Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo 37. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Obvestil vas bom, katere kolegice in kolegi so zaradi drugih obveznosti odsotni. To so dr. Brejc, kolegi Kangler, Kebrič, Levič, od 18.30 ure dalje bo odsoten kolega Školč, do 13.00 ure kolega Jerovšek in cel dan kolega Roberto Battelli. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA USTAVNEGA ZAKONA O SPREMEMBI 43. ČLENA USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog ustavnega zakona je v obravnavo zboru predložila ustavna komisija in ste ga prejeli s poročilom te komisije. Začeli bomo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin k predlogu tega ustavnega zakona. Prvi ima besedo v imenu poslanske skupine DeSUS kolega Vojko Čeligoj. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Uravnotežena zastopanost obeh spolov pri kandidiranju na volitvah v državne organe in organe lokalnih skupnosti je glede na podporo, ki jo je predlog ustavne spremembe užival, pomembna in potrebna. Kljub temu, da nas različni mednarodnopravni dokumenti zavezujejo k zagotavljanju enakih možnosti za kandidiranje obeh spolov, je zastopanost žensk v voljenih organih v Sloveniji še vedno bolj simbolična kakor ne. Predlog ustavnega zakona o spremembi 43. člena ustave Republike Slovenije, ki naj bi na načelno-vrednostni ravni uresničilprizadevanja uveljavitve enakosti žensk in moških pri kandidiranju na volitvah, bi bil gotovo prvi korak k enakopravni zastopanosti obeh spolov pri opravljanju javnih zadev. Kljub temu, da ustava že v 14. členu določa načelno enakopravnost pred zakonom, kar seveda velja tudi za spol, se v vseh teh letih veljave člena na tem področju ni kaj prida premaknilo v korist žensk, kar se samega kandidiranja v voljene organe tiče. Kljub dejstvu v prid govori tudi statistika o zastopanosti spolov v političnem odločanju, ki je daleč od uravnotežene zastopanosti. Izjema od dejstva so pravkar izvedene evropske volitve. Potemtakem sklepamo, da 14. člen ustave Republike Slovenije ne zadostuje za uresničitev želenega in da se ne strinjamo s tistimi, ki menijo drugače. V poslanski skupini DeSUS podpora zagotavljanju enakih možnosti za enakomernost zastopanja žensk in moških pri opravljanju javnih zadev ni vprašljiva. Menimo pa, da pri dani formulaciji ustavne spremembe ne gre za "de facto" enakopravnost, temveč, že kot sam naslov pove, za njeno spodbujanje. Taka je tudi vsebina predlagane spremembe, saj se omejuje le na kandidiranje. Poleg tega pa formulacija besedila k ničemur ne zavezuje, temveč programsko spodbuja zgolj možnost. V poslanski skupini DeSUS menimo, da je predlagana sprememba dobrodošla, ker lahko pomaga tudi pri spremembi miselnosti, ki zaenkrat še vlada v Sloveniji. Kljub sprejetemu zakonu o spodbujanju enakopravnih možnosti žensk in moških. To je, da je politika pretežno v domeni moških. Seveda zgolj načelna raven ne bo zadostovala, kolikor se poleg ustave ne bo v tej smeri spreminjala zakonodaja, podzakonski in drugi relevantni akti. Prvi uspehi so, kot rečeno, vidni že ob volitvah v evropski parlament, kjer je zakonodaja že omogočila dejansko kandidiranje in izvolitev žensk. Dobrodošli bi bili raznovrstni spodbujevalni ukrepi, torej ukrepi, ki, kakor jih opredeljuje zakon o enakih možnostih žensk in moških z namenom ustvarjanja enakih možnosti na določenem področju družbenega življenja, upravičeno uvedejorazlično obravnavanje moških in žensk. V poslanski skupini DeSUS se zavedamo pomembnosti vprašanja, zato smo mnenja, da je potrebno pretehtati vse vidike predlagane ustavne spremembe. Pozitivna diskriminacija je lahko za nekoga negativna in doseči moramo,da ne prestopimo meje. Potrebno je torej vzpostaviti vsebinsko enakopravnost med spoloma. Enakost pred zakonom je značilnost modernega prava. Je temelj pravičnosti in ena izmed bistvenih vrednot prava. Na nas je, da jo poskusimo kar najbolje uvrstiti v naš pravni red, v tem primeru od zgoraj navzdol. V poslanski skupini DeSUS podpiramo odločnejši korak k uveljavitvi bolj uravnotežene zastopanosti spolov v predstavniških organih, pa tudi v drugih organih javnega odločanja. In ne nazadnje na ostalih področjih družbenega življenja. Ker menimo, da predlagana ustavna sprememba pripomore k zadanemu cilju, bomo predlog ustavnega zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Čeligoj. To je bilo stališče poslanske skupine DeSUS. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila kolegica Majda Širca. Kolegica Majda Širca, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani, spoštovane! V času, ko smo spreminjali in oblikovali predlog za spremembo ustave, sedaj je od tega že več kot dve leti, so naše ideje zaživele tudi v praksi. Sam proces spreminjanja ustave v prid spodbujanja enakih možnosti je bil, zagotovo lahko rečem, strpen, poln dialoga, in tudi podpores civilnodružbenimi iniciativami, pa tudi poln konsenza med različnimi političnimi opcijami. Le tako je lahko uspel in le tako je lahko dobil večinsko podporo, ne da bi bil podvržen skepsi in dvomom, kar se je dogajalo še pred nekaj leti. Mogoče so dvome in pomisleke odpravili tudi pomisleki in nenehna opozorila iz Evropske unije. Mogoče gre za našo osveščenost glede enakih možnosti moških in žensk v političnem oziroma javnem življenju, ki je v večji stopnji strpnejša, kot je bila pred leti. Mogoče je tudi slovenska realnost, kjer se ženske še vedno težko odločajo za javne politične funkcije, preveč temna. Kakorkoli, predlog za poseg v ustavo je bil v vseh dosedanjih obravnavah, še posebej znotraj odločanja v ustavni komisiji, večinsko podprt. Še več, podprta je bila celo izboljšava predloga, saj smo tisto besedico "lahko", torej, da se lahko določijo ukrepi za spodbujanje enakih možnosti, izpustili in s tem člen naredili bolj obvezujoč. In še več, podprta je bila tudi sprememba zakona o volitvah v evropski parlament, ki je dejansko udejanjila prav to, kar spodbuja ustava oziroma kar bo, v kolikor bomo danes izglasovali njeno spremembo. V Liberalni demokraciji Slovenije smo zadovoljni, da nismo osamljeni pri podpori večje zastopanosti žensk v političnem prostoru. Naša dolgotrajna odpiranja teh vprašanj na splošnem in ne le v polju zakonodaje, dajejo določene rezultate. Ženske postajajo bolj samozavestne, bolj na glas opozarjajo, opozarjamo na razlike, bolj odločno zahtevajo, zahtevamo spremembe. In prepričana sem, da bodo bodoče generacije tovrstna vprašanja, ki so morebiti za nas še odprta in nerešena, sprejemale kot samoumevne in razumljive poti enake obravnave spolov. Tako v procesih, v delovnih procesih, tako v javnem življenju, v družini in seveda tudi drugje, vse tam, kjer se danes še čutijo razlike oziroma nekje tudi podrejenosti. Ko je pred dobrim mesecem predsednik Evropske komisije gospod Romano Prodi v evropskem parlamentu zagovarjal in branil nove komisarje in komisarke, so mu parlamentarci najpogosteje postavljali vprašanje o tako imenovanih ženskih kvotah. Nekateri so celo zahtevali, da odpre posebno mesto za komisarja oziroma komisarko, ki se bo ukvarjal zgolj z vprašanji enakih možnosti. Tega resda ni obljubil, je pa res, da je vztrajal na pomembnosti tega vprašanja in na dejstvu, da se bo tega načela Evropa oklepala še naprej tako vztrajno, kot se ga je zadnja leta, ko je po tekočem traku sprejemala priporočila in različne druge ukrepe, med drugim tudi opozorila tistim članicam, ki teh regulativ še niso oziroma nismo imele. Na kandidatnih listah za volitve v evropski parlament smo bile Slovenke zastopane s 45%. To je zagotovo prvič v zgodovini slovenskih volitev. To se pravi, da je bilo kar 41 žensk in 50 moških. Temu primerno je sledil seveda tudi rezultat, za katerega Slovencem v Evropski uniji oziroma parlamentu ne bo več nerodno. Je res, da je bil tak rezultat posledica zakonodajnih ukrepov. In tudi je res, da bodo v kolikor bomo danes sprejeli in potrdili spremembo ustave, tovrstni in podobni zakonodajni ukrepi sledili tudi v drugi zakonodaji. Nedvomno bomo v Liberalni demokraciji danes podprli spremembo, kot je bila predlagana in podprta v ustavni komisiji. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bilo stališče poslanskega kluba LDS. Stališče poslanskega kluba Slovenske demokratske stranke bo predstavil kolega France Cukjati. Imate besedo, kolega Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Točno pred dvema letoma smo sprejeli zakon o enakih možnostih žensk in moških. In že v 1. členu tega zakona smo zapisali takole. S tem zakonom se določajo skupni temelji za izboljšanje enakih možnosti žensk in moških na političnem, ekonomskem, socialnem, vzgojno-izobraževalnem ter drugih področjih družbenega življenja. Torej ne samo na političnem, ampak tudi ekonomskem, socialnem, vzgojno-izobraževalnem ter na drugih področjih. In v 8. členu smo zapisali nekaj o ukrepih. Takole smo zapisali. Pozitivni ukrepi se lahko sprejemajo na področju vzgoje in izobraževanja, zaposlovanja, poklicnega življenja in javnega oziroma političnega udejstvovanja. Ne samo torej na področju političnega udejstvovanja, ampak tudi na področju vzgoje in izobraževanja, zaposlovanja, poklicnega življenja. Vendar ti ukrepi so brez osnove oziroma jih je nemogoče uveljaviti, dokler ne spremenimo ustave. Že takrat je bila napaka, da smo najprej šli v zakon in šele potem v spremembo ustave. Sedaj pa gremo v spremembo ustave samo za področje političnega udejstvovanja. In v zakonu, ki sem ga omenil tudi piše takole, v 5. členu: "Posredna diskriminacija zaradi spola obstaja, če na videz nevtralne določbe, merila in ravnanje v enakih ali podobnih okoliščinah in pogojih postavljajo osebe enega spola v manj ugoden položaj." Spoštovani! Točkovni sistem pri ocenjevanju mature je zagotovo na videz pravičen sistem. In tudi vpis na fakultete je na videz pravičen sistem. Pa vendar imamo mi fakultete, na katero se vpiše kvečjemu 5% fantov. Kaj iz tega sledi? Iz tega sledi, da naš sistem vstopa v fakultetno izobrazbo ni pravičen. Ni pravičen. Na to smo mi opozorili. In zato se nam dogaja, da imamo feminizacijo celih poklicev in maskulinizacijo drugih poklicev. In menim, da bi bilo potrebno omogočiti s spremembo ustave tudi to področje, ki smo ga sicer zapisaliv zakon, nima pa ustavne osnove in je tudi sedaj ne bo imel. In to je zopet nek problem, ki se pojavlja v tem mandatu. Rešujemo vprašanja parcialno, pod pritiskom določenega lobija. Imamo posluh za tisti lobi in seveda mi bomo tudi to ustavno spremembo podprli. Vendar ta rešitev je parcialna, ni dobra. To je bolezen tega mandata. Zagotovo je zelo dobro, da na političnem področju dopuščamo oziroma vzpostavimo mehanizme, kjer bodo imele ženske enakovreden vstop v politiko, v sistem političnega odločanja. Mi potrebujemo uravnoteženje na političnem področju, zato bomo to ustavno spremembo podprli. Smo pa tudi predlagali amandma k tej spremembi, da ne bi samo na političnem področju, ampak tudi omogočili enakovreden vstop v izobraževanje poklicnih smeri. Torej, vtisto sfero odločanja, kjer ne gre za politično odločanje, ampak za strokovno odločanje. Veste, znanje je moč, na področju znanja se odloča o pomembnih stvareh. In nam je žal, da našega amandmaja niste sprejeli, ampak, kot sem rekel, to je bolezen tega mandata. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bilo stališče poslanske skupine SDS. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila kolegica mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakujemo, da bo predlog ustavnega zakona o spremembi 43. člena ustave Republike Slovenije dobil podporo. Pričakovanje je še toliko močnejše, ker ga opiramo ne samo na zelo visoko podporo v dosedanjih postopkih za spremembo 44. oziroma 43. člena ustave, ampak tudi na rezultate prvih volitev v evropski parlament, ki so posledica vpeljave pozitivnih ukrepov v volilno zakonodajo, kerbrez spremembe se zagotovo ne bi zgodilo, da so stranke uvrstile ženske na izvoljivo mesto, hkrati pa so se nekatere morale sprijazniti s predpisano moško kvoto. Zadovoljstvo nekoliko zmanjšuje le dejstvo, da bo podobna sprememba zakona o volitvah v državni zbor morala počakati na novi sklic. Združena lista socialnih demokratov sodi med tiste politične stranke, ki so se že doslej odločno zavzemale za ukrepe, s katerimi bi spodbudili in zagotovili enake možnosti kandidiranja moških in žensk za voljene organe predstavniških oblasti na državni in lokalni ravni. Kvote in druge pozitivne ukrepe zato razume zgolj kot ukrepe za dosego končnega cilja, to pa je paritetna demokracija. Naj spomnim na nekatere konkretne predloge, ki to prizadevanje potrujejo. Najprej je skupina 12 poslancev s prvopodpisanim Levom Kreftom vložila amandma k 20. členu predloga zakona o političnih strankah, ki je dobil septembra 1994 večinsko podporo. Vendar pa ni dobila podpore zahteva za obvezno razlago tega določila, ki bi stranke bolj zavezalo k upoštevanju statutarnih določil o deležu obeh spolov na kandidatnih listah. Tedanje odklonilno stališče vlade, sekretariata za zakonodajo in matičnega delovnega telesa do predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah, ki ga je predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Matejo Kožuh Novak, je onemogočilo sprejem v državnem zboru marca 1996, čeprav so bili predlagatelji pripravljeni upoštevati pripombe in predlog popraviti tako, da bi odpravil pomanjkljivosti. Takratno spraševanje o tem, ali je političnim strankam, ki so običajno glavne nosilke kandidiranja, mogoče z zakonom predpisati neko obveznost, zadevajočo sestave liste, je sovpadlo z odločbo ustavnega sodišča o nacionalnih listah. Z vidika enakosti volilne pravice in enakosti pred zakonom jih ni spoznalo za ustavno sporne, čeprav so pomenile resno izjemo od običajnih kriterijev in načina izvolitve poslank in poslancev. Predlog za spremembo volilnega zakona, ki bi omejil uporabo nacionalnih list izključno na zagotavljanje ustreznega zastopstva podzastopanih družbenih skupin, pa ni bil sprejet. Ne samo pri nas, tudi v Evropski uniji vidijo v uravnovešeni zastopanosti žensk v voljenih predstavniških organih na vseh ravneh premagovanje demokratičnega primanjkljaja in zagotovilo skladnejšega in hitrejšega vsestranskega razvoja družbe. Vendar se je v času, ko se je oblikoval razmislek o prihodnosti Evrope v predlogu ustavne pogodbe odsotnost večinskega dela populacije pokazala zelo očitno. Posamezne ženske, ki pri sprejemanju odločitev lahko sodelujejo, ne morejo nadomestiti žensk kot izključene večinske skupine, ker raziskave potrjujejo, da samo vsaj 30% zastopanost žensk lahko zagotovi njihov vpliv na odločitve. Socialni demokrati iz vseh evropskih državpa zagovarjamo tezo, da je vsakršna zastopanost pod 40% nezadostna in nesprejemljiva. Cilj pa je, kot rečeno, enaka zastopanost. V zakonih zapisanih enakost sama po sebi še ne pomeni dobre prakse. Slovenija je sicer podpisala različne mednarodne listine in priporočila, sprejela med drugim tudi zakon o enakih možnosti žensk in moških, o načelu enakega obravnavanja. Uveljavljajo se določila zakona o delovnih razmerjih. In pred kratkim je ratificirala tudi opcijski protokol h konvenciji o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk. Večje vključenosti žensk v postopke odločanja ni mogoče pričakovati po naravni poti. Za primer so lahko tako domače lokalne volitve, kot nedavne volitve v evropski parlament. Zato so nujni posebni ukrepi, tako imenovani pozitivni ukrepi, in predlagani ustavni zakon o spremembi 43. člena jih omogoča. Čas je torej, da tudi Republika Slovenija s predlaganim ustavnim zakonom omogoči političnim strankam odločitev za sprejem takih ukrepov, ki bodo v prihodnosti zagotovili ženskam enake pravice pri odločanju o javnih zadevah in enako odgovornost za kakovostno življenje v njej. Vključno z ustvarjanjem ženskam prijaznega delovnega okolja. V Združeni listi socialnih demokratov smo prepričani, da pot do paritetne demokracije torej vodi prek posebnih ukrepov, pa najsi bodo to kvote, finančne spodbude, sistem za kandidatne liste in drugi pozitivni ukrepi. Seveda pa se hkrati zavedamo, da mora večjemu deležu žensk pri odločanju slediti tudi večje upoštevanje njihovih stališč in mnenj, da ne bodo samo sodelovale, ampak tudi sooblikovale in soodločale. Da ne bodo samo govorile, ampak bodo tudi slišane. Tudi v državah z zelo uveljavljeno vlogo žensk vedno znova ugotavljajo, da se znajdejo ženske v "gluhi lozi", če si pomagam z Janezom Trdino oziroma "pod steklenim stropom ali steklenim zvonom", če si pomagam s strokovnim izrazom. Hvala.
Hvala. To je bilo stališče poslanske skupine ZLSD. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil kolega Franci Rokavec in ima besedo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod minister! Ostali prisotni! Sprememba ustave, ki se nanaša na spodbujanje enakih možnosti žensk in moških na volitvah je v naši stranki deležna vse podpore. V Slovenski ljudski stranki smo kot prva stranka v Sloveniji sprejeli akcijski načrt, s katerim bo naša stranka prispevala k večjemu deležu žensk v politiki. Vsi, ki smo se kadarkoli ukvarjali s to problematiko, poznamo alarmantne podatke o deležu žensk na najvišjih in najvidnejših položajih v naši državi. V Slovenski ljudski stranki zastopamo stališče, da moramo vzpostaviti tako delovno in socialno okolje, ki bo ženskam omogočilo enakovredno sodelovanje na vseh družbenih področjih in jih ne bo nenehno postavljalo pred odločitve za bodisi družino bodisi kariero. Predlog ustavne spremembe, ki se nanaša na spodbujanje enakih možnosti kandidiranja žensk in moških na volitvah, je po mnenju naše stranke pozitiven korak. Saj je njegov cilj prispevati k izboljšanju sedanjega stanja zastopanosti žensk v organih oblasti. Ta je v primerjavi z deležem moških zanemarljiva do te mere, da lahko govorimo kar o polreprezentativnosti. Zastopanost žensk v državnih organih in drugih pozicijah odločanja je tako majhna, da skoraj lahko govorimo o odsotnosti dela prebivalstva iz odločanja oziroma sodelovanja pri odločanju o vprašanjih, ki so v skupnem interesu. Neenakomerna zastopanost posameznega spola na višjih položajih je prisotna tudi drugod poEvropi, vendar so se v mnogih evropskih državah že lotili odprave podlage za takšno stanje. V Sloveniji pri njeni odpravi zaostajamo za večino članic Evropske unije, zaradi česar je potrebno obravnavati pričujoči problem kot eno prednostnih političnih nalog. Dejstvo je, da je trenutna situacija za moderno predstavniško demokracijo članice Evropske unije nesprejemljiva in se z njo ne moremo in tudi ne smemo sprijazniti. Uravnotežena zastopanost predstavnikov obeh spolov je pravična, vendar pa tukaj ne gre le za pravičnost. Gre tudi za zavedanje, da sodelovanje obeh spolov prinese kot posledico soočanje različnih vidikov, pozitivne, konstruktivne rezultate. Premalokrat je izpostavljeno dejstvo, da vključenost obeh spolov vodi tudi do bolj kakovostnih razprav,saj vključitev različnih pogledov privede do politično bolj modrih odločitev, ki zastopajo interese in vidike večjega dela prebivalstva. Po našem mnenju je posebej potrebno izpostaviti dejstvo, da sprejem ukrepov za diferencirano obravnavo obeh spolov nikakor ne pomeni diskriminatornega urejanja oziroma obravnavanja, temveč da se bo s predvidenimi ukrepi vzpostavilo okolje enakih možnosti za oba spola. Govorimo torej o legitimni diferenciaciji. V Slovenski ljudski stranki smo podprli predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament. V okviru tega zakona smo bili tudi kot poslanska skupina sopodpisniki amandmajev, katerih namen je omogočiti ženskam boljše možnosti pri kandidiranju. In tudisam pregled zastopanosti v novem Evropskem parlamentu s strani slovenskih poslank in poslancev nam kaže že bistveno boljšo podobo, saj bodo od sedmih poslank in poslancev v Evropskem parlamentu sedele tri poslanke. Prepričan sem, da je tudi čas pred volitvami v Evropski parlament s soočenji kandidatk in kandidatov ponovno dokazal, da so v naših vrstah ženske, ki s svojim znanjem, delom in zavzetostjo bogatijo našo stranko ter področja, na katerih delujejo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo spodbujevalne ukrepe, ki jih predvideva sprememba ustave na področju in bomo predlog ustavnega zakona za spremembo 43. člena ustave podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bilo stališče poslanske skupine SLS. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo prestavil kolega Sašo Peče in mu dajem besedo.
Spoštovani prisotni! V 43. členu naj bi se dodal nov četrti odstavek. Zakon določa ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk pri kandidiranju na volitvah v državne organe in organe lokalnih skupnosti, je besedilo, okoli katerega bo in je potekala današnja razprava. Po oceni Slovenske nacionalne stranke gre izključno za spremembo politične narave. V kolikor predlagatelji seveda ne bi spremljali oziroma kolikor predlagateljev ne bi spremljal politični in izključno politični motiv, bi se predlog glasil: "Zakon določa ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk." Zakaj omejevati moške in ženske oziroma enakost zgolj na politično področje, in še to zgolj na politično področje, kakor pravijo predlagatelji, na volitve v državne organe, in drugič, na organe lokalnih skupnosti. Predlog na ustavni komisiji je bil, da bi seveda razširili enakost, ampak razširitev enakosti za večino v tem državnem zboru ni bila sprejemljiva. In ravno tisti, ki danes trdijo, kako je to nujno potrebno, smiselno in ne vem še kaj, zavzemajo nasprotno stališče - torej, da je treba v ustavo izključno zapisati, zakon določa ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk pri kandidiranju za volitve v državne organe in organe lokalnih skupnosti. Torej po oceni Slovenske nacionalne stranke oziroma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bi se moral stavek, določba, glasiti: "Zakon določa ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk." Toda, seveda, če bi državni zbor sprejel zelo generalno, vsesplošno klavzulo enakosti moških in žensk, bi potemtakem prišli že na obstoječ 14. člen ustave, ki govori "pred zakonom smo vsi enaki". In iz tega, vsaj po oceni Slovenske nacionalne stranke, je vidno, da je nova oziroma predlagana ustavna sprememba nepotrebna. 14. člen ustave govori "pred zakonom smo vsi enaki", v prvem odstavku celo našteva "ne glede na spol, starost" in podobne stvari. Govornik pred menoj je izrazil zelo zanimivo stališče, da je predlog ustavnih sprememb korak naprej k spremembi miselnosti. Res je, marsikdo v tej dvorani bi moral spremeniti ravno miselnost, če bi hotel uveljavljati enake možnosti za moške in ženske, ne pa spreminjati ustavo, kije v svojem 14. členu tako ali tako napisala, da smo pred zakonom vsi enaki, in obsega seveda najvišji nivo enakosti. Druga predstavnica je v podajanju svojega stališča - pa se ga ne bom dotikal - povedala, da je dosedanji proces ustavnih sprememb potekal strpno, v obliki pogovora, konsenza. Pozabila pa je povedati, da je dosedanji proces ustavnih sprememb na tem področju potekal v okviru sprenevedanja - sprenevedanja v tej meri, da je tako ali tako vsaka politična stranka - osredotočil se bom izključno na politiko, ker so predlagatelji zahtevali enakost izključno na političnem področju, ko so navedli kandidiranje na volitvah v državne organe in organe lokalnih skupnosti. Kot da pozabljamo, da vse politične stranke nimajo svojih pravil in da so ravno stranke, ki danes najbolj vehementno zagovarjajo nujo po uveljavitvi novega 43. člena, imele vso možnost, da bi enakost zagotovile, če bi dejansko težile k temu. Leta 2000, torej leta, ko so se odvijale parlamentarne volitve, je ena izmed političnih opcij na nekem kongresu v Celju z velikim medijskim pompom sprejela tako imenovano žensko kvoto. Meni osebno se zdi sicer to ponižujoče, govoriti o kvotah, in sicer ženskih kvotah, ne glede, ali bi govorili o moških kvotah. Ampak, seveda, ljudje imamo neko dostojanstvo in prisiljevati na ta način, govoriti o kvotah, je ponižujoče. No, tista politična stranka je z velikim medijskim pompom leta 2000 na nekem sestanku, zelo razširjenem in medijsko zelo pokritem, sprejela tako imenovano žensko kvoto. Ko so gospe in gospodje iz te politične stranke prišli domov in premislili, so v roku 14 dni brez medijskega pompa spremenili to odločitev; to se je dogajalo v okviru Liberalne demokracije. Ampak seveda spremenili so to, sklep, so povedali, da je pač neveljaven, ker so malo razmislili in videli, da tako pač ne gre. Ta sprememba je bila brez medijskega pompa, zgodba se je začela odvijali leta 2000, in ne pozabimo, da so bile takrat državnozborske volitve, in je vsaka prijazna gesta bila še kako dobrodošla za pridobivanje, v tem primeru, naivnih volivk in pa volivcev. Leta 2002, torej dve leti za tem, so v okviru druge vladne stranke, torej tik pred lokalnimi volitvami, začeli obširno debato o ženskih kvotah na ravni lokalnih skupnosti. Ampak seveda nič kaj drugega kot samo razširjeno debato, brez zaključka, brez prave vsebine, samo z ugotavljanjem njim znanega dejstva, da je pač žensk v politiki premalo. In da je za to vse v naši državi, in da je to vse posledica oziroma razmere v Sloveniji so posledice tega ugotovljenega stanja, da je žensk premalo. Leta 2003 je ta državni zbor imenoval tako imenovanih sedem evroposlancev, imenoval jih je. Niti ni bilo potrebno, da bi jih dali na volitve, državni zbor je dobil izključno pravico imenovati imensko sedem evroposlancev. In to kljub vedenju, da nas je Evropa že takrat opozarjala, da bi bilo smiselno, da je med temi sedmimi ena, dva, tri, štiri, pet, šest, sedem žensk, so se v največjih strankah, ki so jim pripadali ti sedeži, zopet odločili izključno za moške kandidate. Pa da ne bom našteval strank, bom navedel samo eno. Liberalna demokracija je dobila tri prosta mesta. In v treh prostih mestih je Liberalna demokracija postavila tri moške. Niti ene ženske. Zgodba se je ponovila leta 2004. Torej letošnjega leta, ko imamo dvoje volitev. Prvič pred nami oziroma za nami so volitve v evroparlament in jeseni nas čakajo volitve v ta državni zbor. Tako smo v okviru oziroma na podlagi predvsem želje Liberalne demokracije sprejeli zakon s približno vsebino, ki določa način volitev v evroparlament. Zopet z velikim medijskim pompom je bila sprejeta tako imenovana ženska kvota. Koliko mora biti zastopanega enega spola in koliko mora biti zastopanega drugega spola. In kdo mora biti na hierarhiji lestvice postavljen v ospredje in kdo v ozadje. Zakonje bil seveda sprejet, mislim, da ni bilo močnega nasprotovanja zakonu, ampak 14 dni po zakonu dobi Slovenija ponovno pravico za leto dni oziroma za neko obdobje, se opravičujem, manj kot leto je bilo, postaviti sedem evroopazovalcev. In to kljub temu, dasmo takrat že imeli sprejet sklep o kandidatih in kandidatkah na evropskih volitvah, je ta državni zbor na veliko zopet kršil določbe zakona o volitvah v evroparlament. In je med sedmimi kandidati, se opravičujem, med sedmimi evroopazovalci potrdil le enožensko. Kaj se zgodi? Niti ženske v tem državnem zboru, z izjemo Sonje Areh Lavrič, niso nasprotovale tovrstni vsebini, ki je točno kršila 14 dni pred tem sprejet zakon, zakon o volitvah v evropski parlament in ki je seveda kršila vse tiste norme in pa velike besede o tem, kako je nujno in potrebno poslati navsezadnje v ta organ voljen organ, evropski parlament, ženske. Ampak vsi takrat ste podprli to navidezno oziroma vsebinsko kršenje. Predlagatelji v vsebini predloga ustavnega zakona o spremembi 43. člena ustave govorijo, da bo imel zakon vsebinsko gledano posledice in da bo imel zakon oziroma sprememba ustave tudi pravnoformalno gledano posledice. Vsebinskih posledic, teh ne bo. V kolikor se seveda miselnost ne bo spremenila. In za miselnost ste ravno dokazali, da je niste uspeli spremeniti od leta 2000 do leta 2002, v nadaljevanju leta 2003 in letos, letošnjega leta 2004. In da je tovrstno prisanje tovrstnih ustavnih sprememb oziroma dopolnitev ustavnih členov dokaj brezpredmetno. Gre izključno za zavajanje in prodajanje neke iluzije, vsako leto tik pred volitvami. V nadaljevanju predlagatelji v svoji vsebini navajajo seveda tudi pravni pogled. Pravni pogled, od kod je postala zamisel in kakšne bodo pravne posledice uveljavitve tega. Predlagatelji se sklicujejo na pravne dokumente Organizacije združenih narodov oziroma pakt Organizacije združenih narodov o državljanskih in političnih pravicah. Predlagatelji zelo na veliko celo razlagajo, da 25. člen tega pakta govori o enakosti pred zakonom. In da je to razlog, eden izmed razlogov za spremembo ustave v 43. členu. Ampak seveda vsi pozabljamo, mi imamo točno to isto dikcijo enakosti pred zakonom v Republiki Sloveniji napisano že deset let v ustavi Republike Slovenije. Ampak, seveda nihče se nanjo ni nikoli oziral. Zato govoriti o vsebini tovrstne spremembe, ne da bi pred tem razmislili, da je seveda velika razlika in da ne bom šel dalje od te hiše, kot je govor in pozneje glasovanje, toliko časa v naši državi seveda ne bo bolje na tem področju. Osebno sem in pa seveda v poslanski skupini v Slovenski nacionalni stranki smo razočarani, da je prišlo do take vsebine tega omenjenega člena. Torej, še enkrat bom poudaril oziroma prebral: "Zakon določa ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk". Vse je v redu in to bi v Nacionalni stranki z veseljem podprli. Ampak, ne z nadaljevanjem vsebine, kjer točno poveste, da je pa enakost oziroma spodbujanje enakih možnosti v Sloveniji po novem zagotovljeno samo na področju kandidiranja na volitvah v državne organe in organe lokalnih skupnosti. To je žalostno, da smo tako zelo omejili oziroma tako zelo omejujete enakost pred zakonom oziroma enakost med spoloma. V Nacionalni stranki predlogu spremembe 43. člena ustave Republike Slovenije seveda ne moremo nasprotovati. Bojim pa se, da smo očitno edini, ki se zavedamo brezpredmetnega početja. Resničen namen ustavodajalca, tem primeru državnega zbora, če bi hotel poseči k boljšemu, kvalitetnejšemu, bolj spoštljivemu odnosu med enim in drugim spolom, bi seveda zadoščalo, če bi sprejeli omenjeno dikcijo le v prvem delu stavka. In za zaključek ga bom citiral: "Zakon določi ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk." Hvala.
Hvala lepa. To je bilo stališče poslanske skupine SNS. Še zadnje, stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil kolega dr. Bernik, ki mu dajem besedo. Potem bomo predstavitev stališč skupin končali in prešli na razpravo o razdelkih oziroma členih predloga. Sedaj imate pa vi besedo, kolega dr. Bernik. Prosim.
Gospod predsednik, dame in gospodje, poslanke in poslanci! V Novi Sloveniji se zavzemamo v okviru človekove narave in njenih darov vsaki osebi za enakost moških in žensk. V tem smislu smo proti vsakemu razlikovanju ljudi na osnovi spolne različnosti. Izhajamo iz načela enakosti moških in žensk v smislu njihovih naravnih darov in tudi vztrajamo na izhodiščih in tudi to prakticiramo, da ženske v ničemer niso slabše, manj sposobne, manj vredne od moških, upoštevajoč prirejene lastnosti vsakega od nas. To smo v našem političnem življenju že dokazali. Tako, kot smo proti vsaki negativni diskriminaciji smo tudi proti pozitivni diskriminaciji za doseganje enakosti med spoloma. To morata po našem prepričanju oba spola doseči brez mehanizmov pozitivne diskriminacije. V Novi Sloveniji opozarjamo, da ustava in zakon sam po sebi ne moreta opraviti vsega dela. Potrebno je postopno spremeniti miselnost, odpraviti stereotipe in predsodke, ki so še vedno globoko zakoreninjeni v vsakdanjem življenju obeh spolov. Povedati je treba, da sam delež žensk v politiki ne pokaže stopnje nedemokratičnosti posamezne države. Lahko pa v povezavi z drugimi demokratičnimi vrednotami pomembno vpliva na stanje duha v družbi. Pred kratkim je bilo za parlamentarno skupščino Sveta Evrope pripravljeno dolgo poročilo o statusu žensk v državah postkomunistične tranzicije. Vsebuje mnogo predlogov za izboljšanje sedanjega položaja. To poročilo med institucionalnimi mehanizmi za napredek žensk v družbi omenja začetne mehanizme, ki so bili sprejeti v Sloveniji v to smer, vendar ugotavlja, da se od tedaj ni storilo mnogo, in sedaj navajam: "v prid relativni moči žensk v vladi in družbi in v spremembah tradicionalnega zadržanja moškega obnašanja." Konec citata. To menim za naše razmišljanje. Ustavni amandma, kot je predlagan, kaj naj rečemo. Ali je potreben, koristen ali ni preveč ozek, saj govori samo o spodbujanju možnosti moških in žensk pri kandidiranju na volitvah v državne organe in organe lokalnih skupnosti. Ali je to dovolj? Ali ne bo samo morda povzročilo nasprotne reakcije? Res, tako sporočilo bi bilo posebej pomembno za državo in državljane, vendar ne posega dovolj globoko v reševanje tega problema. Politične stranke bi morale ta problem vzeti resno in ga prakticirati, državljani pa bi na drugi strani morali take stranke, ki tega naravnega načela ne spoštujejo, kaznovati na volitvah. Za vse to pa je potrebna vzgoja ljudi v družini, šoli, javnem življenju in v živih zgledih. Prav na teh področjih bi morale že sedaj ženske imeti velik vpliv, ustavni zakon ali ne. Samo nekaj opazovanj. Kako, recimo, odpraviti blokado žensk na vodilna mesta v gospodarstvu, v sindikatih ali pa, kar je zelo značilno za Slovenijo, pri socialnem vključevanju žensk v spremstvo svojih mož politikov v javnih dogodkih in tako dalje. V Novi Sloveniji bi bili bolj navdušeni nad tem predlogom, če bi v dosedanji praksi v naši državi videli dosledno spoštovanje ustave in zakonodaje na strani vladajočih oblasti. Konec koncev, zakoni, ki ostanejo samo besede, nič ne doprinesejo k pravni državi. Predlogu omenjenih sprememb 43. člena ustave v Novi Sloveniji ne bomo nasprotovali in upamo, da bo kljub vsemu nekaj pozitivnega iz tega prišlo. Hvala.
Hvala lepa, kolega Bernik. S predstavitvijo stališč Nove Slovenije smo končali ta del razprave. Prehajamo na razpravo o razdelkih oziroma členih predloga ustavnega zakona. Da ne bi bilo kakšnih postopkovnih nesporazumov - gre za dva razdelka, za en člen in za drugega, ki določa razglasitev -, predlagam, da razpravljamo o obeh skupaj, če ni ugovorov. Tako da bom dal besedo poslankam in poslancem po vrstnem redu za razpravo o obeh členih oziroma razdelkih. Najprej kolegica Irma Pavlinič Krebs, prosim.
Hvala lepa. Seveda se lahko po štirih letih dela v tem parlamentu vprašamo, ali delamo ves čas samo predvolilne zgodbe. Gospod Peče, to, kar počnemo ob sprejemanju te ustavne spremembe, ni predvolilna zgodba, po moji oceni. To tudi ni prodajanje iluzije. Mislim, da je to pomemben premik v slovenski družbi. Ta je brezčasna; mi, ki to nismo, lahko s tega privilegiranega mesta v tem trenutku kaj prispevamo ali pač ne. Ustavne oblike in določbe v ustavi kot najvišji družbeni pogodbi imajo v vsaki družbi izjemno pomembno mesto. Lahko usmerjajo delovanje neke družbe in s tem oblikujejo njene namere. Njihov smisel je ravno zaradi tega izjemen. Oblikujejo področja dejavnega državljanstva. In ponudijo praktično sredstvo za premagovanje razlik med, na eni strani jezikom hotenj, in na drugi strani dejanj. Namera slovenske družbe, da omogoči večjemu delu žensk sodelovati v politiki, bo postala ustavna določba velikega pomena, po moji oceni. Ker odraža tudi stopnjo zrelosti družbe v zavedanju, da je razpršitev moči pogoj za krepitev vrednot enakosti in vzajemnosti, ki pa sta ključnega pomena za ustvarjanje klime konsenza, ki je v vsakem političnem prostoru izjemnega pomena. Ustava je ne nazadnje tako vendarle tudi pomembna zaščita, ki jo imamo v družbi tudi sami pred seboj. Kako zagotoviti enakopravno sodelovanje pri javnem odločanju, je osnovni problem tudi sodobnih demokracij, ki se srečujejo ob tem vprašanju z veliko dilemami. Tudi z dilemo oblikovanja volilnega sistema, ki bo omogočil predstavniškemu telesu kar najbolj zrcalno sliko hotenj in pričakovanj v družbi. Ta raziskovanja pravzaprav tečejo že od antičnega filozofa Aristotela naprej, ko je postavil trditev, da je življenje aktivnega državljana vredno, edino življenje, ki ga je vredno živeti. Rada bi poudarila, da so se v Sloveniji v zadnjem obdobju, vsaj v teh štirih letih, kolikor spremljam s tega mesta dogajanje v slovenskem prostoru, pravzaprav zgodili na tem področju pomembni premiki. S tem ne mislim zgolj na zakon o volitvah v evropski parlament, ki uvaja kvotni sistem, zakono enakih možnostih in pravzaprav na izjemno visok konsenz moških in ženskih poslank in poslancev pri oblikovanju tega ustavnega predloga, ampak tudi za današnjo napoved podpori temu, spremembi 43. člena ustave. Mislim seveda na drugi strani tudi na izjemno toleranten in odprt diskurz v Sloveniji, ne zgolj politični javnosti, ko gre za vprašanje enakih možnosti. To ni iluzija, to je pomemben premik v slovenski družbi. Vsi se zavedamo in smo se zavedali tudi, ko smo vložili ta predlog ustavne spremembe, davstop Slovenije v Evropsko unijo ne bo sam po sebi zvišal ravni politične kulture in spremenil sedanjega stanja. Ugled položaja žensk v politiki v skandinavskih državah in še v večini drugih, pa vendarle je predstavljal nek pomemben politični pritisk in priložnost, da se pogledamo v lastno ogledalo. Dosežena stopnja vključenosti žensk v politiko je so nam pripovedovali ob vseh teh mednarodnih srečanjih in ob sprejemanju deklaracije namreč, tudi eden izmed pokazateljev dosežene ravni demokracije v družbi. In v slovenskem prostoru se ne izogibamo odgovornosti, da te ravni, višje ravni demokracije v družbi ne bi s svojimi dejanji dosegali. Pozitivni ukrepi, torej kvote, naj se sliši še tako neenakopravno, so se v evropski praksi izkazale kot učinkovit mehanizem za povečanje deleža žensk v politiki. In spoštovane poslanke in poslanci, jaz mislim, da moramo priznati, da 13. junija ob volitvah prvih slovenskih poslank in poslancev v evropski parlament že tudi v slovenski praksi. Ne smemo si zatiskati oči, da seveda volivke in volivci, ko volijo svoje izbrance, da jih predstavljajo, gledajo, da so to izkušeni politiki, vedo, da imajo za seboj deset in več let politične prakse, to jih dela kredibilne, da jih zastopajo v tako pomembnem prostoru, kot je tudi evropski parlament. In ob takem vedenju v slovenski družbi bi seveda rekli, da ženske, ki v političnem prostoru niso profilirane političarke glede na svojo dolžino, če pogledamo samo slovenske poslanke, smo v tem zboru, razen častitljivega staža kolegice Pozsončeve pravzaprav četrto leto. In to ni taka stopnja, da bi volivke in volivci seveda rekli, to so izoblikovani politični ljudje v našem slovenskem prostoru. Če ne bi bilo takšnega sistema, bi seveda ne mogli se pohvaliti, da tri krasne gospe odhajajo v evropski parlament kot zastopnice Slovenk in Slovencev. To je navsezadnje 43% ekipe, ki jo tja pošiljamo. In če to ni zahvala ravno določilu v zakonu o volitvah v evropski parlament, upoštevaje dejstvo, ki sem ga prej navedla, potem seveda to ni iluzija, gospod Peče, to je realnost. Jaz osebno sem prepričana, da nas bodo te tri poslanke izjemno dobro zastopale. Ne glede na to, da za sabo nimajo politične kilometrine, pa vendarle jim je prijazen volilni sistem omogočil to, da se bodo tam izkazale. Torej, ob zavedanju, da so torej moški politiki, ki so zgodovinsko prvi participirali na oblasti, sami seveda odločali in oblikovali bolj ali manj prijazno institucionalno okolje za vstop žensk v politiki, so se, mislim, v letu 2004 kar z nekimi odločitvami, moški torej odločili prav. Saj so pravzaprav s tem pokazali, da so se pripravljeni odpovedati delu oblasti, delu moči, ki jo imajo v posesti, v korist žensk v imenu večje enakopravnosti in pravičnosti v slovenski družbi. Tako da vendarle poslanke moramo priznati, da ob sprejemu te ustavne spremembe gre zahvala tej modrosti naši moških kolegov. Tako da, zrelost slovenske družbe mislim, da je na taki stopnji, da smo lahko ponosni na naše poslanske kolege. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Aurelio Juri ima besedo.
Predsednik, kolegice in kolegi! Bom kratek, kajti govorim prepričanim, razen redkih izjem, zato ni treba kaj dosti dodajati k temu, kar je bilo že povedano. Bi samo na kratko ilustriral neko osebno izkušnjo, ne nazadnje iz naslova vodenja občine Koper 7 let, ko smo imeli kolektiv, 100-članski, ko je bila situacija porazna glede zastopanosti žensk v občinskem svetu. Samo 4%-na zastopanost, smo pa zato vsi poskrbeli, da je bilo v upravi, ne govorim o splošnem kadru, ampak o vodilnih mestih, poskrbljeno tako, da je bilo 80%-na zastopanost žensk na vodilnih mestih. Ampak seveda razlika je v tem, da ko imenuješ nekoga, lahko za to poskrbiš, ko pa gremo na volitve, se to ne dogaja. Spremembo, ki jo sedaj vnašamo v ustavo in vsedosedanje spremembe v zakonodaji, volilni, v zakonu o enakosti spolov, omogočajo zagotovo izboljšave. Izboljšavo - o tem je bilo že govora, smo videli na tokratnih volitvah. Zelo pomembno je. Sedaj se moramo še potruditi, tukaj pa ne gre za zakonske ureditve, ampak za to, da izvoljivost ženske populacije se poveča tudi za drugačno ali pa bolj angažirano osveščanje javnosti. Ne nazadnje same ženske se morajo boriti za to, da ne bodo iz naslova kvot v prihodnje vstopale v politiko, ampak iz naslova tudi, če hočemo, preferenčnih glasov. To je tisto, kar nas še čaka, potem ko bomo spremenili in dopolnili ustavo in iz tega naslova morda še sprejeli boljše zakone v prihodnjem mandatu. Ampak gre za to, da seveda v naslednjem evropskem parlamentu bi bilo dobro, da pridejo notri tri ali štiri ženske v sedmerici tudi s preferenčnimi glasovi. Kar se mene tiče, seveda bom pri tem z veseljem pomagal. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Podobnika ne vidim. Je pa zato tukaj kolega Barovič in ima besedo.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ob predhodnih besedah govornic in govornikov sem se počutil zelo nelagodno, ker če bi se postavil v položaj poslušalca, ki ne pozna razmer, ki ne ve, za kaj gre, bi razumel, kot da ženske v tem parlamentu, v tej državi nimajo nobenih pravic in zdaj, da jim dajemo neke pravice. Drugič, moški sem, ampak danes sem iz ženskih ust slišal trikrat izraz "ženske kvote". Pa prmejduš, pa ženske niso kvote, kot mlečne kvote! Ženske so ljudje! In tu, prosim, bodite pozorni, ne pa same sebi govoriti, da ste kvote, spoštovane dame! Vi ste ljudje, vi niste kvote! Če tega predloga spremembe ne bi bilo, me zanima, ali v tem parlamentu ne bi smelo sedeti, na primer, 90 žensk. Povejte mi, kje v ustavi to piše! Namesto, da bi spremenili 43. člen ustave tako, kot je predlagala kolegica Majda Širca že dolgo nazaj, da se uvede dvospolnost in bi bilo vse rešeno, se zdaj pogovarjamo o tem, kot da ženske nobene pravice nimajo. 43. člen pravi: "Vsak državljan, ki je dopolnil 18 let, ima pravico voliti in biti voljen." Prav, napišimo "vsaka državljanka in državljan" in tako naprej - to je bistvo! Kaj bi se zgodilo, če ne bi te predlagane ustavne spremembe, o kateri govorimo, ne bilo? Kdo, na primer, spoštovani kolegici Irmi Pavlinič Krebs nasprotuje? Spoštujem jo! Celo odlična podpredsednica državnega zbora je! Kdo jo je oviral? Kdo je osporoval kolegici Jerci Mrzel kakršnokoli možnost izražanja o čemerkoli že? Kdo jim ovira možnosti oziroma zakaj jih je treba uzakoniti? Zdaj bom pa vprašal, zakon zaščiti in obvezuje, pomeni, prisiljuje. Zdaj pa se vprašajmo: ali ščitimo ženske z njihovimi pravicami ali jih prisiljujemo s takšnim zakonom, da morajo zdaj biti tu, tam, delati to in ono? Vprašajmo se pošteno. Gremo po logiki misli. Ženske so v izraziti manjšini - prav, po čigavi krivdi? Ali po krivdi slabo napisane ustave? Ali po krivdi slabe zakonodaje - to je trditev pač -, ali zaradi zatiranja žensk? Če je kakršnokoli zatiranje žensk, smo prvi, ki bomo tu oblikovali zakone in bomo to zatiranje preprečili. Veste, pomembna je vedno ne volja, beseda ali črka ustave ali zakona. Ali kdo vpraša ženske, ali je voljna in željna sodelovati v politiki in ali to lahko? Zdaj pa recite, da sem jaz demagog, čeprav vem, da so tisti, ki govorijo in poudarjajo, kako je to pomembno, demagogi. Ali lahko konkretno moja žena, s katero imava skupaj dva otroka, ki mora skrbeti za dom, ki mora skrbeti za likanje, ki mora skrbeti za to, da je vse v redu, ob meni, ko sem tu na nočnih sejah in popoldanskih pa še kje drugje, ali lahko ona aktivno dela? Z zakonom jo bomo prisilili, da bo, recimo. Mislim, poglejmo dve strani. Vprašajmo ženske, če je njihova volja, če je volja politične opcije, konkretno političen opcije, katerekoli, tudi Slovenske nacionalne stranke v prvi vrsti, če je, potem bodo ženske imele svoj prostor, svoje mesto, svojo veljavo in svoj pomen vedno in vsepovsod. Ne zdaj demagogijo zganjati z zakonom, z ustavnimi zakoni, s spremembami ustave, zaradi tega, kot da živimo v neki islamski državi, kjer morajo biti ženske zaprte, do tukaj nimajo nobenih pravic. Vse pravice imajo, predvsem pa niso kvote. Ženske so ljudje. In če imajo željo in voljo, bodo nastopile in bodo delale. In jih bodo politične stranke s svojimi voditelji na čelu dale na prva mesta - če jih tako cenijo. Če jih pa ne cenijo in če jih ne bodo dali, pa ne pomaga tudi noben ustavni zakon, razen seveda prisila, da moramo imeti tri od petih žensk. To je tisto, kar nas moti. Saj nas ne moti takšna sprememba. In če bi spremenili, še enkrat pravim, 43. člen tako, da bi dvospolnost navedli zelo natančno, je zadeva popolnoma jasna in škoda, da se zdaj gremo tukaj demagogijo, politologijo in ne vem kaj še vse! Predvsem me pa boli, še enkrat, s tem smo razvrednotili ženske, ker s tem mipriznavamo, da so kot neka izvenzemljska bitja, o katerih moramo posebej odločati, pa vendar niso. Ženske so ljudje tako kot mi. In zdaj ženske, ženske, ženske. Kaj so? Vesoljci ali kaj? Ženske so tako kot mi moški, ljudje smo. In s tem poudarjamo - natančno nasprotno delamo. Nasprotno delamo. Saj prav, če sami priznavate, da niste, da ste nekaj drugega, to je vaš problem, ženske ste enakovredne nam, bile in boste. To je pa odvisno od človeka in njegovega odnosa. Želel sem to povedati zaradi tega, ker res se mi ne zdi pošteno in fer, da se gremo nekaj, in boli me zato, ker - še enkrat bom povedal, pa me ne razumite napačno. Dejansko, ženske so ljudje, tako kot mi, ne kvote, ne nek posebni pogoj. Mi jih ravno žalostimo s tem oziroma razžalimo jih s tem, ko o njih posebej govorimo. Dajte vendar razumeti.
Malo barvite razprave. Kolegica Majda Zupan ima sedaj besedo. Premalo časa. Želite kolegica Sonja Areh, če imate še čas, ne vidim zdaj na displayu točno? Kolegica Sonja Areh ne želi. Mag. Drobnič? Tudi ni časa, ker ne vidim na svojem displayu, tako da mi je žal. Kolegica Širca ima še čas? Še. Prosim.
Hvala lepa. Gospa Areh mogoče ne sme govoriti, kajti razvrednotenje žensk, gospod Barovič, se zgodi takrat, ko se ne upošteva njenega glasu in ko se ne upošteva njene volje. In v vaši stranki, ko je vaša kolegica dobrovoljno hotela podpisati podporo spremembi 43. oziroma 44. člena ustave, ste njeni volji nasprotovali, to je razvrednotenje. Samo 13,3% žensk nas je v parlamentu, v nacionalnem slovenskem parlamentu in to je bil razlog, da se je sprememba ustave spodbudila, da se ne bi v bodoče ne samo v nacionalnih parlamentih, ampak tudi na lokalni ravni dogajale tako nizke tako imenovane kvote In 43. in 44. člen ustave, gospod Peče, ne govori o imaginarnih zadevah, ampak govori o volitvah, o volilni pravici. In če bi dodajali in spreminjali enega ali drugi člen na način, ko bi govorili samo, da zakon lahko se poslužuje določenih spodbujevalnih ukrepov med moškimi in ženskami, brez da bi navajali to, da gre za vprašanje kandidatnih list oziroma volilnih pravic, potem pač ne bi mogli sploh glasovati o taki spremembi, ker gre za člena, ki govorita o volilni pravici. Lahko pa bi predlagali vi ali kdo drug spremembo drugih členov, morebiti tistih, ki govorijo o sodstvu in o spodbujanju mogoče moških za odločanje za sodne poklice. Konec koncev slišali smo, da smo ženske tiste, ki smo krive za sodne zaostanke, zaradi tega, ker nas je preveč v tem poklicu. Ampak, drugi zakoni so, drugi zakoni so, ki te ukrepe, tako imenovane spodbujevalne ukrepe, vnašajo v svoje rešitve, ne samo lani sprejeti zakon o enakih možnostih, zakon o delovnih razmerjih, šolska zakonodaja. Ta mesec sprejeta šolska zakonodaja govori o ciljih, ki se bodo morali doseči pri tistih poklicih, ki so deficitarno zastopani oziroma ki nimajo uravnoteženih ciljev. Da ne govorimo, da zakon o enakih možnostih narekuje vsaki politični stranki, da ureja svoje tako imenovane kvotne ali katerekoli druge rešitve oziroma zastopanje svojih ciljev na področju enakih možnosti v svojih statutih. In ko se bo revizija in letno poročilo teh statutov delalo, upam, da bodo ti cilji tudi v tistih strankah, ki se jim tovrstni ukrepi ne zdijo smiselni, smiselno zastopani. Ker bodo morali biti! Ker ne samo da zakon zahteva, zahteva to tudi morala in zahteva etika in konec koncev, v redu, zahteva tudi Evropska unija. Mislim, da tovrstne spremembe - in všeč mi je bilo, da tovrstne spremembe niso ustvarjale dvomov, niso ustvarjale spektakularnih pomislekov in niso ustvarjale razprav, ki bi podcenjevale te ukrepe, ko smo govorili in ko smo se ukvarjali z volitvami v Evropski parlament. Dogajalo se je na način, kot da je to samoumeven in normalen del participacije navolitvah. In to mi je bilo izjemno všeč. V tem smislu mislim, da se bodo diskusije, ko se bo odprl še en ključen zakon, zakon o volitvah v državni zbor, in naslednja parlamentarna garnitura upam, da ga bo podprla tudi na točki, ko so potrebni posebni ukrepi. Kajti posebni ukrepi so potrebni samo takrat, ko cilji niso doseženi. Ko bodo doseženi, posebni ukrepi ne bodo več potrebni. Gre za določene moderatorske ali celo začasne načine, kako se doseže tiste cilje, ko pravici ni zadoščeno. Hala.
Hvala lepa, kolegica Širca. Kolega Brenčiča ni, kolega Štembergerja ni in vlade ne. Sem kolegico Sonjo Areh prej pozval k besedi, pa mi je bilo rečeno, da ne želi besede. Sedaj ji dajem v okviru časa, ki vam je ostal na voljo. Ker je ostal čas sicer in bom tudi ostale vprašal, ali želijo besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Imela bi samo repliko na gospo Širco. Jaz se trenutno, še enkrat, vedno odločam na svoji skupini sama in me nihče ne posiljuje z ničemer. Je pa to tudi stvar našega dogovora, kar se mi pomenimo v naši stranki. Je pa to res, dokler se bomo ženske same med sabo obmetavale kjerkoli ali pa res posiljevale; tukaj se pa res ne morem strinjati z nobeno žensko. Hvala lepa.
Sedaj imamo pred seboj samo še obveznost, da če kdo želi, opravimo razpravo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Ostalo nam je 8 minut časa. Ugotavljam, da take želje za razpravo ni. Potem bom razpravo [[...]]Prosim, imate čas v okviru časa. Kdo še želi besedo? Kolegica Zupanova. Še kdo? Kolegica Potrata in kolega Drobnič. Potem pa vsak po minuto. Vsak po minuto. Prosim, kolegica Zupan.
Hvala lepa za besedo. Sama kot poslanka sem zadovoljna, da so vsa prizadevanja na različnih ravneh pripeljala do tega, da smo na evropskih volitvah dobili od sedmih poslancev tri ženske. Če teh prizadevanj ne bi bilo, sem prepričana, da bi še vedno moški zastopali ženske, čeprav ženske predstavljamo večji del populacije. Prepričana sem, da bodo ženske znale nadrugačen način - upam, da boljši način - nastopati in postopati v politiki in da bodo dejansko na nek način pomenile tudi večji preboj žensk na političnem prizorišču v Sloveniji.
Hvala lepa. Kolegica Potrata. Minuta.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Pozitivna izkušnja kandidiranja za evropske volitve je omogočila volilnemu telesu prelomiti stereotip o tem, da ženske ne volijo žensk. Pregled rezultatov o tem, kako so ženske pobirale prednostne glasove, dokazuje, da so jih pobirale v vseh političnih opcijah, kajti ženske nismo politično amorfno volilno telo, ampak imamo izdelano politično prepričanje. In samo taka uvrstitev, ko ženske lahko kandidirajo s 46%, kot je bilo zdaj videti, je omogočila tudi izbiro. Nobena ena sama ženska pa ne more biti zagotovilo, da pobere vse glasove ženskega volilnega telesa. Hvala.
Hvala. Kolega Drobnič, za njim kolega Jelinčič.
Menimo, da so ključni razlogi za to, da se ženske ne morejo uveljavljati na enak način kot moški, predvsem v predsodkih in stereotipih, ki jih je pač treba v vsakdanjem življenju premoščati. Verjetno sprememba ustavne določbe kaj veliko ne bo pomenila. Je nek namig nam vsem, da se tega zavedamo, sicer pa pomeni pravzaprav to nekakšno nujnost, da se srečamo bodisi v šolstvu, pri izobraževanju, pri socializaciji, da upoštevamo to, torej da je zagotavljanje enakosti moških in žensk dodatna kvaliteta. In v Novi Sloveniji se nismo odločali za postavitev ženskna izvoljiva mesta zaradi tega, ker bi to zakon ali ustava določala oziroma zakon o volitvah, pač pa zato, ker menimo, da s tem pridobimo tudi določene boljše pozicije. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Jelinčič, minuta.
Hvala lepa. Enakopravnost žensk je bila v Sloveniji že od leta 1945. Danes bi nekateri rekli, da zdaj hočejo pa nekatere ženske, ki so pozabile na razliko med spoloma, tudi enakost. Treba je vedeti, da sta spola vendar različna. Kot kaže, so Združena lista in še nekateri dosegli vrhunec s to spremembo, vrhunec delovanja v tem mandatu. Nekateri drugi bi pa rekli, da evidentno kaže na to, da se kaže nek sindrom "pomanjkanja penisa", kot bi rekel Freud. Mislim, da je nekaj v obojem. In konec koncevpo eni strani gremo v pravno določanje kvot, po drugi strani pa opažamo, da so nekatere fakultete popolnoma feminizirane. Zanimivo in čudno je tukaj, da se potem v državnem zboru nekatere - kdo bi morda rekel, kakšne zafrustrirane osebe, jaz tega ne bom rekel -, da tiste potem gradijo svoj političen kapital na zakonih, ki pravzaprav nimajo nobene teže.
Zaključujem razpravo o razdelkih. O predlogu ustavnega zakona v celoti bo državni zbor v skladu s časovnim potekom seje odločal nocoj v okviru glasovanj s pričetkom ob 21.15 uri. Verjetno ni treba posebej poudarjati, da je potrebna večina za sprejem takega ustavnega zakona. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Čez nekaj minut bomo prešli na 3. točko dnevnega reda, to je na obravnavo predloga ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave Republike Slovenije. Do takrat sejo prekinjam.
Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOGA USTAVNEGA ZAKONA O SPREMEMBI 14. ČLENA USTAVE, tudi ta je povezana z ustavno-revizijskimi vprašanji. Predlog ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave je na sporeduPredlog ustavnega zakona je v obravnavo zboru predložila ustavna komisija. Poročilo ste prejeli. Slišali bomo stališča poslanskih skupin, potem opravili razpravo o razdelkih in o členih in nocoj ob 21.15 uri glasovali. Mislim, da ni odveč, da še enkrat spomnim - ali ste tako prijazni in me za hip poslušate? Zvečer ob 21.15 uri bomo odločali z dvotretjinsko večino vseh poslank in poslancev, jaz mislim, da se moramo večkrat opomniti in da spomnite na to tudi kolegice in kolege, ker se mi zdi, da je bilo glede tega to premalo poudarjeno in da nehote bi se lahko zgodilo, da je kakšna od ustavnih sprememb, čeprav bi tako želeli, ne bi bila sprejeta zaradi odsotnosti. In prosim sekretarje poslanskih skupin, da pravočasno obvestijo kolegice in kolege v zvezi s tem. Gremo na predstavitev poslanskih skupin v primeru ustavnega zakona o spremembi 14. člena. Kolega Vojko Čeligoj, vi imate najprej besedo za predstavitev stališč poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, po ocenah Svetovne zdravstvene organizacije je na svetu okoli 10% svetovne populacije invalidov, kar s konkretno številko pomeni 610 milijonov ljudi. Enega največjih problemov, čeprav gotovo ne edini, pa vsekakor predstavlja brezposelnost invalidov. V Sloveniji je v letu 2003 med brezposelnimi osebami delež invalidov znašal kar 11,5%, kar v absolutnih številkah pomeni več kot 11 tisoč invalidov. Pereč problem predstavlja pomanjkanje izobrazbe invalidov, saj ima kar 55% brezposelnih invalidov samo prvo stopnjo izobrazbe. Iz teh podatkov sklepamo, da se kljub načelnemu konsenzu za enakopravnost vseh, določbe v praksi ne udejanjajo najbolje. Enakopravni nastop do zaposlitve pa je ključnega pomena za vključevanje v družbo. Vsak človek se rodi svoboden in z enakimi pravicami ter dostojanstvom in lahko pozitivno prispeva k razvoju družbe v okviru svojih možnosti. Zavedamo se, da sta varstvo in spodbujanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter njihovo polno udejanjanje bistveni za aktivno udeležbo invalidov in da načelo enakih možnosti pomeni temeljno vrednoto, ki mora biti skupna vsem nam. Menimo, da je treba vedno izkoristiti priložnost in osvestiti o pravicah invalidov in spodbujati enakovredno uživanje pravic. In prav v tem vidimo današnjo priložnost, kljub nasprotovanju nekaterih, da gre zgolj za nepotrebno določbo v ustavi. Ob tem bi še dodali, da je po našem mnenju treba, kar najbolj upoštevati tudi enakopravnost spolov. S tem mislimo poudariti, da so potrebe invalidnih žensk drugačne, tudi specifične, od potreb invalidnih moških. Da bomo dosegli enakovredno vključevanje invalidov v družbo, je treba po našem mnenju še veliko postoriti. Posredne ovire se lahko izkažejo za temeljno oviro pri doseganju ciljev. Tako je treba veliko vlaganj v uvajanje tehnologij, tako na področju komuniciranja kot na področju urejanja prostora. S tem bomo dejansko ublažili stvarne ovire, ki zavirajo enakopravno udejstvovanje invalidov v družbenem življenju. Ne moremo reči, da za invalide pri nas ni solidno ali dobro poskrbljeno, nasprotno, v poslanski skupini DeSUS menimo, da imamo zgledno zakonodajo, ki se invalidom trudi omogočiti dostojno življenje. Ne vidimo pa razloga, da kljub temu da so invalidi kot posebna ustavna kategorija že opredeljeni v 52. členu ustave, ne zagotovimo enakopravnosti na še načelnejši ravni enakosti pred zakonom na vseh področjih. To je po našem mnenju pozitivna spodbuda za enakopravno obravnavanje invalidov kot državljanov. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije bomo zato predlog ustavnega zakona o spremembi ustave, ki se nanaša na enakopravnost invalidov, podprli. S tem jo bomo tudi približali določbam evropske ustave, ki poudarja enakopravno obravnavanje invalidov oziroma prepoved vsakršne diskriminacije,ki bi temeljila na invalidnosti. Tudi malteška deklaracija o invalidih predvideva razvoj v smeri enakovredne vključitve invalidov kot državljanov, čeprav moramo na tem mestu poudariti, da ustavne spremembe ne sprejemamo zato, da ugodimo mednarodnim kriterijem, temveč zaradi nas samih ter seveda naših sodržavljanov, sosedov, znancev, sokrajanov in vseh drugih in jim s tem omogočimo normalen vklop v družbo. Zavedajmo se, da sami prav gotovo ne potrebujejo pomilovanje, temveč možnost. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Pred nami je predlog ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave, ki naj v člen o enakosti pred zakonom uvrsti tudi pojem "invalidnosti". Čeprav gre za predlog spremembe, ki jo je strokovna skupina ustavne komisije v svojem delnem poročilu že označila za nenujno potrebno, jo bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije podprli. Na svetu je danes približno 600 milijonov invalidov. Vsakdo izmed nas lahko vsak čas postane invalid, ker pa se prebivalstvo stara, bo veliko držav izkusilo povečan odstotek invalidov. Dejstvo je, da so invalidi, tako otroci, ženske in moški, po svetu prikrajšani za osnovne človekove pravice. Pogostokrat so tudi izključeni iz družbenega življenja in diskriminirani. Dokumenti Združenih narodov, zlasti vseh šest konvencij o človekovih pravicah, vključuje invalide, vendar so države članice Združenih narodov kaj kmalu spoznale, da so splošni antidiskriminacijski predpisi, podobno kot naš splošni člen o nediskriminaciji v 14. členu ustave, nezadostni za dejansko in učinkovito omogočanje enakih možnosti za invalide. Pogosto so potrebni posebni ukrepi, da bi invalidom dejansko koristila pravica enakih možnosti. Zato so tudi začele pripravljati konvencijo, s katero bodo zagotovile varstvo in promocijo človekovih pravic invalidov. V zvezi s tem je tudi evropski parlament sprejel resolucijo, s katero poziva članice Združenih narodov, da v bodočo konvencijo uvrsti najmanj 8 sklopov pravic invalidov in da uveljavi nadzorne mehanizme v uveljavljanje le-teh. Tudi madridska deklaracija kot temeljno ogrodje za invalidsko politiko je jasno določila, da bo načelo nediskriminacije samo skupaj s pozitivnimi ukrepi šele imelo za posledico dejansko družbeno vključenost invalidov. Predlog ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave je skladen z evropsko invalidsko politiko. Tako imenovani antidiskriminacijski člen amsterdamske pogodbe iz leta 1999, ki vključuje pojem invalidnosti, omogoča Evropski uniji aktivno ukrepanje in dajanje pobud za boj proti diskriminaciji tudi v primeru invalidnosti. S tem členom so invalidi v Evropski uniji prvič postali bolj vidni in prepoznavni, saj ta člen predstavlja pravno osnovo za antidiskriminacijske predpise Evropske unije, hkrati s tem pa je invalidom dana možnost za bolj celovito in temeljito vključenost v pomembnejše splošne pobude Evropske unije. Vrsta evropskih držav je sledila intenzivnejši evropski invalidski politiki, saj so v člene o enakosti pred zakonom svojih ustav vključevale pojem invalidnosti, na primer Finska, Nemčija, Švica, Velika Britanija. Pri tem gre poudariti, da so imele pred očmi dejstvo, da ni šlo za uravnavanje pravic invalidov, temveč za uveljavljanje popolnega civilizacijskega načela nediskriminacije. Tudi Republika Slovenija bi to morala imeti pred očmi. Glede na to, da je z dokaj dobrimi, pozitivnimi ukrepi invalidske politike in sprejemom zakona o invalidskih organizacijah primerljiva z najrazvitejšimi evropskimi državami, bi morala poskrbeti tudi za zadovoljivo varstvo pred diskriminacijo, zlasti ker gre za njen civilizacijski ugled. Dodaten razlog za podporo spremembi slovenske ustave je dejstvo, da osnutek pogodbe o ustavi za Evropo - listina o temeljnih pravicah Evropske unije, pod naslovom "Enakost" v členu z nazivom "Nediskriminacija" - prepoveduje tudi diskriminacijo na podlagi invalidnosti, kar je povsem identično predlogu ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave. Glede na to, da je za nami tudi leto invalidov, ki nas je opozorilo, da so na deklarativni ravni pravice in nediskriminacija sicer zagotovljene, dejanskerazmere pa so povsem drugačne, Sloveniji skoraj ne ostane drugega, kot da se izenači z evropskimi standardi in trendi in s tem pokaže, da resnično podpira enake možnosti invalidov. Kljub pomislekom, ki smo jih kar nekaj tudi imeli, glede na mnenje strokovne skupine, da mogoče ne gre za nujno spremembo ustave in da je cilj predlagane spremembe v celoti dosegljiv že z ustrezno interpretacijo sedanjih ustavnih določb, smo se v večini odločili, da naj se pojem invalidnosti vendar posebej opredeli v 14. členu ustave. Hvala lepa.
Hvala, kolega Germič. Kolega France Cukjati bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Res je, invalidi so populacija, ki potrebuje posebno skrb. Gre za ljudi, ki ne morejo biti enaki in ne smejo imeti enakih pravic, kot jih imajo zdravi. Imeti morajo več pravic! Če je tik ob vhodu v stavbo eno samo prosto parkirno mesto in se pripeljeta istočasno zdrav voznik in invalid na vozičku, potem verjetno ne smeta biti enaka, enakopravna, ampak mora imeti invalid pravico, da parkira ob vhodu. Če gre za razpis delovnega mesta telefonista, kjer gre za trajno sedeče delo in kandidirata dva, eden zdrav in eden brez nog, potem menim, da mora imeti pravico, prednostno pravico invalid. Tako je stališče naše stranke. In seveda zaradi tega omenjati invalide in se sklicevati na njihove pravice v tem členu in v tem poglavju, kjer ustava govori na splošno o pravicah in o nediskriminaciji, ni umestno. Naša ustava ima in govori o invalidih, in sicer nekje drugje, v 52. členu. Tam govori, da je invalid človek, ki zasluži neke ugodnosti, neke večje pravice, in sicer govori, da ima invalid v skladu z zakonom pravico do usposabljanja za delo, otroci invalidi pravico do izobraževanja in usposabljanja za delo in za življenje in da se izobraževanje in usposabljanje invalidov financira iz javnih sredstev. Prav je tako, vendar toliko je bilo govora v tem mandatu, predvsem v zadnjem letu, ko smo govorili o predlagani spremembi ustavi, govora, da bi bilo potrebno razširiti in v ustavi, če že govorimo o invalidih in dopolnjujemo ustavo, dopolniti prav ta člen in govoriti tudi, da imajo invalidi pravico do odpravljanja ovir. To se pravi, vsi tisti, ki so obsojeni na zmanjšanje dostopnosti in oviranosti, pravico do zaposlitve in podobno. Ta ustavna sprememba ne pomeni nekaj novega, ne pomeni plusa za invalide, kajti niso bili sprejeti naši amandmaji in naši predlogi, da bi vendar, če že govorimo o invalidih in popravljamo ustavo, to definirali tako, da bi pomenila ustava pozitiven premik v zagotavljanju večjih pravic invalidov, kot jih imajo zdravi ljudje. Večjih pravic, poudarjam. A pač, tako je. Predvsem v tem mandatu se mnogokrat leporeči, zelo lepo govori in zelo dobro izraža skrb za prizadete skupine ljudi, tudi za bolnike, za starostnike in podobno. Ko pa pridemo konkretno do vprašanja, da se te stvari zagotovijo, pa smo naenkrat brez volje. Naenkrat nam ne uspe narediti tistega koraka. Ko smo sprejemali zakon o invalidih, smo prav tako zelo leporečili, veliko lepega govorili, ko pa smo hoteli zagotoviti, da ima invalid tudi prednostno pravico do zaposlitve, je zmanjkalo poguma temu državnemu zboru. To se pravi, tam, kjer invalidi potrebujejo našo posebno skrb in potrebujejo več pravic, jim jih ne damo. Ker pa smo se mi v tem mandatu nekako zavezali, da bomo podprli vse, kar je koristno, in podprli vse, kar ni škodljivo, in tudi ta sprememba ustave ni škodljiva - zato jo bomo podprli.
Hvala lepa, kolega Cukjati. Kolegica Silva Črnugelj bo predstavila stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov in imate besedo.
Cenjeni gospod predsednik, lepo pozdravljeni kolegi in kolegice. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov v predlog ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave Republike Slovenije, ki govori o enakosti pred zakonom in pove, da se v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na katerokoli drugo osebno okoliščino, kot so, denimo, narodnost, rasa, spol, jezik, vera, politično in drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazba, družbeni položaj in seveda invalidnost, podprla. V poslanski skupini Združene listeto dopolnilo razumemo še kot dodatno ustavno podlago za poudarjanje enakosti pred zakonom. Novejše razumevanje invalidnosti namreč zelo poudarja, da socialna, sodobna država pri opredeljevanju invalidnosti ne izhaja več od posameznika kot objekta varstva,temveč od invalida kot subjekta v družbenem okolju, zato je treba invalidom v družbi zagotoviti popolno sodelovanje in enakopravnost, kar vključuje prepoved obstoja kakršnihkoli diskriminacijskih določb v pozitivnem pravu, po drugi strani pa zagotavlja upoštevanje funkcionalnih omejitev na strani invalidne osebe. Pomembno se nam zdi, da so o tem predlogu razpravljali v vseh organizacijah, društvih, civilnih, nevladnih organizacijah že vrsto let in so na tem področju dosegli skoraj popoln konsenz in da se vendar besedica "invalidnost" vstavi v začetne člene ustave, 14., ki bolj poudarja in izpostavlja odnos invalida v razmerju na človekove pravice. S tem je čutiti tudi intenziviranje države in državnih organov in njenega odnosa do problema invalidnosti in razreševanja vseh zadev, ki se nanašajo na invalidnost. Treba je vedeti, da se evropski invalidski forum s tem strinja, da spreminjanje naše ustave spremlja in meni, da smo v Evropski uniji ena od vodilnih držav na tem področju, saj so se področju invalidskega varstva zgodili temeljiti premiki v preteklih 30-ih letih, predvsem pa je presežena miselnost posameznikov in družbe, ki je predvsem temeljila na usmiljenju in domnevni nemoči invalidov, za katere je treba le skrbeti. Položaj se je toliko izboljšal, da danes lahko govorimo o integraciji invalidov v družbi in ta zamisel sloni na dejstvu, da imajo invalidi pravico do družine in življenja v običajnem življenjskem okolju, da jim tako življenje omogoča seveda država z vsemi svojimi instrumenti. Da so invalidi dosegli potrebno pripravo za samostojno življenje in usposabljanje ter prilagoditev okolju na vseh nivojih, je čisto drugače v stvarnosti, kot je to bilo do sedaj. Spremenili so se rehabilitacijski, izobraževalni programi, kateri vse bolj usposablja invalid za neodvisno, samostojno, normalno življenje. Temu so se seveda prilagodile različne službe, razvoj tehničnih pripomočkov in razvoj dodatnih različnih sredstev, ki spodbujajo prijetnejše življenje invalidov. Bistvene spremembe v politiki in miselnosti lahko strnemo v nekaj ključnih dogodkov, ki so privedle do današnjega predloga. Prvi korak je bil storjen 1981. leta, ko je mednarodno leto invalidov uveljavilo geslo "popolno sodelovanje in enakost". Obdobje 1983/1992 je Organizacija združenih narodov razglasila za desetletje invalidov, v katerem so bila sprejeta standardna pravila za enake možnosti. Ta so se zelo aktivno udejanjila v praksi, saj so vsebovala vrsto konkretnih ukrepov za izvajanje v vsakdanjem okolju. Država je odgovorna za pripravo in učinkovitost programov vključevanja invalidov v družbo, saj ima možnost, da skozi sistem okvirnih programov in spodbujevalnih instrumentov tudi to izvede in uresniči. Mnogo tega je že storjenega, sprejet je zakon o rabi slovenskega znakovnega jezika, s tem seizboljšuje možnost vsem tistim, ki do sedaj te možnosti niso imeli, do ustrezne izobrazbe, pa tudi možnost poklicnega vključevanja v družbo. Sprejet je zakon o invalidskih organizacijah, s katerimi se dejansko uzakonja 18. standardno pravilo o izenačevanju možnosti invalidov, ki govori o organizaciji invalidov in njihovi registraciji. Sprejet zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Veseli me, da so do sedaj predlog za spremembo ustave podprle vse poslanske skupine, vendar se moramo zavedati, da v življenju ne zadostujejo le besede, pravila, zakoni, smernice. Najpomembnejše je, kaj dejansko mi kot posamezniki v resnici naredimo in kako v konkretni situaciji učinkujemo in delujemo, ukrepamo. Seveda je pri tem zelo pomembno tudi tisto, kar predstavlja osnovo oziroma splošne pogoje in pravice invalida, ki opredeljujejo osnovne načine in možnosti njihovega življenja. Zato v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo spremembo 14. člena ustave, tako da se bo med razloge za prepoved diskriminacije izrecno navedla tudi invalidnost in na ta način tudi vsebinsko in načelnejše dopolnil 52. člen, ki sicer zadevo nekoliko bolj razčleni. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Črnugelj. Kolega Janez Podobnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, prosim.
Hvala predsednik. Kolegice in kolegi! Obstoječi 14. člen ustave se nanaša na prepoved vsakršne diskriminacije, torej tudi diskriminacija zaradi invalidnosti. Pri obravnavi predloga spremembe tega člena se je tako vseskozi zastavljalo vprašanje o potrebnosti in smiselnosti te spremembe. Tudi v stališčih strokovne skupine je bilo moč zaslediti nekatera mnenja, da splošni člen o nediskriminaciji zadošča. V Slovenski ljudski stranki smo ocenili, da je ta trditev s pravnoformalnega stališča sicer točna, vendar pa menimo, da moramo problematiko videti in obravnavati širše. V praksi se je namreč pokazalo, da pravni akti in programski dokumenti, ki eksplicitno ne vsebujejo prepovedi diskriminatornega obravnavanja zaradi invalidnosti, tudi nimajo pozitivnih posledic. V Sloveniji je varstvu invalidnih oseb posvečeno veliko pozornosti, tako s strani države, njenih organov pa tudi socialnih partnerjev kot s strani zelo aktivnih nevladnih organizacij. Poleg ustave so v Sloveniji še številni drugi zakoni in podzakonski akti, ki urejajo invalidsko problematiko na različnih področjih zdravstvenega varstva, zavarovanja, socialne varnosti, vzgoje, izobraževanja, pa tudi usposabljanja za delo, zaposlovanja in pravic iz pokojninsko-invalidskega zavarovanja. Ocenjujemo, da je zavest, da gre za kompleksno problematiko, ki jo je moč reševati le z interedisciplinarnim pristopom, torej z aktivnim delovanjem različnih akterjev na vseh vpletenih področjih, v Sloveniji na visoki ravni. V Evropi ima naša država celo eno vodilnih vlog na področju invalidske politike, vendar pa to ne pomeni, da ni moč storiti še več. Strinjamo se s predlagateljem, da je treba varstvo proti diskriminaciji pravno podrobneje urediti. V prid temu govori tudi vzgled nekaterih drugih evropskih držav. Spopad s socialno izključenostjo predstavlja enega izmed strateških ciljev Evropske unije v prvem desetletju 21. stoletja. Evropska unija se zaveda pomembnosti vsesplošne osveščenosti glede diskriminatornih okoliščin, s katerimi se soočijo invalidne osebe ter teženj k njihovi vključenosti v vse sfere tako socialnega, ekonomskega, političnega, pa tudi kulturnega življenja. Ena izmed ključnih misli, ki so botrovale odločitvi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, da podpremo pričujoči predlog spremembe ustave, ki se glasi, "Nediskriminacija v povezavi s pozitivnimi ukrepi prinese socialno vključenost." Gre po našem mnenju tudi za vizijo Evropske unije na področju politike do invalidov, zapisana pa je v madridski deklaraciji. V Slovenski ljudski stranki tudi ocenjujemo, da s podporo spremembi 14. člena ustave izkazujemo tudi našo podporo socialni vključenosti invalidov. V teh dneh je sprejem tako imenovane evropske ustave zelo aktualna tematika. V Slovenski ljudski stranki se zavzemamo za njeno kar najhitrejše sprejetje. Vemo, da razširjena Evropa potrebuje nova pravila. Ocenjujemo, da mora evropska ustava znati odgovoriti na določena vprašanja, tudi na vprašanje, kot jena primer, katere vrednote nas združujejo. Gotovo tudi vrednote, ki spodbujajo nediskriminatorno obravnavanje invalidov. Evropska unija je z dikcijo evropske ustave na tem področju odgovorila na zastavljeno vprašanje in naredila pomemben korak pri prizadevanjih za uspešno socialno vključenost invalidnih oseb. Da zaključim. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo omogočanje enakih možnosti za invalide. Predlog ustavnega zakona, ki se nanaša na spremembo oziroma dopolnitev 14. člena ustave, bomo zato podprli.
Hvala lepa. Kolega Drobnič, vi imate sedaj besedo? Razumel sem [[...]]Brez zamere. Samo hipec, da razčistimo. Kolega Barovič je rekel, da se odpove [[...]]Se pravi, kolega Peče, vi želite imeti besedo. Prosim. Potem se opravičujem kolega Drobnič, je kolega Peče pred vami. Prej sem narobe razumel gesto kolega iz poslanske skupine SNS. Prosim, kolega Peče.
Spoštovani prisotni! Moj kolega Barovič je očitno malo zmeden, ampak to je druga zgodba. Rad bi spregovoril o členu, ki ga predlagajo predlagatelji, in sicer o spremembi 14. člena, kjer naj bi dodali besedo "invalidnost" pod pretvezo oziroma ponovno pod iluzijo, da s tem, ko bomo to dodali v ustavo Republike Slovenije, bomo vse naenkrat spremenili. Ustvarja se, vsaj iz govora predstavnikov poslanskih skupin, vtis, češ da če bo ustavodajalec sprejel to določbo, bodo pa naenkrat vsi v naši družbi zadovoljni. V Nacionalni stranki ne delimo tega mnenja, vendar bomo kljub temu podprli ustavne spremembe s tegapodročja. Radi pa bi, da bi mogoče vsaj nekaj tistih gledalcev, ki nas gledajo, dobili realno sliko, kaj bo to pomenilo, po drugi strani pa predvsem, kakšen je bil naš dosedanji odnos, torej odnos državnega zbora, vlade Republike Slovenije do vprašanja invalidov. V začetku tega mandata, torej leta 2000, smo v poslanski skupini predlagali državnemu zboru, da ustanovi matično delovno telo za razreševanje vprašanj invalidov. Naj vas seznanim, da je ta tako imenovani cenjeni državni zbor zavrnil predlog Slovenske nacionalne stranke in rekel, da vprašanja invalidov v naši družbi nimajo take teže, da bi zaradi njih ustanovili posebno matično delovno telo. V nadaljevanju smo v Nacionalni stranki predlagali zakon, ki se je dotikal tako invalidov kot vprašanja pripomočkov, ki bi invalidom omogočali kvalitetnejše bivanje in lažje vključevanje v družbo. Vlada Republike Slovenije je zakon vehementno zavrnila in rekla, da to ni potrebno. Matično delovno telo, odbor za kmetijstvo, glede na to, da pač niste hoteli sprejeti odbora za reševanje vprašanj invalidov, je prav tako omenjeni zakon, ki smo ga ponudili v proceduro, zavrnilo. In kljub temu da je zakon po svoji vsebini bil sicer zelo kratek, vendar je omogočal ljudem z okvaro vida, popolno ali delno, da lahko pridobijo svoj pripomoček, seveda če želijo, to je psa vodnika in imajo z njim vstop v vse javne prostore. Ampak vlada Republike Slovenije je rekla: ne, tega invalidi ne rabijo. Matično delovno telo je reklo: ne, tega invalidi ne rabijo. Šele kasneje, česar sem zelo vesel, je ta državni zbor rekel, da se vlada moti in matično delovno telo se moti, in državni zbor je takrat po moji oceni naredil modro potezo in zakon podprl. V nadaljevanju, ko govorimo o tem, kako bo omenjena besedna igra v ustavi Republike Slovenije, torej dopolnitev 14. člena z eno besedo, torej "invalidnost", pripomogla k lažji vključitvi invalidov v vsakdanje življenje, k povečanju pravic invalidov v okviru naše družbe, pa naj vas spomnim, spoštovane kolegice in kolegi, kolikor vas je tu, da ni tri mesece tega, odkar smo na predlog vlade oziroma, se opravičujem, odkar ste na predlog vlade v enem delu davčne politike davčno obremenili invalidska podjetja. Ali se vam zdi to moralno, da danes vsi govorniki, predstavniki poslanskih skupin, govorijoo nuji po pravici za lažjo vključitev v vsakdanje življenje, pred tremi meseci pa na novo obdavčimo invalidska podjetja? Ali je to moralno? In seveda občutek - jaz ga nočem deliti, takega, kot ga očitno hočete ustvariti vsi ostali poslanci -, da bomo z eno besedo v ustavi, ki vsebinsko ne bo prinesla popolnoma ničesar, medtem pa z drugo roko sprejemate na predlog vlade Republike Slovenije nova davčna bremena tudi za invalidska podjetja, na predlog vlade nočete sprejeti zakonodaje in na lastno žejo nočete niti imeti matičnega delovnega telesa, ki bi se s to materijo ukvarjalo. Vedno je bil izgovor, da tega se ne potrebuje, to bomo nekoč drugič naredili in podobne stvari. Po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke se tu kaže dvoličnost. Zdaj, ko se bliža konec mandata, ko boste vsi poskušali biti prijazni do vseh kategorij v naši družbi, pa se sprejme tako imenovana ustavna sprememba, ki v 14. člen vključuje tudi invalidnost, kot da 14. člen, drugi odstavek že zdaj ne govori, da smo pred zakonom vsi enaki. In naj vas seznanim še z enim dejstvom, katerega bi seveda morali vedeti, in verjamem, da ga veste, nočete pa povedati, da že danes v ustavi Republike Slovenije, torej v najvišjem pravnem aktu naše države, imamo poseben člen, ki govori o pravicah invalidov. Kaj se bo spremenilo, če državni zbor oziroma ko bo državni zbor sprejel to ustavno spremembo? Čisto nič drugega, kot da bo neka poslanska skupina, neka politična stranka v okviru volilnih soočanj za državni zbor s prstom pokazala v zrak in rekla: na naš predlog, pa smo invalide vklopili v ustavo Republike Slovenije. Seveda, ob vsem tem bo ta poslanska skupina, stranka, pa pozabila povedati, da smo pa invalide v mandatu nanovo obdavčili, da smo njihovim podjetjem, vzeli različne stimulacije in vsebinske stvari. Nacionalni stranki se bomo delno seveda pridružili obstoječi, kar pomeni, da predlog ustavnih spremembe bomo podprli, ampak naj ob tem pa spomnim, da je Nacionalna stranka predlagala vse tiste stvari, ki ste jim vsebinsko nasprotovali, in da ste vi tisti, ki ste vsebinsko onemogočali lažjo vključitev invalidov v družbi. Predvsem v tisti obliki, ko ste nanovo davčno obremenili invalidska podjetja. Hvala.
Sedaj pa ima besedo kolega Drobnič in z njim bomo tudi sklenili predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanska skupina Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, že v 52. členu sedanje ustave imamo določeno, da imajo invalidi posebno varstvo pri usposabljanju za življenje in delo. To je bila pravzaprav tudi tista dilema, ta stavek v ustavi, ali je treba spreminjati tudi 14. člen z namenom, da bi se preprečevala diskriminacija. Če se na način, kot piše v 52. členu, s posameznimi zakoni zagotavlja pozitivno diskriminacijo; torej, da se nekako nadomeščajo manjki, ki jih pač prinese življenje, poškodbe, narave bolezni in še marsikaj drugega, je vendar bil nekako podan razmislek, da bi ostalo še kakšno področje, v katerem pa bi se lahko znašli invalidi v nevarnosti diskriminacije. Torej gre za sporočilno vrednost, da je treba na vseh področjih življenja uveljaviti princip nediskriminacije. V okviru 14. člena je tudi še pojem izobrazbe, ki pravi, na osnovi izobrazbe naj ne bi delali iz diskriminacije, ampak na osnovi izobrazbe se delajo različni položaji, zato bi morali pri spremembi ustave se ustaviti tudi pri tem pojmu in ga izločiti iz besedila. Kakorkoli že, je torej pokazalo, zaradi tega, ker obstoječa zakonodaja pušča nekaj dvoma, da se ta določba vnese in da se tudi pojem invalidnosti vnese. V takšnem smislu ga poslanska skupina tudi podpira. Ob tem pa menimo, da ta določba ni zadostna. Treba je uveljaviti našo zavest in hotenje in to ustavno materijo implementirati tudi v zakonih ter v naše vsakdanje življenje. V Novi Sloveniji smo predlagali zakon o pospeševanju zaposlovanja invalidov. Kakorkoli že, vladajoča koalicija je takrat zakon zavrnila, vendar je potem predlagala v sprejem zakon v skoraj enakem besedilu, ki smo ga tudi podprli. Žal, nekaterih določb nismo uspeli uveljaviti, vendar bo verjetno še čas; tu bodo tudi invalidi sami pokazali, kje je nastala razpoka. Diskriminacija je izločanje invalidskih podjetij iz javnih razpisov, kar se je zgodilo na ministrstvu za gospodarstvo. Diskriminacija v nekem smislu je tudi visoka stopnja brezposelnosti, enormno visoka stopnja brezposelnosti invalidov v primerjavi z generalno stopnjo brezposelnosti; stopnja brezposelnosti invalidov je vsaj trikrat večjaod tistih, ki nimajo teh ovir. Ne nazadnje je tudi evidenca neperspektivnih invalidov in manjše vključevanje v usposabljanje, zlasti pa v poklicno rehabilitacijo delovnih invalidov, tudi v nekem smislu diskriminacija. Zato velja sporočilo skozi spremembo 14. člena ustave, da imamo na področju implementacije v zakonodajo in vsakdanje življenje še veliko postoriti. Zato se v Novi Sloveniji tudi zavzemamo, da bi sprejeli zakon o integraciji invalidov, kjer bi uveljavili še preostale mehanizme pozitivne diskriminacije, pozitivnega uveljavljanja za enakost možnosti invalidov v družbi. Ne želimo in ne moremo doseči, da bodo invalidi enaki, je pa naša trdna odločenost v Novi Sloveniji, da morajo imeti enake možnosti do zaposlitve, do šolanja, do življenja, do ustanovitve družine, do katerihkoli položajev v družbi. In za konec še grenka izkušnja, ki se tudi dotika naše implementacije, miselne in dejanske, v življenje. Gre za dogodek v zvezi s papežem, ko je prišlo do smešenja na račun starega človeka in na račun njegove bolezni. V tem primeru ni šlo samo za žaljenje državnika, ki je največ pripomogel k samostojnosti države, ali žaljenje poglavarja katoliške cerkve in katoličanov, ampak predvsem moralno nesprejemljivo dejanje do starejših ljudi, ki so bolni. In iz tega se norčevati, ni sprejemljivo. In kaj se pričakuje pri takšnem ravnanju, če si navzoč pri takem dogodku: da ga manifestativno zapustiš. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Od vseh na seznamu so v dvorani samo trije: kolega Potrč, kolegica Črnugelj in kolegica Sonja Areh. Želite besedo? Najprej kolega Potrč, prosim.
Hvala lepa. 42 poslank in poslancev je povzelo pobudo invalidskih organizacij, da se dopolni 14. člen ustave Republike Slovenije, ki določa enakost pred zakonom, in sicer, naj se glede te enakosti posebej navede tudi invalidnost. Ker sem bil med temi podpisniki, sem vesel, da je ustavna komisija ta predlog sprejela, in upam in verjamem, da ga bo danes sprejeltudi državni zbor. Pri tem bi rad poudaril, da predlagatelji, tudi sam, soglašamo, da je invalidsko varstvo v Republiki Sloveniji deležno posebne pozornosti. Za ugotavljanje posebnega varstva in pravic invalidnih oseb je uveljavljena osrednja zakonodaja, organizirano se v ta namen namenjajo pomembna sredstva, zagotovljena je široka avtonomnost delovanja invalidskih organizacij, ki so praviloma oblikovane kot društva, ki imajo poseben status in posebno skrb države, položaj in pravice invalidov se, kolikor je mogoče, stalno prilagajajo novim potrebam in zahtevam, pa tudi novim družbenim spoznanjem. Ureditev položaja invalidov je tako v Sloveniji že dolga leta zagotovljena najmanj na povprečju Evrope in sveta in ne delamo si nobenih iluzij, da bo s spremembo ustave kaj bistveno spremenjeno. Kljub temu pa se nam zdi dopolnitev ustave potrebna in nujna. Pomeni in zagotavlja namreč izrecno tudi invalidom enake človekove pravice in svoboščine na ustavno raven in v izrecno ustavno normo in obveznost bo namreč tudiv bodoče vpeljana in uvedena takšna politika in praksa, ki jo v Sloveniji že uveljavljamo. In za veliko populacijo invalidov v naši državi je to brez dvoma izjemnega pomena. Taka ustavna norma namreč ne pomeni le obveznost države, temveč hkrati poudarja tudi ustavnopravni pomen njihove lastne aktivnosti, in ta je zelo velika. Poudarja pomen aktivnosti vseh, ki svoje delo, pa tudi svoja sredstva v obliki donacij in drugih oblik, prispevajo za dejavnost invalidov. In tudi to je pomembna dejavnost, ki jo kaže posebej poudariti. In končno, sprejem predlaganega dopolnila, ki je poleg tega pravno nesporno, pomeni tudi pomembno pozitivno dopolnitev ustave, kot - da kar rečem - neko obliko simbolnega darila, ki ga državni zbor daje invalidom ob lanskoletnem letu invalidov. Poleg tega pa je v celoti v skladu tudi s predlogom pogodbe o ustavi za Evropo, ki v svojem II-21. členu o nediskriminaciji posebej poudarja vsakršno nediskriminacijo na podlagi vrste okoliščin in med temi okoliščinami pa posebej poudarja tudi invalidnost. Predlagana dopolnitev 14. člena ustave je torej tudi evropska odločitev. Pričakujem in verjamem, da jo bomo z zadovoljstvom in z veliko večino glasov vseh poslank in poslancev danes zvečer sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Črnugelj. Želite besedo?
Hvala lepa. Glede na to, da je mogoče nekoliko bilo zelo izpostavljeno tudi dejstvo, da smo v tem mandatnem obdobju na - kako je povedal gospod Peče - specifičen način ukinili komisijo, ki je obravnavala še posebej problematiko, delovanje invalidov in invalidskih organizacij. Moram povedati, da je to bilo v sklopu racionalizacije in organizacije in posebnega dela državnega zbora, da pa to nikakor ni šlo na račun manjšega in bolj vsebinske in poglobljenega razpravljanja in učinkovanja samega odbora za zdravstvo, socialo in invalide državnega zbora, saj je obilica dokumentov, ki smo jih obravnavali, mislim, dejansko pokazala, da smo se temu vprašanju zelo poglobljeno posvetili in da smo mogoče ravno v tem mandatu problematiki invalidov posvetili toliko več pozornosti kot sicer. Verjetno nam ostane še vrsta nalog, ki jih bomo morali v naslednjem mandatnem obdobju postoriti; od zagovorništva duševno bolnih posameznikov, zlasti tisti del, ki se nanaša na ustavno odločbo zakona o nepravdnem postopku in o zagovorništvu, vendar globoko upam, da bomo v kratkem tudi to področje na en način razrešili, tako kot smo vse zadeve do sedaj uspešno. Hvala lepa.
Sonja Areh Lavrič še želi besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani. Pobudo za spremembo 14. člena ustave so podale nacionalne invalidske organizacije. Soglasno je podprl tudi svet invalidskih organizacij, po zadnjem študijskem obisku predstavnikov slovenskih invalidskih organizacij v Bruslju pa tudi evropski invalidski forum. V Slovenski nacionalni stranki ne zavračamo možnosti, da invalidi dosežejo družbi enake pravice kot ostali ljudje in tako enakopravno sodeluje v vsakdanjem življenju in s tem prevzamejo enako vse pravice in obveznosti, ki iz tega izhajajo. Slovenija bi si s tako ustavno spremembo postala ena vodilnih držav na področju invalidnosti. Prav tako pa sledi skladno s prehodno evropsko ustavo, ki bo vsebovala bolj zavezujoča napotila glede nediskriminacije na podlagi invalidnosti. Prav je, da Slovenija zasleduje evropske cilje tudi na tem področju, ko ji tako slepo sledimo že vsepovsod. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo, da je smiselno ne glede na generalno normo, ki v omenjenem členu ustave pravi, da so enake človekove pravice in temeljne svoboščine zagotovljene vsem - torej tudi invalidom - da, ustvarimo takšne ustavnopravne podlage in ukrepe, s katerimi bi izrecno narekovali enakopravno sodelovanje in obravnavanje invalidov v vseh sferah življenja. Kljub splošni ustavni prepovedi diskriminacije se namreč dogaja, da so invalidi hote ali nehote v določenih situacijah diskriminirani. Zato predlagani spremembi, da se v ustavo izrecno vključijo tudi invalidi, ne nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o razdelkih oziroma členih in prehajam na razpravo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Ker je čas omejen, bi predlagal, da nismo dolgi. Kolega Peče želi besedo. Prosim.
V bistvu samo popravek oziroma razlaga za tiste, ki si besede napačno razlagate. Ta državni zbor, kakorkoli pač boste obračali besede, ni sprejel predloga Slovenske nacionalne stranke o tem, da bi ustanovili samostojno komisijo, matično delovno telo državnega zbora, ki bi obravnavalo problematiko invalidov in ki bi problematiko invalidov znal prenesti v zakonodajni proces. Torej, v končni fazi v obliko različnih aktov, kar pa je najpomembnejše, v obliko zakonov. Torej, da bi se zakoni odražali oziroma da bi zakoni odražali rešitve na vprašanja invalidov. Je še druga zadeva, ki bi jo rad izpostavil. Ob predstavitvi stališč ene od poslanskih skupin je bilo rečeno, da so te ustavne spremembe darilo invalidom. Seveda, zelo smešno je, da darilo invalidom pride tik pred zdajci, torej preden zaključimo z delom državnega zbora. Ob tem pa povem,da se bom izrazil enako kot govornik pred mano, da približno tako darilo invalidi v ustavi imajo že enajst, dvanajst let, torej v tistem 53. členu, a kaj, ko je to darilo tako, da ko se ga odpre, v njem ni ničesar. In v svojem imenu pač nasprotujem tovrstnemu početju državnega zbora ali pa vlade Republike Slovenije, da sprejemamo različne lepotne norme, ki se pozneje ne izkazujejo v vsebini. Po moji oceni in oceni Slovenske nacionalne stranke bi državni zbor moral sprejemati predvsem vsebinske stvari, take ki bi se pozneje odražale pri posameznih kategorijah. Hvala.
Želi še kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Nocoj ob 21.15 uri bomo odločali. Še enkrat bi rad opozoril, da bi sprejeli odločitev, nas mora biti za 60 ali več. Do takrat zaključujem razpravo o tem zakonu. O naslednjem ustavnem zakonu pa bomo diskusijo nadaljevali ob 12.25 uri.
Čas je, da nadaljujemo sejo državnega zbora. SMO PRI 4. TOČKI DNEVNEGA REDA, PRI OBRAVNAVI PREDLOGA USTAVNEGA ZAKONA O SPREMEMBI 50. ČLENA USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog tega ustavnega zakona je v obravnavo zboru predložila ustavna komisija. Poročilo ste prejeli. Tako kot v obeh prejšnjih primerih bomo slišali predstavitve stališč poslanskih skupin, opravili razpravo o razdelkih ustavnega zakona in o predlogu ustavnega zakona v celoti, glasovali pa ob 21.15 uri. Kolega Lenko bo najprej predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Imate besedo, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev z velikim zadovoljstvom podpiramo predlog ustavne komisije državnega zbora, da je le- ta na svoji 17. seji obravnavala in podprla predlog ustavnega zakona za spremembo 50. člena ustave Republike Slovenije. Tako se je končal postopek za spremembo 50. člena ustave, ki smo ga začeli že v začetku leta 2001. V naši poslanski skupini spoštujemo vse dosedanje odločitve poslank in poslancev oziroma pripravljenost vseh poslanskih skupin, ki so v vseh postopkih dopolnjevanje našega predloga tudi sami tvorno sodelovali s svojimi dopolnitvami, tako da je predlog ustavnega zakona za končno odločitev dograjen celovito in prepričljivo, ker je tako rezultat skupnega dela poslank in poslancev tega državnega zbora. Predlagana dopolnitev ustavne določbe o pravici do pokojnine bo nedvomno povečala zaupanje v pravno in socialno državo ter povečala občutek varnosti v obdobju starosti. Z vključitvijo izrecno navedene pravice do pokojnine v prvi odstavek 50. člena ustave Republike Slovenije bo na ustavni ravni določeno, da mora država pravico do pokojnine določiti z zakonom. V javnosti in tudi v stroki, kar je pokazala tudi razprava na sejah ustavne komisije, obstajajo različne razlage in nejasnosti o tem, kaj je vsebina pojma ustavne pravice do socialne varnosti. Zato smo bili v naši poslanski skupini prepričani, da je treba vsebino navedenega pojma izrecno določiti, in sicer v tej smeri, da pravica do socialne varnosti vključuje tudi pravico do pokojnine. V imenu naše poslanske skupine pozivam vse poslanke in poslance državnega zbora oziroma vse poslanske skupine, ki ste tvorno sodelovale v vseh postopkih dopolnjevanja 50. člena ustave Republike Slovenije,da ta naš skupni projekt tudi podpremo, tako v dobrobit sedanje starejše generacije kot bodočih mladih generacij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Irma Pavlinič Krebs bo predstavila stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Imate besedo.
Gospod predsednik, hvala lepa. Spoštovani, spoštovane. Kot sem prej rekla, ustavne oblike oziroma določbe v ustavi kot najvišji družbeni pogodbi imajo pomembno mesto v vsaki družbi, lahko usmerjajo delovanje neke družbe in s tem oblikujejo njene namere. Namera družbenega konsenza v Sloveniji je z vpogledom v sprejete politike, ki se tudi izvajajo, seveda jasna. Oblikujemo se kot družba, ki ne dopušča radikalnega konflikta med generacijami, in družba, ki visoko ceni tudi ideal uravnotežene socialne države. Dopolnitev ustave v delu, ko pravimo, da ustava že govori, da imajo državljani pod pogoji, določenimi z zakoni, pravico do socialne varnosti, z dostavkom, vključno s pravico do pokojnine, v samem bistvu ni potrebna. Tu velja pritegniti strokovni komisiji. Razprava je bila temeljita, jasno je bilo povedano, da se pravica do socialne varnosti brez dvoma uresničuje prek sistema socialnih zavarovanj, torej v mednarodnem pravu socialne varnosti je torej jasno, da socialna zavarovanja sodijo v okvir ali pa, da se pravica do socialne varnosti uresničuje prav prek socialnih zavarovanj. To je bilo jasno povedano in povedano tudi, da v tem kontekstu ne bo prihajalo do nobenih sprememb, torej v tem smislu zakonsko to dokaj normalno urejamo. Bomo pa v Liberalni demokraciji Slovenije ustavno spremembo s takim dostavkom vseeno podprli iz - za nas ne nepomembnega - razloga, ker verjamemo, da taka dopolnitev lahko poveča zaupanje v socialno državo, da lahko pri državljankah in državljanih poveča občutek socialne varnosti. Če je taka namera države, ki s svojimi institucijami in politikami to udejanja, je prav, da z dostavkom povemo, da taka politika zavezuje tudi v bodoče, ne glede na razmerja političnih sil v državi. Če smo v sodobnih socialno-liberalnih družbah, če se vsi soočamo z v nebo vpijočimi pomanjkljivostmi naših družb, od kriminala, tudi do zlorab socialnih ugodnosti, običajna pamet meni v tej zadnji navedbi, da socialni liberalizem spodkopava človeško odgovornost, ker naj bi poudarjal pravice na račun dolžnosti. Prihaja pravzaprav do inflacije pravic, skoraj do take faze, da postanejo že skoraj neuporabne. Na formalni ravni pa seveda taka sodba ne vzdrži. Kajti pravice, ki jih postavlja v ospredje liberalizem, nujno slonijo na obveznostih in dolžnostih do drugih. Če je kritika širšega socialnega liberalizma torej zaradi tega dejstva izrazito nepoštena, si pa hkrati ne smemo zatiskati oči, da v inflaciji govorjenja o pravicah lahko vidimo še en dokaz, ki se pojavlja v vseh sodobnih družbah; o družbam najnevarnejšem pojavu ta trenutek, to je podrejanju jeziku ekonomije. Na srečo dokaj reformirano liberalno tržišče v tako imenovano socialno tržišče počiva nadolžnostih ljudi, ki so v aktivnem družbenem položaju, do pasivnih in prikrajšanih. In ker je ta družbena zaveza tudi zaveza Liberalne demokracije v Sloveniji, je vredno zaupanje čez 500 tisoč prejemnikov različnih vrst pokojnin iz javnega sistema okrepiti. Zakaj? Jasno je, dr. Grega Strban, ki nas je kot eden izmed predstavnikov strokovne komisije, ko nas je seznanil s svojim mnenjem, povedal, da je strah predlagateljev razumljiv. Starostna pokojnina se znižuje na več načinov: s podaljšanjem pokojninske dobe, povišanjem starosti, nižjim odmernim odstotkom, z načinom usklajevanja. In ta pokojnina itn., pravi, obstajajo tudi predlogi svetovne banke in mednarodnega denarnega sklada, ki jih verjetno poznate, poznamo jih vsi, delež pasivnega prebivalstva v primerjavi z aktivnim se nagiba v prid aktivnemu prebivalstvu - , je, da naj bi bila javna pokojnina čim nižja in naj bi se čim več preneslo v prostovoljna zasebna zavarovanja. Gospod strokovnjak pravi: to ni sprejemljivo in Slovenija se na srečo zaenkrat temudobro in uspešno upira. Torej z željo po večjem zaupanju državljank in državljanov v take politične usmeritve bomo ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Krebsova. Besedo ima sedaj kolega France Cukjati. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Imate besedo, kolega Cukjati.
Hvala za besedo. To je tretja sprememba ustave na današnjem dnevnem redu, ki lepo zveni, nima pa nobene vsebine. Kajti socialna varnost je res pomembno vprašanje, pomembno področje delovanja države, če se seveda ta država gre socialno državo. Če bi želeli vnesti nekaj novega v našo ustavo, kar bi vsekakor bilo potrebno, potem bi morali sprejeti pojmovanje, da socialna varnost zajema dve področji.In sicer, ne samo področje socialnih pomoči, finančnih pomoči, med katere lahko sodi tudi pokojnina, če ni pokojnina rezultat minulega dela, ampak tudi v socialno varnost sodi druga plat, to je socialna oskrba. Evropska socialna listina, ki jo je sprejel Svet Evrope leta 1996, torej pred osmimi leti, to jasno loči. V 13. členu govori o socialni pomoči kot o tisti pomoči, ki jo predstavljajo sredstva za preživljanje, tako brezposelnega kot upokojenega ali tistega, ki sploh potrebuje pomoč. V 14. členu pa posebej govori o pravici do storitev socialnovarnostnih služb in govori o dolžnosti države, da organizira take službe, jih poveže s prostovoljnimi in drugimi humanitarnimi organizacijami ter organizira službo, ki neposredno tudi pomaga tistim, ki so pomoči potrebni. Enkrat sem že omenil primer, da je vrsta upokojencev ali obnemoglih, ki sami živijo, ki imajo zadosti sredstev oziroma toliko sredstev, da lahko preživijo, nimajo pa nikogar, ki bi šel enkrat na teden v trgovino in bi jim prinesel stvari, nikogar,ki bi prezračil stanovanje, nikogar, ki bi jih morda, če so nepokretni, tudi okopal in podobno. In prav ta novost v pojmovanju socialne varnosti Evrope, da je potrebno tudi manualna, fizična pomoč, ne samo finančna, je tisto, kar bi morali v naše pojmovanje socialne varnosti vnesti. To pa bi bila novost, to pa bi bil korak naprej v naši ustavi. Zato smo mi predlagali, da se člen ne dopolni samo s pravico do pokojnine, lahko se dopolni, mi bomo to podprli, to je neškodljiva novost, ampak hoteli smo vnesti še neko kvalitetno dopolnitev, in sicer po naše naj bi se člen glasil tako: "Državljani imajo pod pogoji, določenimi z zakonom, pravico do socialne varnosti, vključno s pravico do pokojnine, in pravico do socialne oskrbe." Žal ste tudi to zavrnili. Žal opažamo, da je pri vseh teh spremembah ustave, ki jih danes obravnavamo in jih bomo sprejeli, eno samo leporečje s figo v žepu. Nič novega, nobenega novega kvalitetnega koraka nismo doživeli. Ko bi vsaj upoštevali ženevsko konvencijo o človekovih pravicah, ki govori, ne samo da ima delavec pravico do plače, ampak da ima pravico do take plače, s katero on in njegova družina lahko preživijo. Pri nas, žal, mnoge plače niso takšne, da bi lahko delavec in njegova družina preživeli. Poznam vrstno redno polnozaposlenih, ki dobivajo tudi socialno pomoč, da lahko preživijo. Žal tudi nekatere pokojnine niso take, da bi lahko par, ki ima samo eno pokojnino, dostojno preživel oziroma dostojno živel. To iz ženevske konvencije o človekovih pravicah bi veljalo vnesti v našo ustavo! To pa bi bil kvalitativen korak naprej, ampak takšnega pač ni. Kot sem rekel, naše načelo je, ne bomo nasprotovali nobeni stvari, ki ni škodljiva. In ta dopolnitev ustave ni škodljiva, koristna pa tudi ne. Hvala.
Hvala lepa, kolega Cukjati. Naslednji, ki ima besedo, je kolega Miran Potrč. Predstavil bo stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Skupina poslank in poslancev, med njimi tudi mnogi iz Združene liste socialnih demokratov smo predlagali, da se 50. člen ustave dopolni tako, da se poleg socialne varnosti ustavno zagotovi tudi pravica do pokojnine. Državni zbor je tak predlog za začetek postopka za spremembo ustave na 18. seji novembra 2003 z 72 glasovi za, in 12 proti sprejel. Vse poslanke in poslanci Združene liste socialnih demokratov smo glasovali za tak predlog. Na podlagi odločitve državnega zbora o začetku postopka za spremembo ustave je nato ustavna komisija 13. maja letos s potrebno dvotretjinsko večino za in enim glasom proti sprejela predlog ustavnega zakona, s katerim se predlaga, da se prvi odstavek 50. člena ustave dopolni tako, da se besedilo glasi, citiram: "Državljani imajo pod pogoji, določenimi z zakonom, pravico do socialne varnosti, vključno s pravico do pokojnine." Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo tak predlog podprla. Pokojnina je namreč samo socialna pravica le izjemoma, praviloma pa je pokojnina pravica iz dela, na podlagi vplačanih prispevkov, v okviru sistema pokojninskega zavarovanja, ki ga ureja država in ki vključuje ne le pravice zavarovancev, temveč pod določenimi, z zakonom predpisanimi pogoji tudi pravice njihovih zakoncev in otrok. Predvsem pa vključuje pravico, da je pokojnina odvisna tudi od medgeneracijske solidarnosti, da torej sedanje generacije s svojimi prispevki na podlagi dela zagotavljajo del sredstev tudi za izplačevanje pokojnin. Brez spoštovanja teh načel bi lahko postala pokojnina sedanjih generacij vse bolj vprašljiva. Vključitev pravice do pokojnine kot ene od konkretnih pravic v ustavno besedilo za to uveljavljanje te pravice tudi ustavno zagotavlja in odpravlja morebitno negotovost, da mora pokojnina zagotoviti tudi socialno varnost. To pa je pomembno za povečanje zaupanja v socialno državo, kar Republika Slovenija je na podlagi 2. člena svoje ustave. Občutek socialne varnosti ene četrtine državljank in državljanov je torej po našem prepričanju takega pomena, da je zaradi njega vredno dopolniti 50. člen ustave. Ne zato, da bi se glede na današnje stanje zagotavljale neke nove pravice, vendar zato, da bi bilo nesporno, da država mora takšne pravice zagotavljati. V razmerah vse večjih socialnih pravic, ki smo jim na žalost priča tudi v naši državi, ob vedno večjem poudarjanju odgovornosti posameznika, da si varno starost zagotavlja z različnimi oblikami prostovoljnega rentnega zavarovanja, kar je dobrodošlo in pravilno, treba je to spodbujati, vendar spet ne za ceno ukinjanja sistema zavarovanja, ki temelji na plačanih prispevkih, medsebojni solidarnosti in garanciji države. Zaradi vsega tega je zato ustavno varovana pravica do pokojnine, ki mora zagotavljati socialno varnost na podlagi dela, vrednota, ki jo je vredno zapisati v ustavo. Zato te predlagane spremembe nikakor ne štejemo kot spremembo, ki ne pomeni ničesar. Ne pomeni morda nič glede na današnje stanje, ne pomeni novih pravic, pomeni pa garancijo, da se pravice do pokojnine iz dela ne bodo spreminjale. Da semorda ne bo nekoč našel kdorkoli, ki bi se domislil ali se odločil, da zaradi finančnih težav države pokojnine nesorazmerno zniža ali uveljavi sistem, v katerem bodo lahko živeli od pokojnine le tisti, ki bodo imeli zaradi ugodnega položaja iz dela prihranjena lastna sredstva. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo zato predlog ustavnega zakona o spremembi 50. člena ustave podprli. Mislimo, da je ta dopolnitev potrebna, pomembna, da bo utrdila socialno varnost upokojencev in socialno kohezijo v družbi. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Potrč. Sedaj ima besedo kolega Rokavec, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spreminjanje 50. člena ustave je med člani ustavne komisije kot tudi strokovne skupine poleg zagovornikov, tudi tistih, ki so oziroma so bili do te spremembe nekoliko zadržani, predvsem glede same smiselnosti oziroma potrebe tovrstnega spreminjanja. V Slovenski ljudski stranki ocenjujemo, da predlagana sprememba 50. člena ustave, ki opredeljuje pravico do pokojnine, predstavlja bolj spremembo, ki gre v smeri deklaratorne narave. Kljub utemeljenemu vprašanju, ali je pričujoča sprememba formalnopravno res potrebna, na kar opozarjajo tudi številni strokovnjaki, menimo, da je treba upoštevati nove demografske trende in posledično novosti na področju pokojninskega sistema. Člani strokovne skupine so ocenili - in z njihovim mnenjem smo se v naši stranki strinjali -, da prvotni predlog spremembe ni bil najbolj primeren in ustrezen. V Slovenski ljudski stranki smo predlagali naslednjo formulacijo dopolnitve 50. člena ustave: "Državljani imajo pod pogoji, določenimi z zakonom, pravico do socialne varnosti, vključno s pravico, vključno s pokojnino." Ustavna komisija je sprejela temu zelo podobno stališče, ki predvideva pravico do socialne varnosti, vključno s pravico do pokojnine, ki je v tej dikciji tudi predmet predloga ustavnega zakona, o katerem odločamo danes. Vsi evropski sistemi pokojninskega zavarovanja se soočajo z spremenjenimi okoliščinami in reformami, ki se poskušajo le-tem prilagoditi. Trend trenutno prednosti je v upadanju v večini evropskih držav, kakor tudi v Sloveniji. Glede na pomen rodnosti z vidika staranja prebivalstva, kakor vira povečanja aktivnega prebivalstva, je stanje vse prej kot spodbudno. Demografski trendi se drastično spreminjajo, podaljšuje se uživanje pokojnine, kar med drugim pomeni slabšanje razmerja med aktivnim in neaktivnim oziroma vzdrževanim deležem prebivalstva. Razlika med prihodki in odhodki se povečuje, večinoma v negativno smer, se pravi v odhodkovno raven. Staranje prebivalstva je trend, tako v Sloveniji kakor v večini razvitega sveta. Na tako situacijo se je treba ustrezno tudi odzvati. Potrebna bodo prizadevanja, ki bodo podkrepila medgeneracijski konsenz, s pomočjo katerega se bo razreševalo problematiko, ki je na podlagi omenjenih dejstev vedno bolj pereče. V Slovenski ljudski stranki zagovarjamo stališče, da moramo najstarejši generaciji zagotoviti čimbolj brezskrbna zrela leta s stabilnim pokojninskim sistemom. Treba je osveščati o spremenjenih demografskih trendih in opozarjati na novonastale okoliščine in menimo, da je eden od načinov tudi s tovrstnimi predlaganimi spremembami. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ob tem z zadovoljstvom ugotavljamo, da z dopolnitvijo 50. člena ustave še bolj določno tudi v ustavi Republike Slovenije dopolnjujemo zavezo države z zagotovitvijo in pravico do državne pokojnine vsem tistim državljankam, državljanom, ki si dostojne pokojnine niso mogli prislužiti. Gre seveda za ustavno potrditev, zagotovitve do varne starosti vsem državljankam in državljanom. Predlog ustavnega zakona o spremembi 50. člena ustave je tako za Slovensko ljudsko stranko sprejemljiv in ga bomo v celoti podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, kolega Barovič bo sedaj predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, za njim še kolegica Zupan in končali bomo s predstavitvijo stališč. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovanih pet kolegic in deset kolegov v državnem zboru! Natančno prešteto, to je seveda tudi odnos do tega, o čemer govorimo, ampak dobro. V Slovenski nacionalni stranki smo jasno in glasno povedali, da dopolnitev 50. člena ustave podpiramo in pri tem bomo vztrajali, seveda, ob opombi, verjetno ste navajeni in oprostite mi, če ponavljam kolega, ki ga ni več z nami, da ko je bil podan predlog, da bi v to spremembo dodali tudi kategorijo socialno oskrbo, le-to niste sprejeli oziroma je bila le-ta zavržena. Imamo, tako kot vedno v Slovenski nacionalni stranki, kar nekaj mnenj, ki so jih podali strokovna skupina, ki jih je podal dr. Ivan Kristan, ki so jih podali dr. Grega Strban s pravne fakultete in tako naprej. Seveda so videnja strokovnjakov drugačna od videnja politike ali pa enaka. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je kategorija socialne varnosti v 50. členu šibka. Šibka tudi, še enkrat bom ponovil, z manjkajočo socialno oskrbo in manjkajočo zagotovljeno pokojnino. Nenazadnje politične in gospodarske spremembe so v tej državi prinesle razne možne igre, ki bi nastale, če ne bodo nekatere kategorije tudi ustavno zavarovane, za razliko od tistih, o katerih smo govorili prej, je kategorija pokojnine še kako potrebna. Ampak v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo tudi to, da je ta kategorija zatorej toliko bolj pomembna, ker bomo morali zakon o pokojnini v najkrajšem času dopolniti, ker ni dober. Zakon o pokojnini izključuje številne težavnostne kategorije, ki jih delavci v državi Republiki Sloveniji imajo in zaradi katerih bi lahko bili tako ali drugače različno upokojeni, upokojeni pod različnimi pogoji. O tem pač v tej državi nihče ne razmišlja, če pa že razmišlja, pa seveda tega ne upa povedati naglas. In treba bo enkrat vedeti, da si delavec, bom govoril pač iz svojih krajev, v rudniku zasluži drugačne pogoje za upokojevanje, da si delavec v težki industriji zasluži drugačne pogoje za upokojevanje in da si delavec v javni upravi, kjerkoli že, zasluži drugačne pogoje za upokojevanje, o čemer pa seveda ni in ne bo tekla beseda, dokler ne bo kategorija pokojnine uvedena in zagotovljena tudi v ustavi. Tranzicija 12 let je prinesla ogromno sprememb, o katerih v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da jih je treba zavarovati. In ta trenutek vidimo pač edino možnost, da jo zavarujemo s tem, da dopolnimo 50. člen in seveda pozivamo vse kolegice in kolege, ki jim je do strokovne rešitve, da začnemo s takojšnjo in možno spremembo pokojninske zakonodaje. Več ne bi, gospod predsednik, ker nas je nekaj malega ostalo, tako da tisti, ki imajo željo izraziti svoje mnenje, prosim. Hvala lepa.
Poglejte, ne bi rad opravičeval odsotnosti naših kolegic in kolegov, vendar bi rad dal pojasnilo, da smo o teh ustavnih spremembah v okviru ustavne komisije vodili dolge in zelo izčrpne razprave. Vzpostavljen je bil konsenz glede sprejema teh ustavnih dopolnil in bržkone zavoljo tega konsenza, verjetno kolegice in kolegi ne čutijo potrebe po polemiki, ker je bilo vse izrečeno. Tako je treba v tem smislu videti mogoče ta hip manjše zanimanje za samo razpravo, ker je bila izčrpna in dolga tri leta je trajala. Prosim, kolegica Zupanova, vi ste zadnja od predstavnic poslanskih skupin poslanske skupine Nove Slovenije. Imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Skupina poslank in poslancev s predlogom za spremembo 50. člena ustave želi, da bi se pravica do pokojnine štela kot ustavna pravica oziroma da je ena izmed osnovnih človekovih pravic in svoboščin. Aktualni 50. člen določa pravico do socialne varnosti. Res je, da navedeno določilo eksplicitno ne poudarja, da imajo državljanipravico do pokojnine, vendar pa pojem socialne varnosti po splošnem razumevanju obsega poleg pravice do pokojnine tudi pravico do zdravstvenega zavarovanja, zavarovanja za primer brezposelnosti, starševske pomoči, otroške dodatke in tudi stanovanjsko oskrbo. S predlagano spremembo se želi ločiti pravico do pokojnine od pravice do socialne varnosti. Pravica do socialne varnosti naj bi predstavljala širši okvir, zato želijo predlagatelji izrecno izpostaviti še pravico do pokojnine kot upravičenosti, ki izhaja iz prispevkov na račun minulega dela. Razumljivo je, da takšnemu predlogu ni mogoče nasprotovati, saj v sebi ne nosi nič slabega, vendar kot tak tudi ne prinaša posebne koristi. Dejstvo je, da zaradi takšnih določb ne bo noben državljan ali pa državljanka dobila niti tolarja pokojnine več, ker kot take določbe niso neposredno izvršljive, potreben pa je še zakon. Torej ne gre za nikakršno posebno kvalitetno obogatitev, pač pa bolj željo, ki naj bi predlagateljem dajala občutek, da so v zvezi z upokojenci in pokojninami nekaj le naredili, pravzaprav da bi se na nek način rešili odgovornosti v zvezi s pokojninami. Takšna prizadevanja so vsekakor upravičena, vendar bi se morala izraziti tudi v dejanjih. Ne moremo mimo tega, da je bila v prvih teh letih mandata spremenjena formula za povečanje pokojnin. Takrat, ko bi se morale pokojnine povečati, je bila formula spremenjena, zato je prišlo do povečanja pokojnin kasneje in za manjši odstotek kot sicer. Med ljudmi je nezadovoljstvo veliko in prav zaradi tega najbi takšna lepotna dopolnitev dala vsaj občutek, da se je nekaj storilo. Predlagatelji navajajo, da je že sedaj v obstoječi zakonodaji, ki ureja pokojninsko zavarovanje, rešitev, ki zagotavlja v obliki državne pokojnine socialno varnost za tiste, ki niso bili v delovnem razmerju. Takšna rešitev predstavlja izrecno komponento, ki izhaja iz statusa državljana. To torej pomeni, da ta tako imenovana državna pokojnina izhaja iz statusa državljana, vendar pod pogojem, da ima prosilec 30 let stalnega prebivanja v Sloveniji v obdobju po 15. letu življenja, to pa je dejansko izločitveni pogoj za vse tiste slovenske državljane, ki so se vrnili iz izseljeništva. Zato ni nepomembno pričakovanje, da bi sprememba 50. člena ustave, ki eksplicitno vnaša pravico do pokojnine takšen pogoj izničila. To bi bil res dejanski prispevek, ki bi mariskateremu našemu izseljencu, ki se je vrnil v domovino, če ne drugega, vsaj prinesel zadovoljstvo, da je izenačen z ostalimi državljani. V naši poslanski skupini si prizadevamo, da ne ostanemo le na deklarativni ravni, pač pa da v dejanskem življenju storimo kar največ za upokojence in skrbimo, da ne prihaja do prevelikih in krivičnih razlik med njimi. Zato smo tudi kritični, če hočete, do letošnjega dodatka za rekreacijo upokojencem. V zakonu je namreč določeno, da se dodatek za rekreacijo vsako leto uskladi za enak odstotek kot regres za letni dopust, ki ga prejemajo zaposleni, pa se je zgodilo, da se je delavski regres letos poveča za 4,3%, medtem ko se je regres uživalcem izjemnih pokojnin povečal kar za 12%. To pa so prevelike razlike, ker med večino upokojencev ne prinašajo zadovoljstva, zato tudi spremembe ustave v 50. členu niso tisto, kar bi pomenilo velik zasuk v smeri večjega zaupanja večine upokojencev. So le nekakšen ništrc, ki ne škodi in ne koristi. V naši poslanski skupini, v Novi Sloveniji, spremembam v tej smeri sicer ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Prehajamo na razpravo o razdelkih oziroma členih predloga ustavnega zakona. Kdo od tistih, ki je na seznamu in je v dvorani, želi besedo? Nihče. Prav. Potem bom vprašal enako za razpravo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Tudi nihče. Zaključujem razpravo. Ob 21. uri in 15. bomo danes odločali najprej o vseh treh predlogih ustavnega zakona. Še enkrat, danes zadnjič pred tem opozarjam, da ustavne spremembe ne bodo sprejete, če zanje ne bo glasovalo 60 ali več poslank in poslancev. Do naslednje točke dnevnega reda, ki se bo začela ob 13. uri in 55 minut, šlo bo za 13. točko dnevnega reda in drugo obravnavo predloga zakona o priznavanju vrednot in izobraževanja, pa sejo prekinjam.
Lep pozdrav vsem. Nadaljujemo z delom, in sicer prihajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PRIZNAVANJU IN VREDNOTENJU IZOBRAŽEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije, in sicer med nami lepo pozdravljam predstavnice ministrstva za šolstvo, znanost in šport in dajem besedo predstavnici vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim dr. Lučko Lorbar, državno sekretarko v ministrstvu za šolstvo, znanost in šport. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani poslanci, predlagani zakon bo sistemsko in pravno v Sloveniji nadomestil sistem nostrifikacije, ki ga ureja zakon o nostrifikaciji v tujini pridobljenih šolskih spričeval. Le-ta je bil sprejet leta 1972 in ga je zaradi njegove terminološke zastarelosti ter mednarodno neustreznih rešitev v postopkih priznavanja vse težje uporabljati in ki bi v naslednjih letih lahko celo predstavljal oviro pri akademski mobilnosti. Podlago za pripravo novega zakona so predstavljale mednarodne konvencije, ki jih je ratificirala Republika Slovenija, zlasti konvencija o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v evropski regiji, sprejeta v Lizboni leta 1997, ter bolonjski proces ustvarjanja enotnega visokošolskega evropskega prostora, ki temelji na bolonjsko deklaraciji. V mednarodnem okolju je sistem učinkovitega in pravičnega priznavanja postavljen pred nove izzive nenehno se spreminjajočih izobraževalnih sistemov, vse večje raznolikost programov vseh stopnjah izobraževanja ter na drugi strani pred vse večjo mobilnostjo. Današnja Evropa, zemljepisno gledano v kontekstu sveta Evrope ponuja programe in izmenjave študentov, skupne programe, ne glede na politične in zemljepisne meje, nove oblike poučevanja in študija, nove organizacije in akreditacije izobraževanja ter različne oblike zagotavljanja kvalitete, drugačne oziroma širše od tistih, ki jih zagotavlja država kot skrbnica javnega dobra in nosilka javne odgovornosti za lastni izobraževalni sistem. Z novim zakonom se vzpostavlja učinkovit in pregleden sistem priznavanja za hitro in učinkovito uveljavljanje posameznih pravic, ki izhajajo iz listi o izobraževanju, pomeni enovito in odprto oblikovati merila in okvire, znotraj katerih bo mogoče upoštevati posamezni pravni interes ter omogočiti imenitniku dokazila o izobraževanju v Republiki Sloveniji in v mednarodnem okviru uveljaviti posamezne pravice, ki iz njegove listine o izobraževanju izhajajo. Predvsem gre za dve temeljni pravici, ki izhajata iz izobraževanja. To je pravica nadaljevati izobraževanje na višjem ali enakem nivoju, kot se ga izkazuje z listino, ter pravica opravljati poklic, za katerega je bil imenitnik v kraju izvora listine z njo usposobljen. Upoštevali smo načelo nediskriminacije pri postopkih priznavanja šolskih listin na vseh stopnjah in vseh smereh izobraževanja. Dovolite mi, da na koncu opozorim, da ima zakon štiri vsebinske sklope, v katerih se posamezni postopki podrobneje opredeljujejo, tako pojmovno kot postopkovno, ter glede na pristojnosti. Tako je v prvem delu opredeljeno priznavanje za namen nadaljevanja izobraževanja, v drugem priznavanje izobraževanjaza namen zaposlovanja, v tretjem vrednotenje in v četrtem uporaba naziva poklicne in strokovne izobrazbe ter strokovnega in znanstvenega naslova. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospod Rudolfa Mogeta, da predstavi poročilo odbora, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! Po dokaj obširni obrazložitvi tega zakona s strani predlagatelja je odbor še v neki splošni razpravi vprašal predlagatelja, kako je pa s tem zakonom in s priznavanjem in vrednotenjem izobraževanja po do sedaj pridobljenih študijskih programih. Predlagatelj je seveda na to odgovoril, da to ni stvar tega zakona, ampak da bo to problematiko rešil v zakonu o strokovnih in znanstvenih naslovih, torej v zakonu, ki sledi. Na podlagi tega se je odbor lotil amandmajev, ki so bili predloženi k temu amandmaju - vložili so se: poslanski klub LDS, poslanska skupina Združene liste ter DeSUS-a - ter nekaj svojih amandmajev. S temi amandmaji je samo izpolnil vrzeli, ki so nastale v zakonodajnem pravnem postopku in je nanje opozorila služba državnega zbora in s tem, ko je te amandmaje sprejel, je zakon postal konsistenten. Prišli smo do dopolnjenega predloga zakona, delo je bilo verjetno opravljeno dobro, kajti na ta zakon doslej ni bil vložen noben amandma. Zato spoštovane poslanke in poslanci predlagam, da ta dopolnjen predlog zakona, takšnega, kot pa je odbor predlagal državnemu zboru, sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. K besedi vabim gospoda Vojka Čeligoja, da nam predstavi stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Mednarodno sodelovanje na področju šolstva zahteva nov pristop priznavanja in vrednotenja izobraževanja. Države članice Evropske unije morajo, da bi omogočile prosto opravljanje storitev v skladu z ustanovnimi pogodbami, priznati pridobljene strokovne naslove v drugih država članicah, seveda če so izpolnjeni določeni pogoji. Zato je treba tudi v Sloveniji urediti postopek in pogoje za priznavanje izobrazbe tako, da bo relevantna institucija imela pristojnosti presoditi, ali v tujini pridobljene kvalifikacije ustrezajo merilom in kriterijem, ki veljajo za slovenske pogoje pridobivanja tovrstne izobrazbe. Ta dejanja vodijo k ustvarjanju enotnega visokošolskega prostora. Seveda moramo v Sloveniji najprej zagotoviti možnosti, da se bodo tudi tuji študentje odločali ali za nadaljevanje študija pri nas ali pa za morebitno zaposlitev. Nekatere univerze že sedaj dobro sodelujejo s tujimi univerzami ali vsaj posameznimi članicami znotraj univerze. Nekaterim pa se po vstopu v Evropsko unijo na široko odpirajo ta vrata, skozi katera je treba vstopiti. Opozorili bi tudi na to, da se lahko hkrati s prihodnostjo študentov poveča tudi mobilnost profesorjev, kar predstavlja dodatno možnost zagotavljanja kakovosti v izobraževanju, ki bi jo bilo po našem mnenju smiselno izkoristiti. Vrednotenje in priznavanje na način, kakor je določen v predlogu zakona, je potrebno tudi zaradi tega, ker se v Evropi pojavljajo različne oblike študija, ki so pogostoopredeljene na način, ki je bil v Evropi uveljavljen zadnjih nekaj desetletij. Dinamika področja je privedla do diferenciacije, po imenu sicer enakih, po načinu pa različnih študijev. Zato naj bi predlagani zakon pripomogel k večji pravičnosti šolajočih se. Sprašujemo pa se, ali se bodo na pravičen način vrednotile ali priznavale listine programov, ki v Sloveniji niso prisotne. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije menimo, da bo predlagani zakon pripomogel k promptnejšemu reševanju vse večjega števila vlog, bodisi za priznavanje listin za namen nadaljevanja izobraževanja bodisi za namen zaposlovanja. Hkrati se bodo znižali tudi po našem mnenju previsoki stroški sedaj veljavnega postopka nostrifikacije, ki je marsikaterega študentazaradi nezmožnosti plačila dejansko diskriminiral. Poleg tega pa ne smemo pozabiti na naše državljane, ki bi si želeli študirati v tujini, saj jim bo primerno vrednotenje študijskega oziroma drugega šolskega programa omogočilo hitrejše dokončanje študija.Do sedaj se je namreč dogajalo, da so študente, ki so študirali v tujini, po vrnitvi v domovino morali opravljati dodatne, po vsebini pa enake dele študijskega programa, kot so ga opravili v tujini. Evropske integracije so za našo državo prinesle potrebo po prilagajanju slovenske zakonodaje tudi na področju šolstva. Odsev takega prilagajanja je tudi predlog zakona, ki ga danes obravnavamo. V poslanski skupini DeSUS si težko predstavljamo popolno izpeljavo bolonjskega procesa in lisbonske strategije brez sodobnega sistema priznavanja tujih in vrednotenja tujih in slovenskih listin o izobraževanju. Zato bomo poslanci poslanske skupine DeSUS predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Janez Komljanec. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Predstavniki urada oziroma ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! V Sloveniji je že več kot 30 let, ne glede na vse spremembe, ki so se dogajale zlasti na področju izobraževanja, priznavanje v tujini pridobljenega izobraževanja poteka po postopku nostrifikacije. Vseskozi so se pojavljala vprašanja o ustreznosti tega sistema, še posebej v času po osamosvojitvi, pa vendar, enak postopek teče še danes. Iz naraščanja števila vlog za nostrifikacijo je mogoče ugotovili, da se znotraj mednarodnega izobraževalnega in delovnega prostora premika neprimerno več ljudi kot na primer leta 1991 in da je njihova učinkovita integracija v novo delovno oziroma izobraževalno okolje odvisna od cele vrste birokratskih postopkov, ki jih je treba preoblikovati in poenostaviti. Nostrifikacija oziroma priznavanje in vrednotenje izobraževanja je eden od postopkov, ki mora omogočiti čim hitrejšo in učinkovitejšo integracijo, poenostaviti uveljavljanje posameznih pravic, ki izhajajo iz izobraževanja, ter aktivno soustvarjati in vzpostaviti konkurenčno in dinamično na znanju temelječe gospodarstvo, sposobno trajnostne rasti z več in boljšimi delovnimi mesti in z več socialne povezanosti. To je eno temeljnih vodil, tudi pri ustvarjanju novega sistema priznavanja izobraževanja, ki velikokrat seže čez meje Evropske unije. Mednarodne konvencije, ki jih je ratificirala Republika Slovenija, zlasti konvencija o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v evropski regiji, Lizbona 97, ter bolonjski proces ustvarjanja enotnega visokošolskega evropskega prostora, ki temelji na bolonjski deklaraciji, so nov in učinkovitejši temelj procesov mednarodnega akademskega sodelovanja ter izmenjave, v katerem je treba sodelovati. V tem okolju je sistem učinkovitega verodostojnega priznavanja postavljen pred nove izzive nenehno spreminjajočih izobraževalnih sistemov, vse večje raznolikosti programov na vseh stopnjah izobraževanja in na drugi strani precej večjo mobilnostjo študentov, akademikov ter večjo mobilnostjo programov in ustanov. V svetu danes poteka globalna prenova šolskih izobraževalnih sistemov, vse več je skupnih programov izmenjave učencev in študentov, ne glede na politične in zemljepisne meje, novih oblik poučevanja in študija, novih akreditacij in organiziranje izobraževanja in s tem tudi različne oblike zagotavljanja kvalitete znanja. Če želimo vzpostaviti učinkovit in pregleden sistem priznavanja in učinkovito uveljavljanje posameznih pravic, ki izhajajo iz listin o izobraževanju, pomeni, da moramo enovito oblikovati merila in okvire, znotraj katerih bo mogoče upoštevati posamezen pravni interes ter omogočiti imetnikom listin o izobraževanju tako znotraj kakor tudi zunaj Republike Slovenije uveljavljati posamezne pravice, ki iz njih izhajajo. Predvsem gre za dve temeljni pravici, ki izhajata iz procesa izobraževanja. Gre za pravico nadaljevati izobraževanje na enakem ali višjem nivoju, kot ga izkazuje listina, in pravico opravljati poklic, za katerega je bil imetnik usposobljen na podlagi listine, ki jo poseduje. V pravni ureditvi evropskih držav področje priznavanja ni v celoti in enovito urejeno. Med tem ko je zaradi učinkovitejšega pretoka delovne sile znotraj njenih meja z direktivami opredeljen način ter merila za priznavanje poklicnih kvalifikacij, pa na področju akademskega priznavanja izobraževanja znotraj pravne ureditve EU še ni vzpostavljen enoten sistem. Način, postopki in merila so prepuščeni državam članicam, ki so pri tem vezane na notranje predpise, mednarodne dogovore ter regulacijo izobraževanja in trga delovne sile. Zaradi naštetih razlogov mora zakon upoštevati globalizacijske usmeritve, zlasti pa načela nediskriminatornosti pri postopkih priznavanja šolskih listin na vseh stopnjah in smereh izobraževanja. Poslanski klub LDS meni, da je skrajni čas za učinkovito ureditev tudi tega področja, če želimo, da bomo kar se da sprejemljivi za znanja, ki zunaj Slovenije pridobijo naši državljani ali pa tujci, ki prihajajo ali bodo prihajali k nam. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije podpira sprejem zakona. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke nam bo predstavil gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem kolegom in tudi predstavnikom vlade! V Slovenski demokratski stranki podpiramo namen predlagatelja, da se nadomesti obstoječi zakon oziroma sistem nostrifikacij, s čimer se omogoči našim državljanom in tujcem, ki se izobražujejo na tujih izobraževalnih ustanovah, lahko tudi po drugačnih vsebinah, po drugačni metodiki, da uveljavljajo priznavanje in vrednotenje listin tujih izobraževalnih ustanov ter da se na tak način odpravijo tudi ovire, ki so kakšnemu diplomantu ali celo doktorantu krepko zagrenile življenje ob povratku v domovino. Istočasno se s tem zagotavlja, da se v skladu z mednarodnimi akti omogoči tudi enakopravno priznavanje in vrednotenje listin domačihizobraževalnih ustanov. Včasih dobimo državljani občutek, da svoje izobraževalne programe in izobraževalen sistem v primerjavi s tujimi premalo cenimo. V to nas tudi po nerodnosti, torej nehote, včasih poskuša zapeljati tudi politika, kot je bilo to nedavno primer ob obravnavi zakona o visokem šolstvu. Samo vztrajanju opozicije gre zahvala, da se druga stopnja ni degradirala. Čeprav imamo v različnih političnih in strokovnih opcijah o našem izobraževanju zelo različno mnenje in ga tudi ne skrivamo, pa je vendar prav, da ohranimo hierarhično primerljivost naših izobraževalnih nivojev do tujega okolja. Za splošen napredek je izjemno pomembno, da je omogočeno prehajanje v izobraževalnih in drugih procesih, da se omogoča prenos znanja, da je omogočena konkurenčnost izobraževalnih ustanov in izobraževalnih programov, da je omogočena možnost zaposlovanja in da se za zagotavljanje vsega tega odstrani vse nepotrebne formalne in diskriminatorne ovire ter da v največji možni meri izključimo zapostavljanje. Včasih smo kar malo presenečeni, da nekatere stvari, ki so v razviti Evropi v veljavi in uporabi že dlje časa, opravljamo samo zaradi uskladitve z evropskim pravnim redom, ne pa zaradi tega, ker bi, preprosto povedano, spoznali, da naš pravni red ali model ni dober. Pri vsakem zakonu, ki ga imamo v zakonodajnem postopku, je obvezna mednarodna primerjava, vendar se nam včasih zazdi, da je v njej predstavljeno samo tisto, kar pritrjuje našim, recimo, političnim pogledom. Vse tisto, kar je drugačno, pa tudi če je bistveno boljše, ostane včasih tudi prikrito in zastrto. In mislim, da ni prav, da je ravno sprememba ali pa prevzem evropskega reda tisto, kar rahlja togost naših domačih predpisov. Smiselna se nam zdi tudi ločitev pristojnosti priznavanja za namen nadaljnjega izobraževanja in za namen zaposlovanja. Smiselna je tudi rokovna opredelitev, saj morajo biti tovrstni postopki relativno hitro zaključeni. Menim, da je dvomesečni rok primeren. Vsekakor pa je treba stroške teh postopkov bistveno znižati in jih tudi v čimvečji meri poenotiti, saj ni posebnih razlogov za veliko odstopanje za tak bolj ali manj administrativni postopek. Kot rečeno v naši poslanski skupini bomo ta zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov nam bo predstavila mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane predstavnice vlade, spoštovane poslanke in poslanci. Verjetno bi težko našli posameznika, ki se še ne bi srečal z opisi izkušenj, povezanih najpogosteje, ne najbolj prijetnih, z nostrifikacijo v tujini pridobljenih listin, ki dokazujejo doseženo stopnjo in vrsto izobrazbe. Pritožbe letijo najpogosteje na dolgotrajnost postopka, saj je sicer Slovenija ena redkih držav, ki ima postopek priznavanja vseh vrst in vseh stopenj v tujini pridobljene izobrazbe za vse namene, zakonsko urejen že od konca druge svetovne vojne. Zaradi predvidenega dvojnega sistema priznavanja in ločitve glede na namen bo po napovedih predlagatelja odpadla prav ta težava. Zakon naj bi zagotovil hiter, učinkovit, uravnotežen in strokovno utemeljen postopek priznavanja oziroma vrednotenja tujega izobraževanja. Hkrati naj bi bil zagotovljen dober pretok informacij o slovenskih kvalifikacijah, s čimer bodo posamezniki lažje uveljavljali pri nas doseženo izobrazbo bodisi za nadaljevanje izobraževanja bodisi za vključitev na trg dela, ker bo urejeno sistemsko vrednotenje slovenskih spričeval za priznavanje v tujini. S tem pa se povezuje tudi določitev pristojnosti. Za priznavanje, s katerim želi imetnik tuje listine o izobraževanju nadaljevati izobraževanje v Sloveniji, je pristojna tista izobraževalna ustanova, v katero naj bi se tak posameznik vpisal. Pri tem kaže poudariti, da je taka izkušnja pri nas že vpeljana, zdaj pa bo dobila še zakonsko podlago, in to za vse ravni izobraževanja. Priznavanja izobraževanja zaradi zaposlitve pa bo v pristojnosti ministrstva za šolstvo, kar je tudi najpogostejša evropska praksa. Ker priznavanje izobraževanja v Evropski uniji ni predmet harmonizacije, izjema so le regulirani poklici in regulirane poklicne dejavnosti, ostajajo pristojnosti za ureditev tega področja na nacionalni ravni. Tudi po bolonjski deklaraciji naj bi se postopki priznavanja uresničevali, navajam, "ob polnem upoštevanju različnosti kultur, jezikov, nacionalnih izobraževalnih sistemov ter univerzitetne avtonomije," konec navedka. Zato so dogovorjena izhodišča iz lizbonske konvencije, bolonjske deklaracije ter drugih dokumentov nujna osnova, vendar bo za priznavanje izobrazbe zlasti za vstop na trg dela ob nastajajočem evropskem visokošolskem kvalifikacijskem ogrodju po našem mnenju zelo pomembna tudi nacionalna kvalifikacijska shema. Zavedamo pa se, da bo nujno spremeniti tudi zakon o strokovnih in znanstvenih naslovih. Na statistične podatke uprto ugotavljanje naraščajočega števila vlog za nostrifikacijo napoveduje, da bo delež vlog za priznanje izobraževanja zaradi vključitve v slovenske izobraževalne programe vedno večji. Vzrok leži v vse bolj poudarjeni gibljivosti študentov in medinstitucionalnem povezovanju tudi v mednarodnih okvirih. Ker želimo postati na znanju temeljita družba, je zagotavljanje kakovosti v izobraževanju, primerljivosti znanja in priznavanja izobraževanja temelj za ustvarjanje učinkovitega sistema znanja. Ne nazadnje pa ne kaže spregledati dejstva, da bodo po novem tudi stroški za postopek natančneje določeni in primerljivi z evropskimi, to pomeni, da se bodo v večini primerov bistveno znižali, ker ne bodo izpeljane nostrifikacije, ampak samo potrebni predpisani postopki priznavanja in vrednotenja izobraževanja, odvisni od namena. Za poslansko skupino Združene liste socialnih demokratov je pomembno, da je predlog zakona nastal v sodelovanju z delovno skupino za pripravo visokošolske zakonodaje, študentsko organizacijo Slovenije, ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve, s svetom vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja ter predstavniki mednarodnih institucij, zato bomo dopolnjeni predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane predstavnice vlade, kolegice, kolegi. Ne bom ponavljal vsebine, o kateri smo že slišali marsikaj od predhodnikov. V Slovenski nacionalni stranki ugotavljamo in ocenjujemo tako, kot vsi skupaj, da je veljavno dejstvo, da smo na podlagi direktiv določeno zakonodajo že spremenili. Ne dolgo od tega smo se pogovarjali predvsem o bolonjski deklaraciji, o kateri je seveda imela in ima še vedno Slovenska nacionalna stranka svoje mnenje. V Slovenski nacionalni stranki smo ocenili, da glede na to, da so nekatere direktive že sprejete, da je smiselno sprejeti tudi ta zakon, ki nekako dopolnjuje vse tisto, kar je že povedano in rečeno, predvsem seveda z enim samim ciljem, in sicer glede slovenstva, da bi slovenski študentje, ki so se šolali v tujini, lažje prišli do ustreznega priznavanja in vrednotenja stopnje študija v Sloveniji. Seveda pa dovolite, da v imenu Slovenske nacionalne stranke povem, da smo še vedno in bomo vztrajali, kot evro realisti ali evro skeptiki, ne glede na dejstva, ki so že dana, da zahtevamo načelo vzajemnosti na vseh ravneh življenja. To pomeni načelo vzajemnosti tudi na tem področju. Področje, o katerem govorimo, torej predlog zakona o priznavanju in vrednotenju izobraževanja je zelo pomembno, obojestransko govorimo, pomembno je za deficitarne dejavnosti v Sloveniji in pomembno je seveda za priznavanje slovenskega znanja v svetu in v tujini. Ravno zato mi dovolite, da še enkrat opozorim na vse ugotovitve, ki smo jih sprejeli, pa žal so resnične v povezavi z bolonjsko deklaracijo in o tem, kako smo na nek način vendarle na žalost, upam pa, da temu ne bo tako v veliki meri in upam, da bomo to popravili, degradirali vrednost slovenskega znanja in veljave vsaj nekaterih stopenj izobraževanja. Ampak delno seveda ta predlog zakona o tem govori. V imenu Slovenske nacionalne stranke kolegice in kolegi dovolite, da povem še to, da je ta predlog zakona o priznavanju in vrednotenju izobraževanja še en dokaz in opozorilo vladi, da naj vendarle, za vraga, če dovolite, da tako reče, pripravi enkrat en zakon, ki bo imel neko formo in obliko, in ga bomo v državnem zboru z veseljem mogoče dopolnili ali pa celo v celoti takšnega, kot je objavljen, priznali. Ne pa, da je bil spet deležen kupa popravkov. Zakonodajno-pravna služba je imela, vsaj kolikor poznam vsebino, kar nekaj pripomb. V bistvu se je na matičnem delovnem telesu in skupaj z zakonodajno-pravno službo ta zakon oblikoval kljub vedenju za sprejetje deklaracije. Ne razumemo pa v Slovenski nacionalni stranki, zakaj naj bi mnenje zakonodajno-pravne službe k 1. in 15. členu ne bila in nista bila upoštevana. Gre za pravne opredelitve razmerij in pa dopolnitve, kdo krije stroške v primeru stroškov za vloge in upravna dejanja. Jaz sem mnenje Slovenske nacionalne stranke povedal. Upam pa, da bomo razjasnili tudi vprašanje 1. in 15. člena in mnenja zakonodajno-pravne službe. Kot že rečeno, v Slovenski nacionalni stranki glede na že znana dejstva ocenjujemo, da je smiselno podpreti ta zakon v korist slovenskih študentov.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Nove Slovenije, ki nam ga bo predstavila gospa Marija Ana Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane predstavnice vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o vrednotenju in o izobraževanju določa postopke, merila in organe za priznavanje in vrednotenje tako tujega kot slovenskega izobraževanja, priznanje v tujini pridobljenega naziva poklicne in strokovne izobrazbe kakor tudi v tujini pridobljenega strokovnega oziroma znanstvenega naslova. Za priznanje in vrednotenje se uvajajo novi pojmi: listina o izobraževanju, listina o vceloti opravljenem izobraževalnem programu, listina o delno opravljenem izobraževalnem programu ter smer in področje izobraževanja. Po tem zakonu bodo tako naši kot tuji študentje lahko dobili ovrednoten njihov dosedanji študij, da bodo lahko nadaljevali svoje izobraževanje tako doma kot v tujini, saj se bo vedno več študentov odločalo za takšno ali drugačno kombinacijo študija. Izobraževanje postaja tudi vedno bolj vseživljenjsko učenje. S 1. majem pa smo postali članica Evropske skupnosti, zato bo trg delovne sile tudi vedno bolj odprt, seveda za nekatere poklice bolj, za druge manj. Zato ta zakon določa postopke za priznavanja in vrednotenje tudi za namen zaposlovanja. Določa tudi uporabo in enakovrednost naziva poklicne in strokovne izobrazbe ter strokovnega in znanstvenega naslova. To odločbo izda ministrstvo za šolstvo, znanost in šport. V naši poslanski skupini menimo, da je vse to potrebno, vendar imamo pripombo na 17. člen, in sicer evidence. Celotni in popolni seznam enakovrednih poklicev oziroma odločitev ministrstva za šolstvo, znanost in šport o enakovrednosti izobrazbe naj bo javni in dostopen prekointerneta. To pomeni, da bi se morala voditi še posebna evidenca brez imen, v kateri bodo zbrani vsi enakovredni poklici oziroma izobraževalni programi. Vsebovati bi morala vse potrebne podatke o tem, kateri poklici in izobraževalni programi so bili v Sloveniji že priznani kot enakovredni tujim in obratno, kateri tuji programi in nazivi so bili usklajeni z našimi domačimi. V tej evidenci bi morale biti samo dejansko že opravljene in priznane enakovrednosti. V naši poslanski skupini menimo, da bi s tem amandmajev pri 17. členu lahko zakon le izboljšali. Sicer pa naša poslanska skupina Nova Slovenija ne nasprotuje sprejemanju zakona, ki je potreben. Hvala lepa.
Slišali smo stališča poslanskih skupin in končali s predstavitvijo stališč. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v četrtek 17.6. po končani zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnicam vlade Republike Slovenije se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Mi pa bomo ob 14.45 uri prešli na obravnavo 10. točke dnevnega reda, to je na drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o orožju. Do takrat sejo prekinjam. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo z delom, in sicer prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OROŽJU. Stvar je očitno nevarna; med nami pozdravljam številno ekipo ministrstva za notranje zadeve. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim ministra za notranje zadeve dr. Rada Bohinca. Izvolite.
Lep pozdrav, gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o orožju je bil sprejet v državnem zboru 20.6.2000. V postopku sprejemanja je bila upoštevana direktiva 91/477, ki ureja nadzor nad nabavo in posestjo civilnega orožja. Poglavitni razlogi, ki so nas vodili k predlogu za spremembe in dopolnitve zakona o orožju, pa so naslednji. Prvič, gre za vprašanje prenosa orožja prek državne meje. Zakonu namreč dodajamo novo poglavje, ki ureja to vprašanje. To je bilo prej urejeno v zakonu o nadzoru državne meje iz leta 1991. Določbe tega zakona so bile z uveljavitvijo novega zakona o nadzoru državne meje iz leta 2000 razveljavljene, ostale so le te o prenosu orožja, vendar neusklajene s pravnim redom Evropske unije. V predloženi noveli, v 9.a poglavju tako urejamo prenos, vnos in iznos orožja ter promet orožja, trgovino z orožjem znotraj Evropske unije in prenos prek zunanjih meja v tretje države. To je prva skupina dopolnil. Druga skupina dopolnil oziroma drugo dopolnilo se nanaša na 87. člen zakona o orožju, kjer je navedeno prehodno obdobje šestih mesecev. Ker za to vprašanje nismo izpogajali prehodnega obdobja, je bilo treba spremeniti zakonodajo v tem smislu, da evropska orožna zakonodaja velja takoj po vstopu v Evropsko unijo, zato smo morali to vključiti v spremembo zakona, da je bilo prehodno obdobje odpravljeno. Tretja skupina dopolnil se nanaša na legalizacijo orožja. Zelo dober je bil odziv na legalizacijo ob sprejemu zakona o orožju. Več kot 6.000 kosov orožja je bilo v tem smislu prijavljenega. Zato smo bili mnenja, da je treba pristopiti k ponovni legalizaciji in tako omogočiti legalizacijo tudi tistim, ki te priložnosti niso izkoristili v tedanjem šestmesečnem roku. Dopolnitve tako prinašajo nov enoletni rok za legalizacijo orožja. Četrta skupina vprašanj se nanaša na zakon o prekrških, stvarnopravni zakon in na zakon o inšpekcijskih službah. Gre za kasneje sprejete spremembe glede teh predpisov, ki imajo svoj učinek tudi na urejenost področja orožja, zato je bilo potrebno ta zakon v teh delih spremeniti oziroma dopolniti. In še peta skupina vprašanj, tu gre pravzaprav za odpravo različnih pomanjkljivosti, za rezultat dosedanjih izkušenj pri izvajanju tega zakona. Na podlagi analize in izkušenj iz sedaj veljavnih zakonskih rešitev smo pripravili nekaj sprememb, ki pa v ničemer ne spreminjajo samega koncepta zakona, ne posegajo v njegovo bistvo, ampak izboljšujejo zakon. Na primer olajšave za vojne veterane za Slovenijo, podaljšuje se veljavnost orožnega lista za šport in lov iz deset na dvajset let, omogočajo se določene olajšave pri pridobitvi orožne listine za podedovano orožje in še kaj bi lahko v tej peti skupini naštel. Spoštovane kolegice in kolegi, predlagam, da dopolnjen predlog odbora za notranjo politiko sprejmete in da tudi sprejmete dodatni amandma, ki je bil predložen po odboru za notranjo politiko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Poročilo odbora imamo na klopi. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije predstavil gospod Dorijan Maršič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani minister s sodelavko in s sodelavci! Pred nami je novela zakona o orožju, ki jo bomo v naši poslanski skupini podprli. Menimo, da gre za dobro dopolnilo veljavnega zakona, saj ureja prenos orožja čez državno mejo, ki je zaradi sprememb zakona o nadzoru državne meje ostalo neusklajeno s pravnim redom EU. Področje prenosa orožja čez državno mejo ne sodi v predpise, ki urejajo nadzor državne meje, temveč v predpise, ki urejajo nabavo in posest orožja. Orožje je namreč edina nevarna stvar, katere prenos čez državno mejo je urejen v zakonu o nadzoru državne meje. Prenos drugih stvari, ki pomenijo nevarnost za varnost države, javni red, zdravje ljudi in tako naprej urejajo posamezni materialni zakoni, kot na primer zakon o eksplozivih, zakon o kemikalijah in tako dalje. Razloge za takšno stanje je potrebno iskati v okoliščini, da je Slovenija ob osamosvojitvi v določeni meri povzela pravni red bivše SFRJ in prav je, da to področje uredimo po evropskih standardih. Predlog zakona tudi popravlja nekatere člene, ki niso neposredno vezani s prenosomorožja preko državne meje, in sicer tiste, ki so se v dosedanji praksi izkazali za pomanjkljive in nelogične. Zakon je bil sprejet leta 2000, uporablja pa se od šestega meseca 2001. V zvezi s tem se izrecno poudarja, da se s predlaganimi rešitvami bistveno ne posega v samo vsebino zakona oziroma se ne spreminja pravni položaj oseb, ki že posedujejo oziroma nameravajo posedovati orožje, se ukvarjati s prometom orožja ali se ukvarjati z dejavnostjo strelišča. Tako zakon tudi ne prinaša kakšne liberalnejše politike do orožja, kot bi si nekateri želeli, ampak je nadaljevanje evropske tradicije, ki daje poudarek varnostnemu vidiku, podobno ureditev pa imajo tudi v nekaterih drugih evropskih državah, na primer v Franciji in na Danskem. Hkrati predlagane rešitve pomenijo tudi uskladitev z ostalo slovensko zakonodajo, ki je bila sprejeta po sprejetju oziroma uveljavitvi zakona o orožju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Božič. Izvolite. Gospod Ivan Božič.
Hvala lepa. V naši poslanski skupini bomo predlog zakona tudi podprli. Strinjali smo se že z obravnavo na matičnem delovnem telesu in smo pravzaprav zadovoljni, kajti naši amandmaji so več ali manj upoštevani. Res, da piše v poročilu niso, ampak v celoti so pa upoštevani v tistem smislu, ki pravzaprav daje zakonu nekaj novega. Namreč ob sami razlagi je le treba reči, da je ta zakon bil, tako kot je bil predlagan v Poročevalcu št. 113 na strani 6, 3. točka tudi doseči večjo razumljivost in preglednost določb zakona, glede pravic in obveznosti, ki jih imajo posamezniki in pravne osebe v zvezi z orožjem. Sam sem že dostikrat na prejšnjih sejahrekel v imenu poslanske skupine, da v Evropski uniji bomo dobivali direktive, marsikaj bo treba prepisati ali pa uporabljati, ne da bi zakon spreminjali. In če je to tako, se ni čuditi, da je treba pri prenosu orožja preko državne meje v Evropski uniji imeti enotne in enake predpise. Pri samem sprejemanju zakona bi mogoče opomnil samo še na majhno razliko, ki je bila sprejeta, in sicer pri 2. členu v 26. alinei piše, "strelivo je ločeno od orožja, ko je spraznjen bobnič ali ležišče naboja v cevi in prazen nabojnik, v primeru polnega bojnika, le ta izvlečen, strelivo oziroma nabojnik s strelivom pa se fizično ne dotika orožja." Pri tem moram opozoriti kot lovec, da ima veliko modernih instal, pa tudi starih pušk vdelane odprtine za naboje v kopitu in se te naboje nikoli iz kopita ne pobere, ker so to kot neka zlata rezerva. In tako tudi ostane. Zadovoljni smo tudi, da se je upoštevalo mnenje, da je treba veljavnost orožnega lista podaljšati, 20 let je veliko več kot 10, pa tudi, da je predlagano mišljene v ministrstvu za notranje zadeve, da imajo druge države bolj preproste zakone glede tega. Pred 14-imi dnevi sem bil v Estoniji v Talinu. V starinarnici bi lahko kupil mitraljez. Prodajajo jih vseh vrst, ruske, francoske, nemške, pri nas pa se nekako okoli tega še vedno delamo nevedni in nočemo slišati, a vendar to za nami prihaja. Mogoče o orožju govorim bolj sproščeno, kajti zrasel sem z orožjem. Zelo mlad sem bil, ko je bila II. svetovna vojna, orožja je bilo v vsaki hiši veliko, tako kot je bilo različnih armad, a vendar takrat se je zgodilo dosti manj nesreč, pa tudi ljudje se niso napadali, kajti vedeli, so kaj je orožje. Kdor zna delati z orožjem in kdor se je naučil, ni to neka strahotna zadeva. In predvsem v naši družbi, v Sloveniji, mislimo prepogostopreveč strašljivi o orožju, tako kot smo postali strašljivo do smrti, kajti sedaj naši sorodniki povečini umirajo v bolnicah, v sanatorijih, v domovih upokojencev in smo nekako prestrašeni do vsega, kaj se nam lahko zgodi. Ni res, vse to je normalno, in smrt in orožje, pa tudi navadno življenje. Navadno, ne takšno, kot si marsikdo predstavlja. Kot sem že rekel, mi bomo ta predlog zakona podprli. Bo pa sigurno prišlo še do velikih sprememb, kajti v EU je še marsikaj kaj drugače. Če v Estoniji lahko kupim mitraljez, pri nas pa ne morem vojaške puške, potem je to malo razlike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Dejstvo je, da EU prihaja k pameti in tiste napake, ki jih je v svojem osnovnem zakonu o orožju naredila, počasi poskuša popravljati. Pri nas še nismo prišli do tega nivoja in še marsikaj bo treba popraviti, čeprav bi lahko EU v marsikaterem segmentu prehiteli in bi EU po nas pobrala dobre rešitve. Ne bom se spuščal v te zadeve, kajti v te zadeve se bomo spuščali v naslednjem mandatu, ko bomo vložili zakon o spremembi zakona o orožju. Dejstvo je, da je pri nas še zmeraj hoče policija pokazati oziroma notranje ministrstvo prikazati orožje kot nekaj nedotakljivega, nekaj groznega, nekaj strašnega, nekaj takšnega, kar naj bi bilo dovoljeno samo izbrancem, po možnosti izbrancem iz ene stranke oziroma iz vladajoče garniture. To je skregano z demokratsko prakso v EU, skregano z razumevanjem orožja, skregano je z razumevanje nošnje in uporabe orožja. Mislim, da bi bilo bolj smiselno, če bi policija oziroma notranje zadeve, če bi raziskovale stvari, ki jih ne raziskujejo, da bi "popucale" pred svojim pragom "svinjarije", ki se nabira v neskončno velikih kupih, ampak to ne. Treba je v zakonih zadeve omejevati do te mere, da bomo prišli nazaj tudi na zakon o orožju, najraje na tistega iz leta 1954, ki smo ga povzeli po takratni Sovjetski zvezi. Marsikaj je že povedal kolega Božič. Strinjam se z njim in tudi to je zadeva, ki jo je treba popraviti. Marsikaj je treba tudi uskladiti, kar še ni usklajeno med zakonom o orožju in pa med kazenskim zakonikom. Tudi to bo treba še urediti. Ravno tako bo treba urediti tudi tisto nesmiselno določbo, ki zahteva od nekaterih ljudi, pa bom vzel samo kot primer, recimo, oficirja teritorialne obrambe s činom kapetana, ki mora za to, da bo lahko obdržal trofejno pištolo, narediti izpit, obenem je pa lahko komandiral bateriji havbic. To ni bilo problem - ampak za pištolo mora narediti izpit, ki ima, izgleda, edini namen to, da bo določenim ljudem dal finančna sredstva. Ravno tako v zvezi in v povezavi z zakonom o orožju tudi ni urejeno šežigosanje orožja, ki ga sedaj verjetno niti ne bomo več potebovali, ampak navkljub vsemu zaradi nerazumevanja in pa nesmiselnega pristopa nimamo slovenskega preizkuševalca orožja s slovenskim cipom, ampak imamo nekoga, ki je vpisan v madžarski cip, kar jevelika napaka in pravzaprav ena sramota za Slovenijo, čeprav za kakšne večje zadeve ne gre. Šlo je pa tukaj seveda za finančne zalogaje, ki bi lahko določenemu človeku prinesli ogromno denarja. In tudi tukaj je bilo zraven eno čudno mrgolenje na nivoju ministrstva za notranje zadeve in pa tistega gospoda. Skratka, mi bomo podprli zakon, kajti bolje je, da se ta zakon podpre. Navkljub vsemu nekaj zadev ureja bolje kot dosedanji zakon. Zagotovo je pa implantirana v zakon ena slaba stvar oziroma nedodelana stvar. To je, da ima minister za notranje zadeve možnost samo enkrat razpisati abolicijo na obstoječe orožje. In če bo potrebno, če bo minister presodil, da bi bilo smiselno še enkrat pobrati orožje iz raznih privatnih resursov in po mnenju in po informacijah Slovenske nacionalne stranke je orožja na črnem trgu v Sloveniji še vedno okrog 70 tisoč kosov, če bo hotel to narediti, bo moral spremeniti zakon, kar je pa nesmiselno. To bi bilo mogoče urediti že v obstoječem zakonu, da ne bi točno določili, da je možno to storiti samo v tem zakonu in samo v omejenem roku, ampak bi lahko rekli, da bi dodali en stavek, da lahko minister za notranje zadeve predpiše še dodaten rok. To bi lahko videli tudi pri sosednji Hrvaški, ki jo naši politiki, še posebej politiki iz Združene liste in Liberalne demokracije, s takim veseljem podpirajo in ji pomagajo na pot v Evropsko unijo, in vsaj to bi lahko videli pri njih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Dober dan vsem poslankam in poslancem, pa tudi predstavnikom vlade! S temi spremembami se pač usklajuje zakonodaja glede na evropske direktive, prenos orožja preko meje. Do sedaj je to področje urejal zakon o nadzoru državne meje. Dovoljenje za takšen prenos se je dalo na diplomatskem predstavništvu v tujini. Torej z novo zakonodajo usklajujemo naše področje zakona o orožju z direktivami Evropske unije. Predlagatelj zakona, vlada, pravi, da bodo nastale težave, če te zakonodaje ne bomo sprejeli. Težave bodo imeli lovci, tekmovalci na strelskih tekmovanjih, če bodo imeli orožje vpisano v evropsko propustnico, ki jim jo bo izdala matična država, po naši zakonodaji pa bomo od njih zahtevali posebno dovoljenje našega diplomatskega predstavništva v tujini. Če se bodo posamezniki zaradi naših zahtev, ki so v nasprotju z direktivo, pritožili na EU, lahko našo državo doletijo denarne kazni ali odškodninske tožbe. Velja namreč pravilo, če področje v nacionalni zakonodaji ni urejeno in pride do kakršnekoli škode in odškodninskega zahtevka, potem se ta odškodninski zahtevek in obveza prenese na državo. Če je pa to urejeno, pa odškodnine nosi posameznik sam. V Novi Sloveniji se sprašujemo, zakaj ta del zakonodaje ni bil pripravljen pravočasno za sprejem. Kdo je odgovoren, da šele po 1. maju to sprejemamo? Koliko tožb oziroma nevšečnosti se je zgodilo v tem času? Še vedno pa obstaja v temeljnem zakonu o orožju nekaj neprimernih ureditev, in sicer 17. in 59. člen,v povezavi s 14. členom, ko se dodelitev orožja nekako povezuje z vključevanjem v lovske družine ali športna društva. Ne vem, to je še verjetno neka posledica preteklosti in nekaterih naših odločitev že v sedanjosti, da morajo vsi ljudje biti nekje registrirani v nekih društvih in podobno. Društva bodisi lovcev ali pa strelnega orožja ali kaj podobnega so organizacije civilne družbe in nima nobenega smisla, da jih povezujemo z nekimi obveznostmi. Zato izdajanje orožja naj ne bi bilo vezano obvezno na članstvo v teh organizacijah oziroma društvih. In potem so seveda določbe, da mora to družina sporočiti, kam je šel, ali se je odjavil in tako naprej. Skratka, podobno kot velja zakon o lovstvu, ki je tudi obesil lovskim družinam oziroma lovskim društvom neke posebne pristojnosti, ki jih je treba pač ločevati med obveznosti in pristojnosti države in možnostmi izbire, ki si jo izbere vsak posameznik, ko se včlanjuje v društvo ali podobne asociacije. Do takrat pa ne bomo sloveli kot država, ki ima urejena civilna in državna razmerja.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 14.6.2004. V pregledu lahko vidimo, da je bil vložen samo en amandma, in sicer k 1. členu, tako da dajem v razpravo 1. člen in amandma poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Razpravo zaključujem. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 21.15 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnikom in predstavnici ministrstva se za sodelovanje prav lepo zahvaljujem. Mi pa prekinjamo sejo, ki jo bomo nadaljevali ob 16.10 uri, ko bomo prešli na obravnavo 8. točke dnevnega reda, to je na drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o splošnem upravnem postopku. Hvala lepa.
Prehajamo na obravnavo 8. TOČKE DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SPLOŠNEM UPRAVNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim ministra za notranje zadeve dr. Rada Bohinca. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica za besedo. Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci. Cilj novele zakona o splošnem upravnem postopku je v tem, da se poveča učinkovitost postopkov, da se uveljavijo rešitve na področju približevanja storitev, upravnih storitev uporabnikom in pa uveljavitev elektronskega poslovanja. Na naslednjih področjih so predlagane nove rešitve. Prvič, področje približevanja uporabnikom, poenostavitev postopkov, tukaj gre za spremembo določb o krajevni pristojnosti, vlada se pooblašča, da lahko omogoči uveljavljanje pravic stvarno pristojnim organom kjerkoli na območju države. Druga novost tudi zaradi ekonomičnosti postopkov je usmerjena v to, da ni potrebno vseh upravnih dejanj opravljati na centralni lokaciji ministrstva, ampak tudi na organih države na lokalni ravni. Naslednja novost se povezuje s pridobivanjem podatkov iz uradnih evidenc, po uradni dolžnosti, tako da je jasno razvidno, da lahko organ, ki vodi postopek, izbere vsepodatke v zvezi s postopkom, vključno z osebnimi. Skratka, razširjeno možnost pridobivanja podatkov s strani organa tudi na postopke, ki se sicer začenjajo po uradni dolžnosti in se v njih ne odloča o pravici stranke. Pomembna novost je ponovna uvedba upravnih overitev podpisov, prepisov in kopij, kar naj bi bistveno poenostavilo postopke strankam, tako da jim med postopkom ne bo treba obiskovati notarja. Spremenjene so določbe o vročanju. Poleg ureditve elektronskega vročanja je na primer določeno, da se po preteku roka za dvig dokumentov na pošti ta dokument ne vrne organu, temveč pusti v poštnem predalčniku naslovnika. Druga velika skupina vprašanj se nanaša na elektronsko poslovanje. Obširneje je urejeno elektronsko vlaganje vlog, spremljanje obvestil in objav ter poteka postopkov preko spleta in pa osebno elektronsko vročanje, kar bo zares omogočilo izdajo elektronskih odločb in pa sklepov. Uvaja se tako imenovani enotni informacijski sistem za sprejem vlog, vročanje in obveščanje. Ta bo vzpostavljen za celotno državno upravo in nosilce javnih pooblastil, z možnostjo uporabe tudi za občinsko upravo, in to vsem imetnikom kvalificiranih digitalnih potrdil, ne le tistih, ki jih izdaja vladni overovitelj. In naše tretje veliko področje, povečanje učinkovitosti upravnega postopka. Tukaj bi izpostavil predvsem poenostavitev, ki je v tem, da nosilci javnih pooblastil sami izvršujejo svoje akte, brez posredništva državnih organov, drugačno ureditev vprašanja sodelovanja stranskih udeležencev v postopkih, takoda se zahteva aktivno ravnanje tistega, ki želi kot stranski udeleženec sodelovati v postopku in se procesno sankcionira njegova neaktivnost. Omembe vredna je tudi nova ureditev pristojnosti za odločanje na izrednih pravnih sredstvih o odpravi in razveljavitvi v nadzorstveni pravici in pa izredni razveljavitvi v zadevah iz izvirne pristojnosti samoupravnih lokalnih skupnosti. Rešitev, po kateri je za odločanje pristojno ministrstvo, glede na delovno področje, je racionalnejša od sedanje rešitve, po kateri je za vse to pristojno ministrstvo, pristojno za upravo. Še četrti sklop. Tu so prilagoditve s spremembam zakonodaje na drugih področjih, na primer na področju lokalne samouprave, zračnega in pomorskega prometa, informacij javnega značaja in drugo. Ureditev upravne inšpekcije je prilagojena ureditvi po zakonu o državni upravi. To bi bila na kratko povzeta vsebina novele. Mi smo kar se da v veliki meri upoštevali mnenja zakonodajno-pravne službe. Tudi komisija državnega sveta za politični sistem je predlog zakona podprla. Sprejeti amandmaji bistveno ne posegajo v besedilo. Njihova narava je bolj redakcijska izboljšava besedila oziroma jasnejša formulacija določb. Predlagam, da dopolnjeno besedilo zakona skupaj z amandmaji odbora za notranjo politiko podprete. Hvala lepa za pozornost.
Hvala, gospod minister za predstavitev. Odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo je predlog zakona obravnaval. Poročilo ste prejeli. Poročevalca ni v dvorani, zato bomo prešli na stališča poslanskih skupin. Prvi bo stališče poslanske skupine DeSUS predstavil Vojko Čeligoj. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Upravni postopek skupaj z upravnim sporom, upravno pritožbo in varuhom človekovih pravic sestavlja celoten sistem tega pravnega varstva. Glede na to, da se z upravo soočamo skorajda vsi državljani in ostali, ki imajo tako ali drugače stik z državo v širšem ali ožjem pomenu te besede, je upravni postopek, s katerim upravni organi odločajo o posameznikovih pravicah ali o vednostih, gotovo eden izmed pogostejših uporabljenih postopkov, zato je vsekakor vreden posebne obravnave. Čeprav pri predlogu zakona ne gre za spreminjanje temeljnega koncepta samega upravnega postopka, vseeno uvaja nekaj novosti, na katere je vredno opozoriti. Vsekakor je ena izmed takih določba-uvedba elektronskega poslovanja uprave, ki vsekakor pomeni veliko novost tako za upravne delavce kot za posamezne uporabnike. Vsekakor gre za približevanje storitev uporabnikov, pa tudi za hitrejše obravnavanje upravne stvari. Malo pa smo skeptični do osebnega elektronskega vročanja. Osebno se po zakonu o upravne postopku vročajo tiste odločbe, sklepi in drugi dokumenti, od katerih vročitve začne teči rok. Ne glede na dinamičnost sodobnega življenja se lahko zgodi, da preteče določen 15 dnevni rok, po katerem se zadeva šteje za vročeno. Po drugi strani pa se sprašujemo tudi o možnosti morebitnih zlorab. Cilj sodobnih demokratičnih družb je oblikovati odprto in transparentno javno upravo, ki naj služi kot servis uporabnikom njenih storitev. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije se nam zdi dobra rešitev predlaganega zakona, saj omogoča stranki, da določene storitve pridobi pri kateremkoli stvarno pristojnem organu v državi, ne glede na kraj njenega stalnega prebivališča. To je nujno že zaradi značilne mobilnosti slovenskih državljanov in tudi drugih. Vsekakor bo to pripomoglo k zastavljenemu cilju večje dostopnosti do javne uprave, v splošno zadovoljstvo vseh, ki jim ne bo treba po svojo pravico na matično upravno enoto. Sprejetja danes obravnavanega predloga se prav gotovo ne veselijo notarji, ki bodo samo še do njegovega sprejetja opravljali storitve, kot je overitev za potrebe upravnih postopkov. Z vidika državljanov pa je to dobrodošla, upamo, tudi cenejša novost. Z vidika varovanja osebnih podatkov se nam zdi vprašljivo, da lahko uradna oseba za potrebe ugotavljanja dejanskega stanja pridobiva osebne podatke iz uradnih evidenc o stranki, ki je vložila zahtevo za uvedbo postopka, razen če je stranka pridobitev teh podatkov izrecno prepovedala. Izjema so sicer podatki, ki štejejo za davčno tajnost ali se nanašajo na rasno ali drugo poreklo, politična, verska in druga prepričanja, pripadnostsindikatu, spolno vedenje, kazenske obsodbe ter zdravstvene podatke, ki jih lahko urada oseba v skladu s prejšnjima odstavkoma pridobi le, če tako določa zakon ali na podlagi izrecne pisne privolitve stranke oziroma druge osebe, na katero se ti podatki nanašajo. Ne glede na določeno izjemo v poslanski skupini DeSUS menimo, da stranka sama velikokrat ne more vedeti, da je in kje je upravičena do prepovedi, saj marsikdo ne ve, kaj vse se skriva v uradnih evidencah. Podatki iz uradnih evidenc pa nemalokrat odločajo o posamezni pravici ali obveznosti. Vendar pa bomo v poslanski skupini DeSUS ne glede na zadnjo pripombo predlog zakona podprli, saj menimo, da zagotavlja tako zakonitost in pravno varnost kot na drugi strani odprtost in transparentnost državne uprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba LDS bo predstavila Irma Pavlinič Krebs. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani, spoštovane! Velika ambicija, ki smo si jo vladne stranke pravzaprav zadale že na začetku mandata in se je strokovno imenovala odprava birokratskih ovir, bolj prijazna državna uprava, ne samo v odnosu državnih uradnih organov do ljudi, ampak tudi v odnosu uradnih organov lokalnih skupnosti in pri izvajalcih javnih pooblastil, je bil ambiciozen cilj. Veliko veselje, ki smo ga, mislim, da že v letu 2002 delili poslanke in poslanci vladne koalicije, ko smo ravno ta predpis, zakon o splošnem upravnem postopku spreminjali in dopolnjevali tudi v delu, kjer smo imeli ambicijo, da uradni organi, torej državni organi, organi lokalnih skupnosti, nosilci javnih pooblastil za dokazovanje dejstev ne bodo več pošiljali ljudi od okenca do okenca, ampak bodo, ker to lahko bistveno ceneje in bolj racionalno pridobijo, tepodatke opravili sami. Žal s to spremembo v določenem delu lahko vidimo, da nam ambicija takrat ni uspela. Določbe 67. člena se ponovno spreminjajo in uradnik sam pridobiva ponovno za potrebe ugotavljanja dejanskega stanja stranke osebne podatke iz uradnih evidenc, s tem, da zdaj odpravljamo tisto oviro, ki je onemogočala uradnikom, da bi to počeli. In šele leta 2004 torej vzpostavljamo zakonsko podlago za pridobivanje osebnih podatkov v smislu določil zakona, ki ureja varstvo osebnih podatkov, torej ne glede na to, ali posebni materialni zakoni za posamezne vrste upravnih postopkov vsebujejo takšno podlago. Zakaj tako pišemo? Ker smo zelo hitro ugotovili, da ambiciozna sprememba ni dosegla svojega cilja, ker posamezni materialni predpisi niso dajali podlage in so v imenu varstva osebnih podatkov tisti, ki so zbirali uradne podatke, le-teh niso posredovali. In res škoda, da je šele zdaj prišlo do tega premika. Prinaša pa seveda zakon nekaj novosti, ki sledijo pridobitvam časa, v katerem živimo. To je informacijske tehnologije. Gre za izboljšanje dostopnosti do informacij in izboljšanje dostopnosti do storitev v smislu omogočiti vlaganje na različne načine vlog, tako elektronskih vlog, vlog preko telefona, možnost poenostaviti identifikacijo stranke, izboljšati posredovanje informacij ter jim omogočiti le določene storitve na upravnih enotah lahko dobijo kjerkoli na ozemlju naše države in ne samo pri krajevno pristojni upravni enoti. Pomembno spoznanje te družbe rezultira tudi v spremembi, ko se je vendarle dalo ugotoviti, da se overjanje podpisov, prepisov in kopij za potrebe upravnih postopkov vrača nazaj pred državne organe. Nesmiselno je namreč bilo, da je morala stranka listine, ki jih je predložila upravnemu organu in za katere lahko sam upravni organ potrdi istovetnost na mestu samem, pred tem notarsko overiti. Ugotavljamo seveda lahko in ocenjujemo, da pravna varnost s tem ne bo okrnjena, zagotovo pa bomo pripomogli k temu, da bodo upravne storitve v tem delu za stranko cenejše. Pomemben se mi zdi tudi amandma, ki smo ga oblikovali v smislu dodatnega varstva pred šikanoznim vključevanjem strank v postopek. Treba je vendarle na en način določno navesti, kaj je pravni interes, da vstopa stranka v postopek in če je mogoče predložiti tudi dokaze. Zakon torej prinaša novosti za nekatere, ocenjujemo v poslanski skupini, da vendarle prepozno in bi lahko bolj učinkovito izvršne veje oblasti pravi čas prinesle te spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Rudolf Petan ima besedo, stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani. Zakon, ki je predmet obravnave, sodi med osnovne procesne zakone s področja izvajanja upravnih postopkov, in to tako v organih državne uprave, v lokalnih skupnosti in pri izvajalcih javnih pooblastil. Gre za zakon, ki ureja postopke v odnosu med državo in državljani, torej na področju, kjer se direktno pokaže odnos države, to je oblasti, do svojih državljanov. Gre za področje, kjer so uporabniki, to so državljani, še posebno občutljivi, ker vsak uporabnik, ki je že samo z vstopom v proces do oblasti avtomatsko v podrejenem položaju. Zato je zakon, ki ureja tak odnos do oblasti nekaj več ali precej več kot samo črka na papirju. Sedanji zakon velja od leta 2000 in je bil še vedno preveč prevod starega tako imenovanega zveznega zakona. Vsaka država, tudi naša, ima za cilj in mora imeti za cilj modernizacijo javne uprave, ta servis državljanov pa je potrebno urediti bolj prijazno do uporabnikov tudi v smislu poenostavitev postopkov in ne nazadnje tudi življenjske razlage samih postopkov. Po predlogu predlagatelja je osnovni cilj spremembe in dopolnitve tega zakona povečati učinkovitost postopkov glede odprave ugotovljenih nejasnosti ter poenostavitve postopkov. Te spremembe bi naj bile razdeljene v štiri sklope ali v štiri podskupine. Prvi bi naj obravnaval spremembe, ki so potrebne zaradi večje prijaznosti uprave do uporabnikov zaradi poenostavitve postopkov, kot je tudi pridobivanje podatkov po uradni dolžnosti. Posebej je potrebno omeniti področje overjanja podpisov, prepisov in kopij. Prav gotovo je notarska overitev v primerih, ko gre za upravne postopke, verjetno pretirana zahteva in nepotrebno administriranje. Škoda, da smo rabili toliko časa in od ljudi zahtevali toliko nepotrebnih naporov, da smo to spoznali. Očitno je šlo tu bolj za interes ozkega kroga ljudi kot pa za interes 2 milijona državljanov. V ta sklop spada tudi zelo pomembna uvedba pravice, da vlada lahko z uredbo za določene postopke izključi pravilo o krajevni pristojnosti. Posebej pomembna bi ta pravica bila pri urejanju nakupa, prodaje in registracije avtomobilov, verjetno še drugje, ampak tu je verjetno najbolj očitno. Gre za veliko število opravil, po statističnih podatkih nekaj sto tisoč, vendar ravno v tem področju država ima kader, ki pa je izgubil delo zaradi uvedbe nalepk in država se je s tem odpovedala približno 8 milijardam prihodkov, ljudje so ostali in verjetno je to področje tisto, ki ga bi bilo najbolj enostavno zapolniti in s tem bi tudi poenostavili postopke pri iskanju, bom rekel, državljanov, ko iščejo uradne listine, ki so jim seveda predpisane. V drugi sklop bi naj spadale spremembe in dopolnitve, povezane z E-poslovanjem. Na tem področju bi Slovenija morala opraviti bistveno več, predvsem zaradi silnih stroškov na tem področju informatizacije. Efekt pa je bil zaradi verjetno sebičnih, vendar prevladujočih interesov dobaviteljev, nekompatibilnosti opreme med posameznimi sektorji ali ministrstvi. Če bo ta zakon pripomogel k odpravljanju teh anomalij, potem bo prav gotovo korak naprej. Spremembe naj bi dopolnile rešitve, ki povečujejo učinkovitost upravnega postopka in tudi umestitev upravne inšpekcije. Naša želja, in to verjetno želja vseh državljanov povsod, je, da javno upravo naredimo bolj prijazno ali drugače povedano, da našim državljanom, zaradi katerih javna uprava sploh obstaja, omogočimo lažji dostop do postopkov in njihovo izvedbo in tudi lažji dostop do listin, ki jih državljani potrebujejo. V SDS bomo omenjene spremembe podprli z željo, da pa bo črki zakona sledilo tudi življenjsko tolmačenje te črke zakona, kajti imamo vse preveč primerov, ko mogoče zakon niti ni tako slab, ampak tisti, ki imajo to pravico, možnost, si vzamejo, da tolmačijo zakone po svoje in tudi zelo arogantno nastopajo do državljanov. Upamo, da so to tudi nekako sledilo temu zakonu, da bo tudi javna uprava na tem področju postala bolj prijazna. V SDS bomo podprli ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Kolegice, kolegi! Gospod minister, predstavniki vlade! Novela zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o splošnem upravnem postopku po naših izračunih spreminja oziroma dopolnjuje 139 od 325 členov, kar pomeni skoraj polovica. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo in smo prepričani, da bi bilo bolje vzeti si še nekaj več časa in narediti nov zakon, kajti vemo, da zakon o splošnem upravnem postopku je in bo namenjen predvsem vsem tistim občankam in občanom in državljankam in državljanom Republike Slovenije, ki morajo skozi vso to proceduro za urejanje takšnih in drugačnih razmerij. Prav tako se v Slovenski nacionalni stranki sprašujemo, kako to, da nekatere oziroma kar nekaj sprememb, ki jih je predlagala zakonodajno-pravna služba, k noveli zakona ni bilo upoštevanih. Če dovolite, nekaj konkretnih primerov. Recimo, mnenje zakonodajno-pravne službe je bilo, da bi se le razmislilo o zamenjavi termina "spis" s terminom "dokument", ker termin "spis" danes pomeni v bistvu zbirek nekih dokumentov in ni izenačen po presoji in po oceni uporabnikov storitev in seveda tudi izvajalcev storitev. Potem so v zakonodajno-pravni službi označili neustreznost predlaganega izraza "enolična identifikacija stranke". Gre za določilo 29. člena, zato ker ta izraz po mnenju zakonodajno-pravne službe pač ni splošno uporabljen in bi ga kazalo dodatno obrazložiti oziroma nadomestiti z drugačnim, ustreznejšim izrazom. Potem je bila vprašljiva po mnenju zakonodajno-pravne službe oznaka 32. člena, kjer gre za dikcijo, da mora povabljena stranka priložiti dokazilo, ki opravičuje izostanek. Zakonodajno-pravna služba je opozorila na izvedljivost takšne odločbe, glede na to, da opravičeni izostanek ne predstavlja vedno stanja, pri katerem je mogoče pridobiti dokazilo. Takšnih pripomb, za katere ocenjujemo v Slovenski nacionalni stranki, da je prav, da bi jih upoštevali, ki jih je oblikovala zakonodajno-pravna služba, je še kar nekaj, predvsem pa, recimo tudi tista, kjer gre za finančne obremenitve strank v primerjavi z veljavno ureditvijo v primeru predlaganih rešitev, kjer mora stranka ob predložitvi listine o prepisu in fotokopij pokazati še izvirno listino in takrat bi se obe overili. Po našem mnenju je to vsekakor nepomembno in mislim, datudi stroškovno nesprejemljivo, predvsem s ciljem, ki ga predlog zakona želi doseči, to pa je biti prijazna uprava, biti cenejša uprava do ljudi. Vsekakor je doseganje cilja poenostavitve postopka in približevanje upravnega postopka uporabnikov s posodobljenim elektronskim poslovanjem nujno zlo in seveda je edina, najbrž že verjetna in možna varianta, ki ta cilj dosega. Je pa res, da za dosego tega cilja bodo seveda nastale neke finančne posledice, toda prav je, da je temu tako, z željo, da bi res doseglicilj, torej približati prijazno upravo koristnikom, torej Slovenkam, Slovencem, državljankam, državljanom, občankam, občanom. V Slovenski nacionalni stranki predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o splošnem upravnem postopku ne bomo nasprotovali. Vsekakor pa še enkrat opozarjamo in apeliramo na vlado, da prvič, in seveda na kolegico in kolege, upoštevajmo še nekatera določila, ki so, oziroma mnenja po presoji s strani zakonodajno-pravne službe, ki so dejansko upravičena, in drugič, da vendarle vlada v najhitrejšem možnem času glede na veliko število spremenjenih členov razmisli o enovitem, celovitem in dobrem zakonu.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi. Novela zakona o splošnem upravnem postopku, ki je bil sprejet leta 1999 in uveljavljen leta 2000 ter noveliran leta 2002, ima ambicijo, da sicer relativno dobro pravno podlago izboljša s spremembami in dopolnitvami kar v 139-ih členih. Upravni postopek predstavlja najpomembnejši poslovni proces, v katerem uporabniki prihajajo v stik z javno upravo, ki jo želi vlada modernizirati s projekti, ki pomenijo predvsem usmerjenost k uporabnikom. To pa pomeni večjo prijaznost državnih uradnikov, pocenitev in poenostavitev postopkov, v določenih postopkih ukinitev krajevne pristojnosti, uvajanje elektronskega poslovanja ter prilagoditev novemu sistemu javne uprave pa nekatere terminološke spremembe. Zakonodajno-pravna služba je k obsežnim spremembam in dopolnitvam podala svoje mnenje in pripombe, ki se nanašajo kar na 24 členov, ki pa jih je predlagatelj v večini primerov upošteval in skozi dopolnila odbora amandmiral. Pomembno je, da je določitev minimalnih procesnih standardov pravic strank in kavtel za njihovo uveljavljanje demokratični izraz vsake države, ki se kaže zlasti v omejevanju oblasti, posebno pa v ustvarjanju pogojev za zmanjševanje potencialnih zlorab proti posamezniku, ki nastopa v postopku, ki ga predpisuje država, kot šibkejšemu členu. V okviru tako imenovanega evropskega upravnega postopka so določena skupna izhodišča, ki temeljijo na štirih načelih, to so zakonitost, odprtost in transparentnost, pravna varnost in pravica državljanov zahtevati uvedbo upravnega postopka v primeru prizadetosti interesa. Vsa štiri načela naj bi zagotavljala tudi pri nas državljankam in državljanom biti deležen takšnih standardov pravic, da bi kot šibkejša stranka v postopku v skladu z zakonom bili pravično in pravočasno obravnavani in upoštevani. V naši poslanski skupini podpiramo spremembe in dopolnitve, ki naj bi prispevale zlasti k večji učinkovitosti upravnega postopka, na drugi strani pa k razbremenjenosti strank za tista opravila, ki jih sicer lahko opravijo državni organi. Tu mislimo zlasti na pridobivanje podatkov po uradni dolžnosti, kar še ni v celoti zaživelo in se je še v marsikateri službi otepajo. Gre za določila 69. člena v zvezi s pridobitvijo podatkov - s tem, ko damo vlogo na okence, damo direktno tudi pooblastilo, da službe pridobivajo podatke; če tega ne želimo, pa je to treba izrecno izraziti. Potem mislimo tu na vročanje, na področje overjanja podpisov, prepisov inkopij, pri čemer je zahteva po notarskih uslugah nepotrebna, zato bi upravne overitve finančno in tudi sicer razbremenile državljanke in državljane. Mislimo na tako imenovano e-upravo, ki bi omogočila sprejem elektronske vloge, elektronsko vročitev, odločitev organa in spremljanje stanja, za kar pa vemo, da tudi ne more zaživeti. Tudi zavlačevanje postopkov, ki je prisotno še pri marsikaterem državnem organu, je velika ovira za večjo učinkovitost, zato lahko le upamo, da bo predlagana novela uspešno posegla tudi na to področje, prav tako tudi v primeru šikaniranja. Zakon naj bi začel veljati s 1.1.2005 in upamo lahko le, da bo v praksi resnično tudi zaživel in prinesel državljankam in državljanom novo kvaliteto v poslovanju z državnimi organi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 14.6.2004. Najprej dajem v razpravo 144. člen in amandma poslanskega kluba LDS. Želi kdo besedo? Ne. Razpravo zaključujem. In v razpravo dajem še 146. člen in amandma istih predlagateljev k temu členu. Želi kdo besedo? Tudi ne. Zaključujem torej razpravo in vas obveščam, da bomo o amandmajih v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 21.15 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu ministru in državnemu sekretarju se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Vas pa obveščam, da bomo ob 17.15 prešli na obravnavo 9. točke dnevnega reda, to je na drugo obravnavo predloga zakona o varnosti cestnega prometa. Hvala lepa.
Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARNOSTI CESTNEGA PROMETA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije, ki je še trenutno ni. Minister prihaja. Pozdravljam ministra za notranje zadeve, dr. Rada Bohinca, ki bo podal dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister, imate besedo, prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik! Kolegice in kolegi! Pred vami je nov zakon o varnosti cestnega prometa. Prinaša vrsto novosti, ki bodo imele, po našem trdnem prepričanju, bistven prispevek k izboljšanju prometne varnosti na slovenskih cestah v daljšem časovnem obdobju. Pri njegovem nastajanju je bila pritegnjena k sodelovanju strokovna javnost, organizacije in društva, ki delujejo na področju prometne varnosti, ves čas tudi Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu. Pripombe je posredovalo kar 48 organov, organizacij in društev in vse so bile upoštevane pri pripravi novega zakona in tudi nekatere so bistveno prispevale k njegovi kakovosti. Ključne spremembe so naslednje. Glede na opredelitev, da je potrebno čim bolj preventivno delovati, so pomembne sistemske spremembe, predvsem na področju organizacije in izvajanja preventivne dejavnosti in koordinacije vseh subjektov, ki izvajajo določene pristojnosti na tem področju. Vse te naloge se združujejo v javni agenciji za varnost cestnega prometa, ki prevzema naloge koordinacije programov nacionalnega programa varnosti cestnega prometa, sodeluje s civilnim združenji, pomaga svetom za preventivo in vzgojo v lokalnih skupnostih, skrbi za promocijo in razširja prometnovarnostne publikacije, organizira in izvaja analitsko-raziskovalno delo, opravlja pa tudi pomembne naloge na področju usposabljanja učiteljev, predpisov in vožnje ter voznikov začetnikov. Druga velika novost je na področju mladih voznikov, kot žal zelo pogostih povzročiteljev najhujših prometnih nesreč. Prva od teh se nanaša na uveljavitev priprave za voznika motornih vozil, in to že s 16-imi leti in pol, po 17. letu starosti vožnje s spremljevalcem motornih vozil do 18. leta starosti. In pa druga novost, kar zadeva mlade voznike, z 18. leti pridobi vozniško dovoljenje, z omejitvijo veljavnosti za dve leti oziroma do dopolnjenega 21. leta, nato mora opraviti dodatni program varne vožnje in skupinske delavnice s področja psihosocialnih odnosov v prometu. Tu zasledujemo cilje iz nacionalnega programa varnosti cestnega prometa, kjer je ta kategorija voznikov opredeljena kot ena od najbolj ogroženih. Prepričani smo, da bo tak način usposabljanja imel pozitivne učinke na daljše časovno obdobje, saj omogoča pridobitev bolj kakovostnih znanj in veščin za samostojno udeležbo v prometu. In še tretja pomembna novost, nanaša se na kaznovalno politiko, ta se zaostruje. Zagrožene so višje sankcije za prekrške v skladu z določili novega zakona o prekrških. Ker je v preteklosti zakon o varnosti cestnega prometa pomenil okoli 70% pripada zadev v reševanje sodnikom za prekrške, je sprejem novega zakona o varnosti cestnega prometa nujen predpogoj za uresničitev ciljev, opredeljenih z novim prekrškovnim pravom. Pri določanju sankcij za prekrške je predlagatelj v celoti upošteval nacionalni program varnosti cestnega prometa, saj je posebno skrb namenil ravno kršitvam, ki so v tem programu opredeljene kot najpogostejši vzrok prometnih nesreč. Skladno s tem je določena višja sankcija za najhujše kršitve teh določb. Na primer za prekoračitev hitrosti v naselju za več kot 50 kilometrov na uro, tu je sankcija, poleg globe še prenehanje veljavnosti vozniškega dovoljenja. Enako za vožnjo pod vplivom alkohola nad 1,5 grama alkohola na kilogram krvi oziroma 0,7 litra grama alkohola na liter izdihanega zraka. Višje sankcije kot za udeležence v prometu so predpisane tudi za povzročitelje prometnih nesreč, razen nesreč z neznatno nevarnostjo. Pri določanju sankcij je sodelovalo ministrstvo za pravosodje, senat za prekrške in sodniki za prekrške, kar zagotavlja uravnoteženost predpisanih sankcij in njihovo skladnost s sistemskim predpisom, to je z zakonom o prekrških. Navedel sem tri najbolj bistvena področja novosti, dovolite mi pa, da v nadaljevanju navedem še nekatere novosti. Prva od teh je razširitev pooblastil občinskih redarjev. Po novem naj bi poleg dosedanjih pooblastil izvajali nadzor prometa v območju umirjenega prometa in v območju za pešce. Nadalje naj bi odkrivali kršitve določb zakona o varnosti cestnega prometa, ki se nanašajo na varstvo cest in okolja. In pa redarji naj bi tudi opravljali meritve hitrosti v naselju z nepremično postavljenimi merilniki hitrosti. Dodatna novost se nanaša na nekatera pravila cestnega prometa, kjer so ostreje opredeljene sankcije v zvezi s prekoračitvami hitrosti. Prav tako med določbami o parkiranju je podrobneje opredeljeno, kdo sme parkirati vozilo na parkirnem prostoru za invalide. Predlog zakona dopolnjuje veljavni sistem določb, ki se nanašajo na problematiko alkohola in mamil, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih snovi v cestnem prometu. Z določbami se poskušajo poenotiti policijski postopki v slovenskem prostoru za ugotavljanje prisotnosti alkohola, mamil, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih sredstev s postopki policij iz držav Evropske unije. V poglavju "psihofizična stanja udeležencev cestnega prometa" so med kategorijami voznikov, ki v cestnem prometu ne smejo imeti alkohola v organizmu, na novo določeni tudi naslednji: vozniki motornih vozil, ki nimajo vozniškega dovoljenja ali v vozniškem dovoljenju nimajo vpisane kategorije motornega vozila, ki ga vozijo; nadalje vozniki, ki se jim izvršuje sankcija prepovedi vožnje motornega vozila ali jim je vozniško dovoljenje odvzeto, ter tudi vozniki, ki vozijo skupine otrok. Vse vrednosti izmerjene koncentracije pa so po novem izražene tudi v miligramih alkohola v litru izdihanega zraka, kar je posledica uvajanja novih naprav za ugotavljanje stopnje alkoholiziranosti, tako imenovanih etilometrov. Naslednje področje novosti se nanaša na harmonizacijo socialne zakonodaje s pravnim redom Evropske unije, z zakonodajo, ki se nanaša na počitke, odmore in na čas vožnje. V tem okviru je izjemno pomembna tudi razširjena pristojnost inšpektorja prometnega inšpektorata Republike Slovenije, da lahko ob ugotovljeni kršitvi voznika kaznuje na kraju. Opravljanje tehničnih pregledov motornih in priklopnih vozil, nadalje izvajanje dejavnosti avtošol, to dvoje je dejavnost, ki se izvaja na način gospodarske javne službe, torej se izvaja v obliki koncesije, ki jo skleneta Republika Slovenija kot koncedent in usposobljena oseba zasebnega prava kot koncesionar. Enaka rešitev je predvidena tudi za izvajanje vadbe varne vožnje in skupinske delavnice, z razliko, da je v tem primeru koncedent javna agencija. Kolegice in kolegi, z novim registracijskim sistemom se storitve, povezane s tako imenovano registracijo vozila, prenašajo na najširši možen krog pooblaščenih oseb, kar pomeni veliko razbremenitev uporabnika tovrstnih storitev, saj bo vse te storitve, vse te postopke lahko opravil na enem mestu. Naj zaključim z naslednjim: stanje prometne varnosti se v prvih mesecih letošnjega leta za razliko od prejšnjih let poslabšuje. Do današnjega dne je kar 116 oseb izgubilo življenje, če primerjamo to z enakim obdobjem leta nazaj, je bilo vsega 101 oseba, kar pomeni 14,85% povečanje. Tudi hudo ali lahko telesno poškodovanih je bilo več udeležencev. Večje pa je tudi skupno število prometnih nesreč. Da bi se negativni trendi spremenili, smo že izvedli nekatere kratkoročne ukrepe, za katere smo se dogovorili na koordinacijskem odboru ministrov, ki usmerja nacionalni program varnosti cestnega prometa; ti ukrepi setudi že izvajajo. Nujno pa bi bilo sprejeti tudi dolgoročne ukrepe, med katere vsekakor sodi tudi novi zakon o varnosti cestnega prometa. Sprememba zakona je v praksi varnosti cestnega prometa doslej vedno imela pozitivne učinke, tako utemeljeno pričakujemo tudi v tem primeru. Od tod sodim o tem velikem pomenu današnje razprave in sprejetja tega zakona. Predlagam, da zakon v dopolnjenem besedilu v drugi obravnavi skupaj z amandmaji, ki jih vlada podpira, spoštovani kolegi in kolegice, sprejmete. Hvala lepa za pozornost.
Hvala, gospod minister, za to dodatno obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Poročilo odbora bo predstavil kolega Dušan Vučko. Prosim, imate besedo.
Ker imam še v imenu poslanske skupine, se opravičujem, gospod podpredsednik. Na odboru se je razvila široka razprava glede predlaganega zakona. Največ razprave se je odvijalo glede zakona, ki določa nove pristojnosti občinskih redarstev, kot tudi glede tistih določb, ki se nanašajo na sama pravila vožnje. Katere amandmaje je odbor sprejel, je razvidno iz dopolnjenega predloga zakona, zato v tem trenutku ne bi preveč zgubljal besed za posamezne rešitve. Odbor predlaga, da se zakon sprejme v takšni obliki, kot ga je pripravil odbor.
Hvala za ta del poročila. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi bo dobil besedo Franc Lenko, za stališče poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi poslanci! Sodobno civilizacijo, ki je z razvojem tehnologije vsekakor prinesla veliko prednosti, se je tudi struktura nevarnosti v prometu spremenila. Ni neznano, da smo po številu prometnih nesreč v Evropi na nezavidljivem mestu, po številu nesreč v prometu, kar narekuje potrebo po dolgoročnem in sistemsko naravnanem programu, ki bo omogočal usklajeno strokovno načrtovanje in izvajanje ključnih prometnovarnostnih procesov in ukrepov. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev podpiramo večinoma novosti, ki jih predvideva predlog zakona. Strinjamo se s predlogom, ki predvideva ustanovitev javne agencije za varnost cestnega prometa, ki bo združila do sedaj razpršene funkcije posameznih organov, predvsem preventive in vzgoje v cestnem prometu, koordinacijo projektov, ki izhaja iz nacionalnega programa, in analitsko raziskovalno delo. Ukrep, ki predvideva, da se društvom in združenjem, ki delujejo na področju, pomembnem za preventivo in varnost, podari poseben status, senam zdi pomembna spodbuda za delovanje civilne družbe na tem področju, hkrati pa mora tako društvo delovati v javnem interesu. Z veseljem ugotavljamo, da si je zakon za cilj postavil tudi izboljšanje varnosti mladih voznikov in pripravil osnovo za pridobitev izobraževanja voznikov. Iz statistike namreč izhaja, da so vozniki začetniki, zlasti mladi vozniki, najpogostejši povzročitelji prometnih nesreč in skupaj s potniki v osebnih avtomobilih tudi najpogostejše žrtve. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev podpiramo rešitev, da mladi od opravljenega usposabljanja v avtošoli do enega leta vozijo s spremljevalcem, ki izhaja iz družinskega kroga in ima zato prav gotovo veliko skrb za mladega voznika. Res je, da morajo te osebe z dopolnjenim 18letom še formalno opraviti tudi vozniški izpit, vendar upamo, da bomo s preventivnim ravnanjem dosegli predvideni učinek. Predlog zakona o varnosti v cestnem prometu je zastavljen tako, da bodo učinki, ki izhajajo iz norm, delovali v dveh smereh - preventivno in represivno. V poslanski skupini DeSUS smo mnenja, da je potrebno dati težo predvsem preventivnim ukrepom in se strinjamo s tistimi, ki menijo, da represija ni najboljši način vzgoje v cestnem prometu. Znano je, da zagrožene kazni, ki se nam v predlogu zakona zdijo previsoke, v ničemer ne izboljšujejo varnosti ne v cestnem prometu in ne kje drugje. Poleg tega je vse skupaj še bolj nesmiselno, če bo večina izrečenih kazni, tako kot do sedaj, zastarala. Povedati moramo še, da obžalujemo, ker na odboru ni bilo sprejeto dopolnilo, ki določa, da se izrek prenehanja veljavnosti vozniškega izpita za motorna vozila izreče samo za tiste kategorije, v okviru katerih je oseba storila prekršek oziroma prekrške. Strinjamo se, da gre v nekem smislu za prepoved opravljanja poklica, v kolikor se osebi poklicnemu vozniku odvzame vozniško dovoljenje za prekrške upravljanja izven delovnega časa z vozilom, ki spada v drugo kategorijo kot poklicno vozilo. Predstavljamo si voznika avtobusa ali kamiona, ki v prostem delovnem času stori prekršek, ki vodi v odvzem vozniškega dovoljenja kar ob sprejetju zakona s tako visoko zastavljenimi kaznimi ni nemogoče, morda v daljšem časovnem obdobju. Prepoved vožnje z motornim vozilom vseh kategorij mu dejansko onemogoči preživetje. Z obžalovanjem ugotavljamo tudi, da se bodo na registrskih tablicah s 1.1.2005 grbi in imena mest nadomestili z zgolj slovenskim grbom in imenom države. Gre za neko obliko delokalizacije ljudi, ki se gotovo istovetijo s krajem prebivanja. Čeprav gre zgolj za simbolično dejanje, menimo, da bi utegnil imeti poseg za posledico velik miselni preskok. Ne vemo, ali ukinitev lokalnega grba odtehta preseganje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[... ..]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], ki ne preprečuje več registracije vozil izven kraja matične upravne enote. Kljub danim pripombam se nam v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev sprejetje novega zakona o varnosti cestnega prometa zdi potrebno. Vrednote, ki izhajajo, kot je na primer načelo zaupanja ali načelo defenzivne vožnje, so temeljna in dobra osnova za varno vožnjo. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Vučko ima ponovno besedo za stališče poslanskega kluba LDS. Prosim.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani minister, sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Na nevarnost in učinkovitost cestnega prometa vplivajotrije dejavniki: voznik, vozilo in ceste, v širšem pomenu besede. Glede na to se postavlja vprašanje smiselnosti ločenosti področij prometnih pravil, voznika, vozil in cestnih različnih sistemov. Menimo, da gre za področja, ki jih je treba v prihodnosti združiti v en sistem, za katerega si bomo v Liberalni demokraciji Slovenije tudi prizadevali. Do tedaj pa v poslanskem klubu LDS podpiramo rešitve, ki so zapisane v predlogu zakona o varnosti cestnega prometa. Novi zakon o varnosti cestnega prometa sledi ciljem nacionalnega programa varnosti cestnega prometa ter prinaša nekatere novosti in izboljšave, ki bodo prispevale k večji varnosti na slovenskih cestah. Predlog zakona v skladu z določili nacionalnega programa predvideva tudi ustanovitev javne agencije, kot nacionalne organizacije za varnost cestnega prometa. Med finančnimi viri so za njena dela poleg proračunskih sredstev predvidena tudi sredstva iz koncesij, kar je po našem mnenju povsem skladno z veljavno zakonodajo. Podpiramo tudi uvedbo koncesijskega sistema za opravljanje storitev registracij in tehničnih pregledov, saj bo ravno koncesijski sistem preprečeval nelojalno konkurenco, zagotovil večji obseg in kakovost storitev. Menimo, da bodo določbe zakona prispevale k večji prometni varnosti, tudi z višjimi zagroženimi kazni za prekrške, čeprav se še dobro zavedamo, da zgolj povečanje represije na dolgi rok ne more dati ustreznih rezultatov, takšnih, kot si jih vsi želimo in katere tudi upravičeno pričakujemo. V zakonu se nam zdijo tudi pomembne določbe, na podlagi katerih bodo uporabniki imeli višjo stopnjo ali raven storitev, tako na področju vzgoje in usposabljanja voznikov, kot tudi v vseh postopkih, povezanih z vozili. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije v zvezi z zakonom predlaga nekatere spremembe, pri čemer bi v tem trenutku vzpostavil le eno, in sicer tisto, ki se nanaša na 14. člen. Določba 14. člena ureja pooblastilo občinskega redarstva, pri tem pa je slednja bistveno razširjena, saj naj bi naloge oziroma pristojnost občinskega redarstva segale tudi na urejanje prometa vozil v naseljih, na vseh cestah, ne glede na to, ali so državne ali lokalne. Potem na področju izvajanj nadzora nad kolesarji in pešci v naseljih, kot tudi izven naselij, in ugotavljanje kršitev v zvezi z varstom v cestnem okolju ter kršitev določb o hitrostni vožnji, z ugotavljanjem meritev s fiksno postavljenimi merilniki. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da takšen prenos pristojnosti ni potreben, saj gre po eni strani za tipična policijska pooblastila in naloge. Po drugi pa za povsem jasne, z zakonom določene naloge policije, ki jih mora le ta dosledno izvajati. Tak "ad hock" prenos pooblastil in nalog lahko zaradi nejasne razmejitve nalog med občinskimi redarstvi in policijo povzroči prelaganje odgovornosti za izvajanje teh nalog iz ene službe na drugo, kar ne sme in ne more biti v našem interesu, saj bi to lahko imelo za posledico, da se te naloge ne bi niti opravljale. Takšno določbo lahko razumemo, ne kot "de lege", temveč kot "de facto" umik policije od izvajanja teh nalog. Govorim predvsem v kontekstu nadzora nad kolesarji in pešci v naseljih in mestih, čeprav gre za eno izmed nalog policije. To ne bi bilo prvič, saj je več kot očitno, da nadzor nad mirujočim prometom že nekaj časa ni prioritetna naloga policije, če sploh je naloga še, in da je to področje povsem prepuščeno lokalnim skupnostim oziroma občinskim redarstvom. V poslanskem klubu Liberalne demokracije menimo, da se na ta način v naš sistem potiho, skozi stranska vrata uvaja komunalna občinska policija, policija, čemur nasprotujemo, pri čemer še posebej opozarjamo, da je takšne sistemske spremembe potrebno vpeljati na povsem drugačen način. Druge spremembe, ki jih predlagamo, se nanašajo predvsem na določbe, ki določajo krog upravičencev, ki smejo parkirati na označenem parkirnem prostoru, kot tudi določbe, ki se nanašajo na postopek ugotavljanja voznikov, ki vozijo pod vplivom mamil. Več o teh spremembah pa ob samih amandmajih. Skratka, v poslanskem klubu LDS bomo predlog zakona podprli, zavedajoč se, da bo potrebno v prihodnosti za večjo varnost na naših cestah pozornost usmeriti ne zgolj na voznike, temveč tudi na tudi tiste elemente, ki nedvomno vplivajo na varnost, se pravi na vozila in tudi ceste.
Hvala lepa. K besedi vabim Franca Sušnika. Podal bo stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister! Spoštovani vsi! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo že v juniju leta 2002 ob sprejemanju nacionalnega programa varnosti cestnega prometa v Republiki Sloveniji opozarjali na izredno slabo prometno varnost, ki nas na žalost uvršča na zadnje mesto v primerjavi s sosednjimi državami Evropske unije. Nacionalni program smo podprli, zavedajoč se alarmantnega stanja na naših cestah in pa v upanju, da bo nacionalnemu programu takoj sledil moderen zakon o varnosti cestnega prometa. Na žalost pa tudi po dveh letih še vedno ni sprejet in uveljavljen zakon o varnosti cestnega prometa, ki bi lahko nakazal upanje na izboljšanje varnosti, na končanje nesmiselne morije, ki se pred našimi očmi odvija na naših cestah. Samo v zadnjem letu je v prometnih nesrečah umrlo 259 udeležencev cestnega prometa, 1451 je bilo težko poškodovanih, še dodatnih 16.500 poškodovanih, materialna škoda je neizmerljiva, in to ob neupoštevanju cene življenj, ki so nenadomestljiva. V Sloveniji je umrljivost na cestah, merjena s številom mrtvih udeležencev cestnega prometa na milijon prebivalcev, dvakrat večja od primerljivih evropskih držav, ki so zaznale problem prometne varnosti kot ključni nacionalni problem in se reševanja tega problema tudi temu ustrezno lotile. Že pri sprejemanju nacionalnega programa o varnosti cestnega prometa smo opozoriliin opozarjali na posebnost in neustreznost naše prakse, ki se na žalost uveljavlja še naprej, saj je v nasprotju z evropsko prakso, ko je prometna varnost domena prometnih ministrstev, pri nas v Republiki Sloveniji prometna varnost še vedno v pristojnostiministrstva za notranje zadeve, ki na prometno varnost že zaradi svoje narave gleda zgolj in predvsem z represivnega vidika. In to kljub splošnemu spoznanju, da je sankcioniranje prometnih prekrškov samo eden in še zdaleč ne zadovoljiv in zadosten pogoj za zagotavljanje celovite prometne varnosti. Že zaradi pogleda predlagatelja na tematiko prometne varnosti je vse preveč pozornosti v zakonu namenjene zaostrovanju kaznovalne politike ter reformi tako imenovanega prekrškovnega prava v Republiki Sloveniji, kot je zapisal predlagatelj. Več, vendar ne dovolj, pozornosti je predlagatelj namenil ukrepom za omejevanje hitrosti, ukrepom za izobraževanje mladih voznikov, ukrepom za omejevanje hitrosti kot glavnemu vzroku za številne hude prometne nesreče s smrtnimizidom. Vse premalo pa se z zakonskim predlogom ureja infrastruktura in z njo povezana oprema, kar predstavlja ključen faktor varnosti cestnega prometa v Republiki Sloveniji. Varne in moderno opremljene ceste, ki so označene in opremljene v skladu z modernimi spoznanji, so vsaj, kar se tiče lokalnih cest, ki jih je tudi največ in ki zahtevajo največji krvni davek, zgolj utopija ob uveljavljanem načinu financiranja občin, ki bi naj skrbele za vzdrževanje prometnovarnostnih cest. Na žalost se stanje cest, lokalnih in regionalnih, slabša in posledično smo zaznali tudi trend upadanja števila prometnih nesreč in smrtnih žrtev; ne nazadnje se to kaže tudi v zadnjih podatkih. Stanju prometne infrastrukture in opreme zakonski predlog ne namenja primerne in zadostne pozornosti. Prav tako je vprašljiva ustanovitev javne agencije za varnost cestnega prometa, ki bi naj opravljala naloge s področja preventive in vzgojno - izobraževalne dejavnosti, kot je namen predlagatelja. Vendar je ta ustanovitev smiselna le ob takšnem načinu financiranja delovanja te agencije, ki ne bo odvisen od subjektov, ki bi jih naj ta agencija koordinirala in nadzirala, saj v nasprotnem ni pričakovati rezultatov, ki so pogojeni z neodvisnostjo delovanja agencije. Glede na pomanjkanje časa bi rad povedal samo še to, da bomo v Slovenski demokratski stranki, ne glede na vse pomisleke in kompromise ter parcialne rešitve, ki ste jih skozi sprejete amandmaje vnesli v zakon o varnosti cestnega prometa, da kljub temu vseeno ne bomo nasprotovali sprejetju omenjenega zakona, ker kljub vsemu prinaša nekatere rešitve in uskladitve s pravnim redom Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sušnik. Miran Potrč dobi besedo. Podal bo stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod minister, predstavniki vlade! Razvoj avtomobilske industrije, cestne infrastrukture in načina življenja vpliva na stalno povečevanje cestnega prometa in na žalost tudi na število prometnih nesreč, vključno s takšnimi, kjer gre za izgubo človeških življenj in za hude telesne poškodbe. Stanje prometne varnosti v Sloveniji se je od leta 1994 do letos izboljševalo. Žal pa podatki ministrstva o prometni varnosti za začetek letošnjega leta v primerjavi z istim obdobjem lani kažejo, da se je število prometnih nesreč povečalo, predvsem tudi, kar za 42%, prometnih nesrečs smrtnim izidom. Glavni cilj našega nacionalnega programa varnosti cestnega prometa in tudi predlaganega zakona je zmanjšati število smrtnih nesreč zaradi posledice prometnih nesreč. To je cilj, ki ga želimo doseči s pomočjo novega zakona čim prej, dolgoročno pa si želimo, da bi bilo prometnih nesreč sploh čim manj ali da bi bili brez takšnih s smrtnim izidom. Dosedanje dopolnitve zakona o varnosti cestnega prometa so vedno povzročile pozitiven vpliv na varnost prometa, žal pa ne z dovolj trajnimi učinki. Zato je predlagatelj pripravil rešitve, ki naj bi v bodoče prispevale nove pozitivne učinke na področju varnosti in učinkovitosti cestnega prometa. Predlagani zakon naj bi zagotovil večjo varnost cestnega prometa predvsem z novim poudarkom v koordinacijipreventivne dejavnosti za varnost. Posebej naj bi zagotovil večjo varnost med mladimi vozniki tudi s tem, da se vozniško dovoljenje lahko pridobi že s 16-imi leti in pol, pod pogojem, da mladi voznik do dopolnjenega 18. leta starosti vozi le ob navzočnosti voznika in si tako pridobiva potrebne izkušnje. Zagotovil naj bi večjo učinkovitost sistema in storitve približal občanu, predvsem tako, da bi se registracija in tehnični pregledi vozil lahko opravljali v vsaki upravni enoti, ne glede na stalno prebivališče lastnika vozila. Zagotovil naj bi večji nadzor nad organizacijami, ki se ukvarjajo z izobraževanjem kandidatov, in organizacijami, ki opravljajo tehnične preglede vozil, registracijo in homologacijo. Za lastnike vozil je pomembno zagotovilo, da zaradi prilagajanj novim evropskim standardom ne bo potrebno menjati registrskih tablic. Čeprav bo novost registrska tablica, ki bo spremljala avto vse od prve registracije pa do razgradnje. Tudi vozniških dovoljenj zaradi sprejema zakona ne bo treba menjati in tudi v bodoče bo vozniško dovoljenje veljalo do starosti voznika 80 let. Spremembe so predvidene tudi v kaznovalni politiki. Zakon želi predvsem zagotoviti hitrejše odzivanje na kršitve, hitrejše vodenje postopkov o prekršku, manjše število zastaranih zadev in tudi večje globe ob prekrških. Vsi ti ukrepi za udeležence v prometu navidezno sicer niso dobrodošli, vendar pa bodo zagotavljali večjo disciplino in s tem tudi večjo prometno varnost, kar pa je ključni cilj vseh udeležencev v prometu. Tudi iz vseh navedenih razlogov bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim Zmaga Jelinčiča Plemenitega, za stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Zopet imamo pred seboj enega od zakonov, ki kaže na slabo delo ministrstva za notranje zadeve. Kar ena tretjina več amandmajev, kot je samih členov, je bilo vloženih na ta zakon, kar kaže na nekonsistentnost, nepoznavanje in velik voluntarizem, lahko bi rekel, celo na ignorantstvo pri pripravi tega zakona. Kaj smo dobili s tem zakonom? Zagotovo nič oziroma zelo malo za varnost, največ pa se je povečala oblast policije. Policija si bo lahko privoščila marsikaj, predvsem pa so kazni tako drastične, da v tem času, ko ljudje nimajo denarja za hrano, jih bodo še policaji tolkli. Ne samo policaji, občinski redarji si bodo lahko dovolili in po ukazu župana postavljali radarske postaje, kjer jim bo pač prijalo, in kaznovali po dolgem in počez. Človek ima občutek, da je Združeni listi socialnih demokratov zgolj in samo do tega, da uvede nekakšen sistem policijske države, kjer bi po možnosti njihovi ministri in njihovi državni sekretarji nabirali denar za predvolilne shode in politične manifestacije. Slovenija ima že tako ali tako skoraj dvakrat več policajev na tisoč prebivalcev kot katerakoli druga evropska država. In zdaj bomo uvajali še redarje z redarskimi postajami v vseh občinah in jim dajali ne vem kakšna pooblastila. Mislim, da se človek lahko ob tem samo nasmeji in se vpraša po mentalnih sposobnostih tistega, ki je pisal te zakone.
Kolega Zmago [[...]]!
Uspelo pa jim je nekaj - uspelo pa jim je, da so umaknili slovenske grbe s slovenskih tablic, in zdaj bodo stlačili gor nekakšen slovenski grb, ki niti ni slovenski, ki je nek zmazek niti ni grb. In ne vem, če so sploh pogledali, ali je uporaba tako imenovanega slovenskega grba na tablicah sploh v skladu z zakonom o grbu, zastavi in himni. Druga zadeva je bila - upam, da bo z novim amandmajem, ki ga je vložila Liberalna demokracija k 131. členu in ki ga bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli, odpadlo tisto bedasto merjenje širine očesnih zenic s pupilometri. Kaj tako smešnega smo videli samo pri ameriških volitvah, ko so gledali, kje so tiste luknjice, in so potem določeni sodniki ugotavljali, ali je luknjica malo bolj gor ali je malo bolj spodaj, in so na ta način gospodu Bushu prikrojili volilno zmago. Tako nekako bodo delali naši policaji in ne vem, kako jih bodo izobraževali glede na to, da nekatere droge širijo očesne zenice, nekatere jih ožijo itd., da se ne bi preveč spuščal v te zadeve, ki jih verjetno gospodje iz ministrstva za notranje zadeve niti ne razumejo. Zagotovo pa niso šli popravljat zadev na tisto področje, kjer bi jih morali popraviti. Za primer. Če dobijo alkoholiziranega voznika, profesionalnega voznika na kateremkoli drugem prometnem vozilu, v kratkem bo to tudi bicikel, ga bodo dobili pijanega na biciklu, mu bodo vzeli vse kategorije za vožnjo, tako za traktor, za avtobus, za kamion itd., malo karikiram, vendar res se bo to zgodilo, če ga bodo dobili alkoholiziranega na mopedu. Ne, to ni pomembno. Pomembno je, da so navili kazni do čudnih višin in da bodo dali občinskim redarjem večja pooblastila. Mislim, da se pri takem zakonu lahko človek samo nasmehne oziroma smeji tako, kot se je pri prejšnjih zakonih gospod minister smejal tistim razpravljavcem tukaj za tom govornico. V Slovenski nacionalni stranki zakonu ne bomo nasprotovali, ker nekaj dobrih rešitev, za silo rešitev, vseeno ima, vendar pa ste lahko prepričani, da bomo poskušali ob prvi priliki spremeniti tiste bedaste rešitve, ki jih je Združena lista socialnih demokratov napisala za samo sebe in ki hočejo pripeljati v Slovenijo zopet policijsko državo in policijski teror. Hvala.
Hvala, Zmago. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo podal Ivan Mamić. Prosim.
Pozdravljam vse prisotne v imenu poslanske skupine Nove Slovenije! Varnost cestnega prometa je eden od izzivov sodobne družbe, ki je vse bolj vpet v naše vsakdanje življenje. Na eni strani ga zaznamuje ogromen tehnološki razvoj avtomobilov ter cest, na drugi strani pa prometne nesreče ter izguba človeških življenj. Kljub temu, da je leta 1998 začel veljati novi zakon o varnosti v cestnem prometu in je število umrlih na naših cestah v sedmih letih padlo za tretjino, ne moremo in ne smemo tedanjemu zakonu pripisati velik pomen. V tem času je bilo zgrajenih kar nekaj kilometrov avtocest in kar je najpomembnejše, državljani so vložili velika sredstva v izboljšanje voznega parka in s tem posledično tudi v svojo varnost. Spremembe zakona so potrebne. Značilnost sedanjega zakona in predlaganega zakona sta predvsem v zvišanju kazni, tudi za 100%, zaradi varnostnega pasu, mobilnih telefonov in še kaj, torej, temelji na sami represiji. Vlada torej vidi izboljšanje prometne varnosti predvsem skozi denarne kazni, čeprav državljani nismo tako trdi, da ne bi zmogli izboljšati prometne kulture na civiliziran način. Ta zakon se tiče vsakega udeleženca v prometu, pešca, kolesarja, motorista, traktorista, do voznika motornega vozila. Zakon se bo moral naučiti vsak od njih oziroma nas. Ta predlog zakona je nesistematičen, zapleten, ureja vsako najmanjšo podrobnost vedenja udeležencev v prometu. In kakšen bi moral biti zakon? Preprost in sistematičen, da bi ga lahko razumeli vsi, ki se jih tiče. Ne samo zavozlan, je tudi birokratski. Ker če berem odstavke in člene, se tudi stvari pronavljajo, recimo kazen za 10 kilometrov se trikrat pronavlja v dveh členih, dikcija. Tako da bi to bilo dobro tudi prečesati.V poslanski skupini Nova Slovenija menimo, da tako zvišanje denarne kazni ni nujno, da bi pripomogli k izboljšanju prometne varnosti, zaradi česar smo tudi vložili amandmaje, kateri so bili, nekateri, sicer prevzeti. Žal je bilo teh premalo. In zakaj v Novi Sloveniji tako menimo? Bom navedel nekaj primerov. Poglejmo samo tiste najpogostejše prekrške in kazni zanje, ter jih primerjamo s tistimi v Švici, ker se zelo radi zgledujemo po državah, ki so v Evropski uniji, kot je tudi Slovenija od 1. maja. Za vožnjo kolesarja ponoči brez luči je v Švici, bom govoril v tolarjih, 6. 200 tolarjev, pri nas pa 20 tisoč tolarjev, torej več kot trikrat več. Za vožnjo avtomobila ponoči brez luči 10 tisoč, pri nas pa 30 tisoč. Za prekoračitev hitrosti do 10 kilometrov merjeno v naselju, v Švici plačaš 6.200, pri nas pa 10 tisoč tolarjev. Za vožnjo skozi rdečo luč na semaforju je v Švici kazen 40 tisoč, pri nas 60 tisoč. Če nisi privezan z varnostnim, z varnostnim, je v Švici kazen 10 tisoč, pri nas pa 20 tisoč. Nepravilno uporabljanje mobilnega telefona v Švici stane 16 tisoč, pri nas pa 20 tisoč. Zakaj se ne primerjamo z Evropsko unijo ali državami iz Evropske unije tudi po nesrečah v cestnem prometu. Če je kazen merilo prometnih nesreč, to se pravi, da bi morali pri nas zmanjšati kazni. Bi bilo mogoče pametno poskusiti. Res pa je tudi to, da se kazni v Švici za prehitro vožnjo višajo hitreje kot pri nas. Če torej primerjamo njihove in naše kazni in upoštevamo, da imajo vsaj dvakrat višji standard, vidimo, da so naše kazni astronomske. Torej uničevalne, ne pa vzgojne. V Švici za njihovo prometno varnost in kulturo ni potrebna represija in astronomske kazni. Res je, da živijo na večjem kulturnem nivoju kot mi, toda bi se dalo marsikaj tudi narediti. Kakšne bi rešitve bile, se opravičujem še za nekaj sekund podaljška. Avtoceste veliko pripomorejo k boljši prometni varnosti, saj je dokazano, da je na območju avtocest 6 do 7-krat manj hujših prometnih nesreč. Kljub temu se cestnine dražijo neprestano. Za vožnjo od Ljubljane do Maribora je treba plačati 1.840, medtem ko letna vinjeta za švicarske avtoceste stane 4.000 tolarjev. Vožnja po avtocesti bi morala biti stimulativna, kar še zdaleč ni pri nas. Drugo, kultura se ne pridobi skozi represijo, ampak skozi vzgojo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]družbi in ne nazadnje tudi v avtošoli. Prav pri mladih se je sedaj veljavni zakon najslabše odrezal, saj se je število nesreč in žrtev pri njih najmanj zmanjšalo. Razlogov za to je več, od uporništva mladih, potrebe po samopotrditvi, življenjskega stila, lahkotne in nagle kompenzacije mladostniških neuspehov. Zdaj, ko mi zmanjkuje časa, bi samo še postavil eno vprašanje v zvezi z občinskimi redarji. Kdo bo plačeval te občinske redarje, država, ki nalaga delo, ali občina, ker delajo na občinskem nivoju? Če to občina plača, potem je to samo še en prispevek k centralizaciji, ki je itak prevelika. Hvala lepa.
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Vodili jo bomo na podlagi pregleda amandmajev z dne 14.6.2004 s pripombo, da je amandma k členu 158 poslanskega kluba LDS umaknjen, za kar ste dobili tudi pisno gradivo. Pri amandmajih boste dobili besedo. Prehajam na člen 14 in amandma k členu 14, ki ga je vložila poslanska skupina oziroma poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije. Kdo želi besedo? Kolega Dušan Vučko ima besedo, prosim.
Hvala, predsedujoči. Že pri predstavitvi stališča poslanske skupine je bil povedan osnovni razlog za ta amandma. Zaradi slabe priprave na govor nisem uspel povedati še nekaj, in bi to izkoristil na hitro. V poslanskem klubu so seveda še določeni pomisleki nad smiselnostjo tiste rešitve, ki se nanaša na opravljanje meritev hitrosti v naseljih s fiksno postavljenimi merilniki hitrosti. Potem je prevladalo stališče, da to ostane znotraj obstoječega zakona, ker en del poslanske skupine meni, da to seveda lahko prispeva k umirjanju prometa v naseljih. Seveda s tem, ko umirjamo promet v naseljih,povečamo tudi varnost na tistih delih, kjer je zlasti hitrost pereč problem. Seveda pa opozarjamo, da te naprave ne smejo biti sredstvo za polnjenje občinskih proračunov, temveč morajo biti postavljeni le na tistih mestih, kjer je tako umirjanje prometa nujno, smiselno. Kje so pa ta mesta, se pa bojim, da bodo povedali vsi, predvsem krajani, občani posameznih sredin. To pa lahko pomeni določen problem za občine, ker se bo pojavila zahteva, in povsem legitimno pravico do tega imajo, da občina postavi te naprave tam, kjer bodo oni želeli. Kar pomeni, da to na nek način pomeni tudi strošek za občine, ki pa seveda v povezavi z zakonom ni najbolj predviden. Okoli tega obstaja še določena dilema. Jaz osebno se nagibam k rešitvi, da če že, potem je treba jasno zapisati, kje naj bi to bilo, vendar za to imamo še čas v tretji obravnavi.
Hvala lepa. Besedo bom dal ministru, ker se je prijavil k razpravi in želi pri tem členu tudi razpravljati. Prosim.
Hvala lepa. Jaz sem sicer želel razpravljati tudi o nekaterih drugih vprašanjih, pa zgleda, da po poslovniku te možnosti ni, da bi človek odgovoril na nekatere napačne podatke, ki so bili tu danes izrečeni v zvezi s prometno varnostjo Slovenije, pa tudi v zvezi z nekaterimi žalitvami, ki so bile tu izrečene, in nekaterimi ponesrečenimi poskusi vnašanja politike v prometno varnost, kar je seveda nekaj nemogočega in neverodostojnega. Ampak, če lahko razpravljam samo o tem določilu, bi rekel naslednje. Vlada ne bo nasprotovala temu, da se predložene pristojnosti redarjev zmanjšajo. Moram pa reči, da nam je žal, da je takšno razpoloženje v poslanski skupini, ki je to predlagala, zaradi tega, ker smatramo, da s predlaganim urejenim sistemom redarstev v Sloveniji uvajamo dodatno zelo pomembno orodje za zagotavljanje varnosti v cestnem prometu na občinski ravni. Če je že predlog lahko deležen podpore, pa nikakor ne more biti obrazložitev, kot jo je dal gospod Vučko, namreč ni točno, da se uvaja občinska policija, ni točno, da se razbremenjuje policija na ta način, da se uvajajo redarji, ni točno, da se policija kakorkoli umika in zmanjšuje svoje naloge. Prav nikjer v tem poročilu ne najdete podlage za kaj takšnega. Ne najdete podlage niti za ime lokalna, mestna, komunalna ali kakršnakoli policija, ne najdete podlage za to, da policija v manjšem obsegu izvršuje tiste pristojnosti, ki so redarjem poverjene v 14. členu novega zakona. Seveda pa je vedno stvar presoje, tudi politične presoje, tudi presoje, ki je vezana na občutek javnosti do tega vprašanja, to je legitimno, zaradi tega vlada temu ne bo nasprotovala. Bo pa vsekakor nasprotovala vsakemu nadaljnjemu ožanju pristojnosti občinskih redarjev, ker to pomeni nov korak k zmanševanju pomena tega dodatnega orodja za zagotavljanjevarnosti na občinski ravni. Ne pozabite, spoštovane kolegice in kolegi, da je največ nesreč na lokalni ravni. Da lahko na lokalni ravni prek večje odgovornosti županov, prek urejenega redarstva, usposobljenega redarstva veliko prispevamo k temu, da se ta odstotek, ki ste ga nekateri kritizirali, ta slaba raven prometne varnosti v Sloveniji popravi. Če smo za večjo prometno varnost, bodimo tudi za ustrezna orodja. In še vprašanje, ki je bilo izrecno zastavljeno, hkrati pa že sodba, da gre za centralizem. V zakonu o občinskem redarstvu, če ste ga videli [[je že v državnem zboru]] , je predvideno, da je prihodek od glob, ki jih zaračunajo redarji, prihodek občinskega proračuna in to je podlaga za financiranje, in to v 100%, torej v celoti. Ne gre za nalaganje nekih novih nalog, za katere ni nobenih finančnih podlag; to je v zakonu o občinskem redarstvu izrecno zapisano. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Janez Komljanec.
Hvala lepa, podpredsednik. Sam bom podprl ta amandma k 14. členu, pa ne razmišljam o tem, da bi redarji nekako privzemali naloge, ki jih ima policija, ampak praktično, bom rekel, pač iz prakse - moram povedati, da sem v občini uvajal redarsko službo. Mogoče, da Ljubljana to potrebuje, v to se ne bom vmešaval - je treba vedeti, da ima Slovenija pretežno manjša mesta in ti ljudje, ki opravljajo redarsko službo, poznajo vse te domačine. V občinah imamo probleme, zato je treba tistega, ki ima pooblastila in ki lahko pošlje občana k sodniku za prekrške,ponavadi na tem delovnem mestu imeti nekoga iz druge občine, in to ravno zaradi tega. Tudi pogovarjal sem se s svojimi redarji glede tega in nočejo imeti takih pooblastil, policijskih pooblastil, razen tega, kar smo tudi tu zapisali. Naj povem, da so problemi z nekaterimi vozniki podnevi in ponoči. Primer šikan, kjer je promet omejen na 30 kilometrov na uro, podirajo ponoči tudi prometne znake na teh šikanah. Z namestitvijo radarjev, bom rekel kar po domače, ki bodo fotografirali prehitre voznike na teh mestih, kjer ponoči tudi povzročajo hrup in nevarnost za pešce, kolikor jih je pač, je tisto, kar pravzaprav tudi soglašam, ker pričakujejo, da se bo točno vedelo, kdo je razgrajal in kdo je kaj počel. Gre za varnost prometa v naseljih in mestih. Tako da mislim, da tudi kar se tiče sedanjega pobiranja, gre v občinski proračun, in tudi redarska služba - to niso javni uslužbenci. To ne sodi v upravo, če tako rečem, ampak se financira tudi iz drugih sredstev, posebno še iz pobranih sredstev od prekrškov. Tako mislim, da je to treba razumeti predvsem manjša mesta. Vemo pa tudi, da marsikje redarske službe tudi ne bo. Zaenkrat je predpisana v mestnih občinah in tam se tudi izvaja. Tako da mislim, da je te tri, štiri ukrepe, ki jih predlagamo s tem amandmajem, treba podpreti in da bi bili vsaj v tej fazi tudi koristni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bogdan Barovič ima besedo.
Hvala lepa. Če prav razumem, govorimo o amandmajih in zdaj govorimo o amandmajih k 14. členu.
Amandma k 14. členu je v razpravi.
Vse lepo in prav o občinskem redarstvu, verjetno pa spoštovani gospod minister veste, da je bil zakon včeraj umaknjen z dnevnega reda te seje, torej zakon o občinskem redarstvu, ki naj bi bil povezan tudi s tem členom v zakonu o prometu. Pustimo to. Zakon, 14. člen ni slab, pa vendarle zakaj ne bi spremenili tistega, o čemer je bil izražen dvom in o čemer bo še izražen dvom. Meni je osebno izražen dvom, kako lahko redarji opravljajo meritev hitrosti s fiksno postavljenimi merilniki in kaj s tem stori. Jaz vam bom povedal iz prakse, imam to srečo ali pa smolo, da sem tudi župan. Pred nevarnimi mesti, tam kjer so šole, smo v skladu z veljavno zakonodajo postavili ležeče policajein odtoke, ki so umirili promet. Preventivno smo ukrepali. Povejte mi, če bo redar postavil ali pa če bomo imeli kamero, kaj bomo s tem naredili. Kamera bo zabeležila, da je nekdo peljal 70 kilometrov na uro, recimo, ampak s tem ne bomo naredil nič, pa nekoga kaznovali, če ga bomo. Drug problem, kar se tiče občinskega redarstva, je in prav je, da imajo svoje pristojnosti na občinskih, lokalnih cestah in prav je, da ukrepajo. Ampak po drugi strani dovolite, da vam povem, v občini, ki šteje 20.000 prebivalcev, še danes, če gremo zdaj vprašati, mi recimo ravno vaša opcija, ki je, žal, v opoziciji, ne dovoli zaposliti redarjev. Po eni strani dajemo pristojnosti redarjem, po drugi strani zakon jemljemo zato, ker, pač pustimo, ampak je povezan, občinske redarje ven, po tretji strani imamo ovire sploh te redarje zaposlovati. Zato smo tu v tem državnem zboru, da se uskladimo. Zato jaz mislim, da je gospod Dušan Vučko mislil dobro, jaz se v imenu Slovenske nacionalne stranke, še posebej pa v svojem imenu strinjam, da se uskladimo in da vidimo, ali je boljše postaviti ležeče policaje ali je boljše postaviti odtoke tam, kjer je možno, ali je boljše postaviti te kamere. Mislim, da nič hudega ni, če še ta člen, dokler je možno amandmirati, spreminjamo v korist in dobro temu zakonu. Hvala.
Hvala. Besedo ima Leo Kremžar.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz sem malce začuden, pa ne bi rad bil nevljuden, nad nastopom ministra. Jaz bi pričakoval, da vse to, kar je minister povedal, kar bi bilo treba narediti in kje je koristnost te ideje, da se zaščitijo ljudje, popolnoma soglašam s tem, ampak to je naloga policije po moji sodbi in nikogar drugega. Absolutno sem proti temu, da uvajamo kakršnekoli zametke, pa tudi če se ne imenujejo, ampak bi lahko postali zametki neke lokalne policije. Glejte, mi imamo v tem našem amandmaju in upam, da bom prepričal kolegice in kolege, da bomo še zamandmirali ta amandma do tretje obravnave, imamo napisano med drugim tudi to: Pri opravljanju navedenih nalog občinski redarji izrekajo globe in opozorila ter izvajajo pooblastila in ukrepe, ki so preneseni nanje s tem in drugimi zakoni, ter ukrepe, določene z ob činskimi predpisi. Gospodje, jaz sem župan. Jaz nočem imeti možnosti, da bom z občinskimipredpisi predpisoval svoji, sedaj grdo govorim, lokalni policiji, kaj bo počenjala in kaj bo ustvarjala in kaj bo delala. To je eno. Drugo, radarji, merilci hitrosti, o katerih govorimo, ki bi jih postavljale občine. Sem za to, da občine sofinancirajo, če policija nima dovolj denarja, da se najde sistem, ampak da to ostane znotraj stroke, da bo strokovno postavljeno tam, kamor stroka reče, da bo strokovno nadzorovano in da bo izvrševano vse kot stroka. Stroka je pa v tem primeru policija, ne župan in ne občinski svet. Zato ne prenašajmo stvari na nekoga, ki na za to uspodobljen. Strinjam sem in kadar gre za varnost nič ni predrago in je prav, da tudi občine pripomorejo k temu in da sodelujejo tudi s finančnimi sredstvi, se strinjam. Ampak sistem ni pravi,po moji sodbi. Zato mislim, da bi to absolutno morali in tiste želje nekaterih, tudi županov najbrž, da bi imeli svoje lokalne šerife in lokalno policijo, je treba v kali zatreti. Pa še nekaj. Če to zapišemo, bodo pritiski na občinske svetnike, občinske svete, župane, vsaka ulica bo hotela imeti svoj radar upravičeno. Imeli bomo mnogo več škode, kot koristi od tega. Se strinjam, treba je okrepiti policijo, če jo je premalo, treba je dati več denarja policiji za te zadeve, ne tako, kot sem slišal, da je menda predvideno za prihodnje leto nakup samo enega radarja, merilca hitrosti. To da. In tudi z občinskimi sredstvi, kjer so zadeve kritične. Ampak ne nove policije in novih policajev v tej državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Franc Lenko ima besedo.
Hvala lepa. Dotaknil bi se ravno te razprave, ki je sedaj tekla, in sicer opravljanje meritev hitrosti v naseljih s fiksno postavljenimi merilci. Če bomo mi to zadevo prepustili čisto lokalnim skupnostim, se bo zgodilo to, kar se je zgodilo s postavljanjem tabel označb naselja. V okolju iz katerega prihajam imamo primer, pa ne samo eden, ampak jih je več, kjer je tabla za označbo kraja najmanj 200 metrov pred naseljem. In kako so si določili to mesto? Meja katastrske občine je bila in lokalna skupnost je izsilila, da je postavila prometni znak tam. To se pravi, da bo na drugi strani te kamere razporedila tako, da jih v bistvu ne bo možno strokovno utemeljiti. Tu se pridružujem mnenju gospoda Kremžarja, da naj tu ostanestroka, naj se postavijo tam, kjer dejansko morajo biti, ne pa to prepustiti čisto lokalnim skupnostim. Hvala lepa.
Dušan Vučko, nato pa Franc Sušnik.
Hvala. Spoštovani minister, jaz sem predstavljal stališče poslanskega kluba LDS, kjer je večinsko prevladala ta argumentacija. Vaše mnenje je tako legitimno kot naše. Jaz seveda sem govoril o prikritem uvajanju. Zakaj prikritem? Ali skozi stranska vrata, kot sem jaz poudaril. Zato, ker če govorimo o pooblastilih, ki so tipična za policijo, če govorimo o nalogah, ki so naloge policije, potem de facto to pomeni lokalno policijo, de iure pa ne, s tem se pa strinjam, ker nikjer to ne piše. In se strinjam, vi ste tudi na odboru povedali jasno, da ne gre za umik policije, ampak povedal bom en primer. Ne daleč nazaj je policija tudi nadzirala mirujoč promet, parkirana vozila. To je postal velik problem. Začela so se ustanavljati sredi 80-ih let občinska redarstva. Danes je situacija taka: policist, uniformiran, se brez problema vozi mimo napačno parkiranih vozil, ker ve, da je to pristojnost občinskih redarstev. Če bi mi danes uspelo pokazati, koliko od vseh 600.000 izrečenih denarnih kazni je bilo izrečenih za nepravilno parkiranje, si upam staviti, da je ta odstotektako neznaten in to je razlog zakaj črtamo nadzor nad kolesarji. Posledično to pomeni čez nekaj let, da tudi policisti, ko bodo videli kolesarja tako ali drugače, ali pešca, oni so "mačoti", to ni naša stavar, to je lokalna zadeva v mestih in bo šel mimo.Seveda, ko bo nesreča, bo moral priti pa obravnavat. Ampak to je ta bojazen. Lahko se začnemo pogovarjati tudi o uvedbi lokalne policije, ampak na način, kot so se ga to lotili v drugih državah, čeprav Evropa, bomo lahko ugotovili, da je to bolj izjema kot pravilo.
Hvala. Franc Sušnik ima besedo.
Hvala lepa. Jaz razumem poskus uvajanja občinskega redarstva in pa prenos določenih pristojnosti v smislu policijskih pristojnosti, v sklopu zagotavljanja in izvajanja zakona o varnosti in cestnem prometu tudi kot en način popraviti tisto, kar se je v preteklosti zgodilo, ko ste ukinjali policijske postaje v manjših krajih, kar je bilo sigurno narobe, ker zdaj prisotnosti, tiste preventivne prisotnosti policistov enostavno ni več. Zdaj bom pa še eno drugo stvar si drznil reči. Gospod minister, iz vašega izvajanja, ko ste rekli, da je zagotovljeno tudi financiranje občinskih redarjev, se nehote da popolnoma jasno razbrati tudi vaš pogled na delo policije. Kotirati, da vas bomo lahko plačali. Tako vi, bom rekel, razlagate način financiranja občinskih redarjev. Zdaj vas pa vprašam, kako pa tam in v tistih občinah, kjer redar bo, pa ne bo prekrškar, kako se bo financiral. Kako se bo financiral? In če bi pri delu policije malo manj normirali, pa več usmerjali delo policistov v preventivno smer, bi verjetno bili rezultati prometne varnosti - čeprav vemo, da lahko samo v nekem delu vplivajo na prometno varnost - bistveno večji. Razmisliti bi bilo potrebno o uvajanju, pa o razpršenosti policijskih postaj, o uvajanju občinskih policajev, ampak ne občinskih policajev kot občinskih uslužbencev, ampak kot državnih uslužbencev. Na vsak način bodo pa zelo slabo živeli, če se bodo financirali samo iz glob, ki jih bo možno pobrati v neki občini, kjer so ljudje osveščeni, kjer se bodo držali prometnih predpisov. In po vaši razlagi bo tisti trenutek, ko ne bo več prekrškov, ta redar oziroma policaj brez zaslužka. To ne vzdrži.
Minister.
Ta razprava je nekoliko podcenjujoča do policije. Prvič, policisti imajo bistveno širša pooblastila in naloge, kot so predvidene v določilu 14. člena. Primerjava občinskih redarjev s policisti je naravnost zavajujoča in rekel bi celo podcenjujoča do policije. Spoštovani kolegi, jaz bi vas prosil, da ne uporabljate tovrstnih primerjav in da ne govorite o občinski policiji. Prav nikjer nimate podlage za to. Če imate kje v zakonu zapisano izraz občinska ali lokalna policija, mi to pokažite, jaz mislim, da tega ne boste videli, kar pomeni, da tega ni. In ne govorite pejorativno o policiji in ji ne zmanjšujete pristojnosti na ta način, da opravljajo samo posle redarjev. To je eno. Drugo. Povezovanje to z reorganizacijo policije nima nobenega racionalnega temelja. Reorganizacija policije je nastala leta 1999 s pokrivanjem terena, ne samo iz pisarn, ampak tudi preko policijskega patruljiranja v krajih, kjer so se ukinili oddelki. Že opravljena analiza te organizacijske prenove, ugotovili smo določene šibkosti, nameravamo jih odpravljati, imamo že predlog v tej zvezi. Ampak ne z občinskim redarstvom. To z občinskim redarstvom nima nobene zveze. Nadomeščanje organizacijskih pomanjkljivosti policije zuvajanjem občinskih redarstev je preprosto povedano rezultat neobveščenosti oziroma premajhnega poznavanja te problematike.
Hvala. Bogdan Barovič [[...]]
Se opravičujem, kar pa zadeva financiranja. Mislim, da je zelo principialno zagotoviti občinam, to tudi vi večkrat terjate, in to legitimno in upravičeno terjate, da če se občinam poverijo kakšne naloge, v tem primeru se niti ne poverjajo, ker po zakonu o občinskem redarstvu je samo fakultativno dana možnost, kar pomeni, nič se ne zadolžujejo dodatno občine. Da je prav, da se priskrbijo viri. To niso viri za preživetje občinskih redarjev, ampak so viri financiranja, s katerimi občina iz svojega proračuna lahko pokriva to dejavnost. Vsakršno drugo prikazovanje tega ni preveč dobronamerno. Sedaj ne govorimo o vprašanju, ali občinam ponuditi orodje, s katerim bodo lahko prevzele del aktivnosti za boljšo prometno varnost tudi same. Ta trenutek kljub temu, da je v nacionalnem programu varnosti cestnega prometa izrecno ugotovljeno, da je na občinski ravni treba storiti več za večjo varnost, posebnih orodij občine nimajo. Sedaj jim ta orodja ponujamo. Gre preprosto za vprašanje, ali hočemo, da je več varnosti tudi na občinski ravni ali ne. Z ukinjanjem pristojnosti iz zakona o varnosti cestnega prometa bomo ukinili orodja za zagotavljanje varnosti na občinski ravni. Rekel sem, da temu amandmaju vlada ne bo nasprotovala, vsakemu nadaljnjemu ukinjanju pristojnosti občinskih redarjev pa, ker se nam zdi, da s tem jemljemo možnost za večjo varnost na občinski ravni.
Bogdan Barovič, imate besedo.
Hvala lepa. Glejte, gospod minister, ravno prav, da se je ta debata razvnela. Osebno, kot poslanec Slovenske nacionalne stranke in kot župan, podpiram pomen in vlogo [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Ja, ne, mislim, da se pogovarjamo o resnih zadevah, ne da se menimo eni med sabo [[...]]Mislim, saj nočem, ne, tamle je gospod minister Mi želimo, ampak povezano je tudi z ministrstvom za notranje zadeve. Po drugi strani zakon, če ga boste natančno pogledali, o javnih uslužbencih, in če neka občina ni imela opcije zaposliti redarja, ga pač ne more. Mi smo ga, ker ga potrebujemo. Prav je,ampak smo ga zaposlili prek javnih del, prek nekih pogodb in tako naprej. Lovimo se za nekaj, kar je v tem zakonu predvideno. Pomeni, neusklajenost zakona o občinskem redarstvu, zakona o javnih uslužbencih in seveda tudi tega zakona, če ga bomo sprejeli. Dajmo to urediti, dogovorimo se, bodimo fer eni do drugih. Drugič, imate prav, občinski redar lahko ogromno pripomore k ureditvi prometa, ogromno. Vendar občinski redar, moramo vedeti, da ima še druge obveznosti. Vsaj mislim tako, ker v alinei piše, da mora opravljati tudi ukrepe, ki so prineseni z zakonskimi, podzakonskimi akti in tako naprej. Tudi to moramo vedeti. In tretjič bi rad dejal, veseli bomo, če boste naredili preverjanje, primer: brez zakonov, brez odlokov. Ko se je menjalo vodstvo policije v naši občini, smo že dvakrat naredili dogovorno skupno akcijo, ne da bi se vprašali, čigava je ta cesta, čigava je ona cesta, zakaj ti tam, zakaj on tam. Ne, skupaj smo se dogovorili in smo naredili skupno akcijo in nadzor prometa - vse, kar je tule napisano. To je dokaz, da je prav, da uredimo, vendar želimo - in tu podpiram kolegice in kolege tudi iz vrst Liberalne demokracije -, da ta 14. člen oblikujemo tako, da bo občinskemu redarstvu dal veljavo, pomen in seveda možnosti, ker 192 občin je po velikosti zelo različnih. Mislim, da ni prav, da se vi razburjate, spoštovani minister, češ, primerjava, redar gor redar dol, policija gor policija dol. Tudi gospod Leo Kremžar je imel prav. V določenih, včeraj ko smo govorili, pristojnostih lahko tako kot je dejal v šali, postanejo občinski redarji lokalni šerifi. Če bi se sprejelo, da lahko nosi orožje in ne vem kaj, potem to je res nesmisel, ampak danes rešujemo promet. In še nekaj bi predlagal. Ocenjujem, da je merilnik hitrosti, ki obstaja na nekaterih koncih Slovenije, ki ni radar, ki nima nadzorne in kaznovalne funkcije, ampak opozarja: "vi vozite s hitrostjo, ne vem, toliko in toliko kilometrov na uro", odlična rešitev na tistih številnih točkah, ki so kritične. Ne zgolj po državi, temveč v vsaki občini. Predlagam, če je možno, se opravičujem, tako podrobno ne poznam tega zakona, da mogoče ta merilnik hitrosti, ki opozarja "vi vozite s hitrostjo..." pa je verjetno tudi cenejši, manj stroškov, nima kaznovalne funkcije, ima opozorilno funkcijo, da bi tega vnesli v zakon in bi bil - , če je seveda možno, jaz ne vem - obvezen na kritičnih točkah, ki jih seveda absolutno strokovnjaki v prometu poznajo, tudi to je predlog. Jaz vidim, da je današnja razprav v zvezi s tem zakonom razprava, ki ima en sam cilj, da najdemo skupne rešitve, ki bodo dejansko prispevale v dobro vsem, ne da se bomo kregali, politično primerjali neka politična izhodišča in tako naprej. So določena stališča, kjer politično tudi lahko vpletamo, ampak če že govorimo o teh stvareh, predlagam, da najdemo nek konsenz, ki bo pomenil varnost in zanesljivost in predvsem posodobitev v cestnem prometu. Tako se bom oglasil še k amandmaju k 131. členu, kjer tudi lahko rečem, da smo nekako skupaj, ne glede na politično opcijo, našli eno rešitev za katero upam, da bo tudi sprejeta.
Hvala. Besedo dajem Silvi Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Jaz verjamem, da je čisto normalno, da so občinski redarji in način njihovega delovanja pač razburili javnost, sploh pa poslance državnega zbora, glede na to, da jih je kar dosti, ki opravljajo tudi županske funkcije ali pa so podžupani, mestni svetniki oziroma občinski svetniki. V Ljubljani lahko rečem, da imamo vrsto let kar relativno dobro prakso izvajanje, redarske službe. Bila je ustanovljena z občinskim odlokom, ker je tudi skupnost občin takrat, glede na vzor vseh evropskih mest, zadevo priporočala. Seveda so dileme, kako in na kakšen način izvajati to službo. Služba mora zelo intenzivno sodelovati z ministrstvom za notranje zadeve. Bolj ko je služba organizirana in bolj ko sodeluje, bo tudi varnost v prometu večja. Sigurno pa osnovna funkcija teh občinskih redarjev ni samo prometna varnost občanov, ampak oni imajo na sploh varnost in ogledovanje mestne okolice in mestasamega ter tudi obnašanje posameznikov, ne nazadnje tudi, ali se drugi odloki, ki so sprejeti na področju lokalne skupnosti, konkretno mesta, izvajajo tako, kot so bili sprejeti. Da ne govorimo o zelenicah, da ne govorim o opozarjanju. Sigurno pa organizacija in način organiziranja te službe, število zaposlenih, izmene, razporeditev le-teh glede na posamezne obremenitve v določenih predelih mesta, so problematične in so odvisne tudi od samih menedžerskih sposobnosti tistega, ki vodi to redarsko službo. Jaz mislim, da je zelo pozitivno, da sledimo dobrim izkušnjam evropskih mest, ki imajo redarsko službo na ta način urejeno. Da pa se ne zgledujemo po tistih redkih izjemah, ki se pač poizkušajo na en način premestiti na druge kontinente po vzorih na razno razne cene filme itd. Jaz mislim, da je dobro slediti predvsem pogledu na redarsko službo v sodelovanju z nadzorom in izboljšanjem prometne varnostni na sploh.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo o amandmaju k 14. členu? Če ne, zaključujem razpravo o 14. členu in amandmaju, ki ga je vložil poslanski klub LDS. Prehajam na 20.a člen. Amandma k temu členu je vložil prav tako poslanski klub LDS. Kdo želi o njem razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 20.a členu in amandmaju. Prehajam na 52. člen in amandma k temu členu. Prav tako je vložen s strani poslanskega kluba LDS. Kdo želi besedo? Kolega Dušan Vučko, prosim.
Mi predlagamo dopolnitev tega člena, in sicer na podlagi mnenja. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve v krog opravičencev, ki smejo na označenem parkirnem prostoru za invalida parkirati vozilo, ni povsem zajelo vseh oseb. S tem amandmajem vključujemo osebe, ki imajo zaradi izgube, okvare ali paraliziranosti spodnjih okončin ali medenice priznano najmanj 80% telesno okvaro, osebe z multiplosklerozo in osebe z mišičnimi in živčno mišičnimi obolenji z ocenjeno najmanj 30% telesno okvaro, saj so to invalidi gibalno ovirani. V predlagani novi četrti alinei se vključujejo med upravičence do parkiranja na označenih parkirnih prostorih tudi osebe, ki nimajo priznanega statusa invalida. Ta del se mi zdi zelo pomemben. Gre za to, da zaradi sklicevanja na konkretne zakone po naši oceni res ni potrebno, ni povsem jasno glede pravice staršev otrok, ki imajo posebne potrebe in so gibalno ovirani. Otrokom do dopolnjenega 18. leta starosti namreč ne priznavajo telesnih okvar, niti ne dobivajo statusa invalida. Tudi sklicevanje na zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami ne pride v poštev zaradi integriranega šolstva. Zato četrto alineo spremenimo tako, da med upravičence uvrščamo tudi spremljevalce, ki se vozijo in spremljajo mladoletno osebo, ki je težko telesno ali duševno prizadeta oziroma je zaradi izgube okvare paraliziranosti spodnjih okončin ali medicine ovirana pri gibanju. Če dodam še nekaj, ob nešteto nepravilno parkiranih vozilih, ki jih danes vidimo v tej Sloveniji, se mi zdi, ali na mestih, kjer mogoče res to ni potrebno, se mi zdi pravilno, da uvrstimo te ljudi in da ne bi tukaj se šli, kaj to pomeni z vidika nepravilnega parkiranja. Gre za nekaj tisoč oseb v Sloveniji in če ne drugega, te otroke je treba do te mere zaščiti, da tudi spremljevalec parkira na tem mestu. Na odboru pa smo podprli tudi tisto določbo, ki se mi zdi zelo dobra, in tukaj je treba odboru in vsem poslancem priznati neko tenkočutnost do tega vprašanja, da so ti, ki imajo te nalepke, izenačeni tudi na nek način s tistimi, ki opravljajo intervencijsko službo, da lahko do dve uri parkira tudi na pločniku. Seveda ob tem razumemo, da so predhodno dobili to nalepko samo tiste osebe, ki so res upravičene.
Hvala. Želi še kdo besedo? Kolegica Zupanova.
Hvala lepa za besedo. V zvezi z amandmajem k 52. členu bi sama želela tudi dati svoj prispevek, in sicer v tej smeri, da naš prometnovarnostni sistem še vedno pretežno temelji prav na strahu pred kaznijo. Policisti po statistikah, ki jih lahko preberemo, izvedejo med600 do 700.000 ukrepov letno in približno 600.000 voznikov kaznujejo, 100.000 pa jih predajo sodniku za prekrške. V enem letu torej kaznujejo vsakega drugega voznika. Sprašujem se, amandma se nanaša tudi na globe, s katerimi se kaznujejo vozniki za prekrške, ali dejansko povečane kazni lahko spremenijo odnos voznikov do vožnje in s tem prispevajo tudi k večji varnosti. Ob tem pa bi rada vprašala gospoda ministra, koliko kazni je bilo zaračunano prejšnje leto, če drži ta podatek, da 600.000 voznikov se kaznuje, in koliko jih je bilo dejansko plačanih. Vemo, da cela skupina ljudi, recimo, študentje, Romi, kazni sploh ne plačujejo. Jaz mislim, da ta podatek nam boste lahko posredovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Minister, želite odgovoriti na to vprašanje? Ni pa stvar tega amandmaja. Nihče več ne želi razpravljati o členu 52 in amandmaju. Zaključujem razpravo o tem členu in vloženem amandmaju. Prehajam na člen 91. Poslanski klub LDS je vložil amandma k temu členu. Kdo želi besedo? Kolega Sušnik.
Spoštovani podpredsednik! Ta amandma je milo rečeno čuden in ne more se trditi oziroma predlagatelj amandmaja pod nobenim pogojem, sem prepričan, ne more najti opravičila, da je uveljavitev tega amandmaja kakršenkoli prispevek oziroma da gre za prispevek k višji prometni varnosti. Poglejte, že itak je grozovit nered, ker niste določili neke mreže, neke razumne mreže postaj oziroma delavnic, kjer se izvajajo tehnični pregledi, odpraviti omejeno določeno starost vozil za prevoze otrok pod izgovorom, da so pač podvrženi tehničnim pregledom, za katerega sem ravno prej ugotovil, da se pojavlja določen nered, ker ste izgubili vajeti iz roke in imamo kar naenkrat preveč delavnic, ki imajo pooblastila za tehnične preglede. Enostavno ne morejo vzdržati niti same sebe oziroma bo s tem, da so ukinjeni tehnični pregledi starejših vozil stanje še bistveno slabše. Prepuščati potem "ispravnost" starih vozil za prevoz šolskih otrok oziroma ne omejiti starosti prevoznih sredstev, v katerih se vozijo naši otroci, je preprosto in milo rečeno povedano neodgovorno. Jaz razumem stisko avtobusnih prevoznikov velikih avtobusnih prevoznikov, ki so v preteklosti, bom rekel, tudi zlobirali to, da je do te omejitve starosti prišlo. Da pa so se zdaj zaradi drugih danosti ali pa zaradi drugih zadev prav ti isti prevozniki znašli v nezavidljivi situaciji zaradi starega voznega parka, da bi svojo kožo reševali na račun varnosti otrok, to milo rečeno ne gre, milo rečeno ne gre. Jaz odločno nasprotujem temu amandmaju. Na vsak način je treba ohraniti ureditev. Tukaj greste v smeri manjše prometne varnosti, če boste pristali in soglašali s tem amandmajem. Na vsak način je potrebno ohraniti veljavno ureditev, da se uveljavlja in obdrži neka predpisana starost kombijev, avtobusov, s katerim se vozijo naši otroci. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sušnik. Minister ima besedo.
Najprej odgovor spoštovani poslanki. Statistika kaže, da je približno 60%, 600.000 izrečenih kazni izterjanih. To je odgovor, ki ste ga želeli. Predpostavljamo pa, da bo na podlagi sistema, ki ga uvajamo sedaj, kjer bo bistveno več izrečenih kazni s strani policistov in manj s strani sodnika za prekrške vendarle ta stopnja bistveno višja. Sedaj pa na razpravo kolega Sušnika. V prvem delu, ko govori o tem, da imamo preveč servisnih organizacij, ki izvajajo tehnične preglede in navaja argumentacijo v tej zvezi, se seveda ne strinjam. Imamo premalo, gledati pa moramo, ne z vidika servisnih organizacij, ampak z vidika uporabnika tehničnega pregleda. In dokler bodo še vrste pred tehničnimi pregledi jih bo že iz tega naslova premalo. Mi si bomo prizadevali, da bo ta storitev, tehnični pregled, čim bolj dosegljiva, na čim večjemštevilu in tu se dejansko s sistemom, ki ga uvajamo, ponudba ne tem trgu še povečuje. Raztega se na prodajalce avtomobilov in tako naprej. Tako bo, v kontekstu odprtega trga na tem področju potrebna računica o tem, koliko se komu splača. Ampak gledati moramo z vidika uporabnika. Kar pa zadeva drugega vašega stališča, se pa z njim močno strinjam. Vlada temu amandmaju nasprotuje. Mi smo tudi proti temu, da se starost, ki je dodatna omejitev, za avtobuse, ki prevažajo otroke, odpravi iz zakona. Mi štejemo, da je potrebno, da ostane. Ni dovolj tehnični pregled kot garancija za brezhibnost tehničnih pregledov oziroma je prav, da ko gre za tako občutljivo vprašanje, kot je prevoz otrok, ostaja še dodatna garancija, to je prepoved, da je vozilo starejše od tistega števila let, ki je določeno s podzakonskim predpisom. To pa je sedaj 12 let. Zelo verjetno bo tudi v prihodnje prepoved ob takšni zakonski podlagi za vožnjo strah z avtobusi, ki bodo starejši od 12 let. Imamo nekaj primerov nesreč s tega področja, ko se je avtobus z otroki ponesrečil, pa je bil tik pred tehnično pregledan, bil pa je starejši od 12 let. Nenadoma so mu odpovedale zavore. Svarim pred tem, da ta amandma sprejmemo in na ta način prevzemamo odgovornost za morebiti kakšno nesrečo z avtobusi v prihodnje.
Hvala. Kolega Dušan Vučko.
Jaz bom kot član poslanske skupine pri glasovanju glasoval proti temu amandmaju, čeprav menim, da osnovni element, zagotovitev, da je neko vozilo tehnično brezhibno, ni zgolj starost. Če bi bil ta amandma sprejet, ima minister po tej določbi pristojnost, da s podzakonskim aktom jasno opredeli opremo in druge pogoje. Če gremo na posamezne segmente varnosti, lahko ugotovimo, da je ena od normalnih zahtev, da je vozilo, kiprevaža, če gre za avtobus, opremljeno z ABS. Seveda, da bomo pa bolj sigurni, pa res ne bi bilo dobro, če bi otroke vozili v šolo z avtobusom tipa "ko to tamo pjeva", ker bi lahko bilo sicer tehnično brezhibno, vendar je pa sporno. Zato se mi zdi, da to obdržimo. Sam sem pogrešal, in na odboru sem v tej smeri razpravljal, da bi zapisali, katera je ta starost, ne da to prepuščamo ministru, kateremukoli, da potem arbitrira, katera je ta starost. Ampak to je že drugo vprašanje.
Hvala lepa. Ne želi nihče več razpravljati? Še Jože Avšič.
Hvala za besedo. Če sem pravilno razumel gospoda Vučka, bo nasprotoval temu amandmaju, ker ocenjuje, da se zmanjšuje prometna varnost vozil za prevoz otrok, če bo sprejet amandma. Nasprotno pa sam ocenjujem, da zlasti če se črta v drugem odstavku besedilo "ki presega predpisano starost", da se pravzaprav zaostruje pogoj, kajti v tem primeru bo stavek izgledal tako: "Avtobus, s katerim se prevaža skupina otrok, mora poleg rednih tudi na preventivne tehnične preglede," ne glede na to, koliko je staro vozilo. To je celo težji pogoj, seveda bo pa sledil predpisu, ki ga bo izdal minister. Tako ne vidim prav posebne nevarnosti, če bo ta amandma sprejet, oziroma menim, da bo celo zaostrenodnos do ocene sposobnosti avtobusa, ki prevaža otroke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ne vidim več prijavljenih k razpravi, zato zaključujem razpravo o členu 91. Prehajamo k členu 118, h kateremu je skupina poslancev s prvopodpisanim Leopoldom Kremžarjem vložila amandma. Besedo želi Leopold Kremžar. Prosim.
Zelo na kratko. Varnosti ni nikoli dovolj. Zato je moj predlog oziroma skupine poslancev, ki smo vložili amandma, da se črta 14. točka 118. člena, ki pravi: "Luči na napravah za dajanje svetlobnih prometnih znakov ne smejo biti utripajoče, razen rdečih utripajočih luči na svetlobnem znaku na prehodu..." in tako naprej. Gre preprosto za to, da imamo tako imenovane semaforje z utripajočimi zelenimi lučmi, za katerimi pride potem oranžna luč in potem pride rdeča. Torej dve varovalki, da se bo zgodila rdeča luč, ta 14. točka odpravlja eno od teh varovalk in pravi: ne več utripanja zelene luči, ampak naj se kar prižge oranžna. Temu nasprotujem in če mi bogospod Molan, ker vidim, da se je že prijavil, omenil dunajsko konvencijo iz 1968. leta, moram reči, da je to že hudo daleč in da je bilo malce manj semaforjem in malce manj prometa takrat, ko so pisali to dunajsko deklaracijo. Hvala.
Hvala lepa. Dajem besedo gospodu Molanu.
Hvala lepa. Jaz bi omenil tri razloge zaradi česar vlada oziroma predlagatelj ne podpira tega amandmaja. Prvi razlog je ta, ker v Republiki Sloveniji že v tem trenutku veljate dva sistema. Če dam za primer dve regiji, torej ljubljanska regija, kjer imamo utripajočo zeleno luč na semaforjih, in mariborsko regijo, kjer zelene utripajoče luči na semaforjih ni. V Sloveniji je torej ta praksa, ki je dvojna. Mislimo, da je potrebno tukaj narediti red in uveljaviti enotno prakso. Drugi razlog. Na področju prometne varnosti je bilo v Sloveniji narejenih izredno malo analiz oziroma strokovnega spremljanja učinkov posameznih ukrepov v prometu. Ravno na področju zelene utripajoče luči je bila v Ljubljani med letom 1982 in 1984 opravljena analiza prometnih nesreč, ki je pokazala, da je zelena utripajoča na semaforju bistveno nevarnejša v primerjavi s stalno gorečo. Poveča se namreč število naletov, zaradi večje hitrosti pa so hujše tudi posledice tovrstnih prometnih nesreč. Predvsem pa so zaradi pospeševanja pri zeleni utripajoči luči, kjer tudi bolj oddaljeni voznik lahko zeleno luč vidi in pospešuje, da bo še prišel v zeleno luč, posledice bočnih trčenj so zaradi tega dvakrat hujše kot sicer, če bi gorela stalno zelena luč. Bom pa še omenil tretji razlog, to je pa ta dunajska konvencija, ki izrecno prepoveduje v 23. členu tretjega poglavja utripajočo zeleno luč na tribarvnem semaforju. To so razlogi, zaradi katerih mi tega amandmaja ne podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Leo Kremžar ima še enkrat besedo.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar z veseljem vas povabim v Maribor na utripajočo zeleno luč, da boste videli, da tudi v Mariboru utripa. Drugič, dunajska konvencija je od leta 1968, to je veliko let, ne vem, zakaj smo ta čas utripali z lučmi in zakaj jih nismo ugasnili že prej, če je to res tako. Tretje. To, kar vi razlagate o varnosti in nevarnosti, je vaša razlaga, kako si vi mislite, da je ta zadeva. To seveda bi lahko ravno tako trdili, da ni tako, ampak da je ravno obratno, če se pri višji hitrosti v mestih, ki pa je višja in vsak dan višja, prižge nenadoma samo oranžna luč, da je večja nevarnost naleta, kot če je človek že prej opozorjen z utripajočo zeleno, pa potem šele pridi opozorilna oranžna, pa potem šele pride rdeča. Dve varovalki namesto ene. Vi trdite, da je ena varovalka boljše varovalo kot dve varovalki. Jaz mislim drugače, in sicer da ne.
Hvala lepa. Še želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o 118. členu. Prehajamo na člen 131. K členu 131 je poslanski klub LDS vložil amandma. Kdo želi besedo? Bogdan Barovič.
Hvala predsedujoči. Slovenska nacionalna stranka je predlagala spremembo 131. člena, in sicer eksplicitno tako, da policist zaradi ugotovitve, ali je udeleženec cestnega prometa pod vplivom mamil, psihoaktivnih zdravil ali drugih psihoaktivnih snovi, ki zmanjšujejo njegovo sposobnost za vožnjo, sme izvesti preizkus s sredstvi ali napravami za hitro ugotavljanje prisotnosti mamil. Zakaj eksplicitno sme to narediti s sredstvi ali napravami? Zaradi tega, ker, prvič, število ljudi, ki so pod vplivom takšnih ali drugačnih, recimo jima krog veča. Drugič, ker osnovni zakon predvideva, kolikor je nam bilo jasno, zahtevo policista recimo po ugotovitvi suma za strokovni pregled, ki pa pač po naših podatkih stane približno 120 tisoč tolarjev. Tretjič, naprave, ki obstajajo, tako imenovane "Drug Wipe", po naših podatkih stanejo 10 tisoč tolarjev. In četrtič. V Slovenski nacionalni stranki nikakor ne moremo, ne bomo pristali na dejstvo, da lahko policist, z vsem spoštovanjem do njegovega poklica, na pogled ugotavlja in sklepa neka dejstva. S tem rešimo enostavno problem, tako kot pri alkoholu tudi pri mamilih, vstaviti takojšen preizkus z napravo "Drug Wipe", ki je zanesljiva v velikih odstotkih. Ta člen oziroma amandma, o katerem se bomo odločali, so napisali tudi kolegi iz poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, ki pa v prvotnem delu sicer ostajajo bližje izvirniku in dajejo možnost policistu, da izvede postopek in dajejo zraven še možnost, da ga pa lahko izvedejo s temi napravami. Prav, tudi razširili so neka dejstva. Če bomo s spremembo, z amandmajem dosegli to, da bo pregled takšnih nevarnosti enak po učinku in po pristopu, kot pri recimo alkoholiziranih, kjer imamo natančno napravo, ki to pokaže, da to je edini pravi način, da imamo napravo, ki je tisti trenutek na razpolago policistu in s katero lahko ugotovi, ali je prisotnost alkohola ali mamil ali zdravil, ki vsebujejo snovi, zaradi katerih so udeleženci v prometu zaradi takšnih jemalcev v nevarnosti. Upam, kolegice in kolegi, da je ta amandma v tej smeri, da ga bo seveda tudi strokovna ekipa podprla.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 131. Člen oziroma amandma k členu 158 je umaknjen s strani predlagateljev. Prehajamo na amandma k členu 193, vložen s strani poslanskega kluba LDS. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 193. Prehajamo na člen 196. Tudi k temu členu je poslanski klub LDS vložil amandma. Kdo želi besedo? Kolegica Irma Pavlinič Krebs ima besedo.
Hvala lepa. Spoštovani! Seveda sama dopolnitev 196. člena po vsebini dopolnjuje ureditev, ki jo je predlagatelj zapisal v 2. členu v tem zakonu, dopolnjuje jo pa v delu, ko pravi, da je veljavnost prometne nalepke potekla pred več kot 30 dnevi in tako dalje. Mislim, da je eden izmed pomembnih delov tega predpisa v smislu zagotavljanja in odpravljanja birokratskih ovir oziroma bolj prijaznega okolja za potrošnike določilo, ki omogoča, da bomo tisti, ki bomo vozili motorna vozila, ko bomo kupili novega, ga registrirali, plačali obvezno zavarovanje in tudi nadomestilo za uporabo cest, tri dajatve, ki jih pač moramo, in potem tri leta ne bomo rabili tekati od uradniškega okenca do uradniškega okenca in državnim organom neposredno dokazovati, da smo plačali obvezno zavarovanje, da smo plačali nadomestilo za uporabo cest, kajti obveznost tehničnega pregleda nam je na podlagi določil tega zakona ob novem vozilu prihranjena. Potem je obveznost tehničnega pregleda vsaki dve leti do sedmega leta starosti vozila in potem na leto dni. Nalepke so bile kar velikokrat prediskutirane. Nekatere evropske prakse jih poznajo, druge ne. Vsem dobrim evropskim praksam pa je značilno nekaj: značilno jim je to, da takrat ko ni treba, da državljana pošljemo pred državni urad, naj bo to upravna enota ali pooblaščena organizacija, ki opravlja tehnične preglede, to naredi državna uprava na bolj prijazen način - na način, da pošlje položnico, iz katere sledi obveznost. Saj vsi vemo, da državljanke in državljani skoraj v 80% zavezancev za plačilo določenih terjatev le-te v roku poravnajo. Nekje do 20% je takih, ki se vsemu temu izogibajo, in tega ne bomo preprečili, če bomo kaznovali 80% tistih, ki se zavedajo, da je vsako letoponovno treba plačati obvezno zavarovanje in nadomestilo za uporabo cest. Ampak oblika, kako se bo to poravnalo, bo bolj prijazna in nalepka, ki jo bomo dobili lahko v prvih treh letih starosti vozila za tri leta, je seveda pomemben prispevek k debirokratizaciji upravnih postopkov v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o tem amandmaju. Prehajam na 201. člen in k amandmaju k temu členu. Vložil ga je poslanski klub LDS. Kdo želi razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o tem členu in amandmaju. Prehajam na 252.a člen in amandma k temu členu. Skupina poslancev, Leopold Kremžar, ga je vložila. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem tudi to razpravo. S tem smo končali razpravo o členih in amandmajih. Skladno s časovnim potekom današnje seje bomo odločali o amandmajih v okviru glasovanj ob 21.15 uri. S tem prekinjam točko dnevnega reda, nadaljevali bomo torej ob 21.15 uri z delom državnega zbora v okviru točke glasovanja. Hvala lepa za sodelovanje ministru in državnemu sekretarju ter sodelavcem, vam pa vsem za razpravo.
Spoštovane kolegice in kolegi, dober večer! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najprej vas bom prosil, če ste tako prijazni, da preverite delovanje vaših glasovalnih naprav. Je z glasovalnimi napravami vse v redu? Potem bomo lahko odločali. Prehajamo na prekinjeno 1 . točko dnevnega reda - to je na vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom dr. Andreja Bajuka, bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka v zvezi s problematiko odškodnin za zlorabe, ki so se dogajale v Zavarovalnici Triglav. Glasujemo o predlogu. 72 navzočih, 24 za in 46 proti. [[Za je glasovalo 24.]] [[46 proti.]] Ta predlog ni dobil potrebne podpore. V skladu s predlogom mag. Janeza Drobniča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo dr. Mateja Lahovnika na poslansko vprašanje mag. Janeza Drobniča v zvezi z razpisi za razvoj turističnih območij, v katerih so zapostavljene nekatere slovenske regije. Glasujemo. Obrazložitev glasu kolega mag. Drobnič.
Ministru Lahovniku sem poslal pisno vprašanje, ministru Lahovniku sem postavil ustno vprašanje in na eno in drugo obliko, torej na pisno sploh ni odgovoril, na ustno pa ni podal jasnega in pravega odgovora. Za kaj gre? Javni razpis za spodbujanje turističnih destinacij iz evropskih skladov in na osnovi tega razpisa je izločil že pred razpisom pretežni del slovenskih območij, geografskih, predvsem tistih, ki so slabše razviti. S tem razpisom je zagotovil dodatni denar za bolj razvita območja. To ni v skladu z načeli financiranja iz skladov Evropske unije. Predlagal sem tudi, da bi se ta razpis razveljavil in ga tudi dopolnil. Ta razpis se koristi na način, kdor pride prej melje, tako da niso možne primerjave med projekti v teh ponudbah. V prijavah se pojavljajo nekatera znana podjetja iz ozadja, ki tako ali tako listninijo turistične destinacije. Če jih že, potem naj jih z lastnim denarjem, ne pa da jih s pomočjo evropskih denarjev ali pa proračuna Republike Slovenije. Tudi v tem primeru gre lahko tudi za politično korupcijo. Odgovor ni bil ustrezen, tudi namera ministra ni prava, ni v skladu z direktivami in v skladu s principi zagotavljanja zmanjšanje razlik med posameznimi regijami.
Hvala lepa. Kolega Podobnik.
Hvala predsednik. Podprl bom predlog, da se o odgovoru dr. Lahovnika opravi razprava v državnem zboru, ker sam zelo dobro poznam to problematiko. Trdno sem prepričan, da razpis, kot ga je ta resor dal v obravnavo, da je diskriminatoren, da je proti načelom proste konkurence predvsem pa očitno pisan na kožo nekaterim večjim gospodarskim subjektom na področju turizma. Preprosto je škandalozno, da se nekatere slovenske občine preprosto izključi iz možnosti, da kandidirajo, da prijavijo svoje projekte. Gre za vprašanje, kaj je širše alpsko območje, tudi občina Kamnik, Škofja Loka, Železniki, Cerkno, Cerklje na Gorenjskem so v tem območju. Mi smo sprejeli tudi alpsko konvencijo, kjer je točno določeno, katera so ta območja. In je tudi ta razpis bil v nasprotju z nekaterimi določili iz samega razpisa. Po drugi strani pa ocenjujem, da je že prvi odgovor dr. Lahkovnika, ki sem ga sam prejel kot poslanec, bil nepopoln in edina pravilna pot vlade bi bila in ministrov, da bi ta razpis razveljavil oziroma da bi ga dopolnil. Zato bom predlog, da se ta razprava opravi, podprl. Hvala.
Kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Tudi sam bom podprl predlog, da se opravi razprava o diskriminatornem razpisu, ki ga je izdal minister Lahovnik. Ministra Lahovnika je potrebno čim prej ustaviti pri svojem arogantnem ravnanju. In čeprav se strinjam, da je ljudstvo že kar precej kaznovalo na nedeljskih volitvah takšno arogantno obnašanje in neposlušnost, vendar to, da se določeni deli postavijo v diskriminatoren položaj in da niti ne trepne z očmi, da takšno diskriminatorno politiko postavlja del sistema v tej državi, je nedopustno. Jaz sem bil ravno prej na nekem predavanju, ko je Slovenec, strokovnjak, ki je pri BMW vodil investicije, govoril, kako v nemških časopisih zgolj za štiri turistične destinacije v Sloveniji vedo. In to je nadaljnji prispevek k temu, da bo polovica Slovenije diskriminirana, da nima možnost sodelovati na razpisih, čeprav je takšno stanje pravzaprav že sedaj, da so eni privilegirani, drugi diskriminirani. In res si ne znam predstavljati, kamto vodi. Ob vstopu v Evropsko unijo, ko so ti skladi namenjeni za korektno razporejanje za tiste, ki izpolnjujejo pogoje, minister Lahkovnik odredi, da ima on že izbrane prejemnike teh sredstev, kjer to je popolnoma jasno, da tistim, ki vedo, da bodo na tem spisku dobili denar, že sedaj vedo, kako ga bodo dobili. Zaradi tega je bil na kožo pisan tistim razpis, in prosil bi, kolegi poslanci, da ne dovolimo v tej državi, da takšna praksa gre naprej. Hvala lepa.
Ali želi še kdo besedo? Kolega Tanko.
Hvala za besedo. Glejte, to so primeri, ta razpis je primer, ko je očitno, da zakona o javnih naročilih absolutno ne potrebujemo. Ta razpis je tudi primer, ko zakona o skladnem regionalnem razvoju ne potrebujemo. Na tak način razporejati državna in evropska sredstva pomeni zlorabo praktično vse pravne podlage, ki si jo je ta država ustvarila in s katero želi pripeljati v sistem tako, da bo transparenten in da bodo vsi pod enakimi pogoji imeli dostop do javnih sredstev. To je tipičen primer, ko je bil razpis izveden samo zato, da se je pokrilo vse predhodne lobistične dogovore in da se je sredstva usmerilo za tiste, ki so v nekem političnem okrožju. Mislim, da je treba s tako prakso prenehati. Podpiram predlog, da se o tem opravi tudi razprava. Hvala lepa.
Kolega Kelemina.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Mi se še spomnimo verjetno nazaj, ne dolgo tega, afere Šuštar na ministrstvu za gospodarstvo. Kako se bo ta afera končala je drugo vprašanje. Povedal sem že, da bo nazadnje verjetno vse skupaj potlačeno pod preprogo in tistim, ki so v tej aferi sodelovali, izplačane velike državne odškodnine, da se bo dokazalo, da v Sloveniji ni korupcije. Ampak očitno se praksa slabih razpisov in tudi, kot ugotavlja danes večinoma poslancev, razpisov, ki so že v naprej dogovorjeni, na ministrstvu za gospodarstvo ponavljajo. Stara praksa se enostavno ponavlja in jaz nimam popolnoma nič proti temu, da je nekdo na ministrstvu mlad strokovnjak, da je tudi zelo samozavesten, tudi nimam popolnoma nič proti. Da je pa nesramen in aroganten poleg vseh teh svojih vrlin, ki jih ima, je pa dejansko nedopustno. In ta primer tega poslanskega vprašanja in neodgovora na to vprašanje in pa tudi arogance, ki se je ob tem razvila, terja od državnega zbora, da razvije razpravo o tem vprašanju, kako se na ministrstvu za gospodarstvo dejansko delijo sredstva posameznim gospodarskih subjektom in kako te pomoči dejansko potekajo. Očitno potekajo po političnih kanalih [[...]]
Mir!
[[...]]nikakor pa ne po nekih splošnih pravilih, na podlagi katerih bi imela vsa podjetja v Sloveniji popolnoma enake pogoje, da bi lahko konkurirala za državna sredstva. Mislim, da je razprava ravno zaradi teh dejstev, ki sem jih navedel, v državnem zboru nujna in terjamo korektno razpravo in korektne odgovore. Hvala lepa.
Želi še kdo besedo? [[Nihče.]] Odločali bomo o predlogu sklepa. Glasujemo! Mir v dvorani! Smo sredi glasovanja. 72 navzočih, 27 za in 45 proti. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 45.]] Predlog ni dobil potrebne podpore. Še zadnji sklep v okviru prve točke. Gre za predlog Jožeta Tanka, da bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za šolstvo, znanost in šport, doktorja Slavka Gabra, na poslansko vprašanje kolega Jožeta Tanka, glede spremljanja izvajanja predpisov o financiranju vrtcev." Kolega Tanko, obrazložitev glasu.
Hvala za besedo. Dejstvo je, da je področje financiranja vrtcev in pa tudi predvsem plačil pokrivanja stroškov za delovanje vrtcev eno zelo pomembnih vprašanj tako za slovenske družine kot tudi za slovenske občine. Dejstvo je, da je na tem področju veliko problemov tudi glede ugotavljanja premoženjskega stanja tistih, ki ta sistem uporabljajo, predvsem pa izjemen problem zaradi tega, ker je ta sistem izredno normiran. Država predpisuje praktično popolnoma vse. Predpiše kadrovske normative, predpiše prostorske normative, predpiše normative otrok v oddelku, predpiše sistem napredovanja, določa cene, recimo goriv, potem ureja in predpisuje dohodninsko lestvico, nalaga občinam pokrivanje izgub, nalaga občinam investiranje in tudi izločanje amortizacije, in na koncu še sprejme pravilnik o tem, kako se razmejijo sredstva med starši, med plačila staršev in pa med plačila občin. Dejstvo je, da plačila in obremenitve naraščajo hitreje kot raste primarna poraba v vseh slovenskih občinah, in da je marsikje ta problem plačevanja vrtcev prerasel že v [[...]]
Prosim za mir v dvorani!
[[...]]resne lokalne probleme. Tako so znani primeri v Lenartu, v Tržiču in še marsikje. Dejstvo je, da obstajajo pobude, da bi se tudi sredstva na drug način razporedila, da bi se prenesle obveznosti plačil na drug način. Mislim, da bi bilo smiselno, da se razprava o tem, da bi se tudi na področju vrtcev zagotovil tak način plačevanja in pokrivanja stroškov, kot je na področju osnovnega šolstva, zelo primerna. Vsaj za razpravo. Mislim da je prav, da se o teh pobudah, ki so, vsaj opravi razprava v tem državnem zboru. Sistem, s katerim danes operiramo, je izredno slab, in tudi zelo diskriminatoren.
Poglejte, saj nihče to ne počne zanalašč. Ampak vsak droben klepet potem preraste v en šum, ki je moteč za govornika. In mislim, da to ni fer do njega. Nekdo je še želel besedo, ker je dvignil roko. Magister Drobnič, prosim. Prosim za mir v dvorani.
Jaz bom podprl predlog poslanskega kolega Tanka, da se opravi razprava v zvezi z odgovorom ministra Gabra glede vrtcev. Vse pogosteje imamo priložnost videti, kako ta državni zbor ob soglasju vladajoče koalicije prelaga vse več obveznosti na občine. Postavlja vse zahtevnejše kriterije za delovanje javnih institucij, tudi vrtcev. Ne zagotavlja jim pa potrebnega denarja, da bi se izvajale storitve na zadovoljivi višini. S tem se seveda znižuje standard življenja in storitev na podeželju. V Ljubljani sta seveda enaki koaliciji vladajoči, kot jo imamo v državnem zboru, odvijajo druge reči. Mestna občina je razdelila dva večja vrtca na 12 vrtcev in s tem povzročila bistveno povečanje stroškov. Seveda potrebovali so nekaj delovnih mest za direktorje, za tajnice, za računovodje in podobno. Brez kakršnekoli potrebe. V tem državnem zboru smo obravnavali zakon, da bi se kaj takšnega ne dogajalo, vendar je bil predlog zakona zavrnjen. To je ponovni pritisk na breme staršev. In spoštovani kolegi, takšno početje ni dobro, ne pripelje h kvaliteti vrtcev. Če že kaj lahko zmanjšujemo skupine, ne pa vrtce, s tem se povečujejo ti dodatni tehnični stroški, te pa nima smisla, da razdelimo na več enot. Otem je zagotovo potrebna razprava, da bi se trasirale boljše rešitve za boljše delovanje vrtcev in pa hkrati tudi manjše stroške, ki s tem nastajajo za državljane.
Ugotavljam, da lahko državni zbor odloči še o tretjem sklepu. Glasujemo. Mir. 67 navzočih, 24 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 42.]] Ta sklep ni bil sprejet. Točka je zaključena. Pri naslednjih treh točkah dnevnega reda bo državni zbor odločal kot ustavodajalec. Preden preidemo na odločanje, vas želim opozoriti, da je skladno s 169. členom ustave Republike Slovenije za sprejem predloga ustavnega zakona potrebna dvotretjinska večina vseh poslancev, to je 60 ali več poslancev. Prosim za pozornost glede tega, enako velja tudi zasprejem posameznega razdelka oziroma člena. Sedaj prehajamo na 2. točko dnevnega reda, in to je obravnava predloga ustavnega zakona o spremembi 43. člena Ustave Republike Slovenije. Razdelek 1. Glasujemo o razdelku oziroma členu 1. Glasujemo. Prosim za pozornost. Potrebna je dvotretjinska večina vseh poslank in poslancev. 72 navzočih, 67 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Razdelek 1 je sprejet. Glasujemo o razdelku oziroma členu 2. Glasujemo. Prosim za pozornost, smo sredi glasovanja. 71 navzočih, 68 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Sprejet. Glasujemo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Mir v dvorani. Ustavni zakon v celoti. 74 navzočih, 70 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ustavni zakon je sprejet. Skladno s prvim odstavkom 182. člena poslovnika bo državni zbor razglasil ustavni zakon o spremembi 43. člena ustave Republike Slovenije osmi dan po njegovem sprejemu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Smo pri 3. točki dnevnega reda imamo obravnavo predloga ustavnega zakona o spremembi 14. člena ustave Republike Slovenije smo pri razdelku 1. Glasujemo o njem. Prosim za pozornost v dvorani. Navzočih 71, 68 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti 1.]] Sprejet. Razdelek 2. Glasujemo. Glasujemo o razdelku oziroma o členu 2. Navzočih 67, 64 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 64.]] [[Nihče proti.]] Sprejet. Sedaj glasujemo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih 72, 70 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je ustavni zakon v celoti sprejet. Skladno s prvim odstavkom 182. člena poslovnika bo državni zbor razglasil ustavni zakon o spremembi 14. člena ustave Republike Sloveniji 8 dan po njegovem sprejemu. S tem je ta točka zaključena. Pri 4. točki dnevnega reda imamo obravnavo predloga ustavnega zakona o spremembi 50. člena Ustave Republike Slovenije. Tudi tukaj imamo tri glasovanja. Najprej o razdelku 1. Glasujemo. Prosim za pozornost v dvorani. Glasujemo o razdelku 1. Navzočih 71, 69 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 69.]] [[Nihče proti.]] Sprejet. Glasujemo o razdelku oziroma členu 2. Navzočih 69, 66 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 66.]] [[Nihče.]] Sprejet. Sedaj glasujemo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Navzočih 73, 69 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 69.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je ustavni zakon v celoti sprejet. Skladno s prvim odstavkom 182. člena poslovnika bo državni zbor razglasil ustavni zakon o spremembi 50. člena ustave Republike Slovenije osmi dan po njegovem sprejemu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Smo pri 13. točki dnevnega reda. Pri 13. točki dnevnega reda bomo v skladu z 139. členom poslovnika opravili glasovanje o zakonu o priznavanju in vrednotenju izobraževanja v četrtek 17.6.2004 po končani zadnji točki. Tako lahko sedaj nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda z drugo obravnavo predloga o spremembah in dopolnitvah zakona o orožju. Vložen je amandma, vložila ga je poslanska skupina oziroma poslanski klub LDS k 1. členu. Glasujemo o amandmaju. 66 navzočih, 54 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Minister, prosim, beseda je vaša.
Hvala lepa. Spoštovani zbor! Predlagam, da v skladu s 138. členom poslovnika opravimo tretjo obravnavo na tej seji.
Na podlagi tretjega odstavka 138. člena poslovnika bo torej zbor še na tej seji opravil tretjo obravnavo. Seveda pa mora o tem odločiti državni zbor. Sklep bo sprejet, če mu ne bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslank in poslancev. Glasujemo o tem predlogu. 73 navzočih, 57 za, 11 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 11.]] Sklep je sprejet. Pri 8. točki dnevnega reda imamo drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zak ona o splošnem upravnem postopku. Poslanski klub LDS je vložil k 144. členu zakona amandma. Če amandma ne bo sprejet, bo naslednji amandma, ki ga prav tako vlaga poslanski klub LDS k 146. členu, brezpredmeten. Odločimo. Glasujemo. 74 navzočih, 64 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Lahko odločimo tudi o naslednjem, in sicer o amandmaju iste poslanske skupine k 146. členu. Glasujemo. 71 navzočih, 64 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Minister, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, tudi pri tem zakonu predlagam, da v skladu s 138. členom poslovnika opravimo tretjo obravnavo na tej seji.
Vaš predlog bo sprejet, če bo zanj glasovala večina, toda ne proti več kot tretjina navzočih poslank in poslancev. Glasujemo. Glasujemo o predlogu. 71 navzočih, 62 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 6.]] Predlagani sklep je sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga opravil v četrtek 17.6. po končani zadnji točki. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Govorim za amandmaje k členom, ki so bili izglasovani. Pri 9. točki dnevnega reda imamo prekinjeno drugo obravnavo predloga zakona o varnosti cestnega prometa. To je zadnje odločanje v okviru današnjega dne. Imamo vložene amandmaje in sicer v celoti poslanske skupine LDS oziroma kolega Leopolda Kremžarja s skupino poslancev. Najprej k 14. členu. Odločamo. Glasujemo. Mir v dvorani. Smo sredi glasovanja o amandmajih. K 14. členu. 69 navzočih, 50 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 8.]] Sprejeto. K 20.a členu. Glasujemo. Mir v dvorani. 70 navzočih, 56 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Sprejet. K 52. členu. 59 navzočih, 51 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Nihče proti.]] Sprejet. K 91. členu. 66 navzočih, 12 za in 52 proti. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 52.]] Ni bil sprejet. Sedaj glasujemo o amandmaju skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Kremžarjem k 118. členu. Glasujemo. Glasujemo. Glasujemo. 70 navzočih, 19 za, 42 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 42.]] Ni bil sprejet. Ker ta amandma ni bil sprejet, postane amandma k 252. a členu istega predlagatelja brezpredmeten. Prosim za mir v dvorani! K 131. členu [[...]]Malo bom počakal, da se stvari umirijo v dvorani. To niso pogoji, ko lahko odločamo. Vi ste dvignili roko, kolega Jelinčič. Zakaj? Za obrazložitev glasu? Prosim. 131. člen. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo amandma Liberalne demokracije k 131. členu, ki bolj jasno opredeljuje tisti amandma, ki smo ga mi vložili. Saj se ne bi oglasil, ampak izgleda, da pri Liberalni demokraciji vlada taka zmeda, da ne vedo, da so glasovali proti lastnim amandmajem, zato da se bodo malo konsolidirali, jih jaz opozarjam, da je smiselno glasovati za ta zakon, ki so ga oni sami vložili oziroma za ta amandma, ki so ga oni sami vložili k 131. členu. Hvala lepa.
Odločamo o amandmaju k 131. členu. 70 navzočih, 67 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Sprejet. 158. člen. [[...]] [[Medsebojni pogovor.]] [[..]]Umik. 193. člen. Lahko odločimo o amandmaju poslanskega kluba LDS k 193. členu? Prosim, glasujemo. 71 navzočih, 57 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 2.]] Sprejet. 196. člen. Lahko odločimo? Glasujemo. Mir v dvorani. 71 navzočih, 56 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Sprejet. Še eno glasovanje imamo, in sicer o amandmaju k 201. členu. Glasujemo o amandmaju k 201. členu. 69 navzočih, 53 za, 4 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 4.]] Sprejet. Minister.
Predlagam, da o zakonu o varnosti v cestnem prometu glede na izpolnjene pogoje opravimo tretjo obravnavo na tej seji. Hvala.
Dobro. Gre za isto postopkovno [[..]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Prosim? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Uskladitvene amandmaje boste pripravili v naslednji obravnavi, ne zdaj. Počasi. Gremo po vrsti. Zdaj bomo najprej odločali o vašem predlogu, da v okviru te seje opravimo obravnavo. Če bo tretjina poslank in poslancev glasovala proti ta predlog ne bo sprejet. Glasujemo o tem postopkovnem [[...]]Pardon, kolega Kremžar. Prekinjam glasovanje. Kolega Kremžar. Mislim, da je preveč nereda v dvorani.
Predsednik, preveč nereda je in zato se nam stvari umikajo in jih ne spremljamo, dovolj hitri nismo. Jaz bi rad napovedal, če je pravi trenutek, sprašujem, amandma v tretji obravnavi v imenu naše poslanske skupine. Je pravi trenutek ali ni?
Seveda, vi imate to možnost. Ni vam treba napovedati, to možnost imate.
Jo imam. No, pa povem.
Odločali bomo o postopkovnem predlogu [[...]]Prosim kolega dr. Bajuk.
Oprostite, gospod predsednik, jaz bi rad prosil gospoda ministra, če lahko ponovi zadnjo stvar, ki jo je rekel. Ste bili obrnjeni proti gospodu predsedniku in nismo slišali, kaj ste rekli. Preden glasujemo, bi rad vedel, o čem glasujemo, pa kaj ste vi napovedali, ker se ni slišalo. Oprostite.
Minister je predlagal, da v skladu s 138. členom poslovnika v okviru te seje opravimo tretjo obravnavo. Ta predlog bo sprejet, če mu ne bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslank in poslancev. Njegov sodelavec je dodal, da bodo pripravili uskladitvene amandmaje. Opozoril pa sem ga, da je ta pripomba ta trenutek brezpredmetna, ker bo veljala potem, ko bomo v tretji obravnavi. Amandmaje lahko kvalificirani predlagatelji vložijo k členom, ki so bili sprejeti do začetka tretje obravnave. Tako je tukaj akceptiran tudi predlog oziroma opozorilo kolega Kremžarja. Imamo torej še zadnje postopkovno glasovanje. Glasujemo o tem predlogu, da se v okviru te seje opravi tretje branje. Navzočih 69, 56 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 6.]] Sklep je sprejet. Če nihče ne ugovarja, bi bilo za nocoj dovolj. Dobro. Hvala lepa. Sprejeli smo tri ustavne zakone in nekaj drugih odločitev. Kolega Lavrinc, bi še želel.
Gospod predsednik, če mi dovolite, bi v skladu s 65. členom poslovnika predlagal, da bi zakon, ki gre po nujnem postopku, to je o spremembah in dopolnitvah zakona o postopnem zapiranju rudnika Trbovlje-Hrastnik in o razvojnem prestrukturiranju regije opravili jutri po končani 17. točki, to je v sredo 16 [[...]]
Dobro, gre za postopkovni predlog, ki je okviru poslovnika mogoč, pa bi prosil kolege, če zasedejo svoja mesta. O tem je potrebno namreč odločiti. Dobro. Kateri člen ste citirali kolega Lavrinc?
65. člen, prvi odstavek poslovnika.
Posamezne točke dnevnega reda se obravnavajo na področju in vrstnem redu. Med sejo državni zbor lahko namreč dvakrat spremeni vrstni red, če temu ne nasprotuje tretjina navzočih poslancev. Vi predlagate sklep, kot ste ga dali. Če mu tretjina ne bo nasprotovala, bo sprejet. Kolega Lavrinc, ali lahko še enkrat ponovite vaš predlog. Obravnavali bi torej ta predlog. Kdaj?
Jutri po končani 17. točki, torej v okviru glasovanj.
Ali predlog razumljiv? Saj ni potrebno utemeljiti, to lahko stori predlagatelj, lahko pa ne. Predlog je dan, o njem bomo odločali. Prosim, ali lahko v miru opravimo to glasovanje. Prosim, gre za normalno odločanje v skladu s 65. členom. Če bo tretjina nasprotovala temu predlogu ta predlog ne bo sprejet. Glasujemo. Mir. Navzočih 66, 52 za in 13 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 13.]] Dobro. Predlog je sprejet. S tem res zaključujem delo. Za danes ne bom vprašal, če želi še kdo besedo, ker bi jo prav mogoče kdo zahteval. Dobro. Hvala lepa. Jutri ob 10. uri bomo delo nadaljevali. Do takrat sejo prekinjam in vam želim prijeten večer.