Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 489]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 489]]
Etter ønske fra familie-, kultur og administrasjonskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 45 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 10 minutter og de øvrige grupper 5 minutter hver. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt høve til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt. Sakens ordfører, Inger Stolt-Nielsen, er medlem av Lagtinget, og presidenten gir derfor ordet til Trond Helleland, som er fungerende saksordfører.
Først vil jeg peke på to feil i innstillingen som vil bli rettet opp. Det gjelder § 4 nytt nr. 5, som skal lyde: «Det kanytes …». Det står «skal» i den trykte innstillingen. Videre er IV om ikrafttredelsen falt ut. IV skal lyde: «Lova tek til å gjelde 1. januar 2001.» Jeg holder dette innlegget på vegne av saksordfører Inger Stolt-Nielsen som, som sagt, sitter i Lagtinget. Hun har gjort en kjempejobb i forhold til sjømannspensjonen, og jeg føler meg trygg på at alle sider av saken er belyst på en grundig måte. Pensjonstrygden for sjømenn har en lang og traurig historie, en historie komiteen er blitt kjent med under arbeidet med denne proposisjonen. I de første saksordførermerknadene var trygdens historie beskrevet og dokumentert, men saksordføreren valgte å gi avkall på historien til fordel for enstemmighet om å heve sjømannspensjonene over det nivå som var foreslått i proposisjonen. Proposisjonen er et resultat av Stortingets behandling av Innst. O. nr. 5 for 1996-97, da Stortinget avviste regjeringen Harlem Brundtlands forslag om store innstramminger i pensjonsrettighetene for å frigjøre midler til å heve pensjonsnivået. Et flertall i komiteen skrev i sine merknader at økonomien i «Pensjonstrygden for sjømenn[[PTS]] etter hvert er kommet i ubalanse fordi det gjennom lang tid er blitt et lavere antall aktive sjømenn som gjennom avgifter skal finansiere et langt høyere antall pensjonister. Flertallet finner det imidlertid ikke rimelig at dagens sjøfolk og fremtidige sjømannspensjonister skal bære den økonomiske belastningen med den strukturendring som har skjedd i skipsfarten, og som de selv ikke har ansvaret for. Kostnadene ved dette bør i hovedsak dekkes av staten som er garantist for pensjonsordningen». Til tross for dette klare signalet fra Stortinget fikk det nedsatte pensjonsutvalg, i likhet med tidligere pensjonsutvalg, mandatet avgrenset av kravet om at statens garantiansvar ikke skulle økes. I alle år etter 1963 har dette hindret en vesentlig oppjustering av sjømannspensjonene. Med denne begrensning var det heller ikke mulig for det nedsatte pensjonsutvalget å heve pensjonene for dem som trengte det mest, uten å anbefale innstramminger i eksisterende ordning. Departementet fulgte opp med å foreslå en utvidelse av statens garantiansvar. Fordi organisasjonene har akseptert det, anbefaler Stortinget deler av innstrammingsforslagene. Disse har en kontantverdi på 700 mill. kr. I tillegg mener en enstemmig komite at staten skal øke sitt garantiansvar med 100 mill. kr utover regjeringen Bondeviks forslag. De forbedringer av sjømannspensjonen som vedtas i dag, er rettet mot dem som seiler helt fram til pensjonsalder, da de som går i land tidligere, som oftest har andre inntekter og gjerne også opptjente rettigheter i andre pensjonsordninger i tillegg til sjømannspensjonen. Forslaget i proposisjonen var at denne gruppen sjøfolk skulle få et særtillegg til grunnpensjonen på 20 pst. for de eldste. Tillegget avtrappes for yngre aldersgrupper, som vil få den samme pensjonen gjennom tilskudd fra private pensjonsordninger som er under oppbygging. Komiteen mener det foreslåtte tilskuddet er for lite i forhold til målet om 60 pst. av lønnsinntekt som er nedfelt i den ILO-konvensjonen Norge sluttet seg til i 1946. Komiteen er derfor enstemmig i sin innstilling og hever tillegget med 3 prosentpoeng for alle grupper i forhold til regjeringen Bondeviks forslag. Et foreslått kriterium for å få tillegget er at sjømannen skal ha 48 måneders fartstid innenfor de siste 60 måneder før pensjonering. Komiteen mener at dette ekskluderer pensjonister som har fullt opptjente rettigheter, men som blir satt på land sent i sin karriere av årsaker som de selv ikke er herre over. Blant annet vil komiteen vise til at yrkesgruppen telegrafister er innhentet av den teknologiske utvikling og satt på land. Disse ville med proposisjonens forslag ikke kunne få tillegget. Komiteen har derfor samlet seg om at kravet til fartstid blir redusert fra 48 til 36 måneder innenfor de siste 60. Man foreslo i proposisjonen å fjerne retten til redusert førtidspensjon. Dette er en lite brukt og derfor lite kostnadskrevende ordning som sjømannsorganisasjonene svært nødig så fjernet. Med de pensjonsforbedringer som nå gjøres for dem som seiler helt frem til pensjonsalderen, er det sannsynlig at enda færre vil ta ut redusert førtidspensjon. Komiteen vil derfor imøtekomme organisasjonenes ønske og videreføre denne retten, da det er sannsynlig at det ligger svært spesielle årsaker bak når noen velger en så lite fordelaktig pensjonering. Sjømannsorganisasjonene har også bedt om at et gjennomsnitt av de siste års inntekt før fylte 60 år legges til grunn for opptjening av pensjonspoeng i folketrygden for de årene som ligger mellom særaldersgrense og ordinær pensjonsalder. Dette kan ikke reguleres i lov om pensjonstrygd for sjømenn, og komiteen har derfor ikke tatt stilling til det. Offshorepersonell har anmodet om å bli løst fra pensjonsbinding til sjømannstrygden, da deres arbeidssituasjon krever større fleksibilitet enn det er rom for i pensjonstrygden for sjømenn. Komiteen finner dette rimelig og vil derfor støtte forslaget om at disse arbeidstakerne gis tillatelse til å gå over i andre pensjonsordninger som er godkjent av departementet.
Av og til er det slik i forhold til Stortingets dagsorden at sakene går seinare unna enn forventa. I dag er det omvendt, sakene går i tur og orden raskare unna enn forventa – så òg med denne saka. Eg skal ikkje medverka til å forlengja behandlinga av denne saka, men eg føler eit behov for å understreka nokre få punkt, for dette er ein stor dag for sjøfolk som kjem inn under sjømannspensjonsordninga, både dei som allereie har gått av med pensjon, og dei som står i arbeid til aldersgrensa. Det var ein stor debatt om dette for kort tid tilbake i Stortinget, som vist til i denne innstillinga. Arbeidarpartiet la fram forslag om svære innstrammingar i sjømannspensjonsordninga, og det var lenge uvisst om det her var eit fleirtal som ville avvisa desse endringane. Sentrumspartia føreslo å setja ned eit breitt samansett utval for å sjå på – på ein grundigare måte enn vi meinte Arbeidarpartiet hadde handtert saka – korleis ein kunne koma fram til eit betre grunnlag for dei som hadde sjømannspensjonen som si hovudinntekt, og som kanskje måtte leva av den. Høgre og Framstegspartiet ynskte ei privat ordning; dei røysta subsidiært for dette utvalet. Utvalet vart sett ned, og det kom med ei tilråding. Eg hadde sjølv i oppdrag å førebu saka vidare for regjeringa den gongen. Det var ikkje sjølvsagt, med dei budsjettrundane som hadde vore før budsjettet for 1999, å ta opp ein tråd som ville innebera at forslag til omfordeling var noko heilt anna enn alle dei innstrammingane som var vurderte i førre runden frå Arbeidarpartiet si side. Sentrumsregjeringa var veldig nøgd då vi kunne leggja fram eit forslag som innebar omfordelingar på 700 mill. kr i staden for innstrammingar, og som vi visste ville innebera eit tillegg på inntil 20 pst. for dei med dei lågaste pensjonane. I tillegg var det ei rekkje andre endringar som eg ikkje skal bruka tid på no. Eg vil berre i dag gje honnør til måten komiteen har handtert ei vanskeleg sak på. Eg veit at saksordføraren begynte med ei anna innstilling ut frå den grunnhaldninga som ho hadde. Ho har lagt det til side, slik at vi har fått ei samrøystes innstilling, og det er endåtil slik – eg vil nesten seia mot alle odds – at komiteen har forbetra sentrumsregjeringa sitt forslag og sytt for ytterlegare moglegheiter både til å få del i full pensjon og til å få ein høgare pensjon enn det som låg frå oss, og som vi syntest var veldig bra. Eg har forstått at det har vore eit nært samspel mellom komiteen og ulike organisasjonar. Det skal det vera i saker som dette. Det er langt frå alltid at resultatet er så bra som dette, som òg organisasjonane har all grunn til å gleda seg over i dag.
Når Odelstinget i dag vedtar en fornyet pensjonsordning for sjømenn – forbedret og forenklet – skyldes det ikke minst Sjømannspensjonsutvalgets arbeid. Det partssammensatte utvalget gjorde et grundig forarbeid og ryddet opp i tidligere misforståelser og uenighet om sjømannspensjonen, dens bakgrunn, finansiering og utvikling. Jeg er glad for at komiteen nå enstemmig bringer saken vel i havn. Det var regjeringen Bondevik som fremmet proposisjonen, og forslagene følges opp av den nåværende regjeringen. Den økonomiske situasjonen i pensjonstrygden for sjømenn har vært dårlig i flere år. Ordningen ble endret fra 1994, både med innskjerpinger og forbedringer som følge av forslag fra Gjærevoll-utvalget. Som kjent la Harlem Brundtland-regjeringen senere fram forslag i Ot.prp. nr. 59 for 1995-96 med sikte på å bedre økonomien gjennom å øke den statlige medfinansieringen og dessuten visse innstramminger i reglene. Stortingsflertallet sluttet seg ikke til forslagene, men bad regjeringen sette ned et utvalg for å vurdere en AFP-lignende ordning, en privat tjenestepensjonsordning eller en fortsatt offentlig ordning for sjømenn. Komiteen gir i dag sin tilslutning til Sjømannspensjonsutvalgets konklusjon om at den gjeldende ordningen foreløpig bør fortsette som en offentlig statsgarantert pensjonstrygd, og at de årlige underskudd om noen år må dekkes av statsgarantien. Sjømannspensjonen ble i sin tid utformet mer som en sosial trygdeordning enn en tjenestepensjon, og man ser at det blir vanskelig å legge om i en tid da det er og forventes store pensjonistkull. En eventuell overgang til en forsikringsbasert pensjon vil forsterke trygdens økonomiske problemer, fordi opptjente rettigheter da må dekkes av næringen og/eller staten. Disse utgiftene vil komme samtidig med premie til oppbygging av en fondsbasert pensjonsordning. På denne bakgrunn har komiteen så vel som departementet sluttet seg til utvalgets oppfatning om at en eventuell privat fondsbasert pensjonsordning bør vurderes på nytt først rundt 2015. Økonomien antas da å være i bedre balanse, det vil være færre pensjonister, og det vil være en mer oversiktlig og håndterlig situasjon når det gjelder opptjente rettigheter. Videre vil tariffestede supplerende forsikringer være bygd opp. Økonomien i ordningen er likevel bekymringsfull i 10-15 år framover, og statsgarantien tilsier betydelige utbetalinger fra staten om noen få år. Odelstinget vedtar i dag en pensjonsløsning som sjømannsorganisasjonene er tilfreds med – i hvert fall på kort sikt. Rederiene hadde nok ønsket en omlegging til en forsikringsbasert tjenestepensjonsordning allerede nå, men tidspunktet er som nevnt lite heldig. Fra et sosialt synspunkt har jeg stor sans for forslaget om et inntektsprøvd tillegg som øker pensjonen betydelig for dem som trenger det mest. Når en slik forbedring begrenses til dem som arbeider til sjøs fram mot pensjonering, dvs. om lag en tredjedel av pensjonistene, blir det mulig å få til en forbedring med en intern omfordeling uten å øke de økonomiske rammene i særlig grad. Sjømannsorganisasjonene har fått gjennomslag i Stortinget for et noe større tillegg og for at dette skal gjelde flere enn det som utvalget foreslår. Jeg har forståelse for komiteens ønske om å imøtekomme sjømennenes organisasjoner på dette punktet, men jeg er bekymret for de økte utgiftene som i sin tid vil belaste statsgarantien. Tillegget vil medføre samlede merutgifter til en nåverdi på nærmere 100 mill. kr i tillegg til de 250 mill. kr som forslaget i proposisjonen var beregnet til. Spørsmålet om sjømannspensjonister skal ha rett til å få godskrevet pensjonspoeng i folketrygden for pensjonstiden, hører under folketrygden, lovmessig som budsjettmessig. Det er i dag som kjent bare uførepensjonister i folketrygden og pensjonister med avtalefestet pensjon som får medregnet og godskrevet framtidige pensjonspoeng uten samtidig arbeidsinntekt. Regjeringen Jagland uttalte som kjent våren 1997 da pensjonsalderen i AFP-ordningen ble redusert til 62 år, at ordningen med godskriving av pensjonspoeng for AFP-pensjonister skulle vurderes utfaset fra 2007. Likhetshensyn er viktig her. Tjenestepensjonsordninger med særaldersgrenser, pensjonstrygdene for sjømenn, fiskere og skogsarbeidere gir i dag ikke rett til poengopptjening i folketrygden. Jordbrukere fikk heller ikke rett til pensjonspoeng i folketrygden i den nye tidligpensjonsordningen som ble innført i forbindelse med jordbruksoppgjøret i 1998. På denne bakgrunn må Regjeringen få komme tilbake til en mer gjennomgående vurdering av spørsmålet. Komiteen støtter forslaget om at yrkesgrupper innenfor offshore kan få gå ut av pensjonsordningen for sjømenn etter dispensasjon fra departementet. Vilkåret er at arbeidstakerne må omfattes av en annen pensjonsordning som er like god. På sikt ser jeg ikke bort fra at en ordning med sjømannspensjonen som en solid grunnsikring med fordelingselement[[presidenten klubber]] supplert med en tariffestet forsikringsbasert tilleggsordning, kan være en hensiktsmessig pensjonsløsning.
Taletiden er omme. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 10.[[Votering, se side 494]]
Etter ønske fra familie-, kultur og administrasjonskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 45 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 10 minutter, de øvrige gruppene 5 minutter hver. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt høve til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil tre minutter. – Det anses vedtatt.
Jeg er glad for at familie-, kultur- og administrasjonskomiteen gir enstemmig støtte til de lovendringene som nå blir foreslått i Ot.prp. nr. 34 for 1999-2000 om pensjonsordning for sykepleiere. Pensjonsordningen for sykepleiere omfatter offentlig godkjente sykepleiere som er tilsatt i stillinger ved kommunale, fylkeskommunale eller private helseinstitusjoner. Pensjonsordningen gir ytelser etter bestemmelser som i hovedsak svarer til reglene for Statens Pensjonskasse. Pensjonsordningen for sykepleiere administreres av Kommunal Landspensjonskasse og ledes av et styre på tre medlemmer. Ett medlem representerer sykepleierne og ett arbeidsgiverne. Forslagene i proposisjonen i lov om pensjonsordning for sykepleiere er basert på tilråding fra styret for ordningen. Jeg konstaterer at proposisjonen i stor utstrekning bygger på forslag i Ot.prp. nr. 94 for 1998-99 om å gå over fra brutto- til nettoetterlattepensjoner i Statens Pensjonskasse, basert på tilrådinger fra Nettopensjonsutvalget og Samordningsutvalget. Dette har støtte fra et bredt flertall i Odelstinget. I hovedsak dreier det seg om at ektefellepensjonsordningen for sykepleiere gjøres om fra såkalte brutto- til nettopensjonsytelser. Dette innebærer at pensjonene verken skal samordnes mot folketrygden eller inntektsprøves, noe som er en vesentlig forenkling. Barnepensjonene i pensjonsordningen for sykepleiere foreslås også lagt om til nettopensjoner med en fast sats på 15 pst. for hvert barn av det pensjonsgrunnlaget som det avdøde medlemmet hadde, og pensjonene gis med lik sats til alle barn og frem til barna fyller 20 år. Jeg er tilfreds med at en enstemmig komite stiller seg bak de foreslåtte endringer i pensjonsordningen for sykepleiere, og viser for øvrig til innstillingen.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 11.[[Votering, se side 497]]
Odelstinget skal votere i sakene nr. 1–11.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra Sverre J. Hoddevik på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre forslag nr. 3, fra Karin Andersen på vegne av Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti Forslag nr. 2 i innstillingen, fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, er ikke tatt opp. Forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet og Høyre, lyder: «Stortinget ber Regjeringen arbeide videre med en omlegging av regnskapsprinsippet for kommuneregnskapet i retning av en resultatorientert regnskaps- og budsjettføring. Det bør i det videre arbeid også gjennomføres forsøk i enkelte kommuner med omlegging av regnskapsprinsipp.» Forslaget blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Presidenten vil her la votere over forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, til § 35. Forslaget lyder: «I lov 25. september 1992 nr. 107 om kommuner og fylkeskommuner[[kommuneloven]] gjøres følgende endring:§ 35 nr. 2 siste punktum oppheves.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
II blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Under debatten har Terje Knudsen satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre.
Til §§ 2 og 4 foreligger et avvikende forslag fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder:
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Presidenten har forstått at Fremskrittspartiet og Høyre vil gå imot – det nikkes.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram fire forslag. Det er forslag nr. 1, fra Karin Andersen på vegne av Høyre og Sosialistisk Venstreparti forslagene nr. 2, 3 og 4, fra Karin Andersen på vegne av Sosialistisk Venstreparti Forslag nr. 3, fra Sosialistisk Venstreparti, lyder: «Stortinget ber Regjeringen endre forskrift av 30. september 1993 om attføringsstønad slik at utgifter til skolebøker og skolemateriell knyttet til godkjent attføringsopplegg, dekkes også når de overstiger gjeldende årssats i Statens lånekasse for utdanning.» Forslag nr. 4, fra Sosialistisk Venstreparti, lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til endring av stønadssatsene for dekning av utgifter til barnetilsyn[[kursstønadsforskriften]] Forslagene blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Presidenten vil her la votere over forslag nr. 2, fra Sosialistisk Venstreparti, til § 10-7 nytt sjette ledd. Forslaget lyder: «I lov 28. februar 1997 om folketrygd gjøres følgende endringer:§ 10 –7 nytt sjette ledd skal lyde:Til medlemmer som mottar rehabiliteringspenger, jf. § 10-8, kan det ytes stønad til dekning av utgifter til tilsyn med barn under 10 år. Det er et vilkår at tilsyn med barn er nødvendig for at medlemmet skal kunne gjennomføre behandling, rehabilitering eller arbeidstrening.»
Her foreligger to avvikende forslag. Det er forslag nr. 1, fra Høyre og Sosialistisk Venstreparti:«I lov 28. februar 1997 om folketrygd gjøres følgende endringer:
Sosialistisk Venstreparti har varslet at de går imot.
Her foreligger et avvikende forslag, nr. 2, fra Sosialistisk Venstreparti: «§ 11-11 andre ledd skal lyde:Minste årlige ytelse er 2 ganger grunnbeløpet.»
Her foreligger et avvikende forslag, nr. 1, fra Høyre og Sosialistisk Venstreparti: «§ 11-13 nytt femte ledd skal lyde:Medlemmet kan arbeide i inntil åtte timer pr. meldeperiode før ytelsen graderes fullt ut.»
Sosialistisk Venstreparti har varslet at de går imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Før vi går til votering vil presidenten gjøre oppmerksom på to rettelser i innstillingen: I § 4 nytt nr. 5 skal innledningen lyde: «Det kan ytes alderspensjon» mv. i stedet for «Det skal ytes …». I den trykte utgaven av innstillingen er romertall IV falt ut. Det skal lyde: «Lova tek til å gjelde 1. januar 2001.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Forlanger noen ordet før møtet heves?
Eg vil gjerne gjera merksam på at eg røysta feil i sak nr. 1. Eg skulle ha røysta mot forslag nr. 3.
Det vil bli notert.