Denne saka inneheld ei rekkje oppryddingar, endringar og omtaler av skatte- og avgiftslovgjevinga. Dei fleste av desse tema er av ein slik karakter at det skulle vera unødvendig å kommentera dei. Men som saksordførar finn eg det nødvendig å kommentera tre forhold. For det første: Når det gjeld punkt 4 i innstillinga, som gjeld gåve til frivillige lag og organisasjonar, minner eg om at dette er ei oppfølging av vedtaket som vart gjort i Innst. S. nr. 220 for 1999-2000 i vår, der kravet for å verta omfatta av ei slik ordning med skattefrie gåver til frivillige lag og organisasjonar vart endra frå krav om 3000 eller fleire medlemer til eit krav om at organisasjonen skal ha eit «nasjonalt omfang». I Ot.prp. nr. 78 kan det oppfattast som om dette var ei innskjerping av kravet. Det var det ikkje. Tvert imot var heile føremålet å gjera ordninga meir treffsikker, slik at ikkje f.eks. lagsbaserte organisasjonar utan eit sentralt medlemsregister eller relativt små, men viktige organisasjonar og organisasjonar som ut frå sitt særpreg ikkje kan basera verksemda si på medlemer, skulle falla utanfor ordninga. Ein samla komite har derfor lagt inn ein merknad som presiserer dette. I merknaden vert det òg slege fast at «nasjonalt omfang» ikkje betyr krav om verksemd i alle fylke, men at den aktuelle organisasjonen må ha aktivitet utover det reint lokale. Det andre forholdet eg har lyst til å omtala, gjeld punkt 6, der det vert føreslege å avvikla ordninga med sikringstrekk i fiskerinæringa. Til dette temaet kom det ikkje inn merknader under komiteen si behandling. Derfor tilrådde ein samla komite avvikling av ordninga med sikringstrekk, i samsvar med forslag frå Regjeringa. I ettertid har det så kome innvendingar til forslaget frå fleire av fiskerinæringa sine organisasjonar, men sidan desse innvendingane kom på eit tidspunkt då komiteen hadde lagt fram innstillinga og hadde sendt saka over til Stortinget, var det lite komiteen kunne gjera. Som saksordførar er eg oppteken av ei ryddig saksbehandling, men samtidig av at alle som har relevante synsmåtar, skal få koma fram med dei. Derfor vil eg oppmoda om at finansministeren ser litt nærare på desse innvendingane som er komne no i ettertid frå fiskerinæringa sine organisasjonar. Eg håper kanskje òg i møtet i dag å få stadfesta at finansministeren vil sjå litt nærare på desse innvendingane. Til slutt: I punkt 8 orienterer departementet om at det vil utsetja iverksetjinga av § 8 i eigedomsskattelova for overføringsanlegg til skatteåret 2002. Dette er jo eit rimeleg komplisert tema, og eg minner om at i tida etter at Ot.prp. 78 passerte Regjeringa, har Finansdepartementet stadfesta at provenyet av eigedomsskatt for produksjonsanlegg – altså ikkje overføringsanlegg, som er det som er omtalt her, men produksjonsanlegg – vil verta langt lågare enn det som låg til grunn då Stortinget i vår vedtok å innføra § 8 i eigedomsskattelova for produksjonsanlegg. Finansministeren har i brev til Presidentskapet den 3. november i år opplyst at han svært snart tek sikte på å fremja lovforslag for å bringa provenyet mest mogleg i samsvar med føresetnadene. Me er vel kanskje litt i tvil om det lèt seg gjera no på den korte tida som er igjen til 1. januar 2001, å få ei forsvarleg behandling av ei så komplisert lovendring. Sannsynlegvis er det mest realistiske å gje seg litt betre tid og derfor utsetja innføringa av § 8 òg for produksjonsanlegg. Det som er nemnt i denne saka, er som nemnt ikkje produksjonsanlegg, men overføringsanlegg. Men sidan det er ein viss samanheng her, nemner eg dette, for dersom Stortinget skulle koma til å gjera endringar som gjeld produksjonsanlegg, kan det òg koma til å få konsekvensar for det som er omtalt i denne innstillinga.
Jeg har lagt fram et forslag som er omdelt på representantenes plasser i salen. Bakgrunnen for det er den samme som saksordføreren peker på, at det er kommet inn en rekke henvendelser etter at saken er avgitt. Jeg tror det er behov for å forklare hvordan sikringstrekket fungerer. Det er på en måte et forskuddstrekk, en forskuddsskatt, som salgslagene krever inn på vegne av skattemyndighetene, altså en gratis skatteoppkreving som salgslagene foretar, i og med de trekker 12 pst. av brutto fangst på alle utbetalinger for å sikre at høvedsmannen eller rederiet som arbeidsgiver har penger på konto når de kommer og skal gjøre opp for skattetrekket som de har trukket av hver enkelt fisker. Ved å fjerne denne ordningen mister skattemyndighetene et sikkerhetsnett som er veletablert, som skattevesenet i kommunene ønsker, som fiskerne ønsker, som salgsorganisasjonene ønsker, og som til og med Fiskeridepartementet ønsker, men som altså Finansdepartementet ikke vil ha. Det er sakens faktiske forhold. Etter de henvendelsene som er kommet fra forskjellige organisasjoner, og også fra fiskere og salgslagene, er det grunn til å anmode finansministeren om også å se på dette på nytt. Det er stor frykt i næringen for – og ikke minst fra salgslagenes side – at ved opphør av denne ordningen vil salgslagene bli nødt til å holde på med en tungvinn og langdryg prosedyre med påleggstrekk som vil bli utferdiget fordi det mangler penger når kontoen skal gjøres opp. Det er altså bakgrunnen for at jeg fremmer forslaget, og jeg vil gjerne høre hva finansministeren sier til dette, og om han vil se på saken på nytt. Jeg er klar over at det må vedtas i dag, men det går jo flere tog, så dette behøver ikke å være absolutt siste ord som er sagt om dette blir vedtatt.
Steinar Bastesen har teke opp det forslaget han viste til.
La meg først bekrefte overfor representanten Sørfonn at Regjeringen er innstilt på meget raskt å komme tilbake til spørsmålet om tiltak for å sikre den forutsatte inntekt ved innføring av eiendomsskatteloven § 8 vedrørende produksjonsanlegg, slik det er meldt i brev til Stortinget. Jeg tar sikte på at det skal kunne skje meget raskt, slik at Stortinget skal kunne forholde seg til det. Jeg antar også at vi skal kunne gjøre det på en slik måte at det er en oversiktlig problemstilling som vi vil presentere for Stortinget. Jeg registrerer videre både det som representanten Sørfonn og representanten Bastesen har nevnt når det gjelder spørsmålet om sikringstrekk for fiskerne. Norges Fiskarlag har gitt uttrykk for at man ser både fordeler og ulemper ved å ta bort ordningen med sikringstrekket. Ut fra en totalvurdering er Fiskarlaget likevel skeptisk til at ordningen avskaffes. Jeg har merket meg at Fiskarlaget har vist til at bransjen har en særegen struktur med mange små driftsenheter. Videre er det store svingninger i inntekter mellom de ulike periodene i året og årene imellom. Det tilsier etter Fiskarlagets oppfatning at det er behov for den ekstra sikkerheten som sikringstrekkordningen gir. Fiskarlaget trekker også fram faren for økte skatterestanser og de problemer det vil kunne medføre for fiskerikommuner og fiskerifylker. Departementet har i sin vurdering lagt vekt på at det ikke finnes tilstrekkelige grunner til å opprettholde regler som gir det offentlige ekstra sikkerhet for oppgjør for forskuddstrekk og forskuddsskatt fra en særskilt næring som denne. Lik behandling av ulike næringsgrener bør etterstrebes, og det er ikke grunnlag for å si at det er flere dårlige skattebetalere i fiske- og fangstvirksomheten enn i andre grupper. Departementet er videre av den oppfatning at de alminnelige reglene om forskuddstrekk/forskuddsskatt innebærer tilstrekkelig sikkerhet for oppgjør for skatt. Fiskarlaget uttaler også at opphevelse av ordningen vil medføre betydelig merarbeid for rederi og regnskapskontorer. La meg presisere at rederi og høvedsmenn allerede i dag har vanlig arbeidsgiveransvar. Det omfatter bl.a. regnskapsplikt. Opphevelse av reglene om sikringstrekk vil således ikke etter min vurdering i vesentlig grad øke arbeidspresset på rederi og regnskapskontor. I forslaget er de eksisterende ordningene ikke særskilt omtalt, og det har ikke vært hensikten å legge opp til endringer i eksisterende særordninger for rapportering og innbetaling av skattetrekk utover dette. Dagens fleksible ordninger vil derfor fortsatt bestå. Jeg legger til grunn at jeg ikke kan se at det er avgjørende argumenter for ikke å gjennomføre den ordning som er foreslått i proposisjonen. Samtidig registrerer jeg de synspunktene som er kommet fra Fiskarlaget, og som også her er kommet til uttrykk, og vil gi uttrykk for at fra departementets side vil vi følge utviklingen nøye videre framover og eventuelt komme tilbake i den utstrekning det skulle vise seg å få utilsiktede utslag.
Jeg vil gjøre om forslaget mitt til et oversendelsesforslag. Jeg bebuder at det etter en stund, når vi har sett hvordan dette fungerer, kan bli aktuelt å fremme et Dokument nr. 8-forslag.
Presidenten vil gjere merksam på at slik forslaget er utforma, dvs. som eit forslag om å sende tilbake saka, må representanten Bastesen anten trekkje forslaget eller la forslaget bli votert over.
Da trekker jeg det.
Då har representanten Bastesen trekt forslaget. Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 1.[[Votering, sjå side 79]]
Etter ynske frå justiskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir avgrensa til 40 minutt, og at taletida blir fordelt med 5 minutt til kvar gruppe. Vidare vil presidenten foreslå at det ikkje blir gitt høve til replikkar etter dei enkelte innlegga, og at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er vedteke.
Odelstinget blir med Ot.prp. nr. 7 innbudt til å rette opp en feil som visstnok ble begått da lov av 11. august 2000 nr. 76 ble vedtatt. Seks dager etter at proposisjonen ble fremlagt, hadde justiskomiteen klar sin innstilling, og nå legges det opp til at forslaget skal vedtas uten debatt, mens vi stortingsrepresentanter har hendene fulle med budsjettbehandlingen, og uten at de fleste av oss er klar over omfanget av det vi vedtar. Dette er en prosedyre som har fått oss i Kystpartiet til å reagere og se litt nærmere på hva den angivelige feilen kan skyldes. Vi sitter igjen med en stygg mistanke om at «noen» ikke har ønsket at lov av 15. desember 1995 nr. 74 skulle utsettes for den grundige behandling med høringsrunder og uttalelser som gikk forut for vedtakelsen av lov av 11. august 2000. Den norske loven mot kjønnslemlestelse er nemlig en av de aller mest diskriminerende lover vi har, kanskje den aller verste. Den forbyr kjønnslemlestelse av jentebarn og unge kvinner, mens det manglende forbud mot kjønnslemlestelse av guttebarn visstnok tolkes som en aksept av at foreldre som tror de har rett til å velge religion og seksuell praksis for sine sønner, får sine nyfødte guttebarn kjønnslemlestet av det norske helsevesenet, med bedøvelse og på folketrygdens bekostning. Slik det foreliggende lovforslaget er utformet, vil foreldre kunne straffes for å betale billett til hjemlandet for en 15-årig muslimsk jente som forkaster det norske skolevesenets ensidige propaganda for den fysiske nytelse og velger foreldrekulturens radikale utslettelse av sin fysiske lyst. Odelstinget innbys med andre ord til å kriminalisere en kulturell og religiøs praksis som finner sted i andre land, også når de som utsettes for inngrepet, er såpass gamle at de bør ha rett til å velge sin religion og sin seksuelle praksis selv. Vi i Kystpartiet synes at dette går langt videre enn til å «rette opp en feil» og ønsker at saken skal sendes tilbake til departementet for å få en langt grundigere behandling. Ideelt sett ønsker vi et straffebud mot kjønnslemlestelse av jenter og gutter under 15 år, først og fremst i Norge, men vi har heller ikke noe imot å strafflegge medvirkning til å få slike ugjerninger utført i utlandet. Når det gjelder eldre barn og ungdom, synes vi derimot at ethvert individ har rett til å velge sin egen vei. Det informerte samtykke av ungdom som utsettes for kjønnslemlestelse, er for oss et forhold som kan tilsi å frita foreldre og andre medvirkende for straff. Det er tragisk at foreldres religiøse overbevisning skal avgjøre ungdommers framtid. Vi vil på et senere tidspunkt fremme et lovforslag om endring av loven slik at gutter og jenter stilles likt i forbud mot kjønnslemlestelse.
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å si noe om denne saken, ikke fordi vi skulle ha en form for skjult agenda eller forsøke å føre Stortinget bak lyset ved at det ikke skulle få anledning til å gi uttrykk for hva det mente om det som Bastesen har referert til, men fordi dette bare er en henvisning som falt bort da vi vedtok endringer i straffeloven mv. – seksuallovbrudd – tidligere i år. Det har ingenting med et materielt innhold å gjøre slik at noen kunne tro at komiteens medlemmer ikke er opptatt av det som går på kjønnslemlestelse. Tvert imot, det er samtlige medlemmer av justiskomiteen opptatt av. Men dette er ikke stedet for å ta det opp til drøftelse – dette er opprettelse av en feil som ble begått. Det skulle vært en henvisning i det som ble vedtatt, og det er denne uteglemmelsen som nå foreslås rettet opp. Jeg kan også beklage at det falt bort noe da dette kom fra departementet denne gangen også, slik at vi måtte få et beriktiget avtrykk, for man hadde ikke oppdaget at bokstav h allerede var opptatt da man foreslo at den skulle brukes. Nå blir det rettet opp, og jeg håper at forglemmelsene ikke er uttrykk for at det er noen som hviler middag, eller er i «kåma».
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, sjå side 82]]
Odelstinget går då til votering.
I tilknyting til debatten har representanten Bastesen sett fram forslag nr. 1 som er delt om i salen. Forslaget lyder: «Ot.prp. nr. 78[[1999-2000]] om endringar i skatte- og avgiftslovgivinga, kapittel 6, sendes tilbake til Regjeringen for nærmere vurdering av forslagenes betydning for fiskerne, fiskesalgslagene og skattemyndighetene.» Dette forslaget er under debatten trekt tilbake av Steinar Bastesen.
Representanten Bastesen har varsla at han vil røyste imot.
Det vert votert over overskriftene til lovene og lovene i det heile.
Lovvedtaka vil verte sende til Lagtinget.
Det vert votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil verte sendt til Lagtinget.