Vekterbransjen utfører en mengde viktige samfunnsoppgaver som skaper økt trygghet for befolkningen, og som det er urealistisk å tro vil bli overlatt til det offentlige alene. Se bare på Karl Johan, hvor politiet stort sett er fraværende - unntatt i turistsesongen. Her ser man langt flere vektere i dag enn det man noensinne har sett av politi. Politiet ser ut til å ha gitt opp eller vil ikke være til stede, og resultatet er at næringslivet først må betale høye skatter og avgifter til samfunnet, og i tillegg må man nå også betale vekterbransjen for de oppgaver som politiet og samfunnet egentlig skulle ha gjort. - Dette var et hjertesukk i frustrasjon over hvordan politietaten har blitt. Da næringslivet og snart også privatpersoner muligens må gå til det skritt å hyre inn folk fra vekterbransjen, er det utrolig viktig at denne bransjen opptrer ryddig og tillitvekkende, og at kontrollen med denne og deres ansatte må bedres i form av skjerpet regelverk og effektive kontrollrutiner som gjør det mulig å håndheve regelverket. Fremskrittspartiet støtter derfor forslagsstillernes påpeking av at det er viktig å gjennomgå og klargjøre grensene for reglene for privat pågripelsesrett, og at det er et stort behov for gode kontrollrutiner i en bransje i sterk vekst. Manglende regulering og kontroll kan medføre at uheldige elementer kommer inn i vekterbransjen. Fremskrittspartiet er fornøyd med at statsråden nå gjennomgår regelverket for vaktvirksomhet med sikte på en klarere regulering av bransjen. I tillegg vil jeg vise til fellesforslaget, med alle punktene, fra Høyre og Fremskrittspartiet, som jeg håper statsråden vil merke seg og ta med seg i sitt videre arbeid.
I den senere tid har vi i media, som forslagsstillerne påpeker, kunnet lese historier om vektere som har gått over grensen for rimelig maktbruk. Også rusavhengige og selgere av =Oslo har stått fram med historier om vektere som utøver uforholdsmessig mye maktbruk. SV er bekymret for en slik utvikling, og er glad for at regjeringspartiene gjennom Soria Moria-erklæringen slår fast at regelverket for vaktvirksomhet skal gjennomgås for å sikre bedre kvalitet på og kontroll med private vaktselskaper. Som vist til i innstillingen, har Regjeringen signalisert at en arbeidsgruppe vil legge fram sin rapport innen juni dette år. I gjennomgangen av regelverket er det naturlig at det både gjøres rede for dagens regelverk knyttet til maktbruk og vurderes om det er nødvendig å klargjøre grensene for bruk av maktmidler og maktanvendelse ytterligere. Myndighetenes strengeste tvangsutøvelse skal utøves av det offentlige gjennom politiet. Dette har SV og de to andre regjeringspartiene slått fast i Soria Moria-erklæringen. Maktbalansen i det offentlige rom skal gå i favør av politiet og det offentlige. Jeg vil vise til at den rød-grønne regjeringen har økt politibudsjettene med om lag 500 mill. kr i perioden 2006-2008. Opptaket til Politihøgskolen har vært rekordhøyt, med 432 studenter i 2007 - et opptak som er videreført i år. Ved å øke utdanningskapasiteten sikrer vi et nært, sterkt og synlig politi i framtiden. Regjeringen har også satt i gang et arbeid for å urede politi- og lensmannsetatens utdannings- og bemanningsbehov fram til 2015. Forslagsstillerne ønsker en gjennomgang av opplæringen for vekterne. Statsråden har i brev av 22. januar i år vist til at spørsmålet om opplæring og vurderinger knyttet til innskjerping av krav til utdanning og innhold i utdanningen for vekterne står sentralt i den nevnte arbeidsgruppens gjennomgang av regelverket. Det er viktig at vaktvirksomhet drives av seriøse aktører. Gjennom en gjennomgang av vaktvirksomhetsloven for å sikre bedre kvalitet og kontroll med private vaktselskaper kan vi sikre denne seriøsiteten. Dette er særlig viktig for å sikre rettssikkerheten til dem som kommer i kontakt med vektere, av hensyn til dem som kjøper vektertjenester, og selvfølgelig av hensyn til de seriøse aktørene innenfor vaktvirksomheten. Vi i SV ser fram til arbeidet og rapporten fra Regjeringen.
Over tid har vi i media kunnet lese og se bilder av vektere som utøver uforholdsmessig mye maktbruk ved pågripelse av mistenkte. I fjor høst, den 23. november 2007, arrangerte gatemagasinet =Oslo et seminar om trygghet og samarbeid i Oslo sentrum. På seminaret fortalte selgere hvordan de ble behandlet av politiet. Mange hadde dårlig erfaring med vektere. Disse selgerne fortalte om utstrakt bruk av håndjern, og at de ufrivillig ble tatt inn på lukkede rom ved mistanke om straffbare forhold. Slik kan vi ikke ha det. Venstre mener at disse eksemplene understreker behovet for klarere regler for når og i hvilken utstrekning de som utfører ervervsmessig vaktvirksomhet, kan bruke ulike typer maktmidler overfor borgerne. Bruken av vektere har økt voldsomt de siste årene, særlig i hovedstaden, men også i andre byer. Det er grunn til å understreke at et mindretall av disse vekterne har oppdrag på gaten og i tilknytning til bygninger med offentlig adgang. Jeg vil bare peke på at det foreligger et omfattende regelverk for politiets adgang til bruk av tvangsmidler, og da blir det et paradoks at det nå patruljerer langt flere vektere enn politi i hovedstadens gater uten en nærmere regulering av hva vektere lovlig kan og skal foreta seg. På denne bakgrunn mener Venstre at det er nødvendig med en nærmere tydeliggjøring og regulering av når og i hvilken utstrekning vektere kan bruke tvangsmidler. Etter vaktvirksomhetsloven § 8 må den som skal utføre vakttjeneste, gjennomføre godkjent utdannelse for vektere. Nærmere krav til utdanningen skal fastsettes i forskrift. Derfor er det gledelig at justisministeren tar tak i dette, som det er påpekt tidligere i debatten, men Venstre er utålmodig og vil ha det i gang. Etter Venstres syn bør opplæringen for vektere gjennomgås, spesielt for dem som patruljerer i det offentlige rom, for å se om opplæringen er tilfredsstillende med hensyn til lovlig og ulovlig maktbruk i tjeneste. Venstre ser et klart behov for at myndighetene kontrollerer vaktselskapene i større grad enn det som gjøres i dag. Det bør i tillegg utarbeides forskrifter til vaktvirksomhetsloven om bruk av maktmidler i tjenesteutøvelse. Forskriftene bør inneholde bestemmelser om hvilke maktmidler vektere og andre i tjeneste kan bruke, under hvilke omstendigheter maktmidler kan brukes, og enkle ubyråkratiske rapporteringsrutiner til politiet ved pågripelse eller bruk av maktmidler. Det må lages klare regler for hvordan den som blir tatt, skal oppbevares og behandles. Venstre sitter ikke i komiteen. Jeg vil derfor gi honnør til Fremskrittspartiet og Høyre for deres arbeid med saken. Venstre vil stemme for forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet i denne saken.
Det er sjelden vi har en debatt hvor alle er enig i at vi trenger mer kontroll og regulering. Av og til er det jo skillelinjer i denne salen akkurat på det punktet, men ikke i denne debatten, så det lover godt. Fra Kristelig Folkepartis side vil jeg bare si at vi for så vidt stemmer for mindretallsforslaget, med alle punktene, som også saksordføreren har redegjort for. Ikke minst er det behov for en oppgang av grensesnittet mellom politi og den type virksomhet vi her snakker om. Jeg ser at Regjeringen arbeider med dette og har nedsatt en egen arbeidsgruppe som skal komme med en innstilling om bare vel én måned. Vi kan ikke se at et utvalg kan få for få gode innspill i sitt arbeid, og et slikt innspill kan jo også mindretallsforslaget, selv om det ikke blir vedtatt, være i så måte. Ellers kunne det være fristende med en mer generell debatt om hvorfor vi har fått et så stort behov for så mange vektere, og hvilke sosiale kontrollfunksjoner som ikke er til stede i samme grad nå som før, men det får vi ta ved en annen anledning.
Innledningsvis vil jeg bemerke at det allerede i Soria Moria-erklæringen er gjort rede for og varslet en nødvendig gjennomgang av vaktvirksomhetsloven med sikte nettopp på en klarere regulering. Det arbeidet som nå pågår i departementet, er derfor ikke nødvendigvis avstedkommet av det forslaget som ligger på bordet i dag. Det er med andre ord etablert en arbeidsgruppe under ledelse av Justisdepartementet, og de er godt i gang med arbeidet. De blir fulgt tett, bl.a. fra oss i politisk ledelse. Arbeidsgruppen har et bredt mandat hvor stikkordene kvalitet, rettssikkerhet og kontroll er helt sentrale. Det er ikke aktuelt å gi vektere større adgang til maktanvendelse og bruk av maktmidler enn de har i dag. Dette er presisert i det mandatet som departementet har gitt arbeidsgruppen. Regjeringa er, som det også er sagt her, imot privatisering av myndighetenes strengeste tvangsutøvelse og vil ikke konkurranseutsette den delen av politivesenet som går på dette. Flere av forslagene som er til behandling her i dag, er alt en del av denne arbeidsgruppens diskusjoner. Jeg har for øvrig merket meg at flere av forslagene fra justiskomiteens representanter, både fra Høyre og Fremskrittspartiet, er behandlet tidligere i Stortinget, jf. Innst. S. nr. 152 for 2006-2007, jf. Dokument nr. 8:19 for 2006-2007. Jeg vil peke på tre forhold som jeg mener er helt avgjørende i forbindelse med revisjonen av vaktvirksomhetsloven: utvide lovens anvendelsesområde, bedre utdanningen og skjerpe kontrollen. For det første mener jeg at lovens virkeområde bør utvides, slik at også egenvakthold blir omfattet. I tillegg vurderes det nå at også selskapene som skal drive opplæring, inkluderes, slik at vi vet hvem som forestår den opplæringen. For det andre mener jeg at vekteropplæringen må bli bedre. Jeg kan forsikre om at opplæringsaspektet er gjenstand for grundig vurdering. Man ser nærmere på muligheten for offentlig godkjenning av vekterutdanningen, og det er dessuten behov for å styrke utdanningen både i antall timer og i innhold, ser det ut til. I tillegg bør det stilles visse grunnleggende krav til dem som skal foreta den opplæringen. Jeg mener det er avgjørende at vektere har tilstrekkelig kompetanse til å utføre sine oppgaver på en tillitvekkende måte og med en betryggende kvalitet. Alle typer vektere har behov for en grunnutdanning på et visst nivå. For dem som skal utføre spesielt krevende oppdrag, vil det være behov for spesialkurs utover en basis grunnutdanning. I dag har Politidirektoratet i rundskriv stilt krav om særskilt opplæring for dem som utfører flyplasstjeneste, offshoretjeneste, verditransport og ledsagertjeneste. Det er uansett for alle som skal utføre vekteroppgaver, nødvendig med en spesifikk opplæring rettet mot det konkrete arbeidet vekteren skal utføre. Her har selskapene et sjølstendig ansvar for sine egne rutiner. For det tredje må vi føre en strengere kontroll med vektere og vaktselskaper. Jeg vil nevne at dataverktøyet som er utviklet av Oslo politidistrikt og Politiets data- og materielltjeneste, nettopp for å effektivisere politidistriktenes arbeid med vandelskontroller, nå er tilgjengelig og er i ferd med å bli tatt i bruk av alle politidistriktene. Dette er av stor betydning og er noe Regjeringa har lagt stor vekt på. Vi må ha bedre kontroll med hvem som arbeider med vektere. Ved hjelp av en årlig sjekk mot politiets registre kan vi luke ut dem som ikke har tilfredsstillende vandel. Gjeldende regler om vandelskontroll etter ansettelse og varsling av vaktselskapene vil nå bli nøye overveid. Hensynene bak slik kontroll og varsling må imidlertid avveies mot personvern- og resosialiseringshensyn. Som et ledd i kontrollen vil det bli foreslått - i hvert fall vurdert av arbeidsgruppa - å innføre et nasjonalt ID-kort for vektere. Formålet med et slikt kort vil være at folk skal kunne vite om de står overfor en godkjent vekter eller ikke. I tillegg er det behov for et sentralt vaktselskapsregister med oversikt over godkjente selskaper, noe som også diskuteres i det arbeidet som pågår. For å sikre politiet ressurser til å utføre kontrollen vurderes innføring av et årlig gebyr. Sjøl om det overveiende flertall av vektere og vaktselskaper gjør en solid jobb, har det de siste årene vært for mange uheldige episoder der vektere og vaktselskaper har vært involvert. Vaktselskapene får en stadig viktigere rolle i samfunnet for å skape trygghet for folk. Tida er inne til å foreta en innstramming i regulering og oppfølging av bransjen. Arbeidsgruppas rapport skal være ferdigstilt innen svært kort tid. Jeg imøteser denne og vil så raskt som mulig også sende ut forslag til lovendringer på en bred høring.
Det blir replikkordskifte.
Vekterbransjen er som kjent en bransje i sterk vekst. Vekterne er veldig synlige i gatebildet og i forskjellige butikksentra. Nå vil statsråden ha en gjennomgang av og en sterkere kontroll med bransjen. Han påpekte en hel rekke ting som nå skal gjøres fra departementets side. Han sa også at det skal være et gebyr som disse selskapene skal betale. Likevel vil dette koste penger. Det vil koste ressurser, og det vil koste mannskap. I hvilken utstrekning vil statsråden sørge for at dette blir fulgt opp?
På dette feltet som ellers i kriminalpolitikken syns i hvert fall denne statsråden at det er ganske uhensiktsmessig å vedta lover som ikke blir fulgt opp. Derfor mener jeg at det er veldig viktig at vi også får gode redskaper ute i politidistriktene som gjør at man bl.a. kan drive en vandelskontroll som vi ønsker skal bli hyppigere og bedre enn i dag. Samtidig må jeg si at dette ikke bestandig handler om flere mennesker og mer penger. Det handler også om å gjøre ting på en litt lurere måte. Ved siden av at vi bevilger penger til politiet, og ved siden av at vi utdanner stadig flere politifolk, er det etter min mening også smart å forlate diskusjonen om hvor mange politifolk som skal sitte og kontrollere vekterne. Man hadde et forslag om fem, som den forrige regjeringen ikke fulgte opp. Vi har heller ikke fulgt det opp, fordi vi mener at bl.a. datautstyr, gode dataprogrammer, kan hjelpe oss med dette. Så mener jeg at næringa sjøl har et betydelig ansvar. Derfor ser vi på egenfinansiering av kontrollmekanismene.
Når det gjelder ID-kort, fikk jo statsrådkollega Bjarne Håkon Hanssen ID-kort for bygg og anlegg, så det bør være en smal sak å få det til for vekterne. Jeg har et spørsmål om bankene. De har ikke tellesentraler lenger. Disse eies av vaktselskapene. Finansinstitusjoner regnes som kritisk infrastruktur. Da bør vel de som flytter penger, også regnes som det. Er det blant de regelverksendringer som statsråden har tenkt å fremlegge for Stortinget når det gjelder å skjerpe kravene til dem som frakter pengene, eller er ikke dette innenfor arbeidsgruppens arbeid? Så er det et spørsmål som ikke ble besvart: Er det greit med kun ordensvaktskurs for å operere som vekter, noe man har fått signaler om skjer i en del politidistrikt?
Denne arbeidsgruppa skal se på hvor omfattende reglene skal være. Som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, er nettopp lovens virkeområde ett viktig tema i arbeidsgruppas rapport. Det gjelder ikke bare spørsmålet om hvorvidt utdanningsinstitusjoner og de som driver opplæring, skal inn under dette. Det gjelder jo hvor bredt vi skal strekke vaktvirksomhetsbegrepet. Det får vi komme tilbake til når arbeidsgruppa kommer med sin rapport, sjøl om vi her ser at det er glidende overganger mellom dem som er ansatt i selskaper som driver med virksomhet som kan være utsatt for risiko, og dem som på sjølstendig basis tar flere typer oppdrag og er å betrakte som helt klassiske vaktvirksomheter. Jeg forstår at noe av foranledninga til det siste spørsmålet er at representanten Dahl tok det opp i sitt innlegg. Jeg skal være varsom med å være for bastant i forhold til de juridiske tolkninger her og nå. Spørsmålet om gjeldende regler vedrørende skjenkesteder og vaktvirksomhet er jeg parat til å svare på detaljerte juridiske spørsmål om, hvis jeg kan få forberede meg litt og får dem skriftlig.
Jeg har full forståelse for at statsråden ønsker å avvente en arbeidsgruppes innstilling før han konkluderer, eller går for langt i å si hva han mener. For å spørre statsråden direkte: Er det noe han p.t. er helt sikker på at Regjeringen bør regulere, i lys av de erfaringene man har hatt med vekterbransjen i den siste tiden?
Det er en underfundig måte å stille spørsmål på! Med all respekt for arbeidsgruppa - her sitter jo næringa også, og særlig våre partier er opptatt av at næringa skal høres. Jeg vil være litt varsom med å konkludere nå, men jeg har jo pekt ut tydelige temaer for arbeidsgruppa, bl.a. gjelder det opplæring og sjekk av vandel. Det må vi ha tydeligere regler for. Så mener jeg at representanten Syversen hadde et veldig godt poeng i sitt innlegg, at man skal se utover rapporten fra arbeidsgruppa og den lovgivninga som nå kommer, se på hva som skjer, hva som danner bakgrunnen for at mange av de sosiale kontrollmekanismene i samfunnet svikter, slik at vi har behov for flere vektere. Det er en interessant problemstilling. Jeg håper at den debatten vi får rundt lovgivninga, bidrar til å holde oppe en slik nødvendig debatt.
Replikkordskiftet er omme. Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 6.[[Votering, sjå side 3134]]
Etter ønske frå justiskomiteen vil presidenten gjere framlegg om at debatten blir avgrensa til 40 minutt, og at taletida blir fordelt med inntil 5 minutt til kvart parti og inntil 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten gjere framlegg om at det blir gitt høve til replikkordskifte på inntil tre replikkar etter innlegget frå statsråden innanfor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten gjere framlegg om at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. - Det er vedteke.
Stortinget har til behandling et representantforslag om 3 000 nye stillinger til politiet, fremmet av representantene Odd Einar Dørum, Vera Lysklætt, Anne Margrethe Larsen og André N. Skjelstad fra Venstre. Forslaget anbefales vedlagt protokollen. I komiteen er det fra alle partier uttrykt vilje til å bygge et sterkere politi. Regjeringspartiene og opposisjonen har likevel skilt lag i saken. Den rød-grønne alliansen viser til tiltak Regjeringen arbeider med, mens komiteens mindretall bestående av Fremskrittspartiet og Høyre langt på vei følger opp de konkrete forslagene fra Venstre. Mindretallet har imidlertid vært tilbakeholdne med tallfesting på det nåværende tidspunkt og mener bl.a. at dette bør utredes nærmere gjennom en egen politistudie etter mønster av forsvarsstudien, slik Høyre har foreslått. Studien bør ha et tidsperspektiv fram mot 2030, analysere kriminalitetsutviklingen, definere fremtidige politioppgaver og dimensjonere politietaten ut fra dette. Norsk politi kjennetegnes av kvalitet og profesjonalitet i alle ledd og er en viktig bestanddel i ryggmargen på rettsstaten. Her finnes nok også kilden til den tillit politiet nyter i befolkningen. Venstres forslag tar utgangspunkt i at politiet stadig oftere opplever å havne i skvis mellom samfunnets og ikke minst Stortingets forventninger og faktiske evne til å utføre hele spennet av pålagte oppgaver, fra forebyggende arbeid, kriminalitetsbekjempelse, utlendingsforvaltning, redningstjeneste og annen krisehåndtering, passutstedelse og ulike oppgaver innenfor sivil rettspleie. Forslagsstillerne vil styrke politiet for å motvirke en utvikling der vekterne på en uønsket måte spiser seg inn på politiets områder der politiet kommer til kort. Jeg vil dessuten nevne tidlig pensjonering og nye arbeidstidsbestemmelser - for øvrig rettigheter ingen bestrider - som andre forklaringsfaktorer på økt press på politiets mannskaper og tid. Søkningen til Politihøgskolen har jevnt over vært god, og betydelig oversøkning har gjort at bare de beste har sluppet gjennom opptaksnåløyet. Det betyr at politiet består av et utvalg av våre beste kvinner og menn, som i daglig tjeneste og i møte med innbyggerne stadig viser seg oppgaven verdig. Det er imidlertid bekymringsfullt at søkertallet de siste årene viser nedgang samtidig som opptaket er økt. Faren er at dette på sikt vil svekke kvaliteten på studentene og det fremtidige politiet. Det er enighet i komiteen om behovet for økt opptak på Politihøgskolen. Mindretallet mener Regjeringen bør sørge for å utvide kapasiteten innenfor politiutdanningen i Oslo og Bodø eller ved etablering av en tredje politihøgskole i Norge. Flertallet - Arbeiderpartiet og SV - viser her til utvidelse av Politihøgskolen neste år med en ny midlertidig avdeling ved Sæter gård med 100 studieplasser. Forslagsstillerne er også opptatt av hvilken rolle politireserven skal spille i fremtiden. Mindretallet i komiteen, Høyre og Fremskrittspartiet, er enig i at det er behov for avklaring på dette punkt. Forslagsstillerne er videre opptatt av at innholdet i politiutdanningen stimulerer til flere ulike karriereveier. Et sterkt, kompetent og synlig politi er den beste trygghetsforsikring et lokalsamfunn kan ha. Utviklingen etter Politireform 2000 tyder imidlertid på at reformen har sviktet på ett vesentlig punkt: Målet om et mer synlig og tilgjengelig politi er ikke nådd. Lensmannen oppleves ikke som nær. Vaktsamarbeid i store distrikter øker utrykningstiden og reduserer lokalkunnskapen. Det forebyggende arbeidet og kampen mot kriminalitet får ikke lenger den nødvendige oppmerksomhet alle steder. Utspekulerte kriminelle får lett match når de kan skaffe seg flere timers forsprang på politiet. Fra Finnmark til Agder hører vi at det ikke lenger er en selvfølge at politiet rykker ut, og saker med kjent gjerningsmann henlegges. Slikt tærer på tilliten til politiet og skaper utrygghet. Denne utviklingen er heller ikke i pakt med målsettingene i politirollemeldingen, som et samlet storting sluttet seg til våren 2006. Dette er den politivirkeligheten forslagsstillerne griper fatt i, og jeg oppfatter at det er tverrpolitisk enighet om behovet for å styrke politiet bemanningsmessig. Mindretallet i komiteen, bestående av Høyre og Fremskrittspartiet, har fremmet fem forslag der Regjeringen bes følge opp, slik at politiet bedre skal kunne løse sine oppgaver. Utfordringen til justisministeren er å iverksette tiltak som kan frigjøre polititid til oppgaver som reelt sett krever politiutdanning. Det bør f.eks. snarest ryddes opp i at ledende politietterforskere okkuperes av vaktoppdrag i retten, mens etterforskningen av voldtekter og drapssaker må stilles i bero. Slikt skaper stor frustrasjon i befolkningen, men også hos ansvarsbevisste politifolk som mener tiden deres brukes helt galt. Sammenlignet med våre naboland har Norge den minste politistyrken uten at oppgaveporteføljen er redusert - snarere tvert imot. Stortinget imøteser derfor med stor interesse resultatet av det mye omtalte bemanningsprosjektet og hvordan Regjeringen vil følge opp dette. Jeg tar med dette opp mindretallsforslagene fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Representanten Elisabeth Aspaker har teke opp dei forslaga ho refererte til.
Det framlagte forslaget føyer seg inn i en rekke debatter vi har hatt de siste årene om situasjonen for norsk politi. Det er ingenting i det forslaget som er nye tanker, eller som ikke har vært debattert tidligere. Det eneste som er nytt, er vel egentlig at forslagsstillerne med dette så til de grader tar et kraftig oppgjør med sin egen politikk, som de har ført gjennom mange år i posisjon. Det skal jeg komme tilbake til. Vi har i denne stortingsperioden behandlet en stortingsmelding om hvordan norsk politi skal være de neste ti-femten årene. Her var det et meget bredt flertall i Stortinget som vedtok veldig mange prinsipielle punkter. I forhold til forslagets punkt 1, har alle partiene i komiteen, minus Høyre, pekt på at vi fortsatt står inne for det som ble vedtatt i forbindelse med politirollemeldingen angående utdanningen ved Politihøgskolen. Det pekes også på at man fortsatt skal ha en bachelorutdanning i grunnutdanning for politimenn og -kvinner, og at Politihøgskolen skal tilby etter- og videreutdanning opp til masternivå. Dette gir også en mulighet til forskjellige karriereveier i politiet. Når det gjelder forslagets punkter 2, 3 og 4, vil jeg kommentere dem samlet. Det er ingen tvil om at den aller største utfordringen norsk politi har i dag, er mangelen på utdannet personell. Det erkjente den sittende regjeringen allerede før den kom til makten, og det er ett av momentene som det ble pekt på i Soria Moria. Derfor har også den sittende regjeringen økt opptaket ved Politihøgskolen betydelig i forhold til det som var normalnivået for tidligere regjeringer. Regjeringen har også varslet at de nå ser på muligheten for å utvide kapasiteten ved eksisterende avdelinger ved Politihøgskolen. Det gjør at man allerede neste år kan øke opptaket ytterligere hvis bemanningsprosjektet viser at det er behov for det, noe det fort kan vise seg at det er, på grunn av elendig utdanningstakt fra tidligere regjeringer. I politirollemeldingen peker man også på å utvide bruken av sivile ansatt i politiet. Dette har mange politidistrikt nå et aktivt forhold til, og antallet sivile øker for hver dag. Vi vet også at politimestrene har mulighet til å ansette enda flere siden underforbruket i Politi-Norge i fjor samlet var på godt over 200 mill. kr. Når det gjelder punkt 5 i forslaget, har det vært diskutert før. Blant annet ble det pekt på i forbindelse med budsjettdebatten i fjor høst, hvor man pekte på stortingsmeldingen om samfunnssikkerhet som kommer nå før sommeren. Med dette mener jeg at alle de fem punktene i forslaget er godt ivaretatt med den sittende regjeringens politikk, og det er bakgrunnen for at vi mener at forslaget bare bør vedlegges protokollen. Så vil jeg tilbake til det jeg varslet i starten av innlegget, nemlig at forslagsstillerne med dette erkjenner sin egen feilslåtte politikk. Forslagsstillerne skriver i sitt forslag: «Forslagsstillerne mener det er viktig å planlegge langsiktig for å få en forsvarlig bemanning i politiet.» Ja, det er jo derfor vi rød-grønne nå jobber på spreng for å rette opp igjen feilene fra forslagsstillerne. Det er på grunn av en slik manglende tenkning vi nå har en stor utfordring i forhold til bemanningssituasjonen. Det tar tre år å utdanne en politimann eller -kvinne. Det betyr at man må tenke langsiktig. Jeg vil derfor peke på de historiske fakta. Da Bondevik I tok over etter Jagland-regjeringen, var en av dagens forslagsstillere med i den regjeringen, riktignok som samferdselsminister til å begynne med. Det første budsjettet Bondevik I la fram, var en videreføring av det høye nivået fra Jagland-regjeringen på 432 politistudenter. Men så skjedde det noe som viser bakgrunnen for den nå problematiske hverdagen i Politi-Norge. Dagens forslagsstiller Dørum ble justisminister i 1999. Dette året stupte antallet studenter til 248. Året etterpå senket han det ytterligere til 240 studenter. Dette ble siden det jeg vil kalle Dørum-nivået for antallet studenter ved Politihøgskolen. Dette nivået hadde han i ytterligere tre budsjetter under Bondevik II-regjeringen - i 2001, 2002 og 2003. Så kom det riktignok en liten økning i det siste budsjettet hans til 288 studenter. I det første budsjettet til Stoltenberg II var vi oppe i 360 studenter, og nå har vi hatt to år med opptak av 432 studenter. Til tross for det har vi startet arbeidet med å se på muligheten for en ytterligere utvidelse neste år. Dette er vel det råeste forsøket på ansvarsfraskrivelse jeg har sett fra en tidligere minister. Forslagsstillerne skriver også i forslaget at man særlig må styrke arbeidet mot organisert, herunder økonomisk, kriminalitet. Ja, det er vi helt enig i. Derfor har vi også gitt Økokrim betydelig flere ansatte og bedre verktøy, f.eks. verktøy til å avdekke hvitvasking. Derfor fikk vi igangsatt kampen mot gjengkriminalitet, og derfor fikk vi i gang stopp-gruppa som skal jobbe mot trafficking, for å nevne noe. Dette var heller ikke ukjente kriminelle størrelser da Dørum var minister. Forskjellen er at vi iverksetter tiltak mens vi er i posisjon, istedenfor å komme med alle gode tiltak når vi ikke er i posisjon. Denne typen ansvarsfraskrivelse tror jeg er det viktigste bidraget til den såkalte politikerforakten.
Det er en viktig sak forslagsstillerne her tar opp, men det er vel heller ikke et tema som er blitt mer debattert av justiskomiteen i denne sesjonen enn mer penger til politi, mer ressurser til og økt opptak ved Politihøgskolen. Det har til tider vært en ganske så hissig debatt blant debattantene, der enkelte partier har overgått hverandre i å fortelle hvem det er som har vært eller ikke vært flinkest i klassen til å satse på økt opptak av politistudenter. La oss håpe at denne debatten ikke ender likedan. Faktum er at vi må helt tilbake til 1997 for å finne et like stort opptak som vi har i år. I budsjettforliket i 2005 klarte Fremskrittspartiet å riste ut mer ressurser fra Bondevik II-regjeringen, slik at vi fikk økt opptak til Politihøgskolen og økte budsjetter for hele sektoren. Når Thomas Breen snakker om langsiktighet, vil jeg bare nevne at jeg kan ikke se at Arbeiderpartiet i sitt budsjett for 2005 økte opptaket til Politihøgskolen. I tillegg vil jeg få nevne at antallet uteksaminerte var på sitt høyeste under Stoltenberg I-regjeringen, hvis det kan dempe debatten lite grann. Det jeg vil fram til, er at vi nå må slutte å krangle om hvem det er som er best i klassen, og heller konsentrere oss om den situasjonen vi har i dag, og hvordan vi kan løse dette. Situasjonen for politiet er svært bekymringsfull. En hvilken som helst justisminister vil kunne slå seg for brystet og si at han bevilger mer penger til politiet enn tidligere justisministre. Men uansett glemmer en her å ta med at aldri har lønns- og prisjusteringer vært høyere, aldri har det blitt så mange ekstra oppgaver til politiet, og aldri har kriminaliteten vært større. Vi trenger mer politi, og vi trenger synlig politi. Vi er snart nødt til å ta det inn over oss og få øynene opp for situasjonen. Hva er så situasjonen i dag? Jo, de aller fleste politidistriktene har i dag så stramme budsjetter og så stor mangel på ressurser at det går ut over folks trygghet. Politidistriktene må hver dag foreta avveininger og prioriteringer som er svært uheldige og kanskje stikk i strid med de prioriteringene som Stortinget ønsker. Dette medfører igjen at tilliten til politiet ute i befolkningen blir redusert. En suksessfaktor for å lykkes med målene i politirollemeldingen, slik Fremskrittspartiet ser det, er at politiet får de ressursene som til enhver tid trengs for å gi befolkningen den polititjenesten de har krav på. Politiets utfordringer når det gjelder å gi folk den polititjenesten og tryggheten de har krav på, blir stadig større, og vi nærmer oss nå et kritisk punkt. Vi kunne i dag lese i Stavanger Aftenblad at politiet i Stavanger i dag er mye sjeldnere ute og driver forebyggende arbeid enn de var i 1990. «Vi er ikke nok på banen når det gjelder forebygging», og «vi er under press, og må prioritere etterforskning foran forebygging,» kan vi lese. «Mer politi, ikke mer snakk,» er ønsket fra politiet i Stavanger. Fremskrittspartiet har sagt det før, men en god ting kan ikke gjentas for ofte. Norge ligger på bunnsjiktet når det gjelder politidekning i Norden. Vi liker så godt å skryte av at vi er det rikeste landet i verden og er kåret til det beste landet å bo i. Men hvordan kan vi da gå rundt og være stolte av å være dårligst i Norden på politidekning? Penger har vi jo. Norge må i framtiden ha ambisjon om å ha den beste politidekningen i Norden. Dette har vi råd til. Derfor har Fremskrittspartiet òg forventninger til Regjeringens arbeid med bemanningsprosjektet for politiet. Det er viktig å planlegge langsiktig for å møte de utfordringene som vi står overfor. For ikke å starte en ny debatt i forhold til at vi i dag ikke har nok utdannet politi, så la oss nå prøve å gjøre noe for å løse dagens problem i påvente av at vi får flere nyutdannede politi. Vi må se på om vi kan benytte flere sivilt ansatte for å frigjøre politikraft, ved f.eks. transport av fanger, som arrestforvarere, forsterkede kontortjenester - for å nevne noe. Det er igjen et viktig tema som blir berørt her, og økningen i antall politistudenter er et hovedtema. Likevel vil Fremskrittspartiet vise til at politiet trenger økte ressurser framover, og vi må passe oss for bare å bortforklare alt sammen med at vi må øke opptaket på Politihøgskolen. Vi kan lett ende i den situasjonen at politidistriktene ikke har ressurser nok til å ansette dem som blir uteksaminert, og det vil vi helst unngå. Jeg vil til slutt si litt om et av forslagene og avstemningen. Fremskrittspartiet vil ikke støtte forslag nr. 9, fra Venstre. Vi er helt enig i at politireserven kan videreutvikles og brukes til nye oppgaver, men det er viktig å få på plass en plan for hvordan dette kan gjøres, før vi begynner å tallfeste hvor mye den skal økes.
Først en veldig kort bemerkning til Fremskrittspartiet. Hvis den politikken som Fremskrittspartiet beskriver, blir en realitet, er det klart at vi trenger mer politi. Når Fremskrittspartiet senker bevilgningene til tollerne, når Fremskrittspartiet fjerner alkoholavgiften, må det bety at det er behov for mer politi. Det er det ene. Det andre er at det er litt rart at på alle andre områder i samfunnet skal vi prioritere og avveie. Men nettopp innen politiet skal vi ikke prioritere. Fremskrittspartiet vil i hvert fall ikke at vi skal prioritere. Jeg kan bare minne om at 43 mill. kr hadde Oslo-politiet i overskudd på slutten av fjoråret. Så til det jeg egentlig hadde tenkt å si. SVs og Regjeringens mål er en aktiv, helhetlig kriminalitetsbekjempelse. Vi skal forebygge bedre, oppklare mer, reagere raskere og rehabilitere bedre. Regjeringens justispolitikk har et bredt velferdspolitisk perspektiv. Gjennom en aktiv velferdspolitikk skapes gode forutsetninger for å lykkes med kriminalpolitikken. Alle mennesker har krav på trygghet og beskyttelse og service fra politiet. SV mener at et nærpoliti er viktig, noe som også framgår av Soria Moria-erklæringen. Målet er å sikre et nært og sterkt politi. Politiet skal være lokalt forankret, og en viktig forutsetning for et lokalt forankret politi er kontakt, nærhet og dialog med publikum og kommuner. I denne sammenheng vil jeg særlig trekke fram politirådene. Så langt er det opprettet om lag 50 politiråd. Nærpolitiet og lokalpolitikerne kjenner menneskene og lokalmiljøene best, og de kan i samarbeid løse konflikter tidlig, forebygge kriminalitet og gi trygghet. Jeg vil benytte anledningen til å sende enda en appell til lokalpolitikerne om å jobbe videre med å opprette flere politiråd i landet. Den rød-grønne regjeringen har satt av mer midler enn noen annen regjering til å ivareta behovet for et nærpoliti. Vi skal ha en mer effektiv straffesakskjede, og har derfor økt opptaket både til politi- og fengselsutdanningen. Det er riktig at politiet i dag har utfordringer i forhold til bemanningssituasjonen. Jeg liker egentlig ikke å polemisere unødvendig, men jeg er fristet til å spørre: Hvorfor har vi disse utfordringene? Svaret ligger litt tilbake i tid, i 2002 og 2003, da opptaket til Politihøgskolen var svært lavt. Det er opptaket i disse årene som vi i dag merker konsekvensene av. Det var under Bondevik II-regjeringen, hvor en av forslagsstillerne satt som justisminister. Da var opptakstallet på Politihøgskolen på et bunnivå. Dagens regjering har derfor tatt ansvar for bemanningssituasjonen i politiet. I 2007 økte vi opptaket ved Politihøgskolen til rekordhøye 432 studenter. Dette er en økning på nesten 200 studenter. Det samme rekordhøye opptaket fra 2007 er videreført også i år. Hadde den forrige regjeringen hatt vårt tempo når det gjelder å utdanne politifolk, kunne vi bare i fjor ha hatt nesten 200 flere politifolk rundt omkring i landet. Det er også verdt å minne om at denne regjeringen til sammen har økt bevilgningene med mer enn 500 mill. kr til politiet i perioden 2006-2008. Flere dyktige politifolk gjør at vi kan nå målene om å forebygge bedre, reagere raskere og oppklare mer. Vi er stolt av arbeidet denne regjeringen har gjort og gjør på bl.a. politifeltet. Dette gir økt trygghet i Norge.
Av og til får man et déjà vu, og det har jeg virkelig følt i denne debatten. Hvis man går tilbake til både budsjettdebatt og andre debatter, tror jeg man vil se at mye av det som har vært sagt i dag, har vært ført fram her i salen før, kanskje i en litt annen sammenheng bare. Fra Kristelig Folkepartis side støtter vi intensjonen og forslagsstillernes ønske om å peke på behovet for flere utdannede polititjenestemenn og -kvinner. Jeg synes saksordføreren har formulert det godt i mindretallsforslagene. En debatt om historien er jo veldig interessant, ikke minst tror jeg representanten Dørum hadde hatt stor glede av å gå opp og ned på denne talerstolen opptil flere ganger etter de innleggene som har vært før i dag. Men om det blir så veldig mange flere polititjenestemenn og -kvinner av den historiedebatten, er jo en annen sak. Sannheten er vel, i hvert fall så vidt jeg kan huske, at fra slutten av 1990-tallet var det også et ønske fra organisasjonene at man nærmest måtte være litt forsiktig med å ta opp flere på Politihøgskolen, fordi man stod i fare for ikke å få politifolkene ut i arbeid, for det var faktisk ikke jobber å få. Så det har snudd, selvfølgelig også i takt med økte behov og et annet arbeidsmarked, ikke minst. Men utover det å utdanne flere er det jo mer man kan gjøre for å beholde dagens medarbeidere. Vi kan også se på, som jeg vet departementet gjør, hva arbeidstidsbestemmelsene har gjort med den tid politiet faktisk har til rådighet ute i distriktene, og hva vi gjør for å samordne flere av de offentlige etatenes arbeid for å avdekke alvorlig kriminalitet. Da tenker jeg særlig på samarbeidet når det gjelder den økonomiske kriminaliteten, der samarbeidet med skattevesenet, ligningsmyndighetene, er av utrolig stor viktighet for at man skal få et samlet resultat. Der ser vi dessverre at det svikter. Det siste eksemplet er jo delvis fra de drosjesakene som vi har hatt i denne byen, hvor den ene offentlige myndigheten bruker mye tid og krefter på å avdekke kriminalitet som ikke blir fulgt opp av den andre hånden. Så det felles ønsket vi har om å få flere aktive politimenn og -kvinner i tjeneste, står vi sammen om, og så får vi håpe at budsjettene framover også kan vise at det faktisk blir mulig. Og hvis jeg får lov: Jeg har også sett at partikolleger av justisministeren i Hedmark nå ønsker å flytte Politihøgskolen dit, så det er veldig fint om han kunne si om så skal skje eller ikke.
Politiet har en rekke kjerneoppgaver knyttet til trygghetsskapende arbeid, opprettholdelse av ro og orden og kriminalitetsbekjempelse. Men politiet har også en rekke andre oppgaver, og sammenlignet med våre nordiske kolleger, som Sverige og Danmark, har norsk politi flere roller utover kjerneoppgavene. Det er slike oppgaver som gir politiet en lokal forankring og innebærer at norsk politi er tilgjengelig. Men det medfører også at politiets ressurser presses. Venstre mener det er viktig å planlegge langsiktig for å få en forsvarlig bemanning. Vi vil øke bemanningen i politiet fordi det ikke er ønskelig å ha en vekterstat, men å ha et tydelig, aktivt og synlig politi. Venstre mener det er et kjernepunkt i en rettsstat at det som hovedregel er politiet som har rett til å bruke personmakt. Vi mener det er uheldig at vektere pågriper borgere så ofte som de gjør, uten at den virksomheten er nærmere regulert, og den beste måten for å unngå at vektere brukes som en «privat politierstatning» er å sørge for at vi har nok politifolk. Etter Venstres syn er det behov for økt satsing på politiet, spesielt for å styrke utetjenesten og arbeidet mot organisert - herunder økonomisk - kriminalitet. Politiets utetjeneste kommer i kontakt med befolkningen i mange ulike situasjoner, fra vanskeligstilte ungdommer til akuttpsykiatri til drapsåsted. Opptaket på Politihøgskolen må økes for å bedre rekrutteringskapasiteten. Etter at opptakstallet gjennom ulike regjeringer lå på rundt 240, begynte en opptrapping under regjeringen Bondevik II. Dette har ført til at opptaket har økt, og for 2007 ble opptakstallet økt fra 360 til 432. Denne økningen vil gi rundt 900 nye politistillinger etter ti år. Hvis vi skal ha samme politidekning som Danmark, må vi øke antallet stillinger med 600. Skal vi ha samme dekning som Sverige, må vi øke med 1 600 stillinger. Vi har derfor ønsket å øke opptaket med 550 pr. år. Da vil vi få en økning på 2 100 politifolk etter ti år. Samtidig ser vi at kapasiteten på Politihøgskolen er sprengt. Derfor er det hensiktsmessig at det etableres en ny politihøgskole i tillegg til avdelingene i Oslo og Bodø. Jeg hørte hva Syversen sa rundt det, og jeg har registrert at det er etablert et midlertidig anlegg på Elverum, så jeg kunne også ha tenkt meg å høre hva slags tanker statsråden har i forbindelse med dette, ettersom jeg vet at det er flere aktuelle steder i landet som har vist interesse. Jeg vil også vise til at Venstre peker på mulighetene for frigjøring av politistillinger slik at sivile i større grad kan overta oppgaver som transport av fanger, arrestforvaring, forsterkede kontortjenester og sivile spesialister i støttefunksjoner. Vi foreslår en nødvendig rekruttering når det gjelder sivile stillinger og politijurister på ca. 90 årlig. Hvis Venstres forslag gjennomføres, vil politiet til sammen tilføres 3 000 nye stillinger over en tiårsperiode. Det kunne selvfølgelig ha vært aktuelt å se bakover, som representanten Breen gjør, men jeg skal la det være. Med dette tar jeg opp Venstres forslag nr. 6, 7 og 9. Jeg fremmer ikke forslag nr. 8, siden det og et av forslagene fra Fremskrittspartiet og Høyre er likelydende. I tillegg vil Venstre sekundært stemme for Fremskrittspartiet og Høyres forslag.
Representanten André N. Skjelstad har teke opp dei forslaga han refererte til.
Dette er jo helt riktig, som flere har vært inne på, en debatt som vi vel har tangert før. Men det er en viktig debatt, og jeg er veldig stolt av å tilhøre en regjering som i hvert fall kan si fra denne talerstol at det vi vil bli målt på, er hva vi faktisk gjør - det er jo det som har betydning. Skal vi få utdannet flere politifolk i Norge, må vi øke opptaket på Politihøgskolen - punktum finale. Det har vært viktig for Regjeringa, og det er derfor vi nå er inne i det andre året med det høyeste opptaket på mange, mange år, og vi har ambisjoner om å komme oss videre i forhold til dette. Og det vi sliter med i dag - når Høyre skal markere ute i byen at man ønsker så og så mange nye politifolk, bærer man med seg svære pappfigurer, bærer papp i stedet for mennesker - er å få fylt ledige stillinger i norsk politi. Jeg mener at det er noe av grunnen til at man ved årsskiftet 2007/2008 hadde udisponerte midler ute i politidistriktene. Det er det flere som har bekreftet, og derfor er det nå helt avgjørende at vi får flere ut fra Politihøgskolen. Historien er interessant i forhold til politisk troverdighet. Det er underlig å se at slike forslag kommer nå, og at man ikke tenkte det da man satt i posisjon - så nær beslutningsgrunnlaget som bare det. Men historien er også interessant i den forstand at den viser oss at hadde man hatt det opptaket som vi i dag har, under forrige regjering, ville vi hatt langt flere politifolk å rekruttere inn. Det er uomstridt. Så har vi kanskje lært at da må vi i løpet av denne perioden utdanne flere, og det er det vi er i gang med. Siden Politihøgskolen i Oslo nå er sprengt - det går ikke flere enn 432 inn der - så ønsker vi å ha så raskt som mulig et midlertidig opplegg på plass, slik at vi kan øke opptaket utover det vi har i dag, og få det raskt på plass, dvs. ambisjonen er til neste år. Da må vi ha noe midlertidig. Da har det vært nærliggende for oss å ikke dra til Elverum, men å se bl.a. på anleggene i Stavern og på Kongsvinger, hvor Politihøgskolen i dag har treningsaktiviteter, for å etablere noe midlertidig, slik at vi kan få økt kapasitet mens man avklarer hvor man eventuelt skal plassere en ny og større politihøgskole. Det er slettes ikke tatt noe stilling til hvor det skal være. Jeg hører at det er lokale partifolk, fra mange lokale partier, som har mange ambisjoner i så måte, men Justisdepartementet har ikke foretatt noen beslutning i det spørsmålet. Vi venter på hva Politihøgskolen sjøl skal si i den sammenheng. Her mener jeg at vi er på rett vei. Representanten Solveig Horne sier at nå vokser kriminaliteten oss over hodet, og da vil jeg si: Nei, den gjør ikke det. Både den forrige regjering og den nåværende regjering må kunne få lov til å si at den satsinga man har hatt i forhold til forskjellige typer kriminelle handlinger, og også satsing i forhold til politi, fengsler, straffegjennomføring, har bidratt til at når jeg nå reiser rundt i flere politidistrikter - i Sogn og Fjordane var jeg nå nylig - ser vi en betydelig nedgang i den registrerbare kriminaliteten, f.eks. vinningskriminalitet. Vi har hatt en nedgang, en ganske god nedgang, i den kanskje alvorligste forbrytelse vi står overfor, nemlig drap, i Norge. Det er ikke riktig at man ikke straffeforfølger drosjejukserne i Oslo. Jeg har lyst til å gi honnør til Oslo politidistrikt og til domstolen som håndterer de svære sakene, hvor man nå markerer veldig tydelig med straffesanksjon, og jeg mener man må bruke alle mulige midler for å kunne stanse den type kriminelle handlinger. Vi må ikke skape et bilde av at norsk politi ikke gjør jobben sin - avhengig av hvilket opptak vi hadde under den forrige regjering eller den nåværende regjering. Det leveres godt i mange politidistrikt, og vi ser faktisk resultat av det. Til det forebyggende: Jeg vil særlig nevne det et samlet storting har vært opptatt av, det å få etablert politiråd. Det har bidratt til at politikere lokalt og politiet sammen finner mekanismer som bidrar til å få ned voldskriminaliteten, bl.a. ved å stramme inn i forhold til skjenking. Der vil jeg gi ros til lokale Høyre-folk, til lokale fremskrittspartifolk, som i disse dager i lokale kommunestyrer bidrar til å stramme inn, slik at man ikke skal bruke alle politiressursene om natta, men sette dem inn om dagen, bl.a. for å etterforske vold i nære relasjoner.
Det blir replikkordskifte.
Det er bestandig interessant å høre statsrådens beskrivelse av virkeligheten, selv om den kanskje er mer nyansert enn han ønsker å fremstille den. Det er iallfall et faktum at når justiskomiteen diskuterer politiets muligheter, gjør vi det bl.a. gjennom budsjetthøringer om høsten før budsjettet vedtas. Det som er rart, er at hver gang vi har budsjetthøringer, oppfatter i hvert fall jeg det slik at bl.a. Politiets Fellesforbund som i stor grad er budbringer når det gjelder situasjonen i Politi-Norge sett fra deres ståsted, er gjennomgående lite fornøyd med den rammen de gis. Jeg har også sett andre reaksjoner, kanskje spesielt fra avdelingen i Oslo som mer enn en gang har påpekt ulike forhold som de finner bekymringsverdig i forhold til egen virkelighet. Jeg hørte at statsråden nå skrytte av Oslo-politiet. Samtidig er vi klar over at det er lenge siden Oslo-politiet har vært så dårlig på vinningsforbrytelser som de er akkurat nå, noe jeg også anser som en del av statsrådens portefølje. I dag hørte jeg Arne Johannessen på radioen, som var bekymret for situasjonen i Politi-Norge i sommer. Da blir mitt spørsmål: Er det slik at statsråden mener at Politiets Fellesforbund kjører en permanent lønnskamp, eller er det slik at de gir en realitetsbeskrivelse av fakta i Politi-Norge?
Jeg har ikke noe behov for å gi karakteristikker av Politiets Fellesforbund som går i negativ retning - snarere tvert imot. Politiets Fellesforbund er for Regjeringa en veldig viktig alliert i forhold til å sette i verk tiltak, tiltak som den forrige regjering ikke satte i verk. Vi fikk klare råd av Politiets Fellesforbund om å bygge ned soningskøen. - Vi har gjort det. Vi fikk klare råd av Politiets Fellesforbund om å bygge nødnett til 3,6 milliarder kr. - Vi har gjort det. Vi fikk klare råd av Politiets Fellesforbund om å utvikle en ny DNA-lov og bevilge over 100 mill. kr til å iverksette det. - Vi har gjort det. Vi fikk klare råd om å øke opptaket til Politihøgskolen til 432. - Vi har gjort det. Vi fikk klare råd om å bevilge mer penger til politiet. - Vi har gjort det. Men selvfølgelig vil det alltid være noe som Politiets Fellesforbund også vil ha mer av, med all respekt for Politiets Fellesforbund, men jeg mener faktisk at de har vært en veldig viktig premissleverandør for Regjeringas kriminalpolitikk. I så måte er jeg glad for at lederen deres nettopp gir uttrykk for begeistring over de tiltak som nå er i verksatt, bl.a. DNA-loven og bemanningsprosjektet.
Vi er alle enige om at vi har behov for å øke opptaket til Politihøgskolen. Samtidig har vi vært i en situasjon hvor utdanningen har vært attraktiv. Vi har hatt oversøking, og vi har kunnet velge på øverste hylle. Så ser denne trenden ut til å snu, altså færre søkere, og det skjer samtidig som vi skal ta opp flere til politiutdanningen. Da har Høyre reist følgende problemstilling: Er det faktisk slik at vi går glipp av kompetente søkere til politiutdanningen fordi den søknadsfristen er 1. november, mens ungdom flest sitter rundt 1. april og vurderer hva slags utdanning de skal søke på? Mitt spørsmål til statsråden er da: Er statsråden enig i at nedgangen i søkertall er en utfordring og et problem når vi skal ta opp flere, og hva slags tiltak vil statsråden sette i verk for å stimulere til flere kvalifiserte søkere til politiutdanningen?
Jeg har sagt det til representanten Aspaker før: Jeg tror hun må sjekke fakta bedre. Er det slik at det har vært nedgang i søkertallet til Politihøgskolen i 2007? Nei, det øker. Det er interessant, og det er bra. Jeg håper at det også øker nå i 2008. Den beskrivelsen som Aspaker gir, er altså ikke riktig. Det som også er interessant når det gjelder søkervolumet for Politihøgskolen, er at stadig flere søkere som blir tatt opp, er kvinner, slik at vi har en veldig god kvinneandel. I år, ved siste opptak, er det også slik at vi får rekord av studenter med fremmedkulturell bakgrunn. Så vidt jeg erindrer, er det 26 eller 27. Så vi skal være varsomme med å svelge alt som blir levert, enten det er her i Stortinget eller overfor Regjeringa, om at søkermassen er så elendig. Man bør være litt mer nyansert når det gjelder fakta.
Det har i lang tid vært vanskelig å få besatt politistillinger i de samiske kommunene i Finnmark. Hva vil justisministeren gjøre for å få ungdommer fra de samiske miljøene til å søke på Politihøgskolen?
Jeg mener at det er en særs viktig oppgave å få rekruttert et bredt studentkull til Politihøgskolen. Det gjelder ikke bare i forhold til samisk bakgrunn, men, som jeg sa, generelt i forhold til internasjonal bakgrunn og i et kjønnsperspektiv. Det er særs viktig. Jeg vet at det er tatt grep fra bl.a. politidirektøren og Politidirektoratet for å sette i verk ekstraordinære tiltak slik at man kan få rekruttert flere fra forskjellige miljøer. Jeg mener at vi også skal se på mulighetene for at man i større grad enn i dag kan rekruttere til lokale opptak, desentraliserte opptak, og et desentralisert opptak som f.eks. er rettet inn mot Finnmark, vil kunne bidra til at man også får rekruttert flere med samisk bakgrunn. Det er særs viktig å skape tillit i de samiske miljøene, og også at vi følger opp når det gjelder språk.
Replikkordskiftet er over. Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Det er viktig for menneskers trygghet at de kan leve et liv uten frykt for eller erfaring med vold. Jeg mener det er samfunnets ansvar å bidra til å forebygge vold og overgrep på gaten, på arbeidsplassen og i nære relasjoner. I et lokalsamfunn er det spesielt viktig med nærhet og tillit til politiet. De skal være med i forebygging og i akuttsituasjoner. Derfor er politi- og lensmannsetaten av stor betydning for enkeltmennesker i et lokalsamfunn. Samtidig er det viktig med mer spesialiserte tjenester for å kunne ta seg av forbrytelser som krever mer spesielle ressurser. Vi trenger begge deler, både et nært politi og et mer spesialisert politi. Etter politireformen, som bl.a. skulle imøtekomme behovet for et mer spesialisert politi ved å etablere en felles kriminalenhet, har bemanningen i mange distrikter blitt sterkt redusert. Dette har gått på bekostning av nærpolitiet. I vestre deler av Vest-Agder er politidekningen blitt redusert til et minimum, spesielt i Lister-regionen. Muligheten for å ivareta den enkeltes sikkerhet er dermed blitt redusert. Responstiden til politiet er som et resultat av dette blitt betydelig forlenget. Vi opplever noen ganger at politiet kommer fram til et åsted etter at den siste journalisten har reist fra stedet - hvis politiet har ressurser til å komme i det hele tatt. Dette er harde realiteter i Vest-Agder, og, som sagt, spesielt i Lister-regionen. Med en halvert bemanning innen politietaten i Flekkefjord må enkeltmennesker kanskje vente til mandag morgen før de får hjelp etter innbrudd i helgen. Brannfolk og ambulansefolk dirigerer noen ganger trafikken ved biluhell på E39. Og det blir nå snakket om borgervern etter at en lege holdt en innbruddstyv i 50 minutter til politiet kom. Han fikk selv bot. Dette er jo ingen positiv utvikling og bryter med folks allmenne rettsoppfatning. Folks trygghet settes dermed på prøve hver eneste dag fordi det ikke er nok politifolk i regionen, og dette er svært uheldig. Når innbrudd og annen kriminalitet forblir uoppklart eller ikke etterforskes i det hele tatt, går det ikke bare ut over folks opplevelse av trygghet, det går også ut over folks rettsfølelse og respekt for politiet. Enkeltmennesker forstår ikke nødvendigvis svære, flotte reformer og omorganisering og spesialisering av politiet i store byer. Enkeltmenneskets trygghet avhenger av respons, nærhet til etat og hjelp i en akutt situasjon. Venstre ønsker ikke et vektersamfunn. Det er politiet som skal utføre politiets oppgaver, ikke private aktører betalt av private selskaper og individer. Venstre vil at alle borgere skal kunne føle trygghet. Det er faktisk en oppgave å skaffe nok politi til distriktene.
Politiet har en rekke kjerneoppgaver knyttet til å ivareta sikkerheten til folk, opprettholde ro og orden samt bekjempe kriminalitet. Men politiet har også en rekke andre oppgaver. Sammenlignet med Sverige og Danmark har norsk politi flere roller utover kjerneoppgavene. Politiet i Norge har f.eks. oppgaver innen sivil rettspleie, utlendingsforvaltning samt redningstjeneste og annen krisehåndtering. Slike oppgaver gir politiet en lokal forankring. Det innebærer at norsk politi er tilgjengelig, men det medfører også at politiets ressurser blir presset. Venstre ønsker derfor å øke stillingene i politiet med 3 000 over en tiårsperiode. Vi mener det er viktig å planlegge langsiktig for å få en forsvarlig bemanning, og at bemanningen står i forhold til de oppgavene politiet skal utføre i de ulike distriktene i vårt langstrakte land. Jeg har mottatt mange bekymringsmeldinger fra tillitsvalgte i Politiets Fellesforbund, både i Øst- og i Vest-Finnmark politidistrikt, om konsekvensene av dagens ressursmangel. Dette må tas på alvor. Den nye tjenesteformen med reservetjeneste har med all tydelighet slått helt feil ut i Finnmark. Den fører til at de eneste som betjener befolkningen når det gjelder sikkerhet på kvelds- og nattetid i fylket, er to operasjonsledere som sitter alene på vakt i Hammerfest og i Kirkenes. Dette innebærer at hele Finnmark kan være uten en aktiv polititjeneste på kvelds- og nattetid fordi polititjenestemenn har hjemmevakt via sin mobiltelefon i påvente av å rykke ut. Oppdragene skal først vurderes av operasjonsleder - om det står om liv, legeme og helbred. Vi har med andre ord ikke en døgnkontinuerlig tjeneste hvor politiet er tilgjengelig hele tiden. Ressurstilgangen må ta hensyn til lokale forhold. Sikkerheten til befolkningen må stå i høysetet, og den må være den samme om vi bor i Vestfold eller på Finnmarksvidda. I Finnmark har vi svært store avstander, spredt bosetting og sist, men ikke minst, har vi ulike språk og kulturer å ta hensyn til. Det var ikke uten grunn, og det var helt nødvendig, at det i sin tid ble opprettet et samisk språk- og forvaltningsområde i Indre Finnmark, hvor kommunene Kautokeino, Karasjok, Porsanger, Tana og Nesseby inngår. Vi har også nå fått Indre Finnmark tingrett. Jeg vil spesielt trekke fram de vanskelighetene det har vært over lang, lang tid med å besette politistillingene i landets største kommune i areal, i Kautokeino. Det er dessverre mange eksempler på at politimangelen vi har her, er direkte uansvarlig. Det skjer ofte at ingen er på vakt. I dag er to stillinger besatt, og tre er ubesatt. Slik har det vært altfor lenge. Nærmeste politivakt på ettermiddager, netter og i helgene er i Alta, som ligger 140 km unna, dvs. svært lang utrykningstid. Det er behov for å se på modellen for ressursfordeling mellom politidistriktene - opptaket ved Politihøgskolen må økes, og politiyrket må gjøres mer attraktivt, slik at vi får besatt stillingene. Et ønske om mer synlig politi, slik politireformen legger opp til, lar seg ikke kombinere med det å drive kostnadseffektivt i et fylke på størrelse med Finnmark.
Det ble som representanten Syversen sa: Så er vi i gang igjen når statsråden taler. For statsråden sa at hadde man hatt det opptaket man har nå, ville det meste vært løst. Ja, men da er jo spørsmålet: Hvorfor i all verden foreslo ikke tidligere stortingsrepresentant Storberget økte midler til opptak på Politihøgskolen da han hadde sjansen i opposisjon - i forhold til en mindretallsregjering? Det synes jeg sier sitt. Ellers har jeg lyst til å spørre om statsråden har tenkt å innta den holdningen overfor Stortinget som han har i svarbrevet sitt til komiteen, hvor han nærmest vil ha seg frabedt at komiteen overhodet behandler forslaget som her er fremlagt. Den siste setningen i svarbrevet er ganske interessant i forhold til holdningen som denne regjeringen har overfor Stortinget og de Venstre-representantene som har fremmet dette ganske så viktige forslaget. Det var greit å høre i dag at det var en viktig debatt, men jeg synes det er mer enn spesielt at en statsråd vil ha seg frabedt at komiteen behandler forslag som enkeltrepresentanter fra et opposisjonsparti fremmer. Ellers er det spørsmålet om skjenking man kommer trekkende med hver eneste gang man mener at det er et problem som skal løses - uten mer penger til politiet. Men da er jo spørsmålet: Hvorfor i all verden foreslår ikke statsråden noe konkret selv, fremfor å sette sin lit til gode, dyktige lokale Høyre-ordførere og andre? Hvorfor ikke foreslå noe sentralt, som da vil løse problemet med skjenking, som statsråden i enhver debatt er opptatt av? Ellers synes jeg statsråden har god grunn til å rose Oslo-politiet. Jeg var med dem på patrulje natt til 1. mai og fikk se med egne øyne hvordan de gjorde så godt de kunne, men blir på etterskudd fordi de mangler mannskap. Så det er helt klart at en posisjon og en opposisjon har ulike roller og ser verden litt forskjellig. Men etter å ha hørt på representanten Chaudhrys innlegg her, kan man begynne å lure på hvilke valgdistrikt han er valgt fra. Når det gjelder SVs utlegninger om sammenhengene i Fremskrittspartiets politikk, er det grunn til å minne om at hvis man hadde fulgt SVs økonomiske politikk, ville det vært 200-300 milliarder kr mindre til fordeling før man i det hele tatt fikk satt sammen budsjettene. 2008 skulle være Politiets år, sa denne regjeringen. Ja, det har det vært, for aldri har det kommet så mange klare meldinger fra land og strand rundt. Og de klare meldingene er et stykke fra disse Soria Moria-innleggene vi har fått høre her i dag og tidligere, som Martin Kolberg tydeligvis må ha skrevet. Det blir ikke mer sant av den grunn. Men det går ikke an å sitte og skjønnmale og ha en så arrogant holdning, i forrige debatt, og nå, overfor et mindretall som opererer på vegne av folk som tar kontakt. Så jeg synes vel det hadde vært kledelig om statsråden gjentok at han synes dette er en viktig debatt, og med hensyn til de siste setningene i sitt svarbrev til komiteen understreket at det ikke kommer til å gjenta seg. Selv om man har en flertallsregjering, er det kanskje greit å vise såpass respekt overfor et mindretall som er kraftig engasjert, og ikke underkjenne deres engasjement, slik det er gjort i svarbrevet til komiteen.
Jeg hadde faktisk håpet at dagen i dag skulle være et tidsskille med hensyn til hvordan vi debatterer denne type viktige utfordringer, som opptar alle de politifolkene som jobber i etaten, og som opptar mange av lokalpolitikerne - sikkert også regjeringspartienes lokalpolitikere - som har store bekymringer fordi ikke alt løses slik som det burde løses lokalt. Men jeg ble skuffet da representanten Thomas Breen tok ordet, for jeg synes at han la seg tilbake i det gamle, dårlige sporet. Det er å gjøre denne saken en bjørnetjeneste, og det gjør den debatten vi har hatt i dag, veldig lite konstruktiv. Representanten Chaudhry gjorde det til et stort poeng igjen at denne regjeringen har satset en halv milliard kroner på politiet. Sannheten er vel at når man har hatt 130 milliarder kr mer til disposisjon siden Regjeringen overtok, er en halv milliard, hvis man regner i prosent, mindre enn en halv prosent. Og da er det vel kanskje ikke så veldig mye å snakke om, gitt de utfordringene som finnes ute. Representanten Chaudhry var også opptatt av at man nå hadde fått hele 50 politiråd i kongeriket. Men da vil jeg minne representanten om at det snart er to år siden vi behandlet politirollemeldingen. Vi har i snitt fått 25 politiråd i de to årene som har gått, og jeg vet ikke hvor mange år, halvannen stortingsperiode, til det skal gå før landets 429 kommuner skal ha fått sine politiråd - et av de tiltakene som et samlet storting var enig om ville være viktig for å bygge gode relasjoner mellom politiet og kommunen lokalt, for dermed å kunne ta enda bedre tak i alt fra forebygging til kriminalitetsbekjempelse mer direkte. For kort tid siden var statsråden ute og kommenterte bl.a. situasjonen i Øst-Finnmark, der man nå hadde vært så heldig at man hadde fått kvalifiserte søkere og hadde fått fylt opp de stillinger man mente man hadde behov for for å drive politidistriktet på en forsvarlig måte. Problemet var bare det at da man hadde fått tak i folk, strakk ikke budsjettet til til å lønne de folkene som man hadde fått på plass. Så det er jo faktisk bevist at de budsjettene som politiet har ute, ikke er egnet til å dekke de utfordringene og problemene de faktisk har. Det siste jeg skal oppholde meg lite grann ved, er det statsråden sier når det gjelder ledige midler i politiet ved årets slutt i 2007. Det er som politimesteren i Oslo sier i siste tidsskrift for oslopolitiet, at når man får 23 mill. kr fra slutten av november og ut året, skal det noe til for at man skal kunne greie å bruke de pengene på en fornuftig måte. Så jeg synes statsråden bør omtale det såkalte overskuddet i politiet på en litt annen måte og vise større forståelse for hvordan politimestrene håndterer en sånn situasjon.
Jeg vil ikke ha meg frabedt denne diskusjonen, snarere tvert imot. Jeg har egentlig ingen forståelse for hvordan representanten Dahl kan tolke det ut av brev eller denne debatten. Jeg gjentar gjerne at jeg syns det er fint at vi får en diskusjon som har det mest essensielle i seg, nemlig opptaket på Politihøgskolen. Det står veldig godt ved at vi har økt opptaket på Politihøgskolen, at vi har gjort det gjennom to år, og at vi faktisk har gått så langt her i Stortinget som å si at vi har planer om å komme oss videre på det området. Det er det som må gjøres av hovedgrep ved siden av seniortiltakene, ved siden av det å frikjøpe politifolk som i dag driver med sivile oppgaver, for å få mer politikraft ut - enten det er i Øst-Finnmark eller i Sogn og Fjordane. Så vil jeg også si at det virker som om man liksom tolker situasjonen og tar det meste i verste mening. Nå ønsket jeg her fra talerstolen å gi uttrykk for at jeg syns det er bra at man har etablert politiråd ute i det ganske land. Det går for fullt, og jeg tror ikke det er lenge før vi kan si at alle kommuner er tilsluttet et politiråd. Jeg mener også at det er veldig bra at man gjennom den typen mekanismer som Stortinget er tverrpolitisk enig om, faktisk nå ser resultater - at det ikke ble råd som ikke skulle ha noen mening, og at man også tverrpolitisk ute støtter opp om de tiltakene som politiet sentralt, særlig politimestrene i de store distriktene, har lansert for å begrense tilgjengeligheten til bl.a. rusmidler, slik at vi får ned voldskriminaliteten. La oss ikke gjøre det til noe negativt i debatten. Det er noe som bidrar til mindre kriminalitet og til at vi kan skyve på politiressursene våre. Det må vi også ha en tanke for. Hvis det er slik som flere har vært inne på, at vi skal få et nærere politi, handler ikke det bare om at man skal rykke ut raskt. Det handler også om at en kan være nær dem som aldri møter politiet. De kvinnene som utsettes for vold, de barna som lever i hjem hvor det er vold og trusler, de skal også kunne møtes av politiet. Min visjon og Regjeringens visjon er at vi ved siden av å utdanne flere kunne bruke mer penger på politiet og samtidig minske en god del av den kriminaliteten som skjer om natta, slik at man kan oppdage mer av den kriminaliteten som i dag er omgitt av et stort mørke. Ikke noe er vel bedre enn det! Så det som er tatt av grep i forhold til politiet disse to årene, mener jeg er helt riktig. Det bidrar til at vi får mer politikraft, og jeg er også overbevist om at det bidrar til at kriminaliteten vil fortsette å gå ned.
Statsråden hadde et meget godt innlegg, hvor han svarte på alle de angrepene, som jeg vil si var helt grunnløse, som kom fra opposisjonen. Jeg vil likevel legge til at det ikke er særlig klokt, og det var ikke klokt den gangen vi satt i opposisjon, å fremme forslag bare for å fremme dem. Det må være noe innhold i dem, og man må ha respekt både for posisjon og for de spillereglene som vi har for budsjett her på Stortinget. Så var det helt riktig, som representanten Dahl gjorde, å ta Fremskrittspartiet i forsvar. Det er i dag en konstellasjon i opposisjon som ønsker å ta over regjeringsmakten. Men jeg har et spørsmål til representanten Dahl. Det er riktig at Fremskrittspartiet senket tollavgiftene. Det er riktig at Fremskrittspartiet senket alkoholavgiftene. Vi må da være enige om at når man senker budsjettet til tollvesenet, og når man senker alkoholavgiftene og gjør det billig, må det bety at det er mer arbeid for politiet der ute, det er mer kriminalitet å bekjempe. Og hvis det er riktig, hvordan vil da representanten Dahl bekjempe denne kriminaliteten med sitt budsjett, som er annerledes på det punktet enn Fremskrittspartiets? Det er et godt spørsmål, som jeg synes representanten Dahl bør kunne besvare.
Dette er blitt en skyttergravsdebatt, og det var det vi hadde håpet at det ikke skulle bli. Til representanten Akhtar Chaudhry vil jeg si at det er godt å høre at vi har en talsperson som tar vare på dem som står for smugling av alkohol inn til Norge. De har en god og lysende framtid foran seg så lenge han har en hånd på rattet når det gjelder å sette alkoholavgiftene så høyt at det er et grunnlag for det. Så det skal han ha all ære og honnør for. Samtidig er det et faktum, i alle fall sett fra mitt ståsted, at hvis denne debatten hadde vært like aktuell i forrige periode, hadde daværende opposisjonspolitiker Knut Storberget til gagns satt det på kartet. Det gjorde han altså ikke. Jeg var inne på nettet og søkte på Storberget og politiutdanning. Det er altså veldig få treff på det. Til gjengjeld var den daværende opposisjonspolitikeren særdeles tydelig på det aller, aller meste. Ære være ham for det, for han var veldig tydelig på hva han ønsket å ta tak i. Det var med respekt å melde ikke stort fokus på dette. Hvis det var slik at politiet var så viktig, hvorfor kuttet da daværende opposisjonspolitiker Knut Storberget i politiets rammer i budsjettforliket han var med på i forrige periode? Hvis det er så korrekt og så bra som representanten Breen sa, at man må satse, hvorfor var den satsingen så negativ i forrige periode da Arbeiderpartiet inngikk budsjettforlik? Det er mulig det var lurt, det er mulig det er forståelig, det er mulig det var en annen prioritering, men det er iallfall et faktum at det skjedde. Så registrerer jeg - nesten som vanlig, som representanten Dahl sa - at statsråden er opptatt av alkohol og problemer knyttet til alkohol. Igjen: Jeg har spurt statsråden fra denne talerstolen: Hvis det er så viktig, hvorfor gjør ikke Regjeringen noe med det? Etter hvert lurer jeg faktisk på om dette er et kynisk spill fra statsrådens side. Siden statsråden ynder å bruke dette argumentet mot andre partier, hvorfor gjør ikke Knut Storberget noe med det - som statsråd, som en del av Regjeringen, som kan endre alkohollovgivningen når den vil? Han har et flertall i salen for å få gjennomslag for det. Er det rett og slett fordi det er betimelig å ha det som et argument? Svaret får selvfølgelig statsråden selv gi, men faktum er at Regjeringen har et flertall i denne salen og kan endre alkoholloven når man ønsker å gjøre det. At man ikke vil gjøre det, sier mye om Regjeringen som kritiserer andre partier som har en annen politikk på det området. Det synes jeg er billig. Jeg synes det er smålig politisk, men det er mulig at man oppnår noe med å gjøre det slik. Så er det et faktum at man diskuterer budsjettrammer. Jeg registrerer at statsråden i replikken i stad sa at Politiets Fellesforbund var fornøyd. Ja, de var så fornøyd at da budsjettet ble lagt fram, kom det en pressemelding som roste Regjeringen opp i skyene. Den rosen varte antakeligvis maksimalt i to timer, før fakta gikk opp for dem, og de så hvor dårlig det egentlig var. Etter det har iallfall vi fått tilbakemeldinger fra politifolk ute om at virkeligheten som statsråden og regjeringspartiene beskriver, er ganske annerledes enn den politifolk i det ganske land opplever. Det hadde vært ganske interessant å høre om statsråden kanskje kunne gi Stortinget tilbakemelding på hvor mange stillinger som holdes vakante i år som følge av manglende budsjettrammer.
Nå hadde jeg ikke tenkt at jeg skulle forsvare Fremskrittspartiets budsjetter. Mitt poeng var at SV har et lite troverdighetsproblem i forhold til å snakke om økonomisk politikk. Hvis man skulle fulgt SVs politikk, hadde man hatt 200-300 milliarder kr mindre til fordeling. Det synes jeg faktisk SV skal stå for, selv om de sitter i regjering. Heldigvis har Arbeiderpartiet sørget for at den økonomiske politikken ikke blir altfor ille. Ellers synes jeg Akhtar Chaudhrys innlegg understreker det poenget jeg tok fra brevet fra statsråden til komiteen. Det betegnes som et unødvendig forslag. Her står en representant for regjeringspartiene og stempler mindretallets forslag som et unødvendig forslag i forhold til å sørge for en bedre politistyrke i fremtiden. Når det sies etter at den angjeldende statsråd har sendt et brev til komiteen hvor komiteen oppfordres til ikke å behandle forslaget, fordi man har så veldig mange komiteer og utvalg som jobber i Regjeringen, må jeg virkelig si at det kanskje er greit at noen fra mindretallet sier at det faktisk er vår rett å fremme forslag. Selv om det er en flertallsregjering, er det ikke slik at en statsråd dikterer komiteenes arbeid eller mindretallets rettigheter her i denne salen. Det synes jeg vitner om en forståelse av demokratiet som er venstresiden lik, men ikke først og fremst i Norge. Jeg håper vi kan slippe å få den typen formuleringer sendt til komiteen når et mindretall fremmer forslag fordi de er opptatt av en sak. Det håper jeg vi alle kan være enige om. For å si det slik: Det var ikke så veldig mange måter å tolke de formuleringene på. Det var ikke å tolke i verste mening, det var å tolke det på den eneste mulige måten å tolke det på. Jeg håper at den typen setninger, de tre-fire som det her er snakk om, ikke gjentas i forhold til mindretall som tar opp ting de er opptatt av i Stortinget.
Det ble en slik debatt jeg hadde forventet, og jeg skal ta en del av ansvaret for det. Grunnen til det er, som mange har påpekt, at vi har hatt denne debatten mange ganger. Da jeg dro opp denne debatten i denne runden, var det fordi vi i merknads form nå på en måte fikk en statistikk inn som ingen har betvilt. Jeg mener at vi iallfall ved neste korsvei skal slippe å diskutere tallene. Det var det ene momentet. Det andre momentet var at tidligere justisminister Dørum i Aftenposten for noen uker siden bedrev historieskriving i forhold til opptak på Politihøgskolen. Han gikk sågar så langt som å snakke om bolsjevikmåten å skrive historie på, og beskyldte andre for det. Så det var på en måte et slags tilsvar til forsøket på opinionsdannelse i forhold til historiske fakta. Så fortsatte jeg mitt hovedinnlegg med å påpeke at den store utfordringen i norsk politi er mannskapssituasjonen. Det mener jeg ikke er noen skjønnmaling, som representanten Aspaker sier at jeg bedrev i forhold til dagens situasjon. Norsk politi står overfor store utfordringer. Det har vi påpekt gang på gang. Det er hovedpoenget for vår satsing. Det er hovedpoenget i forhold til at vi har satt i gang bemanningsprosjektet for å få fakta på bordet, sammen med andre organisasjoner, også Politiets Fellesforbund. Når man, etter å ha å gjort det arbeidet, ikke får kredibilitet på at vi mener at det er et problem, og i tillegg får kritikk for at vi ikke gjennomfører vår politikk fort nok - som egentlig ligger i det forslaget i dag - føler jeg det er betimelig å sette spørsmålstegn ved hvem det er som skriver historien. Det var mitt argument for å ta opp den ballen, selv om jeg visste at det ville bidra til en dårlig debatt. Men det var i et håp om at vi i framtiden kan få en bedre debatt i forhold til hvem som har ansvar for hva. Jeg vil ikke underslå det faktum at Stoltenberg I-regjeringen ikke løftet en finger for Politihøgskolen. Den gjorde ikke det. Det var 240 studenter også under Stoltenberg I-regjeringen. Det står også i merknadene fra flertallet at flere regjeringer bærer ansvaret. Så det er ikke noe forsøk på å unndra seg ansvaret, bare så det er sagt. Men det blir noe spesielt når den ansvarlige statsråd i seks av de siste åtte år går så til frontalangrep i media som han gjorde.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 7.[[Votering, se side 3135]]
Etter ønske fra justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden begrenses til 40 minutter og fordeles med inntil 5 minutter til hvert parti og inntil 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke gis anledning til replikkordskifte, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Den saken som nå er til behandling, er et representantforslag fra stortingsrepresentantene Odd Einar Dørum og Lars Sponheim om heving av beløpsgrensen for overformynderiets forvaltning av umyndiges midler fra 75 000 kr til 200 000 kr. Det er ikke den saken som har skapt mest kontrovers i justiskomiteen, men det betyr ikke at det ikke er en viktig sak allikevel. Komiteen har vurdert innspillene og tatt med seg de betraktningene forslagsstillerne har fremmet, men har kommet til at man ikke over bordet kan si at 200 000 kr er det rette beløpet. Komiteen har derfor samlet anbefalt å foreslå at Regjeringen får i oppdrag å gjennomgå saken og foreslå en beløpsendring, og samtidig se på et regime for hvordan beløpet jevnlig kan endres, slik at man slipper å ha en tilsvarende debatt hvert åttende eller tiende år før det skjer noe. Jeg registrerer også at statsråden i sitt svarbrev skriver at om man skal heve beløpsgrensen fra 75 000 kr til 200 000 kr, så ville det kanskje vært ille nok om man skulle miste 75 000 kr. Vi må jo ikke glemme hva formålet med loven er, nemlig å sikre at umyndige personers kapital - om jeg kan bruke det begrepet - ivaretas på en god og forsvarlig måte. Loven har noen viktige intensjoner, og derfor er det viktig at man gjennomgår dette nøye før man kommer med konkrete endringsforslag. Jeg forutsetter selvfølgelig at de to representantene som har satt fram forslaget, har gjort nettopp det. Men komiteen ønsker likevel å få et bredere og tydeligere fokus på det. I tillegg har Fremskrittspartiet og Høyre et tilleggsforslag som går på at man fokuserer på hvordan man sikrer best mulig avkastning av de midlene overformynderiet styrer over. Det vil også kun være et plussforslag fra mindretallet, nettopp ved at man fokuserer på en best mulig avkastning av de midlene som overformynderiet styrer over. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling og tar opp mindretallsforslaget.
Representanten Jan Arild Ellingsen har tatt opp det forslaget han refererte til.
I Norge er det mindreårige som av ulike grunner trenger vergemål. Det kan være at foreldrene har falt fra, eller det kan være at de har sparepenger som overstiger 75 000 kr, og overformynderiet blir koplet inn for å ha en ansvarlig økonomisk styring av midlene. Det er en viktig jobb verger og overformynderiet gjør. Vergemålsloven er under revidering, og det er bra. Det har skjedd mye i samfunnet siden loven kom for første gang i 1927. Men jeg synes det er bedre at vi har en helhetlig gjennomgang av loven enn små endringer nå og da. Det er derfor Arbeiderpartiet ønsker å se på beløpsgrensen for når overformynderiet skal styre økonomien til mindreårige, samlet ved gjennomgangen av loven. Det kan synes som om 75 000 kr er lavt. I forslaget går man inn for 200 000 kr. Er det for høyt? Hva er passe sum? Dette kommer vi tilbake til når vi skal se på loven. Vi bør også se på hvordan beløpet jevnlig kan reguleres på en fornuftig måte. Det kan være at vi skal knytte det til grunnbeløpet i folketrygden. Jeg ser derfor fram til at vi skal behandle loven i sin helhet. Overformynderiet og vergene er viktige aktører for rettssikkerheten til enkelte barn og voksne i dette landet. De fortjener å jobbe etter et regelverk som er i tråd med det samfunnet vi lever i i dag, og som på en best mulig måte ivaretar mindreåriges økonomiske verdier.
På slutten av en lang dag i Stortinget en litt doven forsommerdag, hvor det til tider har vært litt temperatur, har jeg sett, ser dette ut til å være en sak som iallfall ikke bør vekke den helt store temperaturen, siden det er en ganske bred oppslutning om at her er det behov for å gjøre noe, selv om det er litt ulikt tempo. Det hadde vært fristende etter å ha fulgt dagens debatter i Stortinget å gi en generell kommentar over en regjering som kanskje gir uttrykk for mer flertallsarroganse enn jeg har sett på veldig lang tid; sågar har vi hørt representanter gi uttrykk for at opposisjonen egentlig er noe som det er litt plagsomt å måtte forholde seg til. Det er ganske skremmende å høre. Men det skal jeg ikke kommentere nå - det krever et større publikum og et større format før vi tar den debatten for alvor igjen. I den saken vi nå behandler, er jeg glad for at det blir en såpass bred oppslutning om at her er det behov for å gjøre noe. Jeg må jo si at i forhold til de erfaringer vi har med å få gjennomslag for mindretallsforslag i denne salen, strekker flertallet seg veldig langt i å innrømme at her er det nødvendig å gjøre noe. Det er en imponerende ydmykhet fra flertallet som vi knapt noen gang har sett - det er i hvert fall lenge siden sist - ved å si at her er det behov for å gjøre noe, og at Regjeringen faktisk ikke har tenkt på alt for en gangs skyld. Det var en liten ting de hadde glemt å tenke på, og det var kanskje å begynne å tenke på å justere disse satsene her. Så kan man gjøre seg en refleksjon over hvorfor vi har et system hvor den type satser ikke blir mer automatisk justert, slik at det som opprinnelig var lovgivers intensjon med verdiene bak slike satser, fanges opp mer automatisk, istedenfor at en må ha disse av og til litt tilfeldige måter å møte det på. Her som på andre budsjettområder, f.eks. hvor Finansdepartementet opererer med automatiske konsekvensjusteringer av satser, burde en også tenkt på at en burde hatt en måte å justerte slike mer lovregulerte satser på, og dermed holdt verdiene mer konstant - om ikke hvert år så i alle fall med faste mellomrom. Kanskje burde det ha vært en del av den løpende utredningsinstruks som de ulike departementer og etater forholder seg til. Jeg kunne brukt mye tid på å kommentere akkurat innholdet og detaljene i dette, men jeg tror jeg bare avslutter med å si at jeg er fornøyd med at et samlet storting her velger å gå så langt. Jeg velger å ta det som en tilslutning til Venstres forslag. Dette er vel ikke et forslag som bør gå opp de store politiske skillelinjene. Det handler bare om å gjøre en jobb på et område som er viktig for mange, og som jeg tror det er nødvendig å gjøre noe med. Jeg synes vel kanskje statsråden i sitt brev er litt slapp i å uttrykke viljen til å gjøre det. Men det går jo an å utfordre ham på at det går an å skjerpe seg og prøve å få gjort dette. Jeg mener isolert sett at disse beløpene kunne vært justert uavhengig av loven i og for seg, for det er behov for det. Så min oppfordring til statsråden er å uttrykke gjennom praktiske forslag det som det åpenbart er Stortingets vilje bør skje.
For å bidra til kveldsroen i Stortinget og kanskje også representanters oppfatning både av seg sjøl og andre, kan det være nærliggende for meg å gi uttrykk for at jeg synes det er bra at man stiller nettopp de spørsmål som her stilles, fordi vi står overfor en gruppe som fortjener et politisk fokus. Det er bakgrunnen for at Regjeringa mener det er riktig at vi får en gjennomgang av den lovgivningen som nå foreligger, med tanke på dem som ikke sjøl har forutsetning for å ivareta sine egne interesser. Det grunnleggende er faktisk å ivareta rettssikkerheten for den gruppa. Det kan tale både for og mot at man skal heve denne beløpsgrensen - alt avhengig av hva slags sikkerhetsaspekt man ønsker å legge til grunn for hvordan disse midlene forvaltes. Det mest overordnede og presserende på dette feltet har, i hvert fall i den offentlige debatt, vært hvordan overformynderiet forvalter midlene, og hva slags avkastning man faktisk får av disse forvaltede midlene. Man får gjerne reaksjoner når avkastningen ikke er god nok. Det er helt på det rene at regelverket på vergemålsområdet ikke har hengt med i samfunnsutviklingen. Umyndiggjørelsesloven er fra 1898, og vergemålsloven er fra 1927. Sjøl om det har vært gjort en del justeringer også i de senere årene, er det et klart behov for mer hensiktsmessige og tidsriktige bestemmelser. Vi er i gang med en ny vergemålslov. Det er et svært omfattende arbeid, som berører langt flere problemstillinger enn dem som reises i dette forslaget, og jeg er helt enig med saksordfører i at dette må ses i sammenheng. Det er ikke slapt, det er aktivt - ved at man nettopp ønsker å ta det hele og se på hvordan rettighetene utvikler seg i forhold til denne gruppe mennesker som trenger et særskilt vern. Et vergemålsutvalg har foretatt en grunnleggende og dyptgående gjennomgang av hele den aktuelle lovgivningen om mindreårige og voksne med behov for vergemål. Justisdepartementet arbeider nå med en total omorganisering av hele vergemålsinstituttet. Hvilke beløpsgrenser som bør gjelde, og hvilke finansielle instrumenter som kan velges, vil henge nøye sammen med hvilken organisering av vergemålsinstituttet som loven vil legge opp til. I denne forbindelse ser vi også på dagens beløpsgrense med tanke på å oppjustere denne til et mer riktig beløp, sett i lys av tida som er gått siden justering, og samfunnets øvrige utvikling. Vi bør få til en mekanisme som årlig regulerer dette beløpet i tråd med f.eks. grunnbeløpet i folketrygden. Jeg tror at det er stor enighet om at beløpsgrensen bør heves. Spørsmålet er om en slik heving er så viktig at det prioriteres før de øvrige endringene i vergemålsregelverket som vi nå jobber med. Jeg mener, som sagt, at alt bør behandles samlet. Det er ikke noe akutt behov for en endring av beløpsgrensen. Overformynderiets forvaltning innebærer at midlene blir plassert på en forsvarlig måte, og i mange tilfeller med bedre avkastning enn det privatpersoner kan oppnå med samme sikkerhet. Et bærende hensyn med økonomiforvaltningen er at den må være betryggende. Hensynet til høy avkastning må være subsidiær. Plasseringen er likevel ofte så gunstig at flere ber om at plasseringen i overformynderiet fortsetter etter at de har fylt 18 år. At midlene forvaltes av overformynderiet, betyr ikke at de ikke kan brukes til å dekke barnas behov. Det er det grunnlag for å understreke, sjøl med dagens lovgivning. Vergene og delvis de umyndige sjøl disponerer inntekter til å dekke nødvendige utgifter. Dersom inntekten ikke strekker til, kan kapitalen helt eller delvis brukes når vergen og overformynderiet er enige. Vi har dessverre sett noen eksempler på at vergene ikke helt klarer å skille mellom barnas og egne midler - og i ekstreme tilfeller kan barns midler bli brukt til f.eks. å finansiere foreldrenes rusmisbruk. De aller fleste foreldre er heldigvis godt i stand til å ivareta barnas interesser. Da skal det ikke være noe problem å få godkjenning fra overformynderiet til bruk av midlene på den måten foreldrene måtte ønske. Jeg mener at det er gode grunner for at overformynderiet eller lignende skal forvalte barns midler. Men det kan diskuteres hvor grensen bør gå for når overformynderiet skal tre inn. Mange mener at grensen på 75 000 kr er altfor lav, mens de som trenger beskyttelse, trolig vil mene at 75 000 kr er mye å miste. Det viktige for meg er at vi beskytter barna og andre som ikke kan ivareta egne interesser. Gjeldende forskrift om beløpsgrensen for overformynderiets forvaltning av umyndiges midler bidrar til dette.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 8.[[Votering, se side 3136]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3136]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3136]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3136]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3136]]
Med mindre jeg husker feil, ble dette forslaget gjort om til et oversendelsesforslag under debatten den 12. februar, i et anfall av velvillighet fra Regjeringen, så dette forslaget skal oversendes uten realitetsvotering.
Da blir forslaget forandret i henhold til det. Flere har ikke bedt om ordet.[[Votering, se side 3137]]
Etter ønske fra næringskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 40 minutter og fordeles med inntil 5 minutter til hvert parti og inntil 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det gis anledning til replikkordskifte på inntil fem replikker med svar etter innlegget fra statsråden innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Norge har gang på gang vært kåret til verdens beste land å bo i. En hovedårsak til det er at vi har et velferdssamfunn der vi deler godene, og der vi også har betydelige ressurser å dele på. Vi har naturressurser over hele landet, og vi har klart å bosette dette landet og ta vare på naturressursene og omforme dem til velferd. Det er Norges varemerke, og derfor er Norge et godt land å bo i. Men så ser vi dessverre at vi har en utvikling der det skjer en betydelig sentralisering. Norge sklir mot Oslofjorden, mot Trondheimsfjorden, mot Stavanger-området, mot Bergen, osv. Det er en utvikling som er krevende, fordi mange av de samfunnene som vi har bebodd i mange år, blir fraflyttet, og det er et samfunnsproblem. Det er et samfunnsproblem som Stortinget har vært opptatt av, og man har gang på gang vedtatt at man ønsker å bevare dagens bosettingsmønster. Hvorfor ønsker man så det? Jo, for det første - som jeg var inne på i starten - er det en rekke av våre naturressurser som ligger i disse områdene. Det er viktig at det er bosatt folk der, slik at man tar vare på fisk, på landbruk, på mineraler, i tillegg til at man har et land som turistnæringen er fornøyd med. Når næringskomiteen er ute og reiser, får vi gang på gang høre at det er så viktig for turistnæringen at vi har det landet vi har. Det at det er bosetting der når turistene kommer til ulike daler, til ulike fjorder, er noe av det varemerket som norsk turistnæring selger. Derfor er vi opptatt av å ta vare på en rekke av de lokalsamfunnene som dessverre er i ferd med å miste så mye folk at de faktisk kan komme under kritisk masse og bli totalt avfolket. Så er spørsmålet: Hva gjør man så med det? Jo, vi har siden annen verdenskrig hatt en distriktspolitikk i dette landet der vi har jobbet for å etablere arbeidsplasser i de områdene der det er fare for at så mange arbeidsplasser forsvinner at samfunnene blir avfolket. Det startet med Distriktenes utbyggingsfond, senere fikk vi SND, og nå har vi Innovasjon Norge. Men alle disse tre selskapene har en viktig oppgave, nemlig å drive med distriktspolitikk, dvs. å etablere arbeidsplasser i de områdene som har denne type utfordringer. Derfor må vi være veldig nøye med å hegne om den tradisjonen at vi setter inn økonomiske virkemidler i de områdene som trenger det. Når vi kikker på Oslo, på Bergen, på Trondheim, er det såpass mange mekanismer som faktisk setter i gang virksomheter uten at staten trenger å engasjere seg i stor grad. Vi ser at næringslivet går godt; det går faktisk så godt at det er et problem for en del av disse byene at man ikke klarer å bygge skoler fort nok, at kollektivtrafikken er for dårlig utbygd, og at det faktisk blir et problem at man får for sterk tilflytting. Derfor er det helt unaturlig at man skal stimulere til å skape nye arbeidsplasser i de sentrale strøk, som har denne type utfordringer. Forslaget fra Fremskrittspartiet er derfor et brudd på en tradisjon. Det er også et brudd på det som Stortinget har sagt, at man ønsker å bevare dagens bosettingsmønster. Vi trenger ikke mindre distriktspolitikk i dette landet, vi trenger mye mer distriktspolitikk. Vi trenger egentlig en sterkere satsing på de samfunnene som i dag opplever fraflytting. Og det er ikke bare for disse samfunnenes skyld, men det er for nasjonens skyld. Det er Norges varemerke, det er Norges sjel, at vi har bosetting fra Finnmark i nord helt ned til Lindesnes i sør. Og denne sjela og dette varemerket må vi ta vare på. Likeså vet vi at etablering er ganske vanlig blant menn og langt mindre vanlig blant kvinner. Jeg tror vettet er jevnt fordelt mellom kvinner og menn i Norge. Derfor går vi antakelig glipp av en rekke dyktige etableringer fordi kvinner har mindre tradisjon for og er mindre frampå når det gjelder å etablere nye virksomheter. Derfor er det også viktig at man stimulerer til at flere kvinner enn i dag etablerer seg og får støtte til etablering, slik at man får utnyttet den ressursen som mange kvinner besitter. Jeg tror vi framover fortsatt skal ha det slik at politikk er å ta tak i utfordringer og gjøre ting med områder der man ser at samfunnet ikke fungerer godt nok. På to områder fungerer det for dårlig. Det er for mye fraflytting fra distriktene, derfor må vi fortsatt ha en aktiv distriktspolitikk. Det er for få kvinner som etablerer seg, derfor må vi stimulere til at flere kvinner etablerer virksomheter. Flertallet i komiteen vil derfor avvise forslaget fra Fremskrittspartiet.
Det er i dag eit klart fleirtal i Stortinget for at ein skal gjere alt ein kan for at dagens busetjingsmønster skal haldast oppe. Regjeringa legg aktivt til rette for dette, m.a. ved å stimulere til næringsverksemd i distrikta. Ikkje minst spelar Innovasjon Norge ei viktig rolle i denne samanhengen. Som det står i brosjyren til Innovasjon Norge: «Vi gir lokale idear globale moglegheiter». Innovasjon Norge er vårt viktigaste statlege verkemiddel for nyskaping og verdiskaping rundt om i landet. Gjennom Innovasjon Norge utløyser me dei ulike regionane sine næringsmessige moglegheiter. Med sitt forslag vil Framstegspartiet setje ein strek over store delar av den verksemda Innovasjon Norge byggjer på. Da Innovasjon Norge blei oppretta i 2004, fekk næringslivet éi dør å halde seg til, ved at Turistrådet, Eksportrådet og Statens rettleiingskontor for oppfinnarar blei slått saman med SND. Før det hadde det vore ein prosess der etter kvart både DU, Landbruksbanken, Fiskarbanken, Industrifondet, Den norske Industribanken og Småbedriftsfondet blei slått saman i SND. Det at Høgre støttar dette forslaget, skal me vel ikkje undrast over. Høgres kommunalpolitiske talsmann har nyleg klart gjeve uttrykk for at han ønskjer å trekkje ut pengane frå fylkeskommunen og Innovasjon Norge for å byggje fleire vegar. Høgres kommunalpolitiske talsmann vil med dette kutte 1,7 milliardar kr i året i m.a. næringsutvikling i distrikta for å ruste opp riksvegnettet. Det er vel og bra å byggje og ruste opp vegar, men det har lita hensikt dersom resultatet blir at det ikkje lenger kan bu folk i distrikta. Det å setje næringsutvikling og distriktsutvikling opp mot kvarandre på denne måten har eg liten sans for. Men det at korkje Høgre eller Framstegspartiet er opptekne av distrikta, er ikkje noko nytt. Det har me ikkje minst sett demonstrert når Stortinget behandlar landbrukspolitikken, distriktspolitikken og jordbruksoppgjeret. Når ein summerer opp dei kutta dei vil gjere overfor jordbruket, og det dei her vil gjere med Innovasjon Norge, blir det ikkje mykje att til verdiskaping i bygdene og i distrikta rundt om i landet vårt. Demografien, som det heiter på fagspråket, er urovekkjande. Det blir født for få barn i distrikta. Og for mange unge flyttar ut - og inn til urbane område. Dei halvgamle og gamle blir dermed altfor dominerande ute på landsbygda. For å snu dette krevst det ein aktiv nærings- og distriktspolitikk. Du kan sjølvsagt ikkje tvinge vaksne i trettiåra med barn til å bli buande i distrikta dersom dei ikkje vil - og heldigvis for det. Det er avgjerande at dei vaksne må ha arbeidsmoglegheiter. Barn og unge må få gå i barnehage og skule. Helse og omsorg må vere tryggja og på eit høgt nivå. Og moglegheita for rekreasjon i form av anten friluftsliv, kulturopplevingar eller på anna vis må vere der. Ein bra bustad til ein anstendig pris er heller ikkje av vegen. På denne bakgrunnen er det så avgjerande viktig med ein aktiv statleg næringspolitikk, med god politisk styring, som medverkar til å nå fleire samfunnsmessige mål. Verkemidla i Innovasjon Norge er eit viktig instrument i så måte.
Bakgrunnen for representantforslaget fra Fremskrittspartiet om å gjøre Innovasjon Norges virkemidler mer fleksible er en anerkjennelse av at politiske føringer i mange tilfeller kan bremse næringsutviklingen. Innovasjon Norges virkemiddelapparat er i stor grad styrt av politiske prioriteringer fra de ulike statsråder og departementer. Vi mener at dette er en gal tilnærming til næringsutviklingen som foregår, fordi denne er i konstant omstilling, og det derfor kan være vanskelig for politikere til enhver tid å vite hvor vekstpotensialet er størst. Det betyr at fordi prioriteringen til enhver tid gjøres politisk, vil man kunne bli en brems for omstilling og nyskaping. Innovasjon Norge, som er vårt viktigste verktøy for innovasjonsstøtte til norsk næringsliv, bør i større grad enn i dag være styrt av næringslivets behov, og ikke gjenspeile et ønske fra politikere om å vise handlekraft overfor ethvert dagsaktuelt behov som melder seg. Samtidig kan vi gjennom å redusere de politiske føringene som gis til de ulike programmene, gi Innovasjon Norge de finansielle musklene som trengs for å løfte frem større prosjekter, uavhengig av hvor i landet de skulle dukke opp. Da kan man, hvis man ser behovet, slå sammen de økonomiske virkemidlene fra forskjellige programmer for å få realisert viktige prosjekter. Vi mener at en tilnærming for virkemidlene på denne måten ikke svekker distriktsprofilen til Innovasjon Norge, fordi prosjekter i distriktene som er gode, vil få den samme støtten som i dag, uansett om dette gjelder rådgivning eller finansiell støtte. Samtidig kan en innretning av virkemidlene som gjør at flere prosjekter blir utløst i sentrale strøk, også føre til flere arbeidsplasser i distriktene. Bakgrunnen for en slik påstand er at utdannings- og forskningsmiljøer er lokalisert sentralt, mens billige næringsarealer og tilgang på kvalifisert arbeidskraft ser ut til å kunne være mer tilgjengelig i distriktene. Samtidig registrerer vi at Innovasjon Norge har en målsetting om at 40 pst. av virkemidlene skal gå til kvinner. Det mener vi er nok en begrensning av virkemidlene som gjør det vanskelig å prioritere de beste prosjektene. For hva skjer i slutten av en periode, hvis kvinneandelen ligger langt lavere enn målsettingen? Skal man prioritere vekk mannlige søkere, selv om de har de beste prosjektene? Og hvilke signaler sender vi da ut om kvinnelige søkeres evne til å konkurrere på like vilkår og om realismen i de prosjektene de har? Vi har også begrensninger i virkemidlene i forhold til bransje, som vi mener er uheldig, og som binder opp bevilgede midler i strukturer som ikke nødvendigvis er fremtidsrettede. Vi mener derfor at virkemidlene som er tilgjengelige gjennom Innovasjon Norge, i for stor grad styres av politiske prioriteringer, der man forfordeler, basert på geografi, kjønn eller bransje. Dette er begrensninger som gir et lite effektivt og lite fleksibelt virkemiddelapparat. Å legge for store politiske føringer på virkemiddelapparatet kan medføre at Norge går glipp av mange arbeidsplasser. Fremskrittspartiet mener at det må være prosjektets lønnsomhet, potensial og risiko som skal danne utgangspunktet for Innovasjon Norges utmåling av tilskudd. Det er med den type prioritering at vi kan oppnå flest mulig nyskapende arbeidsplasser, og ta høyde for at vi har et apparat som kan takle søknader fra næringer som ikke eksisterer i dag, men som kan bli fremtidens vekstbedrifter. Innovasjon Norge kan ikke ta høyde for alle fremtidige potensielle vekstbedrifter innenfor dagens båndlegging av ressursene, og det er også derfor vi ønsker en åpnere tilrettelegging av virkemidlene. For det er slik at for å prioritere noen grupper må man på den andre siden også ekskludere noen. Og vet vi i dag hvilke konsekvenser det kan få for tilrettelegging av fremtidens arbeidsplasser? Til slutt vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen. Skulle det falle, varsler vi nå at vi ønsker subsidiært å støtte henholdsvis forslag nr. 1, fra Høyre og Kristelig Folkeparti, og forslag nr. 2, fra Høyre og Venstre, i innstillingen. Én ting til - jeg ser jeg har litt mer tid. Til representanten Ryan, som var oppe her og var veldig bekymret for andelen kvinner som etablerer seg i næringslivet: Jeg vil da vise til det tiltaket som gjelder Ungt Entreprenørskap i skolen, som har vært en utrolig suksess, som virker kjempebra. Det ser ikke ut til å være noen forskjell mellom gutter og jenter som får til gode prosjekter. Hvis SV ønsker det, kan de støtte oss neste gang vi fremmer et forslag om å øke andelen til Ungt Entreprenørskap.
Representanten Kåre Fostervold har tatt opp det forslaget han refererte til.
Det er viktig at virkemiddelapparatet fungerer på best mulig måte, både av hensyn til effektiv bruk av fellesskapets midler og også av hensyn til det å nå viktige mål, som framtidig sysselsetting, verdiskaping og bosetting. Innovasjon Norge ble etablert i 2004 av daværende næringsminister Ansgar Gabrielsen. En sammenslåing av SND, Norges Eksportråd, Norges Turistråd og Statens veiledningskontor for oppfinnere var ment å skulle bidra til det viktige forenklingsarbeidet som Samarbeidsregjeringen igangsatte. I ettertid har Høyre ved flere anledninger uttrykt skepsis til om det er riktig bruk av midler at fylkeskommunen har bygd opp en virkemiddelstruktur som fungerer parallelt med Innovasjon Norge. Høyre mener derfor at det er på høy tid å foreta en grundig gjennomgang av virkemiddelapparatet, og fremmer derfor følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen foreta en helhetlig evaluering av det offentlige virkemiddelapparatet for bedriftsrelatert støtte. Det bes om at det legges spesiell vekt på resultatoppnåelse, kriteriene for tildeling og om systemene er tilpasset brukerne. Det bes videre om at det i evalueringen foretas en vurdering av at både fylkeskommunen og Innovasjon Norge er aktører i dagens virkemiddelapparat.» Vi lever i et globalisert samfunn med behov for raske og store endringer både i det private næringsliv og i offentlig sektor. Det er derfor viktigere enn noen gang å akseptere at Norge er avhengig av et næringsliv som evner å foreta raske og ofte kontroversielle omstillinger. Den generelle økonomiske politikken og skattepolitikken er bærebjelker i virkemiddelapparatet. Høyre ønsker derfor ikke å drive en selektiv næringspolitikk som premierer bedrifter som går dårlig, i stedet for å satse på bedrifter som vil kunne utvikle seg positivt også i framtiden. Så lenge et virkemiddelapparat styres av politiske prioriteringer der kjønn, geografi, bransje o.l. tillegges altfor stor vekt, kan det bety at det ikke alltid er bedriften med den beste ideen eller det største vekstpotensialet som tilgodeses. Høyre mener det likevel bør være rom for å ta distriktspolitiske hensyn, da det er både nødvendig og ønskelig for å oppnå bosetting over hele landet, samtidig som vi mener det bidrar til å øke verdiskapingen ut fra regionale forutsetninger. All privat næringsvirksomhet er profittdrevet, og sysselsetting er grunnlaget for bosetting uansett landsdel eller distrikt. Høyre ønsker ikke å bygge ned gode tiltak eller avvikle virkemiddelapparatet. Vi mener tvert imot at det er nødvendig med offentlig innsats der markedet ikke fungerer godt nok. Høyre mener det er behov for et godt og forutsigbart virkemiddelapparat over hele landet som bidrar til at flere gode næringsideer blir kommersialisert. Da trengs det også god infrastruktur med trygge veier. Økt satsing på innovasjon, bedriftsutvikling, internasjonalisering, forsknings- og utviklingskontrakter, maritim utvikling, økt entreprenørskap og gode transportårer til å transportere varene som næringslivet produserer, er viktig for at Norge også i framtida skal kunne hevde seg i en knallhard internasjonal konkurranse. I den sammenheng har Innovasjon Norge en svært viktig rolle å spille. Jeg fremmer herved forslag nr. 1, fra Høyre og Kristelig Folkeparti, som tidligere er sitert, samt forslag nr. 2, fra Høyre og Venstre.
Representanten Elisabeth Røbekk Nørve har teke opp dei forslaga ho refererte til.
Kristeleg Folkeparti ser ingen grunn til å endra på målsetjingane til Innovasjon Norge. Det er svært viktig at Innovasjon Norge framleis har både næringspolitiske og distriktspolitiske mål om innovasjon, entreprenørskap, sysselsetjing, busetjing og auka samla verdiskaping i heile landet. Det er viktig at oppstartprosjekt og nyetableringar vert tilførte nødvendig kapital. Kombinasjonen av høg risiko og avstand mellom gründer, forskar og investor er sannsynlegvis ei viktig årsak til mangel på slik kapital. Kristeleg Folkeparti vil framheva at satsing på likestilling gjev auka verdiskaping, og at Innovasjon Norge må arbeida for at gode kvinnedrivne prosjekt vert gjennomførde. Me legg ikkje skjul på at Innovasjon Norge sine målsetjingar er krevjande å oppfylla. Det er difor viktig at det med jamne mellomrom vert gjort evaluering av dei ulike tiltaka for å sikra best mogeleg bruk av fellesskapet sine midlar, og at Innovasjon Norge når viktige mål som verdiskaping og sysselsetjing i heile landet. Innovasjon Norge vart oppretta 1. januar 2004 gjennom at Statens nærings- og distriktsutviklingsfond - SND - Noregs Eksportråd, Noregs Turistråd og Statens veiledningskontor for oppfinnarar vart lagde til den nye institusjonen. Så dette er på mange måtar ein ung organisasjon. Kristeleg Folkeparti og Høgre meinar at det no er på tide med ei evaluering av dette. Det å avventa innovasjonsmeldinga vil innebera at evalueringa dreg altfor langt ut i tid. Over tid er det bygt opp ein vesentleg virkemiddelstruktur i fylkeskommunane. Dette kan vera positivt, men samtidig er det ei utfordring om det vert bygt opp fleire parallelle tenester. Det kan gjera landskapet endå meir uoversiktleg for brukarane. Kristeleg Folkeparti ser Innovasjon Norge som ei viktig brikke i ein større, heilskapleg politikk for innovasjon og verdiskaping. I dette store biletet er element som skule og kunnskap, ein velfungerande arbeidsmarknad, tilstrekkeleg konkurranse i produktmarknadane, eit godt skattesystem og eit enkelt og effektivt regelverk svært viktige. Me ser fram til at Regjeringa sin handlingsplan for ein heilskapleg innovasjonspolitikk kjem, og me håpar at han vil koma med konkrete framlegg på desse sentrale områda for norsk økonomi og for norsk innovasjonsevne. På denne bakgrunnen vil Kristeleg Folkeparti røysta imot framlegget frå Framstegspartiet om å endra målsetjingane til Innovasjon Norge.
Dette forslaget fra Fremskrittspartiet som næringskomiteen har behandlet, er nok et utilslørt angrep på en aktiv distriktspolitikk, og det føyer seg for så vidt pent inn i rekken av andre forslag som Fremskrittspartiet har fremmet, og den profil som partiets politikk har for øvrig. Når det gjelder landbrukspolitikken, er jo den omtrent like utrert. Alle strukturspørsmål går jo systematisk i disfavør av norske distrikt, kommuneøkonomien og kommuneopplegget likeens, og nå sist er det altså Regjeringens næringspolitikk som får unngjelde i Fremskrittspartiets politikk. Det er jo grunn til å minne om at dette er et klart brudd på det som har vært en forholdsvis bred konsensus i denne salen, nemlig at vi skal ha en aktiv politikk for å sikre en del mål, blant dem jamstilling mellom by og bygd, bosetting over hele landet og muligheter for å ta hele landet i bruk. Det er slik at politikk er å ville noe. Det er også slik at hvis man vil ha aktive og levende distrikt, hvis man vil ha økt satsing på kvinner i næringslivet, hvis man har ambisjoner på vegne av enkelte bransjer, har det konsekvenser for den politikken som fellesskapet skal føre. Det skapes et bilde av at her er det distriktene som blir prioritert på bekostning av andre, underforstått at det da er sentrale strøk som nok en gang betaler for ordninger som kommer distriktene til gode. Jeg lever ikke i den verden. Det er totalen som teller. Det er fremdeles slik i dette landet at mye av verdiene som skapes i norske distrikt, mye av det vi lever av, skapes langs kysten og i innlandet. Vi lever av de ressursene som finnes der, og så føres de inn til byen. Våre universitet, som denne salen òg betaler for, er bl.a. finansiert av skattepenger fra distriktene. Det er 36 000 offentlige arbeidsplasser i Oslo. Vis meg det lokalsamfunnet som ikke hadde blomstret hvis man hadde tilført det 36 000 arbeidsplasser! Det er man nødt til å ha med i bildet, så det skulle bare mangle om man ikke hadde muligheten til å drive en målrettet politikk på dette området. Så må vi jo spørre oss selv: Hvordan blir utviklingen hvis man skal ta bort distriktsprofilen? Er det slik at vi sliter med overetablering i distriktene, og at vi har underetablering i de store byene og i sentrale strøk? Det er heller ikke sånn. Det er jo heller motsatt. Det er jo nå, mer enn noen gang, behov for å fylle opp og ta hele landet i bruk og ha vilje til å føre en aktiv politikk for å nå disse målene. Jeg har lyst til å minne om at vi har en god historie når det gjelder å bruke staten og det offentlige virkemiddelapparatet offensivt, for å nå de målene vi har satt oss. Det er mange suksesshistorier rundt i Norge knyttet til akkurat dette. Fremskrittspartiet fremmer her et forslag som jeg tror bærer preg av ideologien deres. Det er samme type forslag som man har fremmet tidligere, der man har sagt at staten skal abdisere i petroleumspolitikken, at det skal overlates til utenlandske selskap. Vi skal iallfall prise oss lykkelige for at vi ikke har valgt å føre Fremskrittspartiets politikk i disse spørsmålene. Jeg har lyst til å avslutte med å si at jeg er en varm forsvarer av den måten som Innovasjon Norge arbeider på, den måten vi har satt oss mål på, og den måten vi er villige til å bruke makt på for å nå disse målene. Det er ikke det samme som at vi ikke skal endre noe, noen gang. Dette virkemiddelapparatet og politikkområdet er jo nødt til å være i utvikling, som alt annet, og det kan godt hende at vi skal forandre på målsettingene og virkemiddelbruken etter hvert som vi ser at behovene endrer seg. Det er også sånn at dersom systemene skal ha legitimitet, må det være mulighet til å søke på disse virkemidlene også i de sentrale strøk av landet. Det opplever jeg at det de facto er. Alle de debattene får vi mulighet til å ta senere. Men vi skal ha klare mål, og vi skal ha vilje til å gjennomføre, og vi skal på ingen måte abdisere, som jeg opplever at dette er en invitasjon til.
Norge må ha bedrifter som lykkes i den internasjonale konkurransen, for å sikre verdiskaping og dermed vår felles framtidige velferd. Gode vilkår kommer ikke av seg selv. Det kreves satsing og politisk vilje til fornyelse og konsentrert innsats. For å skape sikre arbeidsplasser er det avgjørende med generelt gode rammevilkår for alle deler av næringslivet og dernest en målrettet innsats for å sikre underveksten av ufødte bedrifter og utvikling av flere og bedre kunnskapsbedrifter. Det er det Norge skal leve av i framtiden. Derfor må det offentlige virkemiddelapparatet rettes mye sterkere inn mot innovasjon, omstilling og nyskaping. Vi må slippe kreativiteten og skaperkraften løs. Vi må satse på gründere og entreprenører, og det må bli mindre regelverk og regulering. Det kom dessverre en skuffende nyhetsmelding i dag. Det ble sagt at entreprenørskapet i Norge er på hell. Bare 6,5 pst. av den voksne befolkningen mellom 18 og 64 år var involvert i gründervirksomhet i fjor. Andelen er den laveste siden 2000, og det er en alarmerende trend som vi alle har et ansvar for å ta tak i, både statsråden og vi som sitter på Stortinget. Jeg deler noen av de innvendingene mot dagens system som framgår i representantforslaget fra Fremskrittspartiet. Venstre, og jeg, mener at det kan være en tanke å dele opp Innovasjon Norge i to ulike enheter, en enhet som er målrettet for mer distriktsrettede virkemiddel, med den hovedhensikt å sikre bosetting og verdiskaping der det er spesielle behov for det, og en enhet som er målrettet for å sikre innovasjon og bedriftsutvikling, uten hensyn til geografi, bransje, kjønn o.l. På den måten vil man etter mitt syn kunne optimalisere hensynet til distriktspolitikken på den ene siden og hensynet til innovasjon og næringsutvikling på den andre siden. Jeg har lyst til å understreke at vi har behov for særlig distriktsrettede virkemidler, som fortsatt skal være grunnlag for stimulans og verdiskaping rundt om i distriktene. Jeg vil imidlertid understreke at det jeg her sier, ikke er noen kritikk mot Innovasjon Norge slik det fungerer i dag, men en erkjennelse av at tidene forandrer seg, og at virkemidlene bør endres i takt med tiden. Om 15 år kommer Norge til å være et gjennomutdannet samfunn. 80 pst. av oss vil ha høyere utdanning. Det vil medføre at de aller fleste vil etterspørre arbeidsoppgaver som oppleves som relevante. Skillet mellom arbeid og fritid, mellom arbeidsplass og hjem vil bli mer og mer visket ut. Enten vi liker det eller ikke, vil arbeidslivet bli mer fleksibelt. Vi vil skifte jobb oftere, og mange kommer til å velge frihet til å gå rett i markedet med sin kunnskap, ikke omveien via en arbeidsgiver. Det er en utvikling som Venstre mer enn gjerne ønsker velkommen, men også en utvikling som gjør at kunstige skiller i Innovasjon Norges virkemidler mellom geografi, bransje og kjønn ikke føles spesielt hensiktsmessig eller framtidsrettet. Jeg påberoper meg ikke at de tankene jeg kommer med, er altfor godt gjennomtenkt, men jeg håper at de kan bli tatt med i en videre vurdering når det gjelder Innovasjon Norges virksomhet. Jeg uttrykker derfor en smule ydmykhet rundt det jeg sier, men jeg håper som sagt at dette kan være grunnlag for en nærmere vurdering. Derfor håper jeg at Regjeringen - når den omsider får lagt fram sin bebudede handlingsplan - får en helhetlig innovasjonspolitikk, og også gjør en grundig vurdering av om ikke tiden er moden for en slik todeling av Innovasjon Norge som Venstre her tar til orde for. Jeg vil til slutt bare få understreke det som flere har vært inne på, nemlig at vi har behov for et effektivt, distriktsrettet apparat som tar hensyn til de spesielle utfordringene vi har, i en tid med veldig sterk sentralisering. Vi må ha et offentlig virkemiddelapparat som prøver å legge til rette for utvikling over hele landet. Venstre stemmer imot Fremskrittspartiets forslag.
Innovasjon Norge har viktige oppgaver både i den nasjonale næringspolitikken og i distriktspolitikken. Det gjenspeiles i størrelsen på bevilgningene til Innovasjon Norge og fordelingen av dem. Jeg konstaterer at komiteens flertall er enig med Regjeringen i at vi har kommet fram til en god balanse mellom landsdekkende og distriktsrettede virkemidler. Det har komiteen vist både gjennom innstillingen til denne saken og også gjennom de vedtakene som Stortinget fatter i tilknytning til de årlige budsjettene til Nærings- og handelsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Landbruks- og matdepartementet og Fiskeri- og kystdepartementet. Jeg vil understreke at Regjeringen mener det er viktig å ha en god balanse mellom landsdekkende og distriktsrettede virkemidler. Landsdekkende virkemidler skal sikre finansiering av de beste prosjektene, uavhengig av lokalisering. De distriktsrettede virkemidlene skal bidra til å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og øke verdiskapingen basert på regionale forutsetninger. Det er et klart flertall i Stortinget for at hovedtrekkene i dagens bosettingsmønster i Norge skal opprettholdes. Regjeringen vil føre en politikk som bidrar til en balansert utvikling mellom by og land. Derfor legger vi til rette for at Innovasjon Norge skal være til stede i distriktene. Ingen er imidlertid ekskludert fra å kunne søke om støtte fra Innovasjon Norge. Våre strategiske nasjonale satsinger bygger oppunder målet om å skape arbeidsplasser i hele landet. Regjeringen har valgt å satse særskilt på noen næringer, og har det siste halve året lagt fram en maritim strategi og en nasjonal strategi for reiselivsnæringen. Virkemiddelapparatet har en viktig rolle når det gjelder å fremme nyskapende prosjekter og gode ideer innen disse næringene. I tillegg har Regjeringen gitt virkemiddelapparatet en særlig aktiv rolle overfor noen målgrupper, som kvinner og unge. Deres ideer konkurrerer med gode ideer fra andre grupper. Regjeringen er opptatt av å fremme entreprenørskap blant kvinner. Derfor har jeg lansert en handlingsplan for mer entreprenørskap blant kvinner, for de bidrar til lønnsom næringsutvikling i hele landet. Regjeringen vil stimulere ytterligere til det gjennom økt innsats, bl.a. gjennom virkemiddelapparatet. Det er viktig å evaluere statens virkemidler og de institusjonene som forvalter dem. Regjeringen vil derfor starte arbeidet med en evaluering av Innovasjon Norge i 2009. Innovasjon Norge ble etablert i 2004. Det har nå gått såpass lang tid at det vil være meningsfylt å kunne vurdere virkningen av den sammenslåingen av institusjonene som ble foretatt i 2004, og de resultatene Innovasjon Norge har oppnådd. Regjeringens satsing på nærings- og distriktsutvikling gjennom Innovasjon Norge bidrar til å skape trygge arbeidsplasser og verdiskaping over hele landet. Det vil Regjeringen videreføre. For oss er etableringen av Statens Investeringsselskap AS et av grepene for å ha en god balanse mellom de landsdekkende og de distriktsrettede virkemidlene. Selskapet er tilgjengelig for næringslivet i hele landet. Det vil investere i bedrifter i distriktene så lenge det vurderer at disse bedriftene ikke har lavere potensiell verdiskaping eller høyere risiko enn andre bedrifter. Jeg har sterk tro på at det i distriktene vil være et stort antall bedrifter hvor det vil være interessant for investeringsselskapet å gå inn med egenkapital.
Det blir replikkordskifte.
Teknisk Ukeblad har gjort en beregning som viser at Innovasjon Norge bruker en kvart million på hver arbeidsplass de redder eller skaper. Det er vanskelig å vite hva som burde være en eksakt sum og et fornuftig beløp, men summen er jo så høy at det er grunnlag for å stille spørsmål om vi bruker samfunnets ressurser på den beste måten, slik de blir forvaltet gjennom Innovasjon Norge. Derfor vil jeg spørre statsråden om han ikke mener at disse beregningene bør gi et grunnlag for en gjennomgang og en helhetlig evaluering av Innovasjon Norge, slik at vi i større grad kan avgjøre om virkemiddelapparatet er innrettet på en fornuftig måte.
Nå har jeg akkurat sagt at jeg tar sikte på å sette i gang en evaluering av Innovasjon Norge - slik at spørsmålet for så vidt er besvart allerede. Vi må selvfølgelig evaluere om alle virkemidler er effektive. Jeg husker fra min tid som landbruksminister - det begynner å bli ganske mange år siden - at vi forvaltet bygdeutviklingsmidlene og hadde en evaluering av dem i et par fylker. Det er midler som nå blir forvaltet av Innovasjon Norge. Da viste det seg at det var et av de mest effektive virkemidlene vi hadde. Det viste seg også at den sikreste investering når det gjelder å etablere nye arbeidsplasser - som var en veldig effektiv investering gjennom bygdeutviklingsmidler - faktisk var de investeringene som ble foretatt av kvinner, noe som er relevant i forhold til Fremskrittspartiets forslag. Vi skal altså ha en gjennomgang for å se på hvilke virkemidler som treffer best, og hvem som gir best effekt når det gjelder sysselsetting, og når det gjelder distriktspolitikk.
Det er gått fire år siden etableringen av Innovasjon Norge, og Høyre mener derfor det haster med å få tatt en grundig gjennomgang av ordningen, spesielt av hensyn til effektiv bruk av fellesskapets midler, men også av hensyn til det å oppnå viktige mål som sysselsetting, verdiskaping og bosetting. Jeg registrerte at statsråden i sitt innlegg sa at han vil starte evalueringen av Innovasjon Norge i 2009. Ser ikke statsråden at det etter en så stor omorganisering haster med å foreta en kritisk gjennomgang, for å sikre at fellesskapets midler blir brukt på best mulig måte? Når i 2009, i så fall, vil en evaluering komme?
Det er slik at jeg kommer til å omtale den evalueringen i forbindelse med innovasjonsmeldingen, som jeg har sagt skal legges fram i løpet av 2008. Jeg er innstilt på å få gjennomført en slik evaluering så fort som mulig i 2009. Hvis jeg kan si det på den måten, er det jo kanskje en kjent sak at den type evalueringer som skal basere seg bl.a. på eksterne konsulenter og den type ting, krever en viss nøyaktighet og ordentlighet når det gjelder det å ha anbud, inngå kontrakter på korrekt måte, osv. Det skal vi selvfølgelig også i den saken sørge for er i orden. Jeg kan derfor ikke nå si en dato for når evalueringen kan være ferdig. Jeg er opptatt av at evalueringen skal være god, og der tror jeg representanten Røbekk Nørve og jeg er enige. Så er det slik at selv om dette ble etablert i 2004, bør en slik etablering få noe tid på seg før en har grunnlag for å evaluere. Jeg minner bl.a. om at vi helt opp til det siste har opprettet nye Norwegian Centres of Expertise, f.eks., som vi da har veldig kort erfaring med som grunnlag for evaluering.
Som jeg sa i innlegget mitt, var det en betydelig nedgang fra 2006 til 2007 når det gjaldt antallet involverte personer som var deltakere i gründervirksomheter, faktisk en nedgang på ca. 30 pst. Den samme rapporten som ble kjent i dag, viser også at det er en kraftig nedgang i antallet personer som kan tenke seg å starte egne bedrifter innen tre år. Dette er jo alarmerende signaler når vi vet at det er behov for stadig å skape nye arbeidsplasser, at arbeidsplasser går tapt, at vi må omstille oss, og at nye må bli en realitet. Er statsråden enig i at det nå må tas et krafttak med tanke på sosiale ordninger, tilrettelegging og stimulans for gründere, slik at det blir enklere å starte små bedrifter i Norge?
Nå har vi tatt noen grep for at det skal være enklere å drive selvstendig virksomhet i forhold til det å være ansatt, f.eks. når det gjelder mulighetene for betalt svangerskapspermisjon, som har vært et av de mest sentrale og etterspurte virkemidler i den sammenhengen. For øvrig er det slik at det i 2007 - nå tar jeg tallet på husken - var 51 000 nye etableringer. Det har ikke noen gang vært et så stort antall nye etableringer, så etableringsviljen i Norge er faktisk veldig stor. Men jeg er enig i at en av de tingene vi bør se på når vi skal foreta en grundig evaluering av Innovasjon Norge, er hvorvidt Innovasjon Norge bidrar til effektiv etablering av arbeidsplasser. I tillegg til det antallet som blir etablert, synes jeg det er like viktig å få evaluert overlevelsesevnen over år til de nyetablerte arbeidsplassene. Derfor synes jeg det er riktig å ta en evaluering når det nå har gått fire-fem år.
Statsråden varsler nå at denne evalueringen vil bli gjennomført så raskt som mulig, og ut fra den erfaringen vi har med det tempoet Regjeringen har når det gjelder å engasjere konsulenter, antar vi at det kommer til å bli rimelig raskt i 2009. Høyre vil derfor gjøre dette forslaget, forslag nr. 1, om til et oversendelsesforslag i forbindelse med voteringen i dag. Det kunne vært interessant å høre statsrådens oppfatning av effektiviteten i virkemiddelapparatet ut fra det vi har sett så langt. Hvordan fungerer det i forhold til å etablere nye arbeidsplasser, og hva er inntrykket når det gjelder bedriftenes respons på den servicen som Innovasjon Norge yter til næringslivet i dag?
En får forskjellige signaler om det. Noen ganger er det regionale forskjeller, der en etablerer er veldig fornøyd med Innovasjon Norge i sitt distrikt, andre er kanskje ikke så fornøyd i sitt distrikt. Så vil det bestandig være noen prosjekter som er veid og funnet for lett, og der en da mener at det er Innovasjon Norge som ikke har gjort en god nok jobb. Det kan også være, faktisk, at de har gjort en god nok jobb, og den type respons får jeg en del av. Så registerte jeg på NHOs konferanse i år at de positive eksemplene de brukte på kompetansebasert nyutvikling av arbeidsplasser, var knyttet til steder der vi har etablert Norwegian Centres of Expertise. Jeg er relativt sikker på at det i hvert fall er et virkemiddel som fungerer veldig bra som spisskompetansemiljøer. Men helheten når det gjelder de vurderingene som representanten spør etter, får vi først når vi har hatt en grundig gjennomgang og en grundig evaluering. La meg for øvrig få lov til å si at jeg er glad for at det er en bred støtte også fra Høyre, selv om en kanskje kan diskutere nyanser, til at Innovasjon Norge skal være et virkemiddel både for distriktspolitikk og for generell næringsetablering.
Representanten Torbjørn Hansen har gjort om forslag nr. 1 til eit oversendingsforslag. Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk. Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Fremskrittspartiet mener Innovasjon Norge spiller en viktig rolle for å utnytte potensialet i norsk innovasjonskraft. Skattepengene som overføres til Innovasjon Norge, bør derfor ha ett overordnet mål: støtte de ideene som har best forutsetning for å lykkes i et globalt marked, uavhengig av hvor disse ideene klekkes, uavhengig av hvorvidt disse ideene klekkes av en kvinne eller en mann, men isteden setter altså Innovasjon Norge en rekke begrensende kriterier for hvilke prosjekter som skal motta støtte. Det er ikke det jeg skal ta opp i mitt innlegg, men jeg har lyst til å stille næringsministeren, og for så vidt også Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, noen spørsmål. Dere er alle enige om at det er et press i norsk økonomi. Dere er alle enige om at ytterligere én krone brukt over statsbudsjettet vil føre til inflasjon, press på kronekursen og utflagging av norske arbeidsplasser. Dere er alle enige om at det er mangel på arbeidskraft. Jeg har aldri tidligere hørt at det var avhengig av hvor i landet man var, men det er jo interessant. Jeg skal ta med tilbake til finanskomiteen og finansfraksjonen at det altså ikke er mangel på arbeidskraft i deler av Norge. Det er interessant, og jeg skal se på hvordan vi legger opp vårt statsbudsjett på bakgrunn av den informasjonen som kom fra flere rød-grønne representanter her i dag. Mine spørsmål er: Hvorfor ønsker man å bruke 5 milliarder kr, eller innenfor 5 milliarder kr, på Innovasjon Norge dersom dette har alle disse negative konsekvensene, når, ifølge Innovasjon Norge, én krone brukt på Innovasjon Norge har et potensial til å ta firegangeren, slik at økt aktivitet i norsk økonomi er 20 milliarder kr på 5 milliarder kr? Hvordan henger det sammen med at en ikke kan bruke én krone på å bygge infrastruktur, som er vårt ansvar, når man kan bruke 5 milliarder kr på ting som i utgangspunktet ikke er vårt ansvar? Det vil jeg gjerne ha et svar på. Man trenger flere arbeidsplasser i distriktene. Med andre ord: Det er altså ledige hender i distriktene. Det er mangel på arbeidskraft i de sentrale strøk, det er blitt sagt i dag, og da er Regjeringens medisin: Det er helt galt å flytte de ledige hendene fra der de finnes - det ble sagt i dag av saksordfører Ryan at det er ledige hender i distriktene - til sentrale strøk hvor det er mangel på arbeidskraft. Det man gjør, er at man øker landbrukssubsidiene, man har spesielle kriterier når det gjelder dem som bor i distriktene, slik at de har bedre tilgang til midler fra Innovasjon Norge. Er det en fremtidsrettet visjon for Norge når det gjelder næringsliv og hvordan det skal se ut i dette landet 10-20-30-40-50 år frem i tiden? Skal disse subsidiene bare økes og økes, og hvor går egentlig grensen for hvor mye subsidier man vil gi til distriktene, for fremdeles flykter folk fra distriktene til byene? Hvorfor øker man da ikke andelen til distriktene slik at folk blir værende der, hvis de tror det er den rette medisinen for at folk fortsatt skal bo i distriktene? Fremskrittspartiet har ingen tro på den medisinen, uansett hvor mye man bruker av den.
Jeg velger å ta ordet på bakgrunn av det siste taler sa. Jeg tror det er veldig mange som kikker mot Norge fordi vi har klart å beholde et bosettingsmønster som faktisk er noe av det beste i Europa, og det har vi fordi det har vært en omforent politikk i Stortinget. Det har vært litt uenighet om doseringa, men enighet om at det er viktig at vi har bosetting i hele landet. Det Fremskrittspartiets representant nå sier, er at det er ikke så nøye når det gjelder å ha bosetting i hele landet, man skal ikke drive en politikk der man syns det er viktig at man befolker Lofoten, Vestlandet, områdene i Gudbrandsdalen osv. Det er interessant, for det tror jeg Fremskrittspartiet står helt alene om. Så kommer Fremskrittspartiet stadig vekk tilbake til ordet «subsidier» - alle de subsidiene som går til Distrikts-Norge. Den største tiltakssonen vi har, er Oslo. Det er ingen steder vi har så mange tiltak som i Oslo når det gjelder offentlige arbeidsplasser, satsing på kultur og satsing på infrastruktur. Det er mange hundre ganger så mye som det man satser i enkelte landsdeler. Men så er det da slik - og det syns vi i SV også - at det er rett å satse på kulturtiltak som opera og teater i hovedstaden. Det er rett å satse på tiltak som god infrastruktur, med jernbane, trikk osv. i et så tettbygd område. Men så har vi en del utfordringer i distriktene, og det er bl.a. mangel på arbeidsplasser. Da er det rett at man også satser på tiltak der. Det er ikke slik at tiltak i Distrikts-Norge der det er et behov som skal dekkes, må ses på som unødvendige subsidier, mens tiltak i byene der det er nødvendige behov, er god politikk. Begge deler er god politikk. Vi må ha en politikk som på en måte er med på å styre samfunnsutviklinga, og derfor er det rett at vi har en distriktspolitikk som er med på å skape arbeidsplasser i de områdene der man har behov for nye arbeidsplasser. Det er ikke subsidier, det er god politikk.
Siden representanten Tybring-Gjedde stilte noen spørsmål, og ennå ikke har fått svar, skal jeg holde et lite innlegg mens representantene som fikk den utfordringen, tenker ut hva de skal svare, for jeg regner med at det er noen som ønsker å gi et svar på de utfordringene Tybring-Gjedde kom med. Jeg har bare lyst til å knytte noen kommentarer til de innleggene som er holdt i dag, der jeg på mange måter ikke kjenner meg igjen i virkelighetsbeskrivelsene. Jeg vil bare minne de rød-grønne og en del andre om at for et og et halvt år siden fremmet Fremskrittspartiet et forslag om å flytte Investeringsfondet for Nordvest-Russland fra Oslo til Kirkenes. Det stemte de rød-grønne partiene imot. Det ønsket de ikke. Jeg vet ikke om man bruker ordet «distriktspolitikk» om det, men det er i alle fall realiteten. Så er de rød-grønne opptatt av distriktene og arbeidsplassene. Ja, det er også vi i Fremskrittspartiet. Jeg skal gi dere et godt eksempel, nemlig Snøhvit-utbyggingen utenfor Hammerfest. Der var det forespeilet at lokalt og regionalt næringsliv skulle få kontrakter for ca. 600 mill. kr. Summen er vel nå kommet opp i rundt 4 milliarder kr. Der var situasjonen den at Senterpartiet stemte imot Snøhvit-utbyggingen. SV stemte imot Snøhvit-utbyggingen, og i tillegg lenket de seg fast der oppe. Og halve Arbeiderpartiet, med AUF i spissen, var imot Snøhvit-utbyggingen. Det er altså den distriktspolitikken som de rød-grønne forfekter i denne salen. Til SV: Det er jo litt interessant å høre innlegget til representanten Ryan, der man er så opptatt av å dele ut penger til ulike prosjekt rundt omkring i landet. De midlene som deles ut, må skapes et sted. Mye av de midlene man har, kommer fra olje- og gassektoren. Jeg vil bare spørre representanten Ryan: Hvilke olje- og gassprosjekt har SV stemt for i denne salen? Representanten Ryan trenger ikke et treminuttersinnlegg for å forklare det. Han trenger ikke 1 minutt engang for å forklare det, for SV har stemt imot samtlige prosjekt og den verdiskapingen det gir, både nasjonalt og regionalt, i form av at man også har en leverandørindustri som er lokalisert rundt omkring i hele Norge. Representanten fra Senterpartiet har vært på denne talerstolen og snakket om en aktiv distriktspolitikk. Ja, vi fører en aktiv distriktspolitikk, og det er bl.a. å satse på samferdsel, på veiene. Han nevnte også at vi vil rasere kommuneøkonomien. Det er ingen partier på Stortinget som har fremmet forslag om mer overføring til kommunene enn Fremskrittspartiet. Det er fremdeles tomt vann i bassengene, og det er de rød-grønnes fortjeneste - eller skyld.
Jeg har ikke tenkt å gå inn på representanten Korsbergs påstand om at det er tomt for vann i bassengene, men heller ta utgangspunkt i de spørsmål som ble stilt av representanten Tybring-Gjedde. Jeg lurer på om det er noe forvirring ute og går, for representanten Tybring-Gjedde påstod at de kronene som ligger i systemet til Innovasjon Norge, er inflasjonsdrivende. Jeg har sett på det representantforslaget vi nå diskuterer, og der er det altså ikke foreslått å redusere pengebruken - ikke der. Noen ganger er det foreslått fra Fremskrittspartiet i budsjettet, men ikke der. Det er foreslått at alle ordninger skal gjøres tilgjengelige for hele landet. Det er ingen innsparing, som man kan få inntrykk av i representanten Tybring-Gjeddes innlegg, så det må bero på en misforståelse. Når den samme representanten påstår at vi år etter år i Norge har brukt distriktspolitiske virkemidler som ikke virker, vil jeg anbefale representanten til om ikke annet å ta en tur over svenskegrensen. Representanten kan f.eks. dra til Lierne i Nord-Trøndelag og se på bosettingen der, med velholdte gårder, jord i drift og aktivt skogbruk, og så stikke over svenskegrensen og se på forholdene på tilsvarende områder på svensk side. Sånn kan vi ta region for region og sammenlikne distriktspolitikken i Norge og resultatene av den med distriktspolitikken i f.eks. Sverige, som ligger ganske nær oss. Det er ingen tvil om at de distriktspolitiske virkemidlene - som det i Stortinget heldigvis er veldig bred enighet om generelt, jf. denne debatten - virker med hensyn til å bidra til at vi skal opprettholde det målet som de fleste partier har, om en spredt bosetting og god levestandard over hele landet. Så sier representanten Tybring-Gjedde at vi ikke kan bruke én krone på samferdsel. Det har ikke blitt brukt så mange kroner på samferdsel som det blir nå! Nå blir det brukt akkurat det antall kroner på samferdsel som en samlet opposisjon i forrige periode, herunder Fremskrittspartiet, ble enige om at det skulle bli i Nasjonal transportplan. Det som er sensasjonelt, er at det er første gang i verdenshistorien at en norsk regjering overholder en vedtatt nasjonal transportplan. Så at det er viktig å investere i samferdsel, det er vi helt enige om. Når det gjelder etterspørselspress og den type ting knyttet til virkemidlene i Innovasjon Norge, kan jeg til slutt si at min ambisjon med næringspolitikken i Norge nettopp er at vi nå skal ta de grepene som trygger den langsiktige utviklingen for sysselsettingen på områder der vi har konkurransefortrinn, sånn at vi kan lande denne høykonjunkturperioden som vi er inne i, på en myk måte for å ha noe å leve av etter oljen og gassen.
Jeg hadde ikke sett for meg at jeg skulle bli provosert til å gå ned her i kveld og ta ordet, men SVs representant Ryan provoserte meg såpass at jeg ikke klarte å la være. Når man snakker om distriktspolitikk - og nå skal jeg forholde meg til Finnmark - er det faktisk slik at dette huset har vedtatt en type politikk som er anti all utvikling av næring. I Finnmark har vi fått noe som heter FeFo, som er et resultat av Finnmarkseiendommen. I det styret sitter det tre representanter fra Sametinget og tre fra fylkestinget. Og FeFo er blitt en gjøkunge i Finnmark. Først skal de ha en høyest mulig pris på den eiendommen de forvalter, relatert til salg eller til utleie. Og det er ingen konkurranse om denne eiendommen, som består av 96 pst. av arealene i Finnmark. De er med andre ord en monopolist som kan forlange en hvilken som helst pris de selv måtte ønske. De ønsker ikke næring til Finnmark. Tvert imot stopper de alle næringstiltak. I tillegg har vi et sameting som forlanger urfolksavgift ved etablering av mineralselskaper. Man har en reindriftsforvaltning som krever erstatning og høyest mulig kompensasjon for avståtte områder til næring. Da kan kanskje Ryan forklare meg hvordan man i Finnmark står for en fornuftig næringspolitikk, når alle offentlige organer både skal ha avgifter og ha vetorett når det gjelder det man ønsker å få på plass. SV skal ikke slå seg på brystet med sin næringspolitikk. Hvor var dere da man vedtok Melkøya? Den viktigste bautaen vi i dag har i Finnmark, gikk dere imot! Er det distriktsmessig næringspolitikk? For meg minner SVs politikk meg om å spille fallitt overfor distriktene, for det er det den i prinsippet gjør.
Presidenten må nok minne om at direkte tale ikkje skal nyttast, og at all tale skal gå via presidenten. Det er vel òg fleire enn representanten Fredriksen som bør merke seg det.
Når en hører på Fremskrittspartiet her i dag, kan en få et inntrykk av at norsk distriktspolitikk overhodet ikke har virket, at vi bare kaster penger rundt oss, og at det gir få eller ingen resultater. I hvert fall ble det sagt i klartekst fra denne talerstolen at en slik politikk kommer Fremskrittspartiet aldri til å støtte. Jeg har også lyst til å henlede oppmerksomheten mot hvordan virkeligheten ser ut i Norge, og hvordan virkeligheten ser ut i land vi ønsker å sammenlikne oss med. Det er helt annerledes å reise rundt i Sverige, der man ikke har ført en aktiv distriktspolitikk, og se hvorledes det landet har stelt seg. Det er gode resultater, og disse resultatene har ikke kommet av seg selv. De har nettopp kommet fordi det har vært en vilje og en evne til å prioritere på mange felt, alt fra samferdsel til næringspolitikk og til offentlig utbygging av utdanningstilbud, og jeg er både glad og forholdsvis stolt over at jeg lever i et land der det har vært en parole at det skal være en jamnstilling mellom by og bygd. Tybring-Gjedde tok opp dette med press i økonomien, og det har jeg lyst til å kommentere. Det er sånn at på tross av at man fører en aktiv distriktspolitikk, er det i alle høykonjunkturer - de er jo sentraliserende i seg selv - press på de sentrale områdene. Det opplever vi også i dag. Det er jo ytterligere en grunn til å forsterke, og ikke redusere, de distriktspolitiske virkemidlene. Jeg er selv fra Trondheim, og har mye erfaring derfra. Det er ikke uproblematisk for et lokalsamfunn, for en kommune eller en by av Trondheims størrelse, å håndtere den pressproblematikken som kommer av at den vokser uhemmet. Det lærer vi også alt om når vi kommer hit, mot Oslo. Nå diskuteres inntektssystemet til Oslo, og da er Oslo først ute med å påpeke alle de problemene som press og vekst fører med seg, og forlanger økonomisk kompensasjon for det. Det har blitt sagt at norsk distriktspolitikk betales av oljen, altså at det er oljepengene som finansierer dette. Jeg har nok en gang lyst til å bruke norsk oljepolitikk gjennom de siste 40-50 årene som et svært godt eksempel på hvordan en aktiv stat, vilje til politikk og vilje til styring, har ført til at vi har fått en balansert utvikling over hele landet, en balansert utvikling som har kommet fellesskapet til gode. Det er altså ikke flertallet i denne salen som har fremmet grunnlovsforslag om at du ikke skal bruke av overskuddet til noe annet enn pensjoner, som har fremmet forslag om skatteletter, som har fremmet forslag om deregulering av oljesektoren og mer styring til oljeselskapene, en politikk som ville ha umuliggjort en aktiv politikk og tvert imot overført profitten til store multinasjonale selskaper.
Statsråden nevnte at Fremskrittspartiets forslag ikke vil begrense aktiviteten i norsk økonomi. Men så har vi heller aldri påstått at norsk økonomi er en planøkonomi. Det er jo Regjeringen som påstår at du ikke kan bruke én krone til på infrastruktur uten at det skapes inflasjon, utflagging av arbeidsplasser og press på kronen. Det er ikke Fremskrittspartiet som påstår dette. Det er Regjeringen, det er Regjeringen som statsråden er en del av, som påstår dette, så kom ikke og si til Fremskrittspartiet at vårt forslag ikke skaper mindre press i økonomien - det er helt meningsløst. La oss ta saldert budsjett for 2007, et meget bra saldert budsjett med 42 milliarder kr mer i inntekter fra fastlandsøkonomien. For å skape 42 milliarder kr mer i inntekter på fastlandsøkonomien i skatte- og momsinntekter, må aktiviteten være 170 milliarder kr høyere, hvis du tar 25 pst. beregning på moms/skatt. Det ble ikke press på kronekursen, utflagging av arbeidsplasser og inflasjon av det. Men da Fremskrittspartiet i forbindelse med samme budsjett, altså for 2007, foreslo å bruke 22 milliarder kr mer til skattelette, infrastruktur og kutt i offentlig sektor, som altså var vårt forslag, var det ansvarsløst. Det var uansvarlig finanspolitikk. Det ville skape alle disse negative tingene. Norsk økonomi klarte 170 milliarder kr, som Regjeringen ikke forutså året før, men den klarte altså ikke 22 milliarder kr - da ville alt gått galt. Det henger ikke på greip. Finanspolitikken til Regjeringen henger rett og slett ikke sammen. Når de da sier at du kan bruke 5 milliarder kr på Innovasjon Norge, som skaper 20 milliarder kr i aktivitet, er det plutselig ikke press i økonomien. Hvis Regjeringen virkelig mente det var press i økonomien, skulle den sagt: Ingenting til midler i de sentrale strøk, for det er så mange ledige hender i distriktene ifølge de rød-grønne, så der kan den bruke masse penger. Da hadde man vært konsekvent. Men man er ikke det. Man sier at man bruker mesteparten av pengene i sentrale strøk, og så bruker man en del i distriktene. Da skaper man jo press i økonomien, som statsråd Halvorsen advarer mot. Men altså Innovasjon Norge er en egen greie, for det har en egen statsråd. Men når det gjelder det som finansministeren driver med, da er det press i økonomien. Du kan ikke bruke én krone mer enn det Regjeringen fastlegger i sitt statsbudsjett!
Igjen må presidenten minne om dette med direkte tale. Då er det Steinar Gullvåg, som er siste innteikna talar. Presidenten er freista til å bruke metodar som ein brukar i andre samanhengar, nemleg å setje strek, men det tillèt ikkje forretningsordenen, så det gjer han ikkje.
Jeg må si jeg av og til har lurt på hvilket greip representanten Tybring-Gjedde holder i når han bestiger denne talerstolen, for det er tydelig at han har problemer med balansen. Men om han er i tvil om at presset i norsk økonomi bør tas alvorlig og kan få meget alvorlige konsekvenser, vil jeg minne om at vi hadde en periode på midten av 1980-tallet da Willoch-regjeringen slapp fri kredittpolitikken og lot nær sagt alle og enhver låne hva de kunne - hvilket de også gjorde - over alle piper og tak. De forbrukte og brukte med det resultat at vi fikk en overoppheting i økonomien som gjorde at man straks måtte gripe til innstramningstiltak. Man måtte iverksette redningsaksjoner overfor bankvesenet, og vi har aldri vært så nærme det gamle sosialistiske målet om å få en sosialisering av bankvesenet som akkurat i den perioden. Men jeg går ut fra at det ikke er de tider som Tybring-Gjedde ønsker seg tilbake til når han setter seg utover alle økonomiske lover og retningslinjer, når han appellerer til et forbruk og investeringer utover alle grenser i dette samfunnet. En grense går det et sted. Jeg er klar over at den grensen ikke eksisterer for Fremskrittspartiet. Og: Jeg har lyst til å si et par ting om samferdselspolitikken, fordi jeg er enig i at samferdselspolitikken har betydelige virkninger for næringspolitikken og er et avgjørende virkemiddel for at vi skal få folk til å bygge og bo og arbeide utover i alle deler av landet, og jeg sier i alle deler av landet. Hvis Fremskrittspartiet hadde hatt noen innflytelse på samferdselspolitikken i dette landet, ville det meste av veiutbyggingen stoppet opp, slik veiutbyggingen har stoppet opp i Tønsberg-området fordi Fremskrittspartiet har greid å få med seg et flertall på å sette en stopp for all brukerfinansiering av veiutbyggingen i dette området. Dersom Fremskrittspartiet får innflytelse på veipolitikken, vil E18-utbyggingen i Vestfold stoppe opp. Det er det som er realitetene i Fremskrittspartiets politikk.
Flere av Fremskrittspartiets representanter har kommentert mitt innlegg, så jeg tenkte jeg skulle gi en kommentar tilbake. Først til Finnmark. Det er ingen tvil om at den plassen vi driver mest aktiv distriktspolitikk på i Norge, er i Finnmark og Nord-Troms - og det er riktig. Det er riktig fordi det er det mest marginale området vi har. Det var ingen selvfølge i 1945, da store deler av Finnmark var brent ned, at man skulle bygge det opp igjen. Regjeringa Gerhardsen tok et valg - et meget klokt valg - der man satset på Finnmark. I dag har vi kommet opp i en befolkning på 75 000 innbyggere, men det er fortsatt meget marginalt. Det er klart at det at vi satset på Finnmark, var riktig av mange grunner. For det første er det enorme naturressurser som ligger i Finnmark, både på land og utenfor kysten ikke minst. Det har også stor strategisk betydning for Norge. Så den satsinga som ble gjort i 1945 var riktig, og det er viktig at vi viderefører den tradisjonen. Da er det slik at vi må ha en aktiv distriktspolitikk. Jeg ser representanten Sponheim sitter bak i salen. Jeg husker at i forrige periode var jeg hos Sponheim og forhandlet om å få lagt et regionkontor av Mattilsynet til Kautokeino. Det var et klokt valg av den forrige regjeringa, at man ville legge den type arbeidsplasser til Finnmark. Det er klart at den viktigste ressursen i Finnmark er fisken. Det er den som historisk har vært den ressursen man har høstet av hele tida, og som man også vil høste av i framtida. Så derfor til Korsbergs spørsmål om SVs skepsis til olje- og gassutvinning: Ja, SV er et parti som er kritisk til olje- og gassutvinning fordi vi er redde for at man da skal gå for fort fram, og at det kan gå ut over en så viktig ressurs som fisk, ikke minst i Nord-Norge. Den er både historisk og i framtida en så enormt viktig ressurs. Det er faktisk en evigvarende ressurs - i motsetning til olje og gass. Helt til slutt: Som saksordfører må jeg si jeg er veldig glad for at vi har et flertall i dette Stortinget som avviser Fremskrittspartiets politikk på dette området. Hadde Fremskrittspartiet fått styre norsk distriktspolitikk, hadde vi sannsynligvis hatt en bosetting mellom Lillehammer og Drammen. Det hadde fortsatt vært spredtbygd, men det hadde vært et annet Norge enn det vi ser i dag - det Norge som reiselivet vil ha, og som mange av oss er stolte av at vi har klart å bosette fra Finnmark og ned til Lindesnes. Det er viktig, og det er en tradisjon vi skal ta vare på videre, en tradisjon som mange politikere har kjempet for før oss. Jeg syns den holdningen som de enkelte representantene i Fremskrittspartiet viser her, er en bunnløs historieløshet. Ja, den er bunnløs!
Det er mulig at man er historieløs, men jeg kan opplyse representanten Ryan om at jeg faktisk har en stor interesse for historie. Man snakker om distriktspolitikk, og man snakker om Finnmark. Ja, er det rart at man må gå inn med ekstraordinære midler når man i dag vet at Altafjorden er fredet, Porsangerfjorden er fredet, Tanafjorden er fredet, og i tillegg er store deler av Varangerfjorden fredet - relatert til nasjonale laksefjorder? Her kan man ikke starte opp med næring. I tillegg har man Øvre Anárjohka nasjonalpark, Stabbursdalen nasjonalpark, Øvre Pasvik nasjonalpark og Varanger nasjonalpark - nasjonalparker som er på størrelse med flere fylker i Sør-Norge! Så sier man til seg selv: Ja, vi driver med distriktspolitikk, og vi overfører penger dit. Ja, takke for det! De som bor der, får ikke lov til å utøve noe som helst. Det er det som er det store problemet. Når man i tillegg representerer et parti som går imot all utvikling av olje og gass i nord, sier det seg selv at er det med noe partis politikk man setter kroken på døra, så er det SVs politikk. La meg også si til representanten Gullvåg at jeg klarer å huske en debatt her i huset hvor han tok et oppgjør med statsråd Navarsete på grunn av for lite penger brukt til samferdsel. Jeg tror ikke oppgjøret hans ble tatt meget godt opp i eget parti. Siden den gangen har det vært stilt!
Det har vært en artig opplevelse å følge debatten. Det de fleste andre partiene har kastet seg over, er at fordi vi ønsker universelle løsninger, er vi distriktsfiendtlige. Vi er distriktsfiendtlige fordi vi ønsker løsninger som er for alle, altså prosjekter, ordninger, som alle kan søke på. Da er vi plutselig fiendtlige overfor distriktene. Jeg klarer ikke å se det. Jeg tror vettet og de gode ideene er jamt fordelt over hele landet. Da vil det utløse midler fra Innovasjon Norge uansett. Det kan være at flesteparten som har hatt ordet i denne saken, mener at man har dårligere ideer, mindre kompetanse og dårligere prosjekter i distriktene enn i sentrale strøk. Vi mener at en universell ordning ikke diskriminerer distriktene i det hele tatt. Hvis vi må øremerke mesteparten av midlene til Innovasjon Norge til distriktene fordi man mener de har dårligere prosjekt der ute, så er det ikke støtte lenger. Da snakker vi om subsidiering. Så må jeg bare inn på dette med vei. Jeg er enig med representanten Gullvåg, som var inne på det. Skal vi snakke om distrikt og muligheten for både å bo i distriktet, beholde ungdommen i distriktet og satse i distriktet, må det satses på vei. Da hjelper det ikke å stå på denne talerstolen og skryte av at man har oppfylt Nasjonal transportplan når man vet at forutsetningen for NTP var et helt annet prisnivå enn det som er i dag. Det må satses enormt mye på samferdsel, både på vei og på bane, hvis man skal oppleve at det kommer nye etableringer i distriktene, og at ungdommen skal bli værende. Jeg har hatt den glede å reise land og strand rundt med næringskomiteen, og jeg har møtt mange dyktige gründere. Jeg har sett masse gode prosjekter, og jeg har sett selskaper som har vokst seg enormt store. Ikke nødvendigvis fordi Innovasjon Norge har stått der med en konvolutt med noen penger, men fordi ideen var god, fordi evnen til å legge all innsats i å vokse og bære fram selskapene har vært god. Jeg ønsker universelle løsninger, for da kan alle søke på dem, og man gir Innovasjon Norge muligheten til å løfte større prosjekter der det behovet skulle komme, uansett om det er i distrikt eller i sentrale strøk.
Det er åpenbart et behov for å friske opp representanten Fredriksens hukommelse. Han har rett i at jeg på et tidspunkt la meg ut med samferdselsministeren i én bestemt sak. Det gjaldt dobbeltsporet Barkåker-Tønsberg, som jeg ivret for skulle utbygges, og fortsatt ivrer for. Nå vil tilfellet at ikke mindre enn tre statsråder gjennom en forhåndsbudsjettlekkasje for 2009 har fortalt allmennheten at dobbeltsporet Barkårker-Tønsberg kommer i 2009. Det er en aldeles utmerket beslutning, og er en utmerket budsjettlekkasje, som vi ser fram til oppfyllelsen av i hele det sørlige Norge.
Jeg skal egentlig bare holde et lite, moderat innlegg for ikke å forlenge denne debatten. I den siste runden, etter at man i debatten gikk over til treminutters innlegg, har det vært interessant å se på den vinklingen enkelte tar: Ola Borten Moe ville gjerne prate om andre land. Han ville ikke prate om situasjonen i Norge, men viste til Sverige. Steinar Gullvåg var i sitt første innlegg tilbake på 1980-tallet og ville prate om Willoch, og Inge Ryan var tilbake til etter krigen for å snakke om Finnmark. Han viste til at man hadde fått Mattilsynet i Kautokeino, og at det var god næringspolitikk. Men Inge Ryan svarte egentlig ikke på utfordringen som jeg gav ham: Hvilke olje- og gassprosjekt har SV vært for? Realiteten - og jeg kan gi svaret her nå - er ikke det at man er kritisk til olje- og gasspolitikken som føres i landet, man er imot den. Hadde SV styrt alene i denne salen, hadde det ikke vært bygd ut et eneste prosjekt. Det er realiteten. Så viste representanten Inge Ryan til hvor viktig fisk er for Finnmark. Ja, fisk er veldig viktig for Finnmark, men da må også representanten Inge Ryan huske på den strukturmeldingen som denne regjeringen, som SV er en del av, har lagt fram. Der skulle man altså strukturere helt ned til 10 meter. Det førte til et massivt opprør langs hele kysten mot den fiskeripolitikken som denne rød-grønne regjeringen fører. Det tror jeg han også må ta med seg. Så viser man til at med Fremskrittspartiets politikk ville alle ha bodd et sted mellom Drammen og Oslo. Det er ganske merkelig, for jeg skal ikke si at Oslo kanskje er et av de stedene vi gjør det dårligst i valg, men vi gjør det svært bra i valg over hele Norge. Hva kommer det av? Jo, det kommer av at vi har rett og slett den beste politikken, og at det er flere og flere som begynner å bli klar over det, også der de driver landbruk. Rogaland er et av de største jordbruksfylkene. Der har de faktisk skjønt at den politikken som denne regjeringen fører, og som SV står i spissen for, ikke fører fram. De har skjønt at skal man ha en aktiv og en god landbrukspolitikk, må man ha nye elementer. Det nytter ikke lenger å la bondeorganisasjonene stå i fjøsdøren og rope etter mer penger. Man kommer ingen vei med det. Man må behandle norske bønder som det de er, nemlig selvstendig næringsdrivende. Takk. Da tror jeg at jeg avslutter nå.
Det var eit moderat innlegg, som førte til at Inge Ryan bad om ordet.
Jeg har full forståelse for at presidenten vil avslutte debatten, når han ser at folk sitter nede på gaten her og tar seg en pils. Så jeg skjønner godt at man gjerne vil bli ferdig med debatten, og jeg skal være kort. Representanten Korsberg oppfordret meg to ganger når det gjelder SVs olje- og gasspolitikk, til å svare på om vi i det hele tatt er for noe prosjekt. Jeg gjentar det jeg sa: SV har vært et parti som har vært kritisk til for rask og for mye utbygging av olje- og gassfeltene. Men vi har stemt for en rekke prosjekt. Det siste er jo forvaltningsplanen for Lofoten-Vesterålen som vi var med på her for to år siden. Vi har stemt for Ormen Lange, og vi har også stemt for mange andre prosjekt. Men jeg gjentar: Vi er et parti som ønsker å være føre var. Vi ønsker altså å bygge ut i et noe mindre tempo enn det vi har gjort fram til nå i Norge, men vi er ikke et parti som er fullstendig imot olje- og gassutvinning. Vi har stemt for mange prosjekt.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 14.[[Votering, sjå side 3137]]
Stortinget går då til votering over sakene nr. 1-14.
Under debatten er det sett fram fire forslag. Det er forslag nr. 1, frå Bård Hoksrud på vegner av Framstegspartiet, Høgre og Venstre forslaga nr. 2 og 3, frå Bård Hoksrud på vegner av Framstegspartiet og Høgre forslag nr. 4, frå Jan Sahl på vegner av Kristeleg Folkeparti Det blir først votert over forslag nr. 4, frå Kristeleg Folkeparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at det ikke legges ned postkontor, men at antallet opprettholdes på dagens nivå. De økonomiske merkostnadene dette medfører, forutsettes dekket ved redusert avkastningskrav.»
Det blir votert over forslaga nr. 2 og 3, frå Framstegspartiet og Høgre. Forslag nr. 2 lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem sak om statlig nedsalg i Posten Norge AS.» Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber Regjeringen oppheve konsesjonskravet til Posten Norge om plikten til å opprettholde fullverdige banktjenester.»
Det blir votert over forslag nr. 1, frå Framstegspartiet, Høgre og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å avvikle eneretten til Postens Norge AS i tråd med Innst. S. nr. 132[[2004-2005]] [[2004-2005]]
Under debatten har Arne Sortevik sett fram to forslag på vegner av Framstegspartiet. Forslag nr. 1 lyder: «Stortinget ber Regjeringen gjennomføre tiltak for å bedre kvaliteten på kostnadsberegning av store samferdselsprosjekter og på egnet måte informere Stortinget om dette arbeidet.» Forslag nr. 2 lyder: «Utbygging av ny Kråkerøybru på rv 108 som beskrevet i St.prp. nr. 41[[2006-2007]] til revidert pris 615 mill. 2008-kroner, gjennomføres med statlige midler og etter fremdrift som omtalt i saken. Stortinget forutsetter statlig forskottering av midler for å sikre finansiering fra anleggsstart høsten 2008 og inndekking gjennom Nasjonal transportplan for 2010-2019.» Det vil bli votert alternativt mellom desse forslaga og innstillinga frå komiteen. Komiteen hadde tilrådd: Stortinget samtykker i at bompengeselskapet får høve til å endre opplegget for delvis bompengefinansiering av rv 108 Ny Kråkerøyforbindelse i Fredrikstad kommune. Vilkåra går fram av St.prp. nr. 45[[2007-2008]] og Innst. S. nr. 211[[2007-2008]]
Under debatten har Bård Hoksrud sett fram eit forslag på vegner av Framstegspartiet og Høgre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag til endringer i yrkestransportloven § 37a for Stortinget. Dette for å få en permanent ordning som sikrer at personer over 70 år, på bestemte vilkår, beholder sin kjøreseddel for inntil ett år av gangen.» Voteringstavlene viste at det var 63 røyster mot og 38 røyster for forslaget frå Framstegspartiet og Høgre.[[Voteringsutskrift kl. 21.17.07]]
Jeg stemte for, men skulle ha stemt imot forslaget.
Då blir det 64 røyster mot og 37 stemmer for forslaget frå Framstegspartiet og Høgre. Dermed er forslaget ikkje vedteke. Komiteen hadde tilrådd: Den generelle aldersgrensen for kjøreseddel heves fra 70 til 75 år. Etter fylte 70 år må det søkes hvert år dersom man fortsatt ønsker å inneha kjøreseddel. Søknad rettes til politiet. Ved hver søknad må det vedlegges ny helseattest i tråd med helsekravene som stilles for førerkort i klassene D og DE.
Under debatten er det sett fram tre forslag. Det er forslag nr. 1, frå Øyvind Halleraker på vegner av Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre forslag nr. 2, frå Bård Hoksrud på vegner av Framstegspartietforslag nr. 3, frå Torstein Rudihagen på vegner av Arbeidarpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet Det blir først votert over forslag nr. 2, frå Framstegspartiet. Forslaget lyder: «Stortinget legger til grunn at ferjesamband klassifisert som riksvegferje får offentlig finansiering over statsbudsjettet for å sikre nødvendig standard og kapasitet.»
Det blir så votert over forslag nr. 1, frå Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen endre klassifiseringskriteriene for ferjesamband slik at ferjestrekninger som naturlig knytter sammen riksvegstrekninger, klassifiseres som riksvegferjesamband, med virkning fra budsjettåret 2009.»
Det blir votert over forslag nr. 3, frå Arbeidarpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om, i forbindelse med forvaltningsreformen, å foreta en helhetlig gjennomgang av ansvarsfordeling for ferjedriften og samtidig sørge for at fylkene/regionene får ansvar for de aktuelle ferjestrekningene i Kragerø og på Randsfjorden.»
Kristelig Folkeparti vil stemme for dette forslaget når vårt forslag er falt.
Under debatten er det sett fram tre forslag. Det er forslag nr. 1, frå Jan Sahl på vegner av Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstreforslag nr. 2, frå Bård Hoksrud på vegner av Framstegspartiet forslag nr. 3, frå Borghild Tenden på vegner av Venstre Det blir først votert over forslag nr. 3, frå Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen bevilge de nødvendige midler til strakstiltak på jernbanenettet i Oslo-området i forbindelse med Revidert nasjonalbudsjett for 2008.»
Det blir så votert over forslag nr. 2, frå Framstegspartiet. Forslaget lyder: «IStortinget ber Regjeringen i Revidert nasjonalbudsjett for 2008 bevilge 150 mill. kroner på kap. 1350 Jernbaneverket post 23 Drift og vedlikehold for å dekke ekstrakostnader for nødvendig opprustning av jernbanenettet i det sentrale Oslo-området. II Stortinget ber samtidig Regjeringen i Revidert nasjonalbudsjett for 2008 bekrefte at nødvendige midler til ytterligere opprustning i 2009, foreløpig anslått til ca. 200 mill. kroner, vil bli bevilget i ordinært statsbudsjett for 2009.»
Det blir votert over forslag nr. 1, frå Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen straks utarbeide en sårbarhetsanalyse for jernbanen i Oslo-området. Konklusjoner og utbedringsstiltak, utover strakstiltak, nedfelles i en egen handlingsplan som innarbeides i NTP 2010-2019.»
Under debatten har André Oktay Dahl sett fram eit forslag på vegner av Framstegspartiet og Høgre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å 1. Sørge for at Justisdepartementet og Politidirektoratet i samarbeid med Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen[[NOKUT]] og næringen, kvalitetssikrer vekterutdanningen og kravene som stilles ordensvakter, samt definerer det offentliges krav slik at utdanningsinstitusjoner lettere kan etablere tilbud. 2. Særskilt gjennomgå opplæringen for vektere og ordensvakter som patruljerer i det offentlige rom, for å vurdere hvorvidt opplæringen er tilfredsstillende med hensyn til lovlig og ulovlig maktbruk i tjeneste. Stortinget forutsetter at også representanter for mindre selskaper inviteres til dialog om endrede opplæringskrav mv. 3. Utarbeide klare forskrifter til vaktvirksomhetsloven om bruk av maktmidler i tjenesteutøvelse. Forskriften bør inneholde bestemmelser om hvilke maktmidler vektere, ordensvakter og andre i tjeneste kan bruke, under hvilke omstendigheter maktmidler kan benyttes og enkle rapporteringsrutiner til politiet ved pågripelse eller bruk av maktmidler. 4. Utrede og fremme forslag om en egen prikkordning for vektere og ordensvakter og dørvakter. 5. Gjøre de nødvendige grep for at ordensvakter og vektere som begår alvorlige uønskede og kriminelle handlinger via Politiets datasystemer, raskt kan svartelistes i alle politidistrikt.6. Senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett sørge for opprettelse av de stillingene som ble forutsatt av Stortinget ved vedtakelsen av lov om vaktvirksomhet. 7. Legge frem forslag til endringer i lov om vaktvirksomhet med sikte på å klargjøre at politiattest kan kreves også etter ansettelse, og at det enkelte selskap gis anledning til å innhente dette ved mistanke om kriminelle handlinger begått av egne ansatte. 8. Utrede forslag om å teste vektere i vekterselskap ved mistanke om misbruk av rusmidler i tjeneste. 9. Innføre et krav til nasjonalt vekter-ID-kort for å kunne arbeide som vekter i Norge. Kortet skal kunne inndras av politiet dersom man viser seg uegnet. Det må stilles krav om godt synlig registreringsnummerskilt på uniformen for dørvakter og vektere slik at man kan oppgi dette ved klage. 10. Sørge for at politiet skal ha plikt til å varsle ledelsen i et vaktselskap dersom en av deres ansatte har begått straffbare handlinger, eller er under etterforskning mistenkt for alvorlige straffbare handlinger.» Presidenten har grunn til å tru at Kristeleg Folkeparti og Venstre støttar forslaget.
Under debatten er det sett fram åtte forslag. Det er forslaga nr. 1-5, frå Elisabeth Aspaker på vegner av Framstegspartiet og Høgre forslaga 6, 7 og 9, frå André N. Skjelstad på vegner av Venstre Presidenten gjer merksam på at forslag nr. 8 er identisk med forslag nr. 5 og blir følgjeleg ikkje teke opp av forslagsstillaren. Det blir først votert over forslaga nr. 6, 7 og 9, frå Venstre. Forslag nr. 6 lyder: «Stortinget ber Regjeringen, senest i forbindelse med statsbudsjettet for 2009, øke opptaket på Politihøgskolen til minst 550.» Forslag nr. 7 lyder: «Stortinget ber Regjeringen øke antall sivile stillinger i politiet og politijurister med ca. 90 personer i året.» Forslag nr. 9 lyder: «Stortinget ber Regjeringen øke Politireserven til 2000 personer.»
Fremskrittspartiet skal stemme imot forslag nr. 9 og støtte forslagene nr. 6 og 7, deretter over forslag nr. 9.
Javel. Då voterer vi først over forslaga nr. 6 og 7, deretter over forslag nr. 9
Vi voterer over forslaga nr. 1-5, frå Framstegspartiet og Høgre. Forslag nr. 1 lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at opplæringen på Politihøgskolen får et forsterket fokus på aktiv utetjeneste, etterforskning, ledelse og systematisk videreutdanning for ulike karriereveier.» Forslag nr. 2 lyder: «Stortinget ber Regjeringen trappe opp opptaket på Politihøgskolen vesentlig i 2009.» Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for å utvide kapasiteten innfor politiutdanningen enten ved utvidelser i Oslo og Bodø eller ved å etablere en tredje politihøgskole i Norge.» Forslag nr. 4 lyder: «Stortinget ber Regjeringen øke antall sivile stillinger i politiet og politijurister.» Forslag nr. 5 lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til hvordan Politireserven kan videreutvikles og brukes til nye oppgaver.» Venstre har varsla at dei ønskjer å støtte forslaga.
Under debatten har Jan Arild Ellingsen sett fram eit forslag på vegner av Framstegspartiet og Høgre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for en evaluering av dagens forvaltning av umyndiges midler i den hensikt å avdekke eventuelle svakheter ved dagens praksis, og å utvikle nye retningslinjer for sikker og god forvaltning av umyndiges midler.»
Det blir votert over forslag frå stortingsrepresentant Jan Arild Ellingsen på vegner av Framstegspartiet og Høgre oversendt frå møtet i Odelstinget 12. februar 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å fremlegge forslag som kan sikre større grad av individuelt erstatningsansvar ved utmåling av oppreisningserstatning, samt en vurdering av behovet for i lovs form å presisere den økte straffverdigheten ved grove, organiserte overgrep.» Under debatten i Odelstinget varsla Kristeleg Folkeparti og Venstre at dei ønskjer å støtte forslaget.
Det blir votert over forslag frå stortingsrepresentant Jan Arild Ellingsen på vegner av Framstegspartiet oversend frå møtet i Odelstinget 12. februar 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen etablere rutiner og om nødvendig komme med forslag til lovendringer slik at man sikrer tilbakekalling av norsk statsborgerskap i tilfeller hvor det viser seg at personer som har fått innvilget statsborgerskap, har begått krigsforbrytelser, terror eller annen alvorlig kriminalitet.»
Det blir votert over forslag frå stortingsrepresentant Jan Arild Ellingsen på vegner av Framstegspartiet oversendt frå møtet i Odelstinget 12. februar 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen vurdere å senke terskelen for politiets adgang til å pågripe personer for lovbrudd i forbindelse med ny spesiell straffelov.»
Det blir votert over forslag frå stortingsrepresentant Jan Arild Ellingsen på vegner av Framstegspartiet oversendt frå møtet i Odelstinget 12. februar 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen styrke respekten for avdøde ved at det i bestemmelsen om likskjending i straffeloven også inntas at velting av gravstøtter og skjending av gravplasser likestilles med likskjending.»
Det blir votert over forslag frå stortingsrepresentant André Oktay Dahl på vegner av Høgre oversendt frå møtet i Odelstinget 12. februar 2008. Dette forslaget er omgjort til eit oversendingsforslag og lyder i endra form: «Det henstilles til Regjeringen i løpet av 2008 å fremlegge forslag som sørger for at hatkriminalitet på grunnlag av «annen status» gis det samme lovmessige vern som annen hatkriminalitet.» Presidenten foreslår at dette forslaget blir oversendt til Regjeringa utan realitetsvotering. - Det er å sjå på som vedteke.
Under debatten er det sett fram tre forslag. Det er forslag nr. 1, frå Elisabeth Røbekk Nørve på vegner av Høgre og Kristeleg Folkeparti forslag nr. 2, frå Elisabeth Røbekk Nørve på vegner av Høgre og Venstre forslag nr. 3, frå Kåre Fostervold på vegner av Framstegspartiet Det blir først votert over forslag nr. 1, frå Høgre og Kristeleg Folkeparti. Dette forslaget er under debatten omgjort til eit oversendingsforslag og lyder i endra form: «Det henstilles til Regjeringen å foreta en helhetlig evaluering av det offentlige virkemiddelapparatet for bedriftsrelatert støtte. Det bes om at det legges spesiell vekt på resultatoppnåelse, kriteriene for tildeling og om systemene er tilpasset brukerne. Det bes videre om at det i evalueringen foretas en vurdering av at både fylkeskommunen og Innovasjon Norge er aktører i dagens virkemiddelapparat.» Presidenten foreslår at dette forslaget blir oversendt Regjeringa utan realitetsvotering. Det er vedteke. Det blir så votert over forslag nr. 3, frå Framstegspartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen endre innretningen på Innovasjon Norges virkemidler, slik at de i større grad gjøres landsdekkende og tilgjengelig for alle søkere.»
Her foreligger et alternativt forslag, forslag nr. 2, frå Høgre og Venstre. Forslaget lyder: «Dokument nr. 8:60[[2007-2008]] Framstegspartiet har varsla at dei ønskjer å støtte forslaget frå Høgre og Venstre.
Dermed er vi ferdige med dagens kart. Forlanger nokon ordet før møtet blir heva? - Møtet er heva.