Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodo iz Vlade. Klub SDP-a podnio je dakle interpelaciju o nasilju među mladima zbog toga što smatramo da je to tema koja je zavrijedila da se raspravi na plenarnoj sjednici. Mi smo u matičnom odboru imali nekoliko tematskih sjednica na kojima smo sa stručnjacima raspravljali problematiku nasilja među mladima. Raspravljali smo i o sankcijama koje mladi trebaju snositi kada su u pitanju kaznena djela. Međutim, nakon tih tematskih sjednica budući da se ništa nije pokrenulo niti pomaknulo u pozitivnom smjeru odlučili smo se i na zahtjev za plenarnom sjednicom. Pravi povod za ovu raspravu su ustvari neki mladi ljudi koji su zadnjih godinu i pol ili dvije ubijeni na ulicama naše zemlje samo zbog toga što su se našli na krivom mjestu u krivo vrijeme i zato što su se našli pred mladim ljudima koji su očito iz svoje obitelji ponijeli neke pogrešne vrijednosti. Ja ću se ovdje samo prisjetiti jednog dijela tih mladih ljudi. Luka Marinac ubijen je 2007., Franjo Despić ubijen je 2008., Davor Sabljić proboden je nožem 2008., Luka Ritz preminuo je od posljedica premlaćivanja 2008., Filip Šilipetar proboden je nožem 2008., Nika Deković ubijena je 2008., Josip Klasnić preminuo je od posljedica premlaćivanja 2008., Vitomir Jovičić-Simke bačen je u rijeku i tako je preminuo. Marin Opačak pretučen je 2009. završio je u komi, Boris Čižmešija dobio je teške ozljede 2009. Igor Mijić proboden je nožem 2009., Aleksandar Abramov ubijen je 2009. Ovo je samo, dakle, jedan dio mladih ljudi koji su poginuli u zadnjih 2 ili 3 godine. Mislim da je sasvim dovoljno i da sam ovdje pročitala samo jedno jedino ime da progovorimo o ovoj temi i da svi zajedno dignemo glas protiv nasilja među mladima, ali jednako tako i da vidimo što možemo učiniti ovdje u ovom najvišem zakonodavnom Domu zajedno sa izvršnom vlasti da zaštitimo sve one, svu onu buduću djecu koja mogu postati ovako žrtve nasilnika. Ubojice i napadači svih ovih mladih ljudi koje sam ovdje pročitala bili su ustvari mladi ljudi u dobi od 15 do 25 godina. I to je ono što nas mora brinuti, a to je ustvari sve više smanjivanje dobne granice djece koja su u stanju počiniti kaznena djela. U prvih 9 mjeseci prošle godine bilo je čak 109 počinitelja kaznenih djela koji su imali manje od 14 godina. Nama se dobna granica djece koja su u stanju potegnuti na nekoga nožem ili ga pretući do smrti ustvari sve više smanjuje. Ukupan broj počinitelja kaznenih djela mlađih od 14 godina je npr. u 2008. godini bio rekordan. Imali smo 101 počinitelja, za razliku npr. od 2007. kada smo imali 39 počinitelja, 2006. smo imali samo 13 počinitelja. Dakle, u samo 2 godine nam se broj takve djece povećao sa 13 na 181 počinitelja što definitivno mora svakome od nas biti jedna crvena lampica koja mora pozivati na uzbunu. Jednako tako, treba reći da nam je i značajno povećan broj djece koja su ili izvršila suicid ili su pokušala suicid što isto tako pokazuje o određenim negativnim trendovima među mladima ili bolje rečeno o problemima koje neki mladi ljudi imaju. A pitanje je da li mi kao društvo znamo odgovoriti na te probleme i da li im znamo na adekvatan način pružiti pomoć. Temeljni problem u borbi protiv nasilja među mladima je ustvari vrlo rano prepoznavanje rizične djece, odnosno rizičnih obitelji. To je jedan dakle od ključnih stvari gdje mi imamo propuste unutar sustava. Mi nismo sagradili mehanizme u sustavu koji će prepoznavati vrlo rano rizične obitelji, pa samim time i djecu koja mogu postati sutra ovakvi nasilnici i ubojice. Zbog toga je ustvari na tom dijelu jako važno poraditi. Na našoj sjednici zadnji puta bilo je puno priče o tome kako je obitelj najodgovornija. Sasvim sigurno obitelj je najodgovornija, a djeca iz obitelji mogu ponijeti sve ono što je dobro u odgoju, ali mogu ponijeti i ono što je loše. Naime, pitanje je što učiniti sa onim obiteljima koje odgajaju djecu na ovaj način da one sa 14, 15 godina postanu djeca koja su u stanju ubiti. Dakle, ta djeca nisu rođena kao ubojice, ta djeca su dakle nastala takva razvojem u vlastitoj obitelji. Moje pitanje je sada što učiniti sa takvim obiteljima, mi možemo slegnuti ramenima u društvu i reći to je obitelj nećemo dirati u obitelj, obitelj se mora brinuti za odgoj svoga djeteta. Međutim, ja ne mislim da je to tako, ja mislim da mi kao društvo snosimo, imamo veliku odgovornost za te obitelji i mi smo dužni intervenirati u te obitelji kako bismo im pomogli da ustvari na drugi način odgajaju djecu, ili bolje rečeno u tom trenutku je važno pomoći toj djeci da nekako imaju dakle drugačiji način odgoja i drugačiji pristup nekim životnim vrijednostima nego što ga imaju u vlastitoj obitelji. Ako imamo obitelj, roditelje dakle koji mjesecima ne dolaze u školu, ne raspituju se za svoje dijete, ne pitaju da li ono pohađa redovito nastavu, da li dakle, dolazi u školu, da li uredno izvršava svoje obveze, ako imamo roditelje koji svoju djecu zlostavljaju, ako imamo roditelje koji svoju djecu zanemaruju pa na taj način ne izgrađuju kod njih osjećaj empatije, koja je ustvari glavni razlog zbog čega u određenoj dobi su u stanju nekoga pretuči do smrti, onda mi se čini da bismo mi kao društvo trebali intervenirati i tu obitelj uzeti u ono što se zove psiho socijalni tretman i raditi jednako i sa roditeljima i sa takvim djetetom. Na žalost sustav tu zakazuje jer na primjer nemamo nikakav protokol koji će dati upute svim onima koji rade s djecom kako se u određenim situacijama ponašati. Mnogi stručnjaci upozoravaju da bi možda trebalo napisati vrlo jasne upute, neki dan su koliko sam vidjela iz jednih novina, ljudi u sustavu zdravstva predložili i napisali jedan kratki protokol kada liječnici trebaju prijaviti sumnju na zlostavljano dijete. Nije ni na kome dakle, niti vrtiću niti školama, niti sustavu zdravstva da oni dokazuju da li je dijete zlostavljano ili zanemareno, na njima je samo da utvrde problem i da taj problem prijave onima koji su ustavi zaduženi da se dalje tim problemom bave. Dakle, vrlo jasan jedan protokol bi mogao pomoći. Tetama u vrtiću koje rade s djecom i gdje je ustvari jako važno da se odmah, to je najranija faza kada se može prepoznati da dijete ima problema u obitelji, dijete koje ima problema u ponašanju. Tete koje svakodnevno provode sa djecom 8 ili više sati, vide da je neko dijete nasilno, vide i roditelje, znaju u kakvoj obiteljskoj strukturi dakle to dijete živi, prema tome, vrlo jasne upute koje bi se njima propisale pomogle bi im sasvim sigurno da u datom trenutku kada vide neke simptome neprihvatljivog ponašanja djeteta da onda to prijave Centru za socijalnu skrb, koji je ustvari jedina adresa na koju bi to trebalo prijaviti i koji bi nakon toga ući u obitelj i vidjeti što se tamo događa. Tako bi isto tako trebalo biti u školama, i škole bi trebale imati propisani protokol gdje bi učitelji i nastavnici trebali prijavljivati centru što se događa sa pojedinim učenicima u školi. Neki to rade, neki to ne rade, nema ujednačene prakse, neki to rade na način da idu sami razgovarati sa roditeljima. Često puta roditelji vrlo burno reagiraju na činjenicu da je njihovo dijete nasilno, agresivno i da se neadekvatno ponaša u školi. Jedanput je netko rekao da je roditeljima puno lakše prihvatiti neke druge istine o vlastitom djetetu, ali im je najteže prihvatiti istinu da je njihovo dijete nasilno. Prema tome, i učitelji i nastavnici nisu osobe koje trebaju rješavati tu vrstu problema sa djetetom, to trebaju ljudi koji su za to educirani, učitelji i nastavnici su educirani da obrazuju i uče našu djecu. Ali u svakom slučaju škola je dobro mjesto gdje se vide određeni poremećaji u ponašanju djeteta i utoliko bi škola trebala biti mjesto gdje bi se trebalo neke stvari pokrenuti. Nevjerojatno je da mi u školama imamo ploče sa natpisom nulte tolerancije a da onda imamo situaciju kao što smo vidjeli u Bjelovaru gdje se mjesecima, godinama dijete maltretira u razredu a da nitko nije obavijestio nadležne službe, a da nitko nije reagirao, da nitko ništa o tome nije rekao. Imate slučaj isto tako u jednoj drugoj školi, srednjoj školi, Sisačkoj gdje je isto tako dječak zlostavljan od svojih vršnjaka u razredu, mjesecima upozoravao na to, žalio se, međutim, svi su mu od učitelja do ravnatelja rekli da je to naprosto evo neka mala zezancija u razredu, nisu ga shvatili ozbiljno i to je ono na što treba, na što želim upozoriti, dakle to je nešto što se ne smije tolerirati, na najmanji znak nasilja ustvari treba odmah reagirati, jer što prije reagiramo nešto ćemo prije moći učiniti, kada reagiramo prekasno onda su ustvari svi napori stručnjaka nešto što je pitanje onda koliko daje efekta a ustvari jako puno se ulaže energije. E sada, bih htjela nešto reći malo o centrima za socijalnu skrb, za koje mislim ustvari da u ovom trenutku su jedini po našem zakonodavnom sustavu jedini koji imaju ovlasti ući u obitelji, vidjeti što se tamo događa i sa svojom lepezom ovlasti koje imaju naći određene adekvatne mjere kako bi se zaštitilo dijete. Centri na žalost u proteklih 7 godina, zahvaljujući resornom ministarstvu nisu doživjeli nikakvu reformu, decentralizacija je zaustavljena do daljnjega što mislim da je bilo pogrešno, jer se decentralizaciju socijalne skrbi, socijalna skrb mogla spustiti na jedinice lokalne samouprave, što bi značilo da na neki način puno bolje na jednoj mikrorazini mogu definirati potrebe određene zajednice, općine, grada ili županije i da prema tome onda mogu raditi programe. Nema više u Europi ovakve politike kao što je mi imamo, a to je da se programi rade u ministarstvima, dakle jako daleko od stvarnih problema. Problemi se spuštaju na razinu lokalne zajednice, jer se jedino tamo mogu dobro detektirati, jer se jedino tamo mogu onda dobro i rješavati. Na žalost toga nije bilo. Centra za socijalnu skrb sa svakom našom izmjenom zakonodavstva dobivaju neke nove ovlasti, nisu rasterećeni ničega pa tako ako sam dobro izračunala imaju negdje oko 156 ili 7 različitih ovlasti. Dakle, Centri su definitivno sa tim brojem ovlasti, poslova prekapacitirani, preopterećeni, nije se učinilo puno da ih se rastereti jednog dijela posla kako bi se više mogli posvetiti obiteljskoj problematici. Neka istraživanja koja su rađena pokazali su da djelatnici u centrima za socijalnu skrb imaju samo pet minuta po svakom korisniku. Ako vi imate za obiteljsku problematiku, dakle kada imate obitelj u kojoj se roditelji ne brinu za dijete, u kojem ga eventualno zlostavljaju, u kojem je narušena obiteljska dinamika kako to kažu stručnjaci u kojoj imate jednu vrlo nekvalitetnu obitelj s kojom morate ozbiljno raditi. Ako vi za njih imate pet minuta, onda je pitanje ustvari koliko vi njima možete pomoći i koliko možete efikasno s njima raditi. Prema tome, čini mi se da je tu jedan veliki problem i da bi tu trebalo raditi, međutim nažalost resorno ministarstvo koji pokriva sustav socijalne skrbi punih 7 godina ne pokazuje nikakvu volju da pomogne sustavu socijalne skrbi i da bilo što učini kako bi taj sustav bio efikasniji, kako bi nam bolje štitio i djecu i roditelje. Jednako tako treba reći da mi npr. u Hrvatskoj smo ukinuli sve dječje psihijatrijske odjele. Mi imamo samo jednu jedinu psihijatrijsku bolnicu to je ova u Kukuljevićevoj, djeca na tretmane čekaju i do 6 mjeseci. Kada dijete koje treba pomoć čeka više od 6 mjeseci da bi došlo do dječjeg psihijatra, onda je pitanje ustvari jesmo li mi njemu pomogli ili nismo. Ako mu nismo spremi pružiti pomoć u puno kraćem roku, pitanje je dakle za 6 mjeseci što se događa s tim djetetom i da li to dijete uopće više onda treba pomoć ili ne treba. Onda nam se događaju neke druge ustanove u kojima se djeca smještaju sa odraslima, što je potpuno neadekvatan pristup djeci. Jednako tako treba reći da mi je žao što je vlada HDZ-a stala u otvaranju poliklinika za djecu. Jedna jedina je otvorena u gradu Zagrebu. Za samo nekoliko mjeseci su već i tamo bile liste čekanja, zbog toga što čitava Hrvatska gravitira prema jedinoj takvoj ustanovi, čiji je multidisciplinarni tim u prošloj godini dobio svjetsku nagradu za najbolji multidisciplinarni tim što mislim da pokazuje ustvari da imamo dobre stručnjake. Međutim tih stručnjaka imamo jako malo. Jako ih je malo u takvim multidisciplinarnim timovima koji mogu raditi sa djecom. Prema tome, to je isto na čemu moramo raditi i nastojati otvoriti još neke poliklinike barem u istočnom dijelu Hrvatske i dolje negdje u Dalmaciji kako bismo koliko toliko pokrili Hrvatsku i učinili ljude koji su stručnjaci mentalnog zdravlja dostupniji djeci. Ja već godinama upozoravam na to da nemamo dovoljno stručnjaka mentalnog zdravlja. Nažalost ima nešto stručnjaka mentalnog zdravlja na Zavodu za zapošljavanje. Pa tko u ovom trenutku se nalaze na zavodu 82 diplomirana psihologa, 23 profesora psihologije, 59 diplomiranih socijalnih radnika, 24 školska pedagoga i 11 učitelja osoba s poremećajem u ponašanju. Nažalost, ti ljudi su na Zavodu za zapošljavanje a mi imamo čitava područja Hrvatske koja su nepokrivena stručnjacima mentalnog zdravlja. Tako ćete npr. u Vukovarsko-srijemskoj županiji naći samo jednog stručnjaka mentalnog zdravlja, dakle u jednoj županiji koja je bila izložena radu, koja i dalje još traume ne samo od rata nego i od sve veće bijede i neimaštine i apatije u koju su tamo ljudi zapali jer naprosto ne vide nikakvo svjetlo za sutra. Prema tome, i ovo je nešto o čemu država mora voditi računa i vidjeti način na koji će motivirati da ovi ljudi koji sjede na Zavodu za zapošljavanje u Zagrebu pronađu posao u nekim drugim sredinama gdje su nam nužni. Ako je u Ustavu zapisano da su nam djeca nešto o čemu država brine, ako se svi mi ovdje zaklinjemo u djecu, e onda nam mora biti i društveni i državni interes da pomognemo toj djeci, a to znači da moramo vidjeti način kako preraspodijeliti ove ljude koji u ovom trenutku sjede kao nezaposleni kako bi svoje znanje za koje su školovani mogli primijeniti i pomoći djeci kojoj je to potrebno u Hrvatskoj. Treba reći isto tako da mi imamo u sustavu zdravstva nešto manje od 30-ak psihologa, kliničkih psihologa što definitivno nije dostatno. Dakle to je jedan mali broj zbog toga što je '96. godine donesena odluka da se iz bolnice, odnosno iz tzv. plave knjige maknu klinički psiholozi. Prema tome, njih je ostalo nekakvih 30-ak. Definitivno premalo za rad sa djecom, definitivno premalo ljudi. A nažalost uslijedila je i zabrana zapošljavanja kako u sustavu zdravstva tako i u sustavu socijalne skrbi. Prema tome, sada smo u situaciji da ne možemo niti zaposliti određeni broj ljudi. Treba reći da se mi ustvari svi javimo ili bolje rečeno javnost se digne na noge onda kada netko doista teško strada, kada imamo ekstreme slučajeve da je netko pretučen do smrti. Mi u tom trenutku imamo situaciju kada se svi na neki način dignu na noge, ali onda tako isto svi gledaju prema pravosuđu. Ja bih rekla da je to pogrešno i tada je već kasno. Dakle, kada dijete počini zločin doista je kasno, jer bi ga trebalo prevenirati, trebalo bi učiniti sve da do toga zločina ne dođe, jer uništen je jedan život onoga tko je pretučen, ali uništen je i ovaj drugi život maloljetnika koji će završiti u kazneno popravnom domu ili maloljetničkom zatvoru, a odatle se sigurno ne izlazi puno bolji, možete samo izaći još možda i gori. Prema tome, ono što bi bilo važno a to je utjecati i još više raditi na prevenciji. Što je vlada HDZ-a napravila u ovom proračunu, podsjetit ću samo da su znatno skinuta sredstva upravo na preventivnim programima. Nažalost, u Državnom proračunu za 2010. godinu štedilo se u tri ministarstva poprilično. Dakle u Ministarstvu znanosti, obrazovanje i športa, zdravstva i socijalne skrbi, te obitelji ukupno je smanjeno oko 11 milijuna kuna za preventivne programe koji se odnose na djecu i mlade. Najveće smanjenje sredstava je zabilježilo upravo Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa gdje je ukupno za djecu i mlade skinuto oko 27 milijuna kuna. Skinuto je na stavkama prevencija nasilje u školama, sportski programi za vrijeme praznika, poticanje izvannastavnih aktivnosti djecu u vrtićima, osnovnim i srednjim školama. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi skinuto je na programima koji se odnose na djecu i mlade i poremećaje u ponašanju. Prema tome, ovo su pokazatelji koji ustvari argumentiraju da nismo svjesni problema kojeg imamo i da nam je prevencija ono što je najvažnije. Dakle, prevencija, uključivanje djece u aktivnosti, tako kažem zapošljavanje djece u slobodno vrijeme kako ne bi bili na ulici i učili ustvari pravila igre na ulici nego negdje drugdje, što može pozitivno djelovati na njihov razvoj. Ovo pokazuje skidanje novaca i smanjenje sredstava na stavkama za preventivne programe da Vlada Republike Hrvatske nije svjesna problema i da ustvari taj problem ignorira. Nažalost, ploče sa nultom tolerancijom na nasilje koje se stavljaju po školama neće riješiti problem i to se sada već pokazalo jer upravo pod tim pločama mnoga djeca su do sada stradala a i u ovom trenutku dok mi ovdje razgovaramo sasvim sigurno jedan dio djece trpi nasilje upravo pod tom parolom nulte tolerancije za nasilje. I na kraju bih htjela reći da smo mi u ovoj interpelaciji i predložili konkretna rješenja, dakle ono što smatramo da bi u ovom trenutku bilo važno učiniti pa ću ja vrlo kratko reći da klub SDP-a predlaže da se uvede jedinstveni preventivni program u školama. U ovom trenutku u nekim školama se preventivni programi rade, u nekima ne ali mislim da bi bilo važno uvesti jedinstveni preventivni program tako da se zna da se taj program radi jednako i na Korčuli, Zagrebu, Babinoj Gredi i u bilo kojoj drugoj sredini u Hrvatskoj. Dakle, definitivno bi trebalo puno više novca uložiti u sustav odgoja i obrazovanja, prvenstveno u preventivne projekte koji kroz sustav odgoja i obrazovanja su djeci dostupni. Treće, treba definitivno prepoznati vrlo rano rizične obitelji uz jasno postupanje nakon identifikacije tih obitelji, treba vrlo jasno znati što s takvim obiteljima i djecom raditi. Mi predlažemo da se osnuju savjetovališta pri domovima zdravlja i da se kao što je to nekada davno prije bilo rađeno rade i svojevrsni sistematski pregledi u dobi od 3 i 5 godina. Predlažemo i da se osmisle posebni programi na razini jedinica lokalne samouprave za djecu i mlade, dakle od slobodnih aktivnosti, kreativnog provođenja slobodnog vremena, mogućnosti izbora, dakle jedinice lokalne samouprave, mjesta gdje djeca žive su ustvari najbolja mjesta gdje se mogu kreirati takvi programi. Još jedanput ću reći te jedinice najbolje znaju svoje potrebe pa samim time najbolje znaju primijeniti onda i određene projekte. Nadalje, potrebno je po našem mišljenju umrežiti ministarstva, državne institucije, nevladine udruge i stručnjake koji godinama provode preventivne programe za djecu, mislim da to još uvijek nije dovoljno umreženo i ovom prilikom ću reći da mislim da hrvatska Vlada mora početi primjenjivati drugi sustav financiranja udruga a to je sustav u kojem će se jedan dio udruga koje rade kvalitetne programe već godinama, koji imaju dobre rezultate prihvatiti kao partneri Vlade. Dakle, to više ne mogu biti onda udruge koje će svake godine ići na natječaje, svake godine ovisiti o dobroj volji nekoga u ministarstvu hoće li im dati novac ili neće. Samim tim takve udruge često puta ne dobiju novac i prekidaju svoje preventivne programe i rad sa djecom. Prema tome, naš je prijedlog da određeni broj udruga koje rade godinama, koje imaju dobre projekte, imaju rezultate sa djecom da budu uvršteni kao svojevrsni partneri Vlade jer civilni sektor je definitivno nešto što najviše može pomoći Vladi ne samo u ovom dijelu nego i u mnogim drugima ali u ovom trenutku se bavimo djecom i mladima. U školama bi trebalo uvesti zdravstveni odgoj za koji se već godinama borimo i moram priznati da mi je potpuno nejasno zbog čega se Ministarstvo znanosti i obrazovanja opire takvom jednom predmetu kroz koji bi se djecu definitivno učilo i o pozitivnim načinima afirmacije u grupi i društvu i učilo bi ih se da ustvari se ne može nasilnim i neprihvatljivim ponašanjem biti glavni u društvu nego da se to može samo pozitivnim ponašanjem i znanjem. Trebalo bi isto tako razmotriti i učinke provedbe zakonskih propisa o zabrani noćnih izlazaka i zabrane posjeta kladionicama mlađim od 16 godina. Naime, po zadnjim podacima MUP-a treba reći da je ustvari uz kako to kažu u MUP-u svu njihovu toleranciju iza 23 sata čini mi se da je to puno više negdje u onim ranim jutarnjim satima na ulicama Hrvatske pronađeno sto posto više djece u prošloj godini nego u pretprošloj. I to je još jedan od razloga koji nas mora zabrinuti zbog čega se roditelji tako ponašanju da svoju djecu puštaju van iza 23 sata. Dakle, jedan dio djece je vani uz suglasnost svojih roditelja a ne znam što bih rekla na onaj broj djece koji kažu da su vani bez suglasnosti roditelja a doista je pitanje kako možete biti odgovoran roditelj koji će u 3 ujutro mirno spavati i ne pitati se zašto njegovo dijete nije kod kuće nego je negdje vani. Evo, to su naši konkretni prijedlozi koje bi trebalo učiniti kako bismo pomogli roditeljima u odgoju njihove djece i kako bismo pomogli djeci koja žive u rizičnim obiteljima. Još jedanput bih htjela reći, što prije uočimo probleme kod djeteta, što prije krenemo multidisciplinarno raditi sa tom djecom to imamo šanse više prevenirati da u nekim godinama to dijete ne postane delikvent i nasilnik na ulicama. Dakle, prevencija je ono što je najvažnije ali kad imamo obitelji koje same ne mogu onda smo mi kao društvo nužni pomoći. U ovom drugom dijelu prepoznavanje rizičnih obitelji i pomoći obiteljima mi imamo problem. Ja znam da će sada uslijediti priča od strane ministarstava o silnim strategijama koje smo donijeli ali ja vas molim gospodo ajmo razgovarati na način da smo nešto napravili ali da još uvijek imamo veliki problem pa da vidimo kako taj problem riješiti. Ako se bude ova danas rasprava pretvorila u lamentiranje sa strategijama, programima bez toga da smo spremni razgovarati o tome da imamo problem povećanog nasilja među mladima onda ustvari ova rasprava danas gubi smisao. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo nekoliko ispravaka. Prvo je gospođa zastupnica Željana Podrug. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja bih ispravila dva netočna navoda koje je uvažena zastupnica rekla u ime kluba SDP-a. Prvi je da ne postoji protokol o postupanju u slučajevima nasilja. Ja bih rekla da itekako da postoji, i to postoje dva koja su međusobno usko vezana. To su Protokol o postupanju u slučajevima nasilja među mladima i Protokol o postupanju u slučajevima nasilja u obitelji koja je mislim još od 2004. godine Ministarstvo obitelji kao nadležno ministarstvo izdalo. Mislim da sam čak i vidjela kod uvaženog državnog tajnika jednu plavu knjižicu pa vam ju može posuditi. Drugo, rekla bih da u provedbi tog programa već i pravobraniteljica i čak i tematska sjednica odbora održana kojom ste vi predsjedali. I drugo, djelatnici centra za socijalnu skrb rekli ste nemaju dovoljno vremena za bavljenje obiteljskom problematikom. Pa upravo iz tog razloga ova Vlada osnovala je obiteljske centre i to se ... [[Govornica se ne razumije.]] takvih centara koji funkcioniraju po principu županijskih centara. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak gospodin Davor Huška.
Hvala. Ispravit ću dva netočna navoda kolegice Opačić. Prvi je da ne postoji protokol postupanja odnosno da nije donesen. Točno se zna od vrtića, osnovne škole, srednje škole kakav je protokol postupanja kad se uoči rizično ponašanje među djecom i mladima. Točno se zna koje stručne službe u školama i vrtićima, psiholozi reagiraju na koji način, kad se pozivaju roditelji, kad se izvještava Centar za socijalnu skrb i tu nismo čuli ništa posebno novo iz ove interpelacije i obrazloženja kolegice Opačić. Isto tako, ona je rekla da jedinice lokalne samouprave trebaju osigurati programe za djecu kroz različite udruge. Pa ti programi postoje na terenu. Jedinice lokalne samouprave financiraju stotine i tisuće različitih sportskih, društvenih, kulturnih udruga koje rade na područjima pojedinih gradova i općina sa posebnom pažnjom na rad sa mladima, od sporta do različitih kulturnih događanja pa i vatrogasaca gdje su mladi ljudi uključeni i tu ne možete reći da ne postoje takve aktivnosti jedinica lokalne samouprave. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Stjepan Milinković, također ispravak.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Pa kolegica Opačić je netočno navela da resorno Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi posljednjih 7 godina ne pokazuje nikakvu brigu za socijalnu skrb. To je apsolutno netočno. Učinjeni su značajni napori dakle i u području materijalne infrastrukture, kadrovske itd. U mojoj sredini, iz moje županije iz koje ja dolazim tri centra socijalne skrbi su napravljena, dakle i u Đurđevcu, Koprivnici i Križevci itd. Dakle, ovi protokoli isto tako postoje kao što su rekli kolegica i kolega, ali isto tako to je jedan velik i mukotrpan i ne treba imati dvostruke kriterije draga kolegice. Kad mi kažemo obitelji, kad afirmiramo obitelj, kada se crkva očituje o moralnim i etičkim dilemama onda je to razvidno, a kada vi zagovarate legalizaciju lakih droga onda je to napredno. Treba dakle biti tu konzistentan, naravno uz ono što ste rekli prevenciju apsolutno da.
I još jedan ispravak, gospodin Nevio Šetić.
Evo zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Želim ispraviti jedan netočni navod gdje gospođa kaže škole ne rješavaju nasilje i onda čak kaže da imaju pločice koje određuju da je to nulta točka tolerancije. I nisam čuo u obrazloženju da razumijete i poznate ono što naše škole znaju, što su osvijestile, a to su protokoli. Točno se zna, u slučaju nasilja … [[Govornik se ne razumije.]] školi točno tko što radi, na koji način se saziva. To su protokoli koji su uhodani i da njih nema ne znam gdje bismo bili. To znači da se pridružujem ovom ispravku da bi naša javnost shvatila da naše škole imaju te protokole. A s druge strane glede prevencije, slažem se tu treba još više, u našim školama je oko desetak i više programa koji preventivno djeluju, a s druge strane odgoj, škola je odgojno pa obrazovna ustanova, dakle vrijednost i ono što se uči, kad to ne bi imalo stvar bi bila puno gora. Evo to sam htio nadopuniti.
Hvala. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Ne. Vlada se očitovala u svezi ove interpelacije. Da li želi dodatno predstavnik Vlade obrazložiti? Da. Ministar obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, gospodin Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažene dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Povodom Interpelacije o radu Vlada Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delinkvencije, kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima, predlagatelj Kluba zastupnica Socijal-demokratske partije u Hrvatskom saboru ovim vas izvješćem da su Vlada Republike Hrvatske i resorna tijela državne uprave svjesna činjenice o postojanju nasilničkog ponašanja među djecom i mladima, sukladno svom djelokrugu i nadležnostima poduzeli i poduzimaju niz mjera u svrhu njegovog sankcioniranja i prevencije. U prevenciji nasilja, delinkvencije, kriminaliteta i rizičnog ponašanja među djecom i mladima prije svega je važno istaknuti odgojnu ulogu roditelja, odnosno potrebu sprečavanja sve veće izloženosti djece i mladih brojnim rizicima neprimjerenih oblika ponašanja dostupnih putem medija i različitih sredstava elektroničke komunikacije, telefonom, mobitelom i elektroničkom poštom. U svrhu u sprečavanju izloženosti navedenim rizicima roditelji imaju značajnu i nezamjenjivu ulogu i odgovornost s obzirom na široku dostupnost nepriličnih sadržaja i mogućih uspostavljanja nekontroliranih socijalnih veza putem elektroničkih medija djeci od njihove rane dobi. Uz sav napredak i brzi prijenos informacija koje nam elektronički mediji nose oni su izazov i prije svega opasnost od širenja svih neželjenih oblika ponašanja. O prednostima, ali i neželjenim posljedicama i rizicima kojima su izložena djeca u korištenju Interneta Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti u svibnju 2009. godine u suradnji s jednim dnevnim novinama izdalo je brošuru u nakladi od 150 tisuća primjeraka. Na razvoj nasilničkog ponašanja djece i mladih neprijeporno utječe i prikazivanje filmova i TV emisija sa destruktivnim i nemoralnim sadržajima ili sadržajima koji su suprotni obiteljskim odgojnim vrijednostima i odnosima u obitelji ili zajednici i to u terminima koji su dostupni i djeci. Novim Zakonom o elektroničkim medijima koji je usklađen i s Direktivom o audiovizualnim medijskim uslugama uređene su audio i audiovizualne medijske usluge nastale kao posljedica brzog tehnološkog napretka i digitalizacije, a koje nisu bile obuhvaćene prethodnim propisima. Sukladno članku 26. navedenog zakona u audiovizualnim ili radijskim programima nije dopušteno na bilo koji način poticati, promicati i veličati nasilje i kriminal te poticati građane, a posebice djecu i mladež na uporabu duhanskih proizvoda, alkohola ili droga. Također nije dopušteno objavljivati audiovizualne ili radijske programe za koje je vjerojatno da bi mogli ugroziti fizički, mentalni ili moralni razvoj maloljetnika, osim u vremenu kada je osigurano vrijeme emitiranja u kojem maloljetnici neće čuti ili vidjeti takve programe. Nadzor nad provedbom ovog zakona i odgovarajućih podzakonskih akata u nadležnosti je Vijeća za elektroničke medije koje je za 2008. i 2009. godinu utvrdilo po dvije povrede zakona vezano uz odredbe koje se odnose na maloljetnike i o nužnosti poštivanja zakona izdalo javno upozorenje svim nacionalnim televizijama. Zahvaljujući svim mjerama poduzetim od strane Vlade Republike Hrvatske u svrhu prevencije i sankcioniranja nasilja među djecom i mladima u 2009. godini prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova vidljiv je pad kaznenih djela s elementima nasilja maloljetnih osoba za 11% u odnosu na 2008. godinu, kao i pad broja procesuiranih nasilničkih prekršajnih djela protiv javnog reda i mira koje su počinile maloljetne osobe, drsko ponašanje i remećenje mira tučom, svađom ili vikom za 6% i prekršajnih djela počinjenog omalovažavanjem ili vrijeđanjem službene osobe za 18%. Dodatno napominjem, da je u siječnju i veljači 2010. godine u odnosu na siječanj i veljaču 2009. godine također evidentiran pad kaznenih djela sa elementima nasilja maloljetnih osoba za 1,8%. Dakle, ne stoji teza da imamo povećan broj nasilničkih djela. Dapače, statistika govori da su ona značajno manja nego što su bila u prošloj godini. Posebno valja istaknuti da je navedeni pad posljedica provedbe programa aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima za 2009. godinu kojeg je Vlada Republike Hrvatske u svrhu prevencije i smanjenja nasilja među mladima usvojila na sjednici održanoj 8. lipnja 2009. godine. Tijekom 2009. godine proveden je niz mjera programa aktivnosti, a detaljni podaci o provedbi mjera bit će dostupni nakon usvajanja Izvješća o provedbi programa aktivnosti od strane Vlade Republike Hrvatske, odnosno po dostavi pojedinačnih izvješća od strane tijela državne uprave, Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti koji su bili dužni isto dostaviti do 28. veljače 2010. godine, te će ono uskoro biti podnijeto Vladi Republike Hrvatske. Provedbu mjera programa aktivnosti iz 2009. godine planira se nastaviti i tijekom 2010. godine. Od najznačajnijih provedenih mjera programa aktivnosti na području donošenja zakonskih i podzakonskih akata ističemo da su usvojeni Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji, Zakon o izvršavanju sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, Zakon o probaciji, Zakon o kaznenom postupku, Pravilnik o kaznenoj evidenciji dok je na području donošenja strateških dokumenata Vlada Republike Hrvatske usvojila Nacionalni program za mlade od 2009. do 2013. godine na sjednici održanoj 2. srpnja 2009. godine kao i Nacionalnu strategiju prevencije poremećaja u ponašanju djece i mladih od 2009. do 2012. godine na sjednici 3. kolovoza 2009. godine. Vezano uz utvrđivanje rizične skupine mladih ističemo da je 17 obiteljskih centara uspostavilo suradnju sa stručnjacima u zajednici na području prevencije nasilja među mladima čime se produbila kontinuirana suradnja s radnicima odgojno-obrazovnih, socijalnih, zdravstvenih i pravosudnih ustanova. Na temelju navedene suradnje, prikupljenih raspoloživih podataka nadležnih institucija, analize prikupljenih podataka, održavanja sastanaka i okruglih stolova obiteljski centri su izvršili procjenu stanja u zajednici i utvrdili karakteristike rizične skupine mladih na području njihovog djelovanja, te izvršile procjenu stanja. Kao što smo već naveli, detaljni podaci o provedbi i navedene mjere bit će poznati po usvajanju cjelokupnog izvješća o provedbi programa aktivnosti od strane Vlade Republike Hrvatske. Značajni rizici u razvoju nasilničkog ponašanja djece i mladih su svakako konzumiranje alkohola i droge, te se u svrhu prevencije ovisnosti među djecom i mladima u Republici Hrvatskoj provodi čitav niz mjera sukladnih Nacionalnoj strategiji suzbijanja opojnih droga 2006./2012. i Akcijskom planu suzbijanja zlouporabe opojnih droga od 2009. do 2012. A u tijeku je donošenje Nacionalnog programa prevencije ovisnosti za djecu i mlade u odgojno-obrazovnom sustavu, te djecu i mlade izvan sustava školovanja. Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova vezanih uz kazneno djelo zlouporaba opojnih droga koje su počinile maloljetne osobe vidljiv je konstantan udio 4 do 5% ovih kaznenih djela u ukupnom broju procesuiranih kaznenih djela maloljetnih osoba dok su podaci navedeni u interpelaciji rezultati istraživanja koji se odnose na konzumaciju alkohola i eksperimentiranje s drogama kod srednjoškolaca na nižoj razini prosjeka u odnosu na zemlje Europske unije. Dodatno ističem da je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti u 2009. godini odobrilo financijska sredstva u iznosu od 5 milijuna i 800000 kn za 85 projekata udruga usmjerenih prevenciji svih vrsta ovisnosti mladih tiskalo letak "Biram život, drogu ne." U 160000 primjeraka koji sadrže savjete za djecu i mlade i roditelje i organiziralo okrugli stol "Prevencija ovisnosti djece i mladih" povodom Međunarodnog dana borbe protiv zlouporabe opojnih droga. Važno je istaknuti da nadležne institucije sukladno svom djelokrugu rada poduzimaju potrebne mjere u svrhu provedbe propisa koji reguliraju zabranu prodaje alkohola maloljetnicima kao i duhanskih proizvoda, odnosno Zakona o trgovini, Zakona o ugostiteljskoj djelatnosti i zakonom mjerama ograničenja uporabe duhanskih proizvoda, te Državni inspektorat u 2007. godini proveo 40000 kontrola. U 2008. godini 41900 kontrola, a u 2009. godini 42795 kontrola. Vezano uz odlazak u kladionice osoba mlađih od 18 godina Zakonom o igrama na sreću koji je stupio na snagu 1. siječnja 2010. godine zabranjuje se primanje uplata za klađenje od osoba mlađih od 18 godina, a oglasi i reklame vezani uz igre na sreću ne smiju se objavljivati u radijskim i televizijskim emisijama za djecu i mladež, niti u tiskanom materijalu namijenjenom djeci i mladeži. Sukladno navedenom zakonu Ministarstvo financija i Ministarstvo unutarnjih poslova u 2009. godini provelo je 174 nadzora u kladionicama i automat klubovima, te je vidljivo da nadležna tijela čine potrebne radnje za provedbu navedenog zakona. Kao što sam već spomenuo, Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 3. kolovoza 2009. godine usvojila je Nacionalnu strategiju prevencije poremećaja u ponašanju djece i mladih od 2009. do 2012. godine u svrhu strateškog djelovanja na području prevencije i poremećaja u ponašanju djece i mladih. Nacionalna strategija sadrži i mjere usmjerene suzbijanju i prevenciji maloljetničkog kriminala i delikvencije kao i mjere usmjerene utvrđivanju metodologije i postupaka za rano prepoznavanje rizičnih obitelji i djece. U svrhu sankcioniranja nasilja među djecom i mladim nužno je skraćivanje duljine trajanja sudskih postupaka prema maloljetnicima kao i čekanja na dijagnostičku obradu i domski tretman u domovima za odgoj djece i mladeži. Podaci Županijskog suda u Zagrebu i Općinskog kaznenog suda u Zagrebu ukazuju na netočnost navoda, u 70% slučajeva duljina sudskih postupaka prema maloljetnicima dulje od 6 mjeseci, prosječna duljina sudskog postupka na Županijskom sudu u Zagrebu je dulja od 6 mjeseci u 13.98% slučajeva, a Općinskom sudu u 25,17% slučajeva. Također dužina čekanja na dijagnostičku obradu i domski tretman u domovima za odgoj djece i mladeži skratit će se reformom sustava socijalne skrbi kao i preraspodjelom poslova 11 domova za odgoj djece i mladeži. Uspostavljanjem Ureda pravobraniteljice za djecu kao i regionalnih ureda Split, Osijek i Rijeka, tijekom 2007. godine Republika Hrvatska izgradila je sustav koji je omogućio pojačan broj prijava nasilja u odgojno obrazovnim ustavama u 2008. godini, također senzibilizacija šire javnosti na pojavnost nasilja među djecom i mladima, sukladno programu aktivnosti utjecala na pojačan broj prijava nasilja odgojno-obrazovnim ustanovama, Uredu pravobraniteljice za djecu te podatak o povećanju prijava Uredu pravobraniteljice za djecu u 2008. godini u odnosu na 2007. godinu za 67% nikako ne ukazuje na rast nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama. Broj stručnih suradnika u osnovnim i srednjim školama kontinuirano se povećava te je u školskoj godini 2009./2010. sveukupno zaposleno 4 tisuće i 5 stručnih suradnika u dječjim vrtićima, osnovnim i srednjim školama, ne uključujući medicinske sestre u dječjim vrtićima. Od navedenih stručnih suradnika u osnovnim školama zaposleno je 338 psihologa, odnosno na bazi sata rada 270, a ne 226 kako je navedeno u interpelaciji, dok je u srednjim školama zaposleno 155 psihologa, ne uključujući učeničke domove a ne 125 kako je navedeno u interpelaciji. Važno je također naglasiti da podaci Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa i Hrvatskog zavoda za zapošljavanje ukazuju na neravnomjernu raspoređenost evidentiranih nezaposlenih osoba koje sukladno pedagoškim standardima mogu biti stručni suradnici u školama, što otežava, a ponekad i onemogućuje zapošljavanje stručnih suradnika u pojedinim školama. Uspoređujući državni proračun za 2009. i 2010. godinu vidljiv je porast planiranih sveukupnih sredstava usmjerenih djeci i mladima na pozicijama Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti za 5,18% i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi za 2,7% koja su djelomično prenamijenjena, ali usmjerena djeci i mladima. S druge strane na pozicijama Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa nije došlo do smanjenja sredstva za 27 milijuna kuna, već za 24 milijuna i 700 tisuća. Iz navedenih podataka je vidljivo da u slučaju Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi nije došlo do značajnog smanjenja sredstava usmjerenih djeci i mladima već do njihove prenamjene. Vezano uz navode neučinkovitosti protokola o postupanju u slučajevima nasilja među djecom i mladima, podaci Ministarstva unutarnjih poslova ukazuju da je u 2009. godini na području Republike Hrvatske evidentirano 3 tisuće 256 postupanja sukladno protokolu, te da se protokol kontinuirano provodi a nadležna tijela koordinirano djeluju u njegovoj primjeni i praćenju. Nacrt smjernica za planiranje provedbu i evaloaciju prevencijskih intervencijskih programa zaštite djece od zlostavljanja i zanemarivanja prezentiran je u prigodi obilježavanja završetka nacionalne kampanje protiv tjelesnog kažnjavanja djece u Republici Hrvatskoj, te je u tijeku izrada završnog teksta i tiska smjernica za prevencijske intervencijske programe kao izrade prijedloga standarda za navedene programe. U svrhu uvođenja preventivnih programa odgojno-obrazovni sustav Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa predstavilo je elektronski zapis školski preventivni programi organiziralo stručni skup smotra školskih preventivnih programa, te se financiralo i distribuiralo priručnik školski programi prevencije ovisnosti. Nedozvoljeni noćni izlasci mladih također su jedan od rizika razvoja nasilničkog ponašanja mladih te je pri Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti osnovana radna skupina koja će prikupiti podatke od nadležnih tijela koja primjenjuju Obiteljski zakon, sudovi, centri za socijalnu skrb, stručnih i znanstvenih institucija, te po potrebi i drugih zainteresiranih osoba i institucija o dosadašnjoj praksi primjene Obiteljskog zakona, uključujući članak 95. koji se odnosi na noćne izlaske mladih. Na temelju rezultata istraživanja i analize važeće zakonske regulative kojima je uređena obiteljsko-pravna zaštita, kao i dosadašnje sudske prakse, predložit će se preporuke kako bi se otklonile eventualne nejasnoće i dvojbe u primjeni Obiteljskog zakona, odnosno dodatno unaprijedila pojedina zakonska rješenja. Važno je istaknuti da je temeljem provedbom programa aktivnosti Ministarstvu unutarnjih poslova u 2009. godini u odnosu na 2008. godini udvostručilo broj postupanja sukladno članku 95. Obiteljskog zakona te je u 2009. godini ukupan broj zatečenih maloljetnih osoba u nedozvoljenom noćnom izlasku iznosio 2 tisuće 564, dok je u 2008. godini iznosio tisuću 200. Od navedenih 2 tisuće 564 postupanja u 2009. godini tisuću 123 maloljetnih osoba je bilo u nedozvoljenom noćnom izlasku uz dozvolu roditelja. Tragom navedenog podatka nadležna ministarstva održala su niz sastanaka u svrhu izmjene članka 95. zakona, kao i uvođenja sankcija za roditelje u prekršajno zakonodavstvo. Nadalje, pojačani naglasak stavit će se na pozitivan pristup kako bi roditelji dobili pomoć u odgoju, a ne isključivo sankcije. U navedenom cilju intenzivirat će se rad obiteljskih centara koji djeluju na području 17 županija. Pojedini obiteljski centri od kojih posebno možemo izdvojiti Obiteljski centar Krapinsko-zagorske županije već su do sada pokazali izvrsne rezultate te je prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova na njihovom području najbolji odaziv roditelja na suradnju prilikom zatjecanja djece u nedozvoljenom noćnom izlasku. Vezano uz praćenje i unapređenje rada Tijela kaznenog postupka izvršavanja maloljetničkih sankcija pri Ministarstvu pravosuđa je u studenom 2009. godine započelo s radom Povjerenstvo za praćenje i unapređenje rada tijela kaznenog postupka izvršavanja maloljetničkih sankcija. Te kao što smo već spomenuli donesen Zakon o izvršavanju maloljetničkih sankcija. Važno je istaknuti da je u svrhu prevencije kriminaliteta i rizičnog ponašanja djece i mladih potrebno osigurati programe, organizacije slobodnog vremena djece i mladih te posebno ističemo da Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti sufinancira godišnje 30-ak klubova mladih, 4 regionalna info centra za mlade koji provode organizacije civilnog društva, te na područjima od posebne državne skrbi i manjim ruralnim područjima provodi projekt "Autobus – čudesna šuma" u suradnji sa obiteljskim centrima i županijama. Sukladno svemu navedenom Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da odbije interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske o sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja delikvencije, kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospođa zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani ministre vi ste na početku svog izlaganja rekli, citiram: "Elektronički mediji, Internet, cyber svijet, filmovi s destruktivnim i nemoralnim sadržajem utječu na razvoj nasilničkog ponašanja." Ja bih se tu čak mogla s vama djelomično složiti, ali onaj dio koji bih ja ispravila je sljedeći: puno opasniji svijet od cyber svijeta, od Internet svijeta je naš svakodnevni svijet, naš realni svijet. Tu se nalaze ključni problemi, ključna pitanja, ključni uzroci i ključni odgovori. Npr. kada danas u državi gdje imamo 318 tisuća nezaposlenih takav otac ili takva majka dođe kući sa radnom knjižicom u džepu upravo se u takvim obiteljima stvara atmosfera tjeskobe, atmosfera straha. Kada taj roditelj ne zna što će sutra svom djetetu staviti na stol za doručak, ručak ili večeru, kada ne zna kako će ga poslati u školu. Upravo to su faktori koji pogoduju nastanku rizičnih obitelji i onda naravno razvoju nasilničkog ponašanja među mladima. Hvala.
U ime predlagatelja gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče javila sam se nakon ovog istupa ministra obitelji. Naime, kad sam sve ovo saslušala postavilo mi se samo jedno pitanje koje vas sad moram pitati. Doista da li vi vjerujete u sve ovo što ste sada ovdje rekli? Da je to nešto što pomaže rješavanju problema o kojem mi danas govorimo? I jeste li vi, gospodine ministre, ikada u životu razgovarali sa roditeljem koji je izgubio dijete na ovakav način i jeste li ikad razgovarali npr., sa žrtvom nasilja? Zato što mi se čini da ste razgovarali sa tim ljudima ili sa tom djecom da ne biste onda ovdje pristali na to da čitate nešto što su vam napisali službenici u ministarstvu, nego biste ovdje kao ministar progovorili doista o stvarnom problemu. Mi imamo ponovno problem 2 slike. Jedna je ona kako je vidi SDP, a mi vidimo problem među mladima, mi vidimo problem nasilja među mladima, a vi to ne vidite. Mi to vidimo i doista je veliki problem kada ministar koji u ovom trenutku pokriva samo jedan od resora koji bi trebao pomoći suzbijanju nasilja među mladima govori na ovakav način, a to je čitanje suhoparnih činjenica, strategija, programa, a ni jednu riječ niste rekli o stvarnom problemu, a to je nasilje među mladima za koji još uvijek nismo našli dobar mehanizam. Oni koji pričaju o tome ovdje da postoje protokoli kojima se zna što tko treba raditi od vrtića, škola, onda vas ja sad tražim kao nadležne ministre da provedete istrage i da utvrdite sankcije za sve one koji nisu postupili po protokolima. A nisu postupili ljudi u Obrtničkoj školi u Sisku gdje se dijete mjesecima žalilo na nasilje, dok nije došlo u novine nije se ništa pomaknulo. Hoćete li onda sankcionirati ljude koji nisu tako odradili posao u bjelovarskoj školi, zaštitili djecu? Hoćete li sankcionirati ljude koji nisu odradili po protokolu i po zakonu, ako vi tvrdite da to tako jest? Ja vas opet pitam, opet imamo problem, dakle ljudi se ne drže onoga što ste vi napisali. Ja tvrdim da jasnih protokola nema, vi tvrdite da ima. Ako ih ima onda ja tražim sankcije za one koji tako nisu postupili. Jer nama je ovdje interes zaštiti djecu, a ne štititi činovnike i djelatnike koji ne rade svoj posao. Dakle, ako je istina ovo što vi govorite onda molim sankcije za one koji nisu odradili svoj posao po zakonu i koji nisu zaštitili djecu.
Hvala. Moram reći da bi trebalo ostati u okviru prava da svak govori ono što misli i kao što nitko nije dao upute klubu SDP-a što će napisati u interpelaciji ne treba isto tako ni sugerirati kakvi bi trebali biti odgovori. Svak ima pravo iznijeti svoje mišljenje pa se držimo toga. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvo gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Upravo ispravljam netočan navod kolegice koja uporno tvrdi kako oni imaju osjećaj za otkrivanje svega ovoga zla što se tiče nasilja, a ova Vlada nema ništa. Potpuno netočno! Ova Vlada vam je lijepo dala izvješće na kojem piše što je sve poduzela, a vi zaključujete na osnovu krivih podataka. Primjer vašeg krivog podatka je da je poraslo zlostavljanje i nasilje za 67%, što ste jednostavno izvukli i tako prezentirali. Što statistiku možete prezentirati na sve moguće načine, ali očito je da je ova Vlada senzibilizirala javnost, da je ova Vlada omogućila stvaranje Ureda pravobraniteljice za djecu. S druge strane, lijepo vam je napisala što je sve napravila i od odobrenja sredstava za provedbu akcijskoga plana, od utvrđivanje metodologije i postupaka za rano prepoznavanje rizičnih obitelji ili djece, po mjerama nacionalne strategije. Od organizacije, vezano za slobodno vrijeme djece. Vi to ne slušate jer vas to ne zanima, ali vas jako zanima kad možete jednom riječju reći da ova Vlada ništa ne radi.
Hvala. Ispravak, gospođa zastupnica Željana Podrug. Izvolite.
Hvala. Ispravit ću 2 netočna navoda. Kaže gospođa zastupnica: "Vi ne vidite problem, HDZ i SDP imaju različite poglede na problem." Pa evo ja sam prateći izlaganje ministra uočila barem 17 ispravaka o kojima bih mogla nešto reći čak i u svojoj pojedinačnoj raspravi. Dakle, 17 ispravaka navoda iz vaše interpelacije konkretnih činjenica, brojki, postotaka itd., od nadležnih državnih službi. Možda tvrdite da one lažu. Ja se ne bih složila s vama. Drugi ispravak, kažete čitanje suhoparnih činjenica protokola i zakona. Pa pobogu to je temelj za postupanje. Tražite li možda anarhiju? Hvala lijepo.
Ispravak gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Želim ispraviti netočan navod koji je kolegica zastupnica rekla da je ministar rekao da ne vidi problem, zapravo ministar nije rekao da ne vidi problem. Baš zato što postoje problemi Vlada se već sustavno bavi ovom problematikom već godina u svim sazivima i činjenica je da je baš u ovom obrazloženju navedeno da je 2008. godine zabilježen rast od 8% evidentiranih kaznenih djela, te je temeljem toga Vlada Republike Hrvatske na sjednici 8. lipnja donijela program aktivnosti itd. Isto tako upravo otvaranje ureda Pravobraniteljice za djecu, za zaštitu od nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama, gdje kaže da je veći broj pojedinačnih prijava bio zbog toga što je država izgradila sustav, što je osnovala ured pravobraniteljice, i što se na taj način senzibilizirala javnost da bi se ljudi koji osjećaju probleme i ugroženost prijavljivali. Prema tome, nije vam točan …
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Davor Huška izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče izgleda da svi ispravljamo iste navode kolegice Opačić ali ponovit ću. Ova Vlada ne vidi, ovaj ministar ne vidi, pa ja želim reći da upravo što ova Vlada vidi, što ovo Ministarstvo vidi problematiku koja je na terenu, ne izlazi sa suhoparnim brojkama i statistikom kako vi to kažete, nego sa cijelim nizom zakona, strategija, programa koji su doneseni za vrijeme mandata proteklog i ovo sadašnjeg. Malo se onda treba vratiti u povijest pa se sjetiti Vlade koju je vodio SDP, da li je ta vlada vidjela i sagledavala probleme, da li je donosila zakone i programe, koliko se sjećam nije bilo takovih aktivnosti i prema tome jasno je koja Vlada vidi, koja sagledava probleme, riješava ih a koja Vlada nije imala sluha za to.
Hvala. Ispravak gospođa zastupnica Neda Klarić.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, evo kolegica zastupnica kaže da ministar čita suhoparna izvješća. Kolegice Opačić to nisu nikakva suhoparna izvješća već upravo suprotno argumenti koje gospodin ministar navodi a koji jasno govore upravo suprotno od onoga što vi istićete u interpelaciji Vlade.
Hvala. Za riječ se javio ministar, gospodin Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Uvažena gospođo saborska zastupnice, ja nisam čitao suhoparno izvješće nego sam pročitao sve one aktivnosti i kada je u pitanju zakonodavno normativna aktivnost Vlade ali i sve druge aktivnosti koje je ova Vlada poduzela kako bi se ovaj problem nasilja među mladih i prepoznao kako bi se učinkovito djelovalo na njegovom rješavanju. MI ne umanjujemo ovaj problem, dapače, svim što sam pročitao upravo sam naznačio da ova Vlada pridaje punu pažnju ovom problemu i da smo svjesni problema, ali za razliku od vas niti ga pokušavamo uveličati niti ga nastojimo umanjiti, nego o njemu realno voditi računa i poduzeti sve ono što je moguće kako bi taj problem sveli na najnižu moguću mjeru. Statistički podaci, vi ćete naravno reći da je to čista statistika najbolje demantiraju sve ono o čemu ste vi u interpelaciji govorili a i drugi podaci koje sam iznio su upravo bili u tom smislu da opovrgnu navode iz interpelacije koji su netočni. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo dalje sa raspravom. Otvaram raspravu. I prva se u ime Kluba HDZ-a javila gospođa Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, državne tajnice, državni tajniče. Pa evo Vlada i resorna tijela državne uprave su upravo svjesna činjenice postojanja nasilničkog ponašanja među djecom i mladima. Svjesna su isto tako i sve težih pojavnih oblika, pa shodno svojim nadležnostima je poduzela i poduzima kako smo već čuli niz mjera sa svrhom prevencije i sankcioniranja nasilničkog ponašanja. Svjesna je isto tako i težine i posljedica za djecu koja se nasiljem koriste, a jednako tako i djecu koja nasilje trpe. Produženo i ozbiljno zlostavljanje ostavlja dugotrajno štetne posljedice i tragove pa je neophodno navesti, a isto tako i Hrvatsku javnost upoznati što je sve učinjeno, već smo velikim dijelom čuli od ministra Ivića, od strane Vlade, što se ima namjeru provesti na prevencijskim programima kao i onima koji predstavljaju intervencijske mjere kako bi i jedni i drugi bili učinkovitiji. Zahvaljujući provođenju niza mjera iz programa aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima za 2009. te donesenim propisima strateškim dokumentima čuli smo također da je za cijelih 11% evidentiranih kaznenih djela manje počinjenih od strane maloljetnih počinitelja u odnosu na 2008. Sveukupno u osnovnim i srednjim školama u 2009. bilo je za 4,74% manje slučajeva nasilja negoli u prethodnoj 2008. godini. Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti usmjerava značajna sredstva za projekte udruge u prevenciji svih vrsta ovisnosti, a svi smo jako dobro svjesni činjenice što predstavljaju civilne udruge u civilnom društvu. Dakle, ovo Ministarstvo je dakle putem 17 obiteljskih zemalja tiskalo niz stručnih, edukativnih materijala, organiziralo niz aktivnosti radi zlouporabe droga. Obiteljski centri su uspostavili suradnju sa stručnjacima na području prevencije nasilja među mladima pa je suradnja objedinjena sa radnicima odgojno obrazovnih, socijalnih, zdravstvenih i pravosudnih ustanova postala i kontinuirana i puno dublja. Osim toga izvršili su i procjenu stanja u zajednici i utvrdili karakteristike rizične skupine mladih na području njihova djelovanja. Kontinuirano se provodi edukacija stručnjaka zaposlenih u domovima za odgoj djece i mladeži, u domovima za djecu, centrima za socijalnu skrb, sudovima, obiteljskim centrima i policijskim postajama. U ustanovama za djecu i mladež provode se tretmani kako kontrolirati ljutnju i usvojiti vještine nenasilnog rješavanja sukoba. Jedan od prioriteta pri Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi je izrada obveznog programa edukacije stručnih radnika zaposlenih u sustavu socijalne skrbi, dakle suprotno od onoga što smo čuli. Uspostavljanja cijelo životnog obrazovanja i ustrojavanje strukovnih komora, osposobljeni su i stručnjaci za provođenje supervizije, razlozi leže u činjenici što stručnjaci u socijalnoj skrbi upozoravaju na sve složenije pojavne oblike poremećaja u ponašanju, na recidivizam, probleme ovisnosti, pojave višestrukih poremećaja kod djece i mladih, nasilničko ponašanje, nekontrolirane socijalne veze putem elektroničkih medija kao što su internet i mobitel. Isto tako kroz programske aktivnosti obiteljskih centara radi se na unaprjeđenju roditeljskih vještina i kompetencija, radi se na podršci roditeljima, provode se programi sa ciljem sprečavanja vršnjačkog nacilja i preveniranja ovisnosti kod djece i mladih. Tijekom pripremnog postupka za maloljetne počinitelje, odvjetništva se učestalo opredjeljuju na uvjetovanje posebne obveze uključivanja u pojedinačni ili skupni rad u savjetovalištu za mlade, a koja se pod sredstvom centara za socijalnu skrb izvršava u obiteljskim centrima. Naime, osim primarne važna je i sekundarna prevencija kako ne bi došlo do recidiva. Vrlo važno je također reći i da je u tijeku razvoja sustava socijalne skrbi te između ostalog pri centrima za socijalnu skrb se mijenja način pružanja usluga kroz koncept, ured sve na jednome mjestu, kroz usmjerenost na postizanje rezultata i prilagođenost korisnicima, osobito djeci, obiteljima i mladima. Dužina čekanja također smo čuli, na dijagnostičku obradu i domski smještaj Vladi je prioritet pri provođenju deinstitucionalizacije pa će dijagnostičke obrade se izvršavati i pri centrima za socijalnu skrb i to onima koji imaju ustrojene timove za zaštitu i tretman djece i mladeži s poremećajima u ponašanju. Osnivanje Ureda pravobraniteljice za djecu i područnih ureda tijekom 2007. utjecalo je porast broja prijava u 2008. jer šira javnost postala je osjetljivija na pojavu nasilja među djecom i mladima, a to je jedna od mjera programa aktivnosti. Vezano uz stručne radnike u dječjim vrtićima, osnovnim i srednjim školama u školskoj godini 2009.-2010. vidljiv je porast broja zaposlenih kao što su psiholog, pedagog, defektolog, knjižničar. Ako se usporedi proračun za 2008. i 2009. za aktivnosti usmjerene prema djeci i mladima i isplatu dječjih doplataka na pozicijama Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti izdvojena su veća sredstva u ovoj tj. 2010. i ona ukupno iznosi orijentacije radi milijardu 816 milijuna i 425 tisuća kuna. Na području od posebne državne skrbi se provode različite aktivnosti radi dostupnosti kulturnih, obrazovnih, športskih i drugih kreativnih sadržaja prema djeci i mladima. Nadalje, u sustavu socijalne skrbi osigurana su sredstva za provođenje preventivnih programa za djecu s poremećajima u ponašanju i ona su veća u ovoj godini za 2,7% u odnosu na prethodnu godinu. Nadalje, usvojena je također smo čuli cijela lepeza zakona kao što su Zakon o zaštiti nasilja u obitelji, Zakon o izvršavanju sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, Zakon o kaznenom postupku, Pravilnik o kaznenoj evidenciji. U izradi je također i Kazneni zakon, jednako kao što se prati i analiza učinaka primjene Obiteljskog zakona. Ministarstvo pravosuđa je u rujnu prošle godine formiralo stručnu radnu skupinu koja radi na izmjenama i dopunama Zakona o sudovima za mladež, koju čine profesori, suci za mladež, državni odvjetnici, predstavnici ministarstava pravosuđa, unutarnjih poslova, zdravstva i socijalne skrbi, obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, centara za socijalnu skrb i Ureda pravobraniteljice za djecu. 2004. godine donesen je i Protokol o postupanju u slučajevima nasilja među djecom i mladima, a nadležna tijela prate njegovu provedu. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi i Agencija za odgoj i obrazovanje, dostavili su svim osnovnim školama, srednjim školama i učeničkim domovima, elektronski zapisa školskih preventivnih programa i plakate vezane uz prevenciju nasilja na stadionima, protiv nasilja u sportu, na sportskim natjecanjima jednako kao i izvan njih. Nacionalna strategija prevencije poremećaja u ponašanju djece i mladih za 2009. do 2012. sadrži utvrđivanje postupaka za rano otkrivanje rizičnih obitelji i djece a isto tako i osmišljavanje programa u lokalnoj zajednici. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi prati pojave nasilja u svim ustanovama za osnovno i srednjoškolsko obrazovanje i po vrstama događanja tjelesnih ozljeda, nasilničko ponašanje, seksualnih delikata, razbojništva, ubojstva, provala, krađa, zloporabe droga, neovlaštenog korištenja vatrenog oružja i sl. Zakon o trgovini, također je važno reći, Zakon o mjerama ograničavanja uporabe duhanskih proizvoda i Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti imaju pozitivne učinke na ove skupine. Zakon o priređivanu igara na sreću i nagradnih igara propisuje strože odredbe za djecu i mladež, a oglasi i reklame se ne smiju objavljivati u radijskim i TV emisijama za djecu i mladež. Kao dugogodišnja djelatnica i zaposlenica u centru za socijalnu skrb, moram kazati i istaknuti da iskustva stručnjaka iz socijalne skrbi, svjedoče o tisućama djece i mladih s poremećajima u ponašanju koji su danas uspješni obiteljski ljudi, odgovorni roditelji i profesionalci. Za istaknuti je da su oni vrlo prijateljski raspoloženi prema stručnjacima koji su ih vodili kroz njihovo zrelo i odgovorno odrastanje, zahvalni su im za pomoć i usmjerenja koja su od njih dobili. I zaključno, stajalište Kluba zastupnika HDZ-a je da Vlada Republike Hrvatske i njene institucije poduzimaju mjere i postupke koji daju u zadanim uvjetima uspješne rezultate u prevenciji i sprečavanju i suzbijanju nasilja među djecom i mladima, daju punu potporu donesenim strategijama i programima. Ova Vlada također je važno istaknuti, uključila je sve institucije države i subjekte koji se na različite načine bave djecom i mladima, a rezultati su osim učinkovitih preventivnih mjera i učinkovite intervencijske mjere. Stoga Klub zastupnika HDZ-a Interpelaciju o radu Vlade u svezi sa ulogom Vlada Republike Hrvatske u sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja delikvencije, kriminaliteta, te rizičnog ponašanja među djecom i mladima odbija. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka, prvo je uvaženi zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Vezano za uvažena kolegica je spomenula niz zakona, Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti, Zakon o trgovini nije donio ništa pozitivno i nije donio pomake, bez obzira na prijave državnog inspektorata itd. Pa ja pozivam kolegicu da ode u bilo koji grad u Hrvatskoj ili u selo, općinu ili grad ... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]] Gledajte, budite dovoljno kulturni.
Oprostite, uvaženi zastupniče niste rekli što ispravljate.
Pa ispravljam navod da je Zakon o trgovini i Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti definirao smanjenje rizičnog ponašanja delikvencije prema mladima, ako ste vi slušali uvaženu kolegicu. Prema tome, nemojte mi oduzimati riječ. Ja koristim ovaj ispravak netočnog navoda dok se ne ukine vrlo dobro, s tim da je gospodin predsjednik bio daleko demokratičniji, daleko je više gorjelo crveno svjetlo dok je HDZ ispravljao ispravke.
Zahvaljujem. Vrijeme vam je isteklo. Hvala lijepo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Zahvaljuje, isteklo je. Uvaženi zastupniče, hvala lijepa. Imamo drugi ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Sonja Šimunović. ... [[Upadica se ne čuje.]] Molim vas, uvaženi zastupniče.
Jednu rečenicu vas ... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Recite.
... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]] grad u Hrvatskoj ili općinu i da poslije 3 sata vidi koliko je mladih na ulicama.
Hvala lijepa. Drugi ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Sonja Šimonović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Cijenjena kolegica je rekla slijedeće, kaže Vlada je svjesna problema porasta nasilja među mladima, svjesna štetnih posljedica, Vlada poduzima sve što je u njenoj moći da riješi problem. Tu bih ja ispravila navod i na slijedeći način. Vlada ne poduzima baš sve što je u njenoj moći da riješi problem jer za rješavanje problema osim znanja i stručnosti treba i novaca a prema podacima Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa ukupno na svim stavkama koje se odnose na djecu i mlade umanjuje sredstva za 27 milijuna kuna. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi usprkos alarmantnim pokazateljima MUP-a i državnog odvjetništva upravo sredstva za skrb o djeci s poremećajima u ponašanju manje je za milijun 200 tisuća kuna. Znači, Vlada ne da poduzima sve što je moguće nego čak ukida sredstva koja su ionako nedostatna za rješavanje ovako ozbiljnog problema.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. Na redu je klub HNS-a uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, uvažena predlagateljice interpelacije, poštovane gospođe i gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Cilj ove današnje rasprave po nama u HNS-u jeste ponovo ukazati na problem nasilja među djecom i mladima u našem društvu uz želju i potrebu da se problem efikasnije suzbija i u konačnici zaustavi. Dopustite da podcrtam po nama neke ključne dijelove interpelacije. Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova u 2008. godini su maloljetne osobe počinile 730 kaznenih djela protiv života i tijela te je to u odnosu na 2007. porast od 19,48%. U prvih devet mjeseci 2009. Ministarstvo unutarnjih poslova bilježi čak 109 počinitelja kaznenih djela mlađih od 14 godina. Posebno iznenađuje porast broja kaznenih djela nedozvoljenog posjedovanja oružja kod mlade populacije koji u 2008. godini bilježi porast za 16,7%. Konzumiranje alkohola tijekom izlaska vikendom povećano je s 13 na 39% kod 15- godišnjaka te sa 4 na 16% kod 15-godišnjakinja u rasponu od 95. do 2007. godine. Državno odvjetništvo dalje kaže da se kod kaznenog djela nanošenja teške pozljede bilježi izraziti porast u 2007. i 2008. godini pri čemu maloljetnici i mlađi punoljetnici imaju udjel od čak 37,8% od ukupnog broja prijava protiv života i tijela dok u ukupnom kriminalitetu sudjeluju s udjelom od 15%. U 2008. zabilježen je porast za oko 13% u odnosu na 2007. godinu za kaznena djela nasilništva, maloljetnika i mlađih punoljetnika. Državni zavod za statistiku govori da je čak 958 maloljetnika u Republici Hrvatskoj u 2008. godini osuđeno uz izrečene sankcije. Domovi za odgoj djece i mladež su prekapacitirani za prijem djeteta na dijagnostičku obradu ili u domski tretman čeka se u prosjeku dva do tri mjeseca. Nažalost, broj stručnih djelatnika ne prati na odgovarajući način porast broja i složenost problema mladih. Nedostatak sredstava u državnom proračunu navodi se kao zapreka zapošljavanju potrebnih stručnjaka. Štednja u ovom segmentu je po nama višestruko štetna i u posljedicama troši svakako više nego li trenutno šteti. Osim nedovoljnog broja stručnog osoblja nedovoljno se ulaže u edukaciju postojećeg kadra. U interpelaciji se govori o paralelnim aktivnostima na terenu što upućuje na odsustvo operativne strategije u dijelu sustava socijalne skrbi. Podcrtava se značaj sudskih postupaka u smislu hitnosti jer je praksa prečesto u suprotnosti pri čemu je u 70% slučajeva potrebno dulje od šest mjeseci za dovršenje postupka prema maloljetniku. Posljedice su često daljnja delikventna ponašanja. Iz izvješća pravobraniteljice za djecu za 2008. vidljivo je da je broj pojedinačnih prijava za zaštitu od nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama značajno porastao u odnosu na 2007. Nema sumnje da u tom slučaju nasilje ugrožava i sam odgojno-obrazovni proces a svjedočimo i da su oblici počinjenja vršnjačkog nasilja u školama sve teži i okrutniji. Posebno je to vidljivo na internetskim društvenim mrežama gdje se vrši vršnjačka mržnja, poziva na nasilje i šikaniranje pojedinaca. Podaci dalje govore da samo otprilike svaka četvrta osnovna škola i otprilike svaka četvrta srednja škola imaju psihologa ili stručnjaka sličnog profila što je daleko od državnog pedagoškog standarda a istodobno na Zavodu za zapošljavanje svoje radno mjesto čekaju ti isti potrebni stručnjaci koji su neophodni u preveniranju i zaustavljanju nasilja među djecom i mladima. Naravno da sve to treba i platiti, a Državni proračun za 2010. godinu pokazuje znatne uštede sredstava kako u područjima preventivnih programa za djecu i mlade tako i u područjima koja se odnose na djecu i mlade općenito. Dalje se u interpelaciji govori da je Vlada u lipnju prošle godine donijela program aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima za 2009. godinu. Prva mjera u navedenom programu bila je utvrditi rizičnu skupinu mladih čiji je rok za provedbu istekao u lipnju 2009. U interpelaciji se kaže da nema podataka i ja zaista takvih podataka nigdje nisam našla, možda postoje pa ih ja nisam mogla naći. Vlada je bila u obvezi donijeti Nacionalnu strategiju zaštite djece od zlostavljanja i zanemarivanja. Rok za donošenje istekao je 2006. godine. Danas smo i od predstavnika Vlade čuli ovdje izvješće i mi u HNS-u pozdravljamo svaku aktivnost, svaki donesen zakon, svu strategiju, ali s obzirom na situaciju na terenu sve to nije dovoljno. I dopustite da zaključno kažem. Stanovnici Republike Hrvatske su u proteklih 20 godina bili, a i danas su sudionici i žrtve velikih društvenih previranja, prezaposlenosti ili nezaposlenosti, kulture, konzumerizma, raznih oblika nasilja na koje nisu reagirali ili su ga čak i sami poticali, raspada i napuštanja istinskih vrijednosti. Pri tom smo se valjda nadali ili mislili da ta oštra i gruba stvarnost neće ostaviti nikakve posljedice na našu djecu. Svih tih godina, kolegice i kolege, a i danas djeca nas promatraju i uče. Postavlja se pitanje jesmo li kao država imali odgovarajući zakonodavni okvir i provedbene propise. Jesmo li kao roditelji, ali i društvo reagirali na prvi znak nenormalnog ponašanja kod djeteta ili smo pred tim možda zatvarali oči? Jesmo li razvijali sustav socijalne skrbi i potpore obiteljima? Jesmo li zapošljavali stručnjake i imali preventivne i interventne programe za djecu? I jesmo li za sve to ovih godina izdvajali dovoljno novčanih sredstava. Odgovor je jesmo, ali nedovoljno jer dok postoji samo jedan Luka ili samo jedan Filip mi ne smijemo biti zadovoljni poduzetim mjerama i uloženim sredstvima. I na kraju, nužno je svakodnevno raditi na sustavu, podcrtavam, na sustavu odgojnih vrijednosti koje će vrijediti za školu, roditelje, društvo u cjelini s naglaskom na medije. Ponavljam, s naglaskom na medije, uz dovoljno financijskih sredstava koja će biti uložena ponajprije u prevenciju. Zato smo mi u klubu HNS-a interpelaciju doživjeli ponajprije kao želju i poticaj svima da se nasilje među mladima efikasnije suzbija i u konačnici zaustavi. Stoga će klub HNS-a podržati interpelaciju.
Zahvaljujem. Imamo tri ispravka netočnih navoda. Prvo je uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala, poštovani gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod koji je kolegica u svojoj raspravi iznijela, a glasi da strategijama i nacionalnim planovima Vlade ništa se ne postiže. Upravo suprotno kolegice, iz izvješća koja je dao ministar obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti čuli ste podatke. A inače valjalo bi ispraviti jako puno toga što ste rekli jer ste pokazali da ste čitali samo podatke iz interpelacije, a da uopće niste obratili pažnju na podatke koje je Vlada u svojem odgovoru dala. Toliko i o stručnjacima i o uredu pravobraniteljice, dakle ništa pozitivno, Ministarstvo obitelji ništa pozitivno nego samo negativno iz interpelacije.
Zahvaljujem. Imamo drugi ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Neda Klarić, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo ispravljam netočan navod zastupnice koja kaže da se nedovoljno ulaže u edukaciju kadra. Upravo suprotno, jer je jedan od prioriteta Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi izrada obveznog programa edukacije stručnih radnika, zatim cjeloživotno obrazovanje, osnivanje strukovnih komora, jednako kao što su i educirani stručnjaci za provođenje supervizije. Hvala.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Ispravljam netočan navod o nedovoljnosti stručnih djelatnika i o nedovoljnom ulaganju u edukaciju. Naprotiv, u edukaciju domovima za odgoj djece i mladeži, kao i stručnjaka u domovima za djecu, centrima za socijalnu skrb, sudovima, obiteljskim centrima, policijskim postajama provodi se kontinuirana edukacija. Jedna od njih je upravo u tijeku, provođenje programa edukacije stručnih radnika za program art terapije, trening kontrole bijesa. A da nema dovoljno stručnjaka za primjer ću vam reći, vezano uz stručne suradnike u dječjim vrtićima, osnovnim i srednjim školama, u školskoj godini 2009./2010. sveukupno je zaposleno 4005 stručnih suradnika. Nadalje, još da vam ne govorim o psiholozima i ostalima, al bit će prilike.
Zahvaljujem. Na redu je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, uvažena gospodo zastupnici. Da li će klub IDS-a podržati ovu interpelaciju? Ma jasno da hoćemo, eto prije svega radi svih onih imena koja je gospođa Opačić spominjala, a kojima se dogodilo nešto strašno, ne samo njima nego i njihovim obiteljima u najranijoj dobi života. Međutim isto tako, ja se slažem i sa ovom stranom kluba HDZ-a, rijetko ali ovaj puta da, da možda nikada, ama baš nikada, od ranih '90.-tih godina otkad sam ja u Saboru Vlada nije dostavila jedno detaljnije, jedno vjerodostojnije izvješće no što je učinila ovaj puta sa čitavim nizom podataka, brojaka itd. Jasno da ima određenih zamjerki, ali dobro sad pa tako na strani 29. kaže se da je 2009. zabilježeno znatno manje kaznenih djela radi zlouporabe opojnih droga nego 2007. Jasno to je statistika. Ja ne vjerujem da je 2007. bilo manje droge na našim ulicama ili na našim trgovima no što je bilo 2007. Ali jasno, treba pristati na tezu da ih je manje sankcionirano. Znači da pravosuđe nije odradilo taj posao ili policija svejedno što ne znači da je s druge strane problem ovisnosti 2009. manji nego 2010. Međutim, ja se čak i ne bih javio za riječ a da ipak i u interpelaciji, pa tako i u odgovoru Vlade, tj. ovom izvješću od 4.2.2010. nije izostavljeno možda jedno poglavlje koje po meni je možda bitno u kojem ovo izvješće ili interpelacija ne govore. Naime, o tome su pisali u zadnje vrijeme pogotovo mnogi mediji da ih ja sad ovdje ne spominjem, pa se onda između ostalog to moram jednostavno pročitati kaže da 2009. je rođeno 45807 djece što je 2000 beba više nego 2008. To je jasno dobro. No, broj umrlih 2009. bio je čak 53865 ili umrlih je 2009. bilo cca 8000 više nego što ih je bilo rođenih. Jasno da umrli, rođeni nemaju veze sa nasiljem među mladima ali što je bitno. Broj rastavljenih roditelja, to je sigurno bitno. O tome se ne govori. Jasno sve je to za ljude, sve je to normalno. Ja ne tvrdim, ne daj Bože da me ne bi netko krivo ovdje razumio da su djeca razvedenih roditelja asocijalnija od drugih. Ne daj Bože da mi to netko imputira. Inače, što želim kazati. 2009. bilo je sklopljeno 26160 brakova, 3000 više nego 2008. I to je dobro, ali i svaki peti brak se rastavio. Znači, njih 5038 dok je u Istri taj omjer ne 1:5, nego 1:3 sa tendencijom 1:2. Neću reći da tu treba tražiti šta ja znam neki razlog za nekom agresivnošću. Ali sigurno je da sa tom djecom treba raditi kao što treba raditi i sa svima ostalima o kojima je govorila gospođa Opačić govoreći o obiteljima, odgoju, postavljajući pitanje kako to da je netko sklon nasilju, kako to da netko ne znam poseže nož ili pištolj na svog kolegu ili ga je spreman da se tako izrazim grubo zatuči sa bejzbol palicom. Danas kod nas u našoj zemlji ima 4 milijuna 429 tisuća stanovnika. 2025 biti će nas manje od 4 milijuna. Svega 3 milijuna 918 tisuća. Ispada da ćemo, da budem ciničan, za 15 godina biti lišeni problema nasilja, delikvencije među mladima jer ćemo biti izrazito stara nacija. Rekoh, to je cinizam možda najgore vrste. Ali to govori da uz sve probleme hrvatski problem broj jedan u ovom trenutku postaje demografski. Jer mi ćemo teško riješiti jasno problem nezaposlenosti, teško ćemo riješiti problem vanjskog duga, kriminala među mladima, starima, ovoga, onoga. Ali taj demografski problem izgleda da ne možemo riješiti nikako, a on je primarno pitanje opstanka možda i nacije. Jer između ostalog i ta demografija treba dati odgovor koliko može biti proračunska potrošnja, gdje štedjeti, gdje ulagati, šta ja znam, gdje, kako se razvijati. Kako postaviti mirovinsku politiku, zdravstvenu, socijalnu itd. S druge strane kakve su prilike u našemu društvu mladih ili kako bi kolege sa desne strane rekli mladež ili možda mi u Istri omladina. Još je ta naša omladina ili ti mladi su još previše dobri kada bi znali što ih čeka, ja mislim da bi se već u vrtiću trebali početi buniti, a ne čeka ih ništa dobro. Mi danas postavljamo stvari na način da sebe normalno trebamo riješiti što je apsolutno prirodno, jer time rješavamo i naše potomke. Ali generalno gledano o mladima svakoj budućoj generaciji bojim se na ovom prostoru biti će sve teže i teže. I teže je dečkima i curama ne znam koji su stasali do svoje punoljetnosti pred pet godina, no što je bilo onima koji su stasali pred 10 ili 15, a bojim se da će za 5 godina ili ovima danas biti još i teže. Gdje je problem? Dolazimo do radnih mjesta gdje ćemo te ljude zaposliti. Svaki dan u ovoj zemlji 5 stotina ljudi govorim o radnim danima ostaje bez posla. Svaki dan me zove, ma ne samo mene nego svakoga od vas desetak ljudi. Traži posao, kredit, na neki natječaj. Odmah mu morate reći da, zvat ću, kontaktirat ću ali neka bude sve po zakonu. Jer kakvo je vrijeme nikada ne znate što vam se može imputirati i zbog čega vas se može prozvati. Ali ako se mladi ne budu mogli zapošljavati, ma da se tako našalim nećemo niti revoluciju izbjeći. Možda to ne bi bilo loše da počnemo ispočetka da i mi sprovedemo eksproprijaciju eksproprijatora. Ali da to napravimo bili bi gladni, urušio bi se sustav. 2010. nije '48. kada su pričali da mogu i travu jesti. No, da se vratim sad u 2010. i ovo izvješće odnosno interpelaciju. Rekoh apsolutno IDS će podržati ovu interpelaciju. To je tema, to je materija o kojoj treba razgovarati. Iako apsolutno ne može se reći da se nije ništa napravilo, ali kao što su govorili i prethodnici sve to košta. A poručivati treba zahvatiti u proračun, a gotovo pola Hrvatske ne radi već živi od preraspodjele e nešto što je u ovom trenutku kada znamo kakvo će biti vrijeme više nego smjelo, iako se slažem mladima sve koliko košta da košta. Starima isto tako, braniteljima isto tako, nezaposlenima isto tako, službenicima sve šta traže, zastupnicima. Da ne bi zaboravili na sebe isto, šalim se jasno. Ali bez obzira na sve ono što je sigurno točno ovdje se u interpelaciji na strani šestoj kaže da osim toga iz već spomenutog izvješća Vlade u provedbi nacionalnog plana aktivnosti za prava i interese djece za 2008. godinu vidljivo je da Nacionalna strategija zaštite djece od zlostavljanja i zanemarivanja nije donesena iako je rok za donošenje odluke istekao još 2006. godine. Jasno da si onda čovjek postavlja pitanje, a to je sigurno bitno zašto tome tako, ali je sigurno svi ćemo se složiti za ovo nasilje najbitnija obitelj, zatim škola, društvo, tu mislim sigurno i na crkvu, i dobro je da je gospodin Bozanić, naš nadbiskup poručio da treba prijaviti svako zlostavljanje djece, ne samo crkvenim, već i civilnim vlastima. Ja želim vjerovati da se Hrvatska ne može uspoređivati s Irskom, ne daj Bože, ali zlu ne trebalo i Bozanić i papi treba vjerovati i treba ih podržati. Ne može se reći, ja ću još jedanput kazati, da se ništa ne radi, neki su citirali sa neke podatke, pa dozvolite da i ja tako kažem. Pa vidjet ćemo da 2007. bilo je u našim osnovnim školama 727 pedagoga, 2008. 780, 2009. znači nije više taj trend tako izrazit u rastu, ali ipak više nego 2008. 783, defektologa imali smo 2007. na 2008. 362, 2008. na 2009. 392, 2009. na 2010. 396 i psihologa smo imali više i knjižničara i socijalnih radnika. Dobro slažem se vjerojatno i zdravstvenih radnika u školama je bilo više. Znači brojka od 2 tisuće 249 tih osoba ukupno sa zdravstvenim radnicima kako se ovdje kaže narasle na 2 tisuće 480. To treba jednostavno priznati da je nešto učinjeno. Na strani 37 se navodi broj postupaka intervencije policije među mladima. Tu vidimo gdje su problemi. Na prvom mjestu Zagrebačka županija, pa Splitsko-dalmatinska, pa Osječko-baranjska, Istarska, nije dobro, vidim 116 takvih intervencija policije je bilo, puno je to u usporedbi recimo sa Primorsko-goranskom županijom gdje je bilo dvostruko manje intervencija nego u Istri itd., itd., a veća je nego Istarska županija. Jasno još jedanput se pokušavam vratiti na problem droge. To je rak rana ovog trenutka, kako se s tim nositi. Izgleda paradoksalno, ali što je kriza veća, a već smo na 19% nezaposlenih to će taj problem eskalirati ili biti će još veći, i zato ja smilim i to je jedan od tih momenata da se, neću reći uvede red u društvo, ali naprosto vodi računa o svakoj populaciji ponaosob, znači zato treba podržati ovu interpelaciju, pomoći roditeljima, pomoći školi, ili školama, treba se uključiti u sve to i crkva i mediji, o kojima je govorila moja prethodnica iz kluba HNS-a, jednom riječju svatko treba rati kako se to kaže svoj obol jer bojim se kada je riječ o nasilju, ako se ne trgnemo prije će biti gore no što će biti bolje. Da je više radnih mjesta vjerojatno bi bilo bolje, ovako kada nitko ne zna što ga čeka, kada je ta neizvjesnost gotovo apsolutna, mislim to je tema koja nije za politiziranje, to nije tema na kojoj bi se trebali zastupnici dijeliti, treba jasno čvrsto stati nogama na zemlju i pokušati svatko dati doprinos problemu koji prije može eskalirati no što će ga se uspjeti pod navodnicima kontrolirati. Sve u svemu mi ćemo podržati ovu predmetnu interpelaciju jer mislim da je došla u pravo vrijeme da se skrene pozornost na i ovaj problem prilika u društvu.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDP-a, uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodo i gospođe državni tajnici, kolegice i kolege. Nasilje među djecom i mladima postalo je posljednjih godina sve veći i češći problem. Nasilje je to s kojim se suočavaju ne samo djeca, suočavaju se roditelji, suočavaju se nastavnici, stručnjaci različitih profila, suočava se cjelokupna zajednica. Na žalost nasilje među djecom i mladima postalo je u biti naša svakodnevica, o čemu možemo svjedočiti i svakodnevno kroz brojne novinske članke, priloge o vršnjačkom nasilju i zlostavljanju. Na žalost kao što je već rečeno u javnost obično dolaze i medijski su eksponirani upravo oni slučajevi koji imaju najstrašnije posljedice, smrt mlade osobe ili teške fizičke i psihičke posljedice u životu žrtve, mada u konačnosti svaka vrsta nasilja i zlostavljanja ostavlja neizbrisiv trag u mladim ljudima. Pođimo od nekoliko činjenica. Ja mislim da se sa njima ovdje danas trebamo svi složiti. Prvo da je nasilje među djecom i mladima potpuno neprihvatljivo, a posebno nas mora zabrinjavati porast novih vrsta i oblika nasilničkog ponašanja, koji s vremenom dobivaju sve više i više sofisticirane oblike. Nadalje, u odnosu na djecu i mladež, na njihov razvoj, odgoj, ponašanje, slažemo se svi ključna je uloga obitelji, no ako obitelj ne funkcionira, a danas s time se moramo složiti imamo sve više i više obitelji koje su nefunkcionirajuće, polufunkcionirajuće, tzv. rizične obitelji koje su to postale ili jesu iz raznoraznih razloga. E, tu država mora osigurati mehanizme koje u određenoj mjeri mogu i moraju supstituirati nedostajuće ili nepotpune obiteljske funkcije. Uostalom prva prilika da se dijete susretne s nekom drugačijom formaliziranom i strukturiranom vrstom odgojnog pristupa dešava se po upisu u neku od primarnih odgojno-obrazovnih ustanova, a tu bi se onda morao otvoriti sasvim novi i vrlo vrijedan prostor za usvajanje kako novih znanja, tako i kvalitetnih društvenih ponašanja, i tu je šansa države da od samih začetaka već od vrtićke dobi pokuša korigirati eventualna neprihvatljiva ponašanja koje dijete ispoljava, i tu već raditi i sa obiteljima iz kojih takvo dijete dolazi. I treće, naša država je prepoznala da je nasilje među mladima i djecom veliki problem, i doista i tu se svi slažemo, mi imamo brojne strategije, mi imamo brojne programe, protokole, radne skupine, povjerenstva, brojne zakone, pojedine zakonske odredbe, ali naš problem nije to da mi ne znamo proizvoditi to, da mi ne znamo napraviti neku strategiju, neki program, nekakav plan, protokol, sve to skupa lijepo zapisati. Problem je u onome da mi nedovoljno provodimo ono što zapišemo. Ili možda činimo to na nekvalitetan i neefikasan način, ili ih u jednom dijelu pojedinim sredinama provede ljudi koji još nisu dovoljno stručni, nisu dovoljno educirani. Ili ono što je najgore, da ima slučajeva da te programe, strategije i protokole ne provodi nitko jer, ili možda ne shvaća važnost svega toga što smo mi donosili, ili zna da u konačnici za njihovo neprovođenje i ne postupanje po njima nitko ipak neće odgovarati. Kada je u pitanju protokol o postupanju, kada je u pitanju nasilje među djecom ja se ne sjećam da je ikada itko odgovarao. Odvajam to od nekih drugih protokola i nekih drugih politika. Svi mi se tih programa, strategija i planova rado prisjetimo pri svakoj ovakvoj raspravi o problematici nasilja među mladima, bilo ovdje u Saboru, bilo negdje na nekom Okruglom stolu. Imamo mi Nacionalni plan aktivnosti za prava interesa djece, imamo mi Nacionalni program za mlade, imamo mi i Nacionalnu strategiju prevencije u poremećaju i ponašanju djece i mladih od 2009. do 2012. godine, ali molim nekog tko je odgovoran da odgovori koliko je i sam ministar rekao, ta je strategija donešena 2009. godine, a ako se ne varam u nekom od tih naših silnih planova je bilo zapisano da se donese 2006. godine. Dakle, i u tom je naš problem. Što mi nešto zapišemo i onda valjda nemamo vremena i zaboravimo to provesti i onda donesemo sa nekoliko godina zakašnjenja i opet nikom ništa. Svih ovih godina, budimo iskreni, mi ipak uviđamo da neke stvari očito ne radimo dobro, da negdje nešto ne štima i da nešto nije u redu. Jer kad povedemo priču o problematici nasilja među mladima onda su svi nezadovoljni. Onda su nezadovoljni stručnjaci koji rade sa tim mladima i sa obiteljima, nezadovoljni su nastavnici, nezadovoljni su roditelji, nezadovoljna su djeca jer su sami žrtve nasilja. Ispada, nekako i po ovoj današnjoj raspravi ovdje, da valjda Vlada jedino je zadovoljna zato što imamo eto sve te propise, imamo sve te strategije, a često puta iz njih je pomalo i teško iščitati što se ustvari od svega toga provodi, kakvi su efekti konačnih provedenih mjera, a najteže je utvrditi naravno koliko je na sve to predviđeno utrošiti ili je se utrošilo sredstava. I dali su se ta sredstva u biti i namjenski iskoristila. Državno odvjetništvo zadnjih nekoliko godina za redom izvještava o manje-više ujednačenom udjelu delikata nasilja među maloljetnicima. Dakle, kao i pri obiteljskom nasilju mi imamo već nekoliko godina jednu konstantu. Konstantnu brojku, koju možemo mi se prepucavati jel to 2% više ili 2% manje, ali nasilje među mladima je konstanta. Ona je tu prisutna. I s tim da samo Državno odvjetništvo upozorava da je izraziti porast kada su u pitanju djela sa nanošenjem teških ozljeda. A u odnosu na 2007. godinu u 2008. godini su za 13% povećana kaznena djela nasilništva maloljetnika i mlađih punoljetnika. Domovi za odgoj djece i mladež su nam prekapacitirani. Evo vidim nema tu državne tajnice socijalne skrbi, u jednom dobrom dijelu su i zanemareni. A broj stručnih djelatnika danas definitivno više ne prati na odgovarajući način porast i broja, ali i složenosti problema s kojima se danas susreću mladi. Pa evo ja bih sad onda pitala, možda će se vratiti, sjećamo se, pa i nedavno je o tome pisano, problematici u Domu za odgoj djece i mladih u Osijeku. I mene jako interesira da li nakon svih tih novinskih napisa je ministar zdravstva i socijalne skrbi bilo što poduzeo u tom pitanju? Mi kao društvo jesmo suočeni s besparicom, ali svaka štednja i to baš u ovom sektoru, mora nam biti jasno, višestruko je štetna. Pitamo se, mi u klubu SDP-a, i što je sa edukacijom stručnjaka? Ti stručnjaci i sami, različitih profila, traže i sami takvu edukaciju, ali u konačnici, ne možete to poreći, prepušteni su ipak sami sebi. A u dijelu sustava socijalne skrbi odgovoran za područje zaštite i tretman mladih i djece s poremećajem u ponašanju još uvijek nema nikakve operativne strategije. Pa molim vas lijepo, neki dan je održana sjednica Savjeta za mlade. Predsjedavala je potpredsjednica Vlade, bio je drugi potpredsjednik, bio je ministar obitelji i molim vas na toj sjednici Vlade pod nazivom, dakle isto se radilo o suzbijanju i prevenciji nasilja među mladima, molim vas, odlučeno je da se po prvi puta okupe ravnatelji svih osnovnih škola u Primoštenu gdje će se govoriti, jer se kaže da je potrebna edukacija djece, roditelja, učitelja, posebno u osnovnim školama, a najavljena je i prva edukacija multidisciplinarnih timova u Bjelovaru u travnju mjesecu. I to edukator u obliku seminara kojim bi se stručnjake, predstavnike centara za socijalnu skrb, policiju, ravnatelje itd., senzibiliziralo za problematiku zlostavljanja i zanemarivanja djece u obitelji, vršnjačkom okruženju itd. Oprostite o čemu mi ustvari onda danas pričamo? Oprostite mi smo u pravu. Vi jedan dio mjera koje imate već zacrtane planova i programa niste dosada na očito dovoljno efikasan način radili. Nadalje, spomenuto je danas što je sa sudskim postupcima? Što se tu može učiniti? Jer bez obzira na hitnosti u preko 70% slučajeva ti postupci su duži u 6 mjeseci i definitivno su direktno u korelaciji sa činjenicom da u međuvremenu dok postupci traju mi imamo i 30% recidivista. Sjetimo se samo onog jednog od najupečatljivijih slučajeva Luke Ritza da je maloljetnik koji je sudjelovao u napadu na njega u međuvremenu dok se čekalo suđenje izvršio još nasilničkih ponašanja. Što nam je sa odgojno-obrazovnim sustavom? Ja vidim, evo nema više ni državne tajnice iz Ministarstva obrazovanja. Za 2008. godinu pravobraniteljica utvrđuje za 67% povećanje broja nasilničkog ponašanja u našim školama. S jedne strane ugrožen je time sam odgojno-obrazovni proces, a oblici nasilničkog ponašanja sve su teži i okrutniji. I zar onda nije poražavajući podatak, čime se mi hvalimo? Da imamo jednog psihologa na 1009 učenika u osnovnim školama. Jednog psihologa na 1009 učenika. Imamo jednog defektologa na 863 učenika, jednog pedagoga na 436 učenika. Ako se ne varam mi smo nekakve standarde usvojili u ovom Hrvatskom saboru i do 2012. godine, dakle za 2 godine, mi ćemo morati doći na jednog stručnog suradnika između 100 i 150 djece. Pa kako mislimo to učiniti u 2 godine ako sada govorimo o stotinama i tisućama učenika kojih pokriva jedan stručni suradnik? Koliko je, nadalje, osoblje u školama, nastavničko i svako drugo osoblje u školama, jer … [[Govornica se ne razumije.]] nasilje među učenicima samo sami nastavnici, ima tu neko pomoćno osoblje koje radi u tim školama koliko su osposobljeni da nasilje prepoznaju u samim začecima, da prepoznaju probleme kod djece izložene nasilju. Spominjan je već danas slučaj Obrtničke škole u Sisku, spominjan je slučaj škole u Bjelovaru. Kod ovoga u Sisku još je dodatno otežavajuće to što se učenik žalio razredniku i nastavnicima, govorili su mu da to nije ništa, da treba otrpjeti itd., a ovdje se radilo o dodatnoj vrsti nasilja. Mene jako zanima da li je to uopće prepoznato, taj dečko je između ostalog obilježen zato što je po mišljenju dijela učenika izabrao žensko zanimanje. I tu s te strane je vršeno nasilja. I uzmimo samo ta dva primjera i molim odgovore, da li u ta dva primjera ili u bilo kojoj drugoj školi na bilo koji način sankcionirani nastavnici i oni koji su se oglušili na vapaj učenika, pojedinih učenika koji su izloženi nasilju. Istraživanje izi 2006. godine koje je provedeno u Hrvatskoj pokazuje da učenici se u najmanje slučajeva obraćaju nastavnicima kada dođe do vršnjačkog nasilja, zato što smatraju da im oni neće pomoći, valjda su poučeni nekim drugim iskustvima. I valjda bi nam to trebalo biti na neki način lampica da u našem sustavu neke stvari ne idu kako treba. Stručnjaci nadalje upozoravaju a svima nama su puna usta priča o prevenciji, važnosti prevencije, zaustavljanju vala nasilja, među djecom i mladima, reći ću vam već danas koliko smo smanjili sredstva za ovu godinu kada su u pitanju svi programi koji su namijenjeni djeci, pa ću ja samo izvući taj iz Ministarstva obrazovanja gdje je kazano da je za 24 milijuna kuna, mi kažemo 27, ali dobro, 24 milijuna kuna smanjeno financiranje i ostalo je puna tri milijuna kuna da bi se proveli svi mogući programi koji na bilo način idu prema djeci kada je u pitanju Ministarstvo obrazovanja. Obiteljski centri, molim vas, neka mi netko kaže, oni su danas više puta ovdje spomenuti, apostrofirani kao nešto što je napravljeno, koje radi sa rizičnim obiteljima, koje radi sa djecom s poremećajem u ponašanju, recite mi na osnovu čega, u Zakonu to nije njihova uloga. Ako je to njihova uloga onda molim točno izvješće o tome koliko je tih rizičnih skupina obitelji prošlo, bilo kroz razne obuke i seminare, kroz obiteljske centre, s koliko učenika žrtava nasilja ili učenika s poremećajem ponašanja prošlo kroz obiteljske centre, molim točne podatke, a koji su ti koji su prolazili posebne programe kroz centre za socijalnu skrb. Jer prema Zakonu o obiteljskim centrima to oni ne bi trebali raditi. Prema tome, kao Klub SDP-a, dozvolite samo završnu rečenicu, kao Klub SDP-a mi tražimo nove aktivnosti, tražimo zaokret i tražimo odgovorno koordinirano postupanje kada je u pitanju nasilje među mladima i vršnjačko nasilje, jer proizvodnja planova, programa i strategija nema smisla ako nemamo povrat….
Zahvaljujem. Molim držite se vremena kao i svi drugi. Hvala lijepa. Ja bih vas molio nemojte me dovoditi da vas moram upozoravati, vrijeme je zato određeno da se ga držimo i molim vas da se toga držite. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda, pa je prvo uvažena zastupnica Željana Podrug.
Hvala gospodine predsjedavajući, ja ću za početak ispraviti samo jedan navod, jer vidim da su se i kolege ostali javili. Gospođa Sobol je rekla da oni koji ne prijave slučajeve nasilja ili oni koji ne postupaju po protokolima koje smo donijeli neće biti kažnjeni. To nije točno, ja ću kao upravo kao rezultat praćenja provedbe propisa, konkretni ispravci su uneseni, navodim, na primjer u Zakon o zaštiti od obiteljskog nasilja u kojem među ostalim stoje novčane kazne za odgojitelje, liječnike, stručnjake i ostale koji ne prijave čak i sumnju u postojanje nasilja. A ukoliko gospođa Sobol znate za nekakav pojedinačni slučaj kršenja vaša je također dužnost da ga prijavite. Hvala lijepa.
Hvala. Drugo je ispravak navoda uvažena zastupnica Karmela CAparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, ispravila bih netočan navod da je duljina sudskih postupaka prema maloljetnicima dulja od 6 mjeseci. Naime, prema podacima Županijskog suda u Zagrebu u trajanju postupka prema maloljetnicima i predmetima na štetu djece i mladeži za kaznena djela u 2009. godini bilo je ukupno 14 predmeta. U 2 predmeta proteklo je od 1 do 15 dana, u 2 15 do 30 dana, u 4 1 do 2 mjesecu, u jednom predmetu protekla su 2 do 3 mjeseca dakle negdje oko 28%, a proteklo je u jednom predmetu dakle 7,14%, 6 do 7 mjeseci.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, ispravila bih krivi navod gospođe zastupnice koja kaže nema strategije za postupanje za djecu prema sa poremećajima u ponašanju. To je netočno, jer upravo suprotno možemo kazati temeljem čega bi svi subjekti koji su uključeni u pravosudnim, zdravstvenim, odgojno obrazovnim, socijalnim ustanovama djelovali prema djeci i mladima sa poremećajima u ponašanju. Nadalje, tijekom svoje rasprave sam kazala da je razvoj socijalne skrbi u Centrima za socijalnu skrb gdje se mijenja način pružanja usluge preko ureda sve na jednome mjestu, kroz usmjereno za postizanje rezultata.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Suzana Bilić-Vardić, ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočni navod, kolegica je ovdje rekla da se ovdje netko hvali, broj mogu citirati, jednog psihologa na 1009 učenika, kolegice ako vam je pitanje bilo retoričko imalo je elemente zločestoće u tome svemu. Puno je više od onoga što ste vi prikazali u interpelaciji koliko je stručnih suradnika zaposleno u školama, a kako je Vlada podastrla sve tablice po godinama, dokaz je da se iz godine u godinu taj broj povećava. I još kada govorite o obiteljskim centrima, obiteljski centri su prevencija za obitelj i za mlade i za djecu, dakle složit ćete se da je u cijeloj ovoj priči puno važnija prevencija od samoga liječenja posljedica koje nasilje među mladima izaziva. A Vlada je dala dobar pregled što su obiteljski centri u proteklim godinama radili.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Stjepan MIlinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica Sobol je rekla da je Vlada jedina zadovoljna stanjem u ovom prostoru nasilje među mladima, to je apsolutno netočno. Tko normalan može biti zadovoljan ako jedan mlado biće bude pretučeno ili ne daj Bože što se još teže događa. Dakle, Vlada ulaže maksimalne napore glede popravljanja stanja. u prilog tome govori i ovo što je gospodin Kajin govorio da je povećan broj stručnjaka psihologa, defektologa itd. i to je točno da su oni u trajnoj edukaciji, komorski organizirani kao što je rekla kolegica Klarić. Dakle, treba napraviti i svi se uključiti, naravno i Crkva isto je govorio kolega Kajin u tome dijelu, a apsolutno tu uključuje i prevenciju zlouporabe droga, a ne zagovarati legalizaciju lakih droga, a gdje ukidati draga kolegice. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 11,43 minute. Na redu je dalje u ime kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodo državni tajnici. Evo mislim da se danas lome koplja pa čak u dijelu koji se zove obična gola statistika i podaci koji su podastrti sa obje strane i izvješća ministra i Vlade, a opet s druge strane u ovoj interpelaciji. I onda mi nije jasno zapravo tko je tu u pravu, iako se radi o čistim golim brojčanim činjenicama i podacima. Međutim, nikada dosta rasprave o ovoj temi i dobro je da je danas na dnevnom redu ova tema koja je vrlo važna za hrvatsko društvo, društvo u kojem želimo da bude društvo znanja ali i društvo reda i rada. Prije stotinjak godina, jedan naš političar je u svezi otprilike nekako ove teme, iako nije tada sudjelovao u radu Hrvatskog sabora, rekao da temelj hrvatskog društva mora biti obitelj i treba biti obitelj. Druga postavka je da hrvatska škola ne smije biti samo obrazovna ustanova nego prije svega i odgojna ustanova. Te dvije postavke ako bismo danas elaborirali i razmatrali, onda sasvim jasno dolazimo do činjenica koje ne treba navoditi brojkama koliko je u kojem ministarstvu izdvojeno novaca u ovu svrhu, koliko je da li to smanjenje ili povećanje za 2,2% povećanje u milijunima kuna itd. jasno je da je nasilje, delikvencija, kriminalitet, rizično ponašanje među djecom i mladim u porastu. Zašto je tome tako? Da počnemo od one postavke, a to je obitelj. U vrijeme u kojemu živimo na djelu je ona crni liberalni kapitalizam u kojemu majke nalaze posao dobrim dijelom u evo da navedem lance robnih kuća, rade od 8 ujutro do 20 na večer. Dijete koje nosi ključić stana ili kuće oko vrata na lančiću dolazi u tu kuću. Tko je njegov prijatelj? Tko njega odgaja u tom domu? A i otac radi recimo, kamo sreće da radi. Televizija, mobitel, internet. Tko je njegovo društvo? Diler pred školom koji ga dočeka uredno i redovito bez ikakvog policijskog nadzora ili ne daj Bože nekakve akcije prema njemu, dakle droga mogućnost i dostupnost alkohola, cigareta. I onda se čudimo kada u adolescentskoj dobi ili nekoj sličnoj takva osoba koja iz svoje obitelji nije ponijela toplinu doma, nije ponijela jednu obuku iz društvenog života postane delikvent. Škola, pa vidite dobio sam masu dojava od učitelja, odnosno nastavnika i profesora da oni prema djeci prema zakonu i standardima, ne smiju primijeniti nikakva ni sredstva niti akciju, ali da se mnogi od njih pribojavaju učenika u školi, pribojavaju se fizičkog obračuna od strane učenika, da paze leđa kada idu poslije nastave kući. Dokle smo mi to dogurali u našem odgojno-obrazovnom sustavu da se učitelji, nastavnici, profesori čak boje učenika? Ne samo da postoji nasilje među samim mladima, nego postoji i ovakva vrsta bojazni. A bilo je slučajeva, to dobro znamo i u javnosti i u medijima su takvi slučajevi obznanjeni. Dakle, mi imamo strategiju, mi imamo planove, mi imamo zakone koji su nabrojeni lijepo od gospodina ministra ovdje, ali pored svega toga imamo i ovu problematiku i to vrlo, vrlo aktualnu i svakodnevno iz dana u dan čitamo po medijima u školama od Bjelovara, Siska, Osijeka, Vukovara itd. događaju teške stvari, teška kaznena djela premlaćivanja, fizičkih nasrtaja, lake i teže tjelesne ozljede itd. koje zaista je vrlo, vrlo teško pojmiti i pročitati. Ja sam kao liječnik, kao kirurg vrlo često dobivao upite od roditelja mogu li djeca ići u školu sa štakama? Znate li koja je moja preporuka bila, iako bi na štakama mogao pohađati nastavu što se tiče liječnika, da ne ide na štakama u školu. Da sam ovakav ja došao u školu i da sam se vratio u svoju školsku dob, možda bi bio ili bi vjerojatno bio gurnut na stepenicama itd. Zašto je tome tako? Zašto to dijete koje bi gurnuo nekoga tako nije dobio poduku i pouku u svome domu u svojoj obitelji i u svojoj školi da je to nešto što ne valja? E sada dolazimo do onoga broja psihologa, pedagoga, defektologa i stručnih suradnika i svega što je u ovoj interpelaciji navedeno kao nedostatno, i mišljenja sam da istoga da je to nedostatno ali sam mišljenja i da je nedostatan rad onih koji to rade, koji su zaposleni po tom pitanju. Nadalje, kada smo razgovarali o standardima predškolskog, školskog i ostalog odgoja onda je bilo navedeno u statistikama da smo 55% hrvatske djece pohađa vrtić, 45% nikada u vrtiću nije bilo. Nemamo mreže vrtića u Hrvatskoj. Na području Brodsko-posavske županije ima četiri ili pet vrtića, tu će me Suzana ispraviti jer ona tu ima bolje podatke od mene. Dakle, imat će priliku za ispravak netočnog navoda. Dakle, kojim ne mogu biti obuhvaćena sva djeca predškolske dobi. Taj odgoj i taj odnos, taj pojmovni odnos prema životu, radu, poštenju se stječe da ne kažemo od treće godine, od vrtićke dobi. Ta teta, psiholog u vrtiću i ostali oni počinju uz jasno, prvo sam naglasio na prvom mjestu obitelj, oni iz te dobi počinju da kažem formirati svijest, dušu djeteta. A mi imamo podatak da samo 55% naše djece pohađa vrtić. Zašto je tome tako? Kažu država je u recesiji, krizi. U krizi je već dvadeset godina a kažu da je recesija godinu dana. Znači nije baš bila recesija prije godinu i pol dana, barem ne po riječima premijera Sanadera bivšega i gospodina Šukera i ostalih. Pa se i tada nije oko toga brinulo u vrijeme kada nije bila recesija, kada sam ja sa ove govornice ovdje predlagao francuski recimo model u svezi dječjih vrtića u kojima sva djeca imaju besplatne vrtiće. Jasno je to sad prebačeno na lokalnu samoupravu i regionalnu i još neke ustanove, crkva itd. koje mogu biti osnivači ili utemeljitelji vrtića i njihovi vlasnici ali ja mislim da je država iznad lokalne samouprave, država je iznad regionalne samouprave, država ima alate kako to netko voli reći instrumente kojima može urediti i takvu stvar. Nema mjesta štednji kada su u pitanju naša djeca. Nema mjesta recesiji kada su u pitanju naša djeca, naši mladi, naši adolescenti, nema mjesta štednji kada je u pitanju, dakle štednji u smislu onog stručnog kadra i svih ostalih mjera provođenja strategije kada je u pitanju ovakav zaista evidentni porast nasilja, delikvencije, kriminaliteta među mladima. Tako da iz ove interpelacije koju sam pokušao u neke pasose koji su ovdje članke navedeni i sam sebi iskomentirati a u jednom od njih su navedeni stručni suradnici za odgojno-obrazovni rad osnovne škole a to su pedagog, psiholog, stručnjak edukacijsko-rehabilitacijskog profila, knjižničar i zdravstveni radnik valjda da pruži prvu pomoć kada netko nekoga bejzbol palicom kako netko reče neki dan umlati ili ne znam ni ja šta. I još nešto, izgleda da ćemo mi morati zapošljavati bodygarde u školi da čuvaju djecu i nastavnike od nasilja. Zaista je pojava vrlo proširena, pa da možda i to uvrstimo u ovu interpelaciju. Toga zaista toliko tima i treba otići u školu i vidjeti, stati sa strane pa gledati veliki odmor, mali odmor i ono što se događa nakon odlaska ili izlaska iz škole na lice mjesta "on the face of the place". Evo imamo niz nezaposlenih diplomiranih kriminalista koje država producira u velikoj mjeri pa možda da i njih uključimo. Nadalje, tko to zapriječava, osobno sam svojim očima vidio pored jedne škole u Slavonskom Brodu dilera koji dila jointe djeci u osnovnoj školi koja odlaze sa nastave. Nigdje policije. Pa neću ja biti policajac. Mogu ja to i prijaviti ali njega nema tamo više kad policija dođe i ako dođe. Pa to je opća pojava, to svi znaju, to je javna tajna da se droga dila čak, ne čak nego po osnovnim školama. Internet, čatanje. Pa s kim to dijete kada dođe kažem u ovoj fazi crnog liberalnog kapitalizma ima uopće razgovarati u svojoj kući? S nikim. Sa virtualnim svijetom, sa virtualnim osobama i onda na toj virtualnoj nekakvoj osnovi na čemu je televizija imate serije sa tako grozomornom tematikom kriminalističkom itd. i ostalom trilerskom, ne znam kako to sve se ne zove, zaista imaju uzore, krive uzore svog ponašanja i odnosa prema svijetu i životu. Dajmo se svi skupa bez obzira HDZ bio SDP zamislimo oko toga. Ne trebamo kontradiktornosti u svezi statističkih podataka, to je suhoparno. Dogovorimo se da se te strategije, ti programi provode. A ono što predlaže u svojoj interpelaciji SDP također je korisno i ajmo ne sada to stranački reći odbijamo to nego i primijenimo i to što se u ovoj interpelaciji predlaže. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Suzana Bilić-Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Grubišić je rekao da su u osnovnim školama zaposleni zdravstveni radnici radi onih koji ih udare bejzbol palicom. Ispravljam taj netočni navod. Kolega Grubišiću, zdravstveni radnici su u osnovnim školama zaposleni samo u onim školama koje obrazuju djecu sa teškoćama u razvoju. To je navedeno, da ste pročitali materijal Vlade našli biste. Ali i da vam pomognem kad ste me za pomoć zatražili. U Brodsko-posavskoj županiji su svega dvije ustanove za predškolski odgoj grad Nova Gradiška i grad Slavonski Brod. I nekoliko općina je uključeno u sastav te dvije predškolske ustanove a ostale općine su se snašle kraćim programima odnosno igraonicama za koje imaju verificirane programe, verifikaciju dalo Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa. Ne možemo biti zadovoljni, ali bojim se da ispod ovoga prosjeka državnoga 55% djece obuhvaćeno predškolskim odgojem, to je pomoć vama, ali to je stvar lokalne samouprave. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time smo završili raspravu po klubovima. U ime predlagatelja prije nastavka, uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Pa htjela bih još nekoliko stvari dodati koje nisam stigla reći u uvodnom izlaganju, a i jedan dio me malo potaknuo gospodin kolega Grubišić. Naime, prije svega bih htjela reći da mi je drago da ustvari klubovi osim HDZ-a i HSS-a kojega ova tema ne zanima pa mi se čini da nitko nije raspravljao u ime kluba, su se izjasnili da će podržat interpelaciju ili bolje rečeno da vide da problem nasilja među mladima egzistira i da nešto treba učiniti. Kada ste ovdje govorili kolega Grubišiću o tome da je možda problem i u tome, dakle uz sve strategije i uz stručnjake koje imamo zaposlene da ti stručnjaci ne rade svoj posao što znači da ponovno se vraćamo na ono što sam ja u početku rekla, a to je da imamo neefikasan sustav kada su u pitanju djeca. Onda bih vam htjela pročitati jednu ispovijest jednog dječaka koji ima 14 godina i koji je uhićen zbog toga što je tukao drugu djecu u zagrebačkom pothodniku. On kaže ovako: "obožavam igrati igre s borbama pa mi je palo na pamet da to ostvarim u stvarnosti. Predložio sam ideju prijateljima, a oni su pristali. Neki su samo gledali tuče, ali ja sam uvijek lupao u glavu, cipelario i baš mi je bilo dobro. Sad trebam samo pričekati da bura prođe pa ću vjerojatno nastaviti dalje. Nije mi problem da sam izazovem tučnjavu. Tata me pita jel razbijam šta, a ja mu priznam. Na to mi samo kaže da je i on radio isto kad je bio mali. Brat se također tuče pa navečer u sobi razmjenjujemo iskustvo." Ovo sam pročitala zbog toga da vam pokažem da i dijete sa 14 godina može ovako razmišljati da je ustvari najvažnija stvar u životu u kojoj on uživa je tuča drugih ljudi, premlaćivanje dakle drugih ljudi i da to nije samo posljedica toga što on igra igrice koje su sasvim sigurno pune krvi i nasilja nego je problem i obitelji u kojoj se to podupire. Dakle njega otac pita, prema tome to je obitelj u kojoj se takvo ponašanje svesrdno podupire od njegovih roditelja, očigledno od oca. Međutim, pitanje je zašto do 14. godine nitko to nije primjetio da je riječ o rizičnoj obitelji. To se vidjelo sasvim sigurno prije, on nije u 14. godini to odjedanputa pokazao. To je nešto što je bilo prije kod njega prisutno pa je pitanje što je sustav u tom dijelu radio da to dijete već prije nije bio uvršteno u neki od tretmana kako bi mu se pomoglo. Međutim, taj isti dječak kaže ovako: "Bolje da ih tučem sad kad imam 14 nego kad navršim 18 pa mogu završiti u zatvoru. Sada mi ne mogu ništa." To je logika djece, a sad ću vam reći zašto je takva logika djece. Djeca imaju, možda ne čitaju sa 14 godina novine, ne čitaju neke stvari koje se pišu, ali imaju svoju komunikaciju kojom se šire njihove informacije i njima zanimljive vijesti. Zašto je to tako? Zato što imamo neučinkoviti pravosudni sustav. Kada za ubojstvo u kojem se u pravilu odmah pronađe onaj koji je počinio ubojstvo sudski postupak odugovlači više od dvije godine onda je sankcija koja je izrečena tom maloljetniku apsolutno u tom trenutku neučinkovita. Ona više nema isti učinak kao što bi imala da je izrečena u prvih šest mjeseci. Konkretno vam to izgleda ovako. Frano Despić je ubijen u 3. mjesecu 2008. godine, dakle pune dvije godine se navršilo od smrti tog dječaka. Nema presude, neće je ni biti nažalost jer je policija obavila posao tako da se ne može utvrditi počinitelj. Prema tome, Frano Despić je izgubio život zbog ovakvih dječaka kao što sam sada pročitala, zbog njihove ja ću reći nakaradnog razmišljanja, nakaradne svijesti. Međutim nema presude, nitko neće odgovarati, nitko neće biti sankcioniran. Za Luku Ritza koji je preminuo 2008. godine u lipnju sada će se isto navršiti pune dvije godine, nema presude. Kolegica Sobol je ovdje rekla sramota je, djeca koja su pretukla Luku Ritza, koja su ga ubila su u međuvremenu dakle u pune dvije godine što sud nije uspio donijeti presudu, nalaze se na slobodi. Jedan od njih je već dva puta premlatio drugu djecu i znate što roditelji postavljaju kao pitanje? Imamo li mi efikasan sustav koji će zaštititi našu djecu od takve djece. Pa mislim da ovdje svatko tko ima djecu mora bit zabrinut, ja sam strašno zabrinuta. Ljudi moji, ta djeca hodaju po Hrvatskoj, hodaju po našim gradovima, po našim naseljima, a mi nemamo efikasnog mehanizma da tu djecu na neki način maknemo i da zaštitimo drugu djecu. Prema tome, oni su ubili Luku Ritza, ali uredno dvije godine šeću, ne daj Bože mogu još nekoga ubiti, za sada su ljudi samo stradali sa lakšim ili težim ozljedama. Zašto dvije godine nema presude to moraju govorit ljudi iz pravosuđa. Josip Klasnić koji je stradao čini mi se u Vinkovcima isto tako 2008., dvije godine nema presude. Nema presude. Zna se tko su počinitelji, nema presude. Zašto nema presude? Nakon dvije godine kome više što znači ta presuda, posebno kad su djeca u pitanju. I na kraju, Vitomir Jovičić Simke, godinu dana nema presude. Prema tome, dok pravosuđe ne bude doista po hitnoj proceduri odrađivalo ovakve slučajeve, dok ne bude u roku od šest mjeseci se određivala presuda i sankcija tim maloljetnicima nemamo onaj efekt koji bismo imali. Onog trenutka kada su puštene ubojice Luke Ritza među tom mladom populacijom prostrujala je upravo ova rečenica koju je ovaj mladi čovjek ovdje izrekao: Ne mogu mi ništa. Pustili su ih, ne mogu nam ništa. E to je nešto što ne smijemo činiti. Sustav mora slati poruku da je nasilno ponašanje nedopustivo, da će se ono sankcionirati i da bez obzira na to koliko oni godina imali 11, 14, zato se i spušta dobna granica jer znaju da im do te godine ne možemo ništa kao što ovaj kaže ne mogu me u zatvor. Dakle, bez obzira na to koliko se ta granica spuštala djeca moraju znati da moraju snositi konzekvence za soje ponašanje i to mora biti poruka društva. Nasilje je neprihvatljivo i morat ćete snosit konzekvence za svoje ponašanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo ispravit ću navod gospođe zastupnice koja kaže da nemamo učinkovit pravni sustav. To je netočno jer je uz cijelu lepezu odgojnih mjera tijekom pripremnog postupka za maloljetne počinitelje odvjetništva se opredjeljuju za uvjetovanje posebne obveze uključivanja u pojedinačni ili skupni rad pri Savjetovalištu za djecu i mlade za koji je posredstvom centara za socijalnu skrb se izvršava u obiteljskim centrima pa ovo osim primarne važna je dakle i sekundarna prevencija kako ne bi došlo do recidiva. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je na redu uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Nasilje među mladima, nad mladima znak je bolesnog društva. Hrvatska je teško bolesna. Odakle Hrvatska tvoja bolest? Njezina bolest proizlazi iz bolesnih društvenih struktura. Je li normalno da je kod nas, kad djeca stradavaju najveći uzrok smrti u prometnim nesrećama, u samoubojstvima, u nasiljima razne vrste. Klica nasilja leži u nepravednom društvu, a Hrvatska je duboko nepravedna zemlja podijeljena na bogate i siromašne, podijeljena na laž i na istinu. U Hrvatskoj je istina stjerana u kut, gotovo razapeta. Pravo se povlači pred nepravom. I pitanje je upravo dokle tako. Moramo znati da se nasilje svake vrste, a pogotovo ovo, među djecom i nad djecom ne događa na marginama društva. Ono se nalazi u samom srcu društva. I zato gospodo treba shvatiti da ovo nije samo društveni problem tamo negdje s neke periferije ili margine. Problem se neće riješiti ako ovo ne shvatimo da je nasilje među mladima postalo bitni politički problem i tako ga treba i tretirati. Tko to ne vidi ne vidi u biti ništa i zbog toga upravo i naša ova interpelacija. To joj je upravo svrha da osvijesti prije svega taj problem. Vi govorite da se pretjeruje u Hrvatskoj kad se govori o konkretnim stvarima. Nije sve tako crno, pa vidite što je u Engleskoj, vidite što je u Grčkoj, vidite što je u Njemačkoj. Jel' se tako raspravlja u njihovim parlamentima? Mi imamo ovdje problem i treba ga rješavati, treba ga početi rješavati. Hrvatskoj se ne služi niti se i jedan problem rješava na način da se problemi umanjuju. Tako se ne čini dobro Hrvatskoj. To je samo zavaravanje koje služi eto da se koji dan preživi na vlasti. Ali tako se Hrvatskoj ne pomaže. Ne pomaže joj se na način da joj se kaže da je drugdje još gore i da u biti se nikad bolje nije ni osjećala. Dakle, ako je zaista nešto trulo bilo u državi Danskoj mnogo toga je trulo u državi Hrvatskoj i to treba razotkriti i to treba liječiti i odstraniti te uzroke. A koji su pravi uzroci? Nešto sam o tome već rekla, ali ta problematika, ta socijalna i sociološka i kriminološka daleko bi nas dovela. Možda je bolje da se koncentriramo na vrlo konkretne stvari. Prvo zadnje istraživanje o ovoj problematici, nasilju među mladima, nad mladima provedeno je još daleke 1998. godine kada ga je proveo naš Institut za društvena istraživanja "Ivo Pilar". Međutim, UNICEF je istraživao upravo ovaj problem u zagrebačkim školama. Njihovi rezultati su porazni za Hrvatsku. 20% djece zlostavljano je dva do tri puta, a i češće. I na osnovu takvih podataka UNICEF zaključuje da je stotinu tisuća djece u Hrvatskoj izloženo maltretiranju druge djece i da postoji zbog toga pet puta veća vjerojatnost da će nasilnici iz škole završiti u kriminalnim statistikama i da se taj problem daleko razlikuje od onoga prije 30 godina. Kada takve opasnosti čak devijantnih ponašanja u školi nije bilo kao što je to danas. Roditelji se bore za goli život, bore se za preživljavanje. I doista djeca koja čine nasilje dolaze počesto iz disfunkcionalnih obitelji. Međutim, tomu više čak i nije tako. Dolaze iz kompletnih obitelji, dolaze iz dobrostojećih obitelji. Osnovni problem je kako prevenirati nasilje. U srednjoj školi već je gotovo imate formirane osobe. Međutim, taj problem se ignorira. Prebaciti sve na školu i prebaciti sve na roditelje to radi jedna neodgovorna i neozbiljna vlast i neozbiljno društvo u cjelini. Što oni rade u školi, što rade roditelji. Kažem, to bi bilo duboko nepravedno, a i ne bi dovelo do pravih rezultata. Naime, 26.2.2010. godine objavili su "Divljački pretučen i ostavljen na cesti da leži". Pretučeni su uglavnom mirni učenici, nekonfliktne osobe. Don Ivo Grubišić je govorio da na žalost vjeronauk u školi u kojeg smo polagali velike nade da bi trebalo vidjeti što i tu više učiniti. Ravnateljica škole u kojoj dijete, u koju je dijete koje pretučeno polazilo nastavu govori meni ne naređuje protokol da ja to prijavim. Ne naređuje protokol, vaši protokoli. Pa nisu to sionski protokoli. Naređuje zdrava logika, naređuje zdrav razum, a od njega se izgleda svak odrekao tko je pozvan da nešto konkretno učini. Protokol njoj ne nalaže? U Zadru imamo jedan dobar primjer da je sudac po prvi put odredio pritvor nasilniku i to iz razloga ne samo da ne ponovi djelo, nego upravo zbog lošeg utjecaja na javnost takve osobe. I time je pokazao u biti da takve osobe ne mogu biti heroji. A te osobe mlade koje odgovaraju po sudovima, kojih su puni hodnici i koji na žalost teško doživljavaju, odnosno sve dulje moramo čekati sudski epilog oni se smiju. Oni su heroji. Što je više napisa u novinama to je njihov značaj veći što je djelo teže i opasnije. U kojim uvjetima, mi jednostavno u Hrvatskoj se njeguje kultura nasilja. Pogledajte na što sliče reklame, nitko živ nije reagirao, to je tobože kod tržišta, ali djeca to upijaju, da je dobro druga preteći, zgazi konkurenciju, pretuci ga, jesu to poruke. Na to nitko živ ne reagira. Droga je ogromni problem, ali tu djecu potežemo po sudovima, a ne zabrinjavam se niti zabrinjavamo se odakle droga dolazi na naše tržište, i time Hrvatska ispire svoju savjest, a zaštitnički jednostavno oni koji djeci dilaju drogu oni su za pravosuđe neuhvatljivi, i čitav je sustav postavljen tako da su naprosto postali neuhvatljivi, dapače to su oni poznati ugledni građani. Dakle, od onog simpatičnog šestogodišnjeg dječačića koji prvi put prolazi kroz školska vrata, ulazi u svijet socijalnih integracija, što se to dogodi u sljedećih 10 godina da postaje jedan bezobzirni šesnaestogodišnjak koji iz čista mira, bez ikakvog povoda pretuče nasmrt svog vršnjaka. Što je društvo u tom vremenu radilo? Koliko puta smo odavde iz ovih klupa govorili da nam je potreban odgoj za demokraciju, za mirno rješavanje sporova, jer ljudi se ne rađaju naučeni s tim, rađaju se sa svojim agresijama. Kako ih obuzdati? To treba učiti u vrtiću. Mi smo nekoliko puta od ranijih ministara u ovoj Vladi dobivali to upozorenje, odnosno to obećanje, da će uvesti predmet odgoja za demokraciju. Tko se boji odgovornih građana koji imaju svoja prava, ali imaju i odgovornost, ali mi smo društvo bez odgovornosti, u društvu nitko ne odgovara, ali Vlada bi u tome trebala pokazati da je odgovorna. Ne može Vlada biti zaslužna za sve, a odgovorna ni zašto, tako se onda i mladi ponašaju. Prema tome.
Vrijeme.
Nama je to upravo potrebno i ja bih tražila odgovor da li Vlada planira uvesti na jesen već od vrtićke dobi, pogotovo u osnovnoj školi, odgoj za demokraciju. Hvala.
Zahvaljujem. Sada imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda, i nekoliko replika. Prvo ispravci netočnih navoda, na redu je uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa ispravit ću netočan navod, kolegice Antičević koja je rekla da se problemi rješavaju na način da se umanjuju, da ih se ne vidi. To nije točno. Upravo ovdje smo vidjeli da i Ministarstvo zdravstva, i Ministarstvo branitelja, i Ministarstvo znanosti u cjelini sagledava probleme, da ih vidi, da Vlada Republike Hrvatske donosi cijeli niz mjera koje se provode na terenu i to daje definitivno rezultate. Tu treba uzeti u obzir i značajnu ulogu crkve koja zagovara etičke i moralne norme koje moraju proizaći upravo iz etičkih moralno zdravih obitelji, obitelj je ključ svega, a što u svemu tome čini SDP? SDP se zalaže za legalizaciju lakih droga. Eto mislim da je to odgovor na sve.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Ispravljam netočni navod kolegice Antičević koja je rekla da se problem nasilja među mladima u Hrvatskoj ignorira i da se prepušta na odgovornost samo roditeljima i školi, Kolegice Antičević, i sami znate da je ovo netočno, jer u problem rješavanja sprječavanja i prevencije nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj uključeno je i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo branitelja, obitelji i međugeneracijske solidarnosti, Ministarstvo pravosuđa, civilno društvo i ostali. Ne mogu vam ispraviti ono što ste rekli da, ali sam se zgrozila na nekoliko vaših izjava, a naročito na onu da je Hrvatska bolesno društvo, ali je činjenica, s vama se mogu složiti, da bolesnika ima.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Ispravljam netočan navod gospođe Ingrid Antičević, koja je kazala da samo neodgovorna vlast može prebacivati problem nasilja samo na školu i roditelje. To nije točno. To i vi sami znate da nije točno. Točno je da znamo da je važna obitelj i da su važni roditelji, da je važna škola, ali baš ste vi negirali iz vaših redova da što imaju raditi centri, obiteljski centri kojih je navedeno ovdje 17, radi se o civilnom društvu, radi se o športskim društvima, radi se o klubovima za mlade, i radi se o tri, četiri ministarstva koja su interdisciplinarno uključena u borbu protiv nasilja. To i sami znate, ali vam je zgodno poslužilo u ovom vašem ekspozeu kojeg ste imali, održali.
Zahvaljujem. I sad imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Kolegica je rekla daje nasilje eminentno političko pitanje što se vidi iz reagiranja ovdje zastupnika koji uporno pokušavaju izjednačiti dekriminalizaciju i legalizaciju lakih droga, pa će trebati organizirati dodatnu nastavu za neke. Kako će shvatiti tek građani kad ne mogu oni. Čini mi se da je nasilje uvijek posljedica nečega, radi se o tome da ovo društvo sklon o da tolerira nasilje iza zatvorenih vrata, što je često uvod u ulično nasilje, ja ne mogu drugačije tumačiti činjenicu da je nedavno jedan kućni manijak koji je silovao vlastito malodobno dijete, svoju ćerkicu dobio četiri godine zatvora. Po meni je to bolesno stanje kad se to dešava, i nemojmo misliti šta su ljepše riječi da je onda bolje i stanje. Ne dragi prijatelji treba govoriti pravim … [[Govornik se ne razumije.]] aparatom da se opiše ono u čemu živimo. To je bolesno stanje. Normalno da je bolesno. Ako je taj pojedinac bolestan koji tako presuđuje onda je kriva država što ga drži. Po meni bi dobio doživotan zatvor, a ta kazna kod ne postoji. A mi smo društvo prepuno kućnih tarzana, kućnih štemera, ramboidnih kretena koji tuku vlastite familije, a onda te žrtve nasilja postaju i sami nasilnici. Nije to nikakva novost u patologiji društvenoj ni u ponašanju pojedinca. Dok mi ne demistificiramo to , nećemo mi dalje krenuti. Kada država oprašta nekome tko svojim autom kao ubojitim sredstvom ili oružjem na zebri zgazi dvije djevojčice i zato šta je nečiji sin i zato šta se tobože dobro vlada i voli ptice pjevice ne dobije zatvor, onda država tolerira ubojicu, tolerira nasilje.
Vrijeme.
Ja to govorim, nemojmo se čuditi … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Jedino bih želio vas upozoriti da Ustav kod nas kaže da imamo sudbenu vlast, imamo zakonodavnu vlast, imamo izvršnu vlast i kad govorite o sudbenoj vlasti, a shvatio sam da o njoj govorite, ne možete govoriti o državi, nego o sudbenoj vlasti, moramo biti tu precizni. Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Evo kolega Marine sad ste čuli da oporba nema što o toj vlasti govoriti, o toj trećoj grani vlasti, to je samo rezervirano za pobjednike da oni o njima govore, a i ne samo govore, ali o tome drugom zgodom. Kad govorite, kolega, o maloljetnicima koji završavaju u zatvorima zbog toga što su dobili ili dodali jedan joint. Oni zbog situacije u zatvoru, to je izvješće pučkog pravobranitelja, u nadzoru naših kaznionica, da kaznu izvršavaju sa prekaljenim, ozloglašenim recidivistima pa onda idu ne na odgoj nego u školu kriminaliteta. A slažem se potpuno s vama što govorite da su takvi najčešće izloženi nasilju i prije svega u obitelji. O ljubavi nitko ne govori. Mi smo jedno licemjerno društvo koje zabranjuje mladima da vidi nekakav polugoli akt, ali izlože i tamo piše odmah zabranjeno djeci ispod 18 godina, ali gledati filmove gdje u prvoj sekundi već imate 10 mrtvih to je izgleda poučno. I na to vlast nikad nije reagirala. Tu leži naše licemjerje. Licemjerje također leži u tome da mi svu svoju snagu, država svoju snagu kako se bori protiv ovisnosti i protiv te pošasti droge, da se okomila na one koje mora zaštititi,a to su ti maloljetnici. A zato nam dileri kolo vode, koji nikada nisu ovisnici. To su izgleda miljenici i sponzori.
Zahvaljujem. Vi ste sada ovdje govorili o jednoj drugoj problematici. Mi ovdje dobivamo izvješća HRT-a i za koji dan ćemo o tome raspravljati, pa ima ovdje elemenata koje ćete tamo morati reći, a ne ovdje. I imamo drugu repliku, uvažena zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Moja replika na izlaganje kolegice Antičević ide na istu izgovorenu rečenicu na koju je bila i replika kolege Jurjevića. Naime, rečeno je da je nasilje, odnosno borba protiv, suzbijanje nasilja nad mladima bitan politički problem i ja se isto bojim da bi to moglo ostati visiti u zraku i biti ustvari zloupotrijebljeno. Naime, naravno da je odgovornost politike u tom području, ali ovo o čemu danas ovdje govorimo je prije puno šire, to je jedan društveni problem. I ako se, ako to jasno ne kažemo onda će ovo, po meni, krajnje neprihvatljivo, štetno i političko politikansko držanje Vlade u odnosu na ovu interpelaciju koju čitam iz mišljenja koje je Vlada dala, a glasi da u potpunosti odbacuje navode iz interpelacije, zaživjeti i jedna ozbiljna priča i ozbiljna borba pretvorit će se u čistu političku, odnosno politikansku priču. Da Vlada ne želi politizirati s ovim problemom onda bi prihvatila činjenice i konkretne navode iz ove interpelacije. Prihvatila zaključke ili bi bar sjela pa bi porazgovarala o tim zaključcima. Trebamo se o tome dogovarati, a ne ovako. Nešto što doista nije poslano na dnevni red kao politička ili politikanska priča pretvorit će se upravo u to. I zato se ja ne slažem kolegice da koristite izraz da je ovo politički, ovo je društveni problem koji traži konsenzus, kojeg možemo postići u ovom saboru, ali onda ne sa stavom Vlade u potpunosti odbacujemo sve, a odbacujete činjenice da sve mjere koje su donesene, što je također navedeno u interpelaciji, to nitko ne negira, ne daju odgovarajuće mjere. Ne daju odgovarajuće rezultate. I na nama je svima da nađemo bolje i efikasnije mjere jer ne samo nepravedno nego i neefikasno društvo potiče nasilje.
Vrijeme, zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Slažem se s vama kolegice kad kažete da Vlada ne treba, o tome sam i sama govorila, bježati od problema. Ali Vlada zabranjuje probleme. Da bi bolje sjajila ona zabranjuje, problemi su zabranjeni. U Hrvatskoj je sve lijepo. Zato i ovaj zaista, pa ja ne bih više se tome i čudila, jer ipak je to HDZ pa se ne moramo stvarno više čuditi. Mladi su zapušteni, sami i postali su opasni. Slažem se s tim da ne treba ovom problemu, upravo zato što je toliko ozbiljan, politikanski nastupati. Tu mora biti jedno jednoznačje, jednodušje oko ovog problema. I upravo zbog toga što nasilje među mladima eskalira, što oni kopiraju što se događa. Jer je eskaliralo nasilje svake vrste, zato je to postalo i politički problem. I nasilje među ženama nije se počelo problematizirati dok upravo i u Europi nije identificiran kao bitni politički problem. Jednako je tako sada i s nasiljem među mladima i nad mladima.
Dobro, budete se vi dogovorile je li politički problem, nije? Sigurno da je manje politički problem, ja se slažem da je to više društveni problem, ali probajte svaki sebe analizirati, tko ga koliko politizira. U ime predlagatelja uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Još samo možda nekoliko rečenica nastavno na raspravu koja se vodi. Pojašnjenje ili još jedanput jasno i glasno što kao predlagatelji, odnosno i kao klub SDP-a tražimo ovom interpelacijom. Ovom interpelacijom smo tražili da Vlada mjere, strategije, programe i protokole i što već sve imamo preispita prvenstveno u smislu njihove efikasnosti. Koliko smo kao društvo, kao država efikasni i koliko uopće provodimo to što smo zapisali. Tražimo, dakle preispitivanje postojećih programa i strategija, tražimo, zar je to stvarno tako puno, jedinstveno i na jednak način provođenja mjera u svim školama, u svim predškolskim ustanovama na području čitave Hrvatske. I tražimo, kolegice Šuica, i multidisciplinarni pristup jer nema ga danas. Kada je u pitanju nasilje među mladima toga nema. Uostalom neki dan vam je bio sjednica Savjeta koji su bili od potpredsjednice Vlade preko nadležnih ministara gdje se kaže da će se po prvi puta okupiti multidisciplinarni timovi na edukativnim seminarima. Protokol o postupanju u slučaju nasilja među djecom i mladima, kolegice i kolege taj protokol je iz 2004. godine. U njemu čak nisu nabrojana niti sva nadležna ministarstva koja bi trebala biti unutra. Kaže se, odgojno-obrazovne institucije, centri za socijalnu skrb i policijske uprave. A ja pitam gdje su tu zdravstvene ustanove? A ja pitam gdje je tu pravosuđe. Čak, nemate unutra, se govori, po starim zakonima, mi smo u međuvremenu napravili reformu socijalne skrbi pa imamo obiteljske centre, imamo centre za socijalnu skrb itd., dakle apsolutno neprilagođen, današnjici, šest godina prolazi od kada je on usvojen, on se mora redefinirati. Ili mi imamo nešto što ste vi možda redefinirali ali protokol u postupanju ovakav kakav je je apsolutno neefikasan. Danas ovdje se nekoliko puta spominjao Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji. Molim vas, to je Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji, ne govori o vršnjačku nasilju, mi pod obiteljsko nasilje ne podvodimo vršnjačko nasilje i nasilje među mladima pa stoga ne stoji da oni koji ne prijave nasilje, bilo iz zdravstvenih ustanova, bilo iz odgojno obrazovnih ustanova da su predviđene sankcije po tom Zakonu. Nije točno, predviđene su ali za slučajeve obiteljskog nasilja. I konačno kada govorimo o nasilju među mladima, i u ovom slučaju kao i o drugim vrstama nasilja kada je u pitanju obiteljsko nasilje, kada su u pitanju seksualni delikti itd., nitko danas ovdje nije spomenuo još nešto, a to je, da mi ustvari ne znamo koliko je ustvari ona tamna brojka neprijavljenog nasilja. MI govorimo samo o onim vrstama, onim brojkama koje su na kraju izbile van, gdje se netko odlučio da prijavi, a pitamo kolika je to tamna brojka onih zlostavljanih, onih koji zbog straha, zbog neznanja, zbog nerazumijevanja okoline, trpe razne oblike nasilja i koliko je njih na dobrom putu da sami postanu nasilni sa teškim psihičkim posljedicama koje će nositi cijeli život. Istraživanja koja su rađena ne samo kod nas, ako hoćete relevantna istraživanja na razini UNICEF-a o kojima smo mi govorili kada se naša država uključila u onaj program škola sa Nultom tolerancijom na nasilje govore između 25 i 65% dodatno onih koji se na prijavu nasilja nisu odlučili. Pa kada govorimo o tome kako i na koji način provodimo strategije, da li je dovoljno da nešto dobro napišemo, da poslije ne razmišljamo da li se to sve skupa provodi, onda nemojmo samo razmišljati o poznatim brojkama prijavljenog nasilja, već razmišlja o tome koliko je ta tamna brojka. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Neda Klarić.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, ali moram ispraviti dva netočna navoda gospođe zastupnice kada tvrdi da nema multidisciplinarnog pristupa i sljedeći netočan da je neprilagođen protokol o postupanju. Upravo suprotno, jer Vlada Republike Hrvatske putem resornih tijela ministarstva obrazovanja znanosti i športa, zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti putem pravosudnih tijela ima rezultata u osiguravanju uvjeta svakom djetetu da u školi, u domu gdje trajno boravi isto tako na drugim mjestima gdje djeca privremeno ili trajno borave budu mjesta slobodna od bilo kakve vrste nasilja, i isto tako mjesta gdje će dijete njegovati i razvijati svoj osjećaj samopoštovanja i samopouzdanja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom, još ih ima 20. Uvažena kolegica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče, gospodo predstavnici Vlade, uvažene kolegice i kolege. Nasilje među mladima ozbiljan je društveni problem i kojem se mora pristupiti ozbiljno i u tom problemu, odnosno rješavanju i pokušaju rješavanja tog problema, trebali bi biti svi jedinstveni. Ako govorimo o nasilju među mladima, ne možemo zaobići ključno pitanje a to je zašto se dijete počinje uopće nasilno ponašati. Na to pitanje ne postoji jednostavan odgovor. Postoje osobine obitelji i djeteta koje utječu na razvoj nasilnog ponašanja, a jednako tako i osobine škola koje mogu poticati ili sprečavati pojavu nasilja. Za zdrav razvoj djeteta vrlo su važna iskustva u obitelji, nedostatak pažnje i topline, svjedočenje nasilnom ponašanju kod kuće, nedovoljan nadzor i briga roditelja plodna su podloga za razvoj nasilničkog ponašanja djece. Svjedočenje agresivnom ponašanju obuhvaća fizičku i psihičku agresiju roditelja prema djetetu, ili fizičku i verbalnu agresiju među roditeljima. Korištenjem fizičkog kažnjavanja roditelj šalje djetetu poruku kako je u redu ljutnjom, nasiljem i zastrašivanjem dobiti ono što želimo. Vjerojatno je da će dijete koristiti slične metode i sa svojim vršnjacima. Također ako zahtjeva nešto šalje mu poruku kako takvo ponašanje uspijeva kada se nešto želi postići. Posebno su važne i individualne osobine samog djeteta kojeg ne treba zanemariti. Pri tome, možemo naglasiti da djeca koja su impulzivna, živahna, imaju višak energije, nemaju strpljenja, koja često pronalaze brza rješenja frustrirajućih situacija ali isto tako i traumatizirana djeca podložnija su nasilničkom ponašanju, okolina ih doživljava zločestima i može im pripisati zločesto ponašanje te se dijete počinje u skladu s tim zaista i ponašati. Školsko okruženje je vrlo važno za pojavu nasilnog ponašanje, nedostatak bliskosti, osjećaja prihvaćenosti, svih učenika, te međusobnog poštovanja između nastavnika i učenika i obrnuto, dovode do nasilničkog ponašanja u školi. Nereagiranje s kojim se također susrećemo nastavnika i stručnih suradnika na agresivna ponašanja učenika i loš nadzor u određenim dijelovima škole kao što su igralište, hodnici samo olakšavaju nasilnim učenicima da budu agresivni i zastrašuju druge učenike. Svaki stručnjak koji radi u području zaštite djece i obitelji svakako treba poznavati i razumjeti uzročnike pojave poremećaja u ponašanju djece i mladeži. Poremećaj u ponašanju djece i mladeži zapravo predstavljaju sva ona ponašanja koja na neki način ometaju dijete i mladog čovjeka u redovnom funkcioniranju. U školskom okruženju, među vršnjacima i slično, te takva ponašanja mogu biti štetna i opasna za samog pojedinca jednako kao i za njegovo okruženje. S obzirom na porast kaznenih djela među malodobnima, značajan je nedostatak stručnog osoblja u ustanovama socijalne skrbi kojeg ima premalo i za one koji su već u tretmanu. Dakle, ponovo se vraćamo na probleme sustavu socijalne skrbi, nedostatak stručnih radnika. Samo u Centru za socijalnu skrb Šibenik već godinama, centar obavlja poslove s nedostatkom od čak 10 stručnih radnika. To je velik i čest i dugogodišnji problem centara za socijalnu skrb i zasigurno najviše utječe na ono što se u javnosti rado proziva kao nekvaliteta rada, međutim radi se o preopterećenosti stručnih radnika. Treba naglasiti da su tinejdžerske godine doba kada vanjski svijet i svijet vršnjaka postaju mladima najvažniji. Od obitelji su dobili ono što im je ona mogla dati i okreću se vanjskom svijetu, da u njemu odgovore na ključna pitanja koja su im u toj dobi najznačajnija. A to su: tko sam? Što mogu, a što ne? Kakav je svijet u kojem živim? Kakva su pravila igre? Oni moraju prevrednovati sliku o sebi koju su stvorili i dobili od roditelja i uspostaviti vlastiti identitet. Zato su tinejdžeri više nego iti jedna druga uzastopna kategorija osjetljivi na društvo i njegove vrijednosti, te granice dozvoljenog i nedozvoljenog koje su im postavljene. Prioritetni problemi u našem društvu koji ne suzbijaju nasilje, a u nekim segmentima može se reći da i ga potiču, prije svega je nepostojanje komunikacije na svim razinama. Dakle, ne postoji pravodobna komunikacija između obitelji, škole, centara za socijalnu skrb. Drugi je nedostatak stručnjaka, poglavito specijalista u radu s nasilnom djecom ili s zlostavljanom djecom. Zatim zanemarivanje istraživačkog pristupa u novinarstvu, mala pozornost u medijima rastućim problemima pedofilije, pornografske industrije nad maloljetnicima, roditelja zlostavljača nasuprot senzacionalističkom pisanju o nasilništvu koje mladi potiču. Zatim činjenici da su mladi u većini država na rubu društva i da postaju prognanici života, osobe koje se teško zapošljavaju i teško nalaze svoje mjesto u društvu. Jednako tako i zaboravu da je analiza nasilništva zapravo i borba protiv društvenih predrasuda o mladima, prenatrpanost škola kao i opširnost nastavnog programa, te nedovoljnog školskog pluralizma. Zabrana programskih sadržaja za mlađe od 18 godina neće zaustaviti porast nasilja među mladima, jer osobno smatram nije bitno ono što dijete gleda već kakav stav ima prema tome, odnosno ima li nekoga kraj sebe tko će mu pomoći da formira stav. Ako djeca to nemaju to je problem roditelja, problem obrazovnog sustava. I na kraju zašto više ne uspijevamo postaviti granice dozvoljenog, prihvatljivog i neprihvatljivog i onog strogo zabranjenog? Mnogi bi na to pitanje ponudili vrlo jednostavan odgovor. Ne postoji društvena volje da se napravi nešto bolje. Sve dok smo zadovoljni i hvalimo ono što je postojeće i ne trudimo se biti bolji, situacija će biti ovakva i možda još teža. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda i tri replike. Prvo ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepo. Ispravila bih kolegice vaš navod da vi kažete nije važno što dijete gleda, nego kakav stav ima. Ma ja vas pitam kako može to dijete imati stav. Ono će formirati stav upravo na osnovu onoga što svaki dan gleda, pogotovo ako nema utjecaja njegova obitelj i on ako sam svaki dan to gleda, vjerujte mi ta televizija će formirati njegov stav, sigurno. A mi moramo gledati koliko su oni za televizorom i što gledaju.
Zahvaljujem. I sada imamo tri replike. Prvo je uvaženi zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Dobro se moram osvrnuti na ovaj ispravak. Kolegica to nije rekla i ne znam gdje kolegica ovo čula. A kada se radi o kadrovima i ljudima koji bi trebali raditi, ja moram konstatirati jednu stvari, pažljivo sam slušao koliko je to bilo moguće. U ovoj raspravi nigdje nisam čuo pitanje angažiranja unutarnjih poslova. Neki će me sada gledati s čudom, neki će se pitati kako to sada opet policija. Nažalost, naći prijatelji iz Savezne Republike Njemačke utrošili su velike novce i veliki trud da educiraju i naše djelatnike unutarnjih poslova o tome kako raditi u školama sa mladima u sprječavanju nasilja među mladima, posebno naglašavam među mladima, uz ono što se može sagledati u okviru toga rada i o pojavama nasilja u obitelji i slično. U Reilandfalzu Baden Winterbergu rade policijski službenici posebno skloni takvom radu i educirani sa mladima kojim na praktičan način kroz igru, kroz zabavu, kroz razgovor, kroz bavljenje s njima ukazuju na pojave sitnog nasilja koji počinje od šale, a završava u krvavim posljedicama. Ti ljudi se ne pojavljuju u uniformama, ti ljudi ne dolaze sa palicama, ni sa pištoljima. Da ih vidite vjerojatno bi bili ugodno iznenađeni. To su ljudi pedesetgodišnjaci, ali koji nose i repove i naušnice u ušima i koji su prihvatljivi svojim pristupom mlađoj generaciji. Ali imaju iskustvo, imaju autoritet, rade u službi koja se bavila sa posljedicama mladenačkog nasilja.
Vrijeme.
Hvala lijepa. I stoga mislim da o toj dimenziji treba povesti računa u daljnjem razvoju programa. Hvala.
Zahvaljujem. Pa ja vam moram reći dvije stvari. Prvo ne možete u svojoj replici se obraćati drugom zastupniku koji nema veze sa replikom, to je prva stvar. I druga stvar, program MUP-a i još dok sam to radio za vrijeme rata je imao upravo i taj dio, ima ga i danas. Hvala lijepa. Druga replika je uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa mislim da je kolegica Crljenko kao stručnjak, diplomirani socijalni radnik na dobar način upozorila dodatno na neke aspekte ovog maloljetničkoga nasilja. Međutim, čini mi se da bi bilo važno ipak kontekstualizirati to nasilje i nemoguće ga je promatrati izvan konteksta društva. Jedna od vodećih antropologinja Margaret Mead, svojevremeno opisujući primitivna društva uzela dva plemena neke Arapeše i Mundugumore koji su živjeli udaljeni par kilometara jedni od drugih kao dva potpuno različita društva. Jedni su bili tolerantni, smireni, okrenuti djecu Jedni su bili tolerantni, smireni, okrenuti djeci a drugi su bili nasilni, netolerantni, agresivni itd. Dakle, nema nikakve dvojbe da je prvorazrednog značaja taj sociološki, kulturološki aspekt a on je u Hrvatskoj problematičan i nema tih psihologa i nema tih socijalnih radnika i defektologa koji taj aspekt mogu izmijeniti. Samo jedan kratki primjer. Neki dan jedna ružna nasilna scena na televiziji, ne optužujem nikoga. Zaštitar premijerke obori novinarku na pod. To se moglo desiti, možda je ta novinarka došla s leđa, profesionalno postupanje itd. ali izostala je empatija. U tom trenutku je netko morao vidjeti, žena se nalazi na zemlji, na podu srušena od čovjeka. Hoću reći takve scene, takve situacije bi morale kod svakoga tko se javno, tko ima mogućnost da se javno pokazuje dovesti do toga da se odreagira na pravilan način. Ne optužujem niti premijerku niti bilo koga ali je to situacija koja govori o tom širem socijalnom kontekstu o kojem želim da se više govori kad je riječ o ovoj raspravi.
Zahvaljujem. Jedino to što ste vi sad rekli se na televiziji nije vidjelo nego ste vi pokušali to opisati. A možda bi i mi ovdje u Saboru se slažem s vama trebali manje pokazivati upravo te agresivnosti pa bi i time doprinijeli smirivanju cijele te situacije. No, odgovor na repliku uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Uvaženi kolega, samo bih još nadodala na vaše izlaganje jednu činjenicu da u svijetu se rade niz istraživanja kojima se pokušava doći do rezultata koliki je postotak nasilništva u školama. Nisam uspjela pronaći nijedno takvo istraživanje provedeno u Hrvatskoj pa ću vam pročitati podatke za određene zemlje koji kažu da je postotak školske djece koje su žrtve nasilništva u školi u većini zemalja sličan. U Australiji 17%, u Engleskoj 19%, Japanu 15%, Norveškoj 15%, Španjolskoj 17%. Nasilništvo među djecom i mladima najčešće se događa u razdoblju od 4. do 8. razreda osnovne škole i ono što je svima zajedničko a vjerujem i u Hrvatskoj 71% profesora i nastavnika ne obazire se i ne poduzima ništa na nasilnička ponašanja i zastrašivanja u školi. Agresivno ponašanje nauči se vrlo rano i teško se mijenja. Vrlo opasno je i istraživanja pokazuju ako dijete od osam godina pokazuje nasilničko ponašanje i do tada se nije poduzelo ništa da će ono usvojiti takvo ponašanje i u budućnosti.
Zahvaljujem. I zadnja replika uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Crljenko, govorili ste o opterećenosti centara za socijalni rad odnosno o manjku socijalnih radnika a ja bih vam isto tako rekla jedan slučaj o lošoj suradnji škole i centara za socijalni rad. Naime, znam slučaj kada postoje učenici zapravo čije su obitelji zapravo pod nadzorom centara. Međutim, škola o tome ne zna ništa a isto tako slučajeva da se od škole traži mišljenje o nekom učeniku odnosno o odnosu te obitelji i učenika a da se u biti u školi ne kaže o nikakvim eventualnim problemima s kojima se učenik i njegova obitelj susreće. Isto tako, kolege iz škola kažu da kolege iz centara tvrde da su takve informacije poslovna tajna. Međutim, pitam se koga se zapravo s time štiti jer suradnja i centara za socijalni rad i obiteljskih centara i škola mora biti obvezujuća i strukturirana, znači jedino kroz sustavno funkcioniranje možemo pomoći djeci. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Brankica Crljenko.
Hvala. Uvažena kolegice, u praksi postoje naravno uvijek dobri i loši primjeri suradnje. Ja mogu govoriti sa aspekta sustava socijalne skrbi odnosno centra socijalne skrbi u Šibeniku gdje sam jedan veći dio vremena i radila i mogu reći da je suradnja bila odlična. Naravno da je bilo nekih problema kada bi centar u interesu djeteta se obratio školi da bi to dijete zbog nesenzibiliziranosti nastavnika u nekim slučajevima bilo i stigmatizirano. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. I sada je na redu uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Danas smo u raspravama odnosno u odbijanju naše interpelacije slušali slijedeće, citiram. Kolegica je rekla: "Lijepo vam je napisala Vlada o napravljenom." i tu je bilo nabrajanja postupaka, zakona, uredbi, ureda, strategija, tiskovina, brošura, obilježavanje dana itd. Izrečeno je isto tako kao "može se imati pravo iznijeti mišljenje". Međutim, ja se slažem svi imamo pravo iznositi svoja mišljenja ali nemamo pravo sjediti na mjestima takvim odgovornim za odgoj i obrazovanje, zapravo za odrastanje naše djece a zatvarati oči pred problemima ili slabo vidjeti. Kolegice i kolege, problem je prekompleksan. Najveći je problem u nefunkcioniranju sustava. A država odnosno Vlada i svi mi bit ćemo ozbiljni tek tada kad se prestane očekivati da deklarativno provođenje programa poluči rezultate. Mladi ne žive izolirano u društvu, u zemlji u kojoj je korupcija gotovo dnevna tema u novinama gdje možemo pročitati koliko korupcija košta porezne obveznike a upravo porezni obveznici su roditelji te iste djece koju nažalost vrlo često odgaja ulica, televizija, video igre prepune nasilja jer ti roditelji, ti porezni obveznici jedva sastavljaju kraj s krajem. Ta djeca žive u zemlji gdje je potrebno da se dogode vrlo teška kriminalna djela, nažalost javnih osoba, često javnih osoba pa da se onda policija uhvati ozbiljno u koštac s kriminalom i pokaže da može biti efikasna. U zemlji u kojoj zakoni se ne provode gdje mladi ginu na cestama ili tučnjavama alkoholizirani, gdje se u trgovinama prodaju alkohol malodobnoj djeci, gdje suci predmete puštaju u zastaru, u zemlji u kojoj nažalost najviše optuženih za korupciju, najviše se fokus stavlja na liječnike ili na profesore. Isto tako, nasilje djece optužuje se za nasilje najčešće škola a u isto vrijeme se oduzimaju instrumenti discipliniranja. Isto tako, u škole u koje se ispisuju programi, a da se za njih ne ostvaruju preduvjeti, dovode se pedagoški standardi koji isto tako se ne mogu ispuniti, uvjeti Djeca nisu izmislila nasilje, ali ako ga gledaju svugdje oko sebe, ako se ono ne sankcionira onda ga oni imitacijom prihvaćaju kao normalno i očekivano ponašanje. Naši mladi su samo odraz dominantnih ponašanja i vrijednosti društva u kojem živimo. Obzirom na situaciju, ako pridodamo na to sve skupa još jedan od niza gubitaka radnog mjesta koje svaki dan smo svjedoci tada možemo očekivati i znatni porast nasilja. Spomenuto je i sudstvo, spomenuto je da nema presuda i naravno počinitelji nastavljaju. Međutim, koja je poruka? Nasilje se ne sankcionira na pravi način i što mi možemo očekivati od naše djece. Također je spomenut danas i protokol u školama. Škole imaju neke svoje protokole u slučaju nasilja među mladima što jasno objašnjava korake koji se moraju poduzeti da bi se spriječilo daljnje širenje nasilja i da bi nasilnici osjetili posljedice svog ponašanja, odnosno da se zaštiti žrtva. Međutim, to se odrađuje formalno i ono što se primjećuje nažalost je da je ravnateljima škola važnije da što manje informacija izađe vani, odnosno da se umanji tzv. sekundarna šteta po reputaciju škole odnosno nastavnog osoblja ili direktno ravnatelja. Ispričavam se onim ravnateljima koji nisu u ovim primjerima. Što se događa u biti sa skrivanjem nasilja? Smanjuje se značaj tog čina pa onaj tko vrši nasilje uči da neće imati posljedice za to svoje ponašanje, a žrtva se uči kako neće biti zaštićena i da njena sigurnost nije bitna. A upravo je uloga škole ta koja vrši korekciju roditeljskog odgoj te treba poučavati roditelje kako ispravno postupati u slučajevima kad je njegovo dijete nasilno. O prevenciji smo danas čuli, samo ću ponoviti da prevencijski programi koji se provode kroz školski sustav su izuzetno loše postavljeni, uglavnom su formalizirani, nemaju jasan cilj, nemaju evaluaciju i vrlo često se provode na papiru, a u stvarnosti ih nema. Nažalost, ima ih uvijek u izvješćima razrednika i stručnih služba, ali zbilja je sasvim drugačija. Zapravo bi ta prevencija trebala ići ono u 1. razredu već od prvog nasilnog ponašanja, a ne tek kad je svima previše nekog nasilnog učenika. Učenik nije kriv, učenik i njegovi roditelji već na početku moraju dobiti jasnu poruku da se prelazi granica neprihvatljivog ponašanja i da se to ne može i neće tolerirati. Kad govorimo o preventivnim programima tada govorimo o provoditelju prevencija nasilja, naravno to su stručni suradnici. Isto tako smo čuli da ih je manjak, međutim predlažemo zaposliti logopeda za rad sa disleksijom i isto tako socijalnog pedagoga koji su direktno zapravo, čija je kompetencija direktna učenici s poteškoćama u ponašanju. Međutim, kad govorimo o ovim programima vrlo često i općenito o djeci sa problemima stalno se spominju psiholozi. Nitko ne spominje upravo te socijalne pedagoge, a ako se i dogodi da ih imamo onda su oni nažalost kapica za sve. Isto tako, ako se sjećamo, kad smo govorili prije par mjeseci o stručnim suradnicima u školama, stavljene su i školski knjižničari. Međutim, oni se koliko znam ne bave nikakvim preventivnim aktivnostima tipa radionica ili bilo što drugo. Ali zašto sam spomenula socijalne pedagoge, pa upravo zbog toga kolegice i kolege što je velik broj učenika viših razreda koji ometaju nastavu. Oni su zapravo djeca koji su imali najčešće disleksiju u nižim razredima. Ona nije prepoznata. Toliko o onoj edukaciji koja je isto tako danas spominjana, edukacija prosvjetnih radnika. Jer učitelji kažu pa mi to nismo učili na fakultetu. Učitelji nisu krivi, ali smo mi krivi. Danas nije spomenuto, ali ja bih spomenula još jedan problem, a to su subkulturne grupe i to kroz prizmu nasilja. To su grupe koje nažalost vrlo često produciraju i nasilje i fašizam. I pitamo se kako to da usred bijelog dana netko bude nasmrt pretučen. Postoji nebriga i nesustavan pristup i takvim subkulturnim grupama. Ovaj fenomen nije čak ni dobro valoriziran i tu možemo primijeniti onu formulu začaranog kruga, odnosno poput generala koji uvijek priznaje da je rat izgubljen. Međutim, kolegice i kolege, ovaj rat ne smije biti izgubljen. I na kraju, iz onog što ste nam dali u svrhu odbijanja naše interpelacije nabrajali ste, prikazan je kvantitet, međutim efekti su sljedeći. Nasilje među mladima je u porastu, ono što je svakako vidljivo u praksi da su ti oblici nasilja sve brutalniji i suroviji te da se nasilje tog tipa već se javlja i u mlađoj dobi i to od 8, 9, 10 godina starosti. Nasilje je bilo među djecom, ali ono što se može reći to je da su to sve brutalnija nasilja koja nažalost imaju za posljedicu smrt. Evo vidim da mi je vrijeme isteklo. Možemo zaključiti da imamo formu bez sadržaja. Danas se isto čulo da je to društveni problem, ali ne politički. Međutim, kolegice i kolege, bez obzira kakav bio, politički ili društveni ostaje prekompleksnost problema. Vi odbacujete, a što li je to drugo nego čisto politiziranje. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispričavam se gospođi Mirjani Ferić-Vac, gospođi Biljani Borzan i gospodinu Petru Selemu što ćemo sada morat prekinuti jer je zakazana sjednica Predsjedništva u 13 sati, već malo kasnimo pa ćete moći vaše replike izreći u 15 sati i gospođa Šimac-Bonačić odgovoriti na te replike. I prva koja će sudjelovati u raspravi bit će gospođa Sonja Šimunović, potom Nadica Jelaš dakle u 15 sati. Još jednom se ispričavam što evo moramo tako. Nadam se da nećete izgubit smisao replika. Hvala vam.
Kolegice i kolege, predlažem da nastavimo sa radom današnje sjednice. Na izlaganje uvažene kolegice Šimac imamo prijavljene tri replike. Najprije kolegica Mirjana Perić Vac. Nema je. Dalje se za repliku prijavila uvažena kolegica Biljana Borzan. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Evo dakle, kolegice govorili ste o prevenciji već od prvog osnovne. Ja bih samo ponovila i naglasila jedan dio našeg zaključka kojeg smatram izuzetno važnim, a to je onaj dio koji se radi o prevenciji već u vrtićima. Dakle, već u vrtićima se može prepoznati određena patološka ponašanja kod djece, određena patologija koja, posredno prepoznati patologiju u obitelji prema onome kako se dijete ponaša, tako da u biti smatram to jednim od dobrih dijelova ovog zaključka upravo taj dio o prevenciji. Jer znamo i sami da je prevencija u stvari na kraju kad se podvuče najjeftinija i najbolja za društvo jer roditelj kojem je dijete recimo stradalo, pretučeno nije sigurno nikakva utjeha kada mu se kaže da je mjerama Vlade smanjeno ne znam ni ja maloljetnička delikvencija za 4,27% ili tako nešto. Dakle, njemu to ne znači puno ako mu je dijete stradalo. Žao mi je što je ova interpelacija naša će se odbiti, ali iskreno se nadam da će Vlada i ministarstvo odnosno u njoj ipak prepoznati neke zanimljive stvari koje će moći primijeniti pa makar i prikazati kao nešto svoje, svoju ideju. Nama će satisfakcija biti to da će se stvari oko maloljetničke delikvencije ipak popraviti na bolje.
Hvala lijepo kolegice. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite kolegice.
Je kolegice Biljana, u pravu ste. Primarna prevencija treba započeti, primarna prevencija delikvencija nasilnog ponašanja odnosno ovisnosti bilo čega koji jest problem mladih i djece zapravo treba početi primarnom prevencijom, učenjem zdravih stilova života. Evo u tom smjeru, a držeći se i onih naputaka koje smo mi dali kroz interpelaciju. Evo mi smo u Dubrovniku kao lokalna samouprava sazvali smo kolegij ravnatelja, oformili smo kolegij ravnatelja osnovnih škola gdje smo zapravo sastavili i jednu tematski, sastavili tematsku sjednicu upravo nasilje. Ali naravno u taj kolegij ravnatelja je uključena i ravnateljica dječjih vrtića u Dubrovniku baš u tom smjeru što ste sada govorili. Prema tome, u svakom slučaju primarna prevencija ide od što od ranije dobi da se može zapravo naučiti usvajati zdravi stilovi života. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Kolega Leko. Nema ga. Pa prema tome, neće biti ni replike. Dalje slijedi rasprava uvažene kolegice Sonje Šimunović. Nemam zabilježeno profesore? Bila je. Oprostite, nisam vidio. Izvolite, izvolite. Pa ne, izvolite. Imam svjedoke da je to tako bilo i moje je onda da to i uvažim. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Među niz zanimljivih ideja o prevenciji koje je i prethodnica kolegica koja je govorila i drugi prethodnici koji su govorili vrlo zanimljivih ideja o prevenciji, tako mene čudi samo jedna stvar, da nitko nije spomenuo prevenciju putem športa. Naime, ja sam, ta je stvar pomalo izvan mogućih političkih prijepora. Ali činjenica je da je šport jedan od najaktivnijih i najkvalitetnijih načina prevencije. Ja sam predsjednik jednog vaterpolo kluba i svake večeri, kad dođem jasno na bazen, vidim 120 dječaka od 10 do 17 godine, limači, nade, mlađi kadeti, kadeti, mlađi juniori koji plivaju u tom bazenu od 8 do 10,30. Ja vam garantiram da nitko od tih dječaka neće biti nasilnik na cesti. Isto tako je poznato da baš dječaci koji se bave borilačkim športovima, koji se dakle izvježbavaju u nekim stvarima nikad nisu nasilnici, nikad. Nije poznat slučaj da je neki dječak koji se bavio tae kwondoom ili nečim sličnim bio nasilnik na cesti. Oni tu dobivaju smisao viteštva, smisao viteške borbe, ali nikako nasilja. Međutim, evo baš taj vaterpolo klub o kojem govorim mi smo u užasnim financijskim problemima, pokušavamo držati taj pogon da ta djeca mogu biti tu. Grad slabo prati, mučimo se, sponzora više nema. Prema tome, mislim da bi u pitanju prevencije jedan dio sredstava koja su zamišljena za prevenciju ne samo nasilje, nego i droge isto tako i drugih devijantnih ponašanja, da bi trebao apsolutno biti usmjeren u takve športske aktivnosti ne jasno u one Cibone i Diname i Hajduke koji dobivaju stotine tisuća eura mjesečno, nego u ovakve aktivnosti koji zaista mogu vrlo bitno poboljšati tu situaciju. Jer ponavljam, garantiram da nitko od onih mojih 120 dječaka koji inače plivaju neće biti nasilnik.
Hvala kolega Selem. Odgovor na repliku, uvažena kolegica Šimac Bonačić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Kolega mislim da ste u pravu sa ovom konstatacijom. Mislim da smo svi svjesni toga koliko u biti sport djeluje preventivno, jer sam sport zagovara, sigurno zagovara zdrave stilove života. Prema tome, naravno da sve aktivnosti u sportu možemo stavljati kroz preventivne programe. Ako nemamo sustavno izgrađene, odnosno ako imamo manjak financijskih sredstava, onda barem kroz lokalnu samoupravu što ponovno i navodimo kroz ovu našu interpelaciju, pa moram i tu istaći primjer da smo nedavno, zapravo evo prije tri dana u Dubrovniku promovirali strategiju odnosno koncept programa za djecu i mlade gdje smo upravo imali jedan veliki naglasak na sport. Ali isto tako vezano za sport ovdje bih istakla i medije koji bi trebali ovakve pozitivne primjere stavljati, a ne da mediji budu puni senzacionalističkih vijesti o nasilju među mladima i svega toga. I upravo zbog toga ćemo ići na to da apostrofiramo i nagradimo upravo sportske rezultate. Jer ponavljam i u pravu ste kolega sport je jednostavno zagovaranje zdravih stilova života. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I sada kolegica Šimunović. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Cijenjeni članovi Vlade, kolegice i kolege. U dosadašnjim raspravama čuli smo jako puno statističkih podataka, raznih brojeva, malih i velikih, niz naziva nekakvih programa, mjera i aktivnosti koje su donesene i koje se provode ili ne provode, a zapravo u stvarnom problemu i srži problema slabo smo čuli ili gotovo ništa. Koplja se lome oko toga da li je u srednjim školama zaposleno 125 ili 155 psihologa, da li je se proračunski stav koja se odnose na djecu i mlade skinut od 27 ili 24 milijuna, sve je to zapravo toliko nebitno i nevažno jer su i jedna i druga brojka daleko, daleko od one potrebne dostatne i zadovoljavajuće s obzirom na situaciju u kojoj smo se našli. Ova interpelacija zapravo nije ništa drugo nego kraj jedne tužne i duge priče. Mi ovdje raspravljamo o porastu nasilja, delikvencije i kriminaliteta među mladima. Znači ono je već tu, oko nas u punom svom jeku, a mi moramo naći načina kako da to obuzdamo i stanemo mu na kraj. Međutim ajmo se malo vratiti na početak priče. Šta se zapravo desilo. Spominje se uloga obitelji, spominje se uloga društva. Ispravno je i jedno i drugo. Kao što svi znamo djeca su ogledalo obitelji iz koje potječu. Dječje ponašanje, bilo ono dobro ili loše, adekvatno ili neprimjereno nije ništa drugo nego izuzetno kompetentan i izuzetno stručan odgovor na odnose koji vlada i unutar same obitelji. Upravo nam ponašanje djece vrlo jasno i precizno govori koji to obrasci ponašanja i atmosfere vladaju unutar njegove obitelji. Ne postoji savršenija i preciznija povratna informacija od toga. Ako sada ova jednostavna pravila podignemo na višu razinu, pa državu i društvu shvatimo kao obitelj, a mlade kao djecu te obitelji, onda slika postaje puno jasnija. Mladi su ništa drugo nego ogledalo društva u kojem žive. Ponašanje mladih je također vrlo jasan i vrlo kompetentan odgovor na odnose i vrijednosti koje nalazimo u našem društvu i državi. Njihovo ponašanje je nepogrešivi i savršeno precizan odgovor na naša ponašanja, na naše akcije, na vrijednosti koje im nudimo i prezentiramo. Tu vrijedi ono poznato fizikalno pravilo svaka akcija izaziva reakciju. Kakvu reakciju mi danas dobivamo od mladih? Tuku se, zlostavljaju se, muče se međusobno, kradu, ubijaju, drugim riječima oni galame, ne postupate dobro s nama, ne brinete se dobro o nama, nije nam lako pomozite nam, probudite se mi smo temelji ove države, a vi nas ne doživljavate i ne hajete. Nema te statistike, nema tih akcijskih planova, programa, dekoracija, izvješća i ne znam čega sve ne koji mogu preciznije, jasnije i jednostavnije dočarati stvarno stanje stvari. Nema ma što god vi rekli o tome. Nije jednostavno od mlade, zdrave osobe napraviti delikventa i nasilnika. To zahtijeva jako puno rada, truda i vremena. Treba djelovati niz destruktivnih elemenata kroz dug vremenski period da bi se stvorio nasilnik. Prvo mora obitelj zakazati, onda sve mjere, institucije koje su dužne prepoznati takvu rizičnu obitelji i pomoći joj. Pa onda mora zakazati odgojno-obrazovni sustav, pa niz mjera, programa, akcijskih planova i institucija koje su dužne sve to provoditi. Onda mora zakazati Vlada koja to sve ne prepoznaje, a zatim i Sabor. I tako dolazimo do ove interpelacije koja je negdje pri kraju ovog tužnog i nesretnog niza događaja. Šta mi tražimo s ovom interpelacijom? Tražimo da Vlada progleda, da shvati i da preuzme odgovornost. Preuzimanje odgovornosti nije ništa drugo nego prvi korak u rješavanju bilo kojeg problema, pa tako i ovog. Nama nije cilj tražiti krivca, likovati i razapinjati, jer od toga nitko nema koristi, pogotovo mladi. Kao što roditelj sebi prizna da moje dijete ima problema, ja ću učiniti sve da mu pomognem, tako i ova Vlada sebi mora priznati da mi zaista imamo problem i učinit ćemo sve da ga riješimo, to je prvi i jedini pravi korak. Drugog načina nema. Odgovor Vlade na ovu interpelaciju je sljedeći, citiram prvu rečenicu Vladinog izvještaja Vlada Republike Hrvatske u potpunosti odbacuje navode iz interpelacije, dakle u potpunosti odbacujete navode iz interpelacije, to je isto kao da roditelj mladog nasilnika kaže ja u potpunosti odbacujem navode da moje dijete ima problema, ali učinio sam i činim sve da mu pomognem, ali ono problema zaista nema. Takav koncept je u startu osuđen na propast i ne vodi nikuda. Hvala.
Hvala lijepo. Na redu je dalje za raspravu uvažena kolegica Nadica Jelaš. Izvolite kolegice. Nema je. A tu je.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. U interpelaciji kluba SDP-a naveden je jedan niz podataka koji dokumentiraju zapravo porast nasilja među djecom i među mladima. Vlada je na tu našu interpelaciju odreagirala još većim nizom brojki, i ta ogromna količina brojaka po meni zapravo nije ništa drugo nego određena količina nečiste savjesti. Zato u svojoj raspravi osobno neću izreći niti jednu brojku, jer kad je riječ o nasilju brojke su samo jedna bešćutna i jedna relativna ilustracija posljedica, a ja mislim da u ovom slučaju treba govoriti o uzrocima. Roditelji su se uvijek bojali za svoju djecu, ali nikada s tolikim razlogom kao danas. Danas je to trajni strah da će obična šetnja ulicom, ili noćni izlazak postati smrtna presuda, a ne trenutak sreće ili lijepa uspomena. Da ne spominjem šetnju parkom koju su neki čudni tipovi, što iskaču iz mraka s noževima i bokserima oduzeli svaki čar opuštenosti i bezazlenosti. Što nam se dogodilo kolegice i kolege, zašto nam se dogodio svijet u kojem brutalni nasilnici preslikani iz one poznate Kubrikove "Paklene naranče" prebijaju dobre klince? Tko je kriv? Izopačeni kapitalizam, Domovinski rat, nasilni filmovi, opći nedostatak empatije, društvo koje se zatvorilo u sebe, sebičnost, sve to zajedno, teško je zapravo iznaći jednoznačan odgovor, ali jedno je sigurno sustav i društvo pali su na djeci. I najteže posljedice kapital odnosa pa i ove recentne gospodarske krize nisu one ekonomske, već su one koje uočavamo na našoj djeci, od one predškolske dobi do onih koji nam postaju kolege na poslu. Svijetu naopakih vrijednosti kompatibilno je dakako i naopako ponašanje ili da budem još konkretnija danas odgojiti pristojnu mladu osobu znači odgojiti gubitnika ili kako to mladi kažu luzera, jer danas je najvažnije biti moćan, moćan na bilo koji način, zato je i napad na nevinu žrtvu iz čista mira mladim ljudima zapravo često jedino dostupan oblik demonstracije moći. Kao roditelji učili smo djecu da će biti sigurna a ko se dobro ponašaju, ali i da će biti kažnjena ako se ponašaju loše, no sustav nas svakodnevno demantira napadači nisu kažnjeni. I tu bi zapravo htjela ukazati na jednu pojavu koja postaje sve masovnija, zbog toga što su sustavi za kažnjavanje krivaca prespori, a slučajevi se vuku tako dugo da zapravo pravda kada je i postignuta postaje besmislenom. Riječ je o tome da očevi žrtvi istuku napadača na svoje dijete. Dakle roditelji sve češće uzimaju u ruke ulogu policajca, tu žitelja i suca. I postavljam si pitanje je li normalno da policajci čestitaju očevima koji su eto na takav način odreagirali i vratili milo za drago napadaču na svoje dijete, jer policajci nisu ništa mogli učiniti jer su im vezane ruke. Suočavanje s činjenicom da mu je dijete iz čistog mira napadnuto i pretučeno ili ubijeno, a da su napadači prošli nekažnjeno vjerojatno je najteži trenutak za svakog roditelja. I prvi poriv kojeg roditelj osjeti u takvom trenutku je da se osveti. Da pokaže i dokaže svom djetetu primarno da ga se može zaštititi. I obveza je svakoga od nas da ga zaštitimo i to svim sredstvima, izuzev nasiljem. Naglašavam, izuzev nasiljem. Koliko god bilo strašno gledati nepravde u sustavu, napadače koje slobodno šeću i podsmjehuju nam se i ponovno traže nove žrtve. Jer nasilje uvijek generira nasilje. Agresivni možemo i moramo biti samo u traženju svojih prava, u zahtjevima da se kazne oni koji ne rade svoj posao i to počevši od roditelja napadača preko socijalnih radnika, psihologa i pedagoga do policije i sudaca. S druge strane, u ovoj svojoj raspravi želim istaknuti važnost obitelji i obiteljskog odgoja. Pri čemu je dakako za nas Socijaldemokrate sasvim sporedno je li riječ o tradicionalnoj obitelji ili pak je riječ o jednoroditeljskoj ili nekoj drugoj. Odgaja se tako da se živi s djecom, da se djeci osigura mogućnost da dnevno viđaju svoje roditelje u svim mogućim životnim situacijama. Da vide njihove reakcije i njihova ponašanja. Nažalost, danas djeca gotovo i ne viđaju roditelje jer su ih izgubili u svakodnevnim borbama za preživljavanje i supstituirali su ih kompjuterima, mobitelima, ali nažalost i alkoholom i drogom. Dakle, sve je manje odgoja u obitelji. Odgoj je preuzela u boljem slučaju, preuzele su institucije,a u onom gorem slučaju nažalost ulica. Aktualna gospodarska kriza samo je dodatno poremetila obiteljske odnose. Ljudi naviknuti na jednu razinu standarda koja je osiguravala i određenu razinu obiteljske harmonije sada gube posao, traže novi posao, rade istovremeno 3 posla, ne dobivaju ni jednu plaću. Žive i rade na određeno vrijeme, nema perspektive, živi se za danas. Ne planira se budućnost, ciljevi su kratkoročni. Ciljeva zapravo uopće nema. Unutar 4 zida odvijaju se svakodnevne drame. Borba s neimaštinom, s dugovima. Svaki 4 hrvatski brak se raspada. A raspadalo bi ih se još i više, ali pojedinačno roditelji, odnosno supružnici ne mogu vraćati kredite. I doista je žalosna činjenica da najveći broj današnjih bračnih parova ne drži skupa ljubav već dugovi po kreditima. A djeca su nijemi svjedoci svađa, nasilja, prepuštena sama sebi. Kuća je sve drugo samo ne ono što bi trebala biti, a znamo što bi trebala biti. Trebala bi biti dom, najsigurnije i najtoplije mjesto na svijetu. Zato ću reći i ovo, Zakon o zabrani prodaje alkohola mladima, Zakon o zabrani noćnih izlazaka, Zakon o zabrani posjećivanja kladionica i kockarnica nisu oni zakoni koji će riješiti problem nasilja među djecom i mladima. Zabrane se nisu nikad pokazale efikasnim sredstvom rješavanja problema. One, pogotovo ne pale kod mladih, koji ne trpe nikakve vidove ni stege, ni ograničenja. Dapače, zabrane rađaju nove frustracije i izvor su novog nasilja. Kolegice i kolege, Zakon o radu, Zakon o trgovini, ali i Zakon o haraču i PDV-u to je ona zakonska regulativa koja u najvećoj mjeri određuje odnose unutar obitelji jer neposredno određuje koliko će vremena roditelji provoditi s djecom i kakav će biti materijalni status obitelji. Što će roditelj imati više vremena za svoju djecu, naravno uz uvjet da obitelj ima i uređene materijalni status to će dakako biti manje razloga i manje prostora za nasilje među mladima. To ćemo svi skupa manje se bojati budućnosti, odnosno onoga što nam budućnost donosi. Dakle, svojim odnosom prema mladima danas određujemo svoju budućnost. Jer mladi nam vraćaju upravo ono što im danas dajemo. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo 2 prijave. Jedan ispravak navoda i jednu repliku. Najprije ispravak navoda, uvažena kolegica Dubravka Šuica. Izvolite kolegice.
Pa evo ispravila bih netočan navod kako se odnos prema mladima ne izražava kroz zakone kao što su Zakon o mjerama ograničenja uporabe duhanskih proizvoda, Zakon o trgovini, Zakon o radu. Ipak to nije točno. Bez obzira što postoje različiti načini kako mi možemo svoj odnos prema mladima artikulirati, ali bez zakonske regulative to bi sve bila velika anarhija. Nadam se da ni vi to ne želite.
Hvala. I replika, uvažena kolegica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Kolegice rekli ste da je obitelj ta, odnosno roditelji su ti koji su prva i najvažnija karika u odgoju naše djece. To je točno. Mislim da smo svi mi roditelji svjesni. Iz ovih današnjih izlaganja možemo vidjeti da postoje roditelji koji su vrlo odgovorni, ali vrlo često su roditelji u strahu zbog ovoga svega što se događa i oni osjećaju nemoć. Takvim roditeljima treba pomoći. S druge strane, imamo isto tako primjere neodgovornih roditelja. Čitamo kroz tiskovine, noćni izlasci, pijana stanja, maloljetnici voze auta, skrive nesreće, to su neodgovorni roditelji. Čak do te mjere da kad se to dogodi onda traže razno razne veze u Centru za socijalni rad da bi umanjili štetu. To su, ponavljam, neodgovorni roditelji. Međutim, i takvim neodgovornim roditeljima treba pomoći. Zakonodavstvo postoji, ne možemo reći da ne postoji i ne možemo reći da ne treba. Dapače, treba. Međutim, i obiteljski zakon i centri za obitelj i centri za socijalni rad, što sam i danas u današnjoj diskusiji govorila, mislim da to treba sinkronizirano raditi i povezati s tim i na taj način pomoći i odgovornim i neodgovornim roditeljima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje se za raspravu prijavila uvažena kolegice Biljana Borzan. Izvolite kolegice Borzan.
Hvala lijepo. Pa dakle evo za početak bih htjela reći da ja unatrag 10-tak godina kako sam gradska vijećnica u gradu Osijeku pratim statistike, odnosno izvješća o sigurnosti u gradu koja razmatraju sve oblike kriminaliteta i kroz sve te godine, gledajući kvartalno ili kroz godine se postotci mijenjaju za 0,5 plus minus ili 1 maksimalno, 2 do 3%, a ono što je mene ustvari zgranulo gledajući podatke, kada se uspoređuje za maloljetničku delikvenciju podaci između 2008. u usporedbi sa 2007. godinom, imamo takve brojke od kojih zaista čovjeku pamet stane. 19,5% veći broj kaznenih djela protiv života i tijela, nedozvoljeno posjedovanje oružja više 16,7%, konzumiranje alkohola s 13 na 39%. Dakle, podaci koji su poprilično alarmantni, no evo u odgovoru ovdje Vlade na našu interpelaciju smo dobili podatke da to znatno i pada, ali ovo što sam rekla maloprije kolegici u replici mala je to utjeha kada se neka kriminalna radnja dogodi. Domovi za maloljetničke delikvente su prebukirani, na njih se čeka mjesecima kao na nekakav elitni hotel, a kada djecu i smjeste. Što se događa. Ja ću podsjetiti na jednu aferu koja Osijek trese već negdje oko godinu dana, dakle, priče o prostituciji u domu za djecu koja se tvrdi da nema ništa. S jedne strane ne znaš je li gore da se to dogodilo ili da ima netko od političkih moćnika tko može zataškati taj slučaj kako se već kroz medije dugo vremena o tome govori, dakle vrlo zabrinjavajuća stvar koja visi u zraku. Dakle, užasna je pomisao da dijete koje već zbog nekakve delikvencije dolazi u dom tamo ga čeka nekakva organizirana mreža maloljetničke prostitucije, strašno. Ali bilo je nekakvih inspekcija koje govore da je sve u redu, a s druge strane ravnateljica da ostavku bez objašnjenja, dakle sve krajnje sumnjivo i čudno i žalosno. Odluka o zabrani novog zapošljavanja koju je Vlada donijela je ustvari neselektivna. Ona naravno brani da se zaposli bilo tko, dakle u jednakoj su situaciji administrativni djelatnici koji ako se ne zaposle nikome neće nedostajati kao i stručni radnici koji su itekako potrebni i koji itekako mogu pomoći da ovakvih slučajeva bude što manje. Dakle, očito se ne vjeruje ravnateljima koji su politički podobno postavljeni na te funkcije da će odrediti ovoga stručnog suradnika trebam, a administrativnog djelatnika ne trebam nego se zapošljava onako po babi i stričevima, pa naravno da Vlada u jednom trenutku donese zaključak da se sada ne smije nitko zaposliti a to za sobom vuče vrlo loše posljedice po djecu koja su već tako nesretna. O prevenciji smo danas dosta govorili i ona po mom mišljenju ključ svega i važno je da u ovom našem zaključku se daje naglasak na prevenciju jer naprosto nekako uvijek ispadne, ja ću ponoviti to po ne znam koji puta da u tim nekim bitnim stvarima mi imamo situaciju koju Vlada postavlja po načinu bolje liječiti nego spriječiti, umjesto da bude obrnuto po onom Štamparovom principu bolje spriječiti nego liječiti. Odgovor Vlade da provodimo niz mjera kako se kaže u odgovoru koliko su one dovoljne govori i sama statistika a također ono što sam već govorila roditeljima slaba utjeha. Čari društvenog uređenja u kojem se mi nalazimo od 90. na ovamo, ja ne znam kako da ga nazovem ono se ne može reći da je kapitalizam jer po nekim elementima više nalikuje na robovlasnički sustav, ustvari donosi mnoge izazove na koje društvo očigledno nema odgovor. Roditelji rade od jutra do sutra, 8-satno radno vrijeme koje je prije bilo normalna stvar danas postaje nekakva egzotika pa kada netko kaže ja radim 8 sati, to je kao neka posebna pogodnost, umjesto da to bude neka normalna stvar. Možemo li mi onda očekivati od roditelja koji radi od ujutro do navečer boreći se za egzistenciju svoje obitelji da će primijetiti prve znakove da nešto kod djeteta ne štima recimo da je pobjeglo sa zadnjeg sata u školi ili slično. Govorila sam i o tome da se već u vrtićima, iako koristim priliku, kolegica Šimac Bonačić je nešto govorili u odgovoru na moju repliku nisu samo ni vrtići ti koji su bitni jer imamo malu djecu koja ne idu u vrtiće, dakle opet su važni nekakvi liječnici primarne zdravstvene zaštite i psiholozi preko kojih će se odvijati prevencija da se već u tako maloj dobi prepozna koji roditelji imaju posve krivi način razmišljanja, odgajanja ili se ne brinu za svoje dijete. Netko je ovdje danas spominjao oca koji je uzeo stvari u svoje ruke i išao se obračunati sa momkom koji je pretukao njegovog sina. Naravno da nisam za ponašanje na način oko za oko, zub za zub, ali čovjek je shvatio da ako se obrati institucijama da će to sve skupa trajati jako dugo a da nikakvog konkretnog pomaka možda neće biti, ili će biti kasno, do tada njegov sin može stradati tko zna koliko puta. Pa bih ja ustvari za kraj svoje rasprave rekla nešto što, citirala toga oca jer mislim da ustvari od svih naših ovih rasprava to je jedan rezime onoga što se u Hrvatskoj događa i kako jedan prosječan građanin Hrvatske doživljava sustav i kako sustav funkcionira. I taj otac je izgovorio: „Nisam se borio za ovakvu zemlju, Hrvatsku u kojoj policija tuče prosvjednike, i brane one koji su opljačkali državu, Hrvatsku u kojoj 19-godišnjaci kupuju tvornice, a radnici moraju štrajkati glađu da bi mogli raditi. Sustav vrijednosti je izokrenut naopako, oprostite ali ja ne mogu samo mirno sjediti i gledati kako sve ide k vragu i k tome još i preko leđa mog djeteta. Poznanici iz policije mi čestitaju na tome što sam učinio jer su oni u takvim slučajevima nemoćni. Je li to normalno“. Mislim da je ovo jedno hipotetsko pitanje, odnosno retoričko koje ne zahtjeva odgovor, jasno je da su stvari loše i još jednom pozivam predstavnike Vlade da ipak naše zaključke iz interpelacije uvaže, mogu je sada, odnosno odbit će se sigurno kako je već rečeno ali da ipak te zaključke uvaže i da ih ugrade u neke svoje strategije i planove. Hvala.
Hvala lijepo. Najprije imamo jedan ispravak navoda, uvažena kolegica Karmela Caparin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Naime, ova vaša rasprava je kolegica je zaista … što se tiče roditelja, apsolutno nije optimistična nego pesimistična. Ispravlja navod… statistika je roditeljima slaba utjeha jer oni rade od jutra do navečer. Pa kako će taj roditelj koji sada vas sluša, vi ste liječnica, radite isto tako od jutra do sutra, ja se mogu misliti da li vi svoje dijete pazite, kontrolirate, ili znate gdje je ili ste kao roditelj u strašnoj depresiji jer ne možete ništa raditi. Drugo, stvarno je utjeha kada tu nešto pada. A što pada a što raste? Vi u vašoj interpelaciji govorite o 65% povećanja nasilja, a onda se tu čudite kada padne teška tjelesna ozljeda u 2009. itd. dakle podaci koji su optimistični za razliku od vašeg. I ovo još treće. Vlada stalno stornira zapošljavanje. Pa ako ste pročitali izvještaj Vlade, onda zaista vidite da nema nikakvog storniranja zapošljavanja, da je uz stručne suradnike u dječjim vrtićima zaposleno 4 tisuće i 5 stručnih suradnika, da je vidljiv porast stručnih suradnika i viših medicinskih centara po svim godištima 2007. na osmu, osmu na devetu i devetu na desetu da vam ne govori o ovim podacima. Dakle, apsolutno govorite na pamet i bez argumenta. Koji je vaš argument ako stalno govorite slaba utjeha?
Hvala kolegice Caparin. U ime Vlade državni tajni Stjepan Adanić. Izvolite državni tajniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Moram reagirati na nekoliko vaših istupa koje ste dali ovdje. Naime, mi govorimo o interpelaciji o radu Vlade o svezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske o sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja. Znači tu ste još dodali delikvencije, kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima. Mi smo vas podastrli činjenice, dokumente, stručne činjenice i dokumente iz resornih ministarstva koje su točne i profesionalne. I kada ste vidjeli da su ti statistički podaci drugačiji od onih podataka koje ste vi mislili da će možda biti, onda više ne govorite o činjenicama i dokumentima, onda se ne služite istinom, nego jednostavno želite političkim rječnikom ovu diskusiju skrenuti na sasvim drugi nivo i drugu razinu kakvu ona jednostavno ne zaslužuje. Ja moram isto tako reći da je meni drago da se u ovom Domu raspravlja o ovoj temi, ali molim lijepo raspravljati temeljem činjenice dokumenata. A nije mi drago kada neki ne prihvaćaju činjenice i dokumente, jer to bi značilo isto tako kada su nekog filozofa pitali kada je govorio neke stvari koje ne odgovaraju dokumentima i činjenicama, onda je rekao tim gore po činjenice. Pa neće valjda biti u ovom Domu tim gore po činjenice i dokumente. To bi bilo nakaradno. A kada govorimo tim i takvim jezikom onda moram isto tako reći da svaka ozbiljna država radi zakone, strategije, protokole koje mi imamo jako puno tih strategija i protokola i koje se sve provode. Mi smo u zadnjih 5, 6 godina napravili toliko protokola i strategija sustavnih i smišljenih koje se provode i daju rezultata. Ja ću vam reći evo ja sam promatrao vaše razdoblje od 4 godine. Vi ste tu nešto tu pokušali. Recimo primjer Nacionalni program djelovanja za mlade. Vi ste tamo napravili 100 i nešto mjera. Te mjere su sve bile popis želja, dok mi nismo taj popis želja morali operativnim planom uozbiljiti na taj način da smo tim željama dali financijski obol pa smo mi u šestoj, sedmoj i osmoj godini znači za potrebe mladih dali znači ova Vlada Republike Hrvatske preko 3 milijarde kuna. Isto tako smo napravili novi Nacionalni program za mlade od 2009. do 2013. godine gdje smo rekli koji će biti nositelji, koji će biti sunositelji i koja financijska sredstva moraju biti tu kako bi se taj program mogao ostvariti. A vi u svom programu nažalost niste to predvidjeli. To je bio popis želja. Isto tako gospođa saborska zastupnica Opačić je rekla našem ministru kada je imala uvodno izlaganje, da li vjerujete u ono što govorite. Gledajte gospođo Opaćić kada mi ne bi vjerovali u ono što govorimo onda ne bi bili vjerojatno ovdje. To ste vi izjavili pazite. ... [[Upadica se ne razumije.]] Nažalost to je tako. Ali isto tako vam moram reći itd. vi ste po dolasku na vlast digli ruku da se prepolovi naknada za rodilje, ukine trogodišnji rodiljni dopust, zbog čega je 60 tisuća djece, male djece to su isto ljudi čije su majke morale žurno vratiti se na posao usred godine. Ostalo je te djece 60 tisuća praktički nezbrinuto. Što mislite da ta djeca nemaju traume i zbog toga? To su sada djeca koja imaju osam, devet, deset, jedanaest godina. Prema tome, kada govorimo o dokumentima i činjenicama onda se moramo baviti dokumentima i činjenicama, a ne govoriti političkim jezikom koji jednostavno ne stoji.
Imamo dvije prijave ispravaka. Kolegica Šimunović. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče rekli ste sljedeće. Imamo jako puno strategija, protokola, akcijskih planova koji se provode. To je istina. Imate jako puno, imamo jako puno svi deklaracija, planova, programa koji se ne provode, koje su mrtvo slovo na papiru. Jel demantira vas naša svakodnevnica, naša realnost, koja je olovna i teška u kojoj nasilje eskalira iz dana u dan. Tako da mi cijenimo i prihvaćamo vašu statistiku i vaše nabrajanje o programima i akcijskim planovima, ali oni ne drže vodu. I zato smo mi podnijeli ovu interpelaciju. Hvala.
Hvala. I sada u ime predlagatelja uvažena kolegica Opačić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U ime predlagatelja moram reći nekoliko stvari nakon istupa državnog tajnika koji moram priznati svaki puta istupa sa vrlo malo argumenata ali sa jako puno strasti, jer očigledno misli da se ne smije ništa reći protiv Vlade. Pa svaki puta kada se nešto kritički govori o tome da određeno ministarstvo nije nešto učinilo, onda se onako dosta zdušno propne na zadnje noge. Međutim, morat ćete se gospodine državni tajniče naučiti da u Parlamentu se može govoriti i da ćemo mi u Parlamentu govoriti o stvarima koje se loše rade u državi i za koje smatramo da ima boljih rješenja, samo se treba malo pokrenuti. Kada ste govorili o tome da mi ovdje danas ne govorimo o činjenicama i argumentima, onog trenutka kada ste nam vi podastrli druge podatke, ja moram reći da prije svega sramota da mi iz ministarstava određenih ne možemo dobiti relevantne podatke, zbog toga što se prave brojke i pravi podaci skrivaju od saborskih zastupnika. Mi sve dobivamo na razno razne načine od zastupničkih pitanja prvenstveno na koja barem u roku od mjesec dana odgovoriti kako bismo dobili određene podatke, pa s obzirom na sakrivanje stvarnih podataka, može se naravno dogoditi da imamo ili neki zastarjeli podatak ili možda poneki krivi podatak. Međutim, rasprava sa brojkama ja se nisam ovdje koristila niti jednom brojkom jer smatram da nije meritum ove rasprave, je ustvari pokazatelj da ne želimo govoriti o stvarnom stanju i da ne želimo govoriti o stvarnom problemu. Dakle, mi se ovdje možemo nabacivati jeli brojka ovakva ili onakva, međutim nitko u ovoj zemlji neće imati koristi niti će se djeca osjećati sigurnija, niti će se roditelji osjećati sigurniji kada djeca preko vikenda krenu van pa ne znaju hoće li im se vratiti u mrtvačkom sanduku ili će se vratiti živi i zdravi. Samo vi gospodo okrećite očima na ovo što ja govorim. Međutim, gledajte i pozivanje na to što je učinila ova ili ona Vlada, to je isto jedan vaš mehanizam kada nemate odgovore na trenutne probleme onda se pozivate na ono što je bilo u prošlosti. To nas isto tako neće dovesti do rješenja problema. Ja sam ovdje govorila o ljudima koji su stradali na hrvatskim ulicama u vrijeme vašeg mandata 2007., 2008., 2009., 2010., ja sam o tome govorila. Ako će meni državni tajnik reći da ljudi koji su izgubili život na hrvatskim ulicama od Luke Marinca, Frane Desplića, Davora Sabljića, Luke Ritza, Vilija Šlipetara, Nike Dekovića, Josipa Klasnića, Vitomira Jovičića Simkea, Marina Opačaka, Borisa Čižmešije, Igora Mijića, Aleksandra Abramova. Ako vi kažete da ovo nisu činjenice, da je ovo politikantstvo onda neka to bude politikantstvo. Na kraju, na svaku dakle od stvari koje je gospodin državni tajnik ovdje rekao ja bih mogla odgovoriti i sa nekim trenutnim pričama pa bi tako bilo dobro da na primjer gospodin državni tajnik isto odgovori zbog čega je na primjer HZZO provodeći državnu politiku uzeo ženi koja nosi dvoje djece, dakle nosi blizance, oduzeo joj je pravo ne naknadu na bolovanje. Da li je to politika u kojoj štitimo žene, je li to politika u kojoj štitimo djecu. Na ta pitanja morate odgovoriti gospodine državni tajniče.
Hvala. Imamo tri prijave ispravaka navoda. Najprije uvažena kolegica Željana Podrug. Izvolite.
Hvala. Evo od niza netočnih navoda ja ću se koncentrirati na ono što je vrlo konkretno da mi ne bi rekli da se bavim politikantstvom jer smatram da nasilje među mladima i aktualna dakle situacija po tom pitanju nije dnevno politička tema. Ja ću samo reći da se ne mogu nikako složiti sa navodom koji je rekla gospođa Opačić izlažući u ime kluba SDP-a da brojke nisu bitne i da ona neće govoriti o brojkama, ali onda u suprotnom gospođo Opačić ne znam zašto ste postavili ovu današnju raspravu u formu interpelacije. Klub SDP-a je predložio sa potpisom zastupnika da se radi o interpelaciji jer kao što sam vam već rekla u jednom svom ispravku našla sam barem ispravaka nadležnih državnih institucija na pogrešne navode interpelacije i na pogrešne navode o izlaganju u ime kluba predlagatelja SDP-a. U suprotnome ako smatrate da niste trebali predlagati interpelaciju ja vam mogu samo komentirati i reći da ste vi predložili ideološku interpelaciju a nadam se da to nije slučaj jer kao što sam rekla nasilje nije dnevno politička tema.
Hvala. Slijedeća se za ispravak prijavila uvažena kolegica Dubravka Šuica.
Želim ispraviti dva navoda gospođe Opačić. Najprije je rekla sramota da iz ministarstva nisu mogli dobiti podatke i da ministarstva sakrivaju podatke. Ja tvrdim da to nije točno. Ukoliko je točno izvolite iznijeti koja vam to ministarstva nisu htjela dati prave podatke.. Drugo, rekli ste da državni tajnik kaže da ovi nesretni slučajevi koji su se dogodili u Hrvatskoj u posljednje vrijeme da to nisu činjenice. To državni tajnik jednostavno nije rekao. Upravo je obrazlagao da postoji cijeli niz protokola, strategija, zakona koji uređuju to područje nastojeći smanjiti nasilje pred kojim nitko od nas ni od vas vjerujem ne zatvara oči.
Hvala. Slijedeća prijava ispravaka navoda uvažena kolegica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Opačić, ispravit ću ove navode koje su moje kolegice isto istaknule a to je da ste rekli da državnom tajniku je svejedno što su stradali mladi na ulicama. Ne, on to nije ni izrekao ali ste vi u svojem iskazu nabrajali imena. Kolegice Opačić, nabrajali ste čitav niz imena. Da se radi o mom djetetu ja bih vam jako zamjerila, a i kao zastupnica vam zamjeram isticanje upravo ovih imena u Hrvatskom saboru. Radi se o nažalost mladim stradalim ljudima. Isto tako, rekli ste da vam nisu dostupni podaci. Kliknite na bilo koji program, na bilo koju web stranicu ministarstva otvorit će vam se svi podaci i oko planova akcijskih i oko strategije, i oko zakonskih odredbi. DAkle, svima su nam dostupni ti podaci. Jedino je to što zaista slažem se vaša kolegica Marinović je rekla u jutarnjoj raspravi da je ovo pitanje političko. Ona je to izrekla. Mi ne smatramo raspravu o nasilju politikom nego nečim što nas mora zabrinjavati sve.
Hvala kolegice. Slijedi dalje rasprava uvaženi kolega Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Ovo što se danas događa u Saboru je zapravo čitav niz paradoksa. Prvi paradoks je u tome kako Vlada reagira prema ovoj interpelaciji. Zašto Vlada ovu interpelaciju odbija? U čemu je paradoks? Pa da li u Hrvatskoj postoji maloljetničko nasilje? Postoji. Svaki dan mu svjedočimo. Svaki dan gotovo možemo čitati u novinama, gledati na televiziji da je netko od maloljetnika stradao od svojih vršnjaka. I sad se pojavi jedna stranka SDP koja predlaže jednu interpelaciju u kojoj se ne traži ničija smjena nego kojom želi potaknuti Vladu da zajedno kao društvo napravimo nešto da toga nasilja bude manje. Vlada iz posve nepoznatih razloga, barem meni nepoznatih i neshvatljivih razloga to odbija. Kakav je odnos parlamenta prema ovom problemu? Kao što smo vidjeli svi klubovi osim kluba HDZ-a podržavaju ovu interpelaciju, shvaćaju da je ovo društveni problem koji se mora rješavati osim kluba HDZ. Klub HDZ-a u ovim svim replikama, ispravcima netočnih navoda tvrdi da je sve u redu, oni su zadovoljni stanjem, njima je to baš dobro što se maloljetnici premlaćuju i ubijaju. To njima tako paše. I oni nikakav problem ne vide. S obzirom da ova tema nema ama baš nikakve veze sa Podravkom to nismo uspjeli saznati kakav je stav kluba HSS-a jer njih ovo ne zanima. Kaže državni tajnik Vlada je napravila puno, Vlada je donijela zakona, Vlada je donijela protokol. Državni tajniče, kad završite ovaj vaš privatni razgovor onda ću vam reći da otiđete do obitelji Luke Ritza, otiđite do obitelji Aleksandra Abramova pa im čitajte protokole. Jako će vas lijepo primiti. Jako će vas lijepo primiti. Otiđite i čitajte protokole te s kojima se hvalite obiteljima stradalih. Jer vi kao izuzetnu zaslugu Vlade kao genijalno rješenje tu dolazite za saborsku govornicu i derete se na saborske zastupnike i tvrdite Vlada je donijela protokol. Imamo u 2009. 870 kaznenih djela s elementima nasilja među maloljetnicima. Pa dajte mi recite je li tu primijenjen protokol kod tih 870 djela. Pa gledajte, ako je primijenjen onda taj protokol ne valja jer nije dao rezultate, a ako nije primijenjen onda netko mora odgovarat zašto nije primijenjen a jako je dobar. Mi tražimo odgovore na ta pitanja. Kako se provode te mjere, kakvi su efekti, kakvi su učinci, koliko ti naši protokoli pomažu da tog nasilja među maloljetnicima bude manje. Mi sa žaljenjem konstatiramo sa zabrinutošću da to sve, da ti protokoli nisu dovoljni i da treba učiniti više. I ja se sad vama ne mogu načuditi kad mi kažete ne treba učiniti više, ne treba ovo odbija, to je sve skupa politizacija i nepotrebno. To je stav Vlade Republike Hrvatske. Paradoks je dakle drugi taj što Vlada tvrdi da nešto radi ili da radi puno, a problem je tu, problem ostaje. To što je incidentnost po ovim vašim podacima smanjena za 2% pa to znači da smo riješili problem i da na njemu ne treba raditi. I to ne u svim segmentima incidenta, u nekim aspektima je povećana. Treći paradoks se sastoji u tome što mi zapravo ovdje govorimo o žrtvama. Žrtva je svakako onaj napadnuti, pretučeni, poniženi, žrtva je i onaj koji ga je pretukao. On je žrtva društva, on je žrtva lošeg odgoja, on je žrtva društvene nebrige jer tu kad se radi o nasilju među maloljetnicima, među ljudima koji nisu ni kazneno odgovorni, koji se nisu razvili dovoljno, koji možda nisu svjesni svojih postupaka tada i o tim nasilnicima možemo razgovarati kao o žrtvama. Penalna politika tu neće učiniti puno, više se može učiniti u preventivi. E tu dolazimo do četvrtog paradoksa iako se cjelokupna struka slaže s time da je preventiva u suzbijanju maloljetničkog nasilja najvažnija Vlada u proračunu smanjuje 11 milijuna kuna upravo za svrhu prevencije. Valjda zato što stručnjaci misle da je prevencija dobra pa Vlada prateći stručnjake kad stručnjaci kažu prevencija je najbolja, a vi smanjite 11 milijuna kuna za prevenciju. Peti paradoks. Šta se traži ovom interpelacijom? Jel se traži smjena premijerke, ne. Jel se traži ostavka Vlade, ne. Jel se traži vaša ostavka državni tajniče? Isto tako ne. Traži se objedinjeno izvješće o broju i vrsti kaznenih djela koje su počinile maloljetne osobe. Šta se drugo traži? Traži se Izvješće o provedbi programa aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima. Šta se treće traži? Da Vlada predloži konkretne i sveobuhvatne mjere za suzbijanje i prevenciju maloljetničkog kriminaliteta i delinkvencije. I šta se četvrto traži, da Vlada predloži konkretne mjere za suzbijanje nasilja među mladima u društvu. Ničija glava, ničija smjena, ničija odgovornost pa ni vaša, državni tajniče. Traže se izvješća i pojačane mjere. Ali ne, to Vladi smeta. Šta sad znače ova imena koja je tu kolegica Opačić pročitala kad je za Vladu gnjavaža dostaviti tri izvješća ovom saboru. Nek' ih pogine još toliko, takav je vaš odnos prema tom problemu. I s takvim vašim odnosom dobijate aplauze iz kluba HDZ-a. Morali biste se stiditi tih aplauza i zamolit ih da vam ne plješću kad se s takvim cinizmom odnosite prema djeci koja su poginula na cesti u maloljetničkom nasilju. Jer taj cinizam, kad razgovaramo o ovom problemu, a to jesu društveni problemi, to je problem cijeloga društva, taj cinizam je nedopustiv. I kad vam klub SDP-a i klubovi svih ostalih stranaka osim HDZ-a, osim vašeg kluba, pruža ruku da zajedno učinimo nešto onda vi to odbijate. Ali vi time odbijate, dragi moj državni tajniče, i obitelj Abramov i obitelj Ritz i sve one obitelji čija su djeca poginula na cesti u maloljetničkom nasilju.
Najprije imamo dvije prijave povrede Poslovnika. Prva je uvaženi kolega Frano Matušić. Izvolite, kolega Matušić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Povrijeđen je članak 214. koji jasno kaže da se zastupniku izriče opomena ako omalovažava ili vrijeđa predsjedatelja ili druge zastupnike. Kolega Stazić je u svom govoru, premda to nije prvi put, al nas je sad jako uvrijedio sa svojim izjavama da mi zapravo podupiremo nasilje, da mi u HDZ-u nećemo podržat taj prijedlog jer nama odgovara nasilje koje se događa na ulicama u Hrvatskoj. Kolega, ta izjava ne samo da je uvrijeđujuća nego je sramotna i doista zaslužuje svaku osudu. Prije svega zaslužuje opomenu u ovom Hrvatskom saboru. Na takav način o nama ne možete govoriti. Ako vi imate takvih skrivenih misli, ako vi tako promišljate onda to možete reći negdje drugdje izvan sabornice, ali u sabornici nemojte vrijeđati nas zastupnike iz HDZ-a. Prema tome, ako ne prihvaćamo vaš prijedlog, to ni u kome slučaju ne znači da mi podržavamo nasilje i takve su riječi jednostavno neprimjerene za ovaj Sabor.
Hvala. Dalje se za povredu Poslovnika prijavio kolega Goran Marić.
Pozivam se na članak 214. zbog uvrede koju sam osobno doživio, i zbog govora nesnošljivosti i mržnje. Naime, kolega Staziću ja svoju djecu učim da ljube bližnjeg svoga i da se klone staza opakih, da nikada ne idu tim stazama. I te devize se osobno držim. Kažem ljubimo bližnje svoje, ljubimo čovjeka, a vi promičete ideju ne štedite bližnjeg svoga, molim vas prestanite sa takvim načinom govora u Saboru.
Hvala. Zatim imamo dvije prijave ispravaka navoda, najprije kolega Boris Klemenić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravit ću samo jedan navod kolege Stazića a to je da je Klub HSS-a nezainteresiran za ovu temu. Čuo sam da je to rekla u ime predlagatelja gospođa Opačić. Međutim, ja ću sve vas koji ne znate obavijestiti da smo svi mi iz kluba bili na komemoraciji za pokojnog potpredsjednika Hrvatskog sabora gospodina Stjepana Radića, pa prema tome itekako smo zainteresirani ali nismo bili u mogućnosti se očitovati u ime Kluba. A samo prisustvo i predsjednika stranke i potpredsjednika Sabora i mene kao zastupnika govori o tome da smo itekako zainteresirani. Hvala lijepa.
I ispravak navoda uvažena kolegica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče izrazito sam žalosna. Kolega je naveo da je HDZ izišao van jer podržava nasilje nad djecom, ubijanje djece. Ne dozvoljavamo to je nešto prestrašno. Kolega izlazimo jer ne želimo slušati vaš govor mržnje i netolerancije u ovome Hrvatskom saboru. Ovo što vi danas govorite je čisto politikantstvo, a vaš predlagatelj izlagač, kaže, čak izlagačica kaže paze da vaša djeca ne izađu van i vrate se u mrtvačkom sanduku. Ja mislim da su ta vremena prošla.
I sada imamo pet prijava replika. Najprije kolega Mršić.
Pa kolega Staziću prije svega želim reći da doista postoji cijeli niz strategija i protokola koje je donio ovaj Hrvatski sabor, ili Vlada. A ja ću vam sad reći kako se te strategije provode. Jedan od najvećih izvora nasilja među mladima su neadekvatni školski prostori zbog čega djeca ne mogu biti u cjelodnevnom boravku nego mogu biti samo onaj dio sata koji jesu i poslije toga praktično moraju izaći na ulicu, ići doma ili biti u nekom prostoru, boraviti dok im se roditelji ne vrate. E pa ovaj Hrvatski sabor je donio nacionalni pedagoški standard prije godinu i pol dana od tada do danas evo mi tražimo suglasnost na izgradnju jedne škole kako bismo trosmjensku nastavu pretvorili u jednosmjensku nastavu. Na žalost 19 mjeseci ne možemo dobiti suglasnost Ministarstva prosvjete na idejni projekt te škole koji je projektiran u skladu sa nacionalnim pedagoškim standardom usvojenim ovdje u Hrvatskom saboru. Evo vam primjer drugi, jako puno djece u našoj županiji putuje autobusima u srednju školu zato jer treba im po 30, 40 kilometara od njihovog mjesta boravka do škole. U Koprivnici postoji jedno željezničarsko konačište koje već propada više od 15 godina. Vlada je na povijesnoj sjednici održanoj u Koprivnici 20. lipnja 2006. godine donijela odluku da će to konačište dati gradu Koprivnici kako bi grad Koprivnica uredio u đački dom, kako bi učenici mogli dakle i biti u tom domu a ne provoditi cijeli dan u autobusu. Tri godine, gotovo četiri su već prošle od kada je odluka Vlade donesena, a kada ta odluka Vlade nije provedena, i umjesto da to bude đački, učenički dom to je danas okupljalište malog broja mladih koji koriste da bi tamo pili ili eventualno pušili joint ili nešto drugo. Tako se provode strategije Vlade. I u konačnici ovo je potpuno netočno što je bilo izrečeno. Vi niste mogli uvrijediti zastupnike HDZ-a ovdje u sabornici, jer kada ste vi govorili zastupnici HDZ-a u sabornici nisu bili.
Smirimo se malo, svi možemo doći na red, izreči što mislimo. Odgovor na repliku zastupnik Stazić. Izvolite.
Kažete kolega Mršiću da niste dobili suglasnost Ministarstva prosvjete da biste mogli organizirati cjelodnevni boravak za djecu. Kažete da Vlada nije ispunila svoje obećanje oko đačkog doma kako bi djeca imala neki prostor u kojem će biti, da ne budu na ulici. Zašto bi to Vlada vama dala, kada je Vlada donijela tolike strategije, tolike programe i tolike protokole i kada je uvjerena da su te strategije, ti programi i ti protokoli sasvim dovoljni da spriječe nasilje među mladima. Vlada se prema tome ponaša posve konzekventno. Posve konzekventno i time što vam nije dala suglasnost Ministarstva prosvjete ona pokazuje jednu dosljednost, a ta dosljednost se sastoji u tome da je nebitno koje ćete konkretne mjere poduzeti, da je najvažnije da ste donijeli strategiju i protokol.
Dalje se za repliku prijavila uvažena kolegica Borzan.
Hvala lijepo. Kolega Staziću govorili sto o tome da ova Interpelacija nije sročena u nekakvom smislu pozivanja na ostavke i slično što a priori možda stvara jedan otpor, mi smo samo htjeli da se razgovara o nečemu što smatramo velikim problemom i pred čim ne treba zatvarati oči. NO, ja pitam i sebe i vas i sve skupa imali šanse da to uopće dopre do ušiju kako kolega s one strane sabornice tako i predstavnika Vlade. Bojim se na žalost ne, jer oni naprosto ne shvaćaju što znači da je slaba utjeha majci čije dijete strada na ulici, ne mora biti mrtvo, nego „samo“ da dobije batina, da je mala utjeha da je postotak smanjen za 4,1% i da je ustvari državnom tajniku da smatra da je poentirao tako što ostrašeno govori za govornicom prema saborskim zastupnicima. Evo, ja sam se nadala da će ipak nekakvog sluha postojati, no na žalost što god dolazi sa ove strane sabornice nekako ispada da ovdje nitko nema niti iskustva niti znanja da pomogne da stvari idu na bolje.
Odgovor na repliku zastupnik Stazić.
E pa kolegice, uzalud ste se vi nadali da će to doći u Vladine uši i da će to biti primljeno onako dobronamjerno onako kao što je i poslano. Vladi nije do toga stalo kao i u nizu drugih primjera. Građani ovu Vladu ne zanimaju. To je pokazala Vlada i svojom poreznom politikom. To je pokazala nizom drugih primjera. To pokazuje i svojim odnosom prema ovoj interpelaciji. Kakvu uvredu su nanijeli ovakvim svojim stavom obiteljima ubijenih, obiteljima pretučenih i obiteljima onih koji će još stradati zato što Vladi je teško podnijeti tri izvješća koja tražimo i predložiti dvije konkretne mjere jer im se to ne da raditi, jer nemaju nikakav drugi razlog da ovu interpelaciju ne prihvate. Ja sam rekao da u ovoj interpelaciji ne tražimo ničiju smjenu i ne tražimo. Ali nakon ovakvog odnosa Vlade smjene bi trebalo tražiti.
Dalje slijedi replika kolegice Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Staziću govorili ste malo prije o paradoksalnim situacijama. Naime, djeca se rađaju čista. Nisu sigurno izmislili nasilje. Oni rastu, uče, ali uče po vrijednostima oko sebe. Društvo ih oblikuje. Na žalost često gledaju nasilja. Nasilja se ne sankcioniraju i upravo zbog toga djeca u svom rastu prihvaćaju to kao očekivano ponašanje. Rezultat je naravno porast nasilja. S druge strane imamo preventivne programe. U školama se oslanjamo na stručne suradnike. Na žalost stručni suradnici kažu ako ministarstvo određiva za svaki predmet, za svaki kolegij što se treba učiti koje prevode učitelji zašto onda nas stručne suradnike doslovno prisiljavaju da sami izmišljamo preventivne programe. S druge strane se kaže da škole ne trebaju biti poligoni razno raznih programa, a onda koje programe treba provoditi. Međutim, oslonjeno je to na stručne suradnike, a imamo manjak stručnih suradnika po školama. To su paradoksalne situacije kolega Staziću. Zar ne?
Odgovor na repliku zastupnik Stazić.
O tome kakav je odnos djece, pogotovo one djece koja pribjegavaju tom nasilju smo čuli u uvodnoj riječi kolegice Opačić. Oni rezoniraju ovako. Kazna će biti mala ili kazne neće biti, pa ja mogu raditi što mi je volja, pa mogu pretući nekoga, pa ako netko nekog tu i ubije nije to ni toliko bitno. To je njihov odnos. Kakvu im poruku šalje Vlada odbijanjem ove interpelacije? Podržava ih u takvom stavu. I ne trebate se čuditi kolege iz HDZ-a kada vas optužujem da podržavate nasilje odbijanjem ove interpelacije. I to ne govorim kao predstavnik ili član oporbenog kluba zbog toga da bi stvar politizirao, nego zbog toga što na žalost ti mladi nasljednici imaju takav neodgovoran stav prema činu koji su napravili i zato što će kad čuju za naš stav moći zaključiti samo jedno – da su oni u pravu, da ih u takvom stavu eto podržava i Vlada koji uopće neće raspravljati o tome jer se to ne da i ona smatra da je to nepotrebno i da su ti protokoli unatoč kojima su oni postali nasilnici na cesti dovoljni.
Za repliku se prijavila kolegica Milanka Opačić. Izvolite.
Pa vi ste kolega Staziću govorili o tome da ova naša interpelacija nije išla za tim da tražimo bilo čiju smjenu i činjenica je da to nije naš interes. Naš interes je bio u stvari progovoriti o ovom problemu, reći da u situaciji kada djeca trpe nasilje ili u školi ili izvan škole da je ustvari sustav neefikasan i da sustav nije taj koji će ih zaštititi. Na žalost, bilo je ovdje priča i o tome kako pojedini roditelji uzimaju stvar u svoje ruke i obračunavaju sa malim nasilnicima. Uvijek se to događa onda kada sustav zataji, kada je sustav neučinkovit. Govorili ste tako i o imenima djece koja su stradala u protekle dvije godine. Činjenica ja sam ta imena ovdje navela ne zbog toga da bilo koga uvrijedim, nego zbog toga da pokušam malo uozbiljiti čitavu raspravu, jer je riječ doista o živim ljudima, o djeci koja su ni kriva ni dužna stradala u protekle dvije godine. Govorila sam o njihovim imenima to više što su neka imena te djece uzeta i za nagrade koje daje ako se ne varam za dobro i pozitivno ponašanje od strane Ministarstva znanosti i obrazovanja, ali i dobar dio ovih roditelja je društveno angažiran zbog toga što žele dići svoj glas protiv nasilja. Kada su već njihova djeca stradala trude se dakle nekako vlastitim angažmanom pokušati promijeniti nešto u društvu da doista više ako je moguće niti jedno dijete na taj način ne strada.
Odgovor na repliku zastupnik Stazić.
Ma jasno je da su ti roditelji očajni. Oni su očajni. Neki od njih pribjegavaju samo pomoči, neki od njih se idu obračunavati sa djecom nasilnicima koji su napali njihovu djecu. Ja samo ne znam kako se osjećaju ako prate ovu raspravu. Mora da im je teško kad čuju kakav je stav njihove Vlade prema njihovom problemu i kakav je stav HDZ-a prema njihovom problemu. Ja se samo nadam kolegice Opačić da će se ti roditelji, te stradale djece organizirati, da će se okupiti i da će reći Vladi što o njoj misle.
I zadnja prijava replike, uvažena kolegica Ružica Šimunović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić, netko je tamo s ove desne strane rekao da je ova interpelacija dnevno politička demagoška interpelacija. Zamislite etikete. Rekli su također da je Vlada i vladajuća većina u Saboru jako svjesna i jako zabrinuta i da čini sve da riješi ovaj problem porasta nasilja među mladima, i onda ja nešto razmišljam pa se sjetim da smo mi tekst o porastu nasilja među mladima poslali u Sabor negdje prije godinu dana i taj tekst nikako nije dolazio na dnevni red, dok ga nismo preformulirali u interpelaciju, jednostavno iz razloga da mi o tom pitanju ipak progovorili. Znači toliko o tome koliko su vladajući, vladajuća većina uopće spremni govoriti o ovom problemu, a kamoli pristupiti njegovom rješavanju, a i cijela ova rasprava kako je danas krenula svodi se na princip mi šumom oni drumom i nikako da se sretnemo i donesemo neke konstruktivne zaključke.
Za riječ se javila uvažena državna tajnica Dijana Vican. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo i gospođe zastupnici. Nekoliko puta se spomenulo Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, a ja sam imala iznimnu čast da sudjelujući u odgovorima na ovu interpelaciju skinem … [[Govornica se ne razumije.]] magle upravo na pitanja koja su postavljena i sada ću to zapravo glasno i reći. Naime, kad sam dobila tu interpelaciju onda sam bila sretna da konačno sa svim ministarstvima možemo podastrijeti točno jasne i to glagolima objašnjene aktivnosti koje smo napravili, isto tako obavljeno samovrednovanje i vrednovanje i isto tako ciljeve koje ćemo napraviti. Danas sam došla tu gdje me se na neki način prisiljava da se moram suglasiti da je nasilje neprihvatljivo, da se moram složiti da imamo rizične obitelji koje su to postale iz raznoraznih razloga, da nema štednje kada su u pitanju djeca i da je svrha interpelacije da se problemi nasilja razmjeste iz čak ne društvenog, nego kaže društveno marginalnog konteksta na političku razinu. S druge strane kada sam skinula … [[Govornica se ne razumije.]] magle vrlo jasni podacima ovdje se s jedne strane koristi kognetivna razina priče, druga je afektivna. Ja čestitam svima onima koji su se udružili u voljnu razinu da nešto i napravimo. Naime, problematika nasilja među djecom i mladima nije problematika koja se može sagledavati kroz dvije dioptrije, da su jedni kratkovidni, da su drugi dalekovidni, da se jedne služe faktima i statistikama, a drugi danas navode na afektivnu i doživljenu razinu. 65 tisuća učitelja i nastavnika posvećeno je vrlo požrtvovno odgajanju djece i mladih danas dok mi sjedimo u ovoj dvorani i to odgoj obrazovanju za suradničko ponašanje, za stvaralaštvo, za poduzetništvo, za prijateljstvo, za toleranciju, a sve to zajedno znači za nenasilje. Sva istraživanja su pokazala znanstvena i stručna da napreduje ono društvo koje ulaže u proaktivne programe, nasilje smanjuje ono društvo koje ulaže u proaktivne programe a ne isticanjem preventivnih programa. Danas se ovdje čulo da 70% nastavnika i učitelja ništa ne čini, da ignorira nasilje u školi. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa se može predstaviti pred europskim zemljama sa zapošljavanjem stručnih suradnika, gdje visok standard zaposlenih stručnih suradnika unutar odgojno obrazovnih ustanova. Obiđite europske zemlje i vratite se sa podacima koliko stručnih suradnika radi u njihovim školama. Nadalje, imajte na umu da danas kada govorimo o djeci stradaloj, da su to istraživanja su to pokazala generacije djece učenika i mladih koja su ratna i poratna generacija, što iskustva europskih zemalja ne bilježe. Ministarstvo isto tako nakon svih strategija koje je znalo pročitati i objasniti sa svim suradnicima iz drugih ministarstava napravilo jako dobar zakon, napravilo je upravo proaktivne aktivnosti kao što je uvođenje kućnog reda, etičkog kodeksa profesionalnog, pravila ponašanja koja se dijele danas i sa roditeljima, jako je važno inicijalno obrazovanje učitelja i nastavnika što je diglo na razinu upravo sa bolonjskim procesom na 60 ECTS-a, uvelo je protokol djelovanja kriznog tima, pomoć žrtvi i pomoć počinitelju nasilja, razmještanje novca sa tih 27 milijuna kuna iz stavki za prevenciju nije nestalo niti ih je netko ukrao nego su stavljeni upravo u proaktivne programe, a čitanje prijedloga interpelacije pa samo da ne oduzima vrijeme gdje se traže jednaki programi preveniranja nasilja u svim školama je naprosto neprihvatljivo jer problemi nasilja nisu isti i danas su i prošireni pa se spominju od kriminaliteta, pljačke, bolesne zemlje i ostaloga. I osjećam potrebu reći gospodinu saborskom zastupniku Mršiću da strategija prevencije nasilja i neadekvatan prostor i nenasilje su pomalo čudna korelacija jer se nigdje nije dokazalo da je nasilje smanjeno što je kvadratura bilo kojega prostora veća. Što se tiče vaše suglasnosti koja je zatražena, ona je razmatrana i jako dobro ste upoznati da je zahtjev vraćen da se uskladi s pedagoškim mjerilima i standardima kako bi se zahtjev za 600 učenika koliko se predviđa … [[Govornica se ne razumije.]] kvadratura sa 5 tisuća kvadratnih metara. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Dalje se za raspravu javila uvažena kolegica Željana Podrug. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine predsjedavajući. Evo na početku svoje rasprave reći ću jednu vrlo jasnu rečenicu iza koje stojim, a to je da nasilje među mladima nikako nije dnevno politička tema. Dakle nasilje među mladima nije dnevno politička tema. Bilo bi mi žao kada bismo ovom interpelacijom nadolijevali ulje na vatru, jer u najmanju ruku ne bi bilo korektno prikazivati situaciju gorom nego što jest, a niti je pošteno, možda radi obitelji onih žrtava koje danas možda evo prate ovu našu saborsku raspravu, reći kako je problem manji negoli što jest. Treba biti realan, ali tu svoju realnost treba potkrijepiti činjenicama. Naime, nitko ni s ove ni s one strane govornice nije rekao da problem nasilja ne postoji, ali poštovane kolegice i kolege, nitko nema ni čarobni štapić da bi ovog trena izbrisao negativne pojave u društvu, zato neću ni ja suhoparno govoriti o ovoj temi. Evo nešto vrlo osobno, za nešto malo više od mjesec dana postat ću majka i osobno sam zainteresirana za ovaj problem jer sam svjesna da moj muž i ja nećemo moći svog sina staviti pod stakleno zvono, zaštiti ga od svih mogućih negativnih utjecaja koji će mu se eventualno kroz njegov život dogoditi od njegovog rođenja. Bez obzira na naše roditeljske napore nisam u zabludi da će moj sin živjeti među svojim vršnjacima, među drugim ljudima samo na način da će susretati isključivo dobronamjerne ljude. Također, još nešto vrlo osobno, prije nego šta počnem sa glavnim dijelom svoje rasprave, nažalost sam i osobno pogođena slučajem nasilja među mladima, među vršnjacima do 25 godine, koji je imao smrtni ishod. Bilo bi mi vrlo neugodno reći ime te osobe iako se radi o članu moje obitelji i koristiti dakle njegovo ime u dnevno političke svrhe. Nasilnik je osuđen, nalazi se u zatvoru. Zato ponavljam i radi tog splitskog iskustva neću suhoparno govoriti o toj temi. Govorit ću konkretnim brojkama, konkretnim podacima i da, bit ću vrlo kritična. S obzirom da su djeca i mladi kao zasebna skupina društva pod posebnom skrbi države sasvim je jasno da moramo učiniti sve kako bismo se adekvatno skrbili za njihove živote i pri tome nije uopće važno s koje strane sabornice, lijeve, desne ili s centra, dolaze kvalitetni i konkretni prijedlozi za unapređenje brige za djecu i mlade. Ipak moram reći da sam s osobitom pažnjom proučila ove materijale i predloženu interpelaciju kao i tekst Vladinog očitovanja, ali i neke ostale podatke do kojih sam došla i zapravo su mi pokazali da predlagatelji ove interpelacije nisu dobro napravili svoj domaći rad. Nisu dobro napravili svoj domaći rad. Naime, niste nam prezentirali točne podatke. I drugo, kao poboljšanje predlažete nam mjere koje se ili već provode ili smo te mjere usvojili u okviru zakonskih prijedloga još npr. lani u ovom Visokom domu, i ponovno napominjem da sve što sam dosad rekla ne govorim iz dnevno političkih razloga. No najprije želim reći da je najupitnije što sam čula u našim današnjim raspravama i za i u ime kluba SDP-a kako nam, citiram: "Ne trebaju zakoni, ne trebaju strategije ili protokoli koje su nadležna državna tijela donijela." Takvu izjavu dati baš u ovom Visokom domu kao najvišoj zakonodavnoj instituciji u Hrvatskoj je poprilično opasan nonsens. Jer u suprotnome kad ti zakonodavni ili podzakonski akti ne bi postojali vladali bi anarhija. Ili možda smatrate da je slučaj o kojem smo već danas govorili u okviru naših rasprava kada je otac uzeo stvari u svoje ruke, pretukao zlostavljača svojeg djeteta, da je taj otac u pravu? Pa što bi se dogodilo kad bi svi mi uzeli pravdu u svoje ruke? Ako netko možda zna za nekakve pojedinačne slučajeve kršenja protokola prilikom postupanja u nasilju, koji zbilja postoje, nadam se da smo se već svi usuglasili da postoje iako je u okviru uvodne rasprave bilo rečeno suprotno. Dakle, ako niste prijavili, po mom mišljenju, i vi činite ozbiljan prekršaj, pojedinačna odgovornost. Sad nešto o tome koliko su bitni podaci. Prije podne podaci su vam bili izuzetno bitni. Do poslijepodnevnog dijela rasprave više nisu nam bili bitni jer smo ih pobili, brojkama konkretnim, usporedbama, postotcima. I već sam rekla da mi se nekako čini, s obzirom na promjenu strategije od prijepodneva do poslijepodneva, da se radi o ideološkoj interpelaciji. Nadam se da to nije slučaj. Nadam se da se zbilja ne radi o ideološkoj interpelaciji. Iako bi mi kao laiku, a danas ovdje govorim kao saborska zastupnica, to bilo sasvim dovoljno da odbijem ovu interpelaciju. Međutim, svaki saborski zastupnik pa tako i ja odgovaram za svaku svoju izgovorenu riječ, a usto još si dajem i veću odgovornost jer sam potpredsjednica Odbora za obitelj, mladež i šport pa i s te strane mogu reći o nekoliko podataka koji su već državni tajnik i nadležni predstavnici Vlade koji su danas s nama na ovoj sjednici rekli. Neću nabrojiti svih onih 17, mislim da smo ih dovoljno, dakle 17 ispravaka, kojih vam imam u brojkama. Mislim da smo već dovoljno o njima govorili. Ali reći ću samo da su kao navedeni pad posljedica provedbe programa aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima za 2009. godinu, dakle na sjednici Vlade RH koja se održala 8. lipnja 2009. godine već naveden pad kaznenih djela s elementima nasilja maloljetnih osoba za 11% u odnosu 2009. na 2008. godinu. Pad broja procesuiranih nasilničkih prekršajnih djela protiv javnog reda i mira. Neću govoriti detaljno o Nacionalnoj strategiji prevencije poremećaja u ponašanju djece i mladih od 2009. do 2012. godine. Već su moji kolege govorili o ispravcima razno raznih brojki koje se odnose na zapošljavanje stručnih osoba u dječjim vrtićima, osnovnim i srednjim školama. Također, gospođa Vican upravo pred moju raspravu ispravila je podatak koji uporno ponavljate i koji poprilično dobro zvuči, ali nije istinit. Da smo smanjili broj planiranih sveukupnih sredstava koji je usmjeren djeci i mladima. Ova Vlada, gospodo, ne štedi na djeci i mladima jer uspoređujući Državni proračun za 2009. i 2010. godinu vidljiv je porast planiranih sveukupnih sredstava usmjerenih djeci i mladima na pozicijama Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi te na pozicijama Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa. A kada bi bila istina ono što smo čuli u uvodnom izlaganju, dakle da ne postoji protokol o postupanju u slučajevima nasilja među djecom i mladima onda se ne bi moglo dogoditi eto da je Ministarstvo unutarnjih poslova dalo podatak da je u 2009. godini na području RH evidentirano 3256 postupanja sukladno protokolu. Također ste nam sugerirali da se recimo zabrani primanje uplata za klađenje od osoba mlađih od 18 godina. Pa pobogu pa mi smo već usvojili Zakon o igrama na sreću koji je stupio na snagu 1. siječnja ove godine. Dakle, usvojili smo ga prošle godine, u kojem već stoji ta odredba, itd., itd. Što je to nasilje? Nasilje među djecom i mladima je svako izravno, namjerno, neslučajno fizičko ili psihičko nasilno ponašanje usmjereno na djecu i mlade od strane njihovih vršnjaka s ciljem nanošenja ozljeda koje može varirati u težini, intenzitetu i vremenskom trajanju. Ali, postavljam ovdje pitanje događa li se nasilje na relaciji roditelj-dijete? Događa se. Dame i gospodo, ja smatram da se nasilje uči. Nasilni oblici ponašanja se jednako tako uče. I jednako kao što se i nasilno rješavanje sukoba uči. Ako kažnjavamo djecu tjelesnim nasiljem onda možemo očekivati da će i oni koristiti nasilje kao metodu rješavanja sukoba. Još prošle godine, mislim da je sadašnja predsjednica Vlade još uvijek bila potpredsjednica Vlade i ministrica obitelji, počela se provoditi kampanja protiv tjelesnog kažnjavanja djece u suradnji Ministarstva obitelji, branitelja, međugeneracijske solidarnosti i UNICEF-a. Od tu gospodo treba početi. To je onaj moment za koji se može reći … [[Govornica se ne razumije.]] Zašto? Ako smo protiv tjelesnog kažnjavanja djece i ako sustavno provodimo još i prije vrtića od onoga prve faze roditeljskog odgoja, onda možemo izbjeći razne negativne posljedice tjelesnog kažnjavanja, a to su lošije mentalno zdravlje, npr. manje samopouzdanje, češće depresije, lošije odnose sa svojim roditeljima, odnosno nasilje nas ne uči da poštujemo roditelje, već da ih se bojimo i potičemo djecu na otpor ili osvećivanje ili čak na odlazak od roditelja. 3. kao posljedica tjelesnog kažnjavanja događa se i slabije razvijena samokontrola i slabiji moralni standardi, odnosno nasilje ne uči djecu razlozima i načinima ispravnog ponašanja. 4. kao posljedica javlja se i pojačana agresivnost i društveno neprihvatljivo ponašanje, odnosno fizičko kažnjavanje djetetu ostavlja dojam da je agresivnost normalna, prihvatljiva i učinkovita. I za kraj postavljam samo pitanje o odgovornosti roditelja. Nekako mi se činilo da se u okviru rasprave na matičnom odboru tek tada zapravo u pravom smislu otvorilo to pitanje. I u ovom smislu evo za kraj vidim da sam već pri kraju sa vremenom, mogu dati samo jednu pohvalu Splitskoj policiji, jer u proteklom vikendu čak 26 maloljetnika mlađih od 16 godina policija je zatekla u noćnom izlasku na splitskim ulicama, suprotno Obiteljskom zakonu u vremenu od 23 do 5 sati, kada je mlađima od 16 zabranjeno biti na javnom mjestu. 26 obitelji tada je upozoreno, odnosno majki i očeva koji su morali u policiju doći po svoje dijete. I mislim da je to jedan prvih slučajeva, barem za koje ja znam i koje je bilo popraćeno u medijima kako pozitivan da postupamo prema zakonu. Dakle, zakoni postoje. Toliko za kraj već mi je isteklo vrijeme.
Hvala lijepo. I sada po običaju malo ispravaka i malo replika. Najprije ispravak navoda uvažena kolegica Milanka Opaćić. Izvolite kolegice.
Ispravljam netočan navod kolegice Kalaš koja je rekla da je u ime kluba SDP-a ovdje izrečeno da nam ne trebaju ni strategije, niti zakoni, niti programi. To je netočno kolegice Kalaš. To nismo rekli. Mi smo rekli da je sve što je do sada donešeno nedovoljno i da nemamo jedan efikasan sustav u praksi koji će štiti djecu od nasilja. Dok god imamo djecu koja mjesecima trpe nasilje u školama, koja mjesecima ne dolaze u školu pa poslije toga nekoga pretuku na cesti a da nitko u sustavu nadležnih nije na to reagirao, to znači da imamo problem i to znači da moramo vidjeti kako taj problem rješavati. Podvalama nećemo riješiti problem nasilja među mladima.
Hvala. Idući ispravak uvažena kolegica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedavajući. Pa evo Željana Podrug je u svojoj raspravi rekla da je ova interpelacija koju je SDP dao u raspravu zapravo ideološka interpelacija. Kako može biti ideološka interpelacija, interpelacija koja zapravo traži raspravu o drastičnom porastu nasilja među djecom i mladima za koje smo se svi do sada složili ovdje u dosadašnjim raspravama da je činjenica. Dalje, kako ideološka interpelacija može biti ona koja traži analizu učinaka provedbe propisa, recimo o zabrani noćnih izlazaka, posjetu kladionicama mlađim od 16 godina i zabrani prodaje alkohola.đ Kako može ideološka biti interpelacija koja traži razmatranje učinaka provedbe Obiteljskog zakona u onom dijelu koji se odnosi na nadzor nad roditeljskom skrbi, izdvajanjem djece iz obitelji. Kako uopće znate da ti propisi koje imamo koji jesu u funkciji su dobri i imaju određene učinke ako se ti učinci ne analiziraju? Dakle, ovo ni u kom slučaju ne može biti ideološka interpelacija.
Hvala. I sada prva prijava replike, kolega zastupnik Frano Matušić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice s pravom ste se osvrnuli da će HDZ odbaciti ovaj prijedlog interpelacije iz razloga što zapravo ovo što se predlaže ili je već usvojeno ili je u fazi provedbe i već je kroz razno-razne dokumente zapravo na djelu i zapravo nema nikakvog razloga podržati ovu inicijativu SDP-a zato što je dosita riječ o tome da se već provodi itekako snažna borba protiv nasilja u toj populaciji što jasno kažu pokazatelji o kojima ste govorili o padu 11% u odnosu na prošlu godinu itd. dakle sve ono što ste s pravom nabrojili. Pa postavlja se pitanje zašto zapravo danas na ovaj politikanski način pokušava plasirati interpelaciju i ovdje imputira vrlo negativno vrijeđajući klub HDZ-a da nam nije stalo do toga što se događa u društvu da nije stalo do toga da se treba boriti protiv nasilja itd. zapravo leži u tome da očito SDP želi i dalje stvarati anarhiju u društvu, izazivati kaos kao što je to jasno rečeno iz rečenica kolegice Ingrid Antičević. I ovdje imam njen transkript njenog govora koji je u suprotnosti s onim što govori klub SDP-a. klub SDP-a kaže ovo nije politikanstvo, ovo nije politička stvar, a njegova zastupnica Ingrid Antičević kaže ovo je prvenstveno politička stvar. Dakle oni unutar kluba se ne mogu dogovoriti o čemu se radi. Očito ili nedovoljno razgovaraju o tome što se treba postići sa ovakvim jednim činom interpelacije ili očigledno netko od njih govori istinu. Ja mislim da prije govori istinu kolegica Antičević, jer je jasno rekla da je to politička stvar i oni tu borbu protiv nasilja žele prebaciti u političku sferu što je apsolutno nedopustivo iz onih činjenica što smo čuli od gospođe Vican je sasvim jasno da je ne da je nepotrebna i neplodna rasprava o interpelaciji, nego da je potpuno promašena.
Hvala. Odgovor na repliku, kolegica Podrug. Izvolite.
Hvala gospodine Matušiću. U potpunosti potpisujem vašu repliku i jedino što vam mogu odgovoriti da me cijeli ovaj slučaj, zapravo kaos koji vlada u SDP-ovim izjavama pa čak i u ime kluba podsjeća na ono "drž te lopova, ali samo ako lopov nije u SDP-u" pa se borimo protiv korupcije, ali samo ako se ne borimo protiv korupcije u SDP-u. ili borimo se protiv problema ali samo ako nije problem u SDP-u ili važni su nam podaci ali samo znate ako vas pobijemo onda nam više poslijepodne nisu važni podaci. Toliko, hvala.
Hvala. I iduća prijava replike, uvaženi kolega Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice javno ste dvojili hoćete li svoje buduće dijete staviti pod stakleno zvono i odgajati ga na takav način. Nije jamstvo da će postati tako pošten i dobar čovjek. Neće sigurno, niti će odabrati put istine, ljubavi i dobrote. Pod staklenim zvonom će samo suprotne sve karakteristike poprimiti. Najviše na ponašanje ljudi utječu vrijednosni sustavi, a oni se formiraju ponajviše u obitelji, a dodaje oblikuju dodatno cijeli život i kroz školu i različite institucije, pod utjecajem različitih čimbenika društvenih i pod velikim utjecajem medija. Vrijednosni sustavi utječu na sve naše misli i na sva naša djela pa i na to kako ćemo se ponašati prema drugim ljudima a to se poprima ponajprije u obitelji. Što snimi od vas tako će vaše dijete se ponašati i prema drugom čovjeku. Hoće li netko biti, dovoditi do razdora ili do sklada, hoće li netko biti čovjeku čovjek ili vuk o tome određuje ponajprije vrijednosni sustav svakog pojedinca i na njemu treba najviše raditi. Nažalost, mediji tu imaju isto tako nedovoljnu i lošu praksu. Ja dok sam bio dijete uživao sam gledati crtiće i radovao se Lupiu Dobriću ako ga se sjećate a danas čim otvorite televiziju samo gledate nasilje i to u mnogočemu utječe i na vrijednosne sustave onih koji su u stanju činiti zlo a čine zlo samo slabići, jaki ljudi su spremni samo činiti dobro. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku uvažena kolegica Podrug. Izvolite.
Hvala vam gospodine Marić na vašoj replici jer ste mi zapravo dali priliku i da isteknem još neke važne stvari a to je da sam osobito zapravo ponosna danas pred nama evo u ime Vlade HDZ-a i koalicije i državni tajnik koji radi u Ministarstvu obitelji. Upravo ova Vlada je osnovala prvo Ministarstvo obitelji. Zar nije to jasna poruka što HDZ misli o obitelji? Druga stvar, ova Vlada osnovala je 17 obiteljskih centara koji su sa pozicija centara za socijalnu skrb i zdravstvenu zaštitu zapravo prenijeli nekakve ovlasti jer oni zapravo imaju proaktivnu i preventivnu ulogu. Ali kolega Marić ja se apsolutno slažem s vama. Uz sve državne institucije danas je izuzetno važna uloga roditelja više nego ikad. Hvala lijepa.
U ime Vlade državna tajnica Dorica Nikolić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ja se javljam samo budući da se u raspravama često spominju centri za socijalnu skrb, pa se spominje također ovdje u zaključcima interpelacije i civilno društvo i mnogi drugi prijedlozi koji bi se trebali izvršiti. Ja moram reći da je činjenica da centri za socijalnu skrb su opterećeni poslovima, međutim svjesni činjenice da nasilje u društvu postoji, da ga se niti taji niti zanemaruje i da se nastoji što više i što bolje odraditi svoj posao. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi u svojim programima da bi pomoglo centrima za socijalnu skrb i stručnjacima je samo ove godine uložilo skoro 2,5 milijuna kuna da bi surađivalo sa civilnim društvom što se i predlaže u ovim zaključcima pa bi ja samo ne zamarajući vas htjela reći da surađujemo sa društvom za psihološku pomoć, sa SOS telefonom Poziv u pomoć, Ženska soba, Centar za seksualna prava, Udruga za zaštitu zlostavljane djece i žrtve nasilja "Krila ljubavi", Grupa za ženska ljudska prave "B.a.B.e.", Udruga Mirta Split, Ženska pomoć "Sada", SOS telefon za žene i djecu žrtve nasilja s prihvatnim centrom, Ženska udruga "Izvor", Udruženje "Djeca prva", Udruga socijalnih radnika Istarske županije, Udruženje Baranja. Također Udruga za rad s mladima "Breza", ... [[Govornica se ne razumije.]] udruga za zaštitu zdravlja, socijalnu skrb i promociju prava djece, Udruga "Igra", Centar za žrtve rata, Hrabri telefon, Telefon za zlostavljanu i zanemarenu djecu, Udruga "Zora", Poticaj, udruga "Most", Mirovna grupa "Oaza" Beli Manastir, Udruga "Čakule kroz život", Centar mira nenasilja i ljudska prava Osijek. Također da bismo poboljšali rad u centrima za socijalnu skrb a pogotovo u domovima za djecu s poremećajem u ponašanju prvi puta se dogodilo u Hrvatskoj a mogu reći da prvi puta možda čak i u nekim zemljama koje su daleko razvijenije od nas zapravo provodimo program u koji su uključeni socijalni radnici i u suradnji sa nizozemskom Vladom koja nam je rekla i čestitala da zapravo prvi puta se događa da socijalni radnici su uključeni u isti program kao što su i policijski odnosno drugi službenici kako bi se spriječio zapravo bijes i kako bi se spriječilo nasilje između djece tj. vršnjačko nasilje i takvi naši socijalni radnici koji su dobili licencu dalje educiraju sve one koji sudjeluju u edukaciji djece s poremećajem u ponašanju bilo da se radi u centrima za socijalnu skrb, bilo da se radi o domovima za poremećaj u ponašanju. Što se tiče spominjanja nekih domova, naših domova kao što je bilo spomenuto Dom u Osijeku mislim da ne bismo trebali pogotovo i sa ove govornice spominjati nešto što je ministarstvo i što je naša inspekcija jasno i glasno u svim novinama objasnila da toga bilo nije. Prema tome, ako ima bilo kakvih saznanja a možemo podastrti svakom od vas saborskom zastupniku, nema nikakvih problema, ako želite mi ćemo vam poslati izvješća inspekcija kojih je bilo u više navrata i također liste stručnjaka tko je surađivao s nama na tom području pa ćete vidjeti da tu nisu uključeni samo ljudi iz inspekcije Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi nego i nezavisni stručnjaci koji su ustvrdili potpuno suprotno od onoga što je bilo u medijima. A zašto je bilo u medijima ja bih rekla da je to više političko nego li drugo pitanje. Hvala.
U ime predlagatelja kolegica Opačić. Izvolite kolegice.
Moram iskoristiti ovu priliku da naprosto pitam gospođu državnu tajnicu za socijalnu skrb nakon svega ovoga što je ovdje rekla o tome kako se uključuju djelatnici centara za socijalnu skrb, dakle socijalni radnici u neke edukacije što je apsolutno za pozdraviti. Ali kako na primjer komentira Sindikat socijalnih radnika koji je prije nekoliko dana progovorio o tome kako je njihova struka punih sedam godina zanemarena, traže da se to Ministarstvo socijalne skrbi izdvoji kao posebno ministarstvo ili da se uklopi u neko drugo ministarstvo a ne da ostane u sustavu zdravstva jer su oba dva sustava bremenita problemima i socijalna skrb u tome definitivno jest jedno neželjeno dijete. Oni upozoravaju na to da nemaju supervizija, da nemaju vremena, oni iznose jedan podatak da na primjer da njima na jednog djelatnika u centru za socijalnu skrb dolazi jako puno poslova koji su vrlo širokog raspona. Kažu oni ovako o zlostavljanju obitelji, bračnih sukoba, incesta, alkoholizma, drugih ovisnosti, maloljetničke delikvencije, poremećaji u ponašanju, problema osoba treće životne dobi i pritom na jednog socijalnog radnika idemo 10 tisuća osoba te 1 socijalni radnik na 200 obitelji. To je ono o čemu sam ja govorila jutros, dakle oni nemaju vremena jer su preopterećeni i ne mogu se baviti onoliko koliko bi trebalo da budu efikasni u radu sa rizičnim obiteljima. I na kraju, kada govorite o stručnjacima mentalnog zdravlja morate znati da sa ovakvom djecom mogu raditi samo ljudi koji su za to educirani. Oni se zovu psihoterapeuti, a njih u Hrvatskoj možete nabrojat na prste dvije ruke. Samo toliko.
Hvala. Imamo jednu prijavu ispravka navoda. Uvažena kolegica Nedjeljka Klarić. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa evo, netočan je navod gospođe zastupnice da nema supervizije. Ima je, jer upravo ste iz izvješća kojeg je podnesla Vlada Republike Hrvatske na vašu interpelaciju kazala slovom i brojkom da je 35 stručnjaka osposobljeno, educirano za provođenje postupaka supervizije. Hvala lijepa.
Hvala. Dalje se za raspravu prijavila kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospođe državne tajnice i gospodin državni tajniče. Uvažene kolegice i kolege. Interpelacija Kluba zastupnika Socijal-demokratske partije o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delikvencije, kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima još je jedan u nizu neuspjelih pokušaja dokazivanja oporbe da u Hrvatskoj državi ništa ne valja. Kako to izvesti ako ne dobro prokušanom metodo na nekoliko stranica selektivno iznijeti podatke samo one koji meni idu u prilog u pokušaju dokazivanja teze, a pri tome nije važno jesu li ti podaci točni ili nisu na principu nekadašnjih optužnica u kojima je sadržana i presuda. Sigurna sam da nije ugodno kad na tako složenu interpelaciju sa 6 stranica optužbe dobijete pregledan i iscrpan odgovor na 50-tak stranica koji poništavaju i ruše navode, ali pri tome me čudi i začuđuje upornost i ustrajnost u obrani interpelacije i niti jedna pozitivna riječ za do sada učinjeno i sve ono što hrvatska Vlada na ovome polju čini. Dobro je istaknuti kako je do interpelacije došlo jer čuli smo u prethodnim raspravama kolegica Šimunović je istakla netočan podatak, ali ni to me ne čudi jer kolegice i kolege iz SDP-a vi ste u svojoj interpelaciji napisali da je Klub zastupnika SDP-a još u ožujku ove godine uputi u proceduru Hrvatskoga sabora itd., itd., a dopis nosi nadnevak 27. siječnja 2010. Očito kao vizionari znate što ste ubuduće napravili. Ali niste vizionari nego se dogodilo da ste pogriješili, taj dopis ste uputili u ožujku 2009. godine kao prijedlog uvrštavanja točke dnevnog reda "Porast nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj na koji je Vlada Republike Hrvatske u svibnju iste godine dostavila odgovor. Međutim, kako za godinu dana nije bilo mišljenja matičnog Odbora za obitelj, mladež i šport točka se prema Poslovniku nije mogla raspraviti na plenarnoj sjednici. Trebam li reći da je na čelu odbora članica kluba SDP-a koja je propustila to napraviti pa valjda i zato treba biti kriva parlamentarna većina i Vlada Republike Hrvatske. I onda se u siječnju 2010. podnosi ova interpelacija, ovoga puta dolazi na matični Odbor za obitelj, mladež i šport i biva neprihvaćena, odnosno odbijena. Krenut ću od činjenice da Hrvatska ima odličan zakonodavni okvir od Obiteljskog do Kaznenog zakona, a načela o zaštiti mladih ugrađena su i u nacionalne dokumente. Nažalost, postoje i dobri i važni dijelovi propisa koji se odnose na prevenciju, a koji se ne provode. Tako npr. mnogi roditelji ne provode odredbu iz Obiteljskoga zakona prema kojoj djeca mlađa od 16 godina ne mogu biti vani bez pratnje roditelja ili staratelja od 23 do 5 sati ujutro. Ono što me posebno u interpelaciji kolega iz SDP-a zasmetalo je izostanak uloge roditelja. Dakle, za sve što ne valja u ovoj državi kriva je Vlada, govorim o djeci i mladima. Naveli ste drastičan porast nasilja među djecom i mladima kao jedan od razloga, a onda su vam u onom dopodnevnom dijelu ove rasprave dokazali da se ne radi o drastičnome porastu nasilja, a utemeljili ste i na podacima koje daju mediji, gotovo na dnevnoj razini. Dakle nema uloge roditelja, vama uloga roditelja u cijeloj ovoj priči i ovoj problematici nije važna. Spominje se samo na jednome mjestu gdje kaže pa to smo imali danas prilike čuti da se roditelji bore, kaže u razdoblju krize i pojačanih napora roditelja da osiguraju obiteljsku egzistenciju. Netko je to danas još bolje rekao, bore se za goli život. Pa kolegice i kolege, nećemo se složiti. Nije kriza u ovoj državi od 2004. godine i da Vlada od tada ništa nije radila, a da roditelji nemaju nikakvu obvezu prema svojoj djeci. Zbog toga u prevenciji nasilja, delinkvencije i kriminaliteta i rizičnog ponašanja među djecom i mladima važno je istaknuti i odgojnu ulogu roditelja. U sprečavanju izloženosti navedenim rizicima roditelji imaju značajnu i ne zamjenjivu ulogu i odgovornost. Parlamentarna većina i hrvatska Vlada zalažu se za odgovorno roditeljstvo. I ja u ovoj svojoj raspravi iskoristit ću priliku i odgovoriti onim kolegicama i kolegama koji su se čudili i postavljali pitanja kako možemo očekivati, dakle ako se roditelj posvećen poslu i egzistenciji nije obvezan brinuti o djetetu i ne može, postavljam pitanje kako možete očekivati, ja sam prosvjetni radnik, kako možete očekivati od profesora, nastavnika, učitelja da za 45 minuta koliko predmetni nastavnik u danu ili 90 ako je blok sat, primijeti probleme s kojima se suočava nečije dijete. Pa i taj prosvjetni djelatnik, taj prosvjetni radnik ima svoju obitelj i on se bori za egzistenciju, ima i svoje dijete kojem se poslije posla i radnog mjesta mora posvetiti. Dakle, uloga roditelja u interpelaciji nigdje nije naglašena. Vratimo se na dokumente koje Hrvatska ima. Od ukupno 110 mjera iz Nacionalnog programa djelovanja za mlade 27 mjera provedeno je u cijelosti, 81 mjera je u stalnoj provedbi, a dvije mjere nije bilo moguće provesti jer bi za to bila potrebna izmjena Ustava. Radilo se o pravu glasa od šesnaeste godine i organiziranju ekskurzija za koja je potrebna izmjena zakona. U svojoj interpelaciji krenuli ste odmah od drastičnog porasta kriminaliteta među mladima. Činjenica je međutim, da stopa kriminaliteta među mladima u Republici Hrvatskoj iznosi 20% i ispod je europskog prosjeka. No možemo uz onu malu opasku da je možda razlog tomu vjerojatno i zbog toga što se kod nas još uvijek ne prijavljuje sve nasilje već samo teži slučajevi. Kolegice i kolege, mene zanima kako zastupnici u drugim državama u našem okruženju, jer pred vratima smo Europske unije i sigurna sam da ćemo u najskorije vrijeme postati punopravnom članicom ove velike obitelji europskih država. Kako zastupnici se postavljaju u svojim državama? Ističu li i oni da nas jako zanima ona siva brojka, mi smo ih svi svjesni. Ali zašto toliko naglašavamo samo situaciju u Hrvatskoj? Moja prava opaska je usmjerena i onome što sam očekivala da će i Vlada u svome odgovoru dati gdje je stanje nasilju među mladima. Dakle, u ovome što radimo u Republici Hrvatskoj u odnosu na europsko okruženje. Hrvatska nije otok. Ovo što se događa među mladima u Hrvatskoj nije izdvojeni slučaj i specifikum samo naše države i očekivala sam na određeni način da će se Vlada u odgovoru dijelom dotaći i napraviti tu sliku, dati sliku gdje smo u odnosu na okruženje. Kad govorimo da Ured pravobraniteljice bilježi sve više prijava, ali povezanih sa novim tehnologijama. Sad nemam, vidim da nemam vremena govoriti o opasnostima koje dolaze od interneta, mobitela i svega onoga što je djeci pri ruci. Ne govorimo o tome da je Vlada Republike Hrvatske osnovala i regionalne uvjete Ureda pravobranitelja za djecu u Rijeci, Splitu i Osijeku, da smo senzibilizirali hrvatsku javnost i da zbog toga možemo očekivati ovaj broj prijava, povećani broj prijava. Međutim, s obzirom na nezaobilaznu ulogu interneta u obrazovanju treba upozoriti na odgovornost roditelja i tvrtki koje pružaju internetske usluge. Ni jednom riječju u interpelaciji oporba ne želi istaknuti značaj obiteljskih centara, 17 obiteljskih centara koji djeluju u Republici Hrvatskoj. I meni je jako žao što dolazim iz jedne od one četiri županije koje u ovome trenutku zbog gospodarske situacije nisu još dobile obiteljski centar. Međutim, nije za to sve kriva Vlada. Ja dolazim iz sredine, Brodsko-posavske županije i grada Slavonskoga Broda u kome gradonačelnik nikako nije mogao pronaći prostor da bi se ova aktivnost održala. I zaključno, uvjerena sam da se samo kontinuiranom provedbom svih dokumenata Vlade Republike Hrvatske usmjerenih na prevenciju i sprječavanje nasilja među mladima i zajedničkim radom svih mjerodavnih institucija koje se bave mladima mogu postići bolji i još bolji rezultat i u ovom području, te dajem potporu Vladi u njezinom budućem radu. Iz svega navedenoga ne samo da ne mogu podržati, nego kao i Vlada odbacujem navode iz ove interpelacije Kluba zastupnika Socijaldemokratske partije. Hvala lijepa.
Hvala. I sad idemo redom. Imamo dva ispravka navoda i 7 replika. Najprije ispravak navoda uvažena kolegica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Kolegice Bilić Vardić netočno je da mi dio ove interpelacije nismo predlagali, raspravu o ovoj temi. 16. ožujka uputili smo kao dopunu dnevnog reda 9. sjednice upravo točku – Porast nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj. Htjeli smo otvoriti raspravu o ovom problemu. 14. svibnja 2009. godine Vlada je dala mišljenje na prijedlog za pokretanje rasprave na temu porast nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj. Rekla je da ne prihvaća da se pokrene rasprava u Saboru na tu temu, da je svjesna činjenice o postojanju nasilničkog ponašanja među djecom i mladima. Međutim, da sukladno svom djelokrugu itd. poduzima određene mjere. Kako ni deset mjeseci nije bilo dovoljno da se ova tema raspravi išli smo sa interpelacijom upravo zato što po našem Poslovniku se ona mora raspraviti na sjednici na kojoj je stavljena na dnevni red, a da smo ostali pri ovoj točci koja je bila uvijek na kraju dnevnog reda niti danas ne bismo o tome raspravljali.
Hvala. Dalje. Ispravak navoda uvažena kolegica Milanka Opačić.
Pa ispravljam netočan navod kolegice Bilić Vardić koja je rekla da u našoj interpelaciji nema govora o odgovornosti roditelja i da smatram da je za sve kriva država. Mi smo ovdje prvenstveno htjeli govoriti o roditeljima koji ne obavljaju svoju roditeljsku dužnost. Dakle, jest obitelj temelj svega, jest da iz obitelji to sam ja u uvodnom dijelu rekla, da iz obitelji može izaći savršeno dijete. Ali na žalost nam iz obitelji koji su problematični izlaze ovakva djeca o kojima smo danas govorili. Dakle, kad imamo takvu obitelj onda mora država intervenirati. Pa ne možemo valjda reći, je to je problem obitelji pa nećemo ništa. Na žalost, jedna ravnateljica i to najjačeg centra ovdje u Zagrebu je izjavila neki dan u novinama ako je izjava točna. A to je ona rekla, veli pa ne mogu ja ulaziti u obitelji. Nije točno. To je i zakonom zadatak centra da uđe u obitelj i da vidi što se događa. Ne mogu nastavnici ulaziti, ne mogu tete iz vrtića, ali može Centar za socijalnu skrb.
Hvala. Prvi se za repliku javio zastupnik Stazić. Izvolite.
Kažete kolegice i zamjerate da u ovoj našoj interpelaciji nije apostrofirana obitelj kao onaj segment društva koji bi bio najodgovorniji za prevenciju nasilja među mladima. Nasilje među mladima vidimo kao društveni problem, problem društva i taj problem društvo mora rješavati ako je to društveni problem. Mi ne možemo, odnosno bili bismo potpuno neefikasni kad bi rekli je slušajte to je obiteljska stvar, pa neka to obitelji riješe, neka paze kako odgajaju djecu, pa će toga nasilja biti manje. Djeca koja rastu u sređenim obiteljima, koja dobivaju adekvatan, kvalitetan odgoj neće postati nasilnici ili je daleko manji je izgled da postanu nasilnici. A oslanjati se na obitelj koja je disfunkcionalna ili koje nema i koja se već pokazala nesposobnom da na taj način odgaja djecu je zapravo zabijanje glave u pijesak. Mi time ne bismo ništa postigli. Pa ne možemo se oslanjati na obitelj koja je već pokazala da nije u stanju riješiti problem. Mora intervenirati društvo. To jest društveni problem i gospođa Bilić Vardić to nije stranački problem. I zato je potpuno nebitno koja je stranka ovo uputila u proceduru. Zato je posve nedužno i to kada je to uputila u proceduru. Bitno je da imamo jedan društveni problem i da bi nam svima trebalo biti stalo da se taj društveni problem riješi, to je ono što nas smeta, da odbijate tu interpelaciju kao poziv za raspravu o tom problemu.
Odgovor na repliku, kolegica Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa kolega Staziću na vašoj replici jer sad ste mi dali priliku da ja pitam je li to znači odustajete od ove interpelacije. Nitko ovdje, prvo je netočno nitko od nas niti sam ja u svome izlaganju tvrdila niti je to moj stav niti kluba parlamentarne većine da je nasilje među mladima obiteljska stvar. Ono što je činjenica kolega Staziću da sam dobro iznijela, to je sad odgovor i na one ispravke netočnoga navoda kolegici Zgrebec, pročitajte što vam piše u interpelaciji na stranici 3., nisu dobro napisali kad su podnijeli. Da nisam bila na Odboru za obitelj, mladež i šport u kojem je predsjednica gospođa Opačić i da nisam čula sve one osobe koje ste vi u ime kluba zastupnika dali da nam govore nigdje u interpelaciji ne piše da se radi o rizičnim obiteljima, onim obiteljima nego ste ovom interpelacijom svu djecu proglasili nasilnicima, svi koji rade u centrima ne znaju svoj posao, su nesposobni, državna tajnica gospođa Vičan je ispravila nepravdu koju ste nanijeli i djelatnicima u sustavu odgoja i obrazovanja i da ste drugačije krenuli, da je tekst interpelacije bio drugačiji onda smo mogli razgovarati, a da ste ispunili onu obvezu koju sam ja rekla u svojoj raspravi da je matični Odbor za obitelj, mladež i šport dao svoje mišljenje dostavio ga predsjedniku Sabora, ova točka bi bila raspravljena tijekom prošle godine, ali vas to ne smeta, vi ponovo pišete da ste ove godine u ožujku dostavili prijedlog porast nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj.
Hvala lijepo. Dalje za repliku se javila kolegica Karmela Caparin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice jako ste dobro primijetili da Socijaldemokratska partija u ovoj interpelaciji uopće nije spomenula obitelj, niti je ona važna, usudila bih se reći, a znamo da je obitelj zaista temeljna jedinica ovog društva, i da obitelj ima veliku ulogu u suzbijanju nasilja. Unatoč činjenicama koja govori gosopdin Stazić ja mogu reći samo jedan podatak da rana izloženost nasilju u obitelji tijekom djetinjstva povećava vjerojatnost pojave nasilja u adolescenciji u dobi za 40%.
Odgovor na repliku, kolegica Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala kolegici Caparin. Ono što sam, što nisam imala vremena u raspravi naglasiti, Vlada Republike Hrvatske u svim svojim dokumentima, u svim programima koje obiteljski centri provode pruža i potporu roditeljima kako bi se mogli i znati nositi s brojnim izazovima u odgoju svoje djece. Prema tome, hvala vam što ste i vi naglasili i potvrdili ulogu i značaj obitelji, odnosno roditelja u odgoju djece, a prevenciji nasilja među mladima.
Hvala. Iduća replika, kolegica Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Vardić rekli ste da iščitavate iz naše interpelacije da je Vlada za sve kriva. Mi govorimo o nefunkcionalnom sustavu. Mogu vam reći da sam prilično zbunjena. Obično ne politiziram niti ovdje se izražavam govorom mržnje, ali moram reći da sam zbunjena. Ovdje se stalno nabraja forma, pa se kaže evo osnovano je Ministarstvo obitelji, toliko o tome koliko se misli o obitelji, koliko ova Vlada misli o obitelji. Zatim gospođa državna tajnica kaže uložilo se u 2 milijuna kuna, suradnju sa civilnim društvom. To je točno, vjerojatno. Međutim, zna li se gdje su ti novci, zna li se rezultat toga, zna li se da li ste zapravo spremni vidjeti i promijeniti nešto ako rezultata nema, a očito rezultati nisu dobri, jer nasilje je u porastu. Isto tako, gospođa državna tajnica kaže da nema potreba napraviti zajednički, odnosno isti preventivni program o čemu mi govorimo stalno i kažete da problem nasilja nije isti. Problem nasilja od etioloških faktora, dijagnoze, terapije uvijek je isti, to je neprihvatljivo ponašanje. Tko kaže da problem nasilja. Prema tome, kolegice vi ste isto nabrajali, nabrajali ste 110 mjera djelovanja za mlade koji su rezultati toga. Sve su to forme i centri za, sve su to forme koje su potrebne, međutim sadržaja nema.
Hvala.
ova interpelacija ne može riješiti situaciju, ali je otvoren put ka rješavanju. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolegica Bilić Vardić.
Hvala lijepa. Kolegice Bonačić, prvo da vas ispravim jer ste rekli da je nasilje i dalje u porastu, a nasilje nije u porastu nego je smanjeno, to su podaci koje je Vlada dostavila. A kad kažete, zašto sam reagirala ovako kako sam reagirala. Pa ja ću citirati, pročitat ću ono što ste napisali iz odnosa prema Vladi. Dakle na kraju interpelacije stoji, prethodno navedeni podaci i pokazatelji ukazuju ne samo na nezainteresiranost Vlade da poduzme učinkovite i urgentne mjere za suzbijanje nasilja među djecom i mladima, već i na kočenje itd., itd. Kolegice Bonačić, ja sam sigurna da ćete se složiti samnom da niti jedan zakon, niti jedna strategija, niti jedna rasprava kako na matičnom, tako i na ovoj plenarnoj sjednici neće iskorijeniti problem nasilja među mladima. Sigurna sam da u jednom drugačijem tonu, da ste vi drugačijim jezikom i drugačijom namjerom išli na razmatranje ove problematike u Hrvatskome saboru da bi i rasprava sa ove strane sabornice bila drugačija. Zbog toga ne možete očekivati da prihvatimo da Vlada dosada ništa nije napravila, da ništa ne čini. A ja ću vam reći što su vam kolegice iz Odbora za obitelj rekle da mi nećemo da priznamo da ima problem, a tko je zadovoljan? Pa Vlada je svjesna problema, zbog toga sve ovo i radi, a složit ćete se sa mnom, ja se nadam, da samo kontinuiranom, dugogodišnjom provedbom svih ovih mjera i još poboljšanjem u cijelome sustavu možemo polučiti željeni rezultat, a to je daljnje smanjenje nasilja među mladima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje se za repliku prijavio uvaženi kolega Jerko Rošin.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Moja replika je kolegici u odnosu na tretman obitelji u ovoj interpelaciji. Zato što mi se čini da nije lako sačuvati obitelj, imati obitelj i u obitelji odgojiti djecu. Prema tome izuzetno je važno kakvo je stanje u obitelji i stimuliranje obitelji da ona postoji i bude da bi mogla odgajati djecu. Nasilje je danas, danas je nasilje u svijetu jedna općenita pojava. Pa je kod djece samo to jedna od manifestacija, koja dakle jedna atmosfera u društvu je šira ta koja utječe na ovo. I jedina čvrsta karika u društvu danas je obitelj. I zato mislim da je pitanje medija vrlo odgovorno pitanje, vrlo važno i u interpelaciji propušteno jednako kao što je i obitelj. Jer su te 2 stvari međusobno jako povezane. Jedna utječe na drugu i raspad obitelji dovodi do recimo lošijih stanja. Dakle, stimuliranje pozitivnog odnosa u obitelji, odnosno smanjenje depresije koja se medijski sve više afirmira i situacija bi značajno bila drugačija. Zato mi je žao da te 2 teme u interpelaciji, koja apsolutno zaslužuje pozornost, slažem se, nije na pravi način afirmirano. Hvala lijepo.
Hvala kolega Rošin. Odgovor na repliku, kolegica Bilić-Vardić.
Hvala lijepa. Kolega Rošin dobro ste uočili, ja sam imala zapisano i za medije, ne znam jesam li se dovoljno osvrnula. Samo sam rekla da su se kolege iz SDP-a pozivaju na slučajeve koje mediji iznose. Čuli smo danas u raspravi da mediji ništa ne označavaju. Ako govorimo o Zakonu o elektroničkim medijima, ako govorimo o Agenciji za elektroničke medije pa možemo primijetiti da u posljednje vrijeme, ali i to su dosezi, dakle ništa se ne može riješiti preko noći. Filmovi nam jesu sa oznakama 12, 15, 18. Zabranjeno, dakle, za djecu ispod 12 godina, ispod 15, odnosno ispod 18 godina. I tu je napredak. I još nešto, koliko su kolege iz oporbe bile ozbiljne, zadužile su Vladu sa nekih, u svojoj interpelaciji, sa četiri po točkama, a onda još puno podstavaka da u roku od 15 dana sve ovo što su oni poželjeli, a dobili u odgovoru na interpelaciju dostave. A samo da ste se malo, kolegice i kolege, strpjeli onda bismo imali ovo što je Vlada napisala da podatke o provedbi i ostvarenju programa nacionalne politike borbe protiv sprječavanja nasilja među mladima do 28. veljače su Vladi dužni dostaviti resorna tijela. I dakle takvo izvješće Vlada može dostaviti ovome Saboru. Trebalo je samo malo strpljenja, nakon godinu dana ne bi ni ovih par tjedana ništa promijenilo i ništa pogoršalo u stanju u ovome području. Hvala lijepa. A možda bismo imali još svježije podatke.
Katarina Leaković, kolegica se također javila za repliku. Izvolite kolegice.
Da, Karolina Leaković, hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolegica Bilić-Vardić je rekla da u našoj interpelaciji zapravo nismo dovoljno prostora posvetili ulozi roditelja, odnosno ulozi obitelji. Evo sad smo čuli isto tako i ulozi medija. Pa ja bih zapravo rekla da nismo ni podnijeli ovu interpelaciju o ulozi roditelja, o ulozi medija nego o ulozi Vlade Republike Hrvatske i u tom smislu doista ne možemo prihvatiti da kolege i kolegice iz HDZ-a naglašavaju ulogu i odgovornost samo roditelja i samo obitelji i samo medija, a na neki način skidaju tu odgovornost s razine Vlade RH. Smatram da bi to otprilike značilo nešto poput, ne znam, razbolio si se, tko ti je kriv, krivo si se hranio, nisi se kretao, nećemo ti platiti zdravstvenu zaštitu. Ako imaš novca liječi se, ako nemaš nemoj se liječiti. To je isto tako, znači, aha dijete ti ima problema u ponašanju ili je žrtva nasilja. Pa tko ti je kriv bio si loš roditelj, mi tu ne možemo ništa. Takav stav je zapravo za nas apsolutno neprihvatljiv zbog toga što doista postoje problemi u sustavu na koje smo mi danas vrlo jasno ukazali. I nadam se da će biti još prilike da se govori o ovoj temi danas.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Bilić-Vardić.
Kolegice Leaković meni je savršeno jasno da je klub SDP-a podnio interpelaciju o radu Vlade RH, a ne o medijima i o roditeljima. Meni je žao što ja u svojoj raspravi, jer mi je isteklo vrijeme, a nisam vodila dovoljno računa, nisam rekla što nam rade mediji. Maloprije sam iznijela pozitivan primjer u elektroničkim medijima, ali ono što mediji svakodnevno izvlače drastične i ekstremne, to su činjenice, pogibije mladih ljudi kao posljedica nasilja među mladima, dakle među vršnjacima, su činjenice. Ali od istih tih medija nismo vidjeli da upravo toj populaciji djece i mladih da su svakodnevno, ne moraju biti uvijek na naslovnici, a ove loše su uvijek na naslovnici, ali da budu i one pozitivne stvari koje djeca i mladi u RH čine, postižu i koji se za njih čine. To je jedno. A drugo, ja vam moram reći da bili ste nazočni na odboru kad je rečeno da Vlada Republike Hrvatske ništa ne čini na prevenciji nasilja među mladima, kad nam je rečeno da probleme pokrivamo strategijama, od kojih nema velike koristi, a čuli ste u raspravi i mojih kolega i kolegica iz kluba parlamentarne većine da nema zakona, da nema strategija, da nema nacionalnih planova i programa, a po čemu bismo onda postupali i kako bi onda stanje bilo? Prema tome, samo kontinuiranom provedbom i zajedničkom svih institucija u sustavu možemo dobiti, odnosno poboljšati stanje na ovome, ali nikako vam pri tome ne mogu dati za pravo da negirate sve ono što je Vlada Republike Hrvatske u području sprečavanja i prevencije nasilja među mladima učinila.
Sljedeća replika, gospođa zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Bilić-Vardić nisam odustala od replike iako zapravo ovo kolegica Leaković je rekla upravo ono što sam htjela. Naime, vi ste rekli da se u interpelaciji se ne spominje uloga obitelji, uloga roditeljstva i da to na neki način zamjerate ovoj interpelaciji. A ja sam vam htjela reći upravo ono što je rekla i kolegica a to je da je predmet interpelacije uloga Vlade. Mi smo htjeli otvoriti raspravu o tome što Vlada čini i koja je uloga Vlade u ovoj problematici i da li je ispunjava u potpunosti. Ali mogli ste dosta iscrpno čitati o ulozi roditeljstva i o krivici roditeljstva u izvješću Vlade. Naime, Vlada svoju odgovornost prebacuje na ulogu roditelja i roditeljstvo smatram velikim krivcem. Ja sam pak sigurna da je obitelj samo pola problema i da bi njen eventualni loš utjecaj i loša uloga u odgoju djeteta mogla biti i trebala biti neutralizirana kada bi ostali čimbenici u društvu ostali čimbenici u odgoju djelovali odgovornije, odnosno kada bi ostatak društva i institucije kvalitetno i odgovorno radile svoje posao. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku gospođa zastupnica Suzana.
Hvala lijepa. Kolegice Jerković jasno je meni da je u interpelaciji ste htjeli osvijetliti ulogu Vlade a rekla sam to i u svojoj raspravi pa ću ponoviti i u odgovoru na vašu repliku niste zadovoljni odgovorom koji je Vlada dostavila, jer je u tome odgovoru najveći gro vaših navoda se pokazao netočnim, a pokazalo se da Vlada puno više čini negoli što ste vi i očekivali. Iako je ovo replika stvarno vas moram ispraviti, rekli ste da Vlada prebacuje ulogu i odgovornost na roditelje. To u ni u kom slučaju nije točno. Tome ne stoji. Ja ću ponoviti ono što sam već rekla u odgovorima na repliku. Vlada naglašava važnost uloge i odgovornost roditelja kao i nužnost davanja veće potpore roditeljima kako bi se mogli i znali nositi s brojnim izazovima u odgoju djece. O tome svjedoče i podaci. Vlada ih je dostavila u odgovoru na zastupničko pitanje vaše zastupnice kolegice Marije Lugarić, što su sve obiteljski centri samo u protekloj 2009. godini napravili. Koliko okruglih stolova, koliko radionica ne samo za djecu i mlade, nego i za roditelje. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Luka Denona, replika. Izvolite.
... [[Govornik nije uključen.]] da nasilje među mladima naravno ima. I tu ćemo se složiti zajedno sa nama koji smo ponudili ovu interpelaciju o ulozi Vlade u rješavanju i sprečavanju toga nasilja među mladima, da nasilja ima. Ono je nažalost sve brutalnije. Da li ga ima više ili manje, statistički gledano i ovako i onako, mislim da je to svejedno. Jer oni koji su pogođeni tim nasiljem, a tu su i mladi ali i roditelji tih mladih, ali i roditelji onih čija su djeca nasilnici također su pogođeni takvim ..., zaslužuju sigurno da se o nasilju među mladima razgovara na jedan drugačiji način. A onda je začuđujuće kako u svojoj raspravi kažete ili je barem kroz cijelu ovu raspravu se proteže nekakav dojam, imamo strategiju imamo sve što trebamo imati, to nekako zadovoljava pa eto mi smo učinili sve da to nasilje bude što manje. Ali vi kolegice Vardić upravo kažete da zar vi mislite da je strategija dovoljna, tako ste nama rekli. Naravno da mi ne mislimo da je tako. Tako ste rekli. Vi mislite da je strategija dovoljna mi mislimo da strategija nije dovoljna i onda nam uspoređujete zanimljivo, Hrvatska nije otok, pa onda taj postotak ili prosjek nasilja koji je u Europi, eto neka i nas zadovolji jer nismo otok, mi smo dio Europe. Ali kada govorimo o plaćama ili kada govorimo o nezaposlenosti, onda nikako da taj prosjek uhvatimo u plaćama, nikako da prosjek Europe uhvatimo u nezaposlenosti. Onda nismo otok, onda smo nekakva posebnost. Mislim da to nije dobra usporedba da nismo otok pa da eto možemo se složiti da ako je nasilje u Europi tako jako izraženo, da smo mi u tom prosijeku i da je to o.k. Ja mislim da ova briga i prebacivanje brige na roditelje je o.k. ali gledajte ako su roditelji odgovorni, a jesu odgovorni, onda oni brinu o svojoj djeci. I teško onim roditeljima čija su djeca nasilnici, teško onim roditeljima čija su djeca žrtve nasilja.
Dobro, kolega Denona. Hvala, hvala. ... /Govornici govore u isti glas./ ... Dobro, hvala. Odgovor na repliku Suzana Bilić-Vardić.
Kolega Denona, tko je rekao da nasilja nema? Ja ne znam koja je vaša replika bila po redu, ali ja ću svaki puta, ja se neću isto umoriti i reći pa Vlada je to rekla u svemu ovome što čini, duboko smo svjesni i zabrinuti zbog takve pojave među mladima u Republici Hrvatskoj. Vi uvijek idete ja sam rekla da ste i u interpelaciji se poslužili selektivnim izborom podataka samo onima koji vama odgovaraju. Pa sada kada ste meni predbacili što bih voljela znati da smo ovdje čuli danas kakvo je stanje u pogledu nasilja, iznijeli smo podatak kakvi smo po kriminalitetu, stopa kriminaliteta među mladima u Republici Hrvatskoj, ispod je stope kriminaliteta u Europskoj uniji. Ali kolega Denona vama smeta kada predsjednica Vlade da je pad bruto domaćeg proizvoda u Republici Hrvatskoj niži od članica Europske unije. E vidite, to je taj selektivni pristup sa vaše strane i zbog toga je malo teže ozbiljno razgovarati i naći zajednički pristup a smatram da je tema nasilja prevencija i sprečavanje nasilja među mladima je trebala biti ovdje konsenzusom usvojena i da imamo svi zajedno isti stav. Ali ne možemo ga imati kada vi potežete pitanje interpelacije o ulozi Vlade po ovome pitanju i već samim time kazujete svoj stav. I još samo nešto da parafraziram rečenicu molim vas, koja stoji u interpelaciji, kažu da takav odnos prema navedenom problemu, a govore o Vladi je trenutno i dugoročno štetan i ostavlja dalekosežne posljedice na cjelokupno društvo. Kolege iz SDP-a vaš odnos i prema navedenom problemu dakle nasilje prema mladima i prema Vladi Republike Hrvatske dugoročno je štetan ne samo za zajednicu nego i za vašu stranku. Vrijeme će pokazati.
Gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Teško se oteti dojmu pogotovo kada uzmemo u obzir sve ono što se u posljednje vrijeme događa, ili možda bolje da kažem u posljednjih nekoliko godina da činimo nedovoljno, da činimo malo u sprječavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delikvencije, kriminaliteta i rizičnog ponašanja. Ja mislim da to nije niti pitanje niti problem koji je vezan isključivo za jedan resor, koji je vezan isključivo za jedno ministarstvo ili za jedan segment društva iako u proteklih nekoliko godina čini mi se da se u velikoj mjeri bavimo time a to je da prebacujemo lopticu odgovornosti s jednog elementa sustava na drugi. Za neke je krivo društvo, za neke je kriva obitelj, za neke je krivo školstvo a za neke vidimo danas nije nitko kriv jer problem ne postoji. Nema zasebne i pojedinačne odgovornosti u jednoj ovako važnoj problematici osim one rekla bih koju ima Vlada jer Vlada ima u svojim rukama i moć i instrumente da mijenja stvari. Ne tvrdimo da Vlada ne čini apsolutno ništa ali želimo da se povede rasprava o tome da li to što činimo da li strategije koje imamo daju rezultate koje trebamo, koje očekujemo i koje želimo. Nekima je teško prihvatiti činjenice sa hrvatskih ulica rekla bih i hrvatskih škola ali bojim se da ako ozbiljno ne pristupimo ovom problemu će nam se sve skupa vratiti kao bumerang. Mi danas govorimo o nasilju među mladima i nad mladima. Neki prihvaćaju činjenice, neki ne. Međutim, već danas ignoriramo nešto što polako ali sigurno postaje činjenica a to je da se nasilje ne događa samo među mladima i nad mladima već i u odnosu na odrasle, dakle nasilje djece spram roditelja, djece spram nastavnika i bojim se da će nam se to za koju godinu dogoditi kao bum i da to nećemo dočekati spremni kao što nismo ni ovaj problem sa nasiljem među mladima i nad mladima dočekali spremni. O tome što društvo čini govori i podatak da su se lani ubila 73 maloljetnika. U vinkovačkoj školi ubila su se dvojica učenika a škola u tom trenutku nije imala psihologa. Dakle, svaki suicid djeteta dogodi se nakon što nam je dijete poslalo signal da mu je teško i da nešto ne valja. Sretna djeca se ne ubijaju, to je valjda jasno. Dakle, mislim da je opravdano postaviti pitanje što je bilo s prevencijom i što je bilo sa protokolima i programima koji su u tim slučajevima trebali biti primijenjeni a nisu. Evidentno je da nisu. Ako nema psihologa tko će otkriti problem, razgovarati sa djetetom, sa roditeljima. I kao što je kolegica prije mene konstatirala, društvo u kojem se djeca ubijaju ne može biti zdravo društvo, tu nešto jako, jako dubinski i suštinski nije u redu. Postavlja se pitanje da li mi imamo odgovor i da li sve strategije, programi i protokoli koje imamo daju adekvatni odgovor na ovaj problem. Gdje ja osobno vidim problem kada govorimo o djeci, mladima i nasilju koje se među i nad njima događa? Ja držim da jedan od ključnih problema jest taj što dobre zakone nemojmo biti licemjerni i reći da ništa ne valja. Ne, imamo dobrih zakona koje jednostavno ne primjenjujemo. Jednom prilikom sam već govorila o Zakonu o prekršajima protiv javnog reda i mira koji kaže da je zabranjeno davati alkoholna pića maloljetnicima mlađim od 16 godina. I drugi zakon Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti i trgovinama koji govori o zabrani prodaje mlađima od 18 godina. Dakle, to su dva zakona koja imamo. Kvalitetni su, međutim ne primjenjujemo ih. O tome govore izvješća MUP-a koja kažu da u 2007. godini nije bilo niti jednog prekršaja u tom smislu. U 2008. četiri prekršaja, a u 2009. svega tri. Dakle, naravno da ovi podaci ne mogu biti i nisu realni. Dakle, to jest veliki problem. Mi ne provodimo zakone niti strategije koje imamo i danas je djeci apsolutno sve dostupno. Dostupan im je alkohol, dostupna im je droga, dostupno im je oružje, pištolji, bombe a posljedice su sve tragičnije i sve tragičnije svakodnevno. Drugi veliki problem koji vidim osobno jest taj što ne detektiramo problem na vrijeme ali postavlja se pitanje kako bismo to i mogli, tko bi to trebao učiniti. Da li psiholozi kojih u školi nema? Gospođa državna tajnica je govorila o jako visokim standardima, ali gospođo državna tajnice ja sam vam uputila pitanje prije nepunih mjesec dana u kojem vas pitam a što je sa školom "Sveti Matej" iz Viškova koja je najveća škola u Primorsko-goranskoj županiji, škola koju pohađa 814 učenika u 30 razrednih odjela od čega je 30 učenika s rješenjem o primjerenom obliku školovanja. Dakle, 814 učenika 30-ero djece s posebnim potrebama a već godinama u njoj radi samo jedan jedini stručni suradnik pedagog. Kako da škola odgovori potrebama i ovih 30 djece s posebnim potrebama a kamoli nekakvim novim izazovima društva kao što je nasilje, droga itd. Ravnatelj škole vam se četiri godine već obraća sa zamolbom da se dozvoli zaposlenje još jednog stručnog suradnika. Zadnji odgovor koji je bio jest zabrana je zapošljavanja. A što je bilo sa proteklih tri godine? Dakle, mi se počinjemo baviti problemom onda kada je dijete već počinitelj kaznenog djela a dijete s problemom se može i mora detektirati puno ranije, ali da bi to moglo, da bi to bilo moguće potrebno je da imamo stručne, ekipirane stručne službe u školama što danas morate priznati da nemamo. Možda prosjek kada o njemu govorite ne zvuči katastrofalno, ali meni dođe da se zapitam da li je onda moguće da neke škole imaju pet, a neka druga nema niti jednog psihologa. Dakle, u svakom slučaju u Hrvatskoj u ovom trenutku imamo jako puno škola koje su nedovoljno stručno ekipirane i koje nemaju dovoljan broj stručnih djelatnika. Treća stvar i veliki problem jest to što je prevencija apsolutno zakazala. Danas se praktički ona ni ne provodi, iako se hvalimo sa školskim preventivnim programima moramo biti iskreni i reći da se oni u velikom broju, u velikom postotku škola ne provode. Kaže se da se oni odraz posebnosti škole i interesa učenika i nastavnika, ali zapravo u prijevodu to vam znači da 85% škola ne provodi preventivne programe jer su djeca nezainteresirana, jer su nastavnici nemotivirani, preopterećeni i zato nisu plaćeni. Što je najgore od svega, oni nisu niti educirani da bi mogli odgovoriti svim potrebnim izazovima. Rješenje ove situacije naravno da nije jednostavno, nije kratkotrajno, ali mislim da smo u interpelaciji jasno rekli što je potrebno učiniti i gdje je Vlada na neki način zakazala. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, tri replike. Ispravak, gospođa zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo ispravila bih navod gospođe zastupnice koja kaže da prebacujemo lopticu odgovornosti s jednih na druge. To je netočno, gospođo zastupnice. Nema nikakvog predbacivanja s jednih na druge već je Vlada vrlo smisleno produbila djelovanje svih i osigurala i kontinuitet rada svih institucija i subjekata koji se bave djecom. Nema nikakve šutnje niti tajni koje ova Vlada ne razotkriva kako bi se suprotstavila nasilju. I još jedan netočan vaš navod bih ispravila. Kad kažete da počimamo se baviti djecom kada je dijete već počinitelj kaznenog djela. To je također netočno jer vrlo dobro znate da imamo kvalitetne preventivne školske programe koji se jednako kvalitetno provode. Hvala lijepa.
Replika, gospodin zastupnik Jerko Rošin.
Hvala, gospodine potpredsjedniče Sabora. Kolegici Jerković bih replicirao na temu Vlade i priče o tome što se radi ili ne radi. Naime, kao što sam i u nekim drugim raspravama kazao pa i maloprije u replici, ovo je vrlo interesantna i zdrava tema i vrijedna pozornosti i nastojanja da se problemi riješe. Ali je problem u tome što u vašim raspravama i u vašim tezama počne prevladavat politička dimenzija koja je usmjerena prema Vladi i na ovoj temi rušit Vladu a ne riješit problem koji stvarno postoji. Takav dojam se dobiva, takva je percepcija, da zapravo nije interes riješit i stavit problem na zdrave noge nego na problemu koji nije specifičan za Hrvatsku ni za ovu Vladu pokušat srušit Vladu. Kad ta tema počne prevladavat onda se izgubi smisao one stvarne i valjane rasprave. Jer ova je Vlada barem pokazala, ako je čak ni figurativno, ako je to čak i formalno kako god hoćete, ali samo formiranje jednog ministarstva koje u svom nazivu spominje obitelj je barem skretanje pozornosti na izuzetno važnu temu. A o temi obitelji kao uzroku odnosno fertilnom ili nefertilnom tlu, nešto to što se događa je izuzetno važno jer Vlada nije ta koja može riješit neki problem, samo … [[Govornik se ne razumije.]] ali je obitelj ključna da bi se eventualno nešto moglo dogodit. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku. Gospođa zastupnica Romana Jerković.
Žao mi je kolega Rošin … [[Govornica se ne razumije.]] kako ste i sami rekli iznimno važnu temu. SDP nije imao nikakvu namjeru rušiti Vladu. Da je to htio to bi onda interpelacijom i tražio, jel tako. Ali mi smo interpelacijom tražili nešto potpuno drugo. Mi smo interpelacijom tražili da se dostavi objedinjeno izvješće o broju i vrsti kaznenih djela koja su počinile maloljetne osobe. Pa gospođa državna tajnica je sama za ovom govornicom priznala drago mi je da je došlo do ove interpelacije jer sad smo konačno mogli nekima pokazati kako stvari stoje i objediniti sva tri ministarstva. Jel tako gospođo državna tajnice da ste upravo to rekli. Prema tome, mi smo mogli tražiti kao što ste rekli smjenu Vlade, međutim tražili smo vrlo konkretne stvari. Tražili smo da se raspravlja o jednom problemu koji je u ovom trenutku problem broj 1 u Republici Hrvatskoj, jer raspravljajući o mladima i nasilju nad i među njima mi raspravljamo o vlastitoj našoj, vašoj, zajedničkoj budućnosti. Hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Sonja Šimunović, replika.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Cijenjena kolegice, u svojoj raspravi ste jako lijepo naglasili neke stvari. Ja sam čitajući ovo izvješće od Vlade Republike Hrvatske, zapravo čitajući samo ovu prvu stranicu prije iznošenja statističkih podataka zaključila da je ovdje zapravo naglasak najviše stavljen na medije, na Internet, na cyber svijet, na filmove što je donekle dio problema, ali nikako nije stvaran problem, nikako nije srž i bit problema. Često se naglašava uloga obitelji i uloga društva i onda se stvarno te dvije stvari razdvajaju. Pa krivi su roditelji i obitelj ili krivo je društvo i Vlada. Ja želim reći sljedeće. Što je drugo obitelj nego zapravo osnovna građevna jedinica, osnovni element svakog društva. Obitelj i društvo su neraskidivi, nerazdvojivi, uzajamno utječu jedno na drugo. I onda svi procesi koji se dešavaju u društvu direktno se odražavaju na procese u obitelji. Mi danas imamo situaciju u društvu sljedeću. Imamo gospodarsku krizu, imamo recesiju. Tisuće i stotine tisuća ljudi ostaje bez posla svakodnevno. Imamo moralnu krizu, imamo izvrnute moralne vrijednosti. Upravo takva vremena i upravo takve okolnosti stvaraju obitelji ranjivima, stvaraju obitelji rizičnima i onda se u tim samim obiteljima stvaraju potencijali za nastanak ovog problema o kojem danas pričamo i kojeg spominjemo. I onda svaka odgovorna Vlada koja pozna srž problema osim što će ulagati u ovakvim vremenima u gospodarske programe, ulagat će također i u programe koji će raditi na prevenciji, ulagat će u ljudski kapital i u ljudske resurse. Radit će na očvršćivanju samih obitelji. To je upravo ono što mi želimo reći i naglasiti s ovom interpelacijom, a ova Vlada to ne radi iz čistog razloga jer je vidljivo da skida sa proračunskih stavki silne milijune koji upravo su trebali biti namijenjeni za prevenciju i za jačanje obitelji. To mora ići jedno s drugim. Jačanje obitelji uz jačanje gospodarstva. Hvala.
Odgovor na repliku. Gospođa zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepo. Krivi su ovi, krivi su oni, svi su krivi samo Vlada nije kriva. Kažu da smo nedovoljno konstruktivni i da politiziramo. Evo jedna vrlo konkretna stvar, jedan vrlo konkretan primjer o tome što se može kvalitetno i dobro učiniti na lokalnoj razini. Lokalna zajednica grada Rijeke i Primorsko-goranske županije je zajedno sa Zavodom za javno zdravstvo u osnovnim školama provela trening životnih vještina, program za učenike šestih i sedmih razreda kroz seriju od dvadesetak radionica. Cilj je pomoći mladima, proći kroz ovaj i ovakav svijet. Razrednici prolaze četverodnevnu edukaciju. Trening ima superviziju. Evaluacija programa pokazuje smanjenje porasta konzumiranja sredstava ovisnosti od 30 do 50% u odnosu na škole koje ne provode program. I sve ovo radi se u više od 80% škola, osnovnih škola Primorsko-goranske županije. Već petu godinu za redom sve je financirano od strane grada Rijeke i Primorsko-goranske županije i daje rezultate. Primijenite na nacionalnoj razini.
Gospodin zastupnik Nenad Stazić, replika.
Kažete kolegice da društvo sa tako velikim brojem suicida maloljetnika nije zdravo društvo. Ja ne znam da li se zdravlje nekog društva može mjeriti brojem suicida maloljetnika. Vjerojatno može. Ali kakvo smo mi društvo i kakvu mi poruku šaljemo i u kakvim uvjetima ti mladi ljudi žive, rastu i postaju nasilnici. Oni žive u nekim obiteljima, a njih 500 dnevno gubi posao. Njihovi roditelji gube posao, nema im sutra kupiti tenisice, ne mogu im kupiti hlače, pitanje je da li ih mogu nahraniti. Roditelji im rade, a ne dobivaju plaću za svoj rad. U tim mladim ljudima rađa se jedan otpor, prirodan otpor i ovo jest društveni, a ne obiteljski problem. I zato ga kao društvo moramo i rješavati. Pa mi smo društvo u kojem je jedan Korade zbog toga što je bio, imao čin generala godinama maltretirao cijeli Varaždin, a da mu policija ni oružje nije uzela. Znalo se da se nasilno ponaša, godinama. Mi smo takvo društvo. I mi moramo voditi o tome računa da smo takvo društvo. Mi smo društvo u kojem je moguće nekoga izbaciti iz stana samo zato što je netko drugi poželio taj stan. Mi smo takvo društvo. Prema tome, to jest društveni problem kojem treba stvarno pristupiti multidisciplinarno i ne može se ovaj problem nasilja među mladima riješiti jednim protokolom ili jednim zakonom. Mi moramo kao društvo ozdraviti, moramo slati drugačije poruke, drugačije od one poruke koju danas šalje Vlada ovoj sabornici odbijajući ovu interpelaciju, bitno drugačije poruke. Mi se nad ovim problemom moramo uozbiljiti, a toga upravo nema kod Vlade.
Državni tajnik Želimir Janjić. Nemojte. Nemojte gledao sam pažljivo. Nemam ja nikakve namjere, nakane uskratiti kolegici repliku ali nije digla. Gledao sam, promatrao sam. Nije, nemojte, ne bih ja. Neću povlačiti kad nije. Žao mi je.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Dopustite da se kratko samo osvrnem. Dakle, ovdje imamo interpelaciju, imamo izvješća Vlade. Ali htio bih reći potaknut ovim što je poštovana zastupnica Jerković rekla, da sve ovdje nije zapisano. I onda kad govorimo doista bi bilo dobro ako govorimo u dobroj vjeri da spomenemo činjenice koje je zgodno spomenuti, a i neke možda koje nam neće baš stajati kao neki argumenti. Pa stoga dopustite samo kratko da kažem kad ste spomenuli slučaj jedne škole u kojoj je učenik umro od posljedica premlaćivanja koja nema psihologa, onda točnosti radi, ja vas molim da to imate na umu ta škola ima pedagoga i u državi Hrvatskoj nema ni jedne jedine osnovne škole, niti srednje škole koja nema makar jednoga stručnog suradnika. Brojne imaju dvije, neke i više u zavisnosti od veličine. U ovome slučaju psiholog je odobren prije dvije godine. Natječaj je raspisan, ali draga kolegice na žalost na natječaj se nije javio nitko. Nemojte to plasirati tako kao da je to sada greška Vlade koja ne daj Bože nije dala nešto, nije odobrila. Dakle, to je ono što je činjenica. Moram vam reći i još nešto. Koliko ima stvari koje ovdje nisu zapisane ma kako to protumačili. Ja sam šest godina državni tajnik i u teškim situacijama kad se i tako dogodilo nešto ja sam odlazio tim obiteljima u njihove stanove, u njihove obiteljske kuće. Vjerujte da nije bilo lako i razgovarao s njima, a ono što je isto tako jako bitno kad se tako nešto dogodi u školi, ovo se istina bog nije dogodilo u školi nego se dogodilo u parku, ali to su poznanici iz razreda u koji je učenik išao, a oni drugi su iz nekoga drugoga. E tu onda govorimo o prevenciji. Nije lako niti državnom tajniku niti bilo kojemu dužnosniku otići u jedan odjel, u drugi odjel među učenike i s njima porazgovarati i prevenirati mogući daljnji sukob. Nije lako niti našim timovima za krizne intervencije koje imamo po svim županijama koje isti taj posao rade. Dakle, nakon ovakvoga nasilja postoje opasnosti još većega. To je ono što ovdje nije napisano kolegice Jerković, a to je ono što se radi. Dakle, postoje neke stvari na koje jednostavno niti mi, niti ravnatelj možemo utjecati ukoliko u nekoj sredini određenog kadra nema. A vjerujte da određeni kadrovi u neke sredine ne žele ići. Mi to ne možemo promijeniti tek tako, tako lako, a ove situacije gdje je riječ o našoj odgovornosti, o našem angažmanu budite uvjereni da se čine, ali se ovdje ne pišu jer bi bilo neumjesno. [[Pljesak.]]
Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Romana Jerković.
Kaže gospodin državni tajnik da ja dezinformiram javnost i kolege tu u Saboru, jer da u školi, dakle su imali pravo, ali da nisu uspjeli naći psihologa. Međutim, ja sam rekla da prije dvije godine psiholog nije bio u školi. Natječaj istina je nije mogao se realizirati jer se nitko nije javio, ali kad su našli psihologa zbog čega im onda niste dozvolili da psihologa zaposle. Pa to vam je ista priča kao i sa školom Sv. Matej iz Viškova, ista stvar. Četiri godine traže psihologa, vi četiri godine uredno govorite da psihologa dobiti ne mogu, ali ste i u zadnjoj godini iskoristili priliku da kažete da je zabrana zapošljavanja. Prema tome, tko govori neistinu.
Gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodo državni tajnici. Pa dobro je da danas cijeli dan govorimo o ovoj temi, i sigurna sam da nema nikoga u ovoj sabornici tko ne želi razgovarati o ovoj temi, kome nije drago da se ova tema otvorila. Činjenica je da je nasilje potpuno neprihvatljivo ponašanje i oko toga se svi slažemo. Pojava koja je od bulinga u školama do sukoba različitih subukultura, nasilje koje opterećuje cijelu zajednicu, a sociološko rizični faktori su od demografskih promjena, urbanizacija, modernizacija, do tranzicijskih promjena koje su se kod nas dogodile kao što je i raslojavanje društva, pa ako hoćete i na imovinske slojeve i sve to pogoduje razvoju nasilja, nasilnog ponašanja a kasnije možda i kriminalnog ponašanja. Isto tako je činjenica da mnoge zemlje svijeta se suočavaju s nasiljem među mladima i traže odgovore. To smo danas više puta ovdje čuli. Nasilno ponašanje ne možemo promatrati jednostrano i ne možemo upirati prstom u mlade i reći oni su krivi, ne možemo isto tako igrati se ping ponga pa govoriti na relaciji roditelj, profesor, roditelj. Nasilje je puno složenije i izvire iz niza razloga. Znamo da su roditelji, obitelj najvažniji, da su najodgovorniji, da mogu biti odgovorni i isto tako i neodgovorni, isto tako znamo da su djeca izložena, odnosno mladi izloženi danas kao što i pišete u vašem uvodniku Vlade raznom nekontroliranom korištenju socijalnih veza putem elektroničkih medija, zatim korištenju Interneta, zatim filmovima i tv emisijama, ali isto tako moramo reći da Vlada sukladno svojim ovlastima i djelokrugu … [[Govornica se ne razumije.]] koristi niz mjera za prevenciju i sankcioniranje. Pa evo odmah na ovu prvu, filmovima i tv emisijama postoji novi Zakon o elektroničkim medijima koji je to itekako dobro pokušao regulirati. Nema nikoga ovdje koji se ne slaže da treba rješavati ovo pitanje i da država treba djelovati, da mora osigurati mehanizme, nakon što zakažu obitelj, eventualno dakle obitelj, a danas smo govorili o mreži dječjih vrtića, o školama itd., i znamo da su vrlo važni stručnjaci, pedagozi, psiholozi i bez njihove pomoći je teško, država se sigurno treba uključiti. Isto tako smo nabrojili niz strategija protokola, zakona, radnih skupina i oko toga se svi slažemo da su oni dobrodošli, ali oko onoga oko čega se ne slažemo jest implementacija svih tih mjera koje je Vlada replike Hrvatska donijela. Mislim da tu druga strana sabornice nije u pravu, jer je činjenica da pad evidentiranih kaznenih djela u 2009. godini je 11% i to je činjenica od koje ne možemo pobjeći, od brojeva bez obzira što suhoparno djeluje statistika, kad govorimo o ovoj vrlo važnoj osjetljivoj temi. Ona je istina i činjenica. Program aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima je višestruk, utjecao je na pad kaznenih djela s elementima nasilja kod djece i maloljetnika i kao što sam već rekla niz strateških dokumenata je donesen svih ovih godina da to ne ponavljam. Isto tako Ministarstvo znanosti, obrazovanja zajedno sa hrvatskim školskim športskim savezom i sa Agencijom za odgoj i obrazovanje provodi akcijski plan za provedbu programa mjere edukacije protiv nasilja u športu, na športskim natjecanjima i izvan njih. Isto tako je kad je pitanje konzumacije alkohola i eksperimentiranja s lakim drogama, moramo reći da je naša država na nižoj razini prosjeka u odnosu na zemlje Europske unije. Želim ovdje spomenuti propise koji reguliraju zabranu prodaje alkohola maloljetnicima. Prema podacima državnog inspektorata vidljivo je da se poduzimaju mjere sukladno i zakonskim odredbama i Zakona o trgovini, Zakona o mjerama ograničenja uporabe duhanskih proizvoda, zatim Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti, kojima je zabranjena prodaja alkohola, alkoholnih pića, osobama mlađim od 18 godina, kažete tamo sam danas čula da se ne primjenjuju te odredbe, činjenica je da su iz gospodarski inspektori obavili više od 40 tisuća kontrola 2007. godine, 42 tisuće kontrola 2008. godine i gotovo 43 tisuće kontrola u 2009. godini, a sukladno tim kontrolama su i utvrđene i povrede odredbi i sukladno tome sankcije. Isto tako nemojmo zaboraviti Zakon o priređivanju igara na sreću koji smo nedavno mijenjali, gdje je zabranjeno i propisano je da posjet i sudjelovanje u kladioničkim igrama je dopušten samo punoljetnim osobama, koje moraju dokazati svoj identitet, zatim je zabranjeno, zabranjeno je primanje osoba, uplata osobama mlađim od 18 godina, također su postrožene odredbe za dodjeljivanje prava na priređivanje igara na klađenje itd., itd. Ne smiju se davati oglasi u radio i tv emisijama za djecu i mladež, niti u tiskanim medijima koji su namijenjeni djeci i mladeži. Također Obiteljski zakon je jedan od instrumenata, u tijeku je analiza učinaka primjene Obiteljskog zakona, formirana je radna skupina koja prikuplja podatke o primjeni Obiteljskog zakona, od nadležnih tijela, sudova, centara za socijalnu skrb, stručnih i znanstvenih institucija, itd.. Znači na temelju ovih rezultata analize, zakonske regulative kojima je uređena obiteljska pravna zaštita kao i dosadašnja sudska praksa, predložit će se preporuka da bi se otklonile eventualne dvojbe u primjeni Obiteljskog zakona. Isto tako treba reći da je s radom počelo Povjerenstvo za praćenje i unapređenje rada tijela kaznenog postupka, izvršavanja maloljetnih sankcija koje prati rad pravosudnih i drugih tijela i ustanova na području kriminala maloljetnika, znači povjerenstvo surađuje s nadležnim državnim tijelima, ustanovama i organizacijama civilnog društva. Nemojmo zaboraviti da Ministarstvo obitelji je predložilo 85 projekata koje su usmjerene na prevenciju ovisnosti, zatim je osnovano danas više puta spominjanih 17 obiteljskih centara, provodi se kontinuirana edukacija stručnjaka u domovima za odgoj djece i mladeži itd. Isto tako je ustanovljen Ured pravobraniteljice za djecu, pa se tamo navodi da je povećan broj prijava, ali to ne znači da ima više kriminalnih ili eventualno kriminalnih djela, nego znači da je povećana senzibilizacija javnosti, da bi se i zbog toga su se ljudi okuražili prijavljivati Uredu pravobraniteljice za djecu. Što se tiče stručnih suradnika u školama, u vrtićima, o čemu smo danas više govorili, u RH zaposleno je 4005 brojkom stručnih suradnika bez medicinskog zdravstvenog osoblja u dječjim vrtićima. Govorili smo o državno pedagoškom standardu, donijeli smo ga, ali do 2012. godine ga treba uskladiti sa ovim odredbama. Nadamo se da će država biti u boljem stanju i da će se na neki način postati fleksibilniji, da će se moći zapošljavati novi djelatnici kroz to vrijeme i da će i ove škole koje nisu uspjele imati stručne suradnike moći riješiti taj problem. Činjenica je da neravnomjerno su raspoređeni, da ih ima najviše u Zagrebu, da ih najmanje ima u Ličko-senjskoj županiji. Ali i evidencija nezaposlenih mogućih stručnih suradnika, znači pedagoga, psihologa, defektologa itd., nažalost ukazuju neravnomjeran raspored tih ljudi po cijeloj Hrvatskoj i oni ne žele seliti iz jednog mjesta u drugo. Bilo je govora jutros i o protokolu o postupanju u slučajevima nasilja među djecom gdje je u uvodnom govoru gospođa Opačić rekla da ne postoji protokol. Protokol postoji, tiskan je i imam podatak da je 2009. godine na području RH bilo 3256 postupanja. A ta postupanja su se radila isključivo vršnjačkom nasilju koje je opisano u definiciji koja je navedena u tom protokolu. Također je utvrđena metodologija postupaka za rano prepoznavanje rizičnih obitelji o kojima smo danas više puta govorili i naravno ne najnevažnije suradnja s organizacijama civilnog društva koja je vrlo važna. A ovdje posebno ističem financijsku potporu Ministarstva obitelji vezano za osnivanje klubova za mlade. A tu se radi prvenstveno o organizaciji slobodnog vremena. Bilo je govora od strane državne tajnice da su važniji kreativni projekti nego projekti preventivni. To je sigurno da se svi s time slažemo. A ovo što danas SDP traži u interpelaciji, čuli smo više puta, Vlada je odgovorila sustavno i u tabelama. I sve je ili u tijeku ili se provodi, svi su zakoni na snazi. Mislim da nije nitko tako grubo protiv interpelacije nego jednostavno u tijeku je ono što vi u vašoj interpelaciji pitate i zato mislim da nije potrebna interpelacija. Dakle, nismo mi protiv toga da se o ovoj temi raspravlja, da se unaprijedi stanje u RH, ali smo za to da se priznaju rezultati i ono što Vlada radi. I mogu samo još jednu rečenicu? Postoji i emocionalno zlostavljanje koje uključuje i vrijeđanje i ismijavanje drugih, a zlostavljači imaju za cilj zadobiti kontrolu nad ponašanjem drugih na način koji bi ih oslobodio njihovog osjećaja ljutnje ili frustracije. A to ne rade samo mladi nego i neki odrasli među nama. Hvala lijepa.
Hvala. 3 replike. Prva, gospođa Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođa Šuica, spomenuli ste razne oblike nasilja. Često se događa da roditelj kad se dogodi tuča u školi da napadne prvo nastavnika, stručne službe. Na taj način pokušava umanjiti odgovornost svog djeteta, a time zapravo i odgovornost sebe kao roditelja. Roditelji takvi ne razumiju da su oni u biti najodgovorniji, da su oni najjača karika u tom lancu odgojnom. Čini se kao da su, nekada nam se čini kao da su jednostavno digli ruke, ali nisu digli ruke zato što im se dižu ruke od svog djeteta nego su digli ruke iz nemoći i iz neznanja. Oni trebaju sigurno pomoći. Danas smo čuli o obitelji dosta, mada se kaže da u interpelaciji nema obitelji. Međutim, ima je, kolegice i kolege. Govorili smo i o neodgovornim i o odgovornim roditeljima. Isto tako da i jedni i drugi trebaju pomoć. Trebaju pomoć u edukativnom smislu, a oni koji griješe, koji su neodgovorni, koji ne mogu odgajati odgovorno svoje dijete tada ih treba kažnjavati. Spomenuli ste da implementacija istih mjera da ste nezadovoljni. I vidim da je i većina vas i nezadovoljna. Znači, da vidite problem koji jest. Isto tako ste nastavili nabrajati sve ono što je osnovano od institucija do zakona. Ali to je, ponavljam, forma bez sadržaja. Pošto ste mnogi svjesni situacije koja jest, prihvatite interpelaciju. Evo točka 5. naše interpelacije to zapravo pokazuje puno toga što bi pomoglo i tim roditeljima našima kojima je prijeko potrebno da shvate i odgajaju odgovorno djecu. Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Ja nisam ni u jednom trenutku rekla da roditeljima ne treba pomoć ili da roditelje eventualno treba kažnjavati. Dapače, vrlo sam pomirljivo govorila i sasvim u drugom tonu od onoga na koji ste vi meni replicirali. Dakle, nisam rekla da sam nezadovoljna. Rekla sam da se slažem oko svih ovih elemenata, međutim da se ne slažemo oko načina implementacije. I mislim da su vrlo sadržajne zakonske mjere i svi mogući akti koji su od raznih ministarstava na snazi i da je samo pitanje svih nas zajedno kako ćemo te mjere provoditi. I na nama također ovdje u Saboru leži odgovornost kako ćemo prezentirati javnosti ovo o čemu danas govorimo. I puno je važnije da govorimo pomirljivo, da govorimo na način da javnost shvati da smo i mi ti koji želimo senzibilizirati javnost, a ne je podići na noge i koristiti ovu temu kao temu gdje bismo kritizirali uglavnom rad Vlade i politički se obračunavali.
Sljedeća replika, gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Slažem se kolegice s vama da je Vlada provela brojne mjere i brojne aktivnosti koje su rezultirali i činjenicom da su tzv. suhoparni podaci zapravo pokazali evo konkretno da je za 11% smanjeno kaznenih djela itd. u odnosu na 2008. godinu. Ali ono što je najbitnije, što je rečeno i što je gospođa državna tajnica rekla, dakle, da su kreativni programi važniji od ovih preventivnih. Ja bi samo istaknuo jedan program, kreativni program, koji je proveden u Venezueli. Riječ je o osnivanju jednog orkestra gdje se doslovno djecu sa ulice maknulo na način da im se dao instrument u ruke i od te djece se danas stvorio vrhunski svjetski orkestar. Ta djeca danas nastupaju u najboljim svjetskim dvoranama u Beču, Berlinu. Dakle, to im je nagrada naravno za njihov rad. Dakle, na nama, na cijelom društvu, i od obitelji do škole, do cijele društvene zajednice je da pronađe u svakom pojedincu sklonosti, afinitet za nešto kreativno. Jer doista svatko to u sebi nosi. Ili netko za sport, netko za glazbu, netko za slikarstvo. Dakle, mi se trebamo potruditi pronaći to u djetetu ako već ono ne izražava se samo što njemu odgovara i zapravo u što bi on želio ulagati svoju energiju. Dakle, doista sam zgrožen načinom s kojim SDP politikantstvom kroz ovu temu, kroz ovu interpelaciju zapravo ovaj društveni problem nasilja koji se događa u društvu da ga zapravo svodi na to da se obračunava sa Vladom je li Vlada neku mjeru provela ili nije na njihovo zadovoljstvo ili ne itd. Doista mislim da je to ispod svake razine. Ozbiljno se pozabavimo, dajte konkretno prijedloge koji će pomoći svima nama, nitko protiv toga nema ništa. Još bih pohvalio ministarstvo koje podržava Centar izvrsnosti gdje upravo naši mladi glazbenici nastupaju diljem Hrvatske i prezentiraju što su naučili kroz škole. I to je jedan od načina kako ministarstvo konkretno radi na tom projektu.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Kolega vi ste koristili iz vaše struke jedan segment. Činjenica je da na 65 tisuća učitelja i nastavnika upravo leži taj teret i smatram da oni sasvim vrijedno i izvrsno rade svoj posao i na njima je teret da pobude u učenicima, odnosno u mladima kreativne sposobnosti. Činjenica je da nema države u svijetu ili eventualno u Europi koja se ne suočava s ovim problemom o kojem mi danas govorimo. Isto tako činjenica da je kod nas taj problem pojačan s obzirom čuli smo danas više puta da su ova djeca generacija ratna i postratna i moramo se suočiti s time da smo mi ipak specifični, da smo iz tranzicijske zemlje i da su problemi kod nas specifični. I još nešto vezano za jednoobrazne programe o kojima ste malo prije govorili. Dakle, nije moguće jednoobrazovni program na svim razinama i u svim školama Hrvatske provesti jer su različite sredine, različiti uvjeti. A isto tako se zalažemo za individualni pristup učenicima. I zbog toga je potrebno djelovati koliko je god moguće sa učenicima individualno. Ali ovdje je zaista treba riješiti problem do 2012. godine, a to je pokušati u svim školama imati stručno pedagošku službu i to mislim da ćemo riješiti.
Hvala. I gospodin zastupnik Ivan Bagarić, replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja mislim da je dobro bez obzira na povod da je dobro da smo mi danas govorili o ovom važnom pitanju, draga kolegice između ostaloga jer smo se danas uvjerili ovdje koliko zapravo Vlada čini da bi smanjila ovu jednu pošast koja je planetarna, koja nije ... specifikum, nažalost nije specifikum hrvatskoga društva. I s druge strane stvarno na određeni način brine povod za razgovor na ovu važnu temu i nedoticanje uopće onoga čega ste se vi kolegice dotakli, a to je važnost obitelji. Dakle, kao odgovora na to s čim se ne slažem i što ne želimo. Mi znamo da ne postoji recept za dobru ni za sretnu obitelj, niti se može školovati da bi netko bio sretan u obitelji i imati sretne roditelje i biti sretna djeca u obiteljima. Međutim činjenica je da gotovo da tu nema pravila i da se zapravo neovisno o visini obrazovanosti može sresti i sretnu djecu i odgovornu djecu u obiteljima koja nemaju određenu razinu obrazovanja i jako nesretnu sa najvišim mogućim obrazovanjem. Prema tome, nama je se vratiti tim temeljnim principima obitelji i izgrađivati djecu i to je osnovna stvar. Dotakao bih samo medije koje ste spomenuli, mislim da su oni doista veliki problem dakle u smislu plasmana svega onoga što je agresivno među djecu. I mislim da ona brojka od 12 ili ne znam koliko godina kada se pojavi na televiziji nije dovoljno zaštitnička za djecu radi toga što ne prepoznaje djedu koje je gleda ili ne gleda nego sadržaju uglavnom nasilnički slijedi i nažalost i zbog toga sličnijih sadržaja koji se na internetu mogu naći, osobito različite igrice koje doslovno potiču nasilje među djecom. Mislim da se treba još dodatno prevenirati i baviti se s tim. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
evo slažem se na početku svog izlaganja sam rekla da su najvažniji roditelji, odnosno obitelj i naravno da trebamo raditi sve i u zakonskom smislu i u svakom drugom da bi obitelj funkcionirala. Međutim u momentu kada obitelj ne funkcionira a činjenica je da statistike govore da je svaki peti brak upitan u Hrvatskoj. U tom slučaju treba djelovati država i to je ono zašto se svi mi zalažemo i zašto se Vlada zalaže, donosi mjere, zakone. A kažem vrlo je važna uloga odgojno-obrazovnih djelatnika i mislim da su škole zaista druga obitelj. I tu trebamo poraditi svi zajedno i pomoći profesorima i da se njihov status popravi i da oni budu što zadovoljniji kako bi taj svoj osnovni posao mogli raditi na zadovoljstvo svih građana i građanki Republike Hrvatske.
Gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege. Naime, danas smo puno govorili o ovoj temi i vjerujem da bi mogli nastaviti i sutra. Međutim ovdje ste na neki način nas zastupnike s ove strane prisiljava da prihvatimo ovu Interpelaciju o radu Vlade u vezi sa ulogom Vlade u sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delikvencije i kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima. Ja osobno ni u jednom trenu ne bih mogla prihvatiti tu interpelaciju, jer kada pročitate odmah možete zaključiti određene zaključke i do ovoga doći. Naime, nailazimo na statističke podatke koji čak određenim dijelom nisu ni točni, a iz teksta bi se moglo zaključiti ni signifikantni. Paušalno se kritiziraju ministarstva, nedostatak stručnjaka, nedostatak edukacija, a u ispravljanju netočnih navoda sam rekla da je edukacija kontinuirana, nedostatak postojećih stručnjaka što smo isto tako vidjeli netočno, nezadovoljstvo sudstvo, dugotrajnim procesom što je isto netočno i na kraju te interpelacije imate da je paušalni zaključak o nezainteresiranosti Vlade da poduzme učinkovite i urgentne mjere. Međutim, s druge strane kada pročitate izvješće Vlade koje je zaista opširno, koje je precizno razrađeno, koje može dati odmah odgovore na cijelu interpelaciju, onda vidite o svim aktivnostima koje je vlada napravila i do onih aktivnosti do kojih će Vlada u budućnosti napraviti. U prevenciji nasilja delikvencije i kriminaliteta i rizičnog ponašanja među djecom i mladima, važnu ulogu i zaista bih se usudila reći najvažniju ulogu imaju roditelji ima obitelj i uloga obitelji i roditelja je nezamjenjiva. Isto tako kao što je važno i cijelo društvo. Jedan pristup je rana intervencija unutar obitelji, edukacija roditelja o razvoju i potrebama njihove djece te način komunikacije i izbjegavanja sukoba, i zato zaista pozdravljam sve ove vaše aktivnosti od treninga kako suzbiti taj bijes, kako to kontrolirati, kako suzbiti sukobe i ove druge aktivnosti koje ste naveli. Naime, u ovoj interpelaciji zaista nije spomenuta važnost obitelji iako je kolegica Opačić u svom uvodnom izlaganju spomenula pa je dojam da čak nije ni sudjelovala u pisanju te interpelacije jer je naknadno govorila o ulozi obitelji. Nasilje u obitelji je jako važno i već sam spomenula da tijekom djetinjstva ono povećava vjerojatnost pojave nasilja u adolescentnoj dobi za 40%. Nemojmo zaboraviti zaista specifičnost ne samo naše obitelji i tradicionalizma a isto tako specifičnost ovog poratnog zbivanja, govorim o PTSP-u naših branitelja. Nemojte zaboraviti da se PTSP isto tako javlja i kod naše djece isto tako poslije a odgajaju se u obiteljima koja već boluju od PTSP-a. Djeca su jedna ja bih se usudila reći glinamol kojeg možete oblikovati, koji naročito možete oblikovati u obitelji a i cijelo društvo, mediji na neki način sudjeluju u tome. Pogledajte samo čemu se naši roditelji izlažu kad svoju djecu jednostavno samo jednim malim potpisom na jednom TV kanalu puštaju da izađu na taj televizijski kanal da pjevaju i da ih onda na tom kanalu ismijavaju i na neki način ponižavaju. I to može imati negativne psihičke posljedice koje na kraju krajeva mogu dovesti do nasilja. Roditelji u svakom slučaju trebaju pratiti svoju djecu, upućivati tko su im stvarni prijatelji, razgovarati o sadržaju interneta i pratiti koliko djeca provode vremena na internetu, što rade na Facebooku itd. Drugi način djelovanja je usmjeren prema promjenama načina ponašanja i stavova djece adolescenata u okviru školskih programa gdje su djeca zaista najdostupnija. Ipak 65 tisuća učitelja i nastavnika bavi se našom djecom za ono vrijeme kada mi nismo s njima. To je često puta cjelodnevni boravak a ako vidite da krenu ujutro od 8 pa dođu popodne u 9 i još ako imaju kojekakve slobodne aktivnosti onda se zaista moramo zahvaliti svim našim profesorima i nastavnicima koji svoje vrijeme ulažu u našu djecu i na neki način u njihov odgoj. I zato me na neki način i vrijeđa ovaj vaš podatak da je nasilje poraslo za 63%. Pa to tako strši da kad to malo bolje razmislite onda mislite da je svako drugo dijete praktično nasilno, da uđete u jedan razred gdje 60% djece se tuku a sve je na osnovu tog statističkog podatka koji možete na različite načine interpretirati. Neophodno je djelovanje na razini zajednice medijske kampanje koja osvješćuju problem nasilja među mladima, smanjuju njihove nasilne poruke itd. To se na kraju krajeva već puno puta ovdje spomenulo. I dalje u tom djelovanju su različiti programi, različito zakonodavstvo i socijalne mjere o kojima smo isto tako govorili te civilno društvo. Govorite o porastu kaznenih djela i nedjelovanju Vlade a upravno suprotno nakon što je zabilježeno u 2008. godini rast od 8% evidentiranih kaznenih djela s elementima nasilja, nakon provedenog programa aktivnosti zabilježen je pad od 11% kaznenih djela u 2009. a u odnosu na 2008. godinu. Istovremeno udio kaznenih djela s elementima nasilja u ukupnom broju svih otkrivenih kaznenih djela maloljetnih osoba od 23% 2007. povećan je na 26% u 2008. godini koji omjer je u istom postotku evidentan i 2009. pa se s obzirom na brojčane pokazatelje ne može tvrditi da je u 2009. godini pazite došlo do eskalacije nasilničkih kaznenih djela maloljetnih osoba. Imamo kontinuirani pad ukupnog broja kaznenih djela maloljetnih u odnosu na 2007., imamo 2009. u odnosu na 2008. rekli smo 11. Slijedi pad procesuiranih nasilničkih prekršajnih djela itd. Zaključke u smanjenju nasilja nameće se i nakon pojedinačnog pregleda nasilničkih kaznenih djela maloljetnih osoba počinjenih u 2009. godini koja uglavnom bilježe pad u odnosu na 2008. godinu što je posebno značajno kod kaznenih djela tjelesna ozljeda 15% manje, teška tjelesna ozljeda 19% a istovremeno broj kaznenih djela uništenja, oštećenja tuđe stvari i nedozvoljenog posjedovanja oružja počinjenih od strane maloljetnih osoba u 2008. i 2009. godini identičan je dok su povećanja evidentna kod kaznenih djela razbojništva i razbojničke krađe zanemariva budući da se odnose na ukupno osam kaznenih djela. Dakle, to je još jedan primjer kako se statistika može krivo tumačiti. S druge strane, vezano za konzumaciju alkohola i eksperimentiranje drogom Republika Hrvatska je na najnižoj razini u prosjeku u odnosu na zemlje Europske unije a čuli smo koliko je kontrola učinjeno na primjer 2009. 42 tisuće 795. Vezano uz dužinu trajanja sudskih postupaka prema maloljetnicima podaci Županijskog suda u Zagrebu i Općinskog kaznenog suda ukazuju na netočnost navoda da je 70% slučajeva duljina postupka duža od šest mjeseci. Vidljiv je porast i planiranih sredstava za i 17 obiteljskih centara o kojima smo ovdje govorili, o broju zaposlenih stručnih suradnika kojih je 4 tisuće i 5 i o ne njihovoj zabrani, stalno naglašava da je zabrana a vi biste program koliko ih treba zaposliti, koliko je ih zaposleno itd. Suvišno je zaista dalje nabrajati jer je ovo što čini Vlada Republike Hrvatske u sprječavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delikvencije i kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima u rangu je sa mjerama drugih europskih zemalja. I na kraju, moramo kolegica je rekla mi šumom a oni drumom i nikako da se sretnemo, a ja bih rekla kolegice draga moramo se sresti ne na najavi organiziranoga okupljanja što je spomenuo kolega Stazić nego naprotiv na provedbi strategije, programa, na implementaciji donesenih zakona a sve u svrhu borbe protiv nasilja svih oblika. Ovoj vašoj interpelaciji i na vašim zaključcima sve te odgovore na tražene zaključke možete naći u izvješću Vlade Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Četiri replike. Prvi je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Kažete kolegice da se vas prisiljava da prihvatite ovu interpelaciju. Ma ne, nitko vas ne prisiljava kao što se uopće nikoga ne može prisiliti da djeluje odgovorno ili razumno tj. vas i vaše odluke kako ćete djelovati. Šta se traži ovom interpelacijom? Četiri izvješća od Vlade. Da nije bilo ove interpelacije mi danas ne bi o ovom problemu raspravljali i tko zna kad bi raspravljali ako bi ikada, po vama i po ovoj Vladi. A ja mislim da ovakva četiri izvješće ne da bi trebala dolaziti u ovaj Sabor povodom ove interpelacije nego svakih 6 mjeseci da bi trebali dobivati izvješća i svakih 6 mjeseci da raspravljamo o tom problemu jer je to važan problem. Ne budemo li to tako radili, budete li vi i dalje odbijali raspravu o tome samo zato što to predlaže SDP, pa volja vaša odbijajte, ali onda se nemojte čuditi kad vam se roditelji te ubijene djece, pretučene djece samoorganiziraju. Nemojte se čuditi jer će im to biti jedina mogućnost da svoj problem nametnu politici, a vi ste ovdje politika kao i ja. Nametnu politici da politika konačno okrene glavu prema njima, da vidi što im se događa i da im proba pomoći. Nemojte tražit ispriku pred javnošću za ovakvo svoje današnje ponašanje. Pokazali ste se kakvi ste, ne preda mnom pa ja znam kakvi ste, pred tim roditeljima te ubijene djece. Njima ste pokazali svoje pravo lice.
Odgovor na repliku. Gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Kolega, vi mene ne možete prisiliti naravno tražili ili ne tražili ali iz vaših redova je to tako bilo upućivano. Ja sam vam rekla da su djeca kao glina, kao glinamol koji možete modelirati i koji na račun onoga što vide, na račun čak interneta, facebooka, obitelji pa i rasprave u Hrvatskom saboru mogu stvoriti svoje stavove. Vi ovom interpelacijom tražite zaključke, a ja ću vam reći jedan od tih zaključaka. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 15 dana predloži konkretne mjere za suzbijanje nasilja među mladima u društvu i s tim u vezi utvrdi sljedeće aktivnosti. Pa npr. utvrđivanje metodologije i postupka za rano prepoznavanje rizičnih obitelji ili djece. To imate na strani 15 ako pročitate. Osmišljavanje programa u lokalnoj zajednici za djecu i mlade, slobodne aktivnosti, kreativno provođenje slobodnog vremena u širi spektar izbora i primjere nadzora. To imate na strani 15. Na strani 16 imate povezivanje, djelovanje i suradnje dijela državne uprave s organizacijama civilnog društva itd., itd. Ova interpelacija je zaista čisti promašaj jer ova Vlada je pokazala, ja mislim da niste nikad vidjeli bolje izvješće o radu na suzbijanju nasilja među djecom od ovoga koje je poslala.
Sljedeća replika. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Izvješće dobro, a kriminal se valja ulicama i to onaj najopasniji. Kažete kolegice kako se može manipulirati statističkim podacima. Nedvojbeno je da je 2008. ekspandirao maloljetnički kriminalitet. Kažete da je nakon poduzetih mjera u 11% opao. Međutim, ja ne znam da li vi pratite dnevne novine koje svako malo izvijeste o najbrutalnijim načinima i upravo dakle ne samo količina, možda je još to manji broj, koliko ovi načini ubojstava, razbojstava, nasilja na način koji su izvršeni gotovo ritualno da izazovu pozornost, skandaliziranje javnosti. Način na koji su izvršeni gdje je pokazana snažna zločinačka volja, svirepost, nemotiviranost ukazuju da je veliki problem kod nas u sukobu pojedinca i društva, da imamo društvo koje je potpuno u anomiji i to je veliki problem. Naše škole odavno one više ne nose naziv odgojne i vi ste na tome često čak i inzistirali kao sve … [[Govornica se ne razumije.]] slobode. Škole moraju djelovati prije svega i prije svega odgojno, čak više nego u ovom edukativnom smislu. Kažete da svi profesori obavljaju tešku zadaću, to je činjenica i slažem se s vama. Društvo koje zanemaruje učitelja zanemarilo je i svoju sadašnjost i svoju budućnost. To je temelj, to je točno, pozicija kakva je danas učitelja. Ali nažalost nisu svi učitelji takvi. Pa slušamo jutros u emisijama da se neki bave biznisom, nakladom, koje mito od kojeg nakladnika dobiti. Ima tih i to nažalost ljudi koji često vode takve ustanove, vode takve škole. To je veliki problem također. I ono što govori kolega Stazić, što je nama velika opasnost da su ljudi, kako to vi ne vidite, da su ljudi počeli uzimati pravdu u svoje ruke. Nema više vjere u institucije. Ljudi su počeli uzimati pravdu u svoje ruke, ne samo kod ovog problema gdje oni najavljuju organizirano okupljanje i djelovanje i po drugim pitanjima i kod radničkih prava, ali vi to ne vidite. Nećete ih moći zaustaviti.
Odgovor na repliku. Gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Kolegice, vi vašim nastupom ja bih se usudila reći naprosto izazivate i potičete agresiju. Vašim nastupom. Pa vas djeca gledaju na televiziji pa pitajte djecu šta misle o vašem nastupu. Pa oni bi vam najrađe šamarčinu opalili ta djeca kad vas čuju. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali oprostite to nije tema ove rasprave niti zadarska niti nečija druga. Ja uopće nisam u raspravi rekla o profesorima koji djeluju neodgojno. Pa vi morate biti sa strahopoštovanjem gledati na te ljude, 65 tisuća učitelja i profesora, 65. Vi ističete par primjera, par primjera i pozivate kako će se oni dignuti. Pa gdje bi se dignuli, gdje, zašto bi se digli. Pa ja suosjećam sa svom tom djecom koja su tako stradala, ali to se isto tako kao liječnik može raščlaniti na ne znam koliko stavaka zbog čega i kako je došlo do takvoga rezultata i pogibelji. Što se tiče statistike, pa upravo vi ste u vašoj interpelaciji naveli da je došlo do strahovitoga, drastičnoga porasta za 67% 2007. godina. Zaboravili ste napomenuti da je pravobraniteljica otvorila urede i u Rijeci i u Splitu i u Osijeku i da su se od tada tek počeli kupiti podaci statistički i da je upravo ova Vlada učinila da osvijesti ljude i da takve slučajeve prijavljuje.
I gospođa zastupnica Karolina Leaković. Izvolite.
Kolegica Caparin je dvaput čak rekla da su djeca glina i glinamol koji se može modelirati. Molim vas gospođo Caparin da ne upotrebljavate takve izraze ovdje. Dakle, to je stvarno jedan arhaičan srednjevjekovni gotovo bih rekla pristup odgoju i obrazovanju. Molim vas lijepo da se malo konzultirate o dječjim pravima. Nisu djeca nikakva glina i nikakav glinamol. Doista mi je žao što to moram ovdje slušat. … [[Upadica se ne razumije.]]
Gospođo draga, to je metaforično rečeno. Ja znam da ste vi jako suhoparni, ali vama nije suhoparno reći ime i prezime, nije vam ispod časti govoriti cijeli dan o imenima te djece, nije vam ispod časti govoriti o mrtvačkim kovčezima da se naježi, a glinamol vas ometa. Nemate možda dijete ali sa djetetom ako radite možete čuda postići, ja vam kažem, kao što sa glinamolom možete napraviti određenu figuru. Hvala.
Gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Caparin, rekli ste jednu rečenicu koja me je potakla da repliciram. Svi se moramo uključiti u rješavanje ovog problema obitelj, institucije. Svi smo se uključili. Jesmo li se danas nakon ove rasprave zapitali kolegice i kolege jesmo li se mi uključili na pravi način ovakvim ponašanjem, ponašanjem poput kolegice Antičević. Koju mi poruku smo danas poslali mladima? Ponašajte se tako netolerantno, vrijeđajte se, ako treba tucite se. Pa mi to radimo svakodnevno u ovoj sabornici kolegice i kolege. Sjetimo se pred osam dana aktualnog sata i onih verbalnih napada. Znate što je bilo u vlaku Sisak – Zagreb dan poslije, putovala sam. Djeca trebaju napraviti radionicu o netoleranciji. Znate tko je bio primjer dvjema učenicima koji putuju na relaciji srednjoškolkama Sisak – Zagreb. Mi u Saboru. Mi u Saboru smo ih potakli na takvo ponašanje da nas uzmu za primjer netolerancije i verbalnog nasilja. Nije li i to nasilje? Pa dajmo priznajmo sami sebi da mi svakodnevno šaljemo poruke iz ove sabornice i danas smo trebali poslati pozitivnu poruku, da svi zajedno radimo na rješavanju problema, a ne da se napadamo. I sada evo u 18,30 sati kolegica Antičević vi ste galamili, vikali, napadali. Pa nije to ključ problema. Ključ problema je kako naći rješenje i priznati da institucije rade. Ja znam da je teško priznati da institucije, ministarstva i škole nešto rade, ali moramo to priznati kolegice. Jer podaci koji govore, ja neću čitati iz ovog mišljenja i kolegica Caparin je upravo lijepo pročitala to, dala vam odgovore na vašu interpelaciju. Kolegice dobro ste analizirali interpelaciju i to izrekli.
Dobro, dobro. Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Kolegice, naime htjela bih naglasiti. U obitelji postoji jedan vrijednosni sustav kako god mi to gledali koji prenosimo na djecu. Ali upozoravam vas i u društvu postoji jedan vrijednosni sustav, u ovom Saboru postoji jedan vrijednosni sustav, a taj sustav je možda evo primjer te tolerancije. Čitala sam u ovom izvješću da se provodi trening kontrole bijesa. E pa ja vas molim da taj trening provedete u klubu SDP-a. Hvala.
Gospođa zastupnica Karolina Leaković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani državni tajnici. Evo pri kraju zapravo i današnje cjelodnevne rasprave ne bih željela ponavljati ono što su rekle moje kolegice i kolege tijekom dana, pa ću se osvrnuti tek na nekoliko detalja ponajprije iz izvješća koje je Vlada Republike Hrvatske uputila povodom interpelacije zastupnika SDP-a. Ponajprije na stranici dva izvješća u vezi s interpelacijom zapravo vidimo da je kao što sam već rekla u replici kolegici Suzani Bilić Vardić Vlada je na neki način podijelila odgovornost između roditelja i medija na taj način izuzimajući se od bilo kakve odgovornosti za problem o kojemu danas govorimo. To je za mene osobno i za nas u klubu SDP-a svakako neprihvatljivo budući da smatramo da je problem nasilja delikvencije, kriminaliteta rizičnog ponašanja među djecom i mladima svakako problem koji valja rješavati ne na razini obitelji, ne na razini medija ili ne samo na razini medija. Ali svakako na razini državnih tijela, znači ministarstava i drugih dakle institucija povezanih sa djecom i mladima. Na neki način Vlada ovim svojim naputcima za dobro roditeljstvo kako sam ih ja ovdje shvatila zapravo želi reći kako je isključivo roditeljska dužnost kaže naučiti djecu kako razlikovati stvarni svijet od ciber lifea, dakle čak na engleskom dakle ciber svijeta ili ciber života, stvarne prijatelje od on line prijatelja, nadzirati korištenje računala, ne držati ga u dječjoj sobi. To je poprilično nerealno očekivati, jer danas koliko znamo a i opredjeljenje ove Vlade je zemlja znanja i kompjuter svima, pa mi nije jasno kako to sad na jednom ispada da djeci ne treba kupovati računala i da se ona njima ne trebaju koristiti. Isto tako potpuno mi je nejasno zašto i neprihvatljivo zašto je u ovom izvješću apostrofirana negativna uloga elektroničkih medija i to na način da je napisano dakle da su oni izazov ali prije svega opasnost. Dakle, nevjerojatno mi je da Vlada na ovaj način pokušava sa sebe skinuti odgovornost za očito nečinjenje svega onoga što je trebala napraviti u proteklih nekoliko godina na iskorjenjivanju ovog zla koje nam se evo dakle događa. Mi ćemo naravno vrlo brzo imati prilike u Hrvatskome saboru raspraviti Izvješće o ostvarivanju programskih načela u djelovanju Hrvatskog radija i Hrvatske televizije, pa ćemo zapravo i onda moći raspraviti što je to uloga javnih medija i koja je njihova odgovornost, a smatram da i ovaj Hrvatski sabor odnosno njegova parlamentarna većina svakako tu ima veliku odgovornost jer na žalost opstruira izbor jedanaestog člana, odnosno članice Vijeća HRT-a i na taj način u svakom slučaju se stanje na Hrvatskoj radioteleviziji i ostvarivanje svih programskih načela koje ta javna televizija ima zacrtane itekako dovodi u pitanje. Dakle, nisam sigurna da su samo roditelji i samo mediji problematični, dakle kada je riječ o problematici nasilja među djecom i među mladima. I smatram dakle ovakav Vladin diskurs u izvješću neprihvatljivim. Slažem se, dakle da je ponašanje djece i mladih zrcalo odnosa u društvu. Naravno da smo danas isto tako mnogo puta čuli da je u našem post tranzicijskom, post ratnom društvu koje još uvijek ima izuzetno mnogo trauma i frustracija problemi su svakako veliki i problemi se svakako moraju odraziti i na djecu i mlade. Dakle, na ove generacije koje odrastaju u uvjetima nesigurnosti, koji doista na neki način na žalost oponašaju ono što vide da se događa. Dakle, vide da je trend, odnosno da je nasilje postalo neki legitiman oblik ili legitiman odgovor na probleme sa kojima se susreću. Zato smatram zapravo da je hrvatska Vlada i određene dakle državne institucije, znači pravobraniteljica i sve ostale dakle Vladine institucije izuzetno odgovorne, izuzetno je važno da djeluju usklađeno, izuzetno je važno da tu izbjegnemo prebacivanje loptice sa jednog ministarstva na drugo, odnosno izuzetno je važno da nađemo zajednički jezik kad je riječ o ovom pitanju. ni u kom slučaju dakle ne mislim da će probleme nasilja u obitelji, nasilja među djecom i mladima, nasilja na stadionima riješiti neka nevidljiva ruka, da je to odgovornost pojedinaca, i da će se stvari riješiti same od sebe, sigurna sam da moj stav dakle dijele svi koji, dakle građanke i građani Republike Hrvatske neovisno o tome jesu li roditelji ili ne koji uredno podmiruju i plaćaju poreze dakle ovoj državi i onda naravno očekuju da se ona pobrine u ovom smislu i za sigurnost na ulicama i za dakle dobro i kvalitetno obrazovanje i u tom smislu svakako smatram upravo obrazovanje i odgoj jednim segmentom u koji naravno treba ulagati još više financijskih sredstava, kako se ne bi dogodilo da u nekim dijelovima Republike Hrvatske, npr. u županijama koje su ovdje navedene kao što su Ličko-senjska i Virovitičko-podravska ima zntano manje stručnjaka, odnosno stručnih suradnika u osnovnim školama u odnosu na neke druge hajdemo to tako nazvati bogatije ili financijski moćnije dakle hrvatske regije. Sigurna sam da je odgovornost upravo Vlade Republike Hrvatske omogućiti ujednačen regionalni razvoj, ravnomjeran regionalni razvoj jer dakle naša djeca, građani i građanke u ovim dvjema županijama su isto tako doprinijeli državnom proračunu i sigurno je da očekuju i određenu razinu, određeni standard i u obrazovnom i u svakom drugom pogledu za dakle financijska sredstva koja izdvajaju. Također bih željela naglasiti dakle da je evidentno da postoje određeni zakoni, određeni dakle zakonski legislativni okvir, međutim napomenula bih da se sigurno mnogo toga još može i mora učiniti upravo u segmentu obrazovanja i to ponajprije od onih malih, dakle od malih nogu i u tom smislu također sigurna sam da bez obzira što dakle vrtići i predškolski odgoj spada u nadležnost jedinica lokalne i regionalne samouprave, tu mora postojati volja da se pomogne onim jedinicama lokalne i regionalne samouprave koji nisu dovoljno financijski potentni. Za kraj željela bih samo dakle ponoviti ono što smo već u nekoliko puta naglašavali, i na što smo upozoravali a to je da u školski, dakle u obrazovni sustav u programe treba svakako uvesti čak i predmete poput obrazovanja za demokraciju i ljudska prava, poticati različite oblike debata, dakle sučeljavanja, argumentiranog sučeljavanja mišljenja i svakako ono što su već danas neke kolege i rekle, dakle povećati font sati likovnog, glazbenog i tjelesnog odgoja u osnovnim školama, a svakako je važno i osigurati onda da se u školskim prostorima ne odvijaju aktivnosti koje nemaju veze sa djecom, dakle da na neki način prioritet pri korištenju prostora u školama za izvannastavne aktivnosti imaju upravo djeca. Zahvaljujem.
Hvala. Jedan ispravak, tri replike. Ispravak, gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepo. Ispravljam netočan navod kolegice Leaković da je Vlada prebacila odgovornost na roditelje i na medije i pozvala se da to piše na drugoj stranici odgovora koji je Vlada uputila na interpelaciju Kluba zastupnika Socijaldemokratske partije. Kolegice Leaković to nije točno. Možda da ste ranije počeli čitati interpelaciju, ne samo vi nego i većina govornika koji su danas sudjelovali u ovoj raspravi možda bi vaša rasprava išla u drugome smjeru, a točno je da ste vi propustili u svojoj interpelaciji progovoriti o utjecaju medija i u svojim raspravama se založiti da mediji osim crne kronike pokažu i daju svoj doprinos u isticanju pozitivnih postignuća mladih i onih koji za mlade rade. Hvala lijepa.
Hvala. Replike, gospođa zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Leaković meni je isto gotovo fascinantna ta fiksacija Vlade i vladajućih za ulogu medija, Interneta, cyber svijeta i ne znam ni ja čega sve ne, gotovo patološka fiksacija, kad znamo svi da stvarni problem i stvarni uzroci problema nalaze se u realnom svijetu, u našoj teškoj olovnoj svakodnevici. Pročitala bih nešto iz ovog izvješća. Kaže na razvoj nasilničkog ponašanja neprijeporno utječe i prikazivanje filmova i tv emisija s destruktivnim, nemoralnim sadržajima ili sadržajima koji su suprotni obiteljskim odgojnim vrijednostima i odnosima obitelji ili zajednici i to u terminima koji su dostupni djeci. Slažem se. Koje su to tv emisije s destruktivnim i nemoralnim sadržajima? To su recimo vijesti tokom dana koje gledamo, to je recimo dnevnik evo sad večernji dnevnik. Tamo recimo gledamo svakodnevno štrajkove radnika koji su odradili posao i nisu dobili plaću. Gdje ćeš nemoralnijeg sadržaja od toga. Onda recimo gledamo kako su prijestupnici kaznenih djela nakon dva ili tri mjeseca ponovo počini kaznena djela. Gdje ćeš nemoralnijeg i destruktivnijeg sadržaja i poruke koju upravo šaljemo tim mladima. Hvala.
Sljedeća replika, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Pa čini mi se kolegice Leaković da ste malo minorizirali ulogu medija u svojoj raspravi, ali nesumnjiva je uloga medija u formiranju sustava vrijednosti svakog čovjeka, svakog pojedinca i javnoj percepciji određenim događajima i pojavama. Na matičnom odboru kad se razgovaralo o ovoj temi pitao sam dvije zastupnice i dva zastupnika kad su se spominjala ova stravična ubojstva mladih ljudi, pitao sam je li zna ime i prezime ubojice. Svi su odgovorili ne. Je li znaju ime i prezime roditelja tih ubojica. Svi su odgovorili ne. E to je isto problem. U medijima vrlo često nasilnici se prikazuju u vrlo lijepoj svijetlu, čak i oni dokazani nasilnici i na maloljetnicima se pozivaju u razne emisije, kao tobože veliki vrhunski stručnjaci, a isto tako vrlo često kad se izvješćuje o ubojstvima obično čujemo da su te ubojice inače vrlo miroljubivi, dobri susjedi, mirni, pošteni ljudi i ne znaju što im se dogodilo. Dakle, uloga medija je vrlo važna u svemu tome. Nekada se ljude u zatvorima mučilo i prijetilo im se progovorit ćeš, a danas ih se muči sa sadržajem na televizijama poželjet ćeš ili određenu robu ili ćeš poželjeti neko zlo ili ćeš čak poželjeti i ubijati kao što ubijaju u filmovima i u crtićima. Hvala lijepo.
I gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Kolegice Karolina, mislim da vaša rasprava koja je akcent dala upravo na odgovornost Vlade u obrazovnom sustavu pokazala je u biti bit i mislim glavno rješenje iz ovog problema. Međutim, što reći u toj situaciji. Dolazi mi roditelj, ima trojicu srednjoškolaca, Vlada je ukinula subvencioniranje putovanja, živi u okolici Zadra. Kaže, jedno dijete može, za drugo nekako ću gladovati, ali treće dijete ne mogu slati u srednju školu, nemam za putovanje, nemam. I on je sada u muci koje dijete, kojem djetetu od to troje svoje djece da uskrati srednjoškolsko obrazovanje. Vlada govori sada o čitavom nizu mjera, otkad je na snazi zakon da maloljetnici ili do određene dobi ne mogu sami biti poslije 11 sati navečer. Taj je zakon bio mrtvo slovo na papiru, ali povodom ove naše interpelacije bila je racija sinoć. Pa će se sutra Vlada hvaliti kako evo svu brigu polaže upravo na primjeni zakona koji štiti maloljetnike. Što je bila dosada? Vlada kaže da nije odgovorna, da nije odgovorna za ovo stanje. Da se to događa samo po sebi. Pa to je neshvatljivo i zbog toga Vlada i odbacuje prijedlog ovaj koji ste vi sada posebno apostrofirali i o kojem ja godinama govorim. Vlada stalno obećava odgoj, poseban predmet za odgoj za demokraciju i prava. Pa izgleda da zaista ovoj Vladi ne trebaju građani koji su svjesni svojih prava, ali i dužnosti i odgovornosti. Nikakve odgovornosti nema. I to mladi vide, jer Vlada je, ona se proglasila unaprijed, a priori, neodgovornom za sve što se dogodi, a zaslužnom za sve. Pa se tako predstavnici Vlade rado slikaju s našim uspješnim sportašima, a ovaj problem negiraju. To nije njihovo. Pa to je zaista nevjerojatno. Mislim da upravo od toga da naučimo od mladih ljudi, podučimo djeci da imaju prava, a da imaju i odgovornosti. Da je to jednostavno spojeno, da se nadovezuje jedno s drugim. Ali Vlada bi to mogla početi od sebe, ali nema, tu popravka, tu spasa nema. Ipak je to Vlada HDZ-a.
Gospodin zastupnik Bruno Kurelić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani članovi Vlade, kolegice i kolege. Nakon nekoliko kilometara izgovorenih rečenica o ovom tematici danas ovdje u sabornici i nešto manje dužine subjektivne argumentacije koja je ovdje iznesena dopustite i meni par rečenica da kažem. Dakle, ova rasprava u Saboru koja je danas otvorena jest potreba zastupnika SDP-a da interpelacijom upozore na rastuću pojavu nasilja među mladima. Temeljem izvješća ne samo nadležnih tijela već i struke koja u zadnje vrijeme, moram priznati, sustavno, glasno i jasno upozorava da socijalna patologija ovog tipa postaje metastazirajuća bolest našeg društva. Znate i sami da gotovo svaka interpelacija i svaka zakonska inicijativa upućena Saboru iz redova oporbe uglavnom se dočeka sa ciljem da joj se oduzme suštinska poruka od strane vladajućih. Jer temeljem vaših razmišljanja, gospodo, navodno zadire u zacrtanu strategiju, odnosno strategije. Iako rezultati tih strategija, konkretno u ovom slučaju o predmetu o kojem smo danas govorili, ne pokazuju osobitu učinkovitost. Kažem, osobitu učinkovitost. Ova interpelacija nudi isključivo, ako se realno sagleda njen sadržaj, snažniju dinamiku rješavanja nasilja među mladima, a da po mojem mišljenju ne narušava koncepcijski okvire strategije Vlade prema ovoj problematici. Budući da se nudi ubrzanje dinamike operativnosti ne vidim razloga da se ova interpelacija ne prihvati. Ali u čemu će onda temeljem dosad izrečenog nailaziti na odbijanje? Vi gospodo tvrdite obim radnji koje je Vlada poduzela, posebno u prevenciji, daje zadovoljavajuće rezultate. Nema veze što stvarnost, a posebno stručna, ukazuje da je problem nasilja među mladima u ekspanziji svakodnevno i po širini onoga što smatramo otklonom od uređenog, socijalnog ponašanja već i po intenzitetu djela koja se mogu kvalificirati pravnom terminologijom kao kaznena. Dakle, stvarnost pokazuje da radnje koje je Vlada poduzela u cilju rješavanja nasilja među mladima ne daju očekivane rezultate. Odbacivanje ove interpelacije, dame i gospodo na vlasti, jest vaša želja da zaštitite neku svoju istinu. Istinu koja je mjerilo vaše ocjene stvarnosti koje ćete u konačnici braniti argumentima broja podignutih ruku. To je vaše pravo pa i demokratski model rješavanje problematike, ali on nudi u konačnici dizajn, a ne promjenu kvalitete materijala. Što zapravo sadrži ova interpelacija? Prvo, ubrzanje dijagnostike nasilja među mladima kao rezultat socijalnog okruženja. Narod obično kaže, nasilje rađa nasilje, stoga agresivnost i nasilje kao pojavni, pa slobodno mogu reći i uhodani oblici društvenog ponašanja daju dobru podlogu za razvoj nasilja među mladima. Vjerujem da nitko od vas ne vjeruje da su ovi oblici ponašanja među mladima produkt nasljednih faktora. Predlaže se ubrzanje pod 2 i prevencija radnji koje će efikasnije suzbijati nasilje među mladima sa osobitim naglaskom na prevenciju. Cjelovit i brz pristup ovoj problematici traži naravno takva organizacijska rješenja i financijsku potporu koja mora biti nedvosmislena i realna. Dakle, brzina kojom nasilje među mladima nagriza tkivo društva zahtijeva brzu reakciju kako bi se sačuvalo za budućnost koliko toliko zdravo društvo. Gospodo, htjeli mi to priznati ili ne, zaprepašćujuća je količina agresije koju mladi zbog najbanalnijih povoda nasrću na svoje vršnjake, tuku se do premlaćivanja, nažalost i ubijaju. Okrutnost i bezosjećajnost pretočena u formu skupnog nasilja postaje dio svakodnevnice. To je problem svih nas jer nasilje se ne događa negdje drugdje, nekom drugome već nama. Dakle nema ničeg spornog za prihvaćanje ako se ide logikom argumenata. Tim više vrijedno je poslušati i struku. Recimo profesor doktor Zlatka Milišu osobu za koju vjerujem da je relevantan čimbenik u suštim vrednovanjima nasilja među mladima na ovim relacijama. On kaže: "Nasilje je postalo stil života, zabava a sve češće i nagrada. Država se mora odlučiti jesu li nam prioritet ceste i mostovi ili nam jer prioritet da gradimo ceste naravno metaforički porušene mostove među generacijama. Napravimo program viziju za mlade Hrvatske". 9. ožujka ove godine, gospodo dakle 15 dana prije dolaska ove naše interpelacije na saborsku raspravu profesor Miliša poziva javnost i mjerodavne da se žestoko uključe u borbu protiv nasilja među mladima nudeći rješenja koje ne trpe odgodu. Vi vidite da u toj problematici u zadnje vrijeme i stručna javnost, pa ako ste gledali i zadnju emisiju "Lica nacije" Branimira Bilića bila je posvećena ovoj problematici. Svi ovo što sam večeras rekao ovdje i temelj izričaja, a u toj je emisiji sudjelovale stručne osobe vjerujem da ova interpelacija ima elemenata da se prihvati, jer ova društvena patologija treba čim prije i čim više da se smanji. Hvala vam lijepo.
Hvala. Državni tajnik Stjepan Adanić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo. Ja bih zahvalio svim saborskim zastupnicama i zastupnicima na ovoj diskusiji, dobroj diskusiji ponekad i žustroj polemici, ali isto tako treba reći da Vlada i sva resorna tijela državne uprave svjesna činjenice o postojanju nasilja među djecom i mladima sukladno svom djelokrugu rada i nadležnostima poduzimaju i poduzeli su niz mjera u svrhu njihovog sankcioniranja i prevencije. U tom smislu Vlada Republike Hrvatske poduzima sustavne mjere kao što se vidi i u odgovoru Vlada Republike Hrvatske ovdje vi imate to na klupama sada. Neki saborski zastupnici SDP-a kažu da nema protokola oko postupanja u slučaju nasilja među djecom i mladima. Znate i sami da to nije točno. Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti je napravilo ne samo protokol, već i program aktivnosti za sprečavanje nasilja među djecom i mladima. Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti zajedno sa Ministarstvom zdravstva i socijalne skrbi izradilo je Nacionalnu strategiju prevencije poremećaja u ponašanju djece i mladih od 2009. do 2012. godine. Isto tako Vlada Republike Hrvatske je u lipnju mjesecu prošle godine donijela Program aktivnosti za prevenciju nasilja među mladima na inicijativu tadašnje potpredsjednice Vlade i ministrice obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti gospođe Jadranke Kosor. Onda su mnogi ja se sjećam iz SDP-a pitali kako smo tako dobar program mogli napraviti u tako kratkom vremenu koje daje tako dobre rezultate. I zbilja taj program daje odlične rezultate kao što daju rezultate i svih drugih aktivnosti koje je vodila tadašnja potpredsjednica današnja premijerka gospođa Jadranka Kosor to je borba protiv nasilja nad ženama. Znači u prilog djeci, mladima a naročito za rodiljne i roditeljske potpore koje je evo izglasano u Hrvatskom saboru. SDP-u isto tako ... kritike. Kaže da su smanjena sredstva usmjerena djeci i mladima za 27 milijuna. Sami ste se ispravili. Nije 27 milijuna a isto tako možete vidjeti mjerodavnom odgovoru vlade točne podatke da su sveukupna sredstva za tu namjenu i povećana, ne samo da su smanjena. Je da je jedno ministarstvo smanjilo, dva ministarstva su povećala ta sredstva. A u ukupnom omjeru to je povećanje tih sredstava. Iz HNS-a su govorili o porastu nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama. Prema podacima pravobraniteljice za djecu tu moram odmah reći da na porast nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama nikako ne ukazuje broj pojedinačnih prijava Uredu pravobranitelja za djecu, već ukazuje da je država izgradila sustav. Znači ponavljam da je država izgradila sustav koji omogućuje povećan broj prijava kao i senzibilizaciji šire javnosti na pojavnost nasilja među djecom i mladima. Što se tiče utvrđivanja rizične skupine mladih. Ja vas moram obavijestiti to vjerojatno znate, mnogi možda ne znaju da obiteljski centri upravo rade na tome, oni utvrđuju negdje su već utvrdili rizične skupine mladih. Stvar se mijenja svakodnevno jer svakodnevno treba djelovati u općinama, gradovima i županijama. I to se radi u svim obiteljskim centrima kojih ima kao što znate sada 17. Gospodin Kajin kaže da je Vlada dostavila što mi se jako dopada, jedno detaljno, sadržajno, odlično izvješće. To je on tu za govornicom rekao. Ja se s tim slažem, ali bih htio samo dodati da Vlada sva takva izvješća profesionalno i stručno šalje ovdje pred ovaj Visoki dom. Spomenuo je i broj rođenih da je sada 45, zapravo prošle godine bilo 45 tisuće 807 rođenih, a da je bilo 53 tisuće mrtvih. Nije problem da tako kažem u mrtvima. Uvijek imamo između 51 i 52,5 tisuće koje umru u godinu dana. Međutim, problem je u živo rođenim. Vi znate da je 2003. godine bilo samo 39 tisuća rođene djece, a da je zahvaljujući nacionalnoj ... politici koju je ova Vlada donijela na čelu sa gospođom Jadrankom Kosor ona je zapravo to vodila, da je svake godine porast broja novorođene djece i to od tisuću do dvije. Tako da sada mi od 39 tisuća došli smo do 45 tisuća. Nadamo se da ćemo za nekoliko godina doći u situaciju da ćemo preteći broj mrtvih što nam je zapravo i cilj. Isto tako saborski zastupnici SDP-a su potencirali da u 70% slučajeva duljina sudskog postupka prema maloljetnicima je duža od 6 mjeseci. Znate da to nije točno i prema podacima Županijskog suda u Zagrebu i Općinskog kaznenog suda u Zagrebu ti podaci ukazuju na netočnost navoda, da je u 70% slučajeva dužina sudskog postupka prema maloljetnicima duža od 6 mjeseci. Ministar Tomislav Ivić je to detaljno u uvodnom govoru obrazložio i dao vam točne podatke da ja sada ne trošim vaše i svoje vrijeme. A što se tiče prevencijskih programa aktivnosti za prevenciju i nasilja među mladima za 2009. godinu obiteljski centri koji su ovdje spomenuti nekoliko puta rade jako puno, rade okrugle stolove za roditelje i stručne djelatnike u odgojno-obrazovnim skupinama, organizacijama civilnog društva i centara za socijalnu skrb na temu recimo "Spriječimo nasilje među mladima". To je jedan od aktivnosti. Imaju radionice na temu "Nenasilno rješavanje sukoba namijenjenih mladima". Tu prednjači naročito Obiteljski centar Krapinsko-zagorske županije, a i drugi centri tu ne zaostaju puno. Isto tako provodi programe koji će omogućiti mladima kvalitetno provođenje slobodnog vremena. Samo nabrajam da detaljnije to ne pričam. Znači, provode programe preventivnog stručnog, socijalnog, pedagoškog rada s mladima i rizičnog ponašanja. Dalje, programe preventivnog stručno-socijalnog, pedagoškog rada namijenjenih roditeljima mladih rizičnog ponašanja. Znači, to se radi, svi obiteljski centri su dobili zadatak i to oni rade sa punim kapacitetima tako da nije točna informacija da se ne radi jer je tu bilo takvih radi, radi se zbilja žestoko, radi se stručno i radi se mogu reći 24 sata na dan. Isto tako mnogi djelatnici obiteljskih centara idu na seminare da se educiraju u tom smislu jer se problematika svaki dan mijenja. One teze koje su bile prije dvadeset, trideset, četrdeset godina su zastarjele, uvijek se nešto novo događa i uvijek treba nešto novo usvojiti kako bi bili tu ispred svih ostalih ili u najmanju ruku da ne zaostajemo. Rade senzibilizaciju javnosti za potrebe sprječavanja nasilja među mladima. Rade isto tako alternativne pristupe maloljetnim počiniteljima kaznenih djela što je vrlo bitno i vrlo značajno. I isto tako razvijaju, nije točno da smo prvi puta sad razvili neki multidisciplinarni sustav u nekim elementima, evo oni rade to već redovno, multidisciplinarni sustav recidivizmom maloljetnika, isto tako donašaju određene protokole u tom smislu. Dosljedno provođenje noćnih izlazaka mladih u skladu s odredbama Obiteljskog zakona radi Ministarstvo unutarnjih poslova. Mi smo tu uočili određene probleme pa smo u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti osnovali stručnu radnu skupinu koja će na stručnim podlogama sa svim stručnjacima koje danas u Hrvatskoj imamo vidjeti kakva je situacija tu i vrlo brzo ćemo donijeti konkretne mjere da se taj konkretno radi se o članku 95. kad maloljetnici ne mogu biti poslije 23 sata do 5 sati ujutro vani bez pratnje odrasle osobe ili uz dozvolu roditelja uz pratnju odrasle osobe ali to u nekim elementima se krši. Međutim, policija tu vrlo revno radi svoj posao i tu imamo isto tako dobar, znate makar nismo do kraja zadovoljni i zato mijenjamo to. Nismo mi slijepci, mi znamo što treba mijenjati i to mijenjamo odmah ili mam kak bi mi Zagorci rekli ali mijenjamo i tu se non stop prilagođavamo kako bi bili naprijed ispred svih ostalih. Što se tiče Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa evo državna tajnica, državni tajnik oni dodjeljuju isto tako godišnju nagradu "Luka Ritz" u svrhu promicanja tolerancije i škole bez nasilja. Isto tako Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa organizira konferenciju o prevenciji nasilja među mladima i djecom ... [[Govornik se ne razumije.]] i mnoge druge stvari koje ne rade. Jedna od bitnih stvari tu je bilo spomenuto da su nehumani uvjeti u zatvoru i da se to tamo loše nekako radi prema tim maloljetnicima. Ja moram reći da odgojni zavod Turopolje zbrinjava maloljetnike a odgojni zavod u Požegi maloljetnice, a u oba doma odgojnog zavoda broj maloljetnika odnosno maloljetnica lišenih slobode ne prelazi predviđene kapacitete jer su smješteni u tim prikladnim uvjetima itd., mogao bih ovdje čitati još puno toga, ima stotine i tisuće aktivnosti koje se svakodnevno provode i to jednostavno su dokumenti i činjenice koje moramo uvažiti. Što se tiče aktivnosti u svrhu prevencije nasilja među mladima, aktivnosti Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti pa i drugih nadležnih ministarstava evo samo naše ministarstvo je od 2006. do 2009. godine za rad svake godine financiralo oko tridesetak klubova za mlade za programe prevencije među mladima, dalo je do sada znači preko 5 milijuna 800 tisuća kuna a prema podacima Ureda za udruge Vlade Republike Hrvatske u 2008. i 2009. godini ukupno je za te programe prevencije među mladima, ali gledajte to nisu samo programi da mi njima damo novci da oni delaju s tim novcima kaj hoče pa da mi tu ne znamo. To se točno, kad se novci daju točno se traži od njih financijsko i narativno izvješće da točno znamo što su oni napravili. Ako slučajno se to ne napravi novce tražimo natrag a oni imaju onda određenu odgovornost ili slijedeće godine dobe sredstva jer su loše radili i tako ih potičemo iz godine u godinu da funkcioniraju dobro. Znači, u tu svrhu osmu i devetu godinu sva tijela državne uprave koja promatraju tu ciljanu grupaciju znači mladi i djeca izdvojili su ukupno za te programe 14 milijuna i 500 tisuća kuna. Isto tako mi potičemo provedbe Zakona o savjetima mladih. Gledajte, ovaj Visoki dom je donio taj Zakon o savjetima mladih, međutim gdje je odgovornost. Odgovornost je na lokalnoj samoupravi da gradovi, općine i županije osnuju te savjete za mlade i da oni tamo funkcioniraju. Mi to imamo u 13 županijskih savjeta 48 gradskih, 55 općinskih što je više u odnosu na osmu godinu i nismo s time zadovoljni i mi želimo da to bude više. Možda nedostaje sankcija lokalnim vlastima, recimo načelnicima, gradonačelnicima i županima ili tim ljudima da oni vide da je to ozbiljan stvar da moraju postaviti jer u tom zakonu nema sankcije jer smo mislili da je to normalna stvar, da će to svi provesti. Znači, nije samo država ta koja mora raditi. Tu su i druge institucije koje moraju isto tako svoj zadatak obaviti. Neke rade dobro, neke malo manje dobro ali naš zajednički cilj je da to dovedemo do savršenstva. Ja bih vam mogao još puno toga pričati o tome ali ću evo sad samo završiti i reći ću da je Vlada Republike Hrvatske odgovorila na ovu interpelaciju koju ste vi ovdje poslali, tako kažete u ... [[Govornik se ne razumije.]] vidite da nažalost na vašu žalost podaci nisu takvi da je to rastuće nasilje nego je do nasilje u stagnaciji. Znači, mi ne bježimo od toga da nasilja ima ali mi imamo efikasne mjere da to suzbijemo i na neki način preveniramo i to vam je u tom izvješću na najbolji mogući stručni i profesionalni način temeljem dokumenata i činjenica Vlada ovdje podastrla. U tom odgovoru jasno se vidi da smo dali odgovore na sva vaša pitanja. Mislim da je vaših pitanja u toj interpelaciji bilo negdje oko 17. Odgovorili smo na sva pitanja ali kao što je vidljivo skoro ni u jednom tom vašem pitanju Vladi ne baratate točnim informacijama. Ne znam zašto je to tako ali jednostavno takvu ste interpelaciju podnijeli. U tom smislu ja predlažem sad završno da ovaj Visoki dom odbije Interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske. Ja vam zahvaljujem na pozornosti. Hvala vam lijepo.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Gospodine državni tajniče, ovo vaše oduševljenje učinjenim i konstataciju radi se žestoko i stručno sada ne ispravljam ja, ispravljaju građani Republike Hrvatske. Sad sam bio malo prije na Facebooku. Građani a posebno roditelji koji se javljaju, roditelji stradale djece su zgroženi odbijanjem Vlade ove interpelacije. Za zastupnike HDZ-a imaju samo jednu rečenicu "Sram ih može biti.".
Kolega Stazić, ovo nije ispravak netočnog navoda, ovo je jedna uvredljiva opet žaoka i opaska jedna. ... [[Upadica se ne čuje.]] Da, samo je ovo jedna uvredljiva opaska utoliko da vam ja izreknem opomenu što ću učiniti sa zadovoljstvom. Nemojte tako. Vama se javljaju građani i to je sad vjerodostojan čvrsti dokaz. U ime predlagatelja završni osvrt gospođa zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Željela bih se prije svega zahvaliti svima koji su sudjelovali u ovoj današnjoj cjelodnevnoj raspravi za SDP odnosno predlagatelja prevažnoj temi očekivala sam moram priznati da ćemo u ovu raspravu svi zajedno krenuti s istih polazišnih točaka svjesni činjenice da je problem nasilja među mladima iznimno veliki problem. Žao mi je što to nije tako. Žao mi je što smo danas mogli čuti da je ova interpelacija promašaj, da je bila nepotrebna, ali dobro, imate pravo tako misliti, ali ste u krivu. I današnja neodgovornost zasigurno će se vratiti kao bumerang i to uvijek tako biva. Odbijanjem interpelacije Vlada pokazuje da ne priznaje da je nasilje i kriminalitet i delikvencija i rizično ponašanje mladih današnji društveni problem na koji u ovom trenutku nemamo adekvatni odgovor. Vlada odbijanjem ove interpelacije odbija i vlastitu odgovornost za postojeće stanje, a Vlada jest odgovorna jer oni koji u svojim rukama imaju moć i instrumente da mijenjaju stvari a to ne čine, odgovorni su za postojeće stanje. I šutnja na nasilje i ignoriranje nasilja također jest nasilje jer ne učiniti ništa, a imati moć mijenjati stvari isto je kao da ste legalizirali nasilje. Ona Vlada koja šest mjeseci ignorira traženje SDP-a da se o ovoj temi razgovara u Saboru i donesu konkretne, hitne konkretne mjere i zaključci nije svjesna problema kojeg u društvu imamo. Ona Vlada koja ignorira iscrpno izvješće pravobraniteljice za djecu koja već godinama ukazuje na kršenje dječjih prava je neodgovorna prema vlastitoj budućnosti. Ona Vlada koja smatra da socijalni radnici nisu potrebni u školama i da je broj psihologa i pedagoga kojih u ovom trenutku u odgojno-obrazovnim ustanovama imamo dovoljan je odgovorna za postojeće stanje. Ona Vlada koja štedi na djeci i na mladima, a vidjeli smo da je ova to učinila u 2009. godini u proračunu, dakle samo za 2009. godinu je za preventivne programe smanjila 11 milijuna kuna ne radi dobro. Ona Vlada koja može u Sabor uputiti izvješće o poduzetim mjerama u kojim skida krivicu i odgovornost sa sebe i kaže da problem baš i nije tako velik kakvim ga SDP pokušava prikazati jer eto statistike pokazuju da nam cvjetaju ruže jer zamislite nasilja je bilo 4% manje nego li prošle godine u školama, a i postotci su nam nešto malo manji od europskog prosjeka, takva Vlada ili ne razumije ili je nije briga, a rezultat je isti. Nitko kolegice i kolege iz SDP-a nije tvrdio ili nitko nije poricao danas u raspravama postojanje brojnih strategija i protokola i programa i planova, ali smo željeli otvoriti raspravu o njihovoj evaluaciji. Htjeli smo otvoriti raspravu o njihovoj svrsishodnosti, htjeli smo otvoriti raspravu o rezultatima koje te strategije, protokoli itd. daju. Htjeli smo da se utvrdi u raspravi tko i zašto te strategije ne provodi, tko ih to ignorira, tko ih krši. Željeli smo znati da li itko prati provedbu i učinkovitost svih tih silnih strategija i programa, jer ako prati onda bi trebao znati da oni koji te strategije bi trebali provesti na lokalnoj razini to najčešće ne mogu jer nisu ekipirani ni kadrovski, ni organizacijski, ni stručno, a još manje financijski. Čini se da zapravo nema istinske želje niti političke volje da se nekim pojavama u društvu stane na kraj i to dokazuje ova današnja rasprava u kojoj neki jednostavno ne mogu prihvatiti činjenice. A činjenica jest da smo dovedeni u situaciju eskalacije nasilja, u situaciju konzumacije alkohola u sve mlađoj životnoj dobi, u situaciji konzumacije droga u sve mlađoj životnoj dobi, u situaciji porasta samoubojstava djece, porasta zlostavljanja djece, zanemarivanja djece, porasta broja djece s poremećajima u ponašanju i psihičkim teškoćama. I zato nam, kolegice i kolege, ne trebaju statistike da bismo toga bili svjesni, da bismo bili svjesni realnosti koja postoji danas na hrvatskim cestama i u hrvatskim školama. Mi smo svakodnevno svi zajedno, koliko god nas ima, svjedoci sve brutalnijem i brutalnijem nasilju među i nad djecom jer predugačak je popis besmislenih smrti i brutalnih ubojstava. Što djetetu žrtvi znače povoljne statistike na koje ste se danas ovdje tako zdušno pozivali? Ja vam tvrdim da ne znače ništa, ni njima ni njihovim roditeljima ni njihovim najbližim obiteljima. Više je nego jasno da se ovaj problem ne može riješiti preko noći. To ni u jednom trenutku nismo tvrdili niti smo to mislili i svi, apsolutno svi elementi društva trebaju dati svoj doprinos. Mi u SDP-u smatramo da je to moguće kroz jednu sustavnu i koordiniranu akciju na suzbijanju izvora nasilja. To je ono što zagovaramo. Zagovaramo da se mijenja sustav vrijednosti jer je više nego jasno da je danas nasilje postalo socijalni i društveno prihvatljiv način življenja, modus operandi in modus vivendi danas u hrvatskom društvu. Jest to je istina i inspiraciju za nasilje mladi dobivaju upravo od onih koji bi im trebali biti uzor. Dakle, više nego jasno i za to se zalažemo i to zagovaramo da je nužno izgraditi novi sustav vrijednosti koji će se bazirati na međusobnom uvažavanju, na toleranciji, nenasilju i solidarnosti. Drugo što je važno učiniti jest uspostaviti cijeli sustav koji će se implementirati od vrtića do radnoga mjesta, jer nije dovoljno djelovati samo u jednom periodu čovjekovog života ili života mlade osobe ili samo u vrtiću ili samo u školi. Vrlo je važno da to bude kontinuirani proces. Treća stvar, iznimno je važno povezati elemente u sustav. Kolegice i kolege, bilo bi licemjerno reći i to neću učiniti da ni jedan element sustava ne funkcionira. To ne bi bila istina i to neću izgovoriti. Međutim, činjenica je da su neke institucije državne, da su neke županijske, da su neke gradske financirane iz različitih izvora, a sve se bave srodnom djelatnošću. Ono na što upozoravamo i na što skrećemo pozornost i smatramo da je tu uloga Vlade iznimno, iznimno važna, a to je povezati sve one koji se ovom problematikom bave. Pa danas smo imali priliku od državne tajnice čuti da je bila zadovoljna sa ovom interpelacijom, ako ništa onda zbog toga što će se konačno neke stvari objediniti i što će konačno svi znati sve. Ako ništa drugo nismo učinili sa ovom interpelacijom, pa zadovoljni smo da smo barem to učinili. Četvrta stvar, izuzetno je važno pojačati institut lokalne zajednice. S time ću završiti. 2002. godine započeli smo sa decentralizacijom i na žalost stali. Osam godina kasnimo u reformi socijalne skrbi, ne pratimo potrebe djece. Institucije koje su se trebale umrežiti nisu se umrežile i djeca ne dobivaju specifičnu zaštitu primjerenu vrsti problema. Da smo nastavili sa reformom socijalne skrbi ja sam uvjerena da danas ne bismo imali problem u ovoj mjeri u kojoj ga imamo. Dakle, mi u SDP-u držimo da su svi ovi elementi dugoročno važni kako bi dali rezultate. Ignoriranje kolegice i kolege, ignoriranje problema može biti fatalno pogotovo kada se radi o djeci. I zato bez obzira na odbijanje odgovornosti od strane Vlade, ako posljedica ove današnje rasprave budu koraci, aktivnosti koje će dovesti do boljeg funkcioniranja, kvalitetnijeg funkcioniranja sustava onda je činjenica da ste ovu interpelaciju odbili potpuno nevažno. Hvala lijepo.
Hvala. Četiri ispravka. Prva gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočni navod: "Vlada negira postojanje problema nasilja među mladima." Kolegice Jerković drugo nije ni za očekivati, ali to naprosto nije točno. Nakon cjelodnevne rasprave vi i dalje ustrajavate kod onoga što ste napisali u interpelaciji. Ustvrdili ste da Vlada odbija interpelaciju. Vlada odbija podatke koje ste u interpelaciji iznijeli netočno, tendenciozno i selektivno odabrane koje odgovaraju samo vama, ali ne i istini. I treći netočan navod Vlada je neodgovorna. Nakon svega što smo imali danas prilike čuti, pa ću vam se čak i zahvaliti za ono što ste podnijeli interpelaciju jer na ovaj način je i Vlada i parlamentarna većina dobila priliku reći što sve Vlada poduzima na poboljšanju stanja u ovome području, a na vama je odgovornost, na vama u Socijaldemokratskoj partiji na zazivanje nasilja među mladima, na zazivanje nasilja na ulici i vrijeme će pokazati tko je u pravu.
I gospođa zastupnica Ivanka Roksandić, ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa u svom izlaganju kolegica je rekla Vlada skida krivicu sa sebe, ništa ne radi, na taj način tolerira nasilje. Ne kolegice, to nije točno. Vlada nam je u svom mišljenju, ja znam da istina boli, izrekla istinu sve što čini i odgovorila dio po dio, točku po točku na vašu interpelaciju koja je netočna s nizom netočnih podataka. Drugo, nema Vlada želju da problemu stane na kraj. Pa vama je jedina želja u ovoj interpelaciji kolegice i to je netočno da kažete da Vlada ništa ne radi. Na žalost, ova rasprava koja je trebala biti vrlo značajna i poučna za mlade, za cijelo društvo kao što je rekao gospodin Stazić meni javljaju pretvorila se u vaše politikanstvo. Pa dajte kolegice u svom klubu raspravite o nasilju. Ja sam u ovoj replici poručila mi smo ogledalo društva, a mi se nasilno ponašamo. Recite kolegi Staziću da klub HDZ-a ne mora izaći iz sabornice kad on govori, jer kad se on digne on sipa mržnju. Znate što mladi kažu? Ja ću vam reći isto kao što je on rekao. Mladi kažu, pa dokle ćemo slušati mi takvu mržnju?
Hvala. Gospodin zastupnik Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolege su ispravili više tih navoda, ali kolegice Jerković vi ste rekli da je Vlada neodgovorna, ne priznaje da postoji taj problem, ignorira ga i da ne čini ništa. Pa uistinu mislim da je to svaki ispravak suvišan. Ali smo čuli, Vlada je itekako svjesna, čuli smo danas argumentima što se čini da ne govorim sve podatke od defektologa, psihologa i od tih postotaka. Ja ne znam koji bi vas postotak zadovoljio da kažem u tom dijelu. Ja vjerujem nikakav. Ali kad na kraju kažete da eskalira alkoholizam i zlouporaba droga. Pa molim vas lijepo, pa vi ste ti koji zagovarate legalizaciju lakih droga, pa tko je tu onda neodgovoran, da ne upotrijebim neku drugu riječ. Hvala lijepa.
I gospođa zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Ispravljam netočan navod kolegice Jerković koja je rekla da je Vlada neodgovorna. Kolegice to nije točno. Vlada svoju odgovornost je pokazala donošenjem mnogih dokumenata kojima regulira ovo područje, praćenjem i provedbom istih, ali i rezultatima koji evo kad su djeca u pitanju i nasilje među djecom znači nikad nisu dovoljno dobri. A vi ste svoju odgovornost, vi iz SDP-a pokazali pripremljenošću interpelacije na netočnim i selektivnim podacima koje smo cijelo jutro u sabornici ispravljali. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sa raspravom Prijedlog odluke o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja prve izmjene i dopune Ugovora o međusobnim odnosima koji se odnose na društva INA industrija nafte d.d. te glavnog ugovora o plinskom poslovanju sa strateškim partnerom MOL Hungarian oil and gas plc.
Prelazimo na glasovanje o prijeđenim točkama dnevnog reda, zaključenim. Prvo, Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delikvencije, kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima, podnositelj Klub zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskog odbora i Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Odbija se Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u sprečavanju i suzbijanju rastućeg nasilja, delikvencije, kriminaliteta te rizičnog ponašanja među djecom i mladima." Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu odbora i Vlade. Rezultat. Ovaj prijedlog saborskog odbora i Vlade Republike Hrvatske prihvaćen je većinom glasova, 78 glasova za, ništa suzdržanih i 31 protiv.