom državnom vlasništvu. Oni kao nosioci isključivih prava će biti izuzeti od odredbi ovog zakona. To znači da najveće nabavke su u ovim sferama i to će biti van kontrole države, van kontrole državnih organa, kada je u pitanju ogroman novac, kada su u pitanju skupe nabavke, posebno kada je reč o elektromreži, kada je reč o elektronskim komunikacijama. Ovde takođe i stoji da je reč o tome da će "Telekom" biti izuzet zbog toga što postoji realna konkurencija. Prema izveštaju Ratela, vidimo da u realnosti ta konkurencija ne postoji. To sam rekao u načelnoj raspravi. Ovde nemamo ništa protiv takvog poslovanja "Telekoma", ali se radi o principu, da mora država da uvede mehanizam praćenja upravo kod tih velikih sistema, mehanizam praćenja javnih nabavki, kako bi pratili protok novca. Suština ovog predloga zakona je, između ostalog, borba protiv korupcije. Hajde da prihvatanjem ovog amandmana pokažemo da se borimo protiv te korupcije i da u svakoj sferi, kada je u pitanju država, kontrolišemo gde ide naš novac.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
To bi moglo da je taj "Telekom" jedini koji se nalazi na tržištu, ali znate i sami da nije jedini. Insistiranje na vašem amandmanu dovodi u pitanje da se stvaraju mnogo povoljniji uslovi za, recimo, "Telenor", ili nekog drugog operatera, ili nekog drugog lica koje pruža takve usluge. Njima dajete povlasticu zato što oni posluju tržišno. Ne zasnivaju se njihovi poslovi na osnovu Zakona o javnim nabavkama, nego na osnovu tržišnih principa. Zamislite sada kada bi "Telekom" morao da sprovodi takav postupak, gde će svaka njegova usluga da bude daleko skuplja na tržištu nego njegove konkurencije. To jeste problem. Nažalost, prihvatanjem ovog amandmana bi "Telekom" bio doveden u jednu situaciju, a to je da ne može tržišno da učestvuje sa drugim operaterima.
Reč ima narodni poslanik Petar Petković, replika. Izvolite.
Mislim da je ovde važno reći sledeće, da pre nego što se usvoji ovaj predlog zakona, bilo bi dobro da Vlada izradi jedan spisak naručilaca nosilaca isključivih prava i da vidimo ko će biti izuzet odredbi ovog predloga zakona, odnosno budućeg zakona ukoliko se usvoji. Onda ćemo jasno videti o kojim preduzećima je reč. Kada sam pomenuo "Telekom", dobro znate da je DSS imala peticiju i podigla u javnosti za očuvanje "Telekoma" u većinskom sastavu države Srbije. Nama znači dobro poslovanje "Telekoma". Ovde se radi o tome da ne možete nabavke koje su u milionima evra, da ostavite mimo kontrole države. O tome se ovde zapravo radi, ne o tome da li se daje nekome drugome prednost ili ne. Ovde nije reč samo o "Telekomu", tu je reč i o nekim delatnostima EPS, elektromreži, distribuciji gasa i pomenuo sam, takođe, određene banke koje će po tom postupku, mimo zakona, imati određene javne nabavke koje će naručivati.
Na član 7. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Vojislav Vujuć. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč. (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Dušica Morčev i Gorica Gajević. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč. (Da.) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo potpredsednice, koleginice i kolege poslanici član 7. ovog zakona reguliše nabavke na koje se ovaj zakon o javnim nabavkama neće odnositi. U tački 2. podtačka 2. kaže – neće se odnositi na one javne nabavke koje se finansiraju iz sredstava stranih kredita, odnosno zajmova dobijenih od međunarodnih finansijskih organizacija i institucija. U ranijem zakonu je stajala stavka da se iz javnih nabavki izuzimaju oni krediti i zajmovi koji su nekomercijalne prirode, dok su komercijalni krediti i zajmovi potpadali pod postupak javnih nabavki. Naša poslanička grupa DSS smatra da ovu podtačku 2. treba obrisati, isto kao i stav gde se spisak međunarodnih organizacija i finansijskih institucija iz stava tačka 1. podtačka 2, čiji se posebni postupci javnih nabavki u tom slučaju primenjuju, takođe briše. Znate kako, svi se kunemou razvoje domaće privrede, u pomoć, pre svega, kada je građevinska operativa u pitanju, a ako ostane ovakav Predlog zakona, iz postupka javnih nabavki ćemo, uglavnom, kod velikih infrastrukturnih projekata gde će nosioci biti ili ministarstva, ili javna preduzeća ili lokalne samouprave, eliminisati iz postupka javnih nabavki, jer će se na njih, uglavnom, odnositi oni uslovi koje propiše međunarodni davalac tog kredita ili zajma. Mi ćemo, uglavnom, veći deo naše građevinske operative, za koju se stalno kunemo da je glavni zamajac razvoja privrede u Srbiji, ostaviti po strani kada su u pitanju veliki infrastrukturni projekti, pre svega razvojni, jer smo videli kroz predlog budžeta da velike pare dolaze od republičkog nivoa preko nivoa autonomnih pokrajina, do lokalnog nivoa iz međunarodnih kredita i zajmova. Imali smo primer i više puta smo ga navodili ovde, primer "Ikarbus" i primer "GSP Beograd", gde "Ikarbus" nije mogao da proda, odnosno da odgovori uslovima na tenderu koje je postavila Evropska banka za obnovu i razvoj, za rekonstrukciju i razvoj, jer ne zato što nije odgovarala kvalitetu po svojim autobusima, već zato što nije mogla da zadovolji onaj finansijski deo, koji je, uglavnom, jako strog kada su u pitanju uslovi koje propisuju te međunarodne finansijske institucije. Ako ovakav predlog zakona ostane, opet ćemo ostaviti po strani našu građevinsku operativu, naše velike domaće firme, a koje se, vidim, stalno kunemo da ćemo im dati subvencije, da ćemo ih uključiti u razvojni proces u Srbiji, a stalno ih ostavljamo ostavljamo po strani i stalno ih eliminišemo i oni nikada neće imati reference da sutradan konkurišu, kada su veliki projekti u pitanju ni ovde kod nas u zemlji, ni van ove zemlje, ako budu u prilici da konkurišu. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada ovako slušam, razumem jedan deo priče, ali ne razumem onaj drugi. Znate šta, ako hoćete da konkurišete za međunarodni kredit, komercijalni, vama to niko ne brani. Konkurišite za komercijalni kredit, raspišete oglas, jave se banke, izaberete onu koja najnižu kamatnu stopu daje, onu koja ima grejs period, najduži rok otplate i raspolažite novcem i radite posao javne nabavke kako vi hoćete. To je kada su u pitanju komercijalni kredit i to nas niko ne sprečava. Kada su u pitanju krediti od međunarodnih finansijskih institucija, oni su, uglavnom, subvencionisani. Znači, po daleko nižoj kamatnoj stopi od komercijalnih, a često se jedan deo kredita ne naplaćuje, odnosno samosufinansirate jedan deo projekta, a drugi deo projekta su potpuno bespovratna sredstva kod međunarodnih finansijskih institucija. Da bi ste nešto dobili međunarodnih finansijskih institucija, bilo kakvu pogodnost, znači, odričete se prava komercijalnog kredita i uzimate za pravo da uzmete subvencionisan, kao što i privreda uzima ovde, ali mora po osnovu one uredbe Vlade Republike Srbije, a ne kako hoće sa bankama da se dogovara. Znači, morate da poštujete neka njihova pravila igre. Da smo dovoljno bogata zemlja, da nam je kreditni rejting daleko bolji i kamate koje bi naša preduzeća uzimala, ili bilo koji naručilac javnih radova, imali bi daleko bolji kreditni rejting kod banaka koje mogu da nam daju određena sredstva i, samim tim, ne bismo ni morali da tražimo subvencionisane kredite. Nažalost, nije tako. Niko ne brani naručiocu da izabere hoće li komercijalni kredit i da on vodi postupak javne nabavke, ili će subvencionisan, ali pod uslovima iz ugovora kojim se subvencionisani kredit dobije. Čista odluka onoga ko naručuje javnu nabavku.
Narodna poslanica Gorica Gajić, replika. Izvolite.
Gospodine Arsiću, svima nama je jasno da naručilac ako želi da sprovede neku veliku javnu nabavku, ako nema drugih izbora sredstava, tu su komercijalni krediti, pa hoće kod domaće banke, hoće kod strane banke, hoće kod međunarodnih finansijskih institucija. Znači, svakako je široko tržište da se zaduži. Ali, mi kao zemlja smo u prilici unazad 10, 15, 20 godina, a svakako ćemo biti u narednom periodu u prilici da koristimo jako velika sredstva, baš ta subvencionisana, od raznoraznih međunarodnih finansijskih institucija i organizacija. Vi kao Vlada, pre svega, a mi kao poslanici smo dužni da skrenemo pažnju na to da negde u korišćenju tih subvencionisanih sredstava treba da umetnemo, da tako kažem, i našu domaću privredu, našu građevinsku operativu, da napravimo dijalog sa njima, da predočimo davaocu kredita ili tog subvencionisanog zajma da i mi treba da zaposlimo neku našu operativu ovde, da formiramo konzorcijum, da vidimo da li i na koji način treba da ispunimo jako stroge međunarodne uslove finansijskih institucija, da pokušamo da budemo konkurentni, jer je praksa kod davaoca tih subvencionisanih zajmova i kredita da dovedu svoje banke, da dovedu svoju građevinsku operativu, da sav novac koji daju po nekoj kamatnoj stopi, koja jeste povoljnija nego komercijalni krediti, vrate ponovo u svoju zemlju. Naši građevinci, pre svega na njih se odnosi, ostaju bez značajnih poslova, odnosno ostaju bez toga da su nosioci tih poslova. Njihove liste su jako siromašne, tanke. Imala sam prilike da razgovaram sa direktorima, kada sam bila na lokalnom nivou, velikih građevinskih firmi koji kažu da nemaju načina da budu nosioci nekog projekta, da budu glavni izvođači nekog projekta, uglavnom su drugi ili treći podizvođači. Samim tim, naša građevinska operativa i industrija se potiskuju i nemamo neke koristi kroz privredni razvoj, kada je u pitanju korišćenje tih subvencionisanih sredstava, jer su uglavnom strogo kontrolisani.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Potpuno se slažem sa vama, ali u vašem amandmanu tako ne piše. Vi tražite da se odreknemo tog prava da koristimo subvencionisane kredite. To vi tražite vašim amandmanom. Da ste preformulisali, onda u redu, ali vi tražite da se to izbriše iz zakona. (Gorica Gajić, s mesta: Ne tražimo da se briše.) Ne može tako. Svi zakoni o javnim nabavkama koji su do sada bili korišćeni imali su ovu odredbu. Svi, i onaj prvi koji je bio predložen od kolege Đelića, mislim da je po njemu radila Vlada Vojislava Koštunice, i onaj iz 2008. godine. Voleo bih da ovo ne mora da stoji u zakonu, nažalost mora.
Hvala. Reč ima gospođa Gajić, replika.
Gospodine Arsiću, vi ste vlast, vi ste vlada, ne moramo mi sve da vam lepo sažvaćemo, napišemo, plasiramo, pa da vi to prihvatite. Dužni ste da ovo što sam ja danas, odnosno večeras, rekla ugradite u zakon i da tako sačuvate, donekle, koliko god možete, domaću građevinsku operativu od strane. Jednog momenta je nećemo imati, poklopiće nas strane kompanije i nećemo više imati našu građevinsku industriju, a ona je zamajac razvoja privrede u Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Koleginice, ja sam isto što i vi, narodni poslanik. Nisam vlast, podržavam Vladu. Bili ste pozvani da učestvujete u javnoj raspravi o Zakonu o javnim nabavkama, da date svoje primedbe, da pokušamo svi zajedno da nađemo rešenje. Rešili ste se da na ovaj način pomognete ovom zakonu. To je vaše pravo i to neću da sporim. Ipak se mi svi bavimo politikom, ali nažalost tražite nešto što u ovom trenutku niko u Srbiji ne može da omogući.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Gospodin Arsić nije u pravu kada kaže da ćemo mi na ovaj način ostaviti Srbiju bez mogućnosti da uzima, prvo, to nisu subvencionisana sredstva. To su sredstva koje građani Srbije vraćaju. Jeste kamata manja za 1-2%, nego kod komercijalnih banaka, ali da se ne stvori pogrešan utisak da su to donacije. To su krediti koje građani Srbije jednako vraćaju kao i sve druge kredite. Hoćete li da mi kažete, vi ste pominjali ovde u ovim klupama nabavku autobusa u Beogradu. To je kredit o kome je govorila gospođa Gajić. To je kredit za nabavku autobusa, gde se potpuno isključuje "Ikarbus" iz mogućnosti da on učestvuje na konkursu, da da svoje autobuse. Zašto? Zato što takav postupak koji nametne onaj ko nama ne donira pare. To su pare koje će građani Srbije vraćati. Da li će Beograđani, da li će iz budžeta Republike Srbije? Znači, mi vraćamo te pare, a uslove nam diktira IBRD, po kojima će moći da se javi samo strana kompanija koja će za podizvođače da uzme naše domaće firme koje će da rade na granici rentabilnosti, a zaradu će da uzme neka strana firma koja će ispuniti uslove tog tendera, jer su uslovi tog tendera, koji će se postaviti, kao u ovom slučaju da se isključi "Ikarbus", biti da ima međunarodne reference, da ima godišnji promet preko 500 miliona evra, ako je neki projekat od 100 miliona evra u Srbiji, da ima ovo, to domaće firme, u trenutku kada srpska privreda beleži pad BDP, ne mogu da ostvare. Doći ćemo u situaciju da će naše firme biti podizvođači stranim firmama koje će da dolaze ovde, da učestvuju na međunarodnim tenderima. Od para koje građani Srbije vraćaju, te pare neće vraćati evropska zajednica ili građani EU, pošto je to kredit od IBRD. Te pare će da vraćaju građani Srbije, a kajmak od tog posla će da skine neka firma iz EU koja će moći da ispuni uslove tog tendera. Ovde ne kažemo da ne treba da se uzimaju sredstva i krediti od IBRD i ostalih banaka, Nemačke razvojne banke, naprotiv, to su povoljni krediti i treba da se uzmu. Kažemo samo da treba izbaciti član koji kaže da su oni ti koji odlučuju o uslovima tendera i o izboru ponuđača. Tražimo da se izbor ponuđača i postupka sprovede u skladu sa našim zakonom i da naručilac bira ponuđača bez obzira čija su sredstva. To su pare koje mi vraćamo. Te pare neće vraćati Nemci u slučaju Nemačke razvojne banke. Te pare će da vraćaju Srbi, ali će nemačka firma da uzme taj kajmak, taj profit koji će da ostane, a naše firme će da rade za malu zaradu. O tome govorimo i naša namera je upravo da se omogući da naše domaće firme imaju veće mogućnosti da učestvuju na tenderima kada se Srbija zadužuje i da one mogu da ostvare profit, a ne da taj profit izađe iz Srbije. Znači, krajnje je dobra namera da ostavimo posao srpskim firmama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Zamolio bih da ne mešate posao oko autobusa GSP, Grada Beograda i infrastrukture. Jedan autobus može da košta i 200.000 evra, a može da košta i milion, pa je Grad Beograd opredelio koliko će ko da plati autobuse i onda dobija taj zajam da kupi one skuplje. To je sada drugi problem. Zna se koliko košta jedan kilometar puta. Nije baš da je ovim predlogom zakona sve prepušteno stranim investitorima, odnosno da oni angažuju i određuju uslove. U tom istom delu, koji tražite da se briše, na osnovu međunarodnih ugovora i sporazuma, odnosno ugovori i sporazumi koje zaključuje naručilac i onaj koji daje subvencionisani kredit. Ljudi, ako se ne isplati podići subvencionisani kredit zato što je cena radova veća, onda bolje da idemo na komercijalno tržište. Svako ko se odnosi domaćinski, tako će i da uradi. Nemojte da isključujemo mogućnost da tamo gde možemo da dobijemo povoljno, da se toga odreknemo. Jedina zaštitna mera jeste da se borimo da ti uslovi iz ugovora budu što povoljniji za nas i eventualno za naše izvođače radova. To je jedini način. Znam koliko je teško kada su u pitanju međunarodni ugovori, međunarodni subvencionisani krediti. Morate da napravite komisiju za implementaciju tog ugovora, morate da obezbedite nadzorni organ koji mora da bude u saradnji sa tom komisijom, da se potpisuju pozicije, overava itd. To je mnogo teža i duža procedura, ali nažalost naša realnost je takva da ne možemo da dobijemo dovoljno komercijalnih kredita za razvoj infrastrukture. Nemamo dovoljno novca. Država je previše zadužena. U tome jeste problem. Znam da je šteta ako neko naše domaće preduzeće ne dobije posao. Jeste, jedan deo zarade se odliva van Srbije i deo zarade koji se plaća iz kredita, a koji otplaćuju građani, da li iz budžeta ili kroz neku delatnost koja je monopolska zahvaljujući položaju naručioca javne usluge. U svakom slučaju jedan deo mora i da ostane, a dobijamo i deo infrastrukture ili nečega drugog što je nama potrebno da bismo počeli da razvijamo privredu i menjamo Srbiju.
Hvala. Gospodin Mihajlov, replika.
Pomenuo sam "Ikarbus" i ostaću dosledan tom primeru u ovoj situaciji. Niko ne spori pravo i želju svih nas da država Srbija izgleda bolje i da se uredi. Prosto, to je interes. Mi smo apsolutno za to i država, ukoliko ne može sama neka sredstva da obezbedi, treba da uzme kredit. To je potpuno nesporno. Ono što je sporno za nas, to je da, recimo, kod nabavke tih autobusa za grad Beograd, EBRD je odredio takve uslove da ni jedan domaći proizvođač, ne samo "Ikarbus", ima i u Nišu proizvođač i u Novom Sadu autobusa, ne može da se javi na taj tender. Uslov tog tendera, po obimu posla, proizvodnji određenog broja autobusa, mogu da ispune samo strane firme. Došli smo u situaciju da ćemo mi parama, koje će građani Srbije da vraćaju, da kupimo autobuse ili od engleske, ili od poljske ili od neke druge firme, a ne od "Ikarbusa". Onda gledamo – koji je interes grada Beograda i koji je interes građana Srbije da nabave 130 ili koliko autobusa iz Poljske, a da ne kupe 130 autobusa iz "Ikarbusa". To je ono što je naša dilema i zašto smo predložili ovaj amandman. Mi, u stvari, ovde nemamo dilemu. Predlažemo da prihvatite ovo rešenje koje je, po nama, kvalitetnije i koje omogućava ravnopravnost domaćih proizvođača u jednoj utakmici na konkursu, na tenderu sa stranim kompanijama i da ne dozvolimo, vi kao država i mi kao Skupština, da nam EBRD strane banke koje nam daju kredite prave takve uslove da isključuju domaćeg proizvođača. To je, po nama, u ovom trenutku nedopustivo i to je u sukobu sa nacionalnim interesom za koji se mi svi ovde zalažemo, za rast domaće proizvodnje i za oporavak srpske privrede.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Smatram da je ovaj amandman izuzetno interesantan i upravo bi mi značilo da, u pogledu tog amandmana, imam izjašnjenje Vlade Republike Srbije o tome da li je koristan ili nije koristan i koliko je koristan. Da li je u skladu sa politikom Vlade koja je produžila, praktično, važenje ovog zakona? Šta hoće poslanička grupa, a šta hoće celokupna, kako je premijer rekao, bicefalna da li Vlada ili vlast, danas se o tome izjašnjavao. U tom smislu me zanima, jer na 144. strani obrazloženja zakona stoji i analiza efekata samog propisa, ali stoji pre toga i deo koji se tiče finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje ovog zakona, gde npr. za sprovođenje zakona je rečeno … (Predsedavajuća: Tema, gospodine Mikoviću.) … Da, upravo ovaj amandman ima veze sa time, sa sredstvima u vezi sprovođenja samog zakona, jer kaže se da će se obezbediti finansijska sredstva u budžetu radi obezbeđivanja kadrovskih i tehničkih kapaciteta i svega ostalog. Sada ja pitam, ako se Vlada nije izjasnila, ako samo deo bicefalne vlasti stoji iza ovog predloga zakona i npr. u pogledu izjašnjenja o amandmanu, interesuje me da li će cela bicefalna vlast da se opredeli kada predlaže budžet ili rebalans budžeta u pogledu ovih sredstava koja su potrebna. Rečeno je da će se sve to isplanirati u budžetu. Upravo zbog toga me interesuje da li samo deo bicefalne vlasti ili cela bicefalna vlast ili Vlada podržava ovo, pa između ostalog da li ima isti stav i po pitanju ovog amandmana?
Hvala gospodine Mikoviću. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala. Mera dobrog zakona je mera njegove realnosti i zbog toga DS nije uložila amandman na ovu odredbu, ne zbog toga što mi u nekom idealnom svetu ne bi hteli da tako bude, nego zbog toga što moramo da se suočimo sa uslovima koji ponekad nisu najpovoljniji. Jeste, mi smo akcionari Evropske banke za obnovu i razvoj, mi smo akcionari Svetske banke, ali mali akcionari i pravila tih institucija, da bi održale njihov rejting koji je najbolji na svetu i da bi imali kamate koje su u stanju da nam dostave, imaju i svoja pravila. Mislim da je to nešto što možemo da prihvatimo i da se pod tim okolnostima izborima za najbolji mogući ishod za naša preduzeća. Znam da ima iskusnih ljudi u ovom domu, nije sve u uslovima u kojima se posluje sa tim međunarodnim finansijskim institucijama. Mnogo toga može da se obezbedi unutar tog okvira, da naša operativa bude dobro predstavljena. U suštini, ima tu mnogo prostora u uslovima tendera, posle toga u uslovima koji se daju onome koji eventualno kao međunarodni igrač dobije posao. Ta bitka nije zaustavljena. Mi smo u Vladi Republike Srbije imali seriju sastanaka, da ono što ponekad ministri izvojevaju koju bolju poziciju za naša preduzeća, ne bude izgubljeno kada se dođe na pregovora na nižim nivoima. Ali to je šira priča i nedvosmisleno bi bilo bolje da ima više domaće štednje i da više finansiramo naše projekte iz domaće štednje i da imamo tu slobodu, da radimo ono što želimo. Kada već govorite o "Ikarbusu", za vreme vaše Vlade je sprovedena privatizacija koja ga je oslabila, kolega Mihajlov, raskinuta je. Danas DS, kao stranka kojoj godi Beograd, se obavezala da u nezavisnosti o tome kakav može biti kvalitet onoga što "Ikarbus" proizvodi, da ćemo kupiti sve u sledeće dve godine što "Ikarbus" bude u stanju da proizvede. Da li je to dovoljno? Čini mi se da je to jače od ovog amandmana koji ste vi predložili. To su otvorena vrata "Ikarbusu" da proizvede sve što može. Ne može više, ne može bolje od toga, čini mi se, ali na "Ikarbusu" je isto odgovornost zbog činjenice da su trebali juče da isporuče 32 autobusa za naše građane koji žive u glavnom gradu, da se voze u novim autobusima. Na žalost, oni nisu to u stanju da urade. Oni će, prema poslednjim informacijama, kasniti dva do tri meseca. Moram da vam kažem da bi bilo mnogo bolje da se oni usredsrede na to da ispune u potpunosti onaj plan koji će im dostaviti grad Beograd i mislim da, kada završimo sa ukupnim kapacitetom koji "Ikarbus" može da ispuni, da onda prepoznamo realnost, a to je da su potrebe Beograda još veće i da onda ono što se predlaže, a to je nabavka autobusa na međunarodnom tenderu, za koju su obezbeđena finansijska sredstva ne bude predmet novopolitičkog sporenja, nego da lepo za beograđane, u skladu i sa ovim zakonom koji se večeras ovde predlaže, nabavimo i te dodatne autobuse. Nema tu politike, to je život i nešto bolji život za dvomilionski Beograd. Hvala.
Replika, gospodin Mihajlov.
Gospodine Đeliću, ono što sam ja čuo, zašto kasni isporuka autobusa, zato što je kasnio avans koji je grad trebalo da uplati za proizvodnju tih autobusa. Zato ti autobusi kasne. To je ono što sam ja čuo iz Skupštine grada i iz "Ikarbusa". Prosto, ako imamo nameru da se podigne proizvodnja "Ikarbusa", ja se potpuno slažem. Grad je možda trebalo da sedne i napravi sa "Ikarbusom" dogovor – hajde da vidimo šta vama treba da pravite autobuse evropskog nivoa, i da grad, kao što je uložio u PKB, uloži nešto i u "Ikarbus" i to bi bilo jedno rešenje koje bi možda bilo na korist svih. Ono zašto je propala privatizacija "Ikarbusa", po mom skromnom znanju o toj privatizaciji, "Ikarbus" kada je privatizovan u gradu Beogradu i u drugim gradovima nije imao partnera za prodaju autobusa. Pogledajte u vreme privatizacije koliko je autobusa grad Beograd nabavio u tom periodu i videćete da je nekome stalo da ta privatizacija propadne, zato što su je možda kupili Rusi, a neko iz nekog razloga tada nije želeo da razvija te projekte, tako da treba pogledati. To su one informacije koje smo mi tada imali zvanično i od ruske ambasade i od kompanije. Ovde možemo da raspravljamo o svim stvarima, možemo sve da otvorimo, nemamo nikakav problem sa tim, ali treba da vidimo na koji način mi najviše možemo da pomognemo domaćoj proizvodnji. Imaćemo kasnije jedan amandman u ovom zakonu u kome će se govoriti o zaštiti domaćih ponuđača na tenderima ili u postupku javnih nabavki. To je naš interes ovde generalno. "Ikarbus" je jedan primer. Ako nam je svima namera da učinimo nešto dobro za "Ikarbus", za "Neobus", za "Nibus" i za ostale proizvođače autobusa u Srbiji, onda to treba da uradimo i delima, a ne samo rečima. Gospodine Đeliću, želim da verujem da će grad Beograd otkupiti sve autobuse koje "Ikarbus" može da proizvede i mislim da bi to bila jako dobra odluka, pogotovo što su autobusi koje će grad sada nabaviti skoro duplo skuplji od autobusa koje "Ikarbus" može da proizvede. Hvala.
Reč ima gospodin Đelić. Izvolite.
Budite uvereni da će grad Beograd ispuniti ono što je rekao da će uraditi, kao što je bio slučaj protekle četiri godine. Zbog toga su i ljudi koji su ga vodili dobili rekordnu podršku, i to pod teškim okolnostima i za vreme krize. Da, Beograd će, kao što je to bio slučaj i prethodnih godina posle propale privatizacije ... Gospodine Mihajlov, zajedno smo radili na privatizaciji NIS i veoma dobro znate da je nama stalo da sve privatizacije kada su nužne uspeju. Nezavisno od toga iz koje zemlje one dolaze, tako moramo da se postavimo, na jedan neutralan način prema svima. To je jedini način da to bude uspešno. Sa druge strane, priznajmo da kada kažemo da ćemo u sledeće dve godine biti sve što "Ikarbus"proizvede, ne možemo mu dati bolje uslove od tih. Šteta je što, prema našim poslednjim informacijama, i tu avans nije bio problem, nego je problem bilo to što su oni u ovom momentu od 32 autobusa, nažalost, završili samo jedan. Ako je kasnio koju nedelju avans, valjda to nije razlog zašto su između nula i 32 ostali na jedan. Ako je to već tako, onda moramo da budemo odgovorni i da kažemo – radićemo na tome da "Ikarbus" povećava kapacitet i da bude što moderniji, ali Beograđani ne mogu da zavise samo od tog preduzeća da bi se vozili pod civilizovanim uslovima i zbog toga je potrebno da se upotpuni, zato što su potrebe Beograda velike, sa dodatnom kupovinom koja se može sprovesti i po ovom zakonu koji će se, uveren sam, u subotu izglasati. Hvala.
Reč ima gospodin Mihajlov, replika. Izvolite.
Po mojim informacijama avans nije dat "Ikarbusu", jer se čekalo da se obezbedi kredit od EBRD, a da oba postupka nekako idu paralelno. To možda negde po vama nije sporno, ali po nama jeste. Trebala su sredstva da budu data i verujem da bi se zaposleni u "Ikarbusu" potrudili da Beograđanima obezbede da se komfornije voze nego što se sada voze. Prosto, svima nama ovde je u interesu da i ovaj zakon bude dobar i da postupci javnih nabavki budu takvi da se što više spreči korupcije i da se građani, ne samo Beograda, već i u celoj Srbiji bolje voze, kao i da ne samo "Ikarbus", nego i "Nibus" i "Neobus" i sve ostale kompanije dobiju priliku da učestvuju na tenderima i da njihovi autobusi budu u prilici da se voze i po Beogradu i po drugim gradovima Srbije. S toga ovaj naš amandman ima za cilj da upravo svim proizvođačima autobusa u Srbiji omogući da ravnopravno učestvuju na svim tenderima. Ne samo proizvođačima autobusa, već i građevinskoj operativi, ovde je gospodin Dinkić govorio o proizvođačima kablova, o Fabrici kablova u Jagodini, kao i svim drugim proizvođačima. Ovakva odredba u zakonu prosto isključuje sve domaće proizvođače iz tržišne utakmice i mogućnost da učestvuju u javnim nabavkama. Domaća privreda će pretrpeti određenu štetu zbog toga što ne može da učestvuje na ovim tenderima, već će samo kao podizvođač ili kao neki sitni izvršilac, potrčko, raditi za velike i moćne strane kompanije. Mislim da je to suštinski problem i da o tome moramo da vodimo računa prilikom donošenja i ovih, kao i svih drugih zakona. Hvala.
Hvala. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 7. amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Gorica Mojović.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 7. stav 1. tačka 12) koji glasi - ono što se izuzima iz postupka javnih nabavki, odnosi se na zasnivanje radnog odnosa, zaključivanje ugovora o obavljanju privremenih i povremenih poslova i, ono što je moj amandman, zaključivanje autorskih ugovora na osnovu kojih se angažuju autori, koautori i izvođači u smislu zakona kojim se uređuju autorska i srodna prava. Samo da kažem da sam stvarno iznenađena što ovaj amandman nije prihvaćen, a još sam više zapanjena obrazloženjem. Znate, kada sam pokušala, pošto pretpostavljam da je uglavnom poslanicima još u sećanju rasprava o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, ako ne pre, bar su tim povodom imali priliku da se upoznaju sa ovim zakonom koji jasno definiše šta se smatra autorom, šta se smatra autorskim ugovorom, sadržajem autorskog ugovora i čini mi se da je bar ta rasprava pomogla da razumemo prirodu kulturne i umetničke delatnosti i da ovu oblast takođe ne obavežemo da primenjuje postupke javnih nabavki. Moram da kažem da sam se strašno trudila da nađem način kako se može bilo koji od predviđenih postupaka javnih nabavki, od onog otvorenog poziva, restriktivnog postupka, postupka sa pregovaranjem, pregovaračkog postupka, kvalifikacionog itd, kako je uopšte moguće da se primeni na oblast stvaralaštva, na oblast kulture, na oblast umetnosti. Možda je najbolje da to kažem kroz neki primer. Isto tako bih rekla da kada god sam pokušala da primenim neki od tih postupaka javnih nabavki, na primer na izbor dramskog dela koje će izvoditi na nekoj sceni srpskih pozorišta ili, na primer, na izbor nekog muzičkog dela ili dirigenta koji će dirigovati Beogradskom filharmonijom, dolazila sam do zaključka da to sve deluje po malo apsurdno, ako ne i komično. Onda me je to podsetilo na jednu komediju, prosto jedna Nušićevska atmosfera, podsetilo me na jednu komediju Branislava Nušića, pretpostavljam svima dobro znanu, a zove se "Narodni poslanik". U jednoj od tih epizoda jedna ličnost Spirinica podučava svoju sestričinu da ne treba da se uda za nekog advokata Ivkovića, inače kandidata opozicije za poslanika, nego treba da podrži svog oca Jevrema, kandidata vladajuće koalicije za poslanika. Šta ona u stvari ima da se uda za njega kada će njen otac da postane poslanik, pa joj kaže: "Jevrem će kao poslanik i tebe da vodi u Beograd, pa će tamo da podnese interpelaciju i onda će da dobije od države koncesiju za zeta". Sve su to bilii tada zakoniti postupci. Kako ta Spirinica shvata kako se podnosi interpelacija i kako se dobijaju koncesije? Verujte mi da, po meni, način na koji mi pokušavamo da u oblasti kulture i umetnosti primenimo ovaj zakon upravo liči na tu Spirinicu, jer ne znam kako može koncesijom da se dobije zet, ne znam kako može postupcima javnih nabavki da se npr. za izvođenje u Jugoslovenskom dramskom pozorištu i Narodnom pozorištu pribavi delo Dušana Kovačevića, Siniše Kovačevića, Ljube Simovića, Dragoslava Mihailovića. Upozorila sam svoje kolege iz DSS da će njihov poslanik Siniša Kovačević da se nađe u ozbiljnom prekršaju, prekršiće bar jedno deset odredaba Zakona o javnim nabavkama, jer sam nedavno pročitala da u martu treba da ima premijeru u Narodnom pozorištu. Radiće se njegov tekst, on će režirati predstavu, a njegova ćerka, odlična mlada glumica, Kalina Kovačević će igrati jednu od uloga. Pri tom, u Narodnom pozorištu radi Ljiljana Blagojević, njegova supruga. Znate li koliko je prekršeno odredaba Zakona o javnim nabavkama? Ne smem ni da ih nabrojim. Ili da zamislimo sada da napravimo postupak sa pregovaranjem ili kvalifikacioni postupak, pa da sada neka tenderska komisija Narodnog pozorišta, u sastavu – pravnik, ekonomista, dva bioskopska majstora, jedan dekorater, bira dramskog pisca čije će delo da se izvodi na sceni Narodnog pozorišta. Ili da zamolimo JDP da nam napiše sada neku vrstu uputstva kako su oni u postupku sa pogađanjem pribavili "Sumnjivo lice". To je bila Nušićeva komedija izvedena pre nekoliko meseci na sceni JDP, pa da to bude neka vrsta uputstva, ali mislim da će isto biti komedija. Isto tako, znam vrlo dobro u martu mesecu Beogradskom filharmonijom treba da diriguje jedan od najboljih svetskih muzičara Juri Rakli. Objasnite mi u kom postupku ćemo da dovedemo Raklina da diriguje Beogradskom filharmonijom, kad mi neko to objasni, ja ću reći, pogrešila sam što sam podnela ovaj amandman. Znači, ono što je takođe neverovatno, ali u obrazloženju se ne citira taj deo ove tačke Predloga zakona, kaže se da se izuzima iz postupka javnih nabavki, zaključivanja radnog odnosa, zaključivanja ugovora o obavljanju privremenih i povremenih poslova. U Zakonu o radnim odnosima, 197, 198, itd, jasno se definiše šta su povremeni, privremeni poslovi, znači, mogu čak i poslovi preko omladinske zadruge. Sada, hajde da se vratimo na tu pozorišnu scenu. Vi možete bez javne nabavke da angažujete krojačice koje će da sašiju te kostime, naročito za tako velike ansamble predstave kao što je "Sumnjivo lice" ili "Narodni poslanik". Vi možete bez javne nabavke da angažujete obućara koji će da im skroji te cipele. Vi možete da angažujete stolara koji će da skucka tu ogromnu scenografiju. Vi možete preko omladinske zadruge da angažujete garderobere, razvodnike, portire, kurire, sve možete da angažujete mimo javnih nabavki, samo ne možete autore. Ne možete dramskog pisca, ne možete reditelja,ne možete autora muzike i onda mi još kažete – jer onda bi se proširila ta vrsta angažovanja na čitav prostor usluga. Ovo je ponižavajuće i uvredljivo za kulturu. Vi ste je sveli na nivo usluga. Vi ste je sveli nivo ugostiteljstva. Znači, može preko omladinske zadruge, može na ugovor o delu.Pritom, imamo Zakon o porezu dohodak građana isto koristi odredbe Zakona o autorskim pravima, definiše po istom principu ko su sve autori, koliko se plaća porez na autorske honorare. Svim autorima se priznaju normirani troškovi i direktni porezi na autorske honorare su neuporedivo manji. Normirani troškovi se priznaju do 50%. Jedino Zakon o javnim nabavkama ne priznaje pravo autora. Jedino Zakon o javnim nabavkama nas tera ili da pravimo komediju, ili da fingiramo zakon. Zašto da to radimo? Pritom, odmah da kažem, nemam ništa protiv predlagača, nije to bilo bolje ni u onom zakonu. Mislite da i na njega ne bih podnela amandman. U praksi se ispostavilo da je to veliki problem. U praksi se ispostavilo da budžetska inspekcija pita "Jugokoncept" kako ste vi pribavili Martu Argelež da vam svira na BEMUS-u, Minhensku filharmoniju, Pariski kamenikvartet? Gde je ovde primena Zakona o javnim nabavkama? Nema veze što je umetnički direktor BEMUS-a jedan od najvećih srpskih kompozitora Zoran Erić. Dakle, predlagači, odnosno molim predstavnika predlagača, sve vreme tvrdite – pripremili smo najbolje mogući zakon, dajte da popravimo ovo što se u praksi pokazalo ne da nije dobro, nego je ponižavajuće. Ponizili smo kulturu budžetom u kulturi, ponižavamo je i ovim zakonom. Prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Po amandmanu, gospodin Đelić.
Samo bih hteo da kažem da u ovom momentu krize ovo je jedna od onih stvari koju možete da uradite za kulturu i pre svega za vrhunske stvaraoce koji mnogo znače našem narodu. Ima ih iz svih političkih opcija. Ovo je način na koji možete da od njih napravite ravnopravne članove našeg društava i da jednostavno usvajajući ovaj amandman obezbedite da se njihov tretman izjednači sa drugim tretmanima koje imaju naročito u poreskim zakonima i da bar delimično nadoknadite ono što se desilo u budžetu koji je ovde nedavno izglasan, a jedan od razloga zašto mi iz DS nismo glasali za taj budžet jeste da je on urnisao kulturu. U njemu, suprotno od onog što je najavljeno nema ni dinara za ozbiljne građevinske radove, i ono što je još gore, značajno su smanjena sredstva za bilo kakvu stvaralačku aktivnost. Kad već ima toliko manje para, dozvolite da bar naši ključni stvaraoci ne žive u strahu da možda krše zakon. Obezbedite da budu ravnopravni građani našeg društva. Hvala.
Gospodin Stefanović po amandmanu. Izvolite.
Mislim da je ovo jedna od onih prilika, gospodine Arsiću, kada i vi možete da pokažete da niste ozbiljno mislili par puta kada vam se možda omaklo da upoređujemo intelektualni nivo. Ovo je jedna od onih prilika u kojoj vladajuća koalicija može da dokaže da brine o srpskoj kulturi. Ovo je jedna od onih prilika gde može da brine o svojim dokazanim autorima, da se ne završi na dobijanju nacionalnih penzija i tučom oko toga ko će je pre dobiti. Ovo je jedna od onih prilika da naša kultura se ne završava upravo na Maji Nikolić, nego na nekim mnogo važnijim autorima. Ovo je jedna od onih prilika gde vi kao većina jednim zaista blagim potezom ruke možete odobriti ovu dobru stvar za ovo društvo i ovu državu. Ako nije ovo jedna od onih prilika, onda mi kažite kako će izgledati ta javna nabavka za tri gospođe ministarke, za tri sumnjiva lica, objasnite nam u praksi kako će to izgledati i kako će izgledati naša kulturna stvarnost ukoliko vi ne usvojite ovaj amandman. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Vidite, po pitanju ovog amandmana mi nemamo izjašnjenje Vlade. Ja imam kod sebe vizit kartu Brace Petkovića, istina nemam mobilni telefon na njoj, ali imam stabilni telefon i imam, znači, kako možemo da stignemo do ministra. Istina on nije član stranke čija je poslanička grupa predložila ovaj zakon. Jeste član stranke? Tim pre, ako je član stranke, da nam se ne desi da posle ministar ima problem u svom resoru, da dođe do urušavanja kulture, upravo zbog usvajanja ovakvog zakona o javnim nabavkama. Ako je član stranke pretpostavljam da vi možete nekako do mobilnog telefona da stignete, pa da napravimo pauzu, ako treba dva, tri minuta da obezbedimo izjašnjenje i na određen način da nagovorimo predlagača da prihvati ovaj koristan amandman i da na taj način izađemo iz problema. Mislim da je apsolutno u redu, da je korisno za ukupno stanje u oblasti kulture.
Narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, sudeći po žagoru najverovatnije da se dopadam mojim političkim protivnicima. Ovde je spominjan Nušić. On je poznati pisac, napisao je, čini mi se i pripovetku "Politički protivnik". Dakle, nisu samo, bivši režim, poznavaoci kulture postoje i neki drugi koji to dobro poznaju. Odraz njihove kulture se video pre mog govora. Dakle, takva količina žamora, ne znam čime sam to zasluži, takva galama. Najverovatnije da ih nečim iritiram. Iritiram ih istinom. Već kad smo kod komedija i tragedija koje je Nušić pisao, već kad ste pomenuli, hajde da vidimo vaše komedije. Hajde da vidimo tog vašeg srčanog branioca amandmana, hajde da vidimo vaše javne nabavke. Hajde da vidimo Univerzijadu. Zašto jedna javna nabavka koja se recimo zove Univerzijada, zašto jedno preduzeće koje je osnovano u tu svrhu, zašto je to postala državna tajna? Zašto se ne zna koliko je taj vaš vrli, srčani, prebogati branilac tog amandmana, zašto je on i kako je imenovao umetničkog direktora? Koliko ga je plaćao? Da li ćemo to ikada saznati? Zašto je to u arhivu to postala tajna? Zašto to ne može da se zna? Da li je to komedija ili je to tragedija? Danas vi nama nešto govorite o našem zakonu o javnim nabavkama, dajte da vidimo šta ste vi pre nas radili? Dakle, šta je radila stranka bivšeg režima. Kad smo već kod Nušića on je pisao i druga književna dela: "Vlast", "Pokojnik", "Sumnjivo lice", "Put oko sveta", "Narodni poslanik", ali je napisao i "Mister dolara". Vi ste putovali oko sveta, politički ste, hajde da vas ne nazovem po ovoj pripoveci, bili ste vlast, da li ste pokojnik ili niste, ali "Mister dolara" imate. On je malopre ustao, tako srčano galamio, tako lupa, pljeska sopstvenom govoru, da ja mislim da ga dlanovi bole, da će ga boleti tri dana. Hajde da vidimo tog "Mister dolara" da nam objasni tu Univerzijadu, kako se desila, ko je bio umetnički direktor, kako su novci plaćeni, koliko je to plaćeno, čiji su sinovi to radili itd, da vidimo te sve sukobe interesa o kojima oni govore na bazi ovog zakona. Neka ustane mister dolar ili mister 12 miliona dolara, a predsednik stranke vam je mister milijarde dolara. Hvala.
Hvala. Gospodine Stefanoviću, po povredi Poslovnika? Izvolite.
Predsedniče, pogledom smo se razumeli, ne moram čak ni da navedem član 107. Ovo kažem najdobronamernije. Drago mi je da je tako, zaista. Mislim da je i vama i meni i svim poslanicima jasno da je prethodni govornik povredio i 106. i 107, potpuno je bio van teme, koristio je, zaista, neadekvatne, neodgovarajuće i uvredljive kvalifikacije, šaljući čudne poglede u pravcu naše poslaničke grupe i upirući prst istovremeno sa pretećim izrazom. Ja vas molim da mu izreknete opomenu. Hvala.
Ja sam shvatio da je prethodni govornik citirao dela gospodina Nušića, ja mislim da se odnosilo na "Narodnog poslanika", određene likove iz tih pripovetki, ali svakako molim sve narodne poslanike da se vratimo na raspravu. Gospodine Arsiću, video sam vas u sistemu. Izvolite.
Da ne bi SNS bila ta koja uništava kulturu, ja bih zamolio da pročitate i član 36. zakona, a to je pregovarački postupak bez objavljivanja poziva za podnošenje ponuda, pa se kaže – naručilac može sprovesti pregovarački postupak bez objavljivanja poziva za podnošenje ponuda, a u tački 1. – ako u otvorenom, odnosno restriktivnom postupku nije dobio ni jednu ponudu, odnosno ni jednu prijavu ili su sve ponude neodgovarajuće, pod uslovom da se prvobitno određen predmet javne nabavke i uslovi za učešće u postupku, tehničke specifikacije i kriterijum za dodelu ugovora ne menjaju, i pod dva – ako zbog tehničkih, odnosno umetničkih razloga predmeta javne nabavke ili iz razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava nabavku može izvršiti samo određen ponuđač. Znači, čini mi se da, kada bismo prihvatili ovaj amandman DS koji nije u suprotnosti sa članom 36. stav 1. tačka 2), osim u jednom delu – taj ugovor mora da se objavi. Kako ostaje ako se ovaj zakon ne primenjuje na to? U članu 7. su odredbe zakona na koje se ovaj zakon ne primenjuje, izuzeci. Onda član 36. stav 1. tačka 2) pravimo potpuno suvišnim. Jedina razlika, prihvatanjem ovog amandman, bila bi ta da, ako nekoga angažujete, nećete imati obavezu da objavite ugovor i kolika je vrednost ugovora za taj posao koji radi. Ako je to problem, žao mi je.
Narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala predsedniče. Složio bih se sa kolegom Arsićem, javio sam se, hteo sam upravo to da kažem, da upravo Predlog zakona ovo dozvoljava i da nema razloga za usvajanje ovakvog amandmana. Koliko se sećam, mislim da se koleginica, kada je donošen prethodni zakon, zalagala za istu ovu stvar i da ni tada nismo to prihvatili, da to i po postojećem zakonu ne može, tako da ne vidim razloga da ovoliko dižemo tenziju. Mislim da je ovo dobro, da to stoji,da je to predviđeno i da treba da bude transparentno.
Dr Aleksandar Radojević.
Poštovani predsedniče, poštovana gospodo, na početku sam mislio da je ovo sprdnja od strane DS, ali vidim da je ozbiljna stvar. Autorsko delo, po definiciji, ima svog autora, ima svog izvođača, ima zaštićeno ime. Kako mislite da autorsko delo nabavljate u više primeraka na javnoj nabavci? Kako može da se Siniša Kovačević, koji je, recimo, napisao jedno autorsko delo, nabavi u više primeraka? Kako očekujete uopšte da to može da bude predmet javne nabavke, ako neko ko ima pozorište ili pozorišnu predstavu ili film može da bude predmet javne nabavke? Kako može neko ko je potpisao svoje autorsko delo da se štampa u više primeraka?
Narodni poslanik Gorica Mojović.
Gospodine Radenkoviću, hvala, ja ovo zaista doživljavam kao podršku, jer upravo o tome govorim. Dakle, nismo se dobro razumeli. Što se tiče obrazloženja koje je dao, u ime predlagača, gospodin Arsić, gospodine Arsiću, to što vi tvrdite, pošto imam amandman i na član 36. i jako dobro ga znam, to je i dalje javna nabavka u kojoj, jeste da kaže u članu 2. – ako zbog tehničkih razloga, i to dalje što ste vi pročitali – zaštitom isključivih prava nabavku može izvršiti samo određeni ponuđač. Objasnite vi meni – kako ćete vi da odlučite sada između Dušana Kovačevića, Siniše Kovačevića i Ljube Simovića ko je baš taj određeni ponuđač i kako ćete vi da objasnite da je baš Siniša Kovačević taj određeni ponuđač čije delo treba da bude izvedeno na sceni Narodnog pozorišta. Koristim njegovo ime, izvinjavam se Siniši, zato što je kolega poslanik, pa ga znamo. U tom istom članu kojim vi branite obrazloženje zašto odbijate ovaj amandman – naručilac je dužan da pre pokretanja pregovaračkog postupka iz stava itd. zahteva od Uprave za javne nabavke mišljenje o osnovanosti primene pregovaračkog postupka. Opet vas pitam. Sad treba npr. Beogradska filharmonija da pošalje Upravi za javne nabavke zahtev da joj odobri pregovarački postupak pošto mora i u ovom postupku da se poštuje načelo konkurencije, da li će da angažuje Raklina ili Uroša Lajovica ili Dejana Savića, pošto je i on dirigent i onda će Uprava za javne nabavke da kaže – kakav bre Lajovic, kakav Raklin, evo našeg Dejana Savića, on je najpovoljniji, on je domaći dirigent. Onda Uprava za javne nabavke, treba da prođe deset dana da odobri, da je neko ubedi da to treba da bude baš ovaj dirigent, a ne ovaj, pa da dostavi Narodnom pozorištu ili nekom drugom, pa da obrazloži mišljenje. Ljudi, ovo je upravo, gospodine Arsiću, ono što sam rekla. Molim vas, prihvatite amandman. Inače ćemo, fingirajući primenu zakona, koristeći upravo ovaj član 36, napraviti komediju. Nemamo drugog načina, nego da primenjujemo član 36. Slažem se sa vama, ali u ovim situacijama, čoveče, kako ne shvatate da je sve to izigravanje, da je to sve samo fingiranje da bi koliko-toliko poštovao zakon. Zar to hoćemo? Pri tom, rekla sam vam, ako su neki zakoni strogi, to su zakoni iz oblasti poreske politike. Molim vas uzmite Zakon o porezu na dohodak građana. Po istom principu po kome predlažem da javne nabavke poštuju odredbe Zakona o autorskim pravima, čak i poreski zakoni poštuju te odredbe. Poreski zakoni, ne da poštuju, nego idu korak dalje, tretiraju autore, umetnike vrlo povoljno, oslobađaju ih dela normiranih troškova. Vajari, 50% od njihovog honorara koji može da bude 10 hiljada, porez plaćaju samo na pet hiljada. Poreznici su shvatili da je to nešto specifično, da je to nešto autentično, da je to nešto važno. Pri tom, da se ne zavaravamo, da li vi znate – koliko ima zaposlenih u kulturi Srbije? Tu je moja koleginica, Snežana Plavšić, do juče bila državni sekretar. Ne vidim bivšeg ministara Predraga Markovića. Znači, ukupno ima oko 2.600 koje finansira Ministarstvo kulture. Pri tom, 60-70% zaposlenih su ljudi iz administrativnog i tehničkog sektora, mislim da je 30-40. Znači, to je negde 700-800 ljudi. U Beogradu ima 300 zaposlenih. Od toga je negde 300 u umetničkom sektoru. Hiljadu ljudi u Srbiji, hiljadu i nešto samostalnih umetnika, nemojte da ih, na svaki mogući način smo ih doveli u pitanje budžetom u kulturi, plaćanjem doprinosa za samostalne umetnike, a sad ćemo ih terati da idu na postupak za pregovaranje, da im o sudbini odlučuje Uprava za javne nabavke, da im odlučuju tenderske komisije, da im odlučuju službenici koji su zaduženi za javne nabavke ustanova kulture. Znate li vi koji su to ljudi? Vratićemo se u najgore vreme samoupravljanja, gde su postojali radnički saveti u kojima su sedeli ne umetnici, nego su sedeli radnici, tehničari, svaka čast njima, ali oni su odlučivali o repertoaru. Nas ovaj zakon upravo isto tera na to. Svi smo se tada podsmevali da radnički savet jednog pozorišta u kome sedi, naravno, neki sindikalac, vatrogasac, neki binski majstor, neki tehničar, spremačica, svaka čast njima, ali to nije bio posao za utvrđivanje šta će se igrati, šta će biti na repertoaru, šta će biti u galeriji izložbeni program. Svi smo se sprdali sa time i to je bilo vreme samoupravljanja. Verovali smo da je to davno prošlo. Ovaj zakon takođe sada nameće istu vrstu obaveze, da neke tenderske komisije, neki službenici za javne nabavke, neka uprava za javne nabavke odlučuje šta je umetnost, koji je umetnik važniji, koja ponuda povoljnija. Po kojim kriterijumima? Po povoljnosti, po konkurentnosti, klasifikaciji, itd? Molim vas, prihvatite ovaj amandman. Imamo zaštitu u Zakonu o autorskim i srodnim pravima. Jasno piše na koga se odnosi. Spasićemo kulturu i sve nas od blamaže. Hvala.
Hvala. Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, niko se ovde ne meša u to, ovaj zakon se ne meša u to šta će da bude na repertoaru. To je stvar onoga ko vodi određenu ustanovu. Ovaj zakon se meša u to, recimo, izbor izvođača, ali niko, ama baš niko ne sprečava da se pokrene pregovarački postupak, da se opredeli cena, da se zaključi ugovor i da se objavi. Prihvatanjem ovog amandmana, ovakav kakav jeste, bez obzira što sam uveren u najbolje namere podnosioca amandmana, da je za pravo da, recimo, samo jedan ili nekoliko lica imaju privilegiju da konstantno učestvuju u oblasti kulture u nekoj ustanovi i da više niko drugi nema pravo na to. Ako vi sad krenete sa pričom kako ne verujete Upravi za javne nabavke da ona hoće da da saglasnost i da se ne meša u to, sada, dajte i meni za pravo da ne verujem direktorima ustanova koje se bave oblašću kulture, da neće da angažuju lica i da dele profit sa njima. Evo, ja tvrdim- i jedni i drugi su odgovorni. Ali, onda ne vidim u čemu je problem u članu 36. Zakona? Stvarno ne razumem. Znači, ovde je pitanje jednog zaštitnog mehanizma, da i ta oblast koju vi sada branite bude zaštićena od zloupotrebe. Niko ne brani da angažujete koju god hoćete zvezdu, ako imate nešto na repertoaru, samo vam je potrebno 10-ak dana da to realizujete sa Upravom za javne nabavke, koja treba da vam da određene saglasnosti. Ne vidim u čemu je problem, osim ako neko ne želi da zna koliko je novca korišćeno za takvu neku namenu.
Hvala. Reč ima Božidar Đelić. Izvolite.
Moram da vam kažem da u ovom momentu krize, neke veoma bitne stvari se možda ne mogu finansirati i mi za to imamo razumevanja. Ali, nemamo razumevanja da najsvetlija imena naše kulture budu dovedena u strah da neće poštovati zakon ili pak, da bi mogla da se sprovede normalna sezona, budu uvedeni u apsurdne korake. Mislim da kolega, doktor, iz poslednjeg reda, iz vašeg poslaničkog kluba, možda namerno a možda i nehotice je dao veoma validne argumente da vaša politička stranka prihvati ono što je dobronamerno, a to je da obezbedimo da kultura može da funkcioniše. Vidite, kada predlažete ovakve stvari, ja isto mogu da vas pitam, da vidimo kako su stvari apsurdne, pošto ste vi imali neka zvučna imena, da li ste sproveli tender za Đulijanija? Kako ste došli do njega? Da li ste konsultovali Upravu za javne nabavke i da li ćete publikovati ugovor koji ste sklopili sa njim?
Hvala. Reč ima Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Samo da prvo pojasnim. Nisam dao nikakvu podršku, nego samo podsećam na onaj period kada smo donosili prethodni zakon. Isto je bilo predlagano od strane DS da se prihvati jedan ovakav amandman ili sličan, ne mogu da se setim i tada to nije prihvaćeno. Ne vidim razloga zašto se sad traži da se to prihvati kad to jednostavno ne može da se implementira u ovaj predlog zakona, jer se na ovaj način, kako sad stoji, uvodi red. Ovo je praksa koja je poznata u Evropi. Prvo, ne razumem, zato što zavisi od naručioca kojeg će ponuđača ovim članom da angažuje. Jednostavno, ovo mora ovako i tako je uređeno upravo da bi se kontrolisao novac građana. Ne možete vi sada da to bude, ako se ovo usvoji, onda nemamo reda i onda može ko šta hoće i s kim hoće i koliko hoće da sklapa ugovore. Stvarno nije u redu i mislim da krenemo dalje da radimo po amandmanima, jer ovo je potpuno neprihvatljivo i nema razloga za tim, jer kažem da stoji lepo u članu, piše i precizirano je da u pregovaračkom postupku može da se angažuje zbog umetničkih razloga predmeta javne nabavke ili iz razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava. Nema potrebe za ovim, verujte, pogotovo, opet vas podsećam da isto to nije prošlo ni prošli put kada smo usvajali te zakone. Nije prošlo, znači da im ni tad nije bilo prihvatljivo. Ne može ni sada da to bude prihvatljivo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, replika. Izvolite.
Dugo čekam repliku, prosto, neumesno je toliko pominjanje narodnog poslanika, našeg kolege i jednog od najozbiljnijih dramskih pisaca, živog u Srbiji, Siniše Kovačevića i njegove porodice, koji su svi vrsni umetnici. Prosto, u kontekstu se pokušava da se na neki način to stavi u funkciju ove rasprave ovde. Mislim da nije umesno i mislim da bi mnogo bolje poređenje da ste uzeli situaciju u Ateljeu 212 od letos, kada je ceo glumački ansambl protestvovao protiv direktorove samovolje, koji je kršio, kako su oni tada govorili, njihovo pravo da se bave umetnošću, da glume i njihov umetnički izraz. To bi bilo mnogo bolje poređenje nego ovo, jer je tada u toj situaciji, kada su jedni od naših najboljih glumaca koje imamo u Srbiji sada, svi do jednog gotovo stali u to da odbrane svoju profesiju protiv samovolje jednog direktora koji je sam određivao predstave koje će da budu. Delio ih svojim prijateljima, a pri tom je on sam režirao u drugim pozorištima. Došao je do jedne situacije gde se napravio jedan zatvoreni krug i gde su se oni glumci koji apsolutno ne pripadaju nijednoj političkoj opciji, svi pobunili i tražili smenu i razrešenje tog direktora. Dugo su čekali na to, da bi se upravo njima omogućilo da ostvare neko svoje pravo i da glumci budu ti koji će se najviše pitati oko umetničkog programa, koje će predstave da se izvode i na koji način će se raditi. To ste potpuno u pravu da ne trebaju te ćate, računovođe i svi ostali da se pitaju, već oni koji proizvode kulturu, koji proizvode umetnička dela i koji učestvuju u proizvodnji tih umetničkih dela i koji ih realizuju, trebaju da budu centar ovog amandmana i da se njima omogući na najbolji mogući način da mogu da ostvare svoja umetnička prava. Samo bih zamolio da Sinišu Kovačevića i njegovu porodicu ne mešamo u ovoj jednoj raspravi, koja je nekada ispod nivoa samog parlamenta, već uzmite primer Ateljea 212, Kokana Mladenovića i celog glumačkog ansambla. Hvala.
Hvala. Replika, gospođa Mojević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, najpre da odgovorim na primedbu narodnog poslanika Dejana Mihajlova. Apsolutno ni na pameti mi nije bila namera da u bilo kom drugačijem kontekstu upotrebim ime Siniše Kovačevića, nego upravo da ukažem na apsurd primene Zakona o javnim nabavkama i u ovom slučaju. Na kraju krajeva, velika drama njegova koja se igra u Narodnom pozorištu jedna je od najgledanijih predstava. Znači, samo sam iskoristila ime da pokažem apsurdnost ovog zakona. Ovo je sada replika na ono što je gospodin Dejan Radenković rekao. Prvo, nisam podnosila amandman. Ja sam smatrala, kao što sada vidim i gospodin Veroljub Arsić i gospodin Radović, da je nemoguće da se ovakav zakon o javnim nabavkama, sa sve tim postupcima sa pogađanjem i upravama za javne nabavke, primenjuje u kulturi. Primenjuje se. To sam vam već rekla, da smo imali problem i nismo svi mislili da je to nemoguće, da je kultura nešto drugo, da je potpuno autonomna, ali tvrdim vam da ovim načinom na koji se suprotstavljate argumentima koje iznosimo da se ovaj amandman prihvati, nastavljate da ponižavate i vređate ljude iz kulture. Govorim o institucijama i organizacijama republičkim i gradskim itd. koje se finansiraju iz budžeta. Ljudi, da li vi onda dovodite u pitanje i sve one, tu ima mnogo kolega koji su radili u lokalnoj samoupravi i u Gradu Beogradu i u republičkim ministarstvima? Znate li vi da ne postoji nikakva uplata iz budžeta bez jasno dostavljenih računa za svaki utrošeni dinar? Kako onda još sumnjate da će to sada neko da potroši, pa da podeli? Cela jedna ansambl predstava i velika drama Siniše Kovačevića i "Sumnjivo lice" i skoro izvedeno "Otelo" i "Antigona" u nedelju, to sve potpada pod ono što se zove mala nabavka. Objasnite mi kako ćemo mi velike umetnike da pribavimo u male nabavke kad svi oni vrede kao ta jedna mala nabavka?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Izgleda da kada govorimo o umetnosti, promeni se atmosfera čak i u parlamentu, ali želela bih da naglasim ozbiljnost ovog predloga i, naravno, da podržim svoju koleginicu Goricu Mojović, pa i kolegu gospodina Mikovića, koji je predlagao jednu vrstu koordinacije sa Ministarstvom kulture, dakle, sa Vladom, pa samim tim i sa resornim ministarstvom. Već smo govorili u nekoliko prethodnih navrata, kada smo imali Zakon o javnim preduzećima i Krivični zakon, gde je pojedinim članovima i rešenjima pokušano da se umeša u oblast nezavisnosti medija, tako Zakonom o javnim nabavkama pokušavamo da regulišemo jedan deo onoga što se zove funkcionisanje ustanova kulture. Uverena sam da kada bi ste konsultovali Ministarstvo kulture ili lokalnu samoupravu, koji su osnivači ustanova kulture, da ćete dobiti više nego mnogo dokaza o tome da ovaj amandman ima smisla, jer je proistekao iz primera iz prakse i ogromnih problema sa kojima se direktori i umetnici suočavaju u svakodnevnoj primeni Zakona o javnim nabavkama. Ono što moramo da razumemo to je da ustanove kulture nisu preduzeće i da ne funkcionišu po istim principima. Zbog toga su i regulisani posebnim zakonom,ne Zakonom o preduzećima, već Zakonom o kulturi. Ovde ne može princip najpovoljnije ponude da bude vrhunski princip. Princip u kulturi je talenat i umetnička vrednost jednog dela, a ona se ne može meriti tako što će se određivati najbolja ponuda, tako da vas molim da ozbiljno shvatite ovaj predlog i da ga ne gledate, što inače ne bi trebalo, kao predlog jedne stranke, već kao predlog onih koji su primenom ovog zakona se suočili sa ogromnim brojem problema koji ugrožavaju umetničke slobode u krajnjoj liniji. Prihvatite ovaj predlog ozbiljno. Ja ga podržavam. Verujem da, ukoliko biste se konsultovali sa ljudima iz kulture, biste shvatili da je neophodno olakšati njihov rad usvajanjem ovog amandmana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Ovo jesu teme o kojima bi trebalo pažljivo razmisliti i zbilja ne zaslužuju ovako teške kvalifikacije, kakve smo u nekoliko diskusija čuli, da će neko sa nekim nešto da deli, niti tako olake kvalifikacije da neko zna šta je vredno, šta je nevredno umetničko delo, to naprosto savremenici nikad ne znaju, ali jeste specifična materija. Znam Zakon o Narodnoj skupštini, a i bez tog zakona poslanik ima pravo na svoje mišljenje i niko ne može da ga pozove na odgovornost, pa meni ne treba mišljenje Vlade na neki amandman, da bez njega nikako ne mogu da odlučujem kako ću glasati. Ja ću svakako odlučiti da li ću glasati za ovaj amandman kada ga još jednom pažljivo pogledam u odnosu na to da li rešava problem koji postoji godinama, to su svi rekli, i prevazilazi se na taj način što se u najvećem broju slučajeva, nije korektno da detaljno o tome govorim, jer su kolege iznosile tačne podatke kako se prevazilazi taj problem u praksi i šta nije dobro. Svakako, bilo bi dobro da imamo neko sistemsko rešenje, te svakako nema potrebe za ovako teškim kvalifikacijama i ovako žustrim reagovanjima, jer oni koji brinu o kulturi, oni brinu i nije bitna ni jedna stranka, niti im je bitno na taj način da na tome stiču poene. Oni koji ne brinu su ravnodušni i to zna i većina građana kada su u pitanju visokoumetnička dela. Moja molba je još jednom porazgovarati. Molim i predlagača da naprosto pogleda do koje mere jeste ili nije moguće da se u ovako sročenom amandmanu reši ovaj problem koji zbilja ne počiva na tome da neko brani umetnike, a neko ne brani. Ukoliko je vreme pređeno, koristiću vreme poslaničke grupe. Ovde je jedan od vrlo nadležnih za ovu materiju, a gospođa Mojović je odlično podsetila da je poreskim sistemom to i te kako dobro rešeno ili barem je u dobrom pravcu, učestvovao u jednoj raspravi gde smo rekli da ne valja kada se ostavi pretežni interes, jer pretežni interes u Srbiji ne postoji u okviru zakona, pa da li će to biti pretežni interes nekog direktora ili nekog iz samoupravljanja ili nekog iz javnih nabavki, ne valja, jer jedini pretežni interes koji u našoj literaturi postoji je onaj kojim se objašnjava Josifu iz Babušnice kako treba on da uradi nešto za zakon, pa se kaže – ja ovde stavim tvoj predmet, Josife, ovde stavim jedan zakon, pa još jedan, pa ako ne znam šta će da pretegne, ja ovako malim prstom kao izvršna vlast pa pretegne. To je Nušić. Nema potrebe da se stvara atmosfera iz Nušićevih komedija, ovo je ozbiljno pitanje. Koliko god da se tiče malog broja ljudi, tiče se jedne vrlo specifične delatnosti i vrlo specifičnih problema i nemamo razloga da ne pokušamo kroz ovaj amandman ili oko ovog amandmana, ali stvarno nema potrebe da sada svima oduzimamo vreme, da još jednom porazgovaramo, jer svakako o tome neće odlučivati u glasanju jedna stranka, nego poslanička većina od prisutnih, kao što ni Beograd, hvala bogu, ne vodi jedna stranka, nego ga vodi institucija. Hvala vam najlepše.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo ovde sve sveli na kulturu. Žao mi je što DS ovo nije prepoznala i pre četiri i po godine. Jeste jedan njen poslanik i nisam tada primetio svoje kolege poslanike iz DS da su tako srčano navijali kada je njihov ministar odbijao predlog tog amandmana, ali nema veze. Evo, priznajem i to, da ste u pravu, ali šta vama u zakonu smeta da angažujete koga god hoćete? Članom 36. zakona dato vam je to pravo. Nažalost, ovde su spominjana velika i zvučna imena iz oblasti kulture. Mislim da se tu malo dezavuiše narod zato što se ovo odnosi na sve autore, kao i autore izvođače u smislu zakona kojim se uređuju autorska prava, pa smo ovde imali izmene i dopune tog zakona itd. Slažem se da je kultura u krizi. To se vidi po tome koliko će koji izvođač, koje baš ne bih uvrstio u kulturne izvođače, da dobijaju što pevaju na trgovima, novac od lokalnih samouprava. Jedini zaštitni mehanizam jeste 36. član ovog zakona, da se objavi tačka ne znam šta je to toliko strašno što mora da se objavi koliko će novca da bude potrošeno. Dovedite koga god hoćete. Ako ima para za tu namenu, koga god poželite, ali onaj koji vam je dao taj novac ima pravo da zna na koga ste novac potrošili, jel to bilo svrsishodno ili nije, ili je najveći problem u članu 36. Predloga zakona. Član 36. kaže – u slučaju stava 12. ovog člana odluka se u izvornom obliku dostavlja Upravi za javne nabavke i DRI. Da li vam je to najveći problem i zbog toga podnosite amandman na član 7? Meni izgleda da jeste. Znači, svaki argument koji ste naveli zašto vaš amandman treba prihvatiti, pobije član 36. stav 1. tačka 2). Ono što je bitno to je da mora da se zna koliko je ko potrošio novca kada je dovodio kog izvođača. Ništa više.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, replika.
Imam repliku zato što gospodin Marković je pomenuo da njemu ne treba pomoć ministra ili Vlade. Meni treba.
Gospodine Mikoviću na osnovu toga stvarno niste imali pravo replike.
Kako ne.
Niste.
Dobro onda koristim vreme. Meni je zamereno što sam ovde tražio da se ministarstvo i Vlada izjasni po pitanju podnetog amandmana, jer u tački 2. citiranog člana 36. stoji – ako nabavku može izvršiti samo određeni ponuđač, jedan jedini autor jednog dramskog komada ili dirigent ili bilo ko drugi, može da ih bude više. Ovde se radi samo kada nabavku može izvršiti određeni ponuđač, znači ne može da se primeni član 36. Upravo zbog toga svi razlozi stoje da se prihvati amandman gospođe Gorice Mojović. Jedino kako bi mogao da razumem i da podržim stav predlagača jeste ukoliko sam poslednji član 178, samo momenat primenjivanja zakona, a zakon će se primenjivati od 1. aprila 2013. godine jedino da to shvatimo kao prvoaprilsku šalu. Onda da sve shvatimo kao šalu. U protivnom mislim da treba ozbiljno gledati na ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Slažem se da na ovaj zakon treba gledati ozbiljno i gleda se jako ozbiljno. Mnogo ozbiljnije, jer vama je 1. april bio od juna meseca 2008. do jula, avgusta meseca 2012. godine. Vidim koliko ste nas ozbiljno ili šaljivo, nazovite kako god hoćete, u kakvu ste nas situaciju doveli. Kada ste već sve ovo shvatali kao prvoaprilsku šalu, što vaš zakon o javnim nabavkama niste prihvatili? Nemojte nas da krivite što nećemo ni mi. Mi ovo ne shvatamo kao šalu. Vlast shvatamo kao ozbiljan posao, odgovoran posao, ne da ga radimo za sebe nego za građane. Čini mi se da se naše i vaše poimanje vlasti razlikuje i to je veliki problem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković po Poslovniku.
Na ovo ipak moram da odgovorim, zato što pre svega ovde se radi o …
Izvinite molim vas ne možete da odgovorite, nego možete da ukažete na povredu Poslovnika.
Smatram da je povređen Poslovnik zato što se poslanik direktno obraća drugom narodnom poslaniku, član 27. Vi ste dužni da se starate o primeni Poslovnika i da ne dozvolite direktno obraćanje drugom narodnom poslaniku. Druga stvar, smatram da ne može biti govora o onome šta je gospodin Arsić rekao, jer mi se apsolutno odgovorno odnosimo prema ovom zakonu, za razliku od Vlade Republike Srbije, koja ni na koji način nije htela da se odredi po pitanju zakona i amandmana. Ni po pitanju amandmana koji su neusaglašeni unutar nadležnog odbora. Očigledno da ono što opozicija pokušava ovde je mnogo ozbiljnije i odgovornije u odnosu na bicefalnu Vladu, odnosno vlast Republike Srbije, kako je sam premijer Dačić rekao.
Smatram da nisam povredio član 27. Poslovnika, naročito zbog argumenata da se Vlada mora izjasniti o predlogu zakona koji neko predlaže u Narodnoj skupštini. Narodna skupština odlučuje u danu za glasanje o tome da li će neke amandmane ili zakone prihvatiti i smatram da je Narodna skupština organizacija, odnosno telo u ovoj državi koje je krovno i ne mora da polaže računa Vladi. Obrnuto, Vlada mora da polaže račune nama. Dakle ako Vlada da mišljenje, tim bolje, ako ga ne da, u tom slučaju Narodna skupština će svakako odrediti i svako od nas će glasati u danu za glasanje kako misli. Predlažem da pređemo dalje na rad. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Bio sam u nameri da privedemo kraju ovaj deo razgovora, da pokušamo da napravimo neku sublimaciju svega što smo čuli. Gospodine Arsiću, što bi naš narod rekao – koljete vola za kilo mesa. Mi smo sve učinili kao DS, moja uvažena koleginica Mojović je podnela izvrstan amandman, nepotrebno ste tvrdoglavi. Ne u pežorativnom smislu, ali mislim da ste u ovom slučaju imali jednu sjajnu priliku da napravite jedan značajan iskorak. Objasnili smo vam zašto smatramo da ovo nije dobro, objasnili smo vam da ne stoji taj član koji ste naveli koji obuhvata materiju. Ne vidim u čemu je problem, osim da jednostavno želite da budete tvrdoglavi u ovom slučaju. Ima jedna stvar koju ste rekli za koju mislim da nije korektna. Ako mislite da zbog par izvođača na trgovima, koje ste vi spomenuli, treba da plate svi autori, a platiće zbog neprihvatanja ovog amandmana, onda verovatno mislite na gospodina koji je trebao da peva u Novom Sadu, pa vas je gospodin Vučić ukorio za to. Da li na to mislite? (Veroljub Arsić, s mesta: Između ostalog.) Ne znam zašto ste onda to spominjali u kontekstu DS? To se desilo vašem gradonačelniku u Novom Sadu. Gospodin Vučić ga je ispravno ukorio i vi ste to prihvatili. Onda je smanjen iznos, mada i dan danas neće da kažu u Novom Sadu kolikoće to da košta. Jel to taj princip koji ćete uvesti, kroz ugovaranje za autorsko delo, što je uvredljivo za svakog autora jer mu je to posao, gde će komisija ili neko da ugovara kao sizovi da odrede šta je umetničko delo, a šta nije, zato što mislite da je umetnost sve što je na trgu, a nije. Vrlo prosta stvar, ovaj amandman pomaže da zakon bude bolji. Mi želimo da uredimo deo društvenog dešavanja koje ovaj član ne uređuje. Ne vidim zašto to nećete da uradite, ali ono što me raduje je da vidim kod vas kada razgovaram i kada vam se obraćam, kada slušate ono što pričam, da razumete da sam u pravu. Ne znam zašto ste uporno tvrdoglavi i nećete to da prihvatite. Hvala.
Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
U jednom delu mogu i da se složim sa vama, a to je da jeste i to jedan od tih razloga zašto se ne prihvata amandman na član 7. Da li vi mislite da ne bi bilo još većih, ne mogu da kažem zloupotreba, ali jednog nonšalantnog odnosa prema sredstvima koje nam obezbeđuju građani? Gospodo, zakon prvi put važi za sve isto, i za ove iz DS, i za ove DSS, i za SPS i za SNS. Zakon važi isto. Da je takva primena bila poslednjih godina, verujte da ne bismo bili u ovim problemima.
Repliku je tražio dr Aleksandar Radojević. Izvolite.
Poštovani predsedničke, kratko ću, pošto ovde mešamo žabe i babe. Zakon o javnim nabavkama tretira naručioca posla u kulturi koji ima prava da bira ustanovu u kojoj će biti iznuđeno nešto. Te ustanove mogu biti bolje ili lošije, ponuđači skuplji ili jeftiniji. Tretira izvođače koji takođe nisu autori. Izvođači, isto tako, mogu biti bolji, gori, lošiji, ovi, oni, koji god, nije važno. Autor i autorsko delo se apsolutno ne dotiču ovim zakonom. Dakle, može se bilo koji izvođač pozvati na bilo koje autorsko delo, ako dobije saglasnost tog autora da izvodi njegova dela. Izvođač je pružalac usluga, koji može biti tretiran ovim zakonom isto tako kao i ustanove u kojima se izvodi to umetničko delo, ili, nije važno da li je umetničko delo, autorsko delo. Hvala.
Gospodine Radenkoviću, izvolite.
Hvala, uvaženi predsedniče. Voleo bih da privedemo kraju, jer ovo stvarno nema smisla. Pare poreskih obveznika moraju da se kontrolišu. Ovo o čemu pričamo u vezi malih nabavki, ne može to da bude predmet male javne nabavke, to je predmet pregovaračkog posla. Ko god tvrdi da je to radio u malim javnim nabavkama, mala nabavka se obračunava na godišnjem nivou i znači da nije bila u skladu za zakonom. Kultura ne sme da bude izuzeta i ona mora da funkcioniše u skladu sa zakonom. Nemojte sada da pričamo da imamo nešto protiv kulture. Mora da se sprovodi pregovarački postupak. Mora da se stave pod kontrolu sredstva građana. Nemojte to da pokušavate da izopštavate iz ovog zakona i da to bude mimo kontrole. Jednostavno, ne može. Ne shvatam da nekome može da smeta uvođenje reda i u kulturi i ako se zalaže za kontrolu javnih finansija. To je potpuno neshvatljivo. Stvarno ne razumem i ne možete da me ubedite. Da je to smisleno, podržao bih to kao neko ko se stvarno zalaže za istinu. Ovo stvarno nema smisla. Koleginice, nikako ne stoji i nije u skladu sa nekim normama. Kažem vam, i u Evropi je takav zakon. Ne može. Vi hoćete da uprostimo sada. Šta znači ako izuzmemo to iz zakona, onda će da radi ko šta stigne i ko koliko hoće i plaća ko šta koliko hoće? Nemojte to da radimo. Onda će neka predstava tamo, koja nema nikakve veze s vezom, da košta ko zna koliko. Zašto? Šta je problem, ne razumem? Znači, naručilac bira izvođača, razgovara s njim. Vi se, koleginice, lupate u glavu, lupite se malo jače, pa ne bi pričali sve ovo šta ovde navodite i ne mogu da verujem, ako ste ikada nešto radili u životu, onda treba da znate osnovne stvari. Ne može mali predmet male nabavke da bude, mora da bude predmet pregovaračkog postupka. Nemojte to više i dajte da pređemo dalje.
Gospođo Mojović, izvolite.
Mene postaje strah da nastavim ovu priču, ali neću odustati, jer sve dublje i dublje ulazimo u nešto što je, da kažem, zastrašivanje ljudi i ponižavanje kulture. Ne mogu više da verujem i izvinjavam se što ovako reagujem, gospodine Radenkoviću, zato što ne mogu da verujem o čemu vi govorite. Ne mogu da verujem da vi kažete da to ne može da bude mala nabavka. Rekla sam da ceo jedan proces, jedan celi ansambl predstava, jedan ceo BEMUS ne vredi kao jedna mala nabavka, mislila sam do tri miliona. To je iznos. Žao mi je što gospodin Arsić nije tu. Neko imputiranje da treba neko da sakrije neke pare, da podeli – ljudi, u budžetu Ministarstvo kulture za 2013. godinu, niko me nije podržao kada sam dala amandman da se doda bar još 500, ukupno za sve programe i projekte u Srbiji ima manje od 500 miliona dinara. Znači, za 26 republičkih ustanova, 14 sa Kosova, stotine raznih kulturno-umetničkih društava, a tu su i kolege iz ministarstva, 500 miliona i sada ćemo mi, a pri tom, rekla sam da i ministarstvo i lokalna samouprava to kontroliše, i ne može niko da dobije pare iz budžeta bez pravdanja. Ono što mi takođe gospodin Arsić inputira, što koristim neka imena, kao što su, da ne ponavljam, neki čuveni dramski pisci. Na primer, da napomenem neke reditelje – Jagoša Markovića, Miloša Lolića, Egona Savina, govorim samo o pozorišnim. Da pomenem i neke pisce – Basara, da ne pominjem imena. Svi oni, reditelji, glumci, neću glumce da pominjem jer će to da izazove novu seriju replika, izvođači, interpretator – Isidora Žebeljan, najveći kompozitor ozbiljne muzike, najmlađi član SANU, koja je, takođe, član Odbora BEMUS-a. Nije dovoljno što je Zoran Erić umetnički, što je Isidora Žebeljan član umetničkog odbora, ne, tu će oni nešto da muljaju na tom BEMUS-u i da podele neke pare. Drago mi je da se gospodin Arsić vratio. Ne želim da mi se imputira ovo što on kaže, da želim ovim amandmanom da sakrijem nešto od javnosti. Dobro, da li je problem da kažemo da se objavljuje, a pri tom se sve objavljuje. Još nešto, drage moje kolege. Niste u obrazloženju zbog čega odbijate ovaj amandman, citirali celu ovu tačku 12, već sam na početku rekla, u kojoj stoji šta se izuzima – zasnivanje radnog odnosa i zaključivanje ugovora o obavljanju privremenih i povremenih poslova. Privremeni i povremeni poslovi, na primer, u Kolubari, koji su vredeli ne znam koliko stotina dinara, privremeni i povremeni poslovi koji se mogu obavljati i u institucijama kulture, jer naravno da oni nemaju zaposlene. Pominjao sam i one krojačice i, verujte mi, ponekad se mnogo više njima plati nego kostimografkinji ili scenaristi. Aleksandru Deniću, vrhunskom svetskom scenaristi, koji više radi u Nemačkoj, sa najpoznatijim svetskim rediteljima, nisu ga valjda pribavili po postupku javne nabavke – male, velike, s pogađanjem itd? Vama ne smeta, nikome od vas ne smeta što se za privremene i povremene poslove, uzmite Zakon o radu, videćete šta se sve smatra privremenim i povremenim poslovima. Znate li koje su sve manipulacije bila sa angažovanjem ljudi preko Omladinske zadruge? I na njih se odnosi ovo oslobađanje i oni ne potpadaju pod javnu nabavku. To piše u ovoj tački 12, a samo umetnici. Da li treba, gospodine Arsiću, da se objavi? Naravno da ćemo da objavimo. Ne postoji ni jedan dinar utrošen u kulturi, a dobijen iz budžeta – ne znam možda vi imate neka druga iskustva, ja ih nemam. Što se tiče Beograda, znam da tamo ni taksi račun ne može da se plati, a da se ne dostavi u Sekretarijat za kulturu da je plaćen račun, a kamoli honorar. Apsolutno ne. Ne, naprotiv. Vi ne insistirate da se objavljuje ko se zaposlio, pošto je ova tačka 12. bez javnih nabavki. Ko je dobio ugovor bez javnih nabavki, ugovor o delu za privremene i povremene poslove? Tu ne postavljate uslov, nego baš moraju autori. Koliko to imamo autora? Još nešto, jednom je Nova godina i mene ne zanima, gospodine Arsiću ko će da peva na trgovima. Zanima me šta će 365 dana da rade ljudi u muzejima, u galerijama, u pozorištima, u kulturnim centrima, u Beogradskoj filharmoniji, u Jugokoncertu. To me zanima. Sigurno da su sve oči javnosti uprte i uvek se najviše interesuju koliko je ko dobio za nastupe u novim godinama, ali isto tako vam kažem da ne postoji nijedan dinar utrošen u ovim značajnim kulturnim institucijama Srbije za koje se ne zna, tim pre što se daje iz budžeta. Nemojte meni imputirati da želim da to učinim manje javnim. Ako je to problem, napravićemo ispravku, dopisaćemo, sve se objavljuje i ovako sve mora da se objavi. Sve mora da se zna. Nemojte zbog toga da govorite da želim da sakrijem te silne pare koje se po kulturi vrte. Molim vas, nećete da prihvatite amandman. Prihvatićete se da svi ovi što su preko omladinske, po ovim ugovorima, po onim ugovorima, stotine miliona, to ne mora na javnu nabavku. Ostaćete upamćeni po tome da ste sa punom svešću o tome, rekla sam da nije tačno da sam pisala amandman na taj zakon, ali to nije bio dobar zakon, dala bih amandman i na taj zakon. Sećaju se moje kolege da sam dala 24 amandmana na Zakon o kulturi koji je moja koalicija podnela u ovom parlamentu. Nažalost, samo 11 je usvojeno. Sada sam predložila samo dva amandmana. Molim da se jedan usvoji. Nemojte više da optužujete i da iznosite stalno neke nove optužbe da sada tu neko pokušava, na kraju ćete i mene optužiti da ne podržavam borbu protiv korupcije i kriminala. Podržavam, časna reč, iskreno, najiskrenije. Da li je to korektno? Podržite i vi ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Ovo je zaista već besmisleno. Vrlo jasno govorimo, čuli ste moju koleginicu Mojović, vrlo efektno je objasnila, gospodine Arsiću, o čemu se radi. Samo mi je jedna stvar zaparala uši koju ste rekli. Nađite izvođača koji, recimo, nije Đorđe Balašević, ali liči na njega i svira njegove pesme. On to može da radi ako mu Balašević da autorsko pravo da on to radi za manje para i vi onda napravite tu komisiju, pregovarate, utvrdite da vam je ovaj isti kao Balašević, ima bradu, malo je puniji, proćelav, iz Novog Sada je, svira iste pesme, ali nije Balašević, a manje košta. To je ono što vi radite neprihvatanjem ovog amandmana. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Jeremić, Ljubica Milošević i Slobodan Veličković. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić.
Uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, naša grupa je podnela amandman na član 7. U članu 7. posle stava 4. dodaje se novi stav 5. koji glasi: "U slučaju nabavki iz stava 1. tačka 2) podtačka (2) ovog člana, naručilac je dužan da primenjuje sve odredbe ovog zakona koje nisu u suprotnosti", naglašavam, "sa posebnim postupcima međunarodnih organizacija koje obezbeđuju domaćim privrednicima isti status u realizaciji poslova koji se finansiraju iz tih kredita." (Predsednik: Izvinite, gospodine Jeremiću. Molim narodne poslanike za malo pažnje da bi gospodin Jeremić završio svoje izlaganje. Molim vas, nastavite.) Ovo je vrlo bitno. Ovim amandmanom, dosta se poslanika osvrtalo na član 7, se rešava i dovode se u istu ravan realizatori poslova, domaće i strane firme. Zašto je ovo bitno? Ako pravimo neki put, bitno nam je da napravimo put, bitno je i ko će napraviti put. Bitno je ko će učestvovati u izgradnji puteva, sa kojim mašinama, sa kojom radnom snagom, sa kojim resursima i sa kojim sirovinama, da li su domaće ili strane. Ako mi to kreditiramo, a kreditira to narod ove države. Nama je predlagač dao obrazloženje da međunarodne organizacije koje finansiraju međunarodni investitori, a mi insistiramo i nismo pominjali međunarodne investitore. Spominjemo strane kreditore. To je drugi termin. Mnogo nam je važno da dobijemo put, ako ga pravimo. Isto tako je važno ko će graditi taj put i sa kojim sredstvima. Moja koleginica, Gorica Gajić, je izuzetno lepo objasnila ovo i nema potrebe da to detaljnije objašnjavam. U svom pisanom delu sam obrazložio detaljno ovaj amandman. Smatram da bi bilo korektno, a pogotovo posle ovoliko diskusija, nisam tražio da se briše član, nego da se doda ovaj amandman. Mislim da je dobro i da se može ugraditi u ovaj zakon i da može dati pozitivne efekte, pogotovo za ovako umrtvljenu privredu koju treba pokrenuti, a mislim da su javni radovi, odnosno radovi na javnim objektima, kao što su putevi, mostovi, fabrike, mogu biti zamajac za pokretanje privrede u celini. Hvala.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić.
Zahvaljujem. Gospodine predsedniče, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime Zelenih Srbije se odnosi na to da naručioci koji obavljaju delatnost ishrane dece predškolskog i školskog uzrasta su u obavezi da potrebne proizvode obezbede nabavkom organskih domaćih sertifikovanih proizvoda isključivo od domaćih proizvođača. Ovo je veoma važno zbog toga što je primećeno da neadekvatna ishrana i nezdrava ishrana dovodi do gojaznosti, do pada imuniteta i do pojave dijabeta kod dece. Obrazloženje koje sam dobio je da ukoliko postoje objektivni razlozi za propisivanje određenih zahteva. Nažalost, ono u čemu se mi ne razumemo jeste da zdravlje dece nije objektivna stvar, nego krajnje subjektivna i lična stvar. Zbog toga mi se čini da ono što vi nazivate u članu 13. i ono načelo zaštite životne sredine je samo maska za ne znam koga, EU. Kada vas slušam, čini mi se da sam veći konzervativac od svih vas i da polako počinjem da odustajem od te EU zbog načina na koji vi želite da uđete u EU. Rezervisanu nabavku možete da definišete u članu 3. i da objasnite značenje tog izraza i da onda otvorite mogućnost da se uvede ovo na način na koji ga odbijate. Naravno da će gazirano piće uvek biti jeftinije od voćnog soka. Ako vi mislite da je bolje da deci dajemo gazirana pića, nego voćne sokove, onda hajde da ukinemo zdravstvenu zaštitu, jer nama ne treba prevencija, nego nam treba lečenje. Hajde da porušimo filtere, jer nam ne treba zaštita životne sredine kada imamo lekove da se lečimo. Gospođa Gajić iz DSS je lepo rekla da ne može sve opozicija da vam nacrta. Srećom, nisam tako konzervativan, ali volim da crtam, pa ću da vam objasnim da ste mogli da kažete da su škole i obdaništa objekti koji spremaju za decu. Ako vas zanima koji su to proizvodi, proizvodi po nameni i svojstvu, za organsku hranu, jer se radi o našoj deci. Sada ispadam veći konzervativac i veći nacionalista od vas, a ja to ne mogu da budem. Koje dobavljače i proizvođače, Zakon o organskoj proizvodnji postoji, i oni koji imaju sertifikat. Imate agrarni budžet koji predviđa subvencionisanje organske proizvodnje. Zbog toga je važno da ono što ste ukazivali svih godina, ja sam malo više proveo iza TV ekrana gledajući kako se vi bavite politikom i stalno ste insistirali na suštini, ne na formi, a sada ovde insistirate i meni objašnjavate neku formu - ukoliko postoje objektivni razlozi itd. Nema ovde objektivnih razloga, ovde su subjektivni razlozi. Kao što mi se sada čini da sam sve to što sam rekao i više protiv EU i više protiv Amerike u odnosu na vas, a nažalost nisam to, kao i ove kolege kojima stalno nešto smeta i ispadam ja veći krivac za prethodnu Vladu nego oni koji su već 12 godina neprikosnoveni koalicioni partneri svih vlada, koji su uništili sistem zaštite životne sredine, oni koji su uništili srpske banke, oni koji su lagali za hiljadu evra. Sada sam ja veći deo bivše Vlade nego oni ikada, a oni su deo svih vlada 12 godina. Na kraju samo jedna stvar, zdrav čovek ima hiljadu želja, mislim da to znate, bolestan ima samo jednu, a roditelj bolesnog deteta bi dao sve svoje želje na svetu da mu se ispuni ta jedna želja. Mene bi bilo sramota da odbijem ovakav amandman.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, evo da se i ja složim sa predlogom amandmana. Složio bih se da je on izvodljiv u praksi, da je ne samo pravno moguć, on je svakako pravno moguć, ali je u praksi nemoguć za izvesti, odnosno nije primenjiv, nije praktičan. Još nešto, da ga je predložio gospodin Nikola Aleksić iz Ekološkog pokreta Novog Sada, svakako bih ga prihvatio, pa makar bio i u praksi nemoguć, znajući da će čovek sve učiniti da se on sprovede. Zašto je nemoguć za primenu? Njime je predviđeno da se učenici osnovnih škola i predškolskih ustanova hrane isključivo organskim proizvodima, sa proizvodima koji imaju sertifikat da su organskog i domaćeg porekla. Toliko sam razumeo amandman. Organska hrana je produkt organske poljoprivredne proizvodnje i ona u ovom trenutku u Srbiji jedva da postoji. Ona je ispod svetskog proseka. U Srbiji se organska proizvodnja odvija negde na manje od 4.000 ha od ukupno četiri miliona i nešto hektara. Dakle, ona po površinama zauzima samo 0,1% naših oraničnih površina. Druga stvar, sem biljnih organskih proizvoda postoje i stočarski organski proizvodi, a stočarska proizvodnja nije usklađena sa biljnom organskom proizvodnjom. Već sam rekao da ona zahvata jedva 0,1% površina i uglavnom se ti proizvodi po unapred dogovorenim ugovorima izvoze. Za organsku proizvodnju ne možete da se opredelite u roku od jedne godine. Dakle, organska proizvodnja iziskuje određeno praćenje te proizvodnje u dužem vremenskom roku. Da bi došli do organskog proizvoda morate da kontrolišete zemljište nekoliko godina. Na njemu se ne mogu primenjivati pesticidi, herbicidi i, naravno, mineralna đubriva, i to u nekom dužem vremenskom roku, sigurno dužem periodu od pet godina. Dakle, em nam je proizvodnja mala, em u dogledno vreme ne možemo proizvesti dovoljno organske hrane, barem po meni, em je i procedura za dobijanje sertifikata, s obzirom da je potrebno više godina da se to prati, dosta komplikovana. Ta hrana je dva i po puta skuplja, ali nevezano za skupoću teško je to izvesti, odnosno ovaj amandman primeniti, s obzirom da je u svetu negde malo više organske proizvodnje i ona je nešto veća, čini mi se gotovo deset puta veća nego u Srbiji, ali je ipak manja od 1%. Em su ti proizvodi skupi, što i nije najbitnije, em je proizvodnja mala, em se ovde insistira da to bude domaćeg porekla i sada, recimo, onaj iz predškolske ustanove i onaj iz škole treba to da nabavi, da izvrši tu nabavku, treba da prepozna u supermarketu koji je paradajz domaći organski, koji je strani, da li će mu podvaliti ili neće. Imajući sve u vidu, smatram da ovaj amandman nije primenjiv u ovom trenutku u Srbiji. Dakle, negde oko 10% populacije, to je negde oko 800.000 učenika i onih koji pohađaju predškolske ustanove, treba da se ishrani sa 0,1% površina. Ovaj amandman je nemoguć u primeni. Kao ideja je dobar i ja bih svakako to podržao i treba gurati ministarstvo u tom pravcu da se organska proizvodnja u narednom periodu poveća, da se stvore uslovi za organsku proizvodnju, pod broj jedan, da se ne primenjuju mineralna đubriva, herbicidi i pesticidi, da se to zemljište izoluje, da bi u budućnosti možda stekli uslove za primenu ovakvog amandmana. Ukoliko bi ga usvojili, mi bi naprosto propisali da se u predškolskim ustanovama može primenjivati, odnosno da se mogu deca hraniti samo ovom vrstom proizvoda. Bukvalno bi ih doveli do gladi jer ne bi mogli da konzumiraju hranu koju nije moguće nabaviti. Em ne može da bude uvozna, em mora da bude domaća, em je nema ni na svetskom, ni na našem tržištu, em je nemoguće u vrlo kratkom roku proizvesti. Smatram da je predlagač imao dobru ideju, ali da je sprovede ovim zakonom, trebao je još pre desetak godina svoje koalicione partnere upozoriti da ministri poljoprivrede, umesto podsticanja tajkuna, treba više da podstiču organsku proizvodnju, da imamo dovoljno organskih proizvoda. Da su ministri iz bivšeg režima vodili takvu poljoprivrednu politiku, sada ja ne bih nikakvu dilemu imao oko prihvatanja ovog amandmana. Ovako je on u praksi nemoguć jer bi doveli decu do gladi, a dovoljno je što su roditelji, bake i deke dovedeni do gladi, biće previše da i decu žrtvujemo zbog jednog amandmana, s obzirom da mislim da je nemoguć za sprovođenje. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Karić, replika. Izvolite.
Zapanjuje banalizacija svega ovoga. Zahvaljujem se na lepom predavanju. Zvali smo vas na javno slušanje o genetski modifikovanim organizmima, niste došli. To koliko ima organske hrane ni jedan zakon ne propisuje da se mora, nego da se može. Ako budemo čekali da se stvore uslovi, uslovi se nikada neće stvoriti. Mi čekamo već 25 godina neke uslove i ništa se ne menja. Za to što je bilo pre 10 godina imam istu odgovornost koliko i vi, a možda i malo manje s obzirom na moje godine. Prema tome, to što ste izneli kao moje minuse su krajnje sumnjivi argumenti. Ima li šta skuplje od zdravlja? Pa ima, zdravlje dece. Ako se ne pripremamo, nećemo nikada doći do željenog cilja. Ako hoćete da sačekamo da počnemo organsku proizvodnju, da počnemo na hiljadu hektara, pa na 10.000, pa milion, pa da onda menjamo Zakon o javnim nabavkama, onda će neko da kaže – da menjamo samo zbog jednog člana Zakona o javnim nabavkama? Zeleni Srbije su podneli Zakon o zabrani genetski modifikovanih organizama u prošlom sazivu, ni jedan od vas 250 se nije setio da pomene taj zakon. Prema tome, nemojte da tako koristite jeftinu demagogiju, nema smisla. Kao što predviđate da invalidna lica mogu učestvovati u javnim nabavkama, to je veoma pozitivno i vrlo često, čini mi se, nisam štedeo reči kada treba ili kada mislim da mogu da vas pohvalim, tako mislim da ovde moramo da se pripremamo i da idemo u susret vremenu, a ne da čekamo da bolje vreme dođe, jer ako budemo čekali bolje vreme neće nikada doći. Moramo za bolje vreme da se izborimo.
Pre nego što dam reč gospodinu Arsiću, ubeđivao me je gospodin Radenković da počnemo sutra u pola osam, ali pre osam sigurno nećemo početi. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da se složim i sa tvrdnjama gospodina Karića, koji je podnosilac ovog amandmana, ali nažalost i sa tvrdnjama gospodina Rističevića i da kažem da su i jedan i drugi u pravu. Osim u jednom delu koji je gospodin Karić rekao, a to je da niko nikada od 250 narodnih poslanika nije pričao o modifikovanim proizvodima i o vašem zakonu. Mogu da vam kažem da je samo naš bivši kolega, prof. dr Zoran Mašić dogovorio više puta, svaki put kada je bila rasprava o agrarnom budžetu, Zakonu o poljoprivrednom zemljištu itd, zato što se slažemo sa vama da je to jedno zlo koje ne treba da se nađe kod nas. Ako sad krenemo u ovu priču, ovakvi kakvi smo, mogao bih čak da razumem, ne da bude 100%, da počnemo od nečeg, 20, 30, 40%. Tačno je i to da je to skupa hrana, ali je nema dovoljno. Da je ova ideja u jednom delu prilagođena situaciji, mogla bi da se nađu i sredstva iz budžeta Republike Srbije za subvencionisanje jedne ovakve aktivnosti. Nadam se da ćemo u nekoj od sledećih izmena i dopuna zakona, jer ovo je novi zakon i on će svakako da pokaže da negde možda nešto ne funkcioniše kako treba, da radimo izmene i dopune i možemo da raspravljamo o tome da neki amandman ili ubacimo u Predlog izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama, ali da bude prilagođen onom tehničkom trenutku u kome se mi danas nalazimo.
Narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem se na tome što je jedan od prethodnih govornika rekao, da sam mu održao predavanje. S obzirom da sam predsednik Narodne seljačke stranke, poprilično se razumem u ovu materiju, ja sam u njoj od 1988. godine, čak i u zaštiti životne sredine koja je bitan element mog programa. Primenjivao sam odredbe mogućih svih svetskih zakona o zaštiti životne sredine na ovoj teritoriji, uvek sam se zalagao za to i zalagaću se i dalje. Što se tiče genetski modifikovanih organizama, ja nisam došao tamo iz prostog razloga što sam tražio, a ovde ima predsednik tog odbora, može to i potvrditi, da najbolji ekolog Nikola Aleksić, predsednik Ekološkog pokreta, bude pozvan na taj skup, s obzirom da je više puta upozoravao s pravom na ugroženost života i zdravlja ljudi. On nije pozvan, a najeminentniji je u toj oblasti, najkvalfikovaniji i iz tog razloga ja na takav skup nisamhteo da dođem, jer za mene zaštita životne sredine nije politika, već je to, pre svega, profesija onih koji se bave tim. Drugo, koliko sam uspeo da objasnim, rekao sam da te hrane nema dovoljno. Predlagač amandmana kaže da zakon može da se primenjuje, a ne mora, ali se samim tim ovaj amandman može primenjivati, ali ne mora određeno vreme, to i ne bi bio problem da je amandman tako usklađen. Doslovce piše – naručioci koji obavljaju delatnost ishrane dece predškolskog i školskog uzrasta u obavezi su da potrebne proizvode obezbede nabavkom organskih domaćih sertifikovanih proizvoda od domaćih sertifikovanih proizvođača. Uz svo uvažavanje amandmana koji bih prihvatio, nemoguće je nabaviti toliko hrane organskog porekla u ovom trenutku u Srbiji, posebno da oni budu domaći. Što se tiče onog poslednjeg, da li se ja zalažem sa subvencionisanje proizvodnje te hrane – svakako, i to je jedna od sugestija koju sam ja dao Ministarstvu poljoprivrede i oni prihvatili. Moram da pitam – zašto su milioni subvencija ... (Predsednik: Vreme, gospodine Rističeviću.) ... za proizvodnju mineralnih đubriva za vreme bivšeg režima, ukoliko oni podržavaju zaštitu životne sredine, itd. Milioni su spiskani na sankcionisanje tajkuna ... (Predsednik: Hvala, gospodine Rističeviću.) ... a sada se nama pripoveda nešto drugo.
Hvala. Gospodin Karić, replika.
Zahvaljujem se, gospodine predsedniče. Ako sam dobro razumeo i jednog i drugog govornika, posebno gospodina Arsića, spreman sam da izmenim amandman ili da amandman dam da ga vi doradite, pa da ga nazovete da je amandman vaš da bi bio prihvaćen. Hajde da napravimo to kao mogućnost i da otvorimo ovu priču. Da bi pospešili organsku proizvodnju, shvatam zelenu politiku vrlo ozbiljno, ali nije važno da zeleni predlažu zelenu politiku, ako će zbog zelene politike građanima Srbije da bude bolje. Ako ste spremni da zajedno izmenimo amandman, ja sam raspoložen da ga izmenimo. Čini mi se da tu mogućnost imamo prema Poslovniku. Nemamo? Dobro, znači, čekaćemo sledeće četiri godine, pa ćemo reći da opet nemamo dovoljno organskih zasada, pa nećemo moći da proizvodimo organsku hranu da bi hranili decu. Hajde da izbacimo to – domaći. Ali, meni se to ne sviđa. Treba da pospešujemo domaće proizvođače. Sve se sa vama slažem, ali mislim da je zelena politika jedna vrlo ozbiljna stvar. U celoj Evropi je to treća politika i zahvaljujući zelenoj politici EU napreduje veoma krupnim koracima, kada je u pitanju zaštita životne sredine i kada je u pitanju zdrava ishrana. Kada su u pitanju GMO, ja vas nisam slučajno pitao za to. Znam šta je večeras pričao naš predsednik. Namerno kažem naš predsednik, jer je on bio vaš predsednik, sada je naš zajednički predsednik i eksplicitno je rekao da je protiv GMO u Srbiji. Ne znam za NATO, ali mi nismo za NATO, mi smo za partnerstvo za mir. (Predsednik: Vreme.) Prema tome, zato što je danas naš predsednik gostovao u jednoj TV emisiji i rekao eksplicitno da je protiv GMO, ja zato pominjem tu temu.
Hvala. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Janko Radaković, Jovana Joksimović i Biljana Hasanović Korać. Predstavnik predlagačai resorni odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Janko Radaković.
Hvala. Poštovani predsedniče, poštovani predlagači, hvala što ste prihvatili jedan amandman od 13, koliko sam podneo. Hvala što ste prihvatili tri amandmana opozicije od 80, koliko su podneli, hvala vam. Zaista smo hteli da pomognemo da ovaj zakon bude dobar, da bude, pošto je onaj prošli zaista zastareo i nije bio svrsishodan u ovom trenutku, ali hajde da napravimo dobar zakon, vi to niste uradili, niste nas poslušali. Sada kada raspravljamo o javnim nabavkama, vas nema 20 u sali od 138 predlagača. Ne znam da li treba da diskutujem posebno o mojim amandmanima, gospoda iz DSS su zaista isto podneli super amandmane o neuobičajeno niskim cenama i to je zaista bilo dobro. O Zakonu o kulturi neću ni da pričam. Žao mi je što niste ostale amandmane prihvatili, gospodine Arsiću. Žao mi je što zakon stupa na snagu 1. aprila, a ne osmog dana od dana objavljivanja, ali ja razumem vas, pošto imate direktore javnih preduzeća koji su završili fakultete u 55 godini života, pa onda treba da se naviknu, da sačekaju, da znaju kako da primene taj zakon. O tim amandmanima ću sutra, ali mislim da ste oko ovog zakona koji ste predložili još pre godinu dana, koji se drastično menja u odnosu na onaj što ste dali na vašem sajtu, odnosno što ste sad predložili u Skupštini, gde je mogao da bude mnogo bolji, pre svega u tome da vidimo gde su te uštede i gde će ići te uštede. Mi predlažemo za poljoprivredu, predlažemo za trudnice, predlažemo za penzionere, a vi nećete da kažete gde će ići te uštede, nego kažete da će to sprečiti, kako vi kažete, biće neefikasno ako se uštede stavljaju u budžet, a ne da ostanu u tim preduzećima. Neću više. Hvala.
Hvala. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima gospodin Miković.
Smatram da ovaj amandman koleginice Biljane Hasanović Korać treba prihvatiti zato što onda predlaže, za razliku od teksta koji je predložen u zakonu – naručilac je dužan da obezbedi javnost i transparentnost postupka javne nabavke poštujući, ali ne ograničavajući se samo na obaveze iz ovog zakona, ona je tu bila još izričitija. Kaže – naručilac je dužan da obezbedi javnost i transparentnost postupka javne nabavke, koristeći sve instrumente za obezbeđivanje transparentnosti postupka javne nabavke u skladu sa ovim zakonom. Amandman nije prihvaćen, jer navodno sužava primenu načela transparentnosti samo na odredbe ovog zakona. Ovaj zakon ni na koji način ne, bar ja nisam pronašao, ne ograničava mogućnost šire transparentnosti i veće vidljivosti nekog postupka koji se sprovodi.Ukoliko se kaže, koristećisve instrumente za obezbeđivanje transparentnosti, znači apsolutno najšira moguća javnost bi trebala da bude uključena. Znači, u svakom slučaju, smatram da smo obezbedili izjašnjenje Vlade, i na ovaj amandman, došli bi do boljeg rešenja. Meni je žaošto naša bicefalna Vlada kako kaže predsednik Vlade, više voli Skupštinu AP Vojvodine, jer na amandmane na Predlog zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine, je Vlada razmotrila i bez obzira na brzinu i sve to, dala mišljenje koji amandmani treba da se usvoje, a koji amandmani po mišljenju bicefalne Vlade ne treba da se usvoje. Istina, to su amandmani, dva su amandmana gospodina Žike Gojkovića, istina svi ostali amandmani su amandmani koji su predložile kolege i koleginice iz URS. Da li je to razlog da neki put Vlada daje mišljenje, a neki put Vlada ne daje mišljenje? Ili bicefalana Vlada se određuje samo prema nekim zakonima, a ne prema drugim zakonima. Mislim, da u tom smislu, da smo obezbedili izjašnjenje Vlade bilo bi bolje i po zakon, i po građane Srbije.
Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da nama Vlada ne treba da govori šta treba da radimo. Ona može samo da preporuči. Kad smo se već dotakli Zakona o Razvojnom fondu koji je podnela Skupština AP Vojvodine, prirodno je da se Vlada izjasni o tome, zato što je Vlada jedan od učesnika, odnosno potpisnika sporazuma između Vlade Republike Srbije i AP Vojvodine o osnivanju Razvojnog fonda AP Vojvodine. Ona je posredno tvorac toga zakona. Formalno pravno predlagač je sama Autonomna pokrajina. Sad da se vratimo na ovaj amandman. Znači u članu 11. Predloga zakona naručilac je dužan da obezbedi javnosti transparentnost postupka javne nabavke poštujući, ali ne ograničavajući se samo na obavezi iz ovog zakona. Da poštuje, ali da to nisu obaveze samo iz ovog zakona, nego mu dajemo mogućnost da radi i više. Amandman kaže – naručilac je dužan da obezbedi javnosti transparentnost postupka javne nabavke koristeći sve instrumente za obezbeđivanje transparentnosti postupka javne nabavke, trebalo je da bude tačka, ali ide u nastavku – a u skladu sa ovim zakonom. Znači, prihvatanjem ovog amandmana mogla bi da se koriste samo sredstva za obezbeđivanje transparentnosti predviđeno ovim zakonom. U tome jeste problem sa ovim amandmanom i zato stoji ovo obrazloženje o neprihvatanju amandmana.
Gospodin Miković, Izvolite.
Replika. Prvo, apsolutno sam saglasan sa time što je Vlada bila vredna i što je dala mišljenje o amandmanima na drugi predlog zakona i to pozdravljam.Jedino zameram što Vlada nije bila vredna i po pitanju ovog zakona o javnim nabavkama, pa da se i o tome izjasnila, pa da imamo stvarno mišljenje, da nema dileme šta je mišljenje Vlade po pitanju amandmana, naročito što postoji određena neusaglašenost u pogledu izglasavanja amandmana na samom matičnom odboru. To je jedna stvar. Druga stvar, čitajući ovaj predlog zakona, ali ako vi kažete drugačije, ja ću da vam verujem zato što ste vi predlagač zakona. Ne vidim da ovaj zakon ograničava da se transparentnost bilo koje nabavke još više proširi. Ima određene obaveze šta mora, ali ne vidim da ste vi tu rekli – e ne sme i na ovaj i onaj i ovaj način da se nešto publikuje. Ako to stvarno stoji da ne može, a to nisam pronašao, onda je problem sa samim zakonom. Zato što očigledno da negde postoji neka smetnja da se transparentnost još više proširuje i da svaka nabavka bude sve vidljivija i vidljivija. Zato smatram da proširenje transparentnosti, znači i javnosti, da svako dalje proširenje je u skladu sa zakonom. Ako se koriste sva instrumenta za obezbeđivanje transparentnosti, onda nema šire formulacije. Zbog toga smatram da svi razlozi da se usvoji amandman gospođe Biljane Hasanović Korać, stoje. Druga stvar, ukoliko ste 16 amandmana usvojili naknadno i predložili nam na matičnom odboru, istina neki su neusaglašenosti kako čujem od članova odbora. U svakom slučaju ne vidim razlog ukoliko ste imali zamerku niste dali u tom pravcu amandman na odboru.
Hvala. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Ranka Savić. Predstavnik predlagača i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Janko Radaković i Jovana Joksimović. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Predstavnik predlagača i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Đorđe Stojšić i Karolj Čizik. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Naslov iznad člana 28. i član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov, Dušica Morčev i Petar Petković. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušica Morčev. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, u načelnoj raspravi smo već rekli da se po našem mišljenju požurilo sa uvođenjem nekih novih odredbi koje još nisu u praksi pokazali da li su svrsishodni. To se odnosi i na ovaj član 28. koji reguliše, tj. uvođenje nove funkcije tj. novog nadzornog organa, u stvari građanskog nadzornika. Po nama ovde nije precizirana nadležnost i nemamo konkretna ovlašćenja predstavljanja ovde što se tiče građanskog nadzornika, a evo i zašto. Ovo lice po ovom članu 28. kako je regulisano radiće posao koji je u nadležnosti DRI, a to je da nadgleda postupak javne nabavke. Po nama ima i Vlada ovlašćenja što se tiče kontrole javnih nabavki, ali to se, kako je definisano u ovom članu kaže da može da obavesti javnost i nadležne organe ako vidi određene nepravilnosti. Mi nemamo ništa protiv da građanski nadzornik postoji,ali mislimo da treba da razmislite da damo konkretnije nadležnosti i da on u praksi zaista može da radi svoj posao, a ne samo da obavlja posao koji je već određen revizoru ili da samo može da ukazuje, kažem, javnosti i određenim organima, da ne može ništa više od toga da čini. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala gospođo precedavajuća. Mi smo predložili da se ovaj član predloga zakona briše zato što ne sporimo potrebu da se vrši nadzor nad javnim nabavkama. Ali, nije nam jasno, obzirom da građanski nadzornik nije dobio ovim članom konkretna ovlašćenja. To je lice koje će kontrolisati nabavke, čija vrednost prelazi jednu milijardu dinara, a u Predlogu zakona je predviđeno da građanski nadzornik nema pravo na nagradu za svoj rad. Znači, on će volonterski da se bavi time, što ne verujem baš da će uraditi na pravi i kvalitetan način, jer nije mi jasno, to dvoje mi nekako ne idu zajedno. Ali, ono što je možda potrebnije bilo da se nađe ovde, jeste da se predvidi sankcija ukoliko on ne uradi svoj posao kako treba. U kom smislu? Zbog nesavesnog poslovanja. Šta se dešava u slučaju kada on pokrene određeni postupak, zaustavi njegov tok, a na kraju se ispostavi da nije bio upravu? Prema tome, bez namere da osporimo potrebu da neko lice, ili udruženje, kako je ovde predviđeno, se bavi ovim poslom, ali, mislim da je bilo potrebno da se to preciznije definiše, a da na ovaj način ćemo možda dobiti čoveka koji će imati priliku da u medijima nastupa, da više sebe promoviše nego što ćemo imati neke konkretne rezultate od njegovog rada. Zbog toga predlažemo da se ovaj član Zakona briše.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki put kada se uvodi jedna novina, ako bismo na određen način imali strah da to neće da funkcioniše kako treba, onda jednostavno, zašto i menjati zakon ? Pustite ih onako, u najgorem i najlošijem obliku da funkcionišu. Šta su njegove dužnosti? Ne mogu ni to da se složim, da nije baš opisano, ali ono što je najvažnije kada je u pitanju taj građanski nadzornik jeste u šestom ili sedmom stavu, ne mogu sad da brojim, ali pročitaću stav – građanski nadzornik je dužan da nadgleda postupak javne nabavke i u tom cilju on ima stalan uvid u postupak, dokumentaciju i komunikaciju naručioca sa zainteresovanim licima, odnosno ponuđačima. Nije to napisano da bi to bilo samo formalno, jer u tom kontaktu građanski nadzornik može i da dođe do zaključka ili da mu se neko od lica koja učestvuju u postupku žali građanskom nadzorniku da mu neko traži novac da bi njegova ponuda prošla. To jeste osnovni cilj građanskog nadzornika. Šta ako on zaustavi postupak? Verovatno više nikada neće moći da bude građanski nadzornik, s jedne strane. S druge strane, sećam se kada ste vi dok ste bili na vlasti davali imunitet, poreskim izvršiocima, poreskim službenicima, ako zaustave neku radnju koju je neko radio, pa ste davali imunitet da poreska uprava ne treba da platiti štetu koja je prouzrokovana aktom koji nije bio opravdan, itd. Cilj ovde jeste da se što je god moguće više utiče antikorupcijski, odnosno da u samom postupku sprovođenja javne nabavke, da se spreči traženje i dobijanje novca od lica koja su zainteresovana u postupku javne nabavke.
Hvala. Reč ima Miroslav Petković, replika. Izvolite.
Hvala. Gospodine Arsiću, ne postoji kod nas strah od novina, mi samo tražimo da se u članu koji predviđa ovlašćenja građanskog nadzornika jasno i navedu. Vidite i sami da niste sigurni šta se dešava ako on zaustavi postupak. Naopako bi bilo kada bi on mogao da zaustavi postupak, o tome se i radi. Rekli ste – ako on zaustavi postupak pa ne bude upravu, nikada više neće biti građanski nadzornik. Gde to piše? Upravo o tome i govorim. Zašto nije predviđena sankcija ukoliko on napravi određeni propust? Naravno da je potrebna kontrolna funkcija Narodne skupštine, za to smo se zalagali. Poslanička grupa DSS je u svim predlozima zakona, koje smo mi kao poslanička grupa davali, a i u svim zakonima koji sada dolaze, da upravo ovo bude mesto na kome se raspravlja o tim stvarima. Siguran sam da dobro znate i Zakon o DRI, ali oni imaju pravo to da rade, oni podnose izveštaj Narodnoj skupštini. Evo, juče smo imali sednicu Odbora za finansije, na kojoj je predsednik DRI i njegovi saradnici, podneli su jedan deo izveštaja. Danas smo ga dobili u pisanoj formi. O tome se radi. Mešamo nadležnosti, dajemo građanskom nadzorniku velika ovlašćenja u smislu da može, ne velika ovlašćenja, ovde ne postoje, jer on kaže – nadgleda i obaveštava. Koga? Državne organe i javnost? To je čisto da se doda još pro forme jedno lice koje će se baviti ovim poslom. Možda ima potrebe za njim, ali ne na ovaj način kako ste predvideli.
Hvala. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Janko Radaković i Jovana Joksimović. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 33.amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Đelić. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Đelić. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, narodni poslanici, dame i gospodo, ovaj amandman ide u pravcu onoga što je predlagač ovog zakona hteo da postigne, to je bio predmet i naših elemenata zakona, predstavljenih u ovom domu u januaru mesecu ove godine, kada je DS činila vlast i vodila Vladu RS. Imam ovde u ovom predloženom amandmanu dva aspekta. Prvi je aspekt je da se smanji sa predloženih 15% na 10%, maksimalni iznos dodatnih radova, koji se mogu odobriti na već ustanovljeni, originalni ugovor o javnim nabavkama. Sada, da li je to 15% ili 10%, to je možda manje bitno. Ono što je bitnije, to je drugi deo ovog amandmana, koji, ukoliko se ne usvoji, će omogućiti nažalost da se neke ne pravilnosti koje su konstatovane poslednjih nekoliko godina. Naime, veoma je bitno da predlagač prihvati ovaj amandman, da se onda jasno kaže u zakonu, da bilo kakvi dodatni radovi, ne mogu biti odobreni po drugačijim cenama dobara i usluga, od onog prvobitnog ugovora, koji je bio predmet javne nabavke. U protivnom, možemo doći u situaciju gde se odobravaju možda tih dodatnih 15% ukupnih sredstava, za veoma malu količinu dodatnih dobara ili usluga. To nije nigde regulisano. Imamo sada iskustvo već 10 godina, da na taj način se iskorišćava jedna rupa u zakonu, da se to desi na jedan zakonit način, a da zapravo ceo postupak se može u potpunosti obezbediti. Ukoliko je cena veoma niska i na taj se način dobija ovaj originalni posao, a posle toga kroz dodatni rad, uz veoma malo truda se dođe do značajnog iznosa novaca. Tu se pravi taj profit i na taj način možda neka bolja ponuda je u prvom koraku odbijena. Onaj ko iskorišćava ovu rupu u zakonu, koja dan danas postoji i koju mi ovde kao DS, predlažemo da se zatvori, onda me je strah da te zloupotrebe mogu da se nastave. Zbog toga apelujem na sve stranke da ovaj tehnički, dobronamerni, čini mi se, posve dobar amandman bude usvojen. Hvala.
Hvala. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Morčev, Dejan Mihajlov i Petar Petković. Predstavnik predlagača i nadležni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS je podnela amandman na član 36. stav 6. gde traži da se doda rečenica u kojoj bi stajalo, između ostalog, da u postupku javnih nabavki po hitnosti naručilac je u obavezi da traži mišljenje od uprave, koja je dužna da objavi mišljenje o zahtevu za postupak po hitnosti u roku od 24 časa. Ukoliko uprava u određenom roku ne da mišljenje, naručilac može da nastavi postupak i bez pribavljanja mišljenja. Smatramo da je ovo jedan od bitnijih amandmana DSS koji nije, nažalost, prihvaćen, zato što se ovde uvodi red kada je reč o postupku po hitnosti, jer je to siva zona postupka o javnim nabavkama. Ako od svih postupaka javnih nabavki imamo oko 20% javnih nabavki koji se ostvaruje po postupku po hitnosti, jasno je da je ovo oblast gde je postojala i te kako zloupotreba kada je reč o korupciji i načinu kako su se ostvarivale te javne nabavke. Zbog čega? Iz prostog razloga što je ovo postupak na koji se ne primenjuje suspenzivno dejstvo za zaštitu prava. Samim tim, to znači da kada naručilac uđe u postupak javnih nabavki, on u tom postupku ide do kraja. Bez obzira ako se neko od ponuđača žali da je tender namešten, baš zato što je u pitanju postupak po hitnosti, on postupak sprovodi do kraja, a ponuđač posle može da se žali, da ide na sud, ali od toga nema nikakve rabote jer je to postupak koji dugo traje i u praksi uglavnom ponuđači ne idu na sud. Zbog toga što ovde i te kako ima prostora za zloupotrebu, smatramo da je bilo potrebno da se detaljnije, jasnije, definiše značenje postupka po hitnosti. Zbog toga smo tražili da Uprava za javne nabavke da svoje pozitivno mišljenje u roku od 24 sata. U obrazloženju stoji da je taj rok nerealan. Zašto? S jedne strane, imamo nešto što podrazumeva elementarnu nepogodu, havariju, kada mora odmah da se reaguje. Rok od 24 sata može da znači i da uprava reaguje i nakon 15 minuta. Dakle – u roku od 24 sata. Ali, s druge strane, šta ćemo sa onih 20% javnih nabavki koji koriste ovaj postupak za zloupotrebe? Tu je važna uloga, kada je reč o Upravi za javne nabavke, i o tom pozitivnom mišljenju. Šta nas košta da to uvedemo? Uprava postoji. Hajde da u ovu sivu zonu unesemo reda, pa da kad već govorimo o javnim nabavkama, da u toj oblasti do kraja, u potpunosti kažemo šta je ono što je zakon i šta je ono što se mora poštovati.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Samo hoću još jednom da ukažem na važnost ovog, naizgled sitnog amandmana, odnosno hitnog postupka koji se uglavnom odnosi na neke slučajeve havarije, kao što je pomenuo gospodin Petković. Daću vam primer. Mi uvodimo građanskog nadzornika za velike nabavke koje su preko milijardu i njih ima otprilike 35 svake godine, što je 35, 40 milijardi od iznosa 300 milijardi koliko su javne nabavke u Srbiji, a 20% javnih nabavki su po hitnom postupku, što je oko 60 milijardi. Sada vidite tu nelogičnost – vi uvodite jednog građanskog nadzornika za velike nabavke od preko milijardu, koje su možda u svom obimu iste kao ove javne nabavke po hitnosti, a ove nabavke po hitnosti, zato što nećete da usvojite ovaj amandman, ne postoji nikakva kontrola. Pa, građanski nadzornik je potrebniji za ove nabavke po hitnosti, jer njima ima 60 milijardi i one se sprovode bez ikakve kontrole, niti Uprave niti Republičke komisije. Onaj ko se žali na ovo, to uopšte ne suspenduje, to se sve završi čas posla i to je najveća siva zona i najveća mogućnost za petljanje, muljanje i korupciju. Uzimajući u obzir krajnje iskrenu nameru predlagača da se bori protiv korupcije, mene čudi da on nije prihvatio ovaj amandman koji ima, ako ništa drugo, obavezu onih koji sprovode hitne nabavke, naručioca, da obavesti Upravu i da u roku od 24 časa sačeka da se Uprava izjasni, a ako se ne izjasni, da sprovede svoj postupak. Kroz ovaj primer se vidi kolika je ta siva zona hitnih javnih nabavki, da je ona oko 60 milijardi i ona se provlači onako, bez ikakve kontrole, a imamo građanskog nadzornika za velike nabavke na koje se potroši možda 50 milijardi, a to je manje nego na ove. Mi hoćemo tu sve da kontrolišemo, a ovde ćemo da prepustimo da ti koji su naručioci i koji organizuju javne nabavke po hitnosti petljaju i muljaju. Ako je namera da se izborimo sa korupcijom u svakom segmentu, onda treba prihvatiti ovaj amandman koji će, ako ništa drugo, bar da bude mogućnost da se spreči korupcija u ovoj oblasti. Hvala.
Hvala. Gospodin Veroljub Arsić ima reč. Izvolite.
Ovo što su izneli kolege, u postupku iz stava 1. tačka 3 – postupanje zbog izuzetne hitnosti, naručilac je u obavezi da traži mišljenje od Uprave. Ali, ako pogledate stav 2. - naručilac je dužan da pre pokretanja pregovaračkog postupka iz stava 1. tačka 2) do 6) zahteva od Uprave za javne nabavke mišljenje o osnovanosti primene pregovaračkog postupka. Piše. To se odnosi na tačku 3). (Dejan Mihajlov, s mesta: Ovo je preciznije.) Znate šta, koliko je to preciznije? U roku od 24 časa, a ako se u roku od 24 časa ništa ne desi, onda mogu da nastave. E pa nije baš tako. Ovo je mnogo preciznije. Znači, prvo mora da je dobije za 15 minuta, a ako je baš toliko hitno, a svakako u roku od 24 sata, pogotovo kada su u pitanju elementarne nepogode, kao što su zemljotresi, poplave i slično.
Hvala. Reč ima gospodin Mihajlov.
Gospodine Arsiću, s obzirom da smo napisali 27 amandmana, sigurno smo pročitali zakon i videli ovaj stav, ali u tom stavu ne postoji obaveza Uprave u kom roku će da odgovori, nego stoji na osnovu osnovanosti, znači, tu pre pokretanja pregovaračkog postupka. Mi ovim predviđamo da, to je ono što se zove u pravu ćutanje administracije, da ako Uprava ćuti, postupak može da se nastavi, da ne bi zbog nekoga u Upravi to stojalo, ukoliko dođe do stvarno neke hitnosti. Znači, samim tim teramo Upravu da mnogo efikasnije radi i da u postupcima po hitnosti postupa stvarno hitno. Svi mi znamo kakva je naša administracija, koliko je troma, pasivna i sama po sebi birokratizovana i sklona korupciji i kroz ovaj postupak hoćemo da nateramo Upravu kroz ovaj rok, koji važi ćutanje administracije, da nateramo Upravu da bolje i efikasnije radi. Stoga smatramo da je naš amandman precizniji od ovoga, odnosno ni jedno ne isključuje drugo, ali ovaj amandman dodatno precizira obavezu Uprave. Ne vidim da neko treba da ima problem što će se Upravi ostaviti jedan rok od 24 časa da nešto ne uradi. Ako ne uradi, ona će snositi odgovornost samim tim što nije odreagovala pravovremeno ako dođe do nekih nepravilnosti kasnije u postupku hitnih nabavki. Dajte da nateramo te ljude da rade i da zarade svoju platu i, s druge strane, da omogućimo ponuđačima da na neki način mogu da zaštite svoja prava i da ostvare svoja prava u postupku javnih nabavki. Ne vidim da postoji problem i kolizija sa onim što ste vi rekli.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Očigledno vi i ja nemamo isto shvatanje šta su to vanredne situacije. (Dejan Mihajlov, s mesta: Hitne.) Hitne, prouzrokovane vanrednim okolnostima ili nepredviđenim događajima. Vi ste, recimo, bili u Vladi 2006. godine, kada je Dunav plavio sve živo. Da li ste sve opštine nizvodno od Mađarske stavili u stanje pripravnosti i proglasili vanredno stanje? Šta vi mislite, da samo kod vas postoji taj nivo odgovornosti za posao koji se obavlja? Za vreme vaše vlade bio je jedan zemljotres. Bilo je i klizišta. Kada nastupaju vanredne okolnosti naravno da svi državni organi, a ne samo Uprava za javne nabavke, moraju da budu u funkciji. Ovo je suvišno, pogotovo što ste vi primenjivali neki Zakon o javnim nabavkama koji je bio, po meni, ja vas ne krivim, liberalniji nego ovaj, slobodniji za rokove i sve ostalo, pa ste postupali tako kako ste postupali. Nemojte sa sumnjom da ulazite da ti ljudi koji će da budu u Upravi za javne nabavke, da su neodgovorni. Čak šta više, mislim da će mnogo odgovornije da vode svoj posao nego što je to do sada bilo, pogotovo što će javnost preko Skupštine biti daleko više uključena u njihov rad. To i jeste cilj. Javnost je nešto što tera na dobre rezultate i sve organe i javnost je nešto što sprečava korupciju.
Reč ima narodni poslanik Petar Petković, replika.
Gospodine Arsiću, vi dobro znate da poslanička grupa DSS vrlo ozbiljno pristupa ovoj materiji i uopšte svim amandmanima. To je opšte poznato. Znate da smo se u ovom poslu konsultovali sa ljudima stručnjacima koji se bave procesom javnih nabavki. Ovo što do sada govorimo je rezultat iskustva ljudi koji znaju kako teče taj proces. Nije ovo napamet ovde stavljeno. Kada je reč o postupku po hitnosti, podrazumeva da vi pronađete mehanizam, kako ćete u nečemu što predstavlja 20% ukupnih javnih nabavki da stavite pod kontrolu. Vi u obrazloženju ovog zakona kažete da je nedopustivo da bude tako veliki procenat takvih javnih nabavki, zato što tu nema suspenzije i onda se provlači sve i svašta. Ako je hitan postupak, onda mora da bude hitno reagovanje Uprave. Jedan rok od 24 časa podrazumeva da u zavisnosti od urgentnosti treba i Uprava da reaguje. Napomenuo sam, da li je za 10 minuta, ili za 24 časa, ali kada se tako stvari postave, onda ćete umnogome sprečiti sve ono što se podvodilo pod postupak o hitnosti. O tome je reč. Reč je o tome da, hajde nešto što će pomoći ovom predlogu zakona, da detaljnije definišemo, da uzmemo u obzir iskustvo ljudi koji se godinama ovim bave. Da ne govorimo šta je bilo u vašoj vladi, u našoj vladi, zemljotresi, ovo, ono. Sve je to u redu. Ovde sad nema politike. Mi smo na početku rekli da je ovaj zakon nešto što treba da predstavlja poboljšanje, borbu protiv korupcije. Podržavamo to. Mi o ovome prijateljski postupamo jer je država u pitanju. Zbog toga smatramo da je jako bitno da prihvatite ovaj amandman.
Hvala. Gospodine Mihajlov, izvolite.
Potpuno je u pravu gospodin Petković o ovome što kaže i prosto, mene su na Pravnom fakultetu učili kada je u pitanju Uprava, da formalizma treba da bude i treba kroz formu da se ograniči mogućnost zloupotrebe u Upravi i kroz ovaj postupak takođe smatram da ova odredba, o kojoj je govorio gospodin Petković, nije nešto što je u koliziji sa onim što vi pričate. Potpuno mi je neshvatljiva upornost kojom odbijate da prihvatite jedan amandman koji nije u koliziji sa tim što vi pričate. Samo doprinosi da se preciznije definiše obaveza Uprave. Ako je hitno za one koji su poplavljeni, a hitno je i za te uprave da moraju da odreaguju u roku od 24 časa, ako ne i duže, ako ne i kraće. Ne vidim razlog da se ne prihvati ovaj amandman, s obzirom da samo preciznije definiše obavezu uprave i ništa drugo. Naša namera nije da mi na bilo koji način dezavuišemo bilo koji drugi organ ili bilo koju drugu operaciju koju vi imate na umu. Ne, nego, prosto, mi imamo za cilj da se definiše nadležnost uprave i da se 20% nabavki koje se provlače pod hitno, svedu na ono pravo što jesu, a to su stvarno vanredne okolnosti. Stoga ne vidim razlog zašto ovaj amandman ne bi bio prihvaćen, jer će samo dodatno da poboljša tekst zakona i natera Upravu da efikasnije radi i funkcioniše u trenucima kada je građanima to najneophodnije.
Hvala. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Aleksandar Pejčić i Gorica Gajić. Predsednik predlagača i nadležni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić. Izvolite.
Predsednice, koleginice i koleginice poslanici, pet do 12 je, skoro je ponoć, pa se nadam da ćete u pet do 12 da prihvatite ovaj naš amandman, bar jedan od 30 i kusur koliko je DS podnela. Krajnje je vreme. Članom 36. Predloga ovog zakona, reguliše se pregovaračkipostupak bez objavljivanja poziva za podnošenje ponuda i to tačkama od 1. do 8, gde je naručilac obavezan da za tačke od 2. do 6. zahteva, obavezan je da zahteva od Uprave za javne nabavke mišljenje o osnovanosti pregovaračkog postupka. Uprava je dužna da u roku od deset dana, to stoji u predlogu, da pozitivno mišljenje, ako ima kompletnu dokumentaciju i sve to objavi na svom portalu. Tu je u stavu 7. ovog člana, ono što je bio predmet podnošenja amandmana DSS, kaže da ako je naručilac nakon prijem mišljenja, odnosi se na mišljenje Uprave za javne nabavke, donese odluku o pokretanju pregovaračkog postupka, dužan je da istog dana, a mi tu umećemo, da tako kažem reči – u skladu sa članom 57, samo prezicnije i jasnije govorimo da naručilac, kada dobije mišljenje, treba u skladu da članom 57. koji reguliše način objavljivanja obaveza, postupi po dobijenom mišljenju. Smatramo da ovim našim amandamnom ništa suštinski ne menjamo, samo prezicnije određujemo, odnosno obavezujemo naručioca, da u skladu sa članom 57. objavi svoj postupak. vi ste u obrazloženju odbijanja amandmana rekli da se ne prihvata jer se i mišljenje Uprave objavljuje na portalu javnim nabavki, pa se samim tim može proveriti da li su mišljenja i obaveštenja u koaliziji. Mi to nismo tražili, samo preziciramo kako naručilac treba da se ponaša. Hvala.
Narodni poslanici Bojana Božanić, Dejan Mihajlov i Dušica Morčev podneli su amandman na naslov iznad člana 37. i na član 37. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu prihvatili amandman a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić.
Mi smo predložili da se iz zakona briše član 37. koji se odnosi na institut konkurentnog dijaloga, koji je ovde uveden zato što je dat predlog kroz direktive EU i neke zemlje EU su uvele ovaj institut, poput Slovenije. Rezultati su negativni, nemaju baš ni povoljna mišljenja o samom ovom postupku i smatramo da nije potrebno definisati i ubacivati u Zakon o javnim nabavkama ovaj termin konkurentnog dijaloga, s obzirom da postoje drugi termini o kojima smo malopre govorili u članu 3. na primer, otvoreni postupak, restriktivni postupak itd, koji bi mogli da budu mnogo transparentniji i mnogo bolje i jasnije definisani, kako bi svi mogli što bolje i što kvalitetnije da koriste ovaj zakon o javnim nabavkama. Tu pre svega, mislim da primer na one službenike za javne nabavke koji rade po javnim preduzećima, po lokalnim samoupravama itd, koji su sada u proteklom periodu išli na obuke za korišćenje tog zakona, tih odredbi, za pravilno implementiranje odredbi Zakona o javnim nabavkama, jer sada znači kada uvodimo nove termine sada treba ponovo da šaljemo te referente za javne nabavke na edukacije, da slušaju nešto novo, da se upoznaju sa novim terminima itd. To znači da ono što su do sada učili i pare koje su lokalne samouprave i javna preduzeća davala određenim institucijama, da edukuju te njihove referente, sada su značajne pa moramo ponovo da ih edukujemo, konkretno za ovaj dijalog itd. Meni nekako sve ovo izgleda i podseća kao kada je Bugarska trebala da uđe u EU pa su usvajali zakone na engleskom jeziku, samo da ih usvoje i da uđu, te tako i mi, ako je rekla EU, obavezno treba to da ubacimo, iako meni uopšte nije jasno šta znači taj konkurentni dijalog, pa bih volela ako imate neki primer da mi date prilikom biranja izvođača radova, na primer, ili pružanja nekih usluga, kako bi se iskoristio ovaj, na primer, institut konkurentnog dijaloga. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, član 27, član 87. Ušli smo u sledeći dan ovog zasedanja. Predlagač je prisutan na sednici u broju od nekih sedam, osam poslanika, od 130 poslanika koji su predložili ovaj zakon. Smatramo da je ovaj zakon jako bitan da se o njemu raspravlja posle ponoći. Ne znam u koji smo dan ušli – da li sada raspravljamo u četvrtak ili u petak? Mislim da bi bilo korisno, zbog dostojanstva ove skupštine i zbog mogućnosti predlagača da uopšte brani svoj predlog, i brojem i sposobnostima na rad i pad koncentracije predlagača, da se možda nastavi ujutru. Zahvaljujem se.
Svakako ću to imati u vidu. Smatram da nije prekršen član 27, da je predlagač vrlo skoncentrisan da odgovara na pitanja, a vidim i narodni poslanici, koji su predlagači amandmana, takođe su skoncentrisani, jer pažljivo slušam svakog. Izvolite, gospodine Pejčiću.
Zahvaljujem, gospođo Kovač. Član 101. stav 5. – predsednik Narodne skupštine obaveštava narodne poslanike o nastavku sednice. S obzirom da smo dobili usmeno obaveštenje od predsednika Stefanovića da ćemo raditi do ponoći, a ponoć je već prošla, polako ulazimo u vampirsku sednicu. Bio je i gospodin Mladen prisutan tu kada je rekao lično meni. Mislim da bi dobro bilo i zbog pada koncentracije i zbog kvaliteta rasprave, da sutra u neko vreme koje vi budete sada odredili, nastavimo ovu sadašnju sednicu. Ako ćemoiskreno, potrošeno je vreme poslaničkim grupama i sutra ćete imati mnogo drugačije okolnosti nego što su sada. Poslanici će mnogo manje govoriti i imaće mnogo manje vremena nego što imaju sada. Kao što rekoh, s obzirom da je i predsednik Narodne skupštine obrazložio da ćemo radi do dvanaest časova, dobro bi bilo da ovog trenutka prekinete sednicu i po članu 101. stav 5. nas obavestite kada ćemo nastaviti sutrašnji rad. Zahvaljujem se.
Zaista nemam saznanja da je predsednik Narodne skupštine rekao da će se raditi samo do dvanaest časova. Svakako će gospodin Mladenović da ode da se konsultuje sa predsednikom. Za sada nastavljamo sa radom. Molim vas, to je zaista u interesu svih nas. Izvolite, gospodine Pejčiću.
Član 107. Vi, pre svega, vređate nas poslanike ovde. Konsultovali smo se sa predsednikom Skupštine i dobili saznanje da ćemo imati… (Predsedavajuća: Gospodine Pejčiću, možete da mi kažete koji član Poslovnika sam povredila?) Rekao sam na početku, član 107. (Predsedavajuća: Član 107, u redu.) Dakle, svi narodni poslanici su bili prisutni, većina njih, kada su čuli saznanje da ćemo večeras raditi do dvanaest časova i da je na mikrofonu predsednik Skupštine, gospodin Stefanović rekao da ćemo od pola osam nastaviti rad. Javno tu za govornicom. U skladu sa tim obećanjem, nadam se da ćete i vi nastaviti tu praksu i da ćete nam reći kada ćemo sutra nastaviti rad. Da li u pola osam sutra počinjemo da radimo? Zahvaljujem.
Mislim da se predsednik Skupštine našalio kada je rekao da je u pola osam. Ipak ćemo sačekati predsednika, da bi odlučio kada ćemo završiti sa radom. Za sada nastavljamo sa radom. Molim, dozvolite mi da predsedavam Narodnom skupštinom. Narodni poslanici Bojana Božanić, Dejan Mihajlov i Dušica Morčev podneli su amandman na naslov iznad člana 40. i na član 40. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po prethodnom amandmanu, pošto još nije bila zaključena rasprava po njemu i iskoristio bih par minuta, pošto su kolege iz DSS tražile da objasnim šta je to konkurentni dijalog i kada se primenjuje. Predmet javne nabavke se smatra naročito složenim ako naručilac objektivno nije u mogućnosti da odredi tehničke specifikacije i predmete javne nabavke, pravnu, odnosno ekonomsku strukturu javne nabavke. To znači sledeće. Pokušaću da budem slikovit. Treba vam neka računarska aplikacija koju niste imali prilike da sretnete bilo gde, ili za određeni posao, tako da je nema u komercijalnoj ponudi. Da nema ovog člana 37, prvo biste morali da angažujete konsultanta koji će da vam izradi projekat kako ta aplikacija treba da izgleda, da odredi njenu vrednost i da pokrenete postupak javne nabavke. S tim, i kada birate konsultanta, morate da sprovedete postupak javne nabavke, bez obzira da li je male vrednosti ili velike vrednosti. U ovom slučaju, imate prava da tražite od onoga ko direktno, ali više njih, da vam daju idejno rešenje za rešavanje vaših problema. To znači da možete, recimo, da ih skupite pet. Od njih pet, kada završe njih pet, pokažu vam kakve su njihove aplikacije i vi odaberete tri – ovo se meni sviđa i sada se vas troje nadmećite ko će da mi da najpovoljniju ponudu. Na ovaj način, dobijate ovu prvu javnu nabavku oko izbora konsultantske kuće potpuno besplatno. Nadam se da smo se razumeli.
Vreme. Zahvaljujem. Gospođo Božanić, hoćete li vi da se javite za repliku ili za amandman koji sam pročitala, samo mi to recite? Izvolite.
Hvala. Dobro, u principu, to što ste rekli vidim kao primer pregovaračkog postupka koji može da se koristi i ne znam kako smo do sada radili. Ako postoji konsultant koji bi možda mogao da da neku tehničku specifikaciju za određenu računarsku aplikaciju i slično, ne znam zbog čega u tom slučaju moramo da biramo i zbog čega bi to moralo da bude drugačije u odnosu na ovaj konkretni dijalog.? Kako ćemo da znamo da je neko od tih pet, koje izaberemo, bolji ili lošiji, ako do sada nismo imali jasno definisano šta je to predmet javne nabavke? Samo hoćemo, to sam i malo pre rekla, poštovana predsedavajuća jedino meni nije dala da završim svoju misao i da repliciram da bi skratili vreme rasprave. Ovde se pričalo o koje čemu itd, a to je da smo mi iz DSS svojim amandmanima želeli da unapredimo Zakon o javnim nabavkama i da možda detaljnije i preciznije definišemo neke stvari. Ponovo vam ponavljam, da ne ulazimo u neke stvari gde ćemo morati da potrošimo više novca za edukaciju referenata za javne nabavke. Možda smo mogli ovim postojećim rešenjima, koja ćemo malo preciznije i detaljnije da definišemo, da obuhvatimo sve, pa i ove javne nabavke koje ne mogu na neki način da se definišu kroz tehničku specifikaciju itd. Samo imamo želju da pomognemo. Hvala vama na tom objašnjenju, ali sam i dalje stanovišta da taj konkurentni dijalog može da se zameni, odnosno izbriše, a da ga zamenimo, na primer, pregovaračkim postupkom, bar zbog referenata za javne nabavke u lokalnim samoupravama u javnim preduzećima.
Gospodine Arsiću, izvolite.
Član 36. – naručilac može sprovoditi pregovarački postupak bez objavljivanja poziva za podnošenje ponuda, ako u otvorenom, odnosno restriktivnom postupku nije dobio nijednu ponudu. O tome se i radi. Ako hoćemo tako da tumačimo stvari, kao što ste i sami rekli, svi mi hoćemo da imamo što precizniji zakon koji će pokušati da bar većinu životnih problema reši još u njegovom donošenju. To se postiže ovim članom 37. Ne možete da pokrenete pregovarački postupak zato što ne znate tehničku specifikaciju predmeta javne nabavke, odnosno njegovu strukturu. Nema iskustva na tržištu koje će da omogući tako nešto. Zato i jeste dato da se u nekom kraćem postupku ostvari uspešna javna nabavka koja neće biti zloupotrebljena.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić, po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Član 103. Pošto ste se našalili sa nama, to smo čuli od potpredsednika Skupštine. Moje pitanje za vas, s obzirom da smo u neposrednom internom razgovoru čuli informaciju da ćemo raditi do 24 časa, a sada je dvanaest i 14 minuta, do kada ćemo raditi? S obzirom da smo imali jedno obećanje, jednu informaciju koju ste nam prosledili, s obzirom da kvalitet diskusije opada, koncentracija opada, da li možemo ovu našu sednicu da nastavimo sutra i ako je nastavimo recite nam kada i u koje vreme nastavljamo?
Danas ćemo svakako nastaviti. Meni je rasprava bila vrlo interesantna i video sam da su narodni poslanici sa velikim žarom prihvatili raspravu o amandmanima i uključili se. Imam podršku iz vaše poslaničke grupe da se nastavi dalje i sada sam u dilemi. Razmišljam da možda sazovemo kolegijum, makar ovih poslaničkih grupa koje su tu, pa da odlučimo šta dalje. Prihvatam vaš predlog. Ipak neću moći da vam dam reč po Poslovniku, pošto sam odlučio da prekinemo sednicu. Sa radom nastavljamo danas u 10,00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: gospodin Milorad Tošić. Nastavljamo sednicu po 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA. Na naslov iznad člana 40. i član 40. podneli su amandman narodni poslanici Bojana Božanić, Dejan Mihajlov i Dušica Morčev. Predstavnik predlagača i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić.