Tere päevast, lugupeetud Riigikogu! Tere päevast, austatud peaminister ja ministrid! Alustame tänast infotundi. Palun teeme kohaloleku kontrolli! Katkestame kohaloleku kontrolli. Head kolleegid, palun teeme veel kord kohaloleku kontrolli! Kohalolijaks registreerus 40 Riigikogu liiget, puudub 61. Tänases infotunnis osalevad järgmised valitsusliikmed: peaminister Andrus Ansip, rahandusminister Jürgen Ligi ja siseminister Ken-Marti Vaher.
Alustame esimese küsimusega. Palun, kolleeg Kadri Simson, küsimus peaminister Andrus Ansipile!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Minu küsimus puudutab ühte suurt riiklikult planeeritavat kinnisvaraprojekti. See on avalikkuses tuntuks saanud kui superministeeriumi projekt, kuhu plaanitakse koondada Rahandus-, Majandus- ja Kommunikatsiooni-, Sise- ning Sotsiaalministeerium. Kui veel aasta tagasi räägiti, et Tallinnas asuva Rahandusministeeriumi hoone kõrvale valmib teine torn ja vana hoone renoveeritakse, siis viimasel ajal on tulnud uudiseid, et Rahandusministeeriumi hoone on plaanis lammutada ja püstitada asemele kaksiktorn. Esialgse plaani järgi läheb see maksma 20–25 miljonit eurot. Millistest allikatest on plaanis projekti finantseerida ning miks ei ole võimalik vana hoonet renoveerida?
Aitäh! Ega ma ennast väga suureks ehituseksperdiks ei pea. Ma saan rääkida seda, mida ma olen lugenud ja mida mulle on räägitud. Väga mõistlik on koondada teie nimetatud neli ministeeriumi uude hoonesse, mille asukohaks võiks olla Rahandusministeeriumi praegune asukoht. Nelja ministeeriumi ühte asukohta, ühte hoonekompleksi koondamisel hoitakse märgatavalt kokku kasutatavate ruumide pindala. See kokkuhoid tuleneb eelkõige saavutatavast sünergiast, sest teatavad ühistegevuseks vajalikud ruumid hakkavad rahuldama kõigi nelja ministeeriumi vajadusi. Praegustes ruumides, kus neli ministeeriumi paiknevad, ei ole ruumikasutus efektiivne. Palju ruumi on efektiivselt kasutamata ja paraku tuleb kõige selle eest maksta maksumaksjal. Ka energiasäästu prognoositakse uues majas vähemalt 50%. See on niisugune asi, mida on vana maja remontides väga raske saavutada. Kui aga remontides olekski võimalik saavutada 50% või mõningate kavade kohaselt isegi 70% energiasäästu, siis ruumide kasutamise efektiivsust ei ole võimalik suurendada, kuna ruumijaotus on selles ehitises juba varasemalt kindlaks määratud. Seetõttu ongi Riigi Kinnisvara AS-i eksperdid leidnud, et on otstarbekas ehitada uus hoonekompleks.
Palun, kolleeg Kadri Simson, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Kas te saate kinnitada, et on jõus plaan kolida uude superministeeriumi hoonesse aastal 2016? Te jätsite vastamata mu esimesele küsimusele, kust tuleb see investeering.
Aitäh! Uue hoone ehitamist kavandab Riigi Kinnisvara AS ja ka investeering peaks tulema Riigi Kinnisvara AS-ilt. Missugused on ehitustähtajad ja hangete läbiviimise tähtajad, seda on minul küll päris võimatu kommenteerida. Praegu on tegemist projekteerimisega, projekt on esitatud avalikuks arutamiseks. Milleni viivad arutelud, millal projekt lõplikult valmib ja millal on võimalik korraldada riigihange ehitaja leidmiseks, seda on minul peaministrina praegu väga raske prognoosida.
Palun, kolleeg Kadri Simson, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Ma saan aru, et hoolimata arhitektide liidu ettepanekust Rahandusministeeriumi olemasolev hoone säilitada toetate teie pigem seda, et selle asemele ehitataks uus hoone. Rahandusministeeriumi praegune hoone ehitati 1977. aastal. Kui me paneme siia kõrvale Mustamäe, mida asuti ehitama 1963. aastal, siis näeme, et valitsus julgustab korteriomanikke Mustamäe maju renoveerima. Kas ei ole imelik, et 1977. aastal ehitatud Rahandusministeeriumi hoonet on mõttetu renoveerida, samas kui korteriomanikele soovitatakse just midagi muud?
Aitäh! Küllap on korteriomanikel olemas konkreetsed arvutused, mis kinnitavad, et ei ole mõistlik korterelamut maha lammutada, vaid mõistlik on seda elamut soojustada ja renoveerida. Aga mina olen tutvunud Rahandusministeeriumi kohta koostatud analüüsiga, mis kinnitab, et ministeeriumi uue hoone ehitamine on vana hoone remontimisest otstarbekam. Kõigepealt, ruumijaotus on praeguse hoone arhitektuuriga kindlaks määratud ja seda mingite väikeste kulutustega tänapäevasteks vajadusteks ümber kohandada ei ole võimalik. Teiseks, energiasäästuküsimused. Selliseid meetmeid, nagu korterelamu soojustamisel võetakse, et saada vajalik efekt, ei ole võimalik selle hoone puhul võtta. Ma ei pea ennast ehituseksperdiks, et arvustada tehtud analüüse. Ma saan lihtsalt usaldada seda, mida Riigi Kinnisvara AS on väitnud, kusjuures ta ei ole seda väitnud mitte ainult mulle, vaid ka avalikkusele. Arvutused kinnitavad, et rahalises mõttes ja kasutuse otstarbekuse mõttes on vana hoone remontimise asemel mõistlikum ehitada uus hoone.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Alustab Tarmo Leinatamm.
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud peaminister! Kindlasti saab lisaks igasugusele füüsilisele kokkuhoiule hoida kokku ka personali pealt. Kas te olete kaalunud, et võib-olla piisaks ühest superministrist selle ühe maja peale, sest üks peremees on ikka üks peremees?
Ma ei pea ministeeriumide liitmist tänapäeva Eestis otstarbekaks. Kui ministeeriume ei liideta, siis ei ole ilmselt ka unistus superministrist väga kohane. Eesti on Euroopa Liidu liikmesriikide hulgas üks kõige väiksema ministeeriumide arvuga riike. Ministeeriumide liitmine ei anna iseenesest rahalist kokkuhoidu. Ministeeriumide liitmine võib viia üksuste tihedamale koostööle, aga ministeeriumide liitmine ei pruugi tähendada seda, et ametnike arv väheneb. Ma praegu ei leia, et oleks võimalik radikaalselt vähendada Rahandusministeeriumi, Sotsiaalministeeriumi või teiste ühte majja kolivate ministeeriumide töötajate arvu.
Palun viimane kohapeal registreeritud küsimus, kolleeg Marika Tuus-Laul!
Aitäh! Aga kust ikkagi, mis investeeringutest tuleb raha niivõrd suureks ehituseks? Näiteks tunnistati, et rahvusringhäälingu uue maja ehitus tuleb odavam kui vana remontimine, aga ometi otsustati teha vastupidi. (Ma küll ei toeta selle uue maja ehitamist.) Aga kust praegu see raha tuleb? Me näeme, kuidas meil n-ö igast otsast jääb raha puudu. Palgad on allpool arvestust, pikaajaline töötus kasvab, kärped on n-ö maha võtmata, vaesuses elab umbes veerand elanikest ja keskmine pension langeb. Kas on mõttekas praegu või lähitulevikus tulla välja niisuguse projektiga? Võib-olla oleks otstarbekam investeerida inimvarasse?
Aitäh! Ma ei taha teemat väga keeruliseks ajada. Ma rõhutan veel kord energiasäästuargumenti. Kui uues majas on energiakasutus kaks korda efektiivsem, mis tähendab, et soojaarved vähenevad vähemalt 50%, aga mõningate arvutuste kohaselt isegi 70%, siis talupojamõistus ütleb, et mida varem praegune laristamine ära lõpetatakse, seda parem. See on puhas raha kokkuhoid. Kust ehituseks raha tuleb? Kõigepealt, see on Riigi Kinnisvara AS-i investeering. Riigi Kinnisvara AS saab maha müüa praegu mitme ministeeriumi käsutuses olevad hooned. Lõppkokkuvõttes ei ole küsimus mitte ainult selles, et ruumikasutus pindala mõttes paremaks muutub, vaid ka selles, et hoolimata väiksemast ruutmeetrite arvust luuakse juurde teatavad võimalused. Veel kord tuleb öelda, et karta ei tule mitte suuri väljaminekuid, vaid väikesi sissetulekuid. Kui projekt on tasuv ja korralikult läbi kaalutud, siis tuleb investeeringud ära teha ja arutu raiskamine lõpetada.
Suur tänu, härra peaminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Andres Anveltilt siseminister Ken-Marti Vaherile. Palun!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Möödunud suvel õnnestus mul käia mitmes väiksemas maakohas ja kohalikus omavalitsuses. Silma torkas probleem, et politsei ja sotsiaalhoolekande valdkond töötavad kahetsusväärselt teineteisest lahus, infovahetus on puudulik ja koostöö jätab soovida. Peab tõdema, et sotsiaaltöötajad teenindavad üldjoontes ühe kohaliku omavalitsuse territooriumi, aga politsei kui riiklik süsteem teenindab palju suuremat regiooni. Samas puudutab see kõik väga paljuski ühesuguseid riskirühmi, sarnaste probleemidega inimesi. Koostöö abil oleks arvatavasti võimalik paljusid kuritegusid ja õnnetusi ära hoida. Siit ka minu küsimus: kas sa isiklikult pead sellist olukorda rahuldavaks või oleks vaja selles valdkonnas midagi uuele tasandile viia?
Tänan sind hea küsimuse eest! Ma ei pea olukorda rahuldavaks. On täiesti selge, et päris mitme ühiskonna väärnähtuse puhul on ametkondade toimival koostööl võtmetähtsus. Olgu selleks näiteks lähisuhtevägivald, millest on ka siin saalis päris mitmel korral juttu olnud. Lähisuhtevägivalla puhul on politsei, sotsiaaltöötajate, kohaliku omavalitsuse ja ohvriabitöötajate toimiv koostöö äärmiselt tähtis. Eestis on kahjuks leibkondi, kus ei ole olnud mitte ainult üks lähisuhtevägivalla juhtum, vaid neid on seal olnud päris mitmeid. Sotsiaalhoolekande seadus näeb ette kohustuse sellistele juhtumitele reageerida, politsei peab sotsiaalvaldkonnas töötavatele inimestele kohe teada andma, kui tegemist on eriti raskete lähisuhtevägivalla juhtumitega, mis puudutavad näiteks ka lapsi. Tuleb aga tõdeda, et päris mitmes omavalitsuses ei ole lastekaitsespetsialisti, heal juhul on olemas võib-olla üks sotsiaaltöötaja. Päris paljud Eesti omavalitsused on väikesed. Ka selles küsimuses tuleb välja Eesti omavalitsuste ebaühtlus. On tugevaid omavalitsusi, aga on märkimisväärne hulk selliseid omavalitsusi, kes ei suuda mitmele ühiskonnas ja kogukonnas esinevale väärnähtusele adekvaatselt ega piisavalt reageerida. Lõpetuseks võib öelda, et politsei on selle aasta jooksul omavalitsustele edastanud palju enam infoteateid. Küsimus on loomulikult aga selles, mida nende infoteadetega peale hakatakse ja kuidas probleemsete leibkondadega edasi töötatakse.
Palun, kolleeg Andres Anvelt, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Ma lähen siit edasi. Kas sa oskad anda kiire ülevaate, kui palju näiteks Siseministeeriumil või tema valitsemisala asutustel on mingeid kehtivaid kokkuleppeid (välja arvatud muidugi sotsiaalhoolekande seaduse pandud kohustused) selliseks koostööks ja infovahetuseks kas kohaliku omavalitsuse või Sotsiaalministeeriumiga? Või on seda teemat puudutatud ka aruteludes regionaalministriga?
Tänan küsimuse eest! Ma veidi täpsustan statistikat, mis kajastab seda, kuidas politsei edastab kohalikele omavalitsustele infot lähisuhtevägivalla juhtumite kohta. 2011. aasta esimesel poolel anti kohalikele omavalitsustele teada ligi 400 juhtumist. Selle aasta esimese poolaastaga see arv 50% kasvas, selle aja jooksul edastati umbes 600 teadet. On selge, et ka registreeritud lähisuhtevägivalla juhtumite arv on suurenenud. Selle üks põhjus võib olla see, et ohvrid on hakanud riiki enam usaldama. Riik ehk õiguskaitseorganid on suutelised adekvaatsemalt reageerima nendele väga delikaatsetele juhtumitele, nagu lähisuhtevägivald tervikuna ju on. Selle tõttu on ka registreeritud juhtumite arv suurenenud. Peamiselt puudutab see kehalist väärkohtlemist (karistusseadustiku § 121), ka ähvardamist (§ 120). Koostöövorme on päris palju. Politsei- ja Piirivalveamet on siin tihedas n-ö koostöövõrgustiku kontaktis eelkõige Sotsiaalministeeriumiga, maavalitsuste sotsiaaltöötajatega, kindlasti ohvriabi- ja naiste varjupaikade töötajatega. Alles septembris, mõni päev tagasi kohtusid Politsei- ja Piirivalveameti, Justiitsministeeriumi ja Siseministeeriumi esindajad. Lepiti kokku, et luuakse töörühm, mis keskendub ühiste põhimõtete väljatöötamisele, abistamaks lähisuhtevägivalla ohvreid ja ennetamaks lähisuhtevägivalla juhtumeid. Samuti on Politsei- ja Piirivalveamet koostöös Sotsiaalministeeriumi, ohvriabi- ja naiste varjupaikade töötajatega planeerinud mitmeid infopäevi. On värskendatud ka n-ö koostöömudeleid, selleks et jõuda kõige probleemsemate leibkondadeni.
Palun, kolleeg Andres Anvelt, teine täpsustav küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! See kõik on ideaalis muidugi ilus. Aga minu üks viimaseid kohtumisi toimus ühes Kesk-Eesti sotsiaalabikeskuses, mis asub maakonnakeskuses, kus on ka politseijaoskond. Nende kahe asutuse inimesed, ei juhid ega ka lihttöötajad, üksteisega nende aastate jooksul sisuliselt kohtunud ei ole. Küll aga teadsid mõlemad neid inimesi, kellega nad tegelevad. Siit ka minu küsimus: kas sa ei arva, et oleks vaja see probleem viia, nagu öeldakse, isiklikult tasemelt riiklikule tasemele, kuidagi ära reguleerida ja selle kaudu, nagu sa ise ütlesid, jõuda ka lähisuhtevägivalla tõsise ennetustööni?
Tänan väga! Ma julgen sind selles osas korrigeerida, et pilt ei ole üldsegi mitte ilus. Ma andsin lühikese ülevaate sammudest, mis on ette võetud. Teha on aga palju. Lähisuhtevägivalla osas on, ma arvan, mingid tulemused hakanud ilmnema alles viimastel aastatel. Ma arvan, et kõige olulisem ongi just usalduse ülesehitamine lähisuhtevägivalla ohvrite ja riigi vahel, lähisuhtevägivalla ohvrite ja kohalike omavalitsuste sotsiaaltöötajate ning ohvriabi esindajate vahel. See aga võtab aega. Usalduse loomine võtab palju aega, selle purunemine käib hästi kiiresti. See on paratamatult aeganõudev protsess. Süsteemi loomine on äärmiselt oluline ja ebaühtluse vähendamine üle Eesti on väga tähtis. Nagu ma ütlesin, minu hinnangul on paljuski probleemiks ka omavalitsuste ebavõrdsus. On tugevaid omavalitsusi, kes suudavad selliste väga delikaatsete ja inimeste privaatsfääri riivavate probleemideni jõuda, nad on suutelised ka kindlaks tegema probleemsemaid leibkondi. Ärgem unustagem, et 2011. aasta statistika kohaselt oli 70% tapmiste ja mõrvade motiiv tegelikult privaatsfääris toimuv: olmetülid, päris mitmel juhul joomingud, mis lõppesid äärmiselt traagiliselt. See näitab, et meil on palju teha, samas peame arvestama, et tegemist on privaatsfääriga. Sinna ei ole võimalik sekkuda uisapäisa, seda peab tegema väga tundlikult, hästi läbimõeldult ja ühtse süsteemiga. Individuaalsel lähenemisel, mis on omane just kogukonnakesksele politsei- ja omavalitsustööle, on siin võtmetähtsus.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Alustab kolleeg Marika Tuus-Laul.
Aitäh! Austatud siseminister! Kuna teema puudutab õiguskaitseorganeid ja kohalikke omavalitsusi, siis, kui lubate, ma natukene laiendan seda teemat ja puudutan pisut Lohusuu valla küsimust. Alles eile oli Postimehes väga pikk lugu, kus vallavanem kaebas, et ta kannatab tohutult n-ö Peipsi kalakuninga (te teate küll, kellest on jutt) surve ja psühhoterrori all ning vald jääb oma vähesestki rahast ilma, sest väikevallalt nõutakse väga suur summa välja. Mäletame sedagi, et ka IRL on ju varem oma erakonda haaranud seal mitmeid tegelasi, keda meie nimetame allilmategelasteks, kurjategijateks. Seal oli neist päris pikk nimekiri, neid inimesi on olnud väga palju. Ma küsingi: kas teie siseministrina ei ole siiski selle probleemi vastu huvi tundnud?
Küsimuse teema on õiguskaitseorganite koostöö kohalike omavalitsuste sotsiaaltöötajatega. Me oleme käsitlenud ka lähisuhtevägivalda. Kui teile on teada mõni lähisuhtevägivalla definitsiooni alla käiv õigusrikkumine või võimalik õigusrikkumine, siis ma arvan, et te kindlasti annate sellest teada ja õiguskaitsjad reageerivad sellele koostöös omavalitsustega. Kui me räägime veel ühest nüansist, mis puudutab seda infotunni küsimust, siis ma arvan, et tuleks kindlasti rõhutada, et ressursse, mida riik kasutab lähisuhtevägivalla ärahoidmiseks, ei ole kunagi liiga palju, neid võiks alati suurendada. Ma võin siia juurde öelda, et praegu on igas prefektuuris olemas konkreetne ametiisik, kes tegeleb just selle koordineeriva tööga, mida ma alguses rõhutasin. Lähisuhtevägivalda ei ole võimalik likvideerida ainult politseil või omavalitsusel või lootes ainult ohvriabile või muudele sotsiaalvaldkonna meetmetele. Siin on vaja siduda kõik jõud kokku ja saavutada see, et lähisuhtevägivalla juhtumeid oleks vähem, et konkreetsete leibkondade probleeme suudetaks lahendada. Lähisuhtevägivallas paljuski peegelduvad probleemid, mille põhjused ja juured on mujal. See on üks kuriteoliik, kus saavad kokku n-ö pehmem ja tugevam pool. Politseis on viimasel ajal märgatavalt suurendatud püüdu mõista teiste ametkondade toimimismehhanisme ja on püütud tulla vastu ka sotsiaalvaldkonnale, just nimelt selleks, et saavutada tulemust. Üksinda siin tulemust ei saavuta.
Viimane kohapeal registreeritud küsimus, kolleeg Kalev Kotkas.
Tänan, proua eesistuja! Austatud minister! Me jõudsime siin koos äratundmisele, et praegune olukord sotsiaaltöötajate ja politsei koostöös meid ei rahulda. Kas Siseministeeriumil on plaanis mõne konkreetse seadusandliku initsiatiiviga välja tulla, et seda koostööd tekitama hakata?
Aitäh küsimuse eest! Sotsiaalhoolekande seadus, mida on siin juba mainitud, toob üsnagi konkreetselt välja need lähisuhtevägivalla juhtumid, mille puhul on kohustuslik teavitada kohaliku omavalitsuse sotsiaaltöötajat. Need on väga konkreetselt ära nimetatud. Ma ei ole see inimene, kes usub, et koostööd on võimalik kuidagi regulatiivselt peale suruda. Koostöö tuleneb pigem ametkondade juhtkonna ja ka ametnike arusaamast, et me tahame saavutada tulemust. Tulemus on praegusel juhul lähisuhtevägivalla juhtumite arvu vähenemine, kindlasti ka lähisuhtevägivallast tulenevate traagiliste tagajärgede vähenemine (ma juba viitasin näiteks tugevale seosele tapmiste ja mõrvadega). Selle tulemuse nimel peavad asjasse puutuvad ametkonnad küsima, kuidas nad saaksid olla n-ö eestvedajad, kuidas seda koostööd mõlemapoolselt üles ehitada. Kui politseile tekitab probleeme lähisuhtevägivalla juhtumite arv, siis omavalitsustele ja omavalitsuste sotsiaaltöötajatele tekitavad need leibkonnad kindlasti probleeme ka muudes valdkondades. Ühine pingutus on see, mis peaks viima selle koostöövormi ülesehitamisele ja tugevdamisele. Regulatsioonidega, riigi käsulaudadega, ma arvan, me väga kaugele ei jõua. Meil on juba teatud õiguslik raamistik olemas. Ma pigem küsin alati seda, kuidas me praegustes raamides saaksime seadust rakendada paremini, kui me oleme seda seni teinud. Teiseks võib küsida, kas tõesti seadus praegu takistab meid koostööd üles ehitamast.
Suur tänu, härra minister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Tarmo Tammelt rahandusminister Jürgen Ligile. Palun!
Aitäh! Härra minister! Alates järgmisest aastast hakkab kehtima kodualuse maa maksuvabastus, mis kohalikele omavalitsustele tähendab tulude vähenemist. Millisel moel on Vabariigi Valitsus otsustanud kohalikele omavalitsustele selle saamata jääva tulu kompenseerida ja kas see kompenseerimismehhanism tagab, et ühegi omavalitsuse tulu ei vähene?
Aitäh! Nagu ka selles saalis on palju kordi räägitud, on plaanis see kompenseerida omavalitsustele eraldatava tulumaksuosa suurendamise teel. Skeem on üles ehitatud nii, et võimalus, et kellegi tulu väheneks, oleks minimaalne, aga välistada seda võimalust õnnestuks vaid erakordselt kalli hinnaga. Riik ja omavalitsus muidugi ei ole ka nii erinevad ja seoseta asjad, et seda muutust peaks kuhjaga kompenseerima, sest kodanikud elavad ju omavalitsustes, nende heaolu on oluline ka omavalitsustele. Üldjoontes on minimeeritud sellised kõrvalekalded, et midagi võiks mõnele omavalitsusele koormaks muutuda, kuid skeem ise on piisavalt, ütleme, võimalusterohke. Omavalitsustes ei ole ju ka kehtestatud ühesugused maksukoefitsiendid, et me võiksime garanteerida, et mitte midagi ei muutu.
Palun, kolleeg Tarmo Tamm, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! Härra rahandusminister! Te võiksite välja öelda ka selle tulumaksuprotsendi tõusu. Nagu on teada, järgmise aasta riigieelarve on defitsiidis. Kas teie rahandusministrina oleksite toetanud seda, et see seadus nüüd rakendub, ja milline on selle seaduse hind riigieelarvele?
Aitäh! Eelnõu käsitlemine võiks toimuda ikka tavalises formaadis. Kuna see eelnõu on minu andmetel Riigikogule üle antud, siis oleks kena, kui me detailidest räägiksime selle menetlemise käigus. Minu praegune teadmine või mälestus on, et see protsent muutub 11,4-st 11,57-ks. Seal on veel nüansse. Riigieelarve kuludest rääkides: kompenseerimise summa on esimesel aastal natuke üle 10 miljoni ja teisel aastal üle 13 miljoni euro.
Palun, kolleeg Tarmo Tamm, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Räägitakse, et selle seaduse rakendamine ja administreerimine läheb maksma umbes miljon eurot. Kas see on tõsi?
Ei tea kinnitada. Üks põhjus on see, et selleks on vaja tõepoolest tegelda infosüsteemi ja registritega. Aga see on hästi tülikas muudatus administreerimise seisukohalt, seda pean ma tunnistama. Alates juba sellest, et kodul puudub legaaldefinitsioon. Registrid näiteks on üles ehitatud ju hoopis teise loogika järgi. Mis on täpselt kodu, mis on maaüksus, kas kodu näiteks asub ühel maaüksusel jne? On ka omandi- ja üürisuhted, mis asja keerulisemaks teevad. Nii et igal juhul ei ole see asi odav, seda ma kinnitan. Aga kas kõik registrite korrastamise sammud on vajalikud ainult selle eelnõu heaks, seda ei julge ma öelda. Tõenäoliselt on sellest asjast ka laiem kasu.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Palun, Kadri Simson!
Aitäh! Lugupeetud rahandusminister! Kodualuse maa maksust vabastamine on Riigikogus seadustatud. Kuid nüüd kostab signaale, et valitsus otsib kokkuhoiukohti ja soovib seda maamaksuvabastust laiendada riigimaale. See aga lööb valusalt omavalitsusi. Samas ei kavatsetagi seda kaotatud maamaksutulu omavalitsustele kompenseerida. Kas te täpsustaksite, millise riigimaa eest ei pea enam maamaksu tasuma, kas ainult ministeeriumide all oleva maa eest või hõlmab see ka muuseumide all olevat maad, riigimetsa ja polügoone? Kui palju omavalitsused selle planeeritava maamaksuvabastusega kaotavad?
Aitäh! Mul ei ole selle seaduse teksti siin ees. See formaat ei ole üldse mugav eelnõu nüansside arutamiseks. Aga me oleme võtnud hoiaku, et tegemist oleks tõepoolest riigiasutustega, mitte kõige riigile kuuluvaga. Näiteks ei saa seda vabastust Riigi Kinnisvara AS-ile kuuluv vara. Seal on nimelt üks lisanüanss juures, sest tegemist on aktsiaseltsiga. Loogika tulenes ikkagi sellest, et poliitiline idee saaks õiglaselt rakendatud. Kui seda asja omavalitsuste kaupa analüüsiti, siis ei olnud raske tähele panna, et mõni omavalitsus kasutas seda muudatust ettekäändena maksu tõstmiseks igal pool mujal kui nn kodualuse maa puhul. See oli poliitiline samm. Samas oli see lisakoormus riigile, kes oli ju lubanud selle mängu kinni maksta. Me mõõtsime seda nii ja teisiti. Kuhugi sinna riigiasutustealuse maa maksuvabastuse juurde me jäime. Ka maamaksuseaduses on see loogika, kes siis seda maamaksu peaks maksma, juba varasemalt olemas.
Palun viimane kohapeal registreeritud küsimus, kolleeg Tuus-Laul!
Aitäh! Austatud rahandusminister! Mai lõpus võttis Euroopa Komisjon vastu eelarvemeetmeid ja majandusreforme käsitlevad soovitused. Ka spetsiaalselt Eesti jaoks oli tehtud eraldi dokument. Seal juhiti tähelepanu väga mitmele probleemile. Muu hulgas taotleti muudatusi vist vanemahüvitise süsteemis, mainiti noorte pikaajalist töötust jne. Komisjon tõi eraldi välja, et maamaksu kaotamine vähendab võimalusi eelarvetulusid suurendada (see formuleering oli pikem). Me oleme tavaliselt harjunud Euroopa ettepanekuid enam-vähem täitma. Kuidas me sellesse ettepanekusse suhtume?
Aitäh! Väga kena, et te seda meelde tuletasite. Mina olin ära unustanud, et seal seda teemat üldse käsitleti. Mis mul ikka öelda on? Ma olen ju ennegi Euroopa Komisjoniga nõus olnud. Tavaliselt olen ma nendega nõus.
Suur tänu, härra rahandusminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Heljo Pikhofilt peaminister Andrus Ansipile.
Aitäh! Austatud peaminister! Teatavasti on laste vajadused erinevad. Mõni tahab sporti teha, mõni tahab hoopis kõhu täis süüa. Kas enne, kui see kümme eurot välja arvutati, olid olemas uuringud selle kohta, millised vajadused lastel on? Seda nn vajaduspõhist lapsetoetust oleks ehk õigem nimetada lastega perede toimetulekutoetuse erijuhtumiks. Me räägime pigem riigieelarve võimaluste põhisest kümnest eurost. Muuseas, kümme eurot kompenseerib kolm pakki pelmeene ja kaks paari sokke kuus. Palun selgitage, mida te peate silmas vajaduspõhisuse all!
Aitäh! Ma ei ole teie lähenemisega lapsetoetusele nõus selles osas, mis puudutab laste võrdsena käsitlemist. Ma saan aru, et teie peate võrdseks käsitlemiseks seda, kui igale lapsele makstakse võrdne summa lapsetoetust. Te leiate, et siis, kui kõigile makstakse võrdne summa, on kõikide laste vajadused võrdselt kaetud. Sellega ei saa mitte kuidagi nõus olla, sest perekondade elujärg on väga erinev. Mõistlik oleks maksumaksjatelt kokkukogutud rahaga toetada eelkõige neid, kellel riigi abi hädasti vaja läheb. 2011. aastal sai Eestis toimetulekutoetust umbes 7500 lastega leibkonda ja nendes leibkondades oli umbes 13 000 last. Reformierakonna pakutud täiendav, vajaduspõhine lapsetoetus puudutaks umbes 50 000 last. Aga see sõltub ka suhtelises vaesuses elavate laste osatähtsusest, võib-olla puudutab see 40 000, aga võib-olla 65 000 last. Nagu ma ütlesin, 2011. aastal kuulus toimetulekutoetust saavatesse leibkondadesse 13 000 last. Keskmiselt said need leibkonnad seda toetust kuue kuu jooksul. Umbes 23% kõigist lastega leibkondadest, kes said toimetulekutoetust, said seda terve aasta vältel ja 14% said toimetulekutoetust ainult ühe kuu jooksul. Aga aeg sai otsa, ma jätkan seda mõttekäiku teie järgmisele küsimusele vastates.
Palun, kolleeg Heljo Pikhof, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! Ma loodan, et te sellele küsimusele vastates vastate ka mu esimesele küsimusele. Aga lisatoetus, mis oleks nagu suunatud vaesuse vähendamisele, ei saa meie seaduste järgi olla lapsetoetus, sest riiklike peretoetuste seaduse eesmärk on ju osaliselt hüvitada laste kasvatamise, hooldamise ja õppimisega seotud kulutusi. Kordan: eesmärk on osaliselt kompenseerida lastega seotud kulutusi, mitte aga aidata vaesuses elavaid lapsi. Seega ongi lapsetoetus juba praegu vajaduspõhine, sest lastega peredel on suuremad vajadused ja kui ei ole teatavas vanuses lapsi, siis peretoetusi ei saa. Minu küsimus on selline: miks te kohe alguses ei öelnud, et see, millega te välja tulete, ei ole lapsetoetuse reform, vaid hädasolevate lastega perede toimetulekutoetuse suurendamine?
Aitäh! Kahju, et ma ei jõudnud oma mõttekäiku eelmise vastuse kahe minuti jooksul lõpetada. Aga ma loodan, et teile jäi meelde, et toimetulekutoetust sai möödunud aasta jooksul 13 000 last 7500 leibkonnas ja keskmiselt said nende 13 000 lapse leibkonnad toimetulekutoetust aastas kuue kuu vältel. Kui taandada toimetulekutoetuse saajate arv terve aasta peale, siis näeme, et toimetulekutoetuse saajaid on aasta läbi umbes 6500. Nagu ma ennist nimetasin, vajaduspõhist lapsetoetust, seda lisatoetust võib saada koguni 65 000 last. Iga kümnes nende hulgas on toimetulekutoetuse saaja. Seega, teie väide, et see on lihtsalt mingisugune toimetulekutoetuse laiendus, ei ole õige. Toimetulekutoetuse saajaid on seal ainult kümnendik. Ma ei saa väga hästi aru ka niisugusest tohutust skepsisest vajaduspõhisuse suhtes. Kui te vaatate Euroopa Liidu liikmesriikide peretoetuste statistikat, siis näete, et Eesti torkab teiste liikmesriikide hulgas väga erilisena silma. Jah, veel kaks riiki on Eesti-sugused. Eestis on vajaduspõhiste peretoetuste osatähtsus 0,000%. Täpselt samasugune on see osatähtsus Luksemburgis. Küpros erineb vajaduspõhiste toetuste poolest Eestist ja Luksemburgist õige pisut. Seal moodustab vajaduspõhiste toetuste osatähtsus SKT-s 0,001%. Ma ei arva, et me peaksime nii erilised olema, et me muust Euroopast üleüldse õppust ei taha võtta. Kui enamikus Euroopa Liidu liikmesriikides on vajaduspõhiste toetuste osatähtsus nullist märgatavalt suurem, siis võiksime ka meie sellest eeskuju võtta.
Palun, kolleeg Heljo Pikhof, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Austatud peaminister! Eestis elab vaesuspiiril või suisa süvavaesuses rohkem kui 63 000 last ja nendest tervelt 40% elavad ühe vanemaga peres. Üksi last kasvatav vanem on üldjuhul ema, sellest reeglist on vähe erandeid. Kas nn vajaduspõhise lapsetoetuse mõju on uuritud ja analüüsitud ka soolisest aspektist? Mis te arvate, kes meie riigis hakkavad vallas seda almust palumas käima, kas naised või mehed? Kas meeste enesetundele ja enesekindlusele mõjub selline süsteem hästi?
Aitäh! Ei ole mingit mõtet esitada küsimust, millele te vastust ei ootagi. Iga inimene teab, et üksikvanemaga peres on selleks üksikvanemaks tavaliselt ema. On küll ka üksikisasid, aga neid on üksikemadega võrreldes palju vähem. Aga ma ei ole nõus teie suhtumisega riiklikesse toetustesse. Riiklikke toetusi ei pea keegi pidama mingisuguseks armuanniks. Kui riigilt taotletakse toetust, siis ei pea seda mitte keegi, ammugi mitte sotsiaaldemokraatlik poliitik, pidama almuse palumiseks. Kui riik on kehtestanud seadused ja normatiivaktid, mille alusel teatud kodanikel on õigus riigilt toetust saada, siis on see nende seaduslik õigus. Neid inimesi ei peaks keegi kuidagi alavääristama ega hurjutama.
Nüüd kohapeal registreeritud küsimused. Alustab kolleeg Urve Palo.
Hoolimata sellest, et sotsiaaldemokraadid on teinud valitsusele korduvalt ettepaneku ligi kümme aastat samal tasemel püsinud lapsetoetust kolmekordistada, pole valitsus seda ideed toetanud. Nüüd on Reformierakond tulnud välja vastupidise plaaniga tõsta mõnevõrra üksnes allpool suhtelist vaesust elavate laste lapsetoetust. See tähendab, et valdav osa 250 000 lapsest peab ka edaspidi leppima 19-eurose toetusega kuus. Eelkõige vajaduspõhist lapsetoetust rakendavad ka Kreeka ja teised Lõuna-Euroopa riigid. See tähendab, et lapse perekond peab enne vaesusesse langema, kui riik lapse kasvatamist toetama asub. See on viinud olukorrani, kus sündimus nendes riikides on peaaegu kaks korda madalam kui kõiki lapsi toetavates Põhjamaades. Minu küsimus teile on see: miks te soovite Eestile sama saatust ja miks te asute Eestist Kreekat tegema?
Kulla proua! Ettepanek kolmekordistada mis iganes toetuse määra on väga üllas, kuid suhteliselt vastutustundetu. Võiks ju võistlevalt teha ettepaneku kolmekümnekordistada mingisuguse toetuse määra, aga sel juhul me oleksime õige pea hulga sügavamas kriisis, kui mis tahes Euroopa Liidu riik praegu on. Lausaliste toetuste suurendamine on kindel tee kriisi. Kui meil on vahendeid ehk maksumaksja raha piiratud hulgal, siis vastutustundlik on neid vahendeid, mis on riigi kätte usaldatud, kasutada kõige efektiivsemalt. Me oleme põhjalikult analüüsinud mitmeid laste toetamise variante. Analüüside tulemusel oleme leidnud, et Reformierakonna pakutud vajaduspõhine lapsetoetus on maksumaksja raha kõige efektiivsem kasutamine, see on kõige õiglasem variant.
Palun, kolleeg Tarmo Leinatamm!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud peaminister! Hoolimata sellest õhkkonnast, mis siin saalis valitseb, saavad Eesti inimesed tegelikult suuresti ikkagi aru, et vajaduspõhistest toetustest ei ole pääsu ning see on õige ja hea. Ma küsin lihtsalt: kust tuleb objektiivne ja adekvaatne informatsioon, kas pere või laps vajab vajaduspõhist toetust, kas ta kvalifitseerub või ei kvalifitseeru? Eesti inimesed on väga leidlikud. Me mäletame aastataguseid Eiki Nestori initsiatiive, kui terve Lõuna-Eesti elanikkond osutus puudega inimesteks, ja teame ka Tallinna olukorda, kus ühte korterisse on sisse kirjutatud 12 perekonda, et laps kesklinna kooli saada. Kas on asjatu loota inimeste siirusele ja aususele?
Mina usun Eesti inimese siirusesse ja aususesse. Samas, inimeste initsiatiiv on tavaliselt tervitatav, aga et see initsiatiiv liiga vabalt vohama ei hakkaks, peab seadusandja seadma toetuste taotlemisele väga selged piirid, et maksumaksja raha tõepoolest efektiivselt kasutataks. Me oleme selle täiendava lapsetoetuse saamise kriteeriumiks pakkunud suhtelise vaesuse piiri. Suhteline vaesus on üle kogu Euroopa defineeritud ühtemoodi, s.o 60% mediaankeskmisest sissetulekust selles riigis. Igal aastal on see üks kindel suurus eurodes väljendatuna. Kõigil inimestel, kes kvalifitseeruvad, on õigus seda täiendavat lapsetoetust taotleda. Aga ma ütlen veel lisaks vastuseks Urve Palo küsimusele, et vajaduspõhiselt makstakse lapsetoetust ka nendes riikides, kus elatustase on märksa kõrgem kui Eestis. Euroopa Liidus makstakse lapsetoetust vajaduspõhiselt koguni kaheksas riigis.
Palun nüüd viimane kohapeal registreeritud küsimus, kolleeg Kajar Lember!
Aitäh! Eelmise küsija järel on hea jätkata. Tunnen huvi selle meetme administreerimise vastu. Juba järgmise aasta suvel on plaanis see meede ellu viia. Ma saan aru, et praegu on arutlusel ikkagi see, et vajaduspõhisust hindab kohalik omavalitsus. Siin on variandid, et seda tehakse kas üks kord kuus, üks kord kvartalis või võib-olla ka üks kord aastas. Aga kuna see on juba järgmise eelarveaasta teema, siis kas on mõeldud ka selle peale, kui palju see tekitab administreerimisel lisakulu ja kas on plaanis seda omavalitsustele kuidagi kompenseerida?
Aitäh! Alustan küsimuse lõpust: loomulikult, omavalitsustele tuleb tekkivad lisakulutused kompenseerida. Kui me saame hakkama toimetulekutoetuse administreerimisega, siis saame kindlasti hakkama ka vajaduspõhise lapsetoetuse administreerimisega, sest teatavasti on toimetulekutoetuse administreerimine märksa keerukam kui vajaduspõhise lapsetoetuse administreerimine. Toimetulekutoetuse taotlemisel tuleb taotlejal esitada dokumendid perekonnaliikmete tulude ja teatud valdkondades tehtud kulude kohta. Lapsetoetuse taotlemisel tuleb deklareerida vaid tulud, mingeid kulusid deklareerida vaja ei ole. Seetõttu pean vajaduspõhise lapsetoetuse administreerimist märksa lihtsamaks ülesandeks kui toimetulekutoetuse administreerimist.
Suur tänu, härra peaminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Viimane küsimus on kolleeg Priit Toobalilt siseminister Ken-Marti Vaherile. Palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Hea minister! Eesti Ekspressis ilmus hiljuti artikkel pealkirjaga "Parteide rahastaja ootab sisekaitseakadeemia kolimist oma krundile". Artiklis kirjeldati, kuidas Ida-Virumaal tegutsev ärimees Priit Kotkas töötab aktiivselt selle nimel, et Sisekaitseakadeemia koliks temale kuuluva arendusprojekti maale. Loo autor esitab küsimuse, kas on juhuslik kokkulangevus, et pärast Priit Kotkaselt sponsoritoetuse saamist asusidki Reformierakond ja IRL toetama Sisekaitseakadeemia kolimist Ida-Virumaale. Mina päris nii ei küsiks. Küsin hoopis Sisekaitseakadeemia üksuste kohta Pirital, Murastes ja Paikusel. Need on kõik kinnisvara arendamiseks väga väärtuslikud piirkonnad. Kas Siseministeeriumil on plaan vahetada Priit Kotkase Ida-Virumaal asuv krunt nende kolme krundi vastu, teha n-ö omamoodi maadevahetust?
Tänan küsimuse eest! Ma arvan, et lugupeetud küsija on millestki väga valesti aru saanud. Sisekaitseakadeemia asukohaga on tegeldud juba päris mitu aastat. Teatavasti otsustas valitsuskabinet 2007. aastal, et Sisekaitseakadeemia asukohaks võiks saada Muraste. 2011. aastal kirjutati koalitsioonilepingusse võimalus kaaluda Sisekaitseakadeemia asukohana Ida-Virumaad. Sellega me ka tegeleme. IRL on kujundanud oma seisukoha. Meie seisukoht on, et nii julgeoleku- kui ka regionaalpoliitilistel kaalutlustel on oluline Sisekaitseakadeemia Ida-Virumaale viia eelkõige seetõttu, et Eesti riiki oleks selles piirkonnas enam. Minu enda lootus ja usk on selles, et see tekitab heas mõttes n-ö doominoefekti ning sellele eeskujule järgnevad muud arengud, võimalikud investeeringud ja majanduse elavnemine Ida-Virumaal tervikuna, sest tegemist oleks väga olulise objektiga Eesti riigile ja kindlasti ka olulise investeeringuga. Ettevalmistused ja analüüs praegu käivad. Me oleme ette valmistamas avalikku päringut, selleks et selgitada Sisekaitseakadeemia võimalikku asukohta. Me oleme lugenud meediast mitmeid pakkumisi, ka täna on ajakirjanduses avaldatud soovi, et Sisekaitseakadeemia paikneks Ida-Virumaal just ühes konkreetses kohas, aga need on kõik ainult soovid. Minu arust on äärmiselt meeldiv, et neid soove on üha enam. Ida-Virumaa inimestel ja ka ettevõtjatel on selge soov, et see samm tehtaks. IRL-i seisukoht on, et see võiks Ida-Virumaale tuua väga palju kasu ja aidata kaasa Eesti Vabariigi julgeolekule tervikuna.
Palun, kolleeg Priit Toobal, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! Kuna te mu küsimusele tegelikult ei vastanud, siis ma teen teie elu lihtsamaks ja küsin sama küsimuse uuesti, aga veidi teises võtmes. Kas te võite meile kinnitada ja olete kindel, et teie või mõni teie erakonnakaaslane ei ole lubanud pärast Sisekaitseakadeemia Ida-Virumaale kolimist akadeemia praegusi maatükke just Priit Kotkasele?
Ei tea, kuidas selline lubadus teie arust välja võiks näha? Ma natukene selgitan teile, kuidas käib protsess koostöös Riigi Kinnisvara AS-iga. Riigi Kinnisvara AS on meie põhiline partner. Siseministeeriumil on kavas anda kogu oma kinnisvara üle Riigi Kinnisvara AS-ile, nii nagu valitsus, isegi mitmed valitsused on varasemalt kokku leppinud. Me valmistame ette avalikku päringut, millele vastavad ja mille põhjal esitavad pakkumisi need, kes selleks soovi avaldavad. Loomulikult valitakse välja parim. Mitte keegi ei saa anda ega ole andnud kellelegi mingisugust kinnitust, et Sisekaitseakadeemia võiks paikneda ühes või teises kohas, kuna praegu ei ole valitsuskabineti lõplikku otsust selle kohta, kus hakkab paiknema uus, loodetavasti ehitatav Sisekaitseakadeemia kompleks. Praegu asub Sisekaitseakadeemia teatavasti väga mitmes kohas. Tema kasutada on 60 000 ruutmeetrit, mida on ilmselgelt liiga palju. Me oleme analüüsi käigus juba jõudnud selle mahu märgatava vähenemiseni ja see töö jätkub. Nii et kogu see protsess on võrdlemisi algfaasis. Teatud seisukohad on kujundatud. Ma tutvustasin teile seisukohta, millest mina lähtun: IRL-i fraktsiooni seisukoht on, et Sisekaitseakadeemia tuleks viia Ida-Virumaale. Aga lõplike otsusteni läheb päris märkimisväärselt aega.
Palun, kolleeg Priit Toobal, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Selle aasta aprillis teatas teie koduerakond isamaalise otsuse või teie fraktsiooni seisukoha, et Sisekaitseakadeemia tuleb viia Ida-Virumaale. On aga teada, et juba möödunud aasta lõpus kehtestati Priit Kotkase krundile detailplaneering Sisekaitseakadeemia tarbeks. Kui asi nii kindel oli, miks teie erakond sellest varem ei teatanud? Kas sellest ei või tulla IRL-i ehituslubade skandaal?
Aitäh küsimuse eest! Ma kardan, et segadus teie mõtetes ja küsimustes ainult suureneb. Ma olen püüdnud oma vastustega selles segaduses teatud korda luua ja võib-olla natuke selgust tuua. Ma kordan väga lühidalt üle. Sisekaitseakadeemia võimalik uus asukoht sõltub peale kõige muu loomulikult ka rahalistest vahenditest. Me loodame, et me leiame selle raha Euroopa Liidu uue finantsperspektiivi abil, mis avaneb 2014. aastal. Tegemist on mahuka investeeringuga. Ülesanne, mis meie ees on, on eelkõige täpsustada võimalikku ruumivajadust. Kõige selle kõrval ei tohi kindlasti saada kannatada kvaliteetne õppekeskkond. Kui lõplik otsus on, et Sisekaitseakadeemia kolib mingisse kohta Ida-Virumaal, siis peame tagama, et õppejõud sooviksid selles õppekeskkonnas viibida, samuti peab see keskkond olema õppuritele meeldiv. Võitma peavad Ida-Virumaa majanduslik olukord ja Eesti Vabariigi julgeolekupoliitilised huvid, aga kindlasti tuleb tagada Sisekaitseakadeemias õppivate isikute professionaalne väljaõpe ja loomulikult nende edasised karjäärivõimalused õiguskaitseorganites.
Suur tänu, härra siseminister! Kuna infotunni aeg on lõppemas, lõpetan selle küsimuse käsitlemise. Suur tänu Riigikogu liikmetele küsimuste esitamise eest! Tänan valitsusliikmeid ja peaministrit küsimustele vastamise eest! Infotund on lõppenud.
Tere päevast, lugupeetud Riigikogu! Alustame Riigikogu täiskogu IV istungjärgu esimese töönädala kolmapäevast istungit. Head kolleegid! Nüüd on võimalus üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Palun, kolleeg Yana Toom!
Lugupeetud proua eesistuja! Head kolleegid! Mul on au anda Keskerakonna fraktsiooni nimel üle riigi õigusabi seaduse muutmise seaduse eelnõu, mille sisu, kui lühidalt öelda, puudutab seda, et oleks võimalik esitada taotlus riigi õigusabi saamiseks ka vene keeles. Kõnealune seadus lubab seda teha kahes keeles – eesti ja inglise keeles, vene keeles paraku mitte. Kevadel ma esitasin sama sisuga arupärimise ministrile ja sain vastuseks, et seda probleemi lahendavad õigusapteegid, aga väike uuring näitas, et nii see ei ole. Meil on ka linnad, kus õigusapteeki ei ole, seda isegi siis, kui kohtumaja on linnas olemas. Me teame kõik väga hästi, et viimane rahvaloendus näitas, et iga kolmanda Eesti elaniku emakeel on vene keel, ja paraku pole kõik veel eesti keelt ära õppinud nõnda, et saaks täita selle taotluse veatus eesti keeles. Aitäh!
Aitäh! Palun, kolleeg Marika Tuus-Laul!
Austatud eesistuja! Head kolleegid! Annan oma fraktsiooni nimel üle arupärimise sotsiaalminister Hanno Pevkurile. Selle teema on hinnatõusud ja pension. Nagu me kõik teame, Eurostati andmetel on Euroopa Liidu kõige kiirem toiduainete hinna tõus olnud just Eestis ja seda juba paaril aastal. Näiteks aastal 2011 tõusid toiduainete hinnad Euroopa Liidus keskmiselt 3,2%, Eestis aga kallines toit 8,5%. Rahandusminister Jürgen Ligi ütles, et meie sissetulekute kasv on olnud ikkagi hindade tõusust kiirem. Samas avaldas Statistikaamet augustis andmed, millest selgus, et keskmine pension on hoopiski langemas. Näiteks 2011. aastal oli keskmine pension 270,6 eurot kuus, mis on 1,1 eurot vähem kui aasta varem. Enne eelmist aastat langes keskmine pension viimati aastal 2000 ehk Mart Laari valitsuse ajal. Niisiis ei saa rääkida, et sissetulekud on hindadest kiiremini kasvanud. Inimesed, kelle ainuke sissetulekuallikas on tavaline pension, elavad kõik suhtelises vaesuses ja vajavad kiiret riigi abi. Meil on hulk küsimusi, nende hulgas ka see, kas miinimumpalgast madalam keskmine pension on piisav, et ära elada. Aitäh!
Aitäh! Olen juhatuse nimel vastu võtnud ühe seaduseelnõu ja ühe arupärimise. Kui seaduseelnõu vastab Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele, otsustab juhatus selle menetluse kolme tööpäeva jooksul, ja kui arupärimine vastab seadusele, siis edastan selle otsekohe adressaadile. Head kolleegid, nüüd järgmised teated. Riigikogu juhatus on menetlusse võtnud järgmised eelnõud ja määranud neile juhtivkomisjonid: esiteks, Vabariigi Valitsuse s.a 10. septembril algatatud alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse eelnõu, juhtivkomisjon – rahanduskomisjon; teiseks, Vabariigi Valitsuse s.a 10. septembril algatatud kaupade piirikontrolli tingimuste kooskõlastamise rahvusvahelise konventsiooni 9. lisa heakskiitmise seaduse eelnõu, juhtivkomisjon – majanduskomisjon; kolmandaks, Eesti Keskerakonna s.a 11. septembril algatatud riiklike peretoetuste seaduse, töölepingu seaduse ja vanemahüvitise seaduse muutmise seaduse eelnõu, juhtivkomisjon – sotsiaalkomisjon. Riigikogu juhatus on kinnitanud Riigikogu liikme Kaja Kallase majanduskomisjoni esimeheks ja Riigikogu liikme Urve Palo majanduskomisjoni aseesimeheks. Head Riigikogu liikmed, täna pärast täiskogu istungit toimub istungisaalis Eesti-Sloveenia parlamendirühma moodustamine. Rühma kokkukutsuja on Mart Nutt. Palun teeme nüüd kohaloleku kontrolli! Kohalolijaks registreerus 88 Riigikogu liiget, puudub 13.
Läheme tänase päevakorra juurde. Meil on arutada väga tähtis punkt. See on Vabariigi Valitsuse algatatud lepingu Belgia Kuningriigi, Bulgaaria Vabariigi, Tšehhi Vabariigi, Taani Kuningriigi, Saksamaa Liitvabariigi, Eesti Vabariigi, Iirimaa, Kreeka Vabariigi, Hispaania Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi, Itaalia Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Madalmaade Kuningriigi, Austria Vabariigi, Poola Vabariigi, Portugali Vabariigi, Rumeenia, Sloveenia Vabariigi, Slovaki Vabariigi, Soome Vabariigi, Rootsi Kuningriigi, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi (Euroopa Liidu liikmesriikide) ning Horvaatia Vabariigi vahel Horvaatia Vabariigi ühinemise kohta Euroopa Liiduga ratifitseerimise seaduse eelnõu 221 teine lugemine. Palun ettekandeks kõnetooli väliskomisjoni liikme kolleeg Imre Sooääre!
Hea juhataja! Austatud kolleegid! Kui parafraseerida mõnda ministrit, siis tegu on äärmiselt hea eelnõuga ja ilmselt Riigikogu ajaloos ka ühe kõige pikema nimetusega eelnõuga. Mida rohkem riike ühineb Euroopa Liiduga, seda pikemaks asjaomaste ratifitseerimiseelnõude pealkirjad lähevad. Räägin pealkirjast sellepärast, et see on täna veidi erinev sellest, mis oli esimesel lugemisel, aga erinevus on ainult keeleline. Selle juurde ma kohe jõuan. Niisiis, eelnõu 221 esimene lugemine toimus mäletatavasti siin Riigikogu täiskogu istungisaalis tänavu 15. mail. Muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 29. maiks ühtegi ettepanekut ei esitatud. Väliskomisjon arutas eelnõu uuesti 5. juunil 2012, kui tehti konsensuslikud menetluslikud otsused. Arutluse tulemusena leidis väliskomisjon, et enne lõpphääletust peaks komisjon Euroopa Liidu laienemise temaatikat laiemalt käsitlema ja arutama, kus Eesti kogu liitumisprotsessis praegu on, millised on meie soovid ja väljavaated tulevikuks ning mis kandidaatriikides praegu toimub. Euroopa Liidu laienemise hetkeseisu ja tuleviku arutelu toimuski väliskomisjonis 10. septembril. Kutsutud olid Välisministeeriumi Euroopa ja Atlandi-ülese koostöö osakonna nõunik Kati Kiisverk ja lauaülem Renna Unt, kes andsid väga põhjaliku ülevaate Euroopa Liidu laienemisprotsessist, ja seda mitte ainult Horvaatia kontekstis, vaid laiemalt. Räägitut väga lühidalt refereerides tuletan meelde, et Eesti mäletatavasti läks 2004. aastal kaasa viienda laienemisringiga. Kuues laienemine toimus aastal 2007, kui liitusid Bulgaaria ja Rumeenia. Nüüd on meil käsil seitsmenda laienemise arutelu, mis puudutab Horvaatiat. Ühinemisläbirääkimisi peavad veel kandidaatriigid Island, Montenegro ja Türgi. Kandidaatriigid on veel Makedoonia ja Serbia ning potentsiaalsed kandidaatriigid Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina ning Kosovo. Kõikide kandidaatriikide hetkeseis arutati väliskomisjonis põhjalikult läbi. Keda huvitab, siis see informatsioon on väliskomisjonis saadaval, aga kuna see ei puuduta tänast eelnõu, siis ma pikemalt sellel ei peatuks. Nagu alguses öeldud, tegi väliskomisjon eelnõus vaid keelelisi muudatusi, millega paranes eelnõu eesti keel. Pealkirjas tõstsime mõned sõnad ümber, et see eesti keele reeglitele paremini vastaks. Sisulisi muudatusi ei olnud. Lisasime ka viite Euroopa Liidu õigusaktidele seoses laienemisega. Muid muudatusi eelnõus ei ole. Komisjon arutas ka, et kuna pealkiri muutub, kas siis tuleks seda käsitleda muudatusettepanekuna. Aga kuna sisu ei muutu, siis väliskomisjoni ühine otsus oli, et muudatusettepanekuna seda vormistada ei ole vaja, seda saab pidada vaid keeleliseks muudatuseks. Väliskomisjon langetas järgmised menetluslikud otsused: saata eelnõu täiskogu istungi päevakorda 12. septembriks, teha täiskogule ettepanek teine lugemine lõpetada ja eelnõu seadusena vastu võtta, ettekandjaks aga määrata siinkõneleja. See on kõik. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Imre Sooäär! Teile on ka küsimusi. Palun, kolleeg Tarmo Leinatamm!
Hea ettekandja! Kas Horvaatia riigi raamatupidamislik arusaam ja finantspoliitika vaatab lõunasse või põhja?
Aitäh, Tarmo, väga hea küsimuse eest! Umbes samasuguse küsimuse esitasin ka mina väliskomisjonis Välisministeeriumi nõunikele. On ju teatud kriteeriumid, mille järgi me saame otsustada, kas kandidaatriik on kõigi oma protsessidega liitumiseks valmis või mitte. Üks, mille põhjal me saame otsustada, on see, kas nad vaatavad põhja või lõunasse, nagu sina väljendusid. Ega meil tegelikult muid allikaid ei ole kui Euroopa Komisjoni raport. Euroopa Komisjon teostab kandidaatriikide seiret nii enne kui pärast liitumist. Seda analüüsitakse kuuekuuliste perioodide kaupa, viimane Euroopa Komisjoni raport on 25. aprillist 2012, järgmine peaks tulema sügisel. Selle raporti põhjal ei ole võimalik hinnata liikmekandidaatide raamatupidamislikku loomingulisust, küll aga on võimalik hinnata seda, kuidas on riigi seadusandlus ja muud normatiivid viidud vastavusse sellega, mida Euroopa Liit ühinemiseks ette näeb. Me mäletame, kui palju Eesti pingutas aastal 2003, et 2004 Euroopa Liidu liikmeks saada, ja loomulikult soovime nüüd teada, kas ka praegused ja tulevased liitujad püksirihma pingutavad, et sellesse klubisse astuda, või tuleb meil kunagi hiljem leida, et on tehtud teatud raamatupidamislikke mööndusi või kasutatud mingeid statistilisi skeeme, mida mõnede riikide puhul teatavasti varem tehtud on. Välisministeeriumi ametnikud kinnitasid, et alates Kreeka liitumisest, millele sa ilmselt vihjasid, on riikidele esitatavad nõuded tunduvalt rangemaks muudetud. See kehtis ka Eesti puhul, rääkimata praegustest ja tulevastest liikmetest. Ilmselt on kogemustest õpitud ja Euroopa Komisjon suhtub väga tõsiselt igasugustesse mööndustesse ega luba neid. 25. aprilli raportis on loetletud mitmed Horvaatiale seatud ülesanded, mis nad peavad lahendama järgmise aasta alguseks. Kui nad seda ei tee, siis võib-olla jääb nende liitumine ära. Ma rääkisin täna ka Eesti Vabariigi suursaadikuga Budapestis. Meil suursaadikut Horvaatias ei ole ja Priit Pallum tegeleb Horvaatiat puudutavaga Budapestis. Küsisin temalt, kas on veel mingisuguseid viimase hetke nõuandeid. Tema, meie ametliku esindaja arvates on Horvaatia liitumisprotsess igati seaduslik ja ta ei näe põhjust, miks peaks Eesti seda kuidagi pidurdama. Tundub, et nad saavad oma probleemidega ühele poole, nii nagu peab, järgmise aasta alguseks. Loomulikult on osal riikidel see leping veel ratifitseerimata, nad pole veel jõudnud seda teha. Kui teid huvitab, siis seni on lepingu ratifitseerinud Slovakkia, Ungari, Itaalia, Bulgaaria, Malta, Horvaatia, Läti, Tšehhi, Leedu, Küpros ja Austria. Ülejäänud teevad seda käesoleva aasta teisel poolel või järgmise aasta alguses.
Palun, kolleeg Peep Aru!
Hea ettekandja! Kas sa veenad meid raportite ja lepingumaterjalide põhjal või on sul olnud võimalus ka isiklikult veenduda, et Horvaatia on selleks valmis?
Hea küsija! Tuleb tunnistada, et ma olen tõesti Horvaatias käinud, küll mitte hiljuti, vaid mõni aasta tagasi. Tundus, et nad on teel Euroopa Liidu poole. See on muidugi hinnangu küsimus, kui valmis Horvaatia selleks on. Aga mõni aasta tagasi, kui mina seal käisin, tundus, et nad igal juhul pingutasid ja nende soov Euroopa Liidu osaks saada oli ilmselge – alates kas või lennujaamast, kus olid kõik asjaomased keelelised muudatused tehtud, et Euroopa Liidust tulevad inimesed saaksid Euroopa Liidu keeltes infot, rääkimata toitlustuskohtadest, kus menüüd ei olnud muidugi mitte kõigis Euroopa Liidu keeltes, aga itaalia ja inglise keeles küll. Itaallasi käib Horvaatias kõige rohkem. Meie peame nüüd otsustama, kas Eesti ratifitseerib selle lepingu või mitte. Väliskomisjon, nagu öeldud, toetab ratifitseerimist konsensusega. Loodame, et Horvaatia võtab seda kui meie antud väikest usalduse krediiti ja suhtub sellesse tõsiselt.
Palun, kolleeg Arto Aas!
Olles korduvalt Horvaatias käinud, võin isiklikult nende liitumise ainult heaks kiita. Aga mis juhtuks, kui Eesti mingil põhjusel ei ratifitseeriks täna seda lepingut? Millised oleks õiguslikud tagajärjed?
Hea küsija! Kui me seda täna ei ratifitseeriks, siis ilmselt tuleksime selle juurde mingil hetkel tagasi. Meil on võimalik seda protsessi Riigikogus uuesti arutada. Loomulikult annaks see teatud signaali teistele riikidele, kes on lepingu juba ratifitseerinud, ja ka nendele, kes veel ei ole ratifitseerinud. See ütleks neile, mida Eesti asjast arvab. Kas me tahame just sellist signaali saata, on täiskogu otsustada. Aga nagu öeldud, väliskomisjon ei näinud põhjust jätta Horvaatiale usalduskrediit andmata.
Palun, kolleeg Aivar Riisalu!
Hea ettekandja! Euroopa Liit on ju, võiks öelda, väikeses kriisis ehk otsib oma identiteeti. Usun, et ta selle kindlasti leiab. Mina olen seisukohal, et Euroopa Liit peaks pigem jätkama liitriigina, mitte riikide ühendusena. Kas väliskomisjonis oli arutluse all ka see, et järsku oleks meil kui Euroopa Liidu väikesel ja targal ning oma finantsdistsipliinilt eeskujulikul riigil mõistlik Horvaatiale nõu anda, et vahest polegi õige sellesse ühendusse astuda enne, kui Euroopa Liit teeb endale selgeks, mis ta siis tegelikult on? Äkki pärast on horvaadid õnnetud ja pettunud ning küsivad, miks te meile ei öelnud, et me astusime hoopis teise liitu, kui arvasime end astuvat?
Aitäh hea küsimuse eest! Tegelikult, nii palju, kui minul informatsiooni on, Eesti seda ka teeb. Me nõustame Horvaatiat mitmes küsimuses. On meie firmasid, kes otsivad Horvaatias turgu, on meie firmasid, kes seal nõustamisteenust osutavad, sh ka meie laevakompaniid, transpordifirmad, IT-firmad. Tegelikult me oma kogemusi ja know-how"d juba Horvaatiale jagame ja ma loodan, et seda võetakse seal hästi vastu. Kui Eesti ratifitseerib Horvaatia liitumise lepingu, siis loodetavasti võimaldab see meie firmadel Horvaatias veel rohkem uut turgu avastada. Küllap võidaks Eesti sellest liitumisest kõige rohkem just tänu sellele, et meie turg avaneb sellesse piirkonda, mis on teatavasti sõdadest räsitud, ja me saame seal levitada euroopalikke väärtusi – neid väärtusi, millesse meie usume ja mille pärast meie oleme Euroopa Liitu astunud. Loodame, et see, mida Eesti asjast arvab, on neile laterna- või majakatuleks.
Palun, kolleeg Mart Nutt!
Hea ettekandja! Ka mina olen väga suur Horvaatia ühinemise toetaja, aga ma vaataksin mõne aasta edasi. Vaataksin aega, kui Horvaatia on juba Euroopa Liidu liige ja silmitsi kahe järgmise otsusega: ühinemine Schengeni ja eurotsooniga. Kui vaadata praegu Horvaatia ettevalmistusi, mis mulje jääb: millal võib ta olla valmis nendeks kaheks järgmiseks sammuks? Rõhutaksin sellega seoses paari asjaolu. Mis puutub eurotsooniga ühinemisse, siis eeldatavasti me püüame vältida olukordi, mis on tekkinud vanades Euroopa Liidu riikides, eeskätt lõunapoolsetes. Mitmeid tingimusi nendes riikides ei täideta, uutes liikmesmaades aga küll. Kas Horvaatia täidab neid tingimusi juba praegu? Ja teiseks, Schengeniga ühinemisel kerkivad üles väga keerulised küsimused. Horvaatial on äärmiselt pikk riigipiir, eriti Bosniaga. Kuidas Horvaatia on valmis Schengeni acquis"d üle võtma?
Mugav vastus oleks muidugi, et Riigikogu väliskomisjon nii põhjalikult seda teemat ei arutanud. Aga annan teile teada oma arvamuse. Seda sellesama informatsiooni kontekstis, mille väliskomisjon sai Välisministeeriumilt ja mis hindab Horvaatia seisu veidi laiemalt, mitte ainult liitumise kontekstis. Need teemad, mis sa, hea kolleeg, siin välja tõid – Schengeniga seotud piiriprobleemid ehk siis inglise keeles border management, millega tegeleb Frontex, ja teised teemad, mida sa puudutasid –, on nende jaoks väga kõvad pähklid. Kui ette vaadata, mis saab Schengenist, mis saab euroga ühinemisest jne, siis tundub, et Horvaatial tuleb üsna palju tööd teha, et rahuldada nõuded, mis Euroopa Liit ühinemisraportis, millele nad juba praegu viitavad, on esitanud. Suured on ka kohtusüsteemi probleemid. Euroopa Komisjon on välja toonud eriti kohtusüsteemi inimressursi jätkusuutlikkuse küsimused. Kohtunikud vahetuvad väga tihti, kohtunike ametissenimetamine ei rahulda Euroopa Liitu. Osa nendest puudujääkidest tuleb Horvaatial liitumisläbirääkimiste raames likvideerida enne 2013. aasta esimest kvartalit. Vaevalt et nad kõike seda suudavad kiiresti teha ning hakata kohe vastama Schengeni ja eurotsooni kriteeriumidele. Samas nii palju, kui on euroliitu astumiseks vaja, nad peavad 2013. aasta alguseks korda saama. Ilmselt osa liikmesriike selle taga praegu ootab, et oktoobris või novembri alguses tuleb uus Euroopa Komisjoni raport, mis veidi täpsemalt käsitleb teemasid, mis 25. aprilli raportis lahtiseks jäid ja mis Horvaatiale kodutööna teha anti. Kui need asjad saavad tehtud, siis ilmselt tuleb suurem ratifitseerimislaine teistes liikmesriikides tänavuse aasta lõpus. Ilmselt oodatakse see teine raport ära. Just sel põhjusel helistasingi ma täna meie suursaadikule, et tahtsin küsida, kas meil on põhjust jääda ootama raportit, mis tuleb kuu aja pärast. Tema hinnangul selleks vajadust ei ole. Ta on Budapestis resideerides üpris hästi Horvaatia seisuga kursis ja tema arvates on see riik siiani oma lubadusi täitnud. Kui Horvaatia soovib, et ülejäänud Euroopa Liidu riigid ratifitseeriksid selle lepingu, siis peab ta püüdma kõik asjaomased tingimused täita veel selle aasta sees.
Palun, kolleeg Rein Aidma!
Hea ettekandja! Ilmselt kasutab Horvaatia praegu Euroopa Liidu n-ö eelstruktuurivahendeid mitmesuguseks harmoneerimiseks jne. Kas komisjonil on teavet ja kas te ka arutasite, kuidas on Horvaatias lood selle raha kasutamise sihtotstarbelisuse ja otstarbekusega?
Täpsemat ülevaadet sellise raha kasutamise kohta väliskomisjonil ei ole. Teame ainult nii palju, kui Euroopa Komisjoni raportis sellest juttu on – väliskomisjon tellis selle spetsiaalselt, et ka nendele küsimustele näkku vaadata. Ma olen selle raporti – see on küll ingliskeelne – põhjalikult läbi lugenud ja seda, et nad oleks liitumiseelseid toetusi väärkasutanud või et seal oleks selles vallas suuri kõrvalekaldumisi, raportist küll ei nähtu. Pigem võib etteheiteid teha küsimustes, mis on seotud inimõigustega ja sõjakurjategijate tribunali ette toomisega – just õigusprobleeme heidetakse Horvaatiale ette. Liitumiseelsete Euroopa toetuste kasutamise osas ma etteheiteid raportist ei leidnud. See on paraku ainus dokument, millele ma saan toetuda. Ega meil otsest esindajat Horvaatias ei ole. Et ammendavalt vastata, oleks vaja põhjalikumat analüüsi.
Palun, kolleeg Valdo Randpere!
Hea ettekandja! Sa võrdlesid seda protsessi natuke Kreekaga ja ütlesid, et peale Kreeka ühinemist on Euroopa Liit ja komisjon muutunud ettevaatlikumaks. Tegelikult oleks ju relevantsem võrdlus Bulgaaria ja Rumeeniaga, kellele anti ka teatud ühinemiskrediit. Nüüd kahetseb seda kibedalt nii üks kui teine, kaasa arvatud Euroopa Komisjon. Minu küsimus on: mis saab, kui meie ratifitseerime lepingu ja mõned teised ka, aga Horvaatia ikkagi ei täida järgmisel aastal oma lubadusi ega ela selle krediidilimiidi piires, nagu nad on tõotanud? Kas siis on võimalik kogu protsessile tagasikäik anda?
Väga hea küsimus! Seda arutas ka komisjon. Kõigepealt vastus su küsimuse esimesele poolele, kus kõlas viide Kreekale. Kreeka kujutab endast Euroopa Liidu laienemisprotsessis otsest piirjoont, sest pärast Kreeka ja Iirimaa liitumist karmistati märksa nõudeid, mille alusel Euroopa Liitu uusi liikmeid vastu võetakse. Oluline veelahe tekkiski pärast Kreeka, Iirimaa ja Portugali ühinemist. Eesti läks viiendas laienemisringis juba karmimatele nõuetele vastu, meie saime Euroopa Liitu rangematel tingimustel kui Kreeka. Pärast seda pole vähemalt Bulgaaria ja Rumeenia puhul mingeid suuri mööndusi tehtud, kui võrrelda erinevusi neljanda ja viienda laienemisringi vahel. Mõtlen just nõuete karmistamist. Nüüd küsimus, kas Horvaatia suudab kursil püsida ja mis saab siis, kui ta seda ei suuda. Loomulikult rakenduvad kõik needsamad protsessid mis teiste liikmesriikide puhul. Pean silmas Euroopa kohtusüsteemi ja trahvimehhanisme – liikmesriikidele kukuvad teatud trahvid kaela, kui nad oma seadusi ja muid regulatsioone nõuetega vastavusse ei vii. Juhtub sama mis meil, kui päevakorrale kerkis suhkrutrahvi kaasus, ning analoogilisi trahvinõudeid on teistelegi riikidele esitatud. Siis hakkab asjade klaarimine kohtutes ja pannakse hinnalipikud külge, kui suur üks või teine normist kõrvalekalle Euroopa Liidu kontekstis on ja kui palju riik peab trahvi maksma. Ega muud süsteemi minu arusaama kohaselt ei ole. Muidu peaksid ülejäänud liikmesriigid kokku tulema ja patustaja liidust välja arvama, aga seda pretsedenti siiamaani olnud ei ole. Kõik käib ikkagi Euroopa kohtusüsteemi kaudu, kus riikidele nõuetest mittekinnipidamise eest sanktsioonid määratakse.
Palun, kolleeg Aivar Riisalu, teine küsimus!
Hea ettekandja! Ma tahaksin natuke edasi jonnida, kuna ma pean hääletama ja minu hääletamise aluseks saab olla ainult see, mis seisukohal on väliskomisjon, kes on minu jaoks kõrgeim kompetentsiorgan nendes küsimustes. Kas väliskomisjon on arutanud seda olukorda, mis Euroopa Liidus praegu on? Tegelikult uued liitujad lausa trügivad sinna, mis seal salata. Isegi Türgi tahaks tulla ja võib-olla lõpuks võtame ka Venemaa vastu. Minu küsimus on: kas Eesti on kindlal seisukohal, et ükskõik kes tahab tulla, kõik on Euroopa Liitu teretulnud? Meie ju tegelikult ise tublidena ei üritagi kellelegi näppu vibutada, et kuulge, siin ei tohi rumalusi teha, Euroopa Liit on juba niikuinii probleemne ühendus ja siia saavad tulla ikka vaid ülitublid riigid. Milline on Riigikogu väliskomisjoni ametlik seisukoht Euroopa Liidu laienemise osas? Kui kaugele võib sellel protsessil minna lasta?
Otsest seisukohavõttu või hääletust väliskomisjonis sel konkreetsel teemal toimunud ei ole. Kuidas väliskomisjon selles küsimuses hääletaks, ma seega ei saa vastata. Küll aga saan vastata, et väliskomisjon on seni konsensuslikult toetanud Eesti riigi välispoliitikat, mis tähendab, et me oleme avatud Euroopa Liidu laienemisele juhul, kui need riigid, kes soovivad sellest klubist osa saada, sellesse liitu astuda, täidavad vähemalt sama rangeid nõudeid, nagu meie oleme pidanud täitma. Me usume, et laienemisega avardub meie turg ja et nii saab Euroopa tugevamaks. See on seni olnud väliskomisjoni otsuste n-ö filosoofiline alus, kui nii võib öelda. Aga loomulikult, ega väliskomisjon muidu ei oleks palunud Välisministeeriumil teha seda ülevaadet kogu laienemisest, ikka selleks, et vaadata protsessile näkku ja mõista, kas me oleme õigel teel. Seni me oleme Euroopa Liidu laienemist toetanud, pole näinud põhjust seda mitte teha. Millised võiksid olla järgmiste kandidaatriikide väljavaated? Kas nemad võtavad Euroopa Liitu astumist sama tõsiselt, nagu meie võtsime aastal 2003? See on loomulikult küsimus neile. Kui nad võtavad seda sammu sama tõsiselt kui meie, siis julgen arvata, et väliskomisjon toetaks laienemist. Aga enne selle hääletamist tuleks väliskomisjonis spetsiaalselt sinu tõstatatud küsimust arutada.
Palun, kolleeg Arto Aas, teine küsimus!
Hea ettekandja, palun värskendage meie mälu: millal saavad Horvaatia esindajad omale positsioonid Euroopa Parlamendis ja Euroopa Komisjonis? Ning mis mahus need võiksid olla?
Millises mahus? Palun vabandust, äkki täpsustate üle? Ei kuulnud hästi.
Palun, kolleeg Arto Aas!
Mitu kohta saab Horvaatia europarlamendis ja mis aastal? Ning samamoodi Euroopa Komisjonis voliniku koht – on see kokku lepitud?
Konkreetselt seda küsimust väliskomisjon ei arutanud. Aga ma usun, et vastus on võimalik leida sellestsamast oma 500-leheküljelisest dokumendist, mis teie ees laual on. Kui veidi aega võtta, siis küll selle leiab sealt üles, ja kui ei leia, siis me saame selle järele pärida. Konkreetselt me komisjonis nii detailidesse ei läinud. Aga subsidiaarsuse ja võrdse esindatuse printsiibid kehtivad kõigile liikmesriikidele. Need on üldised valemid, mis käivad kõigi kohta. Esindatus määratakse kindlate valemite alusel, mis arvestavad rahvastiku arvu jms. Ei ole põhjust arvata, et Horvaatia puhul tehakse mingeid erandeid, näiteks et nemad saavad omale europarlamendis mõne koha rohkem või mõne vähem. Temagi esindatus määratakse täpselt samade valemitega, mis kehtivad kõigi liikmesriikide puhul.
Palun, kolleeg Neeme Suur!
Lugupeetud ettekandja! Horvaatia Vabariigi ühinemine Euroopa Liiduga on tähtis teema ja olnud muidugi väliskomisjoni tööplaanis. Kas väliskomisjon on küsinud ka rahanduskomisjoni ja Euroopa Liidu asjade komisjoni seisukohta? Kui ei ole, kas te kavatsete seda teha? Kui ei kavatse, siis miks?
Väliskomisjon otseselt nende arvamust küsinud ei ole. Eelnõu on läbinud esimese lugemise. Kõik komisjonid on suures saalis esindatud, kõigil komisjonidel on võimalus aktiivsust üles näidata iga eelnõu menetlemisel ja kui need komisjonid pidanuks vajalikuks väliskomisjoni töösse sekkuda, siis küllap nad oleks seda teinud. Minu arvates on nad piisavalt vastutustundelised. Väliskomisjon ei leidnud oma aruteludes põhjust konkreetselt selle eelnõu puhul teiste Riigikogu komisjonide poole pöörduda. Tegu on järjekordse välislepingu käsitlemisega, neid on Riigikogu saalis väga palju olnud.
Palun, kolleeg Aivar Sõerd!
Austatud ettekandja! Minagi olen riigivisiidi raames Horvaatias käinud ja vestelnud sealsete ametnikega. Tegemist on väga viisaka ja tubli riigiga. Aga mul on selline küsimus. Oma ettekandes te mainisite, et Horvaatias on itaaliakeelsed toidumenüüd juba väljas. Horvaatia on tuntud kui turismi sihtriik. Kas teile on teada, kuidas näiteks Itaalia turismisektor sellesse sammu suhtub? Kas nende arvates võiks see tähendada lisaväärtust kogu Euroopa Liidu turismisektori laienemise näol või nad hoopis kardavad, et konkurents kasvab ja see võiks Itaalia turismiturgu ohustada?
Hea küsija! Itaalia teema on tegelikult väga oluline teema. Itaalia on liitumisläbirääkimiste protsessis näidanud kõige suuremat huvi üles just nimelt Horvaatia puhul, kuna Itaalial on seal märkimisväärsed investeeringud nii laevaehitusse kui ka kinnisvarasse, samuti turismitööstusse. Horvaatia rannikut külastavad turistid on valdavalt itaallased – just itaallased domineerivad Horvaatia turismimaastikul. Ma arvan, et seetõttu on itaallaste huvid nii või teisiti mängus. Mitmed Horvaatiale tehtud ettekirjutused ongi minu hinnangul lähtunud pigem itaallaste huvist, kuna Itaalia investeeringuid on Horvaatias kõvasti mängus. Itaallased on sinna väga palju investeerinud. Mis puutub menüüdesse, hinnakirjadesse jne, siis need on just sellepärast itaalia ja inglise keeles, et paljud itaallased ei oska inglise keelt. Kaks suuremat teemat, mis praegu õhus on, on Horvaatia laevaehituse privatiseerimisega seotud küsimused. Ilmselt on ka seal itaallaste huvid mängus, kuna Itaalia laevaehitajad on Horvaatias päris aktiivsed. Seegi seondub kindlasti turismitööstusega, seal ehitatakse ka kruiisilaevu. Nii et ilmselt Itaalia on kogu Horvaatia liitumisprotsessis üks võtmetegija. See riik võidaks sellest küllap kõige rohkem, kuna nende huvid investeeringute näol on kõige rohkem mängus.
Palun, kolleeg Väino Linde!
Aitäh! Hea ettekandja ...
Kellegi mobiiltelefon heliseb. Palun lülitage mobiiltelefon välja!
Läheme edasi. Palun, kolleeg Valdo Randpere, teine küsimus!
Mu teine küsimus on selline. On sul, Imre, äkki teada, kas mõni nendest riikidest, kes veel ei ole lepingut ratifitseerinud, on otsustavalt eitaval seisukohal või kahtleb?
Väliskomisjonile ei ole laekunud andmeid, et mõni nendest riikidest kahtleb. Nagu juba öeldud, ilmselt paljud suured riigid, näiteks Prantsusmaa, Poola, ka Rootsi ja Ühendkuningriik ootavad just seda uut raportit, mis peaks järgmisel kuul tulema. Aga meie suursaadiku arvates selles raportis mingeid anomaaliaid kirjas olla ei tohiks. Tegelikult võib arvata, et pärast selle raporti avaldamist annavad need riigid ratifitseerimisprotsessis oma jah-sõna.
Nii, proovime veel üks kord. Palun, kolleeg Väino Linde! [[Mikrofon undab.]]
Kas te saate kohta muuta, härra Linde?
Ei saa.
Kahjuks on mingisugune probleem. Kui kolleeg Väino Linde andestab selle tehnilise apsu, siis rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, kolleeg Imre Sooäär! Head kolleegid, nüüd on võimalus avada läbirääkimised. Ma näen, et kolleeg Marko Pomerants soovib oma sõna öelda.
Lugupeetud eesistuja! Head ametikaaslased! Lugupeetud koalitsioonipartnerid Reformierakonnast! Ma loodan, et Imre andis teile väga head ja sisulised vastused. Kutsun teid üles selle eelnõu poolt hääletama! Aitäh!
Rohkem kõnesoove ei ole, lõpetan läbirääkimised. Kuna selle seaduseelnõu kohta ei ole muudatusettepanekuid, siis võime minna lõpphääletuse juurde. Lugupeetud Riigikogu, panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud Belgia Kuningriigi, Bulgaaria Vabariigi, Tšehhi Vabariigi, Taani Kuningriigi, Saksamaa Liitvabariigi, Eesti Vabariigi, Iirimaa, Kreeka Vabariigi, Hispaania Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi, Itaalia Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Madalmaade Kuningriigi, Austria Vabariigi, Poola Vabariigi, Portugali Vabariigi, Rumeenia, Sloveenia Vabariigi, Slovaki Vabariigi, Soome Vabariigi, Rootsi Kuningriigi, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi (Euroopa Liidu liikmesriikide) ning Horvaatia Vabariigi vahelise Horvaatia Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise lepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu 221. Palun hääletada! Poolt hääletas 75 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei olnud. Eelnõu on seadusena vastu võetud. Lugupeetud kolleegid, meie istung on lõppenud. Istungi lõpp kell 14.43.