Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Forslaget til ny lov om eiendomsregistrering skaper ikke den store uenighet i komiteen. Det har vært en ryddig prosess fra alle partier, og innstillingen er enstemmig på mange områder. Likevel må vi bare registrere at de rød-grønne også på dette området vil markere sin ideologiske motstand mot konkurranseutsetting og privat tjenesteyting ved å gå imot Regjeringens forslag om å skille mellom tjenesteproduksjon og offentlig forvaltning når det gjelder eiendomsregistrering. Jeg er imidlertid glad for at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet danner flertall for Regjeringens forslag om et skille mellom produksjon og forvaltning på dette området. Men det kan først være riktig å peke på betydningen av å få en slik lov som skal vedtas i dag. For de aller fleste utviklede land er en god registrering og matrikkelføring av eiendom, grenser, heftelser osv. svært viktig for å sikre den private eiendomsrett, og for å legge grunnlaget for en god økonomisk utvikling. Samspillet mellom matrikkelen og tinglysingsregisteret skal utfylle hverandre og danne hovedlinjene i et nasjonalt system for eiendomsinformasjon. Videre vil et nytt registreringssystem kunne legge til rette for en raskere utvikling mot en mer brukervennlig og effektiv offentlig forvaltning. Bruk av moderne teknologi for datautveksling, både mellom offentlige etater og mellom registre og bruker, frigjør tid til andre viktige oppgaver i forvaltningen, og, ikke mindre viktig, gjør livet lettere for oss brukere. Flertallet i komiteen slutter opp om Regjeringens forslag om å skille offentlig forvaltning og tjenesteproduksjon. Det er foreslått at kommunene selv kan velge organisering av arbeidet med tjenestedelen av eiendomsregistreringen, men at privat tjenesteyting lovteknisk er hovedløsningen. Det fremgår likevel at kommunene kan beslutte at den skal ha enerett på oppmålingsforretninger i sin kommune. Oppmålingsforretningen innebærer ikke noen form for offentlig beslutning. Oppmåling har ofte vært en flaskehals i kommunene, og har ofte forsinket delings- og byggeprosesser. Det ligger derfor godt til rette for å få en raskere og mer fleksibel gjennomføring med private landmålerforetak. En utskilling av tjenestedelen kan også gjøre det mulig å løse mer kompliserte eiendomsforhold innenfor akseptable tidsrammer, og også gjøre det mulig å løse mer kompliserte eiendomsforhold på en slik måte. En klar forutsetning må være at den som skal foreta landmålingen, kan dokumentere høy kompetanse. Lovteksten slår fast krav om dette for private virksomheter, men sier ikke eksplisitt at slik kompetanse også er et krav dersom kommunen velger å videreføre sin enerett til oppmåling. Flertallet mener imidlertid at det bør være like selvsagt med kompetansekrav til offentlig oppmåling som til privat, slik at vi kan sikre god kvalitet på denne type tjenester i hele landet. Komiteen er enig i Regjeringens forslag om at en sentral styresmakt skal ha ansvar for drift av matrikkelen, men at lokale matrikkelstyresmakter skal føre den. Det er likeledes enighet om at Miljøverndepartementet v/Statens kartverk skal være den nasjonalt ansvarlige. Kommunene bør ha ansvar for å føre matrikkelen enten alene eller i et interkommunalt samarbeid. Lovforslaget fører videre dagens registerenheter grunneiendom, festegrunn og eierseksjon. Men det innføres også to nye registerenheter: anleggseiendom og jordsameie. Registerenheten anleggseiendom innbefatter volum over eller under jordoverflaten, bygningsvolum som f.eks. parkeringshus under bakkenivå eller lokk over bakkenivå. Forslagene sikrer at retten til eiendom ikke faller utenfor matrikkelføringen. Et langsiktig mål er å få et ensartet adressesystem for hele landet, og at alle eiendommer som ikke tidligere er kartlagt – og det er faktisk omtrent 900 000 eiendommer som mangler en fullverdig adresse – blir oppmålt og merket, og gitt en adresse som andre eiendommer. Lov om eigedomsregistrering er en viktig lov. Den sikrer gode systemer for grenser mellom eiendommer, sikrer retten til eiendom i forbindelse med tinglysing, den forenkler og samler datainnsamlingen, og utskilling av tjenestedelen kan gi forbrukerne en fleksibel, rask og rimelig gjennomføring av oppmålingsforretninger. Tjenestene kan også gi en ny, spennende bransje, som med høy kompetanse kan heve standarden på oppmålingen. Flertallet i komiteen ser på utskilling av tjenestedelen som et viktig bidrag til at kommunene kan konsentrere sin innsats om alle de viktige områder hvor beslutninger må fattes av folkevalgte organer, slik at de ikke må bruke ressurser på tjenester som like bra eller bedre kan løses av private. Jeg anbefaler med dette at lov om eigedomsregistrering vedtas.
Saken vi behandler her i dag, er full av politikk, og den har viktige prinsipielle sider. Som saksordføreren var inne på, er det en enstemmig komite bak det meste av lovendringene. Mange av endringene er jo nødvendige for å møte nye krav til tjenester i forbindelse med eiendomsregistrering, bl.a. på grunn av teknologisk utvikling. Men på ett svært viktig og sentralt punkt er vi i mindretallet sterkt uenige, og det gjelder Regjeringas forslag om at grenser bør oppmåles etter anbudsprinsippet. Vi mener at dette er nok et eksempel på Regjeringas ensidige fokus på privatisering og konkurranseutsetting som middel for å effektivisere i kommunesektoren. Det blir hevdet at vår motstand er ideologisk begrunnet. Jeg vet ikke om det er noe galt i det. Min klare oppfatning er i hvert fall at den som er tilhenger av den endringa, er minst like ideologisk i sin begrunnelse. I dag står kommunen for alle sider ved eiendomsregistreringen. Regjeringa vil ha som hovedregel at kommunene skal ha privat tjenesteyting og fritt landmålervalg. Nå åpner man likevel for at kommunene kan gjøre unntak fra denne hovedregelen, enten ved å ha en landmåler ansatt som kombinerer tjenesten med andre oppgaver i kommunen, eller ved at kommunene etablerer egne landmålerforetak, som skal kunne levere tjenester i konkurranse med private foretak. Regjeringa bruker som et viktig argument for lovendringa at det vil stimulere til et helt nytt konsulentmarked. Jeg kan ikke forstå hvorfor det å etablere en egen konsulentbransje i seg selv er et argument for en endring av dagens praksis. Eiendomsgrenser er i en særstilling ved å være både privat eiendom og offentlig infrastruktur, samtidig som det i alle fall svært sjelden er bare én part til en eiendomsgrense. Arbeiderpartiet mener eiendomsgrenser ikke egner seg for anbudsprinsippet, der en av partene til en ny grense leier inn landmåleren som skal registrere hvor grensen skal gå. Anbud på eiendomsmåling vil etter vår mening heller ikke gi bedre kvalitet eller billigere tjenester. I Danmark, som er det eneste landet i Norden som har privatisert denne tjenesten, er tjenesten langt dyrere enn i Norge. Slik loven nå fremmes, flyttes retten og plikten til eiendomsmåling bort fra kommunene og over til en anbudsrunde mellom hver enkelt privatperson som trenger en grense oppmålt, og tilbydere av landmålingstjenester. Allerede i dag er det jo mange eksempler på at kommuner leier inn private landmålerforetak, f.eks. når de har kapasitetsproblemer. Slik sett er det ikke noe prinsipielt nytt som det åpnes for her. Det prinsipielt nye er at det skal være en hovedregel at man skal ha oppmåling foretatt av private landmålerforetak. Vi frykter at de kartfaglige miljøene i kommunene vil bli utarmet dersom kommunene ikke lenger skal ha hovedansvaret for å drive oppmåling. Dette vil særlig ramme mindre kommuner. Da vil kommunene i tilfelle være enda mer avhengig av å ha et nærliggende fylkeskartkontor, men Regjeringa reduserte som kjent antall fylkeskartkontor i forbindelse med meldingen om «Norge digitalt». Det gjør forslaget enda mer uheldig. Et stort antall kommuner, GeoForum, Norges Ingeniørorganisasjon og Kommunaldepartementet frykter at geodatakompetansen i kommunene vil bli svekket, og at en vil få et dårligere tjenestetilbud lokalt. Flere kommuner er bekymret for at det vil skje en kompetanseflukt fra kommunene innen fagområdet kart og oppmåling. I tillegg vil det naturligvis skje nedbemanning i de kommunene som velger å sette ut oppmålingsoppgavene, og det omfatter i dag ca. 480 årsverk i kommunene. Vi mener denne saken føyer seg inn i rekka av ideologisk høyrepolitikk. Siden dette er en av de siste gangene jeg har ordet i salen, vil jeg gjerne benytte anledningen til å sitere tidligere senterpartileder Anne Enger Lahnstein, som sa: Dette landet trenger ikke mer høyrepolitikk. Derfor sier Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet nei til Regjeringas forslag, som vil føre til mer marked og mindre samfunnsstyre. Jeg tar opp de forslagene som vi er med på.
Representanten Synnøve Konglevoll har tatt opp de forslagene hun refererte til.
Endå ein gong opplever me denne høgreregjeringa sin ideologiske kamp mot offentlege tenester for å få privatisert mest mogleg av det som er offentleg og veldrive frå før. Det er ikkje forunderleg at Høgre er ein pådrivar her, det som er forunderleg, er at Kristeleg Folkeparti bl.a. er med på denne galeien. Det har ikkje alltid vore slik at Kristeleg Folkeparti har ønskt seg ei veldig privatisering av offentleg sektor, men dei er no med på Høgre sitt løp denne gongen òg. Det som elles er interessant, er at denne gongen gjer ikkje Høgre det dei pleier å gjera, nemleg å finna ein eller annan paragraf eller noko anna i EØS-avtalen og så seia at me har ikkje lov, at me må gjera dette på grunn av EØS-avtalen, slik som dei har sagt no dei siste dagane i forhold til industrikraftregimet, og som dei sa i går når det gjaldt å prioritera norsk verftsindustri, der dei sa at me ikkje kan gjera noko, for me har ikkje verktøy. Det er iallfall hyggeleg at ein no står for det ein står for, og ikkje skyv framfor seg ein avtale som ein sjølv er veldig for, for å få til ei privatisering. Det er ikkje tvil om at dette er ei ideologisk høgredreiing frå ei høgreregjering som er avhengig av Framstegspartiet si støtte. I dag er det godt illustrert at Høgre treng Framstegspartiet, og Bondevik treng Framstegspartiet, for å sitja i den posisjonen som ein sit i for å driva gjennom høgrepolitikk. Så er det slik at SV òg er einig i mange av dei grepa som blei tekne, med unntak av denne privatiseringa. Det er nødvendig å tilpassa ein del av lovverket til ei ny tid, og derfor er me med på det aller meste, med unntak av anbodsproblematikken som Høgre kjører fram. Det er litt forunderleg med dette anbodet. Dersom ein ser litt annleis på det: Sei at ein har eit anbod på 10 000 kr. Så skal ein lysa det ut på anbod i staden for slik som i dag, kor me har nokon i kommunen som gjer dette. Så skal ein leggja dette ut på anbod, og det skal sitja ti til femten selskap og rekna på dette. Korleis blir rekninga då? Er det ikkje slik at når ein skal ha ulike folk som skal konkurrera om ulike anbod, blir det ein samfunnsrekneskap ut av dette, der anbod faktisk blir ganske dyrt, dersom ein reknar dei timane det tek å rekna på dette anbodet? Så denne privatiseringa og den ideologiske kampen som Høgre med støtte av Framstegspartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre fører, har ei skuggeside, ein medalje og ein utgiftspost som ikkje alltid blir så synleggjord. Så har ein altså det faktum at når ein har føreteke denne privatiseringa, kan ein skyva ansvaret føre seg og seia at dette kan me ikkje gjera noko med, for dette er privatisert. Det er ikkje offentleg styrt lenger, og det er god høgrepolitikk. Overlat meir og meir til marknadskreftene, så ordnar dette seg av seg sjølv, og så treng ein eigentleg ikkje nokon politikar til å styra dette i det heile. Så blir det meir usikkert for dei tilsette, og det blir meir usikre arbeidsplassar, men det viktigaste er at me får privatisert det, og får konsulentar som kan driva på med dette. Så er det i tillegg slik at Danmark, som har gått i spissen for dette, seier at etter at dei har privatisert, har det blitt tre gonger dyrare. Då burde det vera ein tankekross for Høgre-folka, som er opptekne av at ting skal vera så billege, og som har det som sin einaste verdi at det skal kosta minst mogleg, at det faktisk er blitt dyrare i Danmark å få utført denne tenesta. Me meiner at det burde vera ei offentleg oppgåve. Kva er det eigentleg med det systemet me har i dag, som er så problematisk? I og med at det sannsynlegvis er billegare å driva det slik som det er i dag, og i og med at det sannsynlegvis er mykje tryggare for arbeidsplassane og for arbeidsfolk å ha det slik som me har det i dag, korfor skal denne høgreregjeringa pressa fram denne privatiseringa òg? Jo, sjølvsagt, for det er deira politikk. Så får me berre sjå om dei andre partia i Regjeringa, med Framstegspartiet si støtte, framleis er med på galeien for å privatisera offentlege tenester. Då er det slik at den nye regjeringa, den raud-grøne, vil motarbeida denne privatiseringa. Den regjeringa me har no, er avhengig av Framstegspartiet. Vinn dei valet, vil ytterlegare offentlege tenester bli privatiserte, og tilsette vil gå ei usikker framtid i møte med den eventuelle fortsetjinga av Bondevik-regjeringa.
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å ta ordet, men Hallgeir H. Langeland gav Kristelig Folkeparti en invitt som jeg føler jeg må kommentere. Jeg vil svare et bekreftende nei til både Synnøve Konglevoll og Hallgeir Langeland om at dette er et ideologisk spørsmål for Kristelig Folkeparti, men vi ser at det er det for de to partiene. Det ligger en refleksbevegelse i ryggmargen bare den første stavelsen av ordet privat nevnes i en eller annen sammenheng, og jeg kan stille spørsmålet tilbake til Hallgeir Langeland: Hva i all verden er det man ikke skal privatisere lenger i Norge? Det er nesten slik at ut fra argumentasjonen til Hallgeir Langeland vil man kanskje av ideologiske grunner i dag også gjøre private virksomheter offentlige. For Kristelig Folkeparti er det først og fremst viktig – og det gjenspeiler seg i flertallets innstilling – å være på brukernes side. Det vi ønsker, er å gi et tilbud som først og fremst brukerne er tjent med, og ikke nødvendigvis byråkrater eller de som måtte sitte i ulike arbeidstakerorganisasjoner rundt i kommunenes tjeneste. Vi skal være i brukernes tjeneste. Det ligger til grunn. Så er også målet at vi skal kunne gjøre dette rimeligere. Det er hele poenget med å sende noe ut på anbud. Begge de foregående talerne refererte til Danmark, at det har blitt dyrere der. Poenget er nettopp at når man har det på anbud, skal man kunne få det rimeligere. Og vi har den åpningen som flertallet legger til grunn, at hvis kommunene vurderer det slik at det er best for dem å ha dette på offentlige monopolhender, ja, så har de anledning til å gjøre det. Loven setter altså ikke noe stengsel for det. Av hensyn til brukerne og for å få vekk en flaskehals som er svært byråkratisk i mesteparten av Kommune-Norge, vil vi gi brukerne muligheten til å velge tjenester. Det vil bidra til at vi får en mer effektiv og mer funksjonell og fleksibel tjenesteyting. Det at vi skiller tjenesteyting og forvaltning akkurat på dette området, kan da umulig være det store privatiseringsspøkelset i Norge. Jeg har inntrykk av at man ser spøkelser nær sagt på høylys dag i denne sammenhengen. Fra Kristelig Folkepartis side mener vi at det er viktigere oppgaver for det offentlige Norge å ta vare på som en offentlig oppgave, enn spørsmålet om hvem som skal måle landgrenser til eiendommer rundt omkring i landet. Vårt utgangspunkt er hele tiden å være på brukernes side i dette, og loven legger til rette for det. Vi er helt overbevist om at når dette har fått gått seg til i den enkelte kommune, vil en positiv effekt komme til å vise seg først og fremst for brukerne. Avslutningsvis vil jeg igjen si: Vi fjerner en flaskehals, vi skaper et mer fleksibelt system, og ikke minst åpner vi for en type valgfrihet for kommunene som de ikke har pr. i dag. Den kan man altså nyttiggjøre seg hvis man kommer til den konklusjonen at det ikke er hensiktsmessig.
Senterpartiet støttar hovudtrekka i lovforslaget. Korrekte og relevante eigedomsopplysningar er nyttige og viktige for samfunnsutvikling og økonomisk verksemd. Difor er vi òg med på det meste av det som står i innstillinga i saka. Men som representantane for Arbeidarpartiet og SV har vore inne på, er det eit mindretal i komiteen som er ueinige i den privatiseringa av oppmålingstenestene som Regjeringa legg opp til som ein hovudregel. Senterpartiet kan vanskeleg sjå at ei deling av oppmålingstenestene i ein tenestedel, som i hovudsak skal utførast av private, og ein forvaltningsdel, som skal utførast av kommunane, vil gi særlege gevinstar. Erfaringane frå Danmark tyder faktisk på det motsette. Då kan det vere grunn til å spørje om hovudpoenget med ei slik oppdeling er å leggje til rette for ein ny konsulentbransje. Det går òg fram av proposisjonen at ei slik endring kan ventast å gi dyrare tenester for innbyggjarane og dårlegare tilgang til slike tenester i mange delar av landet. Det er ei utvikling som Senterpartiet ikkje ynskjer. Halvparten av dei kommunane som har uttalt seg om forslaget, er imot å dele opp oppmålingstenestene og privatisere delar av dei. Kommunaldepartementet og mange kommunar uttalar at privatiseringsforslaget vil resultere i dårlegare lokalt tenestetilbod. I område med lite kundegrunnlag vil det neppe vere grunnlag for å etablere private oppmålingsfirma. Dermed må folk kjøpe tenestene frå firma som får lang reiseveg. Dermed vil òg tenestene bli dyrare. Då er dagens ordning, der alle kan få denne tenesta utført av eigen kommune, eller dersom kommunen ikkje har kapasitet sjølv, at ein leiger inn private til å ta seg av delar av oppmålingstenestene, ei betre løysing. Dette vil vere meir rasjonelt enn at kvar enkelt tomtekjøpar skal leggje ut oppdraget sitt på anbod. Kommunane vil dessutan framleis vere avhengige av å ha tilsett kartfagleg personale. Kommunane skal kontrollere og føre opplysningane inn i matrikkelen. For å halde ved lag dei kartfaglege miljøa i kommunane og hindre at kommunane blir tappa for fagfolk, bør det liggje ei viss mengd kartfaglege arbeidsoppgåver i kommunane. Det er mykje som talar for at det er mest rasjonelt og gir billigaste tenester om kommunane framleis har heile oppmålingstenesta. I Regjeringa sitt forslag er det rett nok gitt opning for å innføre lokal forskrift om kommunal einerett til å utføre oppmålingstenestene. Men Senterpartiet meiner at dette berre i liten grad vil kunne kompensere for dei problema som vil oppstå i mange distriktskommunar. Privatisering vil med dette lovforslaget bli hovudregelen, og det vil ikkje gi innbyggjarane korkje betre eller billigare tenester.
Eg er glad for at ein samla komité kan slutta seg til dei fleste forslaga frå departementet til ny lov om eigedomsregistrering, sjølv om komiteen deler seg i spørsmålet om fritt landmålarval. Eg legg avgjerande vekt på at kommunane skal kunna stå fritt til å finna den organiseringa som høver best for den einskilde kommunen. Eg trur mange kommunar vil følgja den lovtekniske hovudløysinga, med fritt landmålarval. Nokre kommunar vil nytta høvet til å overlata tenesteområdet til private føretak åleine. Mange kommunar har ei vel fungerande oppmålingsteneste som dei ønskjer å vidareføra i open konkurranse med dei private. Lovforslaget legg godt til rette for dette. Men kommunen kan òg vedta å vidareføra det kommunale eineansvaret dersom kommunen finn dette ønskjeleg. Eg kan ikkje anbefala modellen til mindretalet i komiteen. Modellen inneber at eigedomsoppmåling framleis vil vera ei pliktig oppgåve for alle kommunar. Mange kommunar ønskjer å konsentrera innsatsen mot helse, skule, kultur og andre sentrale velferdstilbod. Eigedomsoppmåling er ei teneste som godt kan utførast av private fagfolk, på same måten som me har private eigedomsmeklarar og private advokatar. Landmålaren har ikkje noka form for dommar- eller styresmaktrolle. Dette kjem klart fram i lovforslaget. Ein trygg og effektiv eigedomsmarknad spelar ei viktig rolle for velstandsutviklinga. I 2004 blei det tinglyst eigedomsoverdragingar til ein verdi av nesten 180 milliardar kr. Når tala blir så store, har sjølv små forbetringar i effektiviteten mykje å seia for dei totale kostnadene. Reforma legg til rette for ei enklare eigedomsforvaltning. Ei rekkje samfunnsøkonomiske studiar frå ulike land viser at investeringar i geografisk informasjon og eigedomsinformasjon gir høg nytte. Grunneigedoms-, adresse- og bygningsregisteret, GAB, blei etablert i 1978. Registeret var for si tid eit moderne EDB-basert eigedomsregister, men treng i dag modernisering. Matrikkelen vil bli ei moderne vidareføring av GAB-registeret, men skal også omfatta kart over eigedommane. Matrikkelen vil betre tilgangen til eigedomsinformasjon for brukarane. Brukarane vil få tilgang til nye opplysningar om offentlege pålegg, kulturminne og forureina grunn. Informasjonen vil kunne bli presentert på ein meir forståeleg måte. I 2002 vedtok Stortinget å overføra tinglysinga frå domstolane til Statens kartverk. Matrikkel og grunnbok skal fylle ut kvarandre. Medan grunnboka er eit rettsregister, skal matrikkelen gi informasjon om fysiske forhold og andre viktige opplysningar som det ikkje er nødvendig eller mogleg å tinglysa. Statens kartverk vil ha det sentrale ansvaret for både matrikkelen og grunnboka. Brukarane har lenge etterlyst ein lovleg måte å registrera lagerhallar under jorda, bygningar på lokk over jorda og andre tilsvarande bygningsvolum. Dette blir no løyst ved at ein innfører anleggseigedom som ny registereining. Lova vil også gi eit betre grunnlag for å kunna registrera tradisjonelle jordsameige, dvs. areal som ligg i sameige mellom fleire gardar. Lova innfører arealoverføring som eit nytt tilbod for enkel og tenleg arealbyte i alle storleikar mellom eigedommar som grensar til kvarandre. Lova legg òg eit godt grunnlag for å få eit fullt utbygt adressesystem for heile landet. Til sist vil eg peika på at reforma vil medverka til ei meir effektiv og brukarvennleg offentleg forvaltning. Enkel tilgang til nøkkelopplysningar som gards- og bruksnummer og bygningsadresser vil gi effektive offentlege servicekontor.
Det blir replikkordskifte.
Regjeringa argumenterer for forslaget sitt bl.a. med verdien av å få opprettet et helt nytt konsulentmarked i det private. For meg sier dette det meste om begrunnelsen for forslaget, særlig med tanke på erfaringene fra andre land, som viser at dette gir verken billigere eller bedre tjenester for innbyggerne. Norge er et langstrakt land med mye spredt bosetting. Mitt spørsmål er: Kan statsråden forklare hvordan Regjeringas forslag har fordeler for folk som bor i dette langstrakte landet, og som faktisk skal bruke tjenestene, og ikke bare for en helt ny konsulentbransje som skal tjene penger på det.
Dette forslaget som me legg fram her, vil nettopp føra til ei modernisering av dette arbeidet. Det er slik at i enkelte kommunar fungerer dette godt i dag, i andre kommunar fungerer det dårlegare. Me legg opp til ei modernisering som vil gi forbetringar. Det er ikkje utan grunn at Forbrukarrådet gir oss si fulle tilslutning. Det er noko rart ved at det var ei tidlegare arbeidarpartiregjering som sette i gang dette arbeidet. Eit utval kom fram til eit forslag, og rett nok deler utvalet seg i to, men heile utvalet gir si tilslutning til det Regjeringa legg fram her. Ingen i det utvalet, som altså arbeidarpartiregjeringa sette ned, går for det mindretalet her vil. Om det er slik vi vil få oppleva ei eventuell ny raud regjering, ei regjering som ikkje vil sjå framover, men som derimot vil vera bakstreversk og ikkje velja moderniserte og gode løysingar for folk flest, ja, da synest eg det er skremmande.
SV synest det er viktig å vera moderne. Men me vil ikkje vera moderne om det dreiar seg om å byggja ned arbeidsplassar og privatisera og så stempla det som moderne. Med ein gong ein er for privatisering, så er ein moderne, men så enkelt er det ikkje, og det veit statsråden òg. Statsråden var i innlegget sitt inne på at det var viktig no at kommunane konsentrerte seg om kjerneverksemder som kultur, skule og velferd, osb. Ja, det er jo det ein må gjera etter kvart når kommuneøkonomien til statsrådane Solberg og Hareide begynner å verka. Det er ikkje råd til ting lenger i kommunane. SV tek konsekvensen av det og plussar på kommuneøkonomien nettopp for å kunna oppretthalda eit offentleg, effektivt servicetilbod på dei fleste område. Men det er umoderne, synest statsråden. Det moderne er å vera med på Høgre-laget, synest ein frå Kristeleg Folkeparti si side. Å leggja ting ut på anbod og eigentleg gjera ting dyrare, det er det som er det reelle. Er det ei god og moderne retning, dette?
Ja, dette er eg heilt sikker på er ei moderne og god løysing. Her gir vi valfridom til kommunane. Me seier til dei kommunane som ønskjer å behalda den praksisen dei har i dag: gjerne for vår del. Men for dei som ønskjer å utvikla interkommunalt samarbeid, ligg det no kjempegode moglegheiter her, m.a. til interkommunale selskap. Vår erfaring er at for å sikra at køane går ned og for å få betre tenester, er ikkje konkurranse noko usunt. Landmålarval er ikkje kjernen av det eg meiner skal vera offentlege velferdsoppgåver. Landmålaren har inga dommaroppgåve, inga styresmaktoppgåve. Det skal utførast ein jobb, å måla opp ei grense. Dei som ønskjer å gjera det kommunalt, skal få lov til det. Men det blir utført like godt privat, og kven av oss ønskjer at eigedomssal i dag skal vera ei offentleg oppgåve?
Vi i Arbeiderpartiet mener faktisk at eiendomsgrenser er i en særstilling ved at de handler om både privat eiendom og offentlig infrastruktur. Så selv om dette verken gjelder sykehjem eller barnehager, er det faktisk en svært sentral oppgave i samfunnet som vi mener det offentlige bør ha styring med. I tillegg til det er det slik at en sentralisering av denne oppgaven kan føre til en utmagring av viktige, faglige miljø, som det bør være tilgang til for folk flest. Det andre er at jeg synes det er litt merkelig at statsråden forutsetter at fordi vi satte ned et offentlig utvalg som skulle se på det, og som bl.a. har foreslått endringer for å tilpasse dette til ny teknologi og til nye krav, så skal vi på en måte adoptere alle de løsningene som det offentlige utvalget foreslår. Jeg regner med at Kristelig Folkeparti heller ikke kommer til å støtte alle detaljer i alt som offentlige utvalg de har satt ned, foreslår.
Det som eg peikte på når det gjeld dette offentlege utvalet, var at det der var både eit mindretal og eit fleirtal, men at det altså ikkje var nokon i dette utvalet som peikte på den løysinga som mindretalet i Odelstinget i dag står bak. Det er eit paradoks at absolutt ingen i det utvalet fant den løysinga som Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet peiker på i dag. Eg har lyst til å understreka at landmålarar ikkje har noka form for dommar- eller styringsrolle. Dette kjem òg tydeleg fram i lovforslaget. Ved påvising av eksisterande grense skal landmålar berre dokumentera kva partane faktisk er einige om. Ved deling av eigedom har naboane inga direkte rolle. Mange peiker på at kommunane har ei viktig rolle her, men ofte er òg kommunane ein part i slike saker. Derfor synest eg at den moglegheita vi gir her, er valfridom, valfridom for kommunane, og det snakkar ofte desse partia høgt om i andre samanhengar.
Replikkordskiftet er omme. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Jeg skal forsøke ikke å provosere for da å få mange flere innlegg. Danmark er nevnt, men vær klar over at epler og bananer ikke koster akkurat det samme. Hvis man sjekker, hvilket jeg faktisk har gjort, er det ikke helt riktig det som ble hevdet. Dette burde man i hvert fall sjekke litt bedre før man sier at det er en sannhet at det i Danmark er dobbelt så dyrt og ti ganger så dyrt. Det er ikke riktig hvis man sammenligner likt. Det andre er dette med anbud. Det er heller ikke slik at man, hvis man ønsker å få en eiendom målt opp, sender det ut på anbud. Det er jo ikke slik. Det vil alltid være en landmålerforretning i nærheten – akkurat som det er en eiendomsmeglerforretning – kanskje er det to. Så foretar man en vurdering av dem, men man sender jo ikke ut svære anbud. Det tredje er at jeg har jobbet med disse tingene for mange år siden. Da var det Arbeiderpartiet som styrte her i salen, og det var Arbeiderpartiet som styrte kommunene, og de køene og all den tiden man brukte for å få stokket disse oppmålingsforretningene, tok mye lengre tid enn å måle opp eiendommene. Det er altså viktig at man nå ser dette litt i sammenheng, at dette dreier seg om å få målt opp, satt ned pålene og få utstedt målerbrevet, og så er man ferdig. Det er ikke veldig mye politikk i det.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 987]]
Etter ønske fra kommunalkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det vil bli gitt anledning til fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
I Ot. prp. nr. 52 for 2004–2005 foreslår departementet endringer i «lov av 6. juli 2003 nr. 39 om burettslag», slik at rettigheter i borettslagsandeler skal sikres rettsvern gjennom tinglysing i grunnboka. Dette vil medføre at man får et samlet offentlig register for både selveierboliger og borettslagsleiligheter. Jeg vil innledningsvis vise til at da denne saken forrige gang ble behandlet – Innst. O. nr. 82 for 2002–2003, jf. Ot. prp. nr. 30 for 2002–2003 – vedtok stortingsflertallet at det skulle tilrettelegges for konkurranse mellom private og offentlige aktører om å etablere og drive borettsregistre. Stortingsflertallet, bestående av Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, satte imidlertid som forutsetning for vedtaket at det skulle være grunnlag for virksom konkurranse, og at et tilstrekkelig antall aktører ville melde sin interesse for å etablere og føre slike registre. Departementets sonderinger om hvorvidt det er grunnlag for å sikre en nødvendig grad av konkurranse, slik stortingsflertallet forutsatte, har imidlertid vist at det er et heller svakt grunnlag for å få til en nødvendig og reell konkurranse om å etablere og føre disse borettsregistrene. Departementet har derfor konkludert med at Stortingets forutsetninger om konkurranse i markedet ikke lar seg oppfylle, og at man derfor i realiteten ville fått et tilnærmet privat monopol i regi av NBBL. Av disse grunner har derfor departementet funnet grunn til å fremme sitt opprinnelige forslag på nytt. Mitt syn er at i valget mellom offentlig eller privat monopol tilsier en helhetlig vurdering at i en slik sammenheng vil den minst ønskelige situasjonen være et privat monopol. Det synes heller ikke å være noen tungtveiende, saklige argumenter som taler mot at rettigheter i borettslagsandeler ikke skal kunne inngå i det samlede eiendomsinformasjonsregisteret. Stortingets flertall, bestående av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, har således ikke funnet noen grunn til å trekke i tvil departementets konklusjon i så måte. Disse partier deler departementets vurderinger og støtter derfor departementets forslag om at rettsregistreringen av borettslagsboliger skal skje i offentlig regi, og at registerordningen integreres i grunnboka. Departementet foreslår også at denne tjenesten skal utføres til selvkost, noe som fra departementets side er antydet til rundt 400–500 kr i registreringsgebyr. Det samme flertallet støtter denne tilrådingen. Målet er at borettsregisteret skal være operativt innen 1. juni 2006. Siden det vil ta noen tid å få registeret opp å gå, foreslår departementet en delt innføring av den nye borettslagsloven, som altså ennå ikke har trådt i kraft, slik at hoveddelen av loven kan settes i kraft snarest mulig. Det foreslås også nødvendige overgangsregler for dette. Det legges videre til grunn at borettsregisteret skal lokaliseres utenfor Oslo, og det er blitt signalisert at Ullensvang er Regjeringens forslag til lokaliseringsalternativ for borettsregisteret dersom Stortinget slutter seg til en modell med en statlig registerordning. Når det gjelder de andre partiene, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, forutsetter jeg at disse selv redegjør for sine respektive synspunkter i forbindelse med ulike problemstillinger vedrørende denne saken. Jeg nevner også at komiteens medlemmer fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i denne sammenheng fremmer forslag om å likebehandle avgiftsmessige «forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag og mellom frittstående borettslag og sameier». Videre presiserer en enstemmig komite i merknads form at oppretting av et offentlig borettslagsregister ikke må resultere i at borettslagsleiligheter og aksjeleiligheter kan pålegges dokumentavgift. Dette er en viktig presisering. Jeg tar med dette avslutningsvis opp forslaget i innstillingen som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet står bak, og anbefaler komiteens tilråding.
Representanten Torbjørn Andersen har tatt opp det forslaget han refererte til.
For omtrent to år siden behandlet Stortinget en ny lov om borettslag og boligbyggelag. Da vedtok opposisjonen i Stortinget, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, at borettsregisteret fortsatt skulle kunne drives av private, og at bl.a. boligsamvirkene kunne være aktuelle i denne sammenheng. Det er borettslagene som i dag så langt har utført denne oppgaven for de nesten 6 000 borettslag i Norge. Dette har fungert godt. Det har ikke vært noe å klage på. Det var ingen grunn til å gjøre endringer. Det ville ha sikret arbeidsplasser rundt omkring i det ganske land. Det ville ha vært med på å bidra til levedyktige boligbyggelag også i distriktene. Men igjen opplever vi her at Fremskrittspartiet skifter mening. Det er ikke første gang, og det kommer sikkert ikke til å bli siste. Det man står for i dag, gjelder ikke i morgen. Det viser at partiet ikke er til å stole på. Det tar Arbeiderpartiet til etterretning. Regjeringen mener at det ikke kunne bli noen effektiv konkurranse mellom private borettsregistre. Det er Arbeiderpartiet uenig i, for Regjeringen fastsatte aldri rammebetingelsene for konkurranse mellom private borettsregistre. Dermed har ingen private heller aldri blitt gitt anledning til å søke om å bli autorisert. I brev til komiteen 26. mai i år dokumenterer bl.a. OBOS og Bergen og Omegn Boligbyggelag at de akter å drive konkurrerende borettsregistre. Men Stortingets flertall bare avviser hele saken. Her snakker vi om et statsmonopol, som Regjeringen og Fremskrittspartiet mener skal gjennomføres koste hva det koste vil. Det er ganske spesielt å se hvem som står bak dette flertallet. Statsråden kan heller ikke ha respekt for lovlig fattede vedtak her i salen. For hva er det som skjer? Jo, statsråden bruker to år på å igangsette den nye loven, og kommer tilbake til Stortinget med et forslag om et statlig borettsregister – det motsatte av det Stortinget har bedt om. Er det fordi statsråden vet at ikke alle står fast på sine vedtak? Jeg bare spør. Arbeiderpartiet har i innstillingen fremmet forslag med det formål å sikre fri konkurranse om drift av borettsregistrene for å kunne tilby beboerne i borettslag bedre og billigere tjenester. Arbeiderpartiet vil stemme imot store deler av innstillingen. Vi har ikke endret standpunkt i denne saken. Vi mener fortsatt at vi skal gå inn for at det ikke skal være et statlig monopol, men at det skal være konkurranse om å drive borettsregistre, og vi vil gå inn for det. Jeg tar dermed opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV i innstillingen.
Representanten Signe Øye har tatt opp det forslaget hun refererte til. Den reglementsmessige tid for formiddagens møte er omme.