Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 34. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Mirjam Bon Klanjšček, Marinka Levičar do 12. ure, Nada Brinovšek, Jelka Godec, Marjana Kotnik Poropat, Erika Dekleva, Andreja Potočnik, Vesna Vervega do 12. ure, Suzana Lep Šimenko, Milan Brglez od 17.30 do 19. ure, Andrej Šircelj, Uroš Prikl od 12. do 17. ure, Žan Mahnič, Jože Tanko od 16.30 dalje, Franc Trček od 12. ure dalje, Matej T. Vatovec od 14.30 dalje in Matjaž Hanžek od 10. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO DVAINDVAJSETEGA REDNEGA LETNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2016 S PREDLOGOM PRIPOROČILA. Dvaindvajseto redno letno poročilo je v obravnavo zboru predložila varuhinja človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev predloga.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, cenjeni poslanke, poslanci in seveda na današnjo sejo vabljeni gostje! Predstavitev letnega poročila Varuha človekovih pravic za preteklo leto je zagotovo zelo pomembna tako za samo institucijo Varuha kot tudi za naše državljanke in državljane, ker lahko slišijo varuha, ki seveda v kratkem predstavi poročilo, tu sem s tremi namestniki, in tudi vaše odzive. Zahvaljujem se, da ste naše poročilo že obravnavali nekatere komisije, odbori, matična komisija v Državnem zboru, ki je zelo pomembna za varuhovo delo, in seveda tudi Državni svet. Tokrat prihajam pred vas izjemoma kar s tremi poročili. Prvo poročilo je osnovno, torej poročilo, ki ga predamo vsako leto, in tudi tokrat se glede strani žal nismo mogli spustiti pod že kar magično mejo 400 strani. Sama bi si seveda želela, da bi bilo krajše, res pa je nekoliko manj priporočil kot pretekla leta. Drugo poročilo, ki vam ga predstavljamo in ima 200 strani, je poročilo Državnega preventivnega mehanizma. Tudi to poročilo je zelo pomembno za naše državljanke in državljane, kajti Državni preventivni mehanizem nadzira vse tiste institucije, v katerih je omejena svoboda gibanja, je odvzeta, to niso zgolj zaporske institucije, prostori za pridržanje policijske postaje, domovi za mladoletnike, prevzgojni dom, ampak tudi psihiatrične klinike in domovi za starejše občane – tam, kjer je svoboda gibanja omejena. Že tu lahko povem, da je Varuh demenci prijazna točka, prva prijazna točka v Sloveniji od letošnjega poletja, kar je zelo pomembno. Smo pa tudi prijazna Unicefova točka za otroke. Tretje poročilo, tokrat prav posebno, ki ga bomo tudi obravnavali, za kar se vam zahvaljujem, posebej kot posebno točko, je posebno poročilo o kršitvah pravic tistim osebam, ki so neprostovoljno nastanjene v posebnih varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov in je Varuh zanje ugotovil, da so jim kršene človekove pravice. Včasih radi rečemo, da številke niso vse, in vendar so tudi številke pokazatelj dela. Institucija Varuha z okoli 40 zaposlenimi ima veliko dela. Prejemamo tako pobude državljank in državljanov kot tudi drugih, ki so pri nas, tudi tujcev, seveda pa mnoge teme odpiramo tudi na lastno pobudo. To je izjemno pomembno, prav v Državnem zboru sem pogosto vprašana, ali Varuh prejema zgolj pošto in jo rešuje ali pa odpira težke zadeve, obširne zadeve tudi po lastni presoji. Verjemite, vseh teh zadev je vsako leto celo več. Torej če smo že pri številkah, morda le nekaj takih številk, ki so vseeno pomembne. 10 tisoč klicev na našo brezplačno telefonsko številko, od teh okoli tisoč klicev neposredno k strokovnim sodelavkam in sodelavcem, ki si vzamejo čas. In prav zaradi teh skoraj tisoč klicev lahko beležimo manj pobud, kajti zelo natančna analiza primera preko telefona lahko včasih nekomu, ki je klicatelj, pove, da je klic k Varuhu prezgoden, morda prepozen, ker je zadeva že pravnomočna in ni moč ničesar več narediti, tudi dokončna, lahko reši marsikatero stisko, kajti kot veste, in to je znano tudi iz oddaj, v katerih nastopam, kličejo k nam tudi taki, kot se odzivajo v medije, ljudje, ki ne poznajo izhoda, ki so v grozljivi stiski, ki ne vedo, ne kod ne kam. Letno imamo preko 400, lani 430, zelo različnih dogodkov, ki so javni, na katerih sodelujemo ali jih mi predstavljamo, organiziramo, to je izjemno pomembna dejavnost Varuha. Pri vsakem poglavju smo se odločili, da jo damo na konec, tako da lahko vsak vidi, kaj smo na določenem področju poleg tega, da smo prejemali pobude, še naredili. Vsako leto imamo 12 zunanjih poslovanj. Lani smo se na zunanjih poslovanjih širom Slovenije srečali s skoraj 400 ljudmi. Verjemite, tako poslovanje, skoraj preselitev institucije Varuha na teren, je velik zalogaj za Varuha, kajti odide lahko več namestnikov, strokovnih sodelavcev, na terenu smo cel dan, pa ne le to, srečamo se tudi z župani in se z njimi pogovorimo o čisto vseh temah, ki se v konkretni občini dotikajo ljudi, in na koncu včasih celo rešimo, morda celo z mediacijo, kakšno osebno stisko koga, ki jo je trpel, pa se da to rešiti tudi v pogovoru z županom. In čisto ob koncu pripravimo še novinarsko konferenco, tako vsaj lokalnim medijem predstavljamo, kaj smo zaznali na določenem področju. Vedno pazimo, da smo vsaj enkrat v letu blizu meje z Italijo in se posvečamo eni manjšini, italijanski narodni skupnosti, in seveda enkrat v bližini madžarske meje, kjer živijo tisti, ki so madžarska narodna skupnost pri nas, in jim tudi posvetimo veliko pozornosti. Naslednja stvar so zagotovo pogovori na sedežu, pogovori z ministri, pogovori s predstavniki različnih institucij, nekatere, tiste, ki so najbolj pereče za delo in za kršitve pravic ljudi, vabimo k Varuhu celo večkrat. Zelo dejavni smo tudi v srečanjih z nevladnimi organizacijami. Te so odraz ljudi, te so pravzaprav tiste, ki pogosto kažejo na stanje v družbi, in zlasti na področju okolja se srečamo skoraj vsak mesec z eno tako nevladno organizacijo, bodisi pri nas bodisi na terenu, kjer smo si ogledali že marsikatero kršitev na področju okolja prav tam, kjer ljudje živijo. V svojem poročilu, torej našem poročilu, ki je tako obsežno, sem uporabila eno misel, ki je zelo zgovorna, in sicer: ko storiš krivico nekomu, včasih kar hitro nanjo pozabiš, če jo sam utrpiš, jo lahko pomniš leta in leta in te zelo prizadene. In če bi lahko na splošno povedala, kako ljudje gledajo na delo države, kaj ugotavlja Varuh, bi lahko rekla, da je na prvem mestu dobro, raje bi rekli slabo upravljanje tisto, ki ljudi boli, birokratski odnos, zaprta vrata, vse preveč hoje, veliko predpisov, v katerih se ne znajdejo niti ljudje s pravno izobrazbo, o njih imajo lahko celo zelo različna mnenja. Naslednja stvar, ki jo Varuh ugotavlja, je tudi nesodelovanje institucij. Kadar gre za problem, ki ga mora rešiti bodisi več ministrstev bodisi več služb v teh ministrstvih, takrat prihaja običajno do težav, ker ni prave koordinacije. A zato, da ne bom samo kritična, bi začela s pohvalami. Zagotovo lahko pohvalim odzivna poročila Vlade Republike Slovenije. Prej smo jih dobivali zelo pozno, proti jeseni, v septembru, v tem letu kar dvakrat, kar je zelo pohvalno, to pomeni, da Vlada pozorno spremlja posamezna področja. Verjemite, da jih tudi mi in da bomo ob koncu mandata prihodnje leto, ko ga bom zaključila v začetku leta 2019, pogledali na vseh šest let, na priporočila, ki se žal ponavljajo, na tista, pri katerih lahko pohvalimo državo, ker jih je realizirala, na tista, ki so stalna ali delno realizirana. Zagotovo so vsa umestna. Vsa leta ste jih sprejemali v Državnem zboru in zavezali institucije države, da jih uresničujejo. Žal ne ugotavljamo vedno tako. Naslednja stvar so zagotovo zahteve za oceno ustavnosti, v katerih smo uspeli, a verjemite, tudi če nismo uspeli, Varuh spoštuje odločitve Ustavnega sodišča, menimo, da smo se za vložitev odločili povsem pravilno. Taka odločitev je bila zagotovo tudi o dokupu pokojninske dobe glede na čas študija in vojske. To je bila zadnja odločitev, ki jo spoštujemo, vendar menimo, da načelo pravičnosti terja, da z ozirom na to, da prihajajo na tem področju pokojninske reforme, ki je že odmaknjena v leto 2012, napovedane spremembe – kot varuhinja bi si želela, da so pravične za vse, tako za tiste, ki so kupovali pokojninsko dobo, prostovoljno zavarovanje, kot tudi za tiste, ki so jo s tisoč, 10 tisoč in več evri morali kupiti. Zagotovo smo se v lanskem letu veselili nove ureditve po ustavni odločbi subvencije najemnin. Ni bilo pravično in prav je, da je Ustavno sodišče tako odločilo. Tudi pravice iz javnih sredstev za samostojne podjetnike, ki se jim je pravzaprav kar pripisal fiktivni dohodek, pa ga morda niso dosegli, je bil previsok, zaradi tega niso dobili določenih subvencij oziroma socialnih transferjev, to je bilo krivično. In zato se mi zdi ta odločitev pravilna. Še v nekaterih primerih smo odšli, in to dobro veste, na Ustavno sodišče, da bi poiskali odgovor, ali je nek predpis, ki je bil sprejet, ustaven ali ne, in zato imamo povsem mirno vest. Naslednja stvar so zakoni, ki ste jih sprejeli. Začela bi kar z našim. Hvala za podporo. Po dolgih letih, ko sem postala varuhinja, sem se prvič srečala s problemom, ali Slovenija potrebuje nacionalno institucijo. Vsa leta smo jo priporočali in sedaj, torej 14. oktobra, je začel veljati naš zakon – v prvem delu že sedaj zagovorništvo otrok izjemno pomembno, žalostno, 10 let kar projekt, a vendar je tekel uspešno – več kot 550 otrokom smo pomagali ali vsaj skušali pomagati. Druga stvar, kar prihaja s 1. 6., svet za človekove pravice in kasneje se bo naša institucija dopolnila v center za človekove pravice tik pred mojim odhodom, 1. 1. 2019. Torej, zakon je pod streho, pomemben zakon. Vesela sem vseh zakonov, ki se dotikajo šibkih, to so zlasti otroci s posebnimi potrebami. Dolgo pričakovan, dolgo terjan, zato sem vesela, da je končno prišlo do premikov na tem področju. In če lahko že tu dodam, ne zmanjševati pravic. Če je gospodarska rast velika, vrnite tudi tiste, ki jih je določena zakonodaja v letu 2012 zaradi restrikcij vzela. Vpis vode v ustavo – tudi tu smo bili vsa leta dejavni in smo veseli, da je do tega prišlo. Mnogo je takih zakonov, recimo Zakon o prijavi prebivališča. Brezdomstvo je tema, ki se še kako dotika ljudi. In ljudje tega prebivališča niso imeli do spremembe, terjali smo jo, dosegli, hvala vam. Kar veliko je torej takih zakonov, ki ste jih sprejeli, s katerimi ste poskušali urediti področje šibkih, najšibkejših, a vendar ostajajo kritične točke. Te točke so zagotovo, če grem nekako po vrsti in se sprehodim skozi naše letno poročilo, v prvem delu na področju ustavnih pravic, etika javne besede. O tem ne bom veliko govorila. Mnogi, zlasti spletni prostor je tak, kjer se da žaliti pod krinko neke kapuce nevidnosti, če bi bil viden, bi govoril zagotovo drugače. Zame to ni tista prava svoboda govora. Svoboda govora je, če govoriš, vstaneš, poveš, imaš obraz, ime in lahko za tem tudi stojiš, če pa prekršiš določena pravila, si lahko tudi odgovoren. Varuh se ne more odzivati na vse, kar ta hip pišejo ljudje na primer na Twitterju, čisto v zasebnih poštah, na Facebooku. Večkrat smo opozorjeni na različne nepravilnosti. Tu gre za zaseben spor dveh, imamo kazniva dejanja, ki se preganjajo z zasebno tožbo, grožnja tudi na predlog. Naslednja zadeva je zagotovo diskriminacija. Diskriminacija je še vedno prisotna, hudo mi je še vedno za študente invalide, diskriminacija na področju romske problematike, večkrat je bila omenjena, skratka, vse šibke skupine, ki so v manjšini, se čutijo pogosto diskriminirane, na to opozarjajo. Pravosodje – večna tema, zadovoljna sem, da se je skrajšala doba reševanja zadev, vendar kot vemo, včasih nekateri tudi sami generirajo dolge procese, če se jim ne bi izšli v prid, pravica pa ima tako in tako lahko več obrazov, kar je zame pravično, morda za nekoga ni, in celo najvišje sodbe doživijo obsodbe krivičnosti, krivičnih sojenj. Policijski postopki – tu smo zadovoljni zlasti z odzivom policije, izjemno se odziva na vse, kar pravzaprav mi predlagamo, in to zelo hitro, ne čaka na poročilo, pogosto se tudi srečujemo s pristojnimi. Ne nazadnje so policijski postopki tisti, ki se lahko še kako dotikajo naše svobode, našega dostojanstva, in zato je zelo pomembno, da so pod kontrolo, da se ljudje zavedajo, da je dostojanstvo na prvem mestu. Seveda pa je v vseh teh zadevah treba raziskati zadeve, biti pravičen in nato tudi vseskozi opozarjamo. Tema, ki zelo buri naše državljanke in državljane in ki je zelo pereča, so zagotovo delovnopravna razmerja. Prihajajo spremembe, a sprašujem se, kdaj bo dovolj delovnih inšpektorjev. Če imajo možnosti, pa jih ni, pomeni za ljudi odprto možnost, da bodo zadeve tekle predolgo, da rešitve ne bo in da bo kršitev preveč. Težko je gledati ljudi, ki prihajajo s pravnomočno odločbo, pa imajo le papir v roki, izvršba ni mogoča, kajti nikjer več ni ljudi, ki so jim dolžni, njihovi strici, tete in sorodniki so lastniki podjetij. Ljudi to zelo boli, zlasti ker vedo, da ne živijo slabo, da imajo avtomobile, hiše, in ta rešitev se jim zdi izredno krivična. Dom je izjemno pomemben, in zato sem vesela vseh bodočih sprememb na področju izvršbe, že napovedanih, pripravljenih, kajti zagotovo je treba s centrom za socialno delo ugotoviti, kako rešiti dom, kako rešiti otroke, da ne prihaja do izvršbe za majhne zneske. Delovnopravna zakonodaja je torej zagotovo dobra za tiste, ki jo spoštujejo, in vedno raj za tiste, ki je ne. Okolje in prostor – zagotovo zelo pomembna, včasih se tega niti ne zavedamo, kajti mislimo, da mi živimo danes, toliko in toliko smo stari, nekoč bo tako konec sveta, a zagotovo je treba misliti na naše otroke, na naše vnuke, kapital ne sme biti pred zdravjem. Ministrstvo za okolje in prostor mora biti v svojih dejanjih še kako povezano z Ministrstvom za zdravje. Prešla bi torej na področje zdravja, ki je tudi na določenih točkah, velikokrat jih obravnavate v Državnem zboru, za ljudi zelo pereče. Težko je videti ljudi, ki imajo 300, sedaj že 500 evrov konec oktobra, a vendar to ni denar, s katerim bi plačeval kakršnekoli prioritete v zdravstvu, kakšne posebne posege, kaj šele zobozdravstvene storitve. Veliko ljudi, ki pridejo na teren, na obisk pokaže svoje zobovje in pove, »kako naj si kaj privoščim, če imam tako pokojnino«. S tem je povezana tudi možnost do brezplačne pravne pomoči, ki jo ljudje potrebujejo skoraj vsak dan na vsakem koraku, da so suvereni, da lahko računajo na to, da jim bodo uspešni pravniki pomagali. Na področju zdravstva torej še vedno bijemo plat zvona na področju čakalnih vrst, da se odmika zdravljenje, ki je za nekoga nujno potrebno, da se vsak dan sprašuje, »ali bom šele naslednje leto na vrsti«. Seveda imamo zelo veliko področij, na katerih bi moral Državni zbor sprejeti še marsikateri zakon, o tem dnevno govorite in veselim se vseh vaših današnjih predlogov o tem, ko boste analizirali naše poročilo. Prepričana sem, da si je vsak od vas pogledal tudi novosti, kajti na začetku poročila smo predstavili našo institucijo letos povsem drugače, bolj plastično, bolj razumljivo, s številkami, celo slikami tako, da se točno vidi, kaj delamo, kje smo in kako delujemo. Zagotovo je torej poročilo tisto, ki terja odzive. Priporočil je veliko, nekoliko manj kot prejšnja leta, nekatera so k sreči že realizirana in prav tega sem vesela. Pri nekaterih pa žal tudi Varuh ugotavlja, da capljamo na mrtvi točki. Bojim se, da je čas pred volitvami za nekatere zadeve pretrd oreh, da se ljudje in zlasti politika bojijo odpreti teme, ki so lahko sporne, ki ti takoj prikličejo ljudi, ki so proti kakršnimkoli spremembam. Tako je zagotovo včasih pri teh predpisih, ki ste jih pred kratkim na področju zdravstva sprejeli. Veliko je tem, o katerih bomo razpravljali. Varuh bo nenehno opozarjal na vse, kar se v družbi dogaja, kajti vsak dan dobivamo številna pisma, odpiramo vprašanja tudi na podlagi novinarjev, ki odprejo še kako pereče teme. Veliko je tega, da moramo sobivati, da moramo spoštovati drug drugega, da tam, kjer se končajo moje pravice, se začnejo druge, in da je treba ta prostor skrbno varovati. Hvala vam, da ste v vseh delovnih telesih obravnavali naše poročilo, da ste si vzeli zanj čas in da bom lahko danes, ker se mi čas izteka za ta uvodni del, prisluhnila vsem vašim debatam, mnenjem, da bom lahko ob koncu tudi odgovorila. Torej, veselim se vseh vaših pripomb, mnenj, kritik, Varuh dela in bo delal tudi v bodoče. Hvala lepa.
Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici gospe Evi Irgl za predstavitev poročila komisije.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 18. seji obravnavala Dvaindvajseto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016. Na začetku obravnave je besedo dobila varuhinja gospa Vlasta Nussdorfer, ki je podala dodatno obrazložitev k poročilu. Predstavila je ekipo, ki je sodelovala pri pripravi poročila, ter dodala, da so letos izdali kar tri poročila. Povedala je, da so obravnavali širše teme, ki zajemajo večje število ljudi. Pogosto so bili na terenu, novo je prvo poglavje v poročilu, kjer so želeli predstaviti institucijo Varuha. Izpostavila je pomen dveh odzivnih poročil Vlade, tudi letos namreč ugotavljajo, da je premalo sodelovanja med organi, na nekaterih področjih pa le opažajo pozitivne spremembe. Omenila je zahteve za presojo ustavnosti, ki jih je podal Varuh, ter kot pridobitev ocenila nov organ, to je Zagovornik načela enakosti, »na nacionalno institucijo za človekove pravice smo čakali 13 let«, je povedala, prinaša pa jo sprememba zakona o varuhu. Veliko pozornosti so posvetili v letošnjem poročilu tudi pravosodju, kjer naj bi se razmere izboljševale. Omenila pa je tudi negativni primer založenih oporok ter s tem povezano odgovornost. Posebno pozornost namenjajo mladoletnim migrantom brez spremstva ter osebam, nameščenim v zavodih proti svoji volji. Precejšen problem so deložacije, ki so posledica manjših dolgov, v zvezi s tem je treba poiskati sorazmernost. Potem je dobil besedo predstavnik Državnega sveta, ki je povedal, da sta poročilo Varuha obravnavali dve komisiji, da ugotavljajo, da je še vedno zajetno, govoril je o pravosodju in s tem povezanimi problemi, o težavah romske skupnosti, raznih oblikah nasilja v slovenskem prostoru ter o nerazumljivih odločbah, ki jih izdajajo različni državni organi. Besedo je dobil tudi predstavnik Vlade Republike Slovenije. Povedal je, da je Vlada obravnavala letno poročilo varuhinje za leto 2016, in izrazil pohvalo za strokovno in kvalitetno opravljeno delo, ki je dobra podlaga za delo izvršilne veje oblasti. Vlada je na sistemski ravni spremenila metodologijo spremljanja poročila Varuha, na spletni strani Ministrstva za notranje zadeve je tako prikaz, kako učinkoviti so pri upoštevanju priporočil Varuha. Predstavnik Ministrstva za notranje zadeve je dejal, da z vso resnostjo obravnavajo priporočilo varuhinje in si prizadevajo za izboljšanje kakovosti svojega dela in odpravo pomanjkljivosti. Upoštevali so priporočila Varuha, ki jih je sprejel Državni zbor za leto 2015, in pristopili k realizaciji priporočil, ki jih je Varuh namenil Policiji v letošnjem poročilu. Potem je spregovorila tudi predstavnica Ministrstva za zdravje. Dejala je, da priporočila Varuha obravnavajo resno. Tudi ona je izrazila zadovoljstvo ob odprtju pedopsihiatričnega oddelka, za kar naj bi bila zagotovljena tudi potrebna sredstva. Potem so besedo dobili predstavnik Urada Vlade Republike Slovenije za narodnosti, predstavnik Vrhovnega sodišča, predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva. Zagovornik načela enakosti je ocenil, da lahko iz poročila Varuha razberemo pestrost raznih vrst diskriminacije, glede pogojev za delovanje novega organa pa je opozoril, da ti na začetku niso bili zagotovljeni, zato so se obrnili na Varuha. Potem je sledila razprava članic in članov Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Podali so svoja mnenja in ugotovitve k vsebini poročila. Zastavljeno je bilo vprašanje, ali smo dejansko pravna in socialna država. Precej priporočil Varuha, kot smo ugotavljali, še ni realiziranih. Državljani se v upravnih postopkih pogosto počutijo nemočne, nekateri si ne morejo privoščiti pravne pomoči in tako naprej. Potem je bilo dano na glasovanje delovno gradivo, to je osnutek predloga priporočila z dne 19. 9. 2017, ki so ga članice in člani komisije sprejeli. V nadaljevanju so članice in člani komisije glasovali še o predlogih priporočil Poslanske skupine Levica ter jih zavrnili. Sestavni del tega poročila je predlog priporočila, ki ga je pripravila komisija kot matično delovno telo in ga bo danes obravnaval Državni zbor. Priporočilo pa se glasi: Državni zbor priporoča vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije, zapisana v Dvaindvajsetem rednem letnem poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016.
Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev mnenja. Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Darko Stare.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav spoštovanim varuhinji, namestnikoma, namestnici, spoštovanim poslankam in poslancem! Vlada se je s poročilom varuhinje za človekove pravice o delu v letu 2016 seznanila na svoji seji julija letošnjega leta in ugotavlja, da so bila ministrstva pri uresničevanju priporočil varuhinje aktivna in da so si prizadevala v največji možni meri uresničiti posamezna priporočila. Odzivno poročilo Vlade je sestavljeno iz treh sklopov, in sicer prvi del vsebuje odziv Vlade na vaše priporočilo, torej priporočilo Državnega zbora, ki je bilo sprejeto ob obravnavi letnega poročila varuhinje za delo v letu 2015, potem odziv Vlade na poročilo varuhinje za leto 2016 in pa odzivno poročilo Vlade na poročilo o izvajanju nalog Državnega preventivnega mehanizma. Vlada kot tudi v minulih letih ugotavlja in ocenjuje, da so priporočila varuhinje izjemno strokovna, da so utemeljena na konkretnih primerih iz prakse, torej življenjskih situacijah, in so kot taka izredno dobra podlaga za iskanje rešitev za uresničevanje priporočil v obliki sistemskih, torej normativnih, rešitev, organizacijskih ali pa tudi finančnih, kar je ne nazadnje primarna odgovornost in funkcija izvršilne veje oblasti. Pregled uresničevanja priporočil iz letnega poročila za leti 2015 in 2016 se mi zdi, da je relativno spodbuden, kaže namreč, da smo od skupnega števila priporočil recimo za leto 2015, ki smo jih obravnavali in realizirali v letu 2016, realizirali v izvršilni veji oblasti 23 priporočil v celoti, 24 delno, 20 je takih, ki so stalne naloge. Še bolj spodbudno se mi zdi in sem vesel, da sem to tudi slišal v predstavitvi spoštovane varuhinje, da smo pa že za letošnje leto, torej priporočila iz letošnjega poročila, ki bodo obravnavana v prihodnjem letu, realizirali 9 priporočil in delno realizirali 26, od tega je 20 oziroma 24 takih priporočil, ki so stalna naloga posameznih resorjev oziroma izvršilne veje oblasti. Stalno prizadevanje in ohranjanje doseženega nivoja človekovih pravic v Republiki Sloveniji je pomembna odgovornost in skrb Vlade in seveda vseh njenih resorjev, zato smo v lanskem letu z namenom večje preglednosti in učinkovitosti pri zagotavljanju ustreznega varovanja in uveljavljanja človekovih pravic naredili metodološki preboj v tem smislu, da smo si s tem namenom prizadevali zagotoviti čim boljše sistemske pogoje pri dejanskem uresničevanju in zagotavljanju človekovih pravic. V ta namen ste poslanci na predlog Vlade sprejeli poseben zakon, novelo Zakona o državni upravi, kjer je izrecno zapovedana odgovornost in skrb Ministrstva za pravosodje, dasistemsko skrbi za enoten pristop pri uresničevanju tudi priporočil, ki jih predlaga varuhinja v svojem letnem poročilu. Vlada je ustanovila posebno medresorsko delovno skupino, ki je stalna in je odgovorna za sistematično spremljanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, hkrati pa je ustanovila tudi stalno projektno delovno skupino, ki deluje v okviru Ministrstva za pravosodje in je odgovorna za enotno in učinkovito uveljavljanje posameznih sodb Evropskega sodišča in posredno tudi priporočil, ki so vsebinsko nemalokrat povezana od spoštovane varuhinje za človekove pravice. Uvedeno je bilo posebno polletno poročanje, namen tega polletnega poročila je preprosto to, da se kot rečeno zagotovi neka sistemska skrb, da smo stalno aktivni, pozorni, in ne nazadnje zagotavlja tudi stalno preglednost in pa našo sposobnost oziroma uspešnost pri uresničevanju oziroma stopnji uresničevanja posameznih priporočil in se nam zdi, da to lahko deloma tudi prispeva k naši večji učinkovitosti. Kot pomemben napredek na sistemski ravni velja omeniti zakon, ki ste ga na predlog Vlade sprejeli nedavno in na nek način zagotavlja tudi sistemski okvir in ustrezno podlago Varuhu za človekove pravice, da ima pogoje po tako imenovanih Pariških načelih in ima status A in pa tudi nek sistemski okvir in normativno podlago, ki bo zagotavljala boljše možnosti za še višjo stopnjo zagotavljanja otrokovih pravic v naši družbi. Vse to seveda ne bi bilo v taki meri uresničeno, če varuhinja s svojimi sodelavci ne bi opravljala tako pomembnega dela in ne bi s svojimi dragocenimi priporočili izvršilne veje oblasti in vseh pomembnih institucij v tej državi opozarjala, spodbujala in tudi priporočala, da to skupaj uresničujemo, ker gre za nas in za višji nivo in blagostanje v naši skupnosti. Hvala lepa še enkrat za opravljeno delo.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Dvaindvajseto redno letno poročilo varuhinje človekovih pravic Vlaste Nussdorfer je v mnogočem optimistično. Zadovoljna je, da se država bolje odziva na varuhova priporočila. Deloma lahko zasluge za to pripisujemo spodbudnejšim okoliščinam tako na gospodarskem kot socialnem področju, brezposelnost se pomembno zmanjšuje, revščina tudi, a počasneje, kot bi si to želeli. Tudi delo Vlade spodbuja te ugodne kazalce, četudi marsikdo tega ne želi ali ne sme videti. A dejstvo je, da se s sproščanjem prekomernega varčevanja krepi socialna varnost državljank in državljanov. V utrjevanju socialne države in z njo povezane socialne pravičnosti imajo pomembno vlogo različne institucije. V zadnjem obdobju smo razvili široko institucionalno infrastrukturo na področju varovanja človekovih pravic, z nedavno sprejeto novelo Zakona o varuhu človekovih pravic se krepi vloga osrednjega glasnika človekovih pravic in temeljnih svoboščin, svet in center za človekove pravice, ki se vzpostavljata v okviru Varuha, bosta pomembna instituta promocije in izobraževanja s področja spodbujanja in varovanja človekovih pravic, formalizira se institut zagovorništva otrok, zato da se bo v različnih zadevah uslišal tudi glas otrok, na podlagi Zakona o varstvu pred diskriminacijo imamo Zagovornika načela enakosti. Tako široka institucionalna podpora varovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin je nujen, ne pa tudi zadosten pogoj za njihovo spoštovanje, zato moramo vrniti zaupanje tudi v tiste institucije, vključno s politiko in pravosodjem, katerih pretekla dejanja so ob sprejetju določenih odločitev vzbudila dvom, da delujejo v dobrobit posameznika oziroma skupine. Trend ustvarjanja spodbudnega okolja za krepitev socialnega položaja skupnosti kot celote je torej oprijemljiv. Krivica najbolj prizadene posameznika. Zadovoljni bomo takrat, ko bo vsak posameznik imel pogoje za to, da izkoristi vse možne vire, ali pa bo imel vsaj oprijemljivo upanje, da mu bodo takšni pogoji na voljo v bližnji prihodnosti. Zato je prav, da ob hkratnem zadovoljstvu nad izboljšanjem ohranjamo zavedanje, da smo kot politiki in družba nasploh poklicani k sooblikovanju boljšega življenja za vse. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov opozarjamo na nekatere zadeve, ki smo jih v preteklosti že izpostavili in ostajajo nerešene. Kot posamezniki navzven visoko etične družbe še vedno nismo razvili ničelne stopnje tolerance, še vedno v varni razdalji opazujemo nasilje v naši soseščini, toleriramo jih s poskusi zmanjševanja njihovega pomena, ko jih predalčkamo kot posamične ekscese, podobno kot različne oblike psihičnega in spolnega nasilja ali pa tako kot v primeru koroških dečkov – ne da bi poznali dejanske razmere, ulica vzame pravico odločati o največji koristi za otroka in iz tega narediti prvovrsten politični šov. In še vedno ni rešen problem otrok s posebnimi potrebami in njihovih staršev. Zadovoljni smo, da je po več letih zapletov končno odprla vrata šola za otroke s posebnimi potrebami na Ptuju in da je bil v Državnem zboru sprejet zakon o zgodnji obravnavi, vendar s tem ne kot družba in ne kot politika naloge še zdaleč nismo opravili. Varuhovo poročilo zlasti opozarja na ovire v dostopnosti do najrazličnejših dobrin socialne države, predvsem do izobraževanja. Že v minulih poročilih smo Socialni demokrati opozarjali na stisko otrok, ki so v dolgotrajni oskrbi v zavodu v Stari Gori. Ne glede na to, da je bil denar zagotovljen, oprijemljivega premika še ni. Podoba Stare Gore bolj kot na civiliziran odnos do hudo bolnih otrok še vedno spominja na prizore krutosti namestitve otrok v zavodu pred 100 leti in več. Zrelost neke civilizacije se kaže tudi v odnosu do drugih ranljivih skupin, kot so pomoči potrebni, ki jim birokratski um odmerja, katere osnovne življenjske potrebščine lahko kupijo iz sredstev socialne pomoči, starejši, ki so v primežu družbenih razmer in družinskih razmer s skromnimi dohodki pripravljeni preživljati še svoje družinske člane, bolni, ki predolgo čakajo v vrstah za obravnavo zdravja, delavci, ki so pogosto le instrument v službi kapitala, neurejenost romskih naselij, kjer so otroci prikrajšani za najosnovnejše dobrine, zapiranje našega sveta pred množico, ki je v strahu za svoje življenje in v upanju na boljši svet pobegnila od nas. Vse to je del našega vsakdana, četudi si zatiskamo oči. Spoštovane in spoštovani, ni treba, da je tako. Odločitev proti revščini je odločitev, ki se sprejema v glavah vseh, ki smo prvopoklicani k odgovornosti za stanje v državi, zato mora institucionalnemu premiku slediti tudi premik k bolj oprijemljivim dejanjem. Okoliščine nam znova dopuščajo, da uresničimo temeljne zaveze, na katerih je postavljena naša država, in ukrojimo boljšo socialno državo po meri vseh. Napredek je viden, a za posameznika, ki se mu je zgodila krivica, se še vedno dogaja, da je prepočasen. Spoštovana varuhinja, vam in vsem, ki v okviru institucije skrbite za dobro ljudi, se v Poslanski skupini Socialnih demokratov iskreno zahvaljujemo za vaše predstavljeno delo. Ob tem pa ponovno izpostavljamo iskreno zavezo: trudili se bomo, kolikor bo v naši moči, da se izboljšajo razmere. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani varuhinja človekovih pravic, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Redno letno poročilo Varuha človekovih pravic je že nekaj let ogledalo stanja v državi, ki izpostavlja bolj ali manj enake poudarke: dolgotrajni sodni postopki, zaostanki pri reševanju pritožb zoper prvostopenjske odločbe na praktično vseh področjih, delovna razmerja, štipendije, uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, socialna varnost ter brezposelnost, krivice v zdravstvu in številne druge. Tudi poročilo za leto 2016 je, lahko rečemo, žal enako. Poročilo Varuha poudarja žalostno resnico, poimenuje jo kar katastrofalna, ki je samo še ministrstvo za delo in Vlada Republike Slovenije ne vidita. V naši družbi se povečuje revščina, družbene razlike se le še poglabljajo. Kot glavno težavo na področju socialne varnosti navaja naraščajočo revščino velikega dela prebivalcev. Posledice revščine, na katere nenehno opozarjamo tudi v Novi Sloveniji, so široke. Slabo materialno stanje vpliva na samopodobo teh ljudi, njihove družinske odnose, predvsem pa krši pravico do dostojanstva tem ljudem. Kaj posluša in kaj gleda pristojno ministrstvo za delo in Vlada Republike Slovenije, da se v tem zadnjem letu na tem področju ni prav nič premaknilo? Že od leta 2012 varuhinja opozarja na neučinkovito reševanje pritožb zoper prvostopenjske odločbe o pravicah iz javnih sredstev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti bi moralo z organizacijskimi, kadrovskimi in finančnimi ukrepi zagotoviti, da bodo odločbe na prvi in drugi stopnji odločanja izdane v zakonitih rokih. Ministrstvo priporočila ne uresničuje, iz poročila pa ni čutiti, da bi se stanje na tem področju kaj izboljšalo. Nekateri postopki v reševanju imajo letnico 2013 in 2014 – kje je tu pravna varnost? Kaj lahko nekdo, ki je pomoči potreben, napravi v tem vmesnem obdobju? Krščanski demokrati se zaradi tega sprašujemo, ali ni institucija Varuha zreducirana samo na opozarjanje, Vlada pa varuhovih priporočil ter opozoril ne upošteva. Varuh je torej glas vpijočega v puščavi. Z varuhom se strinjamo, da je načelo pravne države prepogosto grobo kršeno, in to je nesprejemljivo. Še naprej pa bomo v Novi Sloveniji – krščanskih demokratih glasno opozarjali na te krivice. Na področju delovnih razmerij v uradu Varuha priznavajo, da število vloženih pobud nikakor ne odseva dejanskega stanja na področju delavskih pravic, saj Varuh človekovih pravic lahko obravnava le kršitve in nepravilnosti, ki jih povzročajo organi oblasti. Dejansko so na Varuha človekovih pravic naslovljene številne pobude, ki izkazujejo hude zlorabe pravic zaposlenih, ki pa jih zaradi nepristojnosti ne morejo obravnavati. Ključna vprašanja v okviru tega področja so: izvajanje inšpekcijskih postopkov oziroma nadzora nad delodajalci, neplačilo plač in prispevkov za socialno varnost, izvajanje pripravništev, prekarne zaposlitve, napotitve na delo v tujino, nasilje na delovnem mestu, trpinčenje, mobing, šikaniranje, neplačilo nadur, neustrezni delovni pogoji in druge oblike nasilja na delovnem mestu, stanje zaposlenih v Slovenski vojski, zaposlenih v zaporih in problematika vračila preveč izplačanih plač, kar se je zahtevalo od javnih uslužbencev. V poglavju Diskriminacija najdemo izčrpno poročilo o številnih pobudah, ki poglobljeno predstavijo primere pobud s področja diskriminacije različnih družbenih skupin. Krščanski demokrati že nekaj let opozarjamo, da redno letno poročilo izpušča, namenoma ali nenamenoma, pomemben del prebivalcev naše države – kristjane, verne ljudi. Parlamentarna skupščina Sveta Evrope je na svojem zimskem zasedanju 29. januarja 2015 z veliko večino navzočih glasov sprejela resolucijo, ki v državah članicah zahteva več verske svobode in spoštovanja verskega pluralizma. Evropa, ki bi morala biti mednarodni zgled spoštovanja verske svobode, žal postaja nasprotje tega ideala evropskega povezovanja. Množijo se poročila o nasilju, vandalizmu in drugih oblikah sovražnosti do kristjanov in cerkva na evropskih tleh. Oblast je odgovorna za razumno ureditev razmer, ki bi v praksi spoštovala svobodo veroizpovedi. Prvič po dolgem času smo v poročilu lahko prebrali obsodbo nesprejemljivega vandalizma v koprski stolnici. Varuh ob tem poudari pomen svetišč za vernike ne glede na veroizpoved. Na drugi strani pa Varuh človekovih pravic v tokratnem poročilu tudi napada katoliške vernike, lahko rečemo, da dejansko ne razume koncepta pozitivne ločenosti cerkve in države. Zaskrbljeni smo zaradi tona razprave, ki se je v zvezi z blagoslovom prostorov Podružnične osnovne šole Polica odvijala v sferi splošne javnosti in v sferi državne oblasti, urad Varuha je tukaj ravnal proti umirjanju razmer. Strinjamo se z javno izjavo Akademskega društva Pravnik, ki izpostavlja, da gre za prikrojene in neprepričljive razlage načela ločitve cerkva in drugih verskih skupnosti od države, ki so očitno podane z namenom izločitve določenih cerkva in drugih verskih skupnosti iz javnega življenja, in Varuh človekovih pravic pri tem sodeluje. Skupaj s številnimi razumniki se Krščanski demokrati sprašujemo, kam smo prišli. Varuh človekovih pravic zahteva sankcioniranje zaradi blagoslova nove podružnične šole, ki so jo želeli starši in učitelji? V omenjeni izjavi pravniki poudarjajo, citiram: »Da slovenski pravni red ne prepoveduje šolam in lokalnim skupnostim, da bi se za blagoslov šolskega objekta dogovorile s katerekoli od cerkva ali drugih verskih skupnosti, če bi to ocenili kot primerno. V konkretnem primeru je blagoslov opravil predstavnik Katoliške cerkve, ki ima na lokalnem območju daleč največ pripadnikov.« Ustavno sodišče Republike Slovenije je v eni izmed odločb izpostavilo, da je, citiram: »Razlikovanje med verskimi skupnostmi glede določenega vprašanja dopustno, če zanj obstaja razumen, stvaren, v naravi stvari utemeljen razlog,« konec citata. Država je po prepričanju Sveta Evrope dolžna obsoditi in kaznovati vsako obliko sovražnega govora ali nasilnega dejanja, ki pomeni napad na katero od veroizpovedi. Takšen napad pomeni tudi diskriminatorna zakonodaja. Diskriminacija kot takšna ne zahteva le pripadnikov manjšine, ampak tudi pripadnike večinske verske skupnosti. Mediji teh pojavov praviloma niti ne zaznajo in o njih ne poročajo. Z obsodbami so zelo skope tudi pristojne državne ustanove, žal pa tudi urad Varuha sodeluje pri tem. Gre za zelo aktualne in pereče zadeve tudi v Republiki Sloveniji. Tudi s tem se potrjuje naša nedavna trditev, da Varuh svojih nalog ne opravlja v skladu s pričakovanji. Pogosto se ne oglasi, ko je to nujno potrebno, oziroma ponekod zagovarja stališča, ki so v nasprotju z interesi večine državljanov. Izjavili smo, da če bi bil Varuh resnično zagovornik vseh državljanov, bi se moral sam oglasiti ali v svojih letnih poročilih opozoriti tudi na druge kršitve človekovih pravic. V svojih poročilih namreč zelo pogosto opozarja na diskriminacijo pripadnikov romske skupnosti, pripadnikov narodnih skupnosti in drugih, nikoli pa ne zasledimo podatkov o diskriminaciji glede na versko in politično prepričanje, ki je v Sloveniji v porastu. Prav tako izpostavljamo nestrpnost in sovražno dejanje do kristjanov, kot so na primer žalitve in javno spodbujanje sovraštva do kristjanov, izjave Svetlane Makarovič, vandalizem in onečaščenje verskih simbolov in objektov. Na take izjave redko zasledimo odziv Varuha in drugih predstavnikov države. Varuhinja se je na to naše stališče odzvala z dolgo javno izjavo, ki je precedens in skuša prikazati stališče kot neosnovano. Verjamemo, da smo svoje trditve na tem mestu ustrezno utemeljili. Varuhinja opozarja tudi na področju zdravstvenega varstva, poročilo navaja, da bi bilo treba izboljšati delo Zavoda za zdravstveno zavarovanje pri odločanju o pravicah. Varuhinja opozarja na zaostreno vprašanje predolgih čakalnih dob v letu 2016. Dolgotrajni postopki umeščanja posegov v prostor, problematika vodnih zemljišč in vodnih dovoljenj. V letu 2016 je bilo obravnavanih nekaj manj stanovanjskih zadev kot v letu 2015. Stanje na področju deložacij, pomanjkanje stanovanj in bivalnih enot ter subvencij najemnin je še vedno alarmantno. Problematika delavcev migrantov še vedno ostaja težava. V Novi Sloveniji smo razočarani, da se Vlada Republike Slovenije še ni resno lotila obravnave tega problema, kaj šele, da bi rešitev že poiskala. Krščanski demokrati smo Državnemu zboru že predlagali rešitev, spremembo Zakona o dohodnini. Naša rešitev predvideva uvedbo enotne splošne olajšave v višini 7 tisoč. Žal ni bilo sprejeto, mi smo pa ponoven zakon vložili in upam, da se bo ta zadeva v prihodnje rešila.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani varuhinja človekovih pravic, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Poročilo Varuha človekovih pravic obravnavamo vsako leto. Varuh človekovih pravic je samostojen in neodvisen organ in ni del mehanizma oblasti, ampak nadzornik vseh treh vej oblasti. S svojim delovanjem omejuje samovoljo vseh teh vej oblasti in nadzira njihovo delovanje. Varuh svoje delo opravlja predvsem na podlagi vloženih pobud. V letu 2016 je bilo teh preko 3 tisoč, od tega je Varuh zaključil 2 tisoč 722 zadev, v 357 primerih pa so se pobude izkazale za utemeljene. Pri tem moramo biti pozorni na dejstvo, da število utemeljenih pobud kot delež rešenih ni pravi kazalnik stanja varstva človekovih pravic v Sloveniji. Prvič zato, ker se vsaka oseba, ki ji organi oblasti kršijo pravice, na Varuha ne obrne, in drugič zato, ker lahko ena sama utemeljena pobuda, v kateri Varuh ugotovi sistemsko kršenje človekovih pravic, pomeni kršitve pravic več sto ali celo več tisoč osebam. Na podlagi svojega dela Varuh pripravi obsežno in pregledno poročilo, na podlagi katerega Državni zbor sprejema ustrezna priporočila. Lansko leto je bilo v Državnem zboru sprejetih 83 priporočil, od tega jih je danes uresničenih samo 20. Kot v uvodnem delu navaja varuhinja, bo za uresničevanje preostalih treba vložiti še dodaten napor, še posebej če upoštevamo še 71 letošnjih priporočil. Stopnja realizacije varuhovih priporočil kaže tudi na to, da Vlada priporočil ne jemlje dovolj resno. Nad skromno odzivnostjo Vlade oziroma drugih pristojnih smo v Levici zaskrbljeni, zato smo kot vsako leto doslej na matičnem odboru predlagali oziroma izpostavili tista priporočila, ki bi lahko še posebej vplivala na izboljšanje stanja tistih, ki imajo najmanj družbene moči, ter tista priporočila, ki se iz leta v leto ponavljajo in tudi danes ostajajo nerealizirana. Naša priporočila so bila zavrnjena z očitki podvajanja in politizacije, vseeno pa mi dovolite, da zopet opozorim na nekatere najbolj pereče probleme. Varuh že vrsto let opozarja na spoštovanje ustavno določene ločenosti države in cerkve, ki pa se v praksi slabo izvaja. V Levici smo na konkreten problem izvajanja obredne dejavnosti v prostorih javnih šol že večkrat zaporedoma opozarjali. Gre za kršitve ustave in zakona, za katere pa ni predvidenih sankcij. Na to je Varuhinja opozarjala že lani, vendar pa se Vlada na njena opozorila gladko požvižga. Naslednji problem, na katerega smo posebej opozarjali, je stanovanjska problematika, in to dveh vrst. Prvič, kljub številnim opozorilom, da so spremembe nujno potrebne, se še vedno dogaja, da lahko posameznik zaradi majhnega dolga izgubi stanovanje, v katerem živi, bodisi v primerih, ko posameznik ne zmore več plačevati najemnine za stanovanje, bodisi da mu je le-to zaradi majhnega dolga v postopku izvršbe prodano. Varuh na ta problem opozarja že od leta 2012, a priporočila tudi tukaj ostajajo nerealizirana. Spomnimo se še na sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, ki je Sloveniji naložilo plačilo odškodnine v vrednosti 85 tisoč evrov zaradi rubeža in prodaje hiše v izvršilnem postopku, nastalem zaradi dolga v višini 124 evrov. V Levici smo na to perečo problematiko, ki je tesno povezana s problemom revščine, opozarjali tudi s priporočili, ki so bila skladna s priporočili Varuha, a v Državnem zboru žal niso bila sprejeta. Drugič, varuhinja opozarja, da je napovedana in nujno potrebna prenova stanovanjskega področja obtičala. Varuh zato ponavlja priporočilo iz leta 2015, da naj Ministrstvo za okolje in prostor čim prej pripravi spremembe Stanovanjskega zakona in v njem jasno opredeli obveznost občin pri zagotavljanju določenega števila bivalnih enot glede na prebivalstvo ter redno objavljanje razpisa za dodelitev neprofitnih stanovanj v najem. Mladi, ki se morajo ali pa se želijo osamosvojiti od staršev, težko najdejo varne in stalne zaposlitve. To pomeni, da so v sedanjem sistemu stanovanjske oskrbe prepuščeni sami sebi in nemilosti stanovanjskega trga. Zato si zaradi močno segmentiranega in nevarnega trga dela stanovanja ne morejo kupiti, visoke najemnine pa jih dolgoročno hromijo glede morebitnega nakupa. Še najbolj ogroženi pa so tisti, ki nimajo dovolj sredstev niti za tržni najem, saj novih neprofitnih stanovanj zaradi neustrezne stanovanjske politike in zakonodaje v preteklosti skorajda ni. Tudi na področju dela je Varuh podal nekatera pomembna priporočila. Na področju delovnih razmerij Varuh že leta in leta opozarja, zgodi pa se popolnoma nič. Tukaj so težave že ves čas enake, kadrovski in finančni manko pri Inšpektoratu za delo in pomanjkanje nadzora nad izplačevanjem plač in prispevkov za socialno varnost. Čeprav je Državni zbor sicer sprejel sklep, ki smo ga predlagali v Levici, da naj Vlada zagotovi nove kadre na inšpektoratu, pa bosta ta sklep in to priporočilo Varuha še naprej ostala nerealizirana. Vlada namreč v proračunih na tej postavki ni namenila potrebnih sredstev, prav tako pa ste poslanci zavrnili amandma Levice, ki bi novo zaposlovanje vsaj po finančni strani tudi omogočil. Tudi na problematiko izplačevanja plač Varuh opozarja že vrsto let. Primerov, ko delodajalci sploh ne izplačujejo plač ali jih izplačujejo le deloma ali pa ne plačujejo prispevkov za socialno varnost, je iz leta v leto več. Posebno pozornost bi morali nameniti tudi otrokom beguncem brez spremstva. Veliko je otrok, ki so na begu ostali brez staršev ali pa so se na pot odpravili sami. Ti otroci in mladostniki so zaradi svoje stiske in želje, da bi prišli v določene evropske države, še posebej izpostavljeni tihotapcem in predstavljajo potencialne žrtve trgovine z ljudmi. Zopet smo opozorili tudi na komunalno neurejenost romskih naselij. Kmalu bo poteklo eno leto, odkar smo v cisternah, ki jih je Cerarjeva vlada za rešitev težav s pitno vodo postavila v nekaterih romskih naseljih, in tam ni vode. Pomanjkanje sistemskih rešitev na področju osnovnih življenjskih pogojev romskih skupnosti se kaže kot začarani krog revščine in izključenosti. Slab ali nikakršen dostop do čiste pitne vode in do elektrike namreč pomeni tudi slab dostop do izobrazbe in dela. Varuh na to opozarja že od davnega leta 2012, ko je v posebnem poročilu o bivanjskih razmerah Romov na področju jugovzhodne Slovenije poudarjal, da je pogoj za uspešno vključevanje pripadnikov romske skupnosti v slovensko družbo izboljšanje njihovih nevzdržnih bivalnih razmer. Na to, da se stanje nikakor ni izboljšalo, so nas jasno opozorili tudi predstavniki romske skupnosti, ki so prejšnji teden protestirali pred Vlado in pred parlamentom. Levica je v skladu s priporočili Varuha in s podporo praktično celotne romske skupnosti predlagala zakon, s katerim bi Romom končno zagotovili osnovne pogoje za človeka vredno življenje, a koalicija o teh nujno potrebnih spremembah ni bila pripravljena razpravljati. Ob ravno prej omenjeni slabi statistiki realizacije varuhovih poročil in ob pomanjkanju volje je pomembno, da politika, in s tem mislim tudi na nas poslance, organom oblasti postavi prioritete. Poslovnik vsem poslanskim skupinam dovoljuje, da vlagajo predloge priporočil k obstoječim priporočilom Varuha. No, ko to na odboru stori Levica, pa smo obtoženi politizacije in podvajanja priporočil. Ne gre za podvajanje. Gre za to, da poskušamo tvorno sodelovati in izpostaviti tista priporočila, za katera menimo, da jim mora oblast pozornost nameniti prednostno. In če to počnemo skladno s poslovnikom in s svojim programom na način predstavljanja tistih, ki so nas izvolili, to ni politizacija, temveč politika kot skrb za skupno dobro, zato omalovaževanje naših naporov na tej točki ni bilo pošteno. Pravzaprav je naloga vseh nas poslancev, da na nek način in po svoji lastni presoji in zmožnosti pomagamo pri reševanju nekaterih najbolj perečih problemov, na katere opozarja varuhinja človekovih pravic.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi, predsednik, varuhinja! Vsako leto ob približno istem času nas v Državnem zboru obišče varuhinja človekovih pravic s svojim letnim poročilom. Tokrat imamo na poslanskih klopeh že dvaindvajseto letno poročilo varuha oziroma varuhinje človekovih pravic. Kljub temu da je v poročilu zapisanih kar nekaj pohval in uresničitev priporočil, pa še vedno močno izstopajo nekatere kršitve in neuslišana opozorila varuhinje. Tudi letos poročilo ni nič krajše, čeprav bi si verjetno vsi želeli drugače, kajti to bi pomenilo, da smo na tem izjemno pomembnem področju naredili korak naprej, korak k boljši prepoznavi razmer, ki vodijo h kršitvam temeljnih človekovih pravic, posebej pa še k njihovi odpravi. O človekovih pravicah se je začelo govoriti že daleč nazaj, tam v 17. stoletju, natančneje v obdobju razsvetljenstva, katerega filozofi so razvili teorijo naravnega stanja, po kateri naj bi bili vsi ljudje enaki, pripadale pa naj bi nam naravne in neodtujljive pravice. V tej luči človekove pravice niso odvisne od države, temveč so prirojene ter pripadajo vsakemu avtonomnemu in suverenemu posamezniku. Takšno dojemanje človekovih pravic predstavlja podlago univerzalnim človekovim pravicam, kot so zapisane v Splošni deklaraciji človekovih pravic in seveda veljajo še danes. Kljub temu pa nam danes človekovih pravic skoraj ni treba več vsebinsko opredeljevati, saj smo jih vzeli za logične, naravne in samoumevne. Pa so res tako logične in samoumevne, kot si predstavljamo? Je logično, da urad Zagovornika načela enakosti, ki je ena izmed ključnih institucij pri uresničevanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, še vedno nima zadostnih pogojev za delovanje? Je logično, da državljanom ni zagotovljeno uresničevanje pravic do dela in plačila za opravljeno delo, kar pomeni jamstvo za izkoriščanje drugih človekovih pravic? Je logično, da v nekaterih regijah še vedno ni zagotovljena pravica do ustreznih sanitarij in pitne vode? V teh oktobrskih dneh, kot je omenila že kolegica pred mano, je minilo 300 dni, odkar je v cisternah, ki jih je vlada Mira Cerarja za rešitev težav s pitno vodo postavila v nekaterih romskih naseljih, in v teh cisternah vode ni, kljub temu da je pravica do pitne vode na pobudo naše stranke zapisana v Ustavo Republike Slovenije. V poročilo je zapisano, da se Vlada vztrajno sklicuje na neustreznost pravne podlage Zakona o romski skupnosti, očitno pa pozablja, da ima, izhajajoč iz 88. člena Ustave, dolžnost in možnost oblikovati in predlagati zakonsko podlago, ki bi ji omogočila izvrševati dolžnost odprave kršitev pravic. Na to dolžnost je Vlado opomnila tudi varuhinja, pa se še vedno ni zgodilo nič. Tako se Vlada z neukrepanjem in sprenevedanjem kršitvam človekovih pravic ukloni ter jih tiho in nezavedno podpira. Poseg v temeljne dobrine posameznika je tudi pasivnost države pri varovanju teh dobrin in posledično dopustitev nadaljnjega kršenja človekovih pravic, zato se ne smemo skrivati za samoumevnostjo človekovih pravic, ampak na kršitve in razmere, ki do njih vodijo, opozarjati – mi, vi, vsi. Država pa mora v polnosti izpolnjevati svojo odgovornost, ko gre za ozaveščanje in zaščito človekovih pravic. Upam in si hkrati želim, da bo naslednje varuhovo poročilo krajše, razprava pa bo tekla o korakih, ki smo jih storili za to, da ljudje, ki v tej državi bivajo, živijo kvalitetnejše in boljše, brez kršitev temeljnih človekovih pravic. Na koncu bi želela omeniti še nekaj, kar me je nekako zbodlo v oči. Slučajno, mogoče tudi ne slučajno, smo danes pri tej točki, se pravi poročilu varuhinje človekovih pravic, in pri naslednji, posebnem poročilu varuhinje človekovih pravic, za predstavitev stališč zapisane same ženske. Slučajno? Po mojem ne. Se opravičujem, kolega iz skupine, kjer sta samo dva poslanca, pač nista mogla najti ženske, in za mano bo na vrsti moški kolega, ampak vse ostalo pa še vedno drži. Zelo zelo pomenljivo.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospa varuhinja s sodelavcema, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Za uvod malo v tem tonu, kot je gospa Bratušek končala, v naši poslanski skupini zato nastopa moški, ker preprosto ženske nimamo, tako da [[…]]Poročilo Varuha za človekove pravice za leto 2016 priča o kontinuiranem napredku instituta, ki ima z vidika človekovih pravic izreden pomen. Od tematskih področij, ki jih zajema poročilo, lahko izpostavimo socialno področje, kjer se še vedno dogajajo številne oblike kršenja ali zapostavljanja pravic. Ustanova Varuha se primerno odziva na tovrstne zlorabe ter opozarja in predlaga ukrepe v zvezi s tem. Treba je poudariti tudi skrb Varuha za še vedno pereče sodne zaostanke in nedoslednosti na tem področju in tudi za sistemske težave zdravstvenega sistema, kar je največkrat pogojeno z grobim kršenjem človekovih pravic. Na koncu obsežnega poročila je zbir priporočil Varuha, ki je v strnjen v sistemske sklope, v tem poročilu jih je 71, med njimi bom omenil le dve zadevi. Prvič, prav je, da se predlagajo še bolj celovite in potencialno učinkovite aktivnosti na področju romske problematike, kajti na tem področju kljub nekaterim napredkom še zmeraj beležimo veliko težav pri zagotavljanju najosnovnejših pravic, kot so normalne bivalne okoliščine, možnost uporabe pitne vode, vključevanje v osnovne družbene tokove in tako dalje. Kot drugo, upravičeno pričakujemo od Vlade, da zagotovi vse potrebne pogoje za dejansko delovanje Zagovornika načela enakosti. V nadaljevanju stališča se bom osredotočil zgolj na problematiko, povezano z avtohtonima narodnima skupnostma. Tudi v preteklem letu smo skupaj z ustanovo Varuha stremeli k sistemskemu izboljšanju sodelovanja med Varuhom in organizacijami narodnih skupnosti. V zvezi s tem je bil sklep, ki ga je sprejela Komisija za narodni skupnosti, v večini uresničen. Kljub temu menimo, da bo v prihodnje treba še bolj poglobljeno analizirati konkretne težave tega specifičnega področja, med drugimi tudi razloge pasivnosti posameznih pripadnikov narodnih skupnosti v stikih z ustanovo Varuha človekovih pravic. Iz poročila Varuha za leto 2016 je mogoče razbrati, da je bilo prijav o kršenju pravic s strani pripadnikov narodnih skupnosti malo, če odštejemo pripombe in predloge pristojnih narodnostnih organizacij, kar je skrb vzbujajoče, kajti točno vemo, da kršitve, takšne in drugačne, obstajajo. Še vedno ocenjujemo, da pripadniki madžarske in italijanske narodne skupnosti kršitve ne omenjajo oziroma prijavljajo, kajti zaradi slabih izkušenj in omalovaževanj iz preteklosti se še danes bojijo razkrivati tovrstne težave. Med bolj izstopajočimi je primer, ko je pripadniku oziroma pripadnici narodnih skupnosti kršena pravica pri zasedbi delovnega mesta, kjer je zakonsko določeno znanje tudi jezika narodne skupnosti, ter nedoslednosti pri uporabi svojega maternega jezika v okviru poslovanja z državnimi ali lokalnimi organi. Mimogrede, še vedno ni celovito urejeno zagotavljanje dvojezičnih obrazcev v ustanovah, kjer je to predpisano, čeprav je bilo tudi na osnovi opozorila Varuha v zadnjih mesecih na tem področju zaznati napredek. Kljub temu da v poročilu o tem ni konkretnih podatkov, lahko tudi za preteklo leto ugotovimo, da je še vedno prisotna nacionalna nestrpnost, največkrat v obliki sovražnega govora, ki se velikokrat pojavlja v povezavi s socialno stisko državljanov. Na tem področju jasnega zavračanja tovrstnih dejanj žal ni bilo. To ne velja samo za ustanovo Varuha, ampak na sploh, tudi za ostale subjekte v političnem in družbenem življenju. Pozdravljamo pa aktivnosti oziroma preverjanje stanja na terenu, ki so jih sodelavci varuha delno izvajali že v letu 2015, predvsem tiste, ki so jih nenapovedano izvedli na nekaterih upravnih enotah na narodnostno mešanih območjih. Kot je v poročilu navedeno, so sodelavci varuha v zvezi z zagotavljanjem pogojev dvojezičnega poslovanja državnih in občinskih organov ter ustanov ugotovili določene nepravilnosti, na katere so opozorili. Nekatere od njih so bile med tem časom že odpravljene. Po opravljenih nenapovedanih obiskih na terenu so pri inšpektoratu za javno upravo opravili poizvedbo o izvajanju nadzora nad uporabo jezika narodnih skupnosti kot enakovrednega uradnega jezika v upravnem postopku in v upravnem poslovanju narodnostno mešanih območij. Na omenjenem inšpektoratu so jih seznanili z ugotovitvami 10 nadzorov pri zavezancih v letu 2015. Splošne ugotovitve iz omenjenih nadzorov so, da je vlog strank v jeziku narodnih skupnosti malo, kršitev pravic do uporabe jezika narodne skupnosti pa konkretno niso ugotovili. Odkrili pa so nekatere nepravilnosti določb Uredbe o upravnem poslovanju pri uporabi dvojezičnih obrazcev, štampiljk, žigov, brošur in drugih predpisanih vsebin. Ustanova Varuha je na osnovi odgovorov inšpektorata za javno upravo zaznala, da se je po sprejemanju Načrta ukrepov Vlade RS za izvajanje predpisov na področju dvojezičnosti 2015–2018 povečala aktivnost nadzornih organov za zagotavljanje dvojezičnosti, kar je pohvale vredno. Nedoslednosti pri uresničevanju ustavnopravnih načel o javni rabi jezika narodnih skupnosti so bile v preteklosti prisotne tudi zaradi nedelujočih nadzornih mehanizmov. Vsekakor predlagamo, da se s tovrstnimi aktivnostmi nadaljuje, kajti le tako bo možno spremljati izboljšanje, upajmo, da izboljšanje in ne poslabšanje stanja. Pomembno se nam zdi, da iz poročila izpostavimo nekaj vsebin, s katerimi se v celoti strinjamo. Sredstva za prevode, obrazce bi morala zagotavljati resorna ministrstva in ne Ministrstvo za javno upravo iz lastnih sredstev, predlaga Varuh. To je zelo pomembno, ker pristojni organi prevodov žal ne zagotavljajo.Delovne podskupine za pripravo prej omenjenega vladnega načrta bi morale pripraviti podatke, koliko obrazcev je bilo v določenem obdobju dostopnih v jeziku narodne skupnosti. Tako bi lahko pristojne bolj spodbujali k zbiranju in analizi podatkov za vsako leto. Težave so pri uresničevanju 223. člena Uredbe o upravnem poslovanju, ki ureja poslovanje v jezikih narodnih skupnosti. Tretji odstavek tega člena določa, da morajo biti vse osnovne informacije in življenjski dodatki na državnem portalu eUprava izpisani tudi v jeziku narodne skupnosti, konec leta 2016 je bilo na državnem portalu eUprava v madžarščini na voljo 145, v italijanščini 150, v slovenščini pa kar 200 vsebin, kljub temu da četrti odstavek omenjenega člena uredbe določa, da morajo biti v jezikih narodne skupnosti pripravljeni tudi elektronski obrazci za oddajo vlog prek spleta in na spletu objavljeni podatki o upravnih storitvah organa. Ugotovili so tudi, da spletne strani upravnih enot, ki poslujejo na narodnostno mešanem območju, to so Lendava, Murska Sobota, Izola, Koper in Piran, v decembru 2016 še niso bile dostopne v jeziku narodne skupnosti. Po tem se je stanje k sreči izboljšalo, ni pa še celovito urejeno. Na koncu naj še povem, da tudi v prihodnje upamo, da bomo dobro sodelovali z ustanovo Varuha človekovih pravic, kar lahko v veliki meri prispeva k preprečevanju kršenja človekovih pravic pripadnikov narodne skupnosti. Zaradi tega bova poročilo tudi podprla. Preden pa zaključim, ker prihajam iz Lendave oziroma z območja Lendave, naj opozorim še na kršenje človekovih pravic zaradi enormnega onesnaževanja okolja na našem območju. Čeprav je ta problem eskaliral v tekočem letu in ni neposredno povezan s tem poročilom, se mi vseeno zdi pomembno poudariti in opozoriti, da so tovrstna kršenja človekovih pravic zelo huda, okoliščine, ki veljajo v okolici Lendave, so nemogoče, zato je dobrodošlo tudi opozorilo Varuha človekovih pravic. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovana varuhinja, spoštovani predsednik! Že Dvaindvajseto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016 je vnovična priložnost, da v Državnem zboru na plenarni ravni namenimo en dan človekovim pravicam, čeprav bi te v resnici morale biti stalna točka na našem dnevnem redu. Iz teorije človekovih pravic in iz vsakodnevnih izkušenj vemo, da so človekove pravice presečna tema, ki bi jo morali v resnici imeti v uvidu pri obravnavi praktično vseh vsebin, s katerimi se srečujemo. Letošnje poročilo Varuha je še vedno zelo obsežno ter vsebuje seznam 71 konkretnih priporočil z zelo različnih področij uresničevanja človekovih pravic, vseeno pa razprava o poročilu Varuha letos poteka v drugačnih okoliščinah, ki kljub dejstvu, da naš pravni red ne omogoča pravno zavezujoče narave varuhovih priporočil, kažejo na resnost obravnave priporočil ter pravno in dejansko krepitev vloge Varuha človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Prva sprememba se nanaša na dejstvo, da je julija 2016 v veljavo stopila novela Zakona o državni upravi, v skladu s katero je Ministrstvo za pravosodje postalo zadolženo tudi za preučevanje in načrtovanje uveljavljanja temeljnih človekovih pravic in svoboščin. To pomeni, da je omenjeno ministrstvo postalo stična točka za oblikovanje politike človekovih pravic ter skrb za njeno izvrševanje v zasledovanju cilja čim večje stopnje uresničenosti človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Da to nalogo opravlja z vso resnostjo in odgovornostjo, dokazuje podatek, da je Ministrstvo za pravosodje od lanskega poletja objavilo odzivno poročilo na Enaindvajseto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2015, temeljit vmesni pregled uresničevanja in varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin v Republiki Sloveniji, že julija letos pa tudi Odzivno poročilo Vlade Republike Slovenije na Dvaindvajseto redno letno poročilo Varuha za leto 2016, ki ga je varuhinja človekovih pravic predsedniku Državnega zbora predala 19. maja in ki ga obravnavamo danes. Slednje jasno kaže, da implementacija priporočil Varuha ni odvisna od njihovega pravnega značaja, temveč v prvi vrsti od volje tistih, na katere so priporočila naslovljena. Že na tej točki naj poudarim, da bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli predlog priporočila, s katerim Državni zbor vsem institucijam, funkcionarjem na vseh ravneh priporoča, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije, zapisana v Dvaindvajsetem rednem letnem poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016. S tem izražamo jasno pričakovanje, da se čim prej zavzeto pristopi k realizaciji novih in tudi še neuresničenih priporočil iz preteklih let. Realizacija ni nujna zato, da se odkljuka seznam priporočil, temveč zaradi ljudi, ki so se na Varuha človekovih pravic obrnili s primeri kršitev človekovih pravic, ter zato da se čim prej popravijo nastale krivice in prepreči nastanek novih. Priporočila Varuha človekovih pravic zadevajo Državni zbor tudi neposredno kot nosilca zakonodajne funkcije, ki je sam varuh človekovih pravic v zakonodajnem postopku. V Poslanski skupini SMC smo izjemno zadovoljni, da je Državni zbor na predlog Ministrstva za pravosodje 20. septembra letos potrdil novelo Zakona o varuhu človekovih pravic. Novela razširja pristojnost Varuha ter mu omogoča prehod iz državne institucije s statusom B v institucijo s statusom A po Pariških načelih. S tem smo uresničili dolgoletno priporočilo Varuha človekovih pravic, ki je skupaj s stroko opozarjal na nujnost krepitve institucionalnega varstva človekovih pravic v Republiki Sloveniji z institucijo s tovrstnim statusom. Zakaj je to tako pomembno? Poročilo Varuha človekovih pravic je temeljit analitičen pregled obravnavanih individualnih pobud, ki riše neko splošno sliko glede tega, katere so teme s področja varstva človekovih pravic v Republiki Sloveniji, ki najbolj obremenjujejo posameznice, posameznike in v zvezi s katerimi so se obračali na Varuha človekovih pravic, ni pa mogoče iz njega neposredno sklepati o aktualnim stanju in vstopni implementaciji človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Nov razširjen mandat Varuhu omogoča, da s pomočjo sveta Varuha za človekove pravice kot novega posvetovalnega telesa ter centra za človekove pravice kot nove notranje organizacijske enote prevzame tudi širše naloge za oblikovanje in posredovanje usmeritev za oblikovanje politik Republike Slovenije na področju človekovih pravic. Poleg dodatnih možnosti za spodbujanje in spoštovanje človekovih pravic, izobraževanje in usposabljanje, organizacijo tematskih posvetov in sodelovanje s civilno družbo novela zakona Varuhu omogoča okrepljeno mednarodno vidnost in aktivnost. V Poslanski skupini Stranke modernega centra si želimo, da bi se te institucionalne krepitve varstva človekovih pravic v Republiki Sloveniji čim prej odrazile tudi v letnih poročilih Varuha v manjšem številu nakazanih sistemskih pomanjkljivosti varstva človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Človekove pravice niso nikoli v polnosti uresničene, saj se zgolj približujemo višji stopnji, realizacije njihovih posameznih kršitev pa nikoli ni mogoče v celoti preprečiti. Kar pa ne samo lahko, ampak tudi moramo storiti, je, da v okviru svojih pristojnosti opozarjamo na vsakokratne probleme sistemske narave ter izkažemo politično voljo za njihovo reševanje.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana gospa varuhinja z namestniki! Pred seboj imamo torej že Dvaindvajseto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016. Gre za vpogled v to, kakšno je pravzaprav stanje na področju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, in zlasti za to, ali v praksi deluje socialna in pravna država, kar imamo sicer zapisano v najvišjem pravnem aktu, to je v Ustavi Republike Slovenije. Država je dolžna vzpostaviti takšno okolje, da bo lahko učinkovito uresničevala socialno pravičnost in socialne pravice, da bo lahko učinkovito uresničevala pravno državo in vladavino prava. Varuhovo poročilo je nedvomno neke vrste opozorilo, kaj je treba izboljšati v državi na področju človekovih pravic. Varuh človekovih pravic mora biti glas šibkejših, mora biti glas nemočnih, glas tistih, ki se sami borijo na poti pravice, glas tistih, ki mu zaupajo, da bo v svojih ravnanjih pravičen in nikakor ne kakorkoli političen ali pristranski. Varuh človekovih pravic mora dosledno opozarjati na kršitve človekovih pravic, še posebej je to pomembno v državah, ki imajo ali pa imamo mlado demokracijo in smo izšle iz sistema, ki je grobo kršil človekove pravice in temeljne svoboščine. Prav vladavina prava in s tem pravično pravosodje ter spoštovanje človekovih pravic namreč predstavljata podstat za učinkovito in uspešno delovanje demokratičnih postopkov, ki smo jih sprejeli in se jim zavezali ob formiranju naše države Slovenije. Glede na to, da danes obravnavamo poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2016, mi dovolite, da najprej opozorim na ključne pristojnosti, ki jih ima Varuh kot najvišja avtoriteta oziroma bi vsaj to morala biti na področju varovanja človekovih pravic. Varuh človekovih pravic najprej varuje posameznika v stikih z državnimi organi, lokalnimi organi, nosilci javnih pooblastil ter tudi nadzira njihovo delovanje. Kaj to pomeni v praksi? To pomeni, da bi moral Varuh z vso svojo avtoriteto pomagati posamezniku v stiski v relaciji z državnimi organi in opozarjati državne organe na nepravilnosti ravnanj, ko jih ugotovi oziroma če jih ugotovi v nadzoru. Zakaj to izpostavljam? Zato ker se osebno srečujem kot poslanka pa tudi kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti s posamezniki, ki pravijo, da Varuh človekovih pravic naj ne bi čisto vedno opravil svojega dela tako, kot bi ga moral, in me opozarjajo, da od Varuha pričakujejo bistveno več. Zlasti pa to, da ne bo ravnal politično pristransko in da se bo oglasil takrat, ko so kršene človekove pravice in ko je na preizkušnji pravna država, še posebej v primeru evidentnih dvojih meril, kot je na primer zadeva Janković in izbris prisluhov. In tukaj želim, spoštovana varuhinja, da vendarle poveste, kaj ste konkretno naredili v zvezi s tem primerom Janković, torej dvojnimi merili, in z več kot očitno zlorabo prava v politične namene. Ampak o kršitvah človekovih pravic znotraj pravosodja več v nadaljevanju. Druga ključna naloga, ki jo ima Varuh pri svojem delovanju, je to, da državnim organom naslavlja predloge, mnenja, kritike, daje priporočila. To pomeni, da jih predloži določenemu organu, ta organ je potem dolžan to obravnavati, nanje odgovoriti ter potem Varuha obvestiti o svojih ukrepih. Tukaj moram narediti eno vzporednico s komisijo, ki jo vodim v Državnem zboru, moram reči, da se žal tako Varuh kot tudi mi na komisiji za človekove pravice vse prevečkrat soočamo s tem, čemur sama pravim institucionalna ignoranca in aroganca, gospa varuhinja pa to imenuje z besedo brezbrižnost. Soočamo se namreč z nesprejemanjem odgovornosti ali pa preprosto s konstantnim prelaganjem odgovornosti na druge, včasih pa odgovor pristojnih institucij dobimo šele po več urgencah. Zato tukaj nek apel vsem, ki delamo na teh področjih, resnično upam, da se bo to spremenilo in da naslednje varuhovo poročilo ne bo več opozarjalo na to, kar pravzaprav predstavlja osnovno delovanje državnih organov v relaciji do državljanov. Tretja ključna pristojnost Varuha človekovih pravic je ta, da na Ustavno sodišče lahko naslovi predlog za oceno ustavnosti predpisov ali ustavno pritožbo zaradi kršitev človekovih pravic. Varuh človekovih pravic je zadnje čase, to moram priznati, kar dejaven na tem področju, do sedaj je na Ustavno sodišče naslovil kar nekaj zahtev za presojo ustavnosti, vendar pa bi želela na tem mestu izpostaviti oziroma spomniti na varuhovo vložitev zahteve za oceno ustavnosti v primeru, ko naj bi Slovenska vojska dobila pristojnosti Policije za vzpostavitev reda in miru ob migrantskem valu, ki je pred dvema letoma zajel našo državo. Zakaj to zdaj govorim? Zaradi tega ker se mi zdi pomembno, kakšna so ravnanja tako pomembne osebe v državi in ali so pretehtana, ali so odgovorna. Osebno ocenjujem, da je bilo to ravnanje varuhinje, ki je s tem zadržala za nekaj časa prenos policijskih pooblastil tudi na vojsko, v tistih res težkih in zaostrenih razmerah, ko je bila Policija praktično na robu svojih zmožnosti, neodgovorno in ni bilo v korist zaščite tako državljanov Republike Slovenije na eni strani kot migrantov na drugi strani. Prav pravica do varnosti je, spoštovane kolegice in kolegi, ena izmed ključnih človekovih pravic in danes še kako pomembna dobrina, ki jo je treba varovati, jo je treba čuvati, skrbno paziti, narediti vse za to, da se ohrani. Ravnanje Varuha človekovih pravic mora biti v tako težkih razmerah, ko je pod vprašajem varnost, ob tako težkih vprašanjih pretehtano in odgovorno. Prav zagotavljanje varnosti postaja oziroma je ključna zadeva v današnjem času, ko sta tako svet kot Evropa in s tem seveda tudi Slovenija na izjemni preizkušnji, in v takšnih varnostno zahtevnih razmerah je zaščita lastnih državljanov, skrb za njihovo varnost in za varnost njihovega imetja prva naloga države, Vlade in ostalih institucij. Tretja ključna naloga Varuha človekovih pravic je ta, da Vladi in parlamentu lahko daje pobude za spremembo zakonov in drugih predpisov, in seveda tudi v letošnjem poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2016, ki ga imamo pred seboj, lahko opazimo, da varuhinja opozarja na to, kako že res predolgo čakamo na zakon o dolgotrajni oskrbi. S tem se strinjam. Zdaj naj bi se stvari vseeno premaknile. Opozarja tudi na reformo zdravstvenega sistema, ki je nujna, pa tudi na nekatere druge zakone, ki jih je nujno treba, bom rekla, prevetriti in novelirati. Še zadnja tudi zelo pomembna pristojnost Varuha je ta, da opravlja preglede zaporov in drugih prostorov, v katerih so osebe, ki jim je odvzeta prostost. Na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti smo ob obravnavi tega poročila na to sejo povabili tudi predstojnika Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij in tam je povedal, da je Varuh obiskal sedem njihovih lokacij od štirinajstih, seveda je to zelo pohvalno, izdal je pa več kot 100 priporočil. Kaj nam to pove? To nam pove, da stanje v zaporih še zdaleč ni dobro. Tudi mi na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti dobivamo pošto, ki opozarja na razmere. Dejstvo je, da je treba razmere izboljšati, in na to ves čas opozarjamo tudi na naši komisiji. V Sloveniji je nedvomno veliko ljudi, ki so jim kršene človekove pravice, kot je že varuhinja povedala uvodoma, so v zelo hudih stiskah, na težkih življenjskih preizkušnjah, ki jih pravzaprav nihče ne sliši, in zato je Varuh tako pomembna funkcija v tej državi – da jih sliši. Tako kot je pomembna tudi ne nazadnje naša komisija, ki se konkretno res ukvarja prav z vlogami in pritožbami državljank in državljanov. Veliko je torej takšnih, ki potrebujejo pomoč, in veliko je takšnih, ki že leta in leta opozarjajo na krivice, ki se jim dogajajo. Nekatere so bile večkrat resnično dokazane tudi pred sodišči po ne vem koliko letih. Ampak za to, kar se je dogajalo v postopkih, praktično nihče ni odgovarjal. V tej državi imamo posameznike, kar je tudi omenila varuhinja človekovih pravic, ki jim je že leta recimo kršena ustavna pravica do zdravega življenjskega okolja. Imamo posameznike, ki že leta opozarjajo, da naš pravosodni sistem ne funkcionira, in tudi opozarjajo, kakšne žrtve pravosodja so bili. Ne želim zahajati v politične primere, ampak vendarle moram reči, da se spomnimo na primer Patria in Janeza Janše, spomnimo se na primer Kangler, na primer Magajna. Vem, da je nekaterim v SMC to smešno, ampak dejstvo je, da so tu bile kršene človekove pravice in da je prišlo do zlorab prava v politične namene. In na to je treba vedno opozarjati. Dokler bom jaz predsednica komisije za človekove pravice, bom na to opozarjala. Zato smo mi tudi obravnavali vse te primere na komisiji za človekove pravice, ker očitno smo še edino telo v državi, ki dosledno opozarja na kršitve, predvsem pa smo tisto telo, ki želi, da se glas tistih, ki so jim kršene pravice, tudi dejansko sliši. Zato mi obravnavamo določene teme na komisiji. Večkrat mi tudi tisti, ki pridejo do mene, rečejo, zakaj se pravzaprav ženem za temi stvarmi, ki naj jih ne bi bilo mogoče premakniti, jaz pa jim odgovarjam, da zaradi tega, ker jih je mogoče premakniti, ker z nenehnim opozarjanjem, zlasti pa s tem, da nič ne ostane skrito pred očmi javnosti, lahko stvari in razmere izboljšamo. In za pravico in resnico se je vredno boriti, pa čeprav, to priznam, je večkrat sizifovo delo, vendar čez čas zagotovo obrodi takšno delo tudi sadove. Pred kratkim smo v Državnem zboru na zahtevo Poslanske skupine SDS obravnavali priporočilo v zvezi z zlorabo organov odkrivanja in pregona ter sodne veje oblasti. Gospa varuhinja, vi ste bili dolgoletna tožilka, zelo dobro poznate delovanje pravosodnega sistema, dejstvo je, da imamo v tej državi veliko število primerov, ko je dokazano prišlo do zlorab organov odkrivanja in pregona, kar je vodilo v nedopustne posege v ustavno varovane človekove pravice in temeljne svoboščine, čeprav je prav vsem tukaj jasno, da bi omenjeni organi morali prvi delovati neodvisno in nepristransko ter spoštovati človekove pravice. Za nastale napake v postopkih in za kršenje človekovih pravic do sedaj praktično še noben sodnik in tožilec ni odgovarjal. In tukaj sprašujem vse vas, zlasti pa varuhinjo, ali se vam to zdi, predvsem vam, gospa varuhinja, kot najvišja avtoriteta na področju človekovih pravic, sprejemljivo. Jaz vem, da tudi vi opozarjate na to v poročilih, ampak se mi zdi pomembno še bolj natančno opozoriti na to. V varuhovem poročilu za leto 2016 opozarjate na mnoge kršitve človekovih pravic posamezniku ali skupini na različnih družbenih nivojih. Med te kršitve nedvomno sodijo tudi kršitve človekovih pravic zaradi gospodarskega kriminala, danes ni bilo nič rečenega na to temo, zaradi korupcije, ki predstavlja rakrano slovenske družbe, ker se z njo zaustavlja razvoj države, zaradi bančne kriminalitete, neučinkovitega in nepravičnega pravosodja, množične so kršitve človekovih pravic zaradi kršenja pravice do zdravstvenega varstva zaradi nedopustno dolgih čakalnih vrst, hude kršitve človekovih pravic se dogajajo zaradi revščine, ker Vlada ni sposobna zagotoviti takšnih mehanizmov, ki bi pripeljali do človeku dostojnega življenja. Pa pojdimo lepo po vrsti, začenši z gospodarskim kriminalom, ki kot že rečeno povzroča hude kršitve človekovih pravic, na kar posredno v svojem poročilu, zlasti pri delovnopravni zakonodaji, opozarja tudi varuhinja, gospa Vlasta Nussdorfer. Tu govorimo o lažnih stečajih, o oškodovanjih upnikov, o poslovnih goljufijah, govorimo o utaji davkov, o pranju denarja, o sumljivih transakcijah, ki se odvijajo preko raznih poštnih nabiralnikov in davčnih oaz. Iz vseh teh naštetih kaznivih dejanj izvirajo mnoge kršitve človekovih pravic. Ljudje morajo biti pošteno plačani za pošteno opravljeno delo, tu ne sme biti nikakršne dileme in tu se mora postaviti pika. Delo bi moralo biti namreč vrednota, mehanizem, ki pogajanja, nas krepi, nam daje energijo, pri nas pa zaradi mizernih plačil delavcem ali pa celo neplačil za opravljeno delo delo v nemalo primerih predstavlja zgolj boj za osnovno preživetje. Varuhinja v svojem poročilu za leto 2016 tako opozarja, da nekateri delavci ne dobijo plačanih niti socialnih prispevkov, kar je sramota za to državo, ki naj bi bila po ustavi socialna država. Vzpostaviti je treba tak sistem, ki bo delavce zaščitil pred temi goljufivimi delodajalci pa tudi različnimi malverzacijami, ki se dogajajo, in jim tako ohraniti njihovo dostojanstvo. V takšnih in podobnih primerih se pričakuje, da Varuh človekovih pravic ob tako grobih kršitvah človekovih pravic, ki se kažejo zlasti v zlorabljanju delavcev, reagira odločno, zlasti pa samoiniciativno in ne le na podlagi prijave ali pobude. Vedeti moramo namreč, ponovno opozarjam, da ima Varuh človekovih pravic v 9. členu Zakona o varuhu človekovih pravic možnost, da lahko začne postopek tudi na lastno pobudo in ne le tako, da čaka na prijave in pobude prizadetih posameznikov. Ampak vendarle moram tukaj biti poštena in povedati, da so se nekateri koraki naredili tudi na tem področju in da je dejansko Varuh začel, verjetno tudi zaradi tega, ker smo ga večkrat opozorili na naši komisiji in tudi v Državnem zboru, da naj vendarle uporablja 9. člen Zakona o varuhu človekovih pravic. Kršenje človekovih pravic se dogaja torej tudi zaradi korupcije in bančne kriminalitete. Ste se že kdaj vprašali, kako bi v Sloveniji živeli, če se nam recimo ne bi zgodila večmilijardna bančna luknja. Zagotovo mnogi ne bi bili oropani prihodnosti in ne bi imeli izgubljenega desetletja in zagotovo bi bistveno manj mladih odhajalo v tujino, ker tukaj ne dobijo priložnosti, vezanih na delo. Kršenje človekovih pravic zaradi neučinkovitega in nepravičnega pravosodja. Če želimo, da Slovenija postane pravna, socialna in s tem pravična država, torej država, ki dejansko, ne samo na neki deklarativni ravni, ampak dejansko spoštuje človekove pravice, in država, ki bo dejansko vzpostavila vladavino prava, potem potrebujemo najprej pravično pravosodje. To pomeni, da smo vsi pred zakonom enaki, ne glede na naš status, politično pripadnost, spol ali kakšno drugo okoliščino. To tudi pomeni, da ne delimo državljanov na prvo- in drugorazredne in da smo vsi deležni enake obravnave na sodiščih. Pravično pravosodje je tisto pravosodje, ki razsoja pošteno in ni pod vplivi katerekoli politične opcije. To, kar se je zgodilo v nekaterih primerih, pa jih v SMC neradi slišijo, je prvovrsten škandal – govorim o primerih, ki sem jih že prej omenjala – in kaže na hudo zlorabo pravosodja v politične namene. Vsi vemo, da je Justicija simbol pravice – to sem že enkrat govorila tukaj na podobni seji Državnega zbora – ki naj bi bila slepa, v eni roki nosi tehtnico, kjer naj bi se tehtali argumenti tožnika in zagovornika, v drugi pa ima dvorezni meč, ki simbolizira razum in pravico ter ga lahko vihti za ali proti katerikoli strani. Njena slepota pa, kot vsi vemo, predstavlja nepristranskost in objektivnost. Ampak glede na to, kaj vse sem do sedaj že naštela – se vam zdi, da se v resnici držimo teh načel? Po moji oceni se žal vidi, pa me popravite, gospa varuhinja, vi boste lahko potem seveda še odgovorili na vsa ta vprašanja in dileme, da smo tudi na podlagi vseh prej naštetih primerov nedopustnih praks v pravosodju daleč stran od vsebine, ki jo predstavlja simbol pravice. Vprašanje je, na kakšen način bomo povrnili zaupanje ljudi tako v sodstvo kot v institucije pravne države. To so prej omenjali tudi kolegi pred mano v svojih stališčih. Dejstvo je namreč, da se ugled pravosodja, če si želimo ali ne želimo priznati, znižuje, da ni zaupanja vanj, kar 72 % ljudi ni zadovoljnih oziroma ne zaupa v pravosodni sistem, kar lahko ugotovimo tudi skozi peticije, ki jih dobimo na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. V letu 2016 smo namreč na komisijo dobili največ peticij in vlog prav s področja pravosodja pa tudi gospa varuhinja v poročilu, ki ga imamo pred seboj, opozarja na nezaupanje ljudi v pravosodni sistem. Nad čim se državljani najbolj pritožujejo, ko govorimo o pravosodnem sistemu? Največkrat, kar dobimo tudi mi recimo na komisijo, se pritožujejo nad delom sodišč, opozarjajo na dolgotrajnost postopkov, na konkretne napake sodišč v postopkih, za katere kot že rečeno nihče ne odgovarja, opozarjajo na velik problem zaostankov na drugi stopnji, kar naj bi bila sicer posledica kadrovske podhranjenosti. Konkreten primer je recimo primer založenih oporok, na kar je gospa varuhinja, in tukaj se mi zdi to zelo dobro opravljeno, zelo ostro reagirala, in mislim, da je prav, da vsi skupaj dejansko tudi zahtevamo odgovornost za to stanje, ki se je zgodilo, do sedaj namreč nihče ni odgovarjal za te založene oporoke. Potem nesprejemljivost deložacij v primeru minimalnih vsot in še bi lahko naštevali. Na komisiji smo recimo obravnavali primer vlagatelja, ki že, ne boste verjeli, 19 let išče pravico. 19 let. Rekli so sicer, da gre za težak pravdni postopek, ampak 19 let [[…]]Pristojno višje sodišče je zadevo kar štirikrat razveljavilo in vrnilo v ponovno sojenje. Mislim [[…]]Si predstavljate, da ste sami v takšni situaciji? Da se borite za lastno pravico, za svojo pravico, za to, da se vam povrne neko tudi zaupanje, hočeš nočeš, v pravosodni sistem, potem pa ta zadeva traja 19 let? Povsem nesprejemljivo. Varuh človekovih pravic v svojem poročilu kar nekaj prostora nameni tudi kršitvam človekovih pravic v zdravstvu, tu pa bi želela še posebej izpostaviti kršenje človekovih pravic zaradi nedopustno dolgih čakalnih vrst v zdravstvu. V četrtek bomo na komisiji spregovorili prav o tem vprašanju, torej o kršenju človekovih pravic do zdravstvenega varstva, kamor sodijo tudi nedopustno dolge čakalne vrste. Zaradi nenormalnega sistema in tudi zaradi nesposobne ministrice za zdravje so v tej državi skoraj 250 tisoč ljudem kršene človekove pravice, saj jih prav toliko čaka na pregled pri zdravnikih in specialistih. Prepričana sem, da ima prav vsak izmed nas v družinskem krogu, bodisi širšem bodisi ožjem, osebo, ki čaka na pomoč nedopustno dolgo. Ne želim biti osebna, nikoli nisem tega izpostavila, ampak danes bom rekla, recimo moja mama čaka na operacijo hrbtenice v Valdoltri že več kot leto in pol in vsakič znova ji čakanje podaljšajo. Nevzdržne bolečine pa seveda ostajajo, pa čeprav plačuje v zdravstveno blagajno, tako kot plačujejo tudi vsi ostali, ki so v takšni ali drugačni čakalni vrsti. Skratka, ta problem je dejansko treba rešiti danes in zdaj. Ni odveč tudi poudariti, da so se čakalne dobe pod to ministrico, ki je bila že dvakrat interpelirana, pa jo je koalicija vedno zaščitila kljub napakam in nesposobnosti, povečale za kar 30 %. Jaz ne vem – a to si prav nalašč zatiskate oči pred tem problemom, zlasti v največji vladni stranki? To nalašč delate, ali kako? 30 % več je čakalna doba v zdravstvu. In potem ministrica reče, da je naredila res vse na tem področju in da so si pacienti sami krivi oziroma državljanke in državljani. Izpostavila bom še eno zelo hudo kršitev človekovih pravic, velik problem v naši državi še vedno predstavlja revščina. Tu se strinjam z gospo varuhinjo, ki pravi, da so prav revščina, siromaštvo, pomanjkanje osnovnih dobrin eden izmed največjih posegov v človekovo dostojanstvo, čeprav je človekovo dostojanstvo tudi na nek način ustavna kategorija. Država je tista, ki bi morala ustvariti takšno okolje, da bi ljudje živeli človeka dostojno življenje. Zagotoviti bi morala socialno pravičnost, ki bi morala iti v prvi vrsti v zmanjševanje revščine, danes pa je situacija žal takšna, da še vedno pod pragom revščine živi okoli 300 tisoč ljudi, med katerimi so zaradi prenizkih pokojnin med najbolj ogroženimi upokojenci, še zlasti ženske nad 65 let, kar vodi tudi v socialno izključenost, v zimskih mesecih pa tudi v tako imenovano energetsko revščino. Prav slednja kljub nekaterim projektom, ki imajo za cilj izboljšanje energetske učinkovitosti gospodinjstev z nizkimi dohodki, žal predstavlja velik in celo vedno bolj pereč problem. Rast cen energije namreč prehiteva rast dohodkov gospodinjstev. Tako se s tako imenovano energetsko revščino, ki je res problem, najbolj soočajo gospodinjstva, ki prejemajo socialno pomoč, upokojenci ter nezaposleni. V stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke sem opozorila samo na določene segmente kršitev človekovih pravic, moji kolegi pa bodo v razpravi zagotovo izpostavili še druge kršitve. V Slovenski demokratski stranki bomo poročilo Varuha za leto 2016 podprli, prav tako pa tudi vsa varuhova priporočila. Najlepša hvala.
Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Lep pozdrav vsem prisotnim poslankam, poslancem, predstavnikom Vlade, gospe Vlasti Nussdorfer in seveda pomočnikoma varuhinje človekovih pravic! Pred nami je Dvaindvajseto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016, ki je rezultat nedvomno strokovnega in kvalitetno opravljenega dela. Pri prebiranju poročila nas bode večletno ponavljanje nekaterih opozoril Varuha človekovih pravic, kar nakazuje, da na nekaterih področjih še ni zadostnega ali pa sploh ni nikakršnega napredka. Zadovoljni pa smo s področji, na katerih je država dosegla pozitivne rezultate. 17. oktobra smo obeležili mednarodni dan boja proti revščini. Revščina, pomanjkanje dobrin, siromaštvo še vedno predstavlja enega najbolj perečih problemov slovenske družbe, saj je le-ta tudi osrednji problem varuhovega poročila. Revščina je tudi najhujša oblika posega v dostojanstvo človeka. Veliko prebivalcev Slovenije živi blizu praga revščine, veliko jih živi pod pragom revščine. Po zadnjih podatkih Statističnega urada Republike Slovenije pa je revščina med starejšimi celo porasla, in to kljub vse višji gospodarski rasti. Čedalje več je revnih starejših ljudi, predvsem upokojencev in starejših samskih žensk, preveč je socialno izključenih. To kaže na pomanjkljivo socialno politiko, ki jo vodi ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Na ta problem poslanska skupina Desus že lep čas opozarja pristojno ministrstvo, to pa kljub temu ne sprejme zadostnih ukrepov, da bi se končno obrnil trend naraščanja revščine med starejšimi. V Poslanski skupini Desus moramo še posebej opozoriti na neugoden zdravstveni položaj starejših oseb. Zdravstveno so poleg otrok in revnih najbolj ogroženi prav starejši državljani, zato so tudi zanje nesprejemljive dolge, posebej pa še nedopustno dolge čakalne vrste, ki sicer ogrožajo zdravje in življenja vseh generacij. Pomenijo tudi kršitev pacientovih pravic in seveda tudi človekovih pravic. Čakalnih vrst Ministrstvo za zdravje še vedno ni uspelo spraviti v sprejemljive okvire, čeprav v Poslanski skupini Desus pristojno ministrico ves čas opozarjamo na ta problem. Prav tako se še vedno ni uredila zakonodaja za ustrezno zdravstveno in socialno obravnavo starejših oseb z demenco, odprto in nerešeno ostaja področje dolgotrajne oskrbe starejših, odpraviti je treba tudi težave pri namestitvi dementnih oseb. Ne smemo prezreti še visokega deleža utemeljenih pobud Varuhu človekovih pravic na področju institucionalnega varstva, saj v domovih za starejše primanjkuje posteljnih in kadrovskih kapacitet, neustrezno naj bi bili določeni standardi izvajanja storitev, storitve so starejšim pogosto cenovno nedostopne, razmere za bivanje v domovih za starejše pa so ponekod človeka nevredne. Nadzor nad storitvami v domovih za starejše je nezadosten oziroma neustrezen. Kljub številnim kršitvam, zabeleženim v varuhovem poročilu, je moč zaznati tudi kar nekaj pozitivnih premikov. Izpostaviti je treba še ponovno usklajevanje pokojnin in dvig regresa, ki se ga po novem bolj pravično porazdeljuje med upokojene, in seveda tudi nekaj ugodnih premikov na področju delovnopravnih razmerij. V Splošno deklaracijo človekovih pravic je bilo v letu 1948 zapisano, da se vsi ljudje rodimo svobodni in imamo enako dostojanstvo ter enake pravice. Seveda je to lažje reči, kot pa zagotoviti. Varuhu človekovih pravic niti ne bi bilo treba pisati poročil, če bi slovenska država spoštovala določbe Splošne deklaracije človekovih pravic. Veliko število priporočil v poročilu Varuha človekovih pravic kaže, da je v Sloveniji na področju spoštovanja človekovih pravic še marsikaj narobe. Zavedamo se, da je treba na tem področju še veliko postoriti. Stanje na področju človekovih pravic se sicer počasi izboljšuje, a vseeno ne tako hitro, kot bi si to želeli. Poročilo Varuha naj nam bo torej v pomoč pri izboljšanju razmer v naši družbi, saj bi morali prav vsi naši prebivalci imeti možnost živeti dostojno. V Poslanski skupini Desus bomo priporočila Varuha seveda podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa vsem. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in o predlogu priporočila. Besedo ima ponovno mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravita naj se gospod dr. László Göncz in gospod Jani Möderndorfer. Gospa Julijana Bizjak Mlakar, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa še enkrat za besedo. K prej predstavljenemu stališču Poslanske skupine Desus bi želela dodati še nekaj osebnih opažanj glede stanja na področju človekovih pravic v državi. Najprej naj poročilo pohvalim kot zelo pregledno in informativno, hkrati pa lahko zaskrbljeno ugotovim, da je kršitev človekovih pravic na različnih področjih še veliko. Neodzivnost posameznih ministrstev na priporočila Varuha še vedno predstavlja resen problem v državi. Naj pri tem posebej izpostavim dve ministrstvi, in sicer ministrstvo, ki je pristojno za delovno in socialno varnost, to se pravi ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide, in Ministrstvo za zdravje, zaradi tega ker prav neurejeno področje delovne, socialne in zdravstvene varnosti lahko najhuje prizadene dostojanstvo ljudi, čeprav so seveda pomembne prav vse človekove pravice. Spodbudno je veliko število obravnavanih zadev, kar 4308 naj bi jih bilo v letu 2016, od tega pa je bilo zaključenih 2722 zadev. Pri tem se je ugotovilo, da so bila zatrjevanja o kršenju človekovih pravic in temeljnih svoboščin utemeljena v kar 357 pobudah. Varuhinja človekovih pravic ugotavlja, da je večina kršitev in drugih nepravilnosti posledica slabega delovanja države na nekaterih področjih. Varuh že leta neuspešno opozarja na nesprejemljivo dolgo odločanje o pravicah na obeh stopnjah upravnega odločanja, pri tem pa pohvali centre za socialno delo, ki praviloma spoštujejo zakonsko določene roke, žal pa je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti tisto, ki že več let v postopkih na drugi stopnji ne sledi povečanemu obsegu dela, in zaradi tega se število nerešenih zahtevkov iz leta v leto povečuje. Upam, da se bodo tudi na tem področju naredili določeni premiki, vem, da so kadrovski problemi, da je veliko zadolžitev, ki jih mora ministrstvo opraviti, vendar je seveda ministrstvo tukaj zaradi ljudi, zaradi državljanov in ne obratno, kar pomeni, da je treba postaviti prioritete, in varovanje človekovih pravic nedvoumno predstavlja prioriteto. Prvič bi se na tem spoštovanem zboru lotila tudi romske problematike. Morda tudi zaradi tega, ker ob vseh številnih opozorilih tudi na področju reševanja romske problematike ni zadostnih pozitivnih premikov. Tudi ni dolgo od protestov romske skupnosti pred parlamentom, zaradi tega ker ta skupnost še vedno nima urejenih osnovnih razmer za bivanje in življenje. Romska naselja so na primer na Dolenjskem še vedno geti, kot je na to v Mladini opozoril župan Krškega Miran Stanko. Med drugim je povedal, da je v občini Krško okoli 60 osnovnošolskih romskih otrok, skoraj nobeden od njih pa ne hodi v šolo, čeprav je ta obvezna. Videti je, da ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide, Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport in morda še kakšno ministrstvo problemov Romov sploh ne rešuje ustrezno, saj kot je iz tega članka v Mladini videti, niso poskrbeli niti za to, da bi romski otroci hodili v šolo. Romske družine prejemajo denar za svoje številne otroke, ta pa naj bi se pogosto nenamensko porabljal za vse drugo, ne pa za boljše življenje romskih otrok. Glede na to bi človek sklepal, da ministrstva Romom radodarno razdeljujejo javni denar, ni pa nadzora, kako se ta denar porabi. Ne poskrbi se torej za ciljno usmerjanje javnega denarja za koristi otrok ali na primer za nadomestilo tega denarja, morda s storitvami za tiste otroke, ki jih starši zanemarjajo, kar je običajen ukrep v razvitih državah, kadar se ugotovi, da se denar porablja nenamensko, to je ne v korist otrok, pač pa na primer za alkohol ali kaj podobnega. Ne poskrbi se torej za to, da bi z javnim denarjem, ki ga država daje Romom, dosegli želene cilje, to je, da bi otroke izobrazili in jih usposobili za vključitev v življenje z drugimi soobčani. Verjetno ministrstva ciljev, ki bi jih morali doseči z denarnim vložkom, niti ne določijo, kaj šele, da bi nadzirali, kako se denar porablja, in tudi ne ukrepajo, če se denar napačno uporablja. Sicer pa bi morali podobni ukrepi veljati tudi za slovenske družine, kadar te zanemarjajo koristi svojih otrok, tako pa država in njene institucije tolerirajo, da romski otroci ne hodijo v šole, ostajajo neizobraženi, revni, lahko se jih vzgaja k nasilju in včasih tudi h kriminalu. Za to je seveda kriva država oziroma pristojna ministrstva, ki znajo javni denar le deliti med ljudi, ne pa tudi poskrbeti za postavitev in za uresničevanje ustreznih ciljev, ki se morajo z danimi sredstvi uresničiti. V neskladju s pravno državo je tudi dejstvo, da komunalna in pravna neurejenost romskih naselij ogrožata uresničevanje človekovih in posebnih pravic romske skupnosti na eni strani, hkrati pa tudi uresničevanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin državljanov, ki živijo v okolici nezakonitih romskih naselij. Država kljub številnim opozorilom Varuha človekovih pravic še ni zagotovila razmer za dostop do vode in sanitarij nekaterih romskih naselij v Sloveniji, kar lahko privede tudi do morebitne sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice. Menim, da bi se moral ta problem po toliko letih opozarjanja na to problematiko že zdavnaj rešiti. Vemo, da imamo romska naselja, kjer teh problemov ni, po drugi strani je pa vsaj na Dolenjskem, pa morda še kje, ta problem še zelo pereč. Hkrati bi pohvalila Varuha človekovih pravic za njegov uspeh v zvezi z zahtevo ustavnosti Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki je socialno najšibkejšim, samozaposlenim v kulturi in v drugih oblikah samozaposlitve, v primeru nedoseganja 75 % bruto minimalne plače pripisal kar fiktivni dohodek in jim otežil ali celo onemogočil dostop do socialnih transferjev. Sama sem na Ministrstvu za kulturo – torej v pogovorih z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti smo se želeli tega vprašanja lotiti, smo se ga lotevali, vendar kot rečeno z druge strani, s strani ministrstva, ki je te pogoje določilo, ni bilo posluha, da bi se ta problem rešil, zato sem še posebej vesela, da je vam to uspelo. Varuh opozarja tudi na sporen odnos nekaterih zdravnikov, ki v postopku invalidskega zavarovanja pripravljajo strokovne ocene preostale delovne zmožnosti. Njihova komunikacija z zavarovanci je bila v nekaterih primerih neprimerna in izhaja iz položaja močnejšega v postopku. Tudi to je problem, na katerega ljudje neprestano opozarjajo, torej neustrezen odnos posameznih strokovnih skupin na področju zdravstva, tudi nekaterih institucij do običajnih državljanov. Naj opozorim še na to, da je zdravljenje za številne manj premožne še vedno nedostopno. Kljub opozorilom in poslanskim vprašanjem, ki sem jih naslovila na Vlado in ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anjo Kopač Mrak ter na ministrico za zdravje Milojko Kolar Celarc, naj že vendarle uredita, da bodo lahko vsi prebivalci Slovenije dostojno živeli in se zdravili v okviru sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja, ministrici ostajata neobčutljivi za potrebe ljudi. Ministrica Anja Kopač Mrak še vedno meni, da se da s 300 evri preživeti mesec, da se da s tem denarjem plačati in 300 evrov premije vsak mesec za dopolnilno zdravstveno zavarovanje, vodo, najemnino, obutev, elektriko, hrano in tako naprej, ne pove pa, kako. Ministrica Kolar Celarc pa še vedno meni, naj se reveži pač zdravijo pri prostovoljcih v ambulantah za osebe brez obveznega zdravstvenega zavarovanja. Torej, najrevnejšim se odreka dostop do zdravljenja iz javnih sredstev. Vsekakor se ministrici ne zmenita za tovrstne kršitve človekovih pravic. Občutek ponižanja in poseg v osebno dostojanstvo človeka se žal dogaja tudi za zidovi nekaterih domov za starejše in socialnovarstvenih zavodov, kjer je posebno občutljivo izvajanje osebne higiene oziroma opravljanje toalete, ki je izrazito intimno dejanje. Na tem področju, torej pri pomoči pri izvajanju osebne higiene, je tudi po varuhovem mnenju potrebna posebna pozornost in občutljiv pristop, ki ga posamezniki v nekaterih zavodih, nekaterih institucijah niso deležni. Na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja je bila utemeljena kar četrtina vseh pobud, ki jih je Varuh obravnaval. Tako kot naša Poslanska skupina Desus opozarja pristojno ministrico za zdravje, opozarja tudi Varuh človekovih pravic, da je treba zagotoviti vsem dostopne in kakovostne ter varne programe preprečevanja bolezni, zdravljenja in rehabilitacije ob hkratnem zmanjševanju neenakosti in zagotavljanju dostopnega zdravstvenega varstva ranljivim skupinam prebivalstva. Spremembe naj bi prispevale k skrajšanju čakalnih vrst, ustreznemu urejanju koncesij zdravstvenih storitev v domovih za starejše in pravice do skupinske rehabilitacije. V okviru zdravstvene reforme, opozarja Varuh, je treba urediti tudi urgentne pedopsihiatrične službe in zakonsko urediti upravljanje psihoterapevtskih storitev. Žal je videti, da so tudi danes premočni zdravniški zavarovalniški in drugi lobiji, ki iščejo v zdravstvu le finančne koristi zase, da bi se lahko realiziral javni interes na področju zdravstva. Interesi pacientov so spet v ozadju. Del zdravnikov, ki si prizadeva za privatizacijo in komercializacijo javnega zdravstva, izrablja paciente za doseganje svojih zasebnih, pogosto profitnih interesov, v tem mesecu na primer pri iskanju podpore za referendum o Zakonu o zdravstveni dejavnosti, čeprav bi prav ta zakon zdravnikom dvoživkam, na katere opozarja tudi protikorupcijska komisija, vsaj malo prirezal peruti, javno zdravstvo pa bi lahko postalo neprofitno. V letu 2016 se je zaostrilo vprašanje predolgih čakalnih dob, na kar sem že opozarjala, ker v tem primeru gre namreč za kršitev pacientovih pravic in s tem tudi človekovih pravic. Neodzivnost v zvezi s pobudami posameznikov opaža Varuh tudi pri javnih zdravstvenih zavodih, ki pogosto sploh ne odgovarjajo na razne peticije nevladnih organizacij, združenj bolnikov in društev, saj jih ne razumejo kot partnerje pri reševanju posameznih odprtih vprašanj, temveč kot motnjo v sistemu, ki zavodom povzroča le dodatno in nepotrebno delo. Ta neodzivnost, tudi sama sem jo zaznala, še ko sem vodila Gibanje za ohranitev in izboljšanje javnega zdravstva in tudi Društvo za ohranitev in izboljšanje javnega zdravstva, torej popolna neodzivnost je bila na strani ministrstev, na strani Vlade, tudi tedanje predsednice vlade gospe Bratušek, in to je treba spremeniti, ministrstva se morajo odzivati na pobude civilne družbe. Posebej bi opozorila na problem revščine, ki posega v človekovo dostojanstvo in povzroča posledice na več področjih življenja, stanovanjske problematike in slabih bivanjskih razmer, zdravstvenega stanja pobudnikov, odprtosti in dostopnosti zdravstvenega sistema, kršitev pravic delavcev, osebnih in raznovrstnih zgodb brez posebnega skupnega imenovalca, dostopnosti brezplačne pravne pomoči, pravic iz socialnih transferov, sodelovanja javnosti v okoljskih zadevah in okoljskih problematikah, na neučinkovit sistem nadzorov na vseh področjih in preveč pogoste primere neprimernega odnosa javnih uslužbencev do uporabnikov javnih storitev. Želela bi pa še posebej resnično opozoriti na nesprejemljivost tega, da se je revščina med starejšimi v letu 2016 glede na preteklo leto povišala tako, da je v letu 2016 živelo pod pragom revščine 83 tisoč upokojencev, kar je 16,9 % od vseh upokojencev, med njimi največ žensk, leto poprej je živelo v revščini 78 tisoč upokojencev. Torej, porast revščine med starejšimi ni sprejemljiva, naj pa povem še nadaljnje podatke, o katerih govori statistika, namreč da se revščina s starostjo veča. Če povem samo podatke iz leta 2014, tedaj je bilo vseh ljudi, ki so živeli pod pragom revščine 14,5 %, med upokojenci je bila revščina 15,4-odstotna, med tistimi, ki so bili stari 60 let ali več, je bila že višja, 15,9 %, med tistimi, ki so stari 70 in več, pa je bila 19,5-odstotna, kar seveda pomeni, višja je starost, večji je delež revnih, kar pomeni nekaj povsem nesprejemljivega, pomeni, da gremo v neko egoistično družbo, kjer ne znamo dostojno poskrbeti za starost, za svoje starše, za svoje dedke in tako naprej. To se pravi, da je ministrstvo na tem področju odpovedalo, ni uresničilo tistih ciljev, ki bi jih moralo realizirati glede na naloge ministrstva. Z naraščajočo revščino pa se morajo čedalje bolj ukvarjati tudi občine, ki bi morale namenjati čedalje več sredstev za bivalne enote, zavetišča za brezdomne, za javne kuhinje, za ambulante, ki storitve ponujajo brezplačno, in za denarne pomoči najbolj ogroženim. Tudi to področje ni dovolj pod drobnogledom, da bi pravzaprav videli, na kakšen način se rešujejo ta vprašanja. Morda bi opozorila samo še na to, da je resnično treba reševati katastrofalne zaostanke pri odločanju o pravicah na pristojnem ministrstvu za delo, ker namreč iz podatkov, ki smo jih dobili o tem, vidimo, da so zaostanki zelo veliki. Na koncu naj še enkrat pohvalim poročilo Varuha človekovih pravic, tudi delo celotne ekipe, ker daje zagotovo pomemben prispevek, zato da bomo šli v smer boljše, bolj spoštljive družbe, da bodo človeški medsebojni odnosi boljši in da bomo imeli, upam, v prihodnje bolj pravično državo in seveda bolj pravično družbo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravita naj se dr. László Göncz in gospod Jani Möderndorfer. Gospa Bačič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana varuhinja človekovih pravic, spoštovani vsi prisotni v dvorani! Ob vsakoletnem obravnavanju poročila varuhinje smo vedno bolj zadovoljni, kajti njena priporočila so vedno bolj slišana in upoštevana in vse manj jih je, kar pomeni, da so določene nepravilnosti, določene kršitve odpravljene, kar je seveda pohvalno. Veseli me, da varuhinja daje veliko pozornosti in velik poudarek osebam s posebnimi potrebami, ranljivim skupinam, Romom, kot je bilo že slišano, starejšim in bolnim ljudem. Dolgo je opozarjala na neprimerne razmere v osnovni šoli s prilagojenim programom na Ptuju in lahko rečemo tudi, da je ona veliko pripomogla k temu, da imajo danes učenci lepo, svetlo šolo in primerne prostore za učenje. Sama sem že pred dvema letoma opozarjala in opozorila na neprimerne in nevzdržne bivalne razmere v zavodski namestitvi dolgotrajno bolnih otrok s posebnimi potrebami v Stari Gori. Takrat je bila že dana obljuba, da denar menda je, vendar menim, spoštovana gospa varuhinja, da se brez vaše pomoči tukaj ne bo nič zganilo. Letos je bil sprejet zakon o zgodnji obravnavi oseb s posebnimi potrebami, a njegova pozna uveljavitev, 1. 1. 2019, pomeni, da bodo mnogi, ki so upali na uveljavitev določenih pravic, iz njih izpadli. Poleg tega zakon sam po sebi, na kar opozarja tudi varuhinja, ne zagotavlja potreb po izobraževanju strokovnih delavcev, ne rešuje nezadostne pogostnosti raznih posebnih obravnav, ne rešuje problematike osebne asistence in ureditev spremstva za osebe s posebnimi potrebami. Nadalje bo treba večjo pozornost nameniti podpori družinam otrok s posebnimi potrebami, saj mora biti v primarnem interesu države cilj, da dolgotrajno bolni otroci ostanejo v družinskem okolju. Nadalje bi opozorila, da družine z osebo s posebnimi potrebami po 18. letu izgubijo veliko pravic, ki se nadomeščajo s pretežno vračljivimi oblikami pomoči. Tukaj varuhinja opozarja na šolanje učencev do 26. leta, ki so vključeni v posebne programe osnovnih šol s prilagojenim programom. Tu sem postavila tudi poslansko vprašanje gospe ministrici za izobraževanje, in sicer gre za naslednje: ti učenci, to so mladostniki, ki so vključeni v te posebne programe – menim, da je bilo to kot ena kompenzacija, ker ni bilo prostora v varstveno-delovnih centrih, o programih bi se lahko pogovarjali, torej – niso upravičeni do povračila potnih stroškov. Se pravi, občine si to po svoje tolmačijo, kajti po 18. letu jih ne tretirajo več kot učence, niso pa to ne dijaki ne študentje, zato nimajo pravice do subvencionirane vozovnice. Res je, da so nekateri starši, ki so vložili tožbo na Upravno sodišče, dobili pravico do tega in so sodišča naložila občini obveznost do povračil teh stroškov, vendar »moji« starši pogosto rečejo, da se ne želijo pravdati in raje te potne stroške plačajo sami, to pa je zelo veliko, tudi 400–500 evrov na mesec. Tukaj želim opozoriti ministrstvo za izobraževanje, da nemudoma spremeni Zakon o osnovni šoli in se v 56. členu doda, da je pač pravica, da so to učenci in da imajo pravico do brezplačnega prevoza v šolo. Tukaj bi se morda dotaknila še domov za ostarele, je bilo že tudi povedano, da včasih govorimo tudi o kršenju določenih pravic predvsem bolnikov z demenco. Svojci velikokrat opozarjajo in beremo v medijih, tudi na televiziji je bilo, da je namestitev včasih nedostojna in da so pravzaprav kršene pravice teh bolnikov. Vendar menim, da smo ljudje tudi takrat, ko zbolimo in ko nam upadejo kognitivne sposobnosti, vendarle ljudje in potrebni dostojanstva. Mogoče bi se, varuhinja, dotaknila tukaj tudi, da se malo sprehodite skozi izobraževanje osnovne šole. Vsi in že več časa ugotavljamo, da so učni načrti za osnovno šolo, za devetletko, prenatrpani, preobsežni in da so pred otroke postavljene prevelike zahteve. Včasih se sprašujemo, ali je snov namenjena osnovnošolskim učencem ali srednješolskim učencem. In potem se, ker so učenci pod takimi pritiski, tudi vprašamo, zakaj že v osnovni šoli učenci posegajo po nedovoljenih substancah. Cilj osnovne šole in vseh nas je, da se učenci tudi veliko gibajo, vendar se mi zdi, da zdaj s tem, da se športna vzgoja ocenjuje in je veliko veliko teorije, gibanje ni več temu namenjeno. Ko morajo učenci odgovarjati na pravila, kako se moraš postaviti pri odbojki, kako se moraš postaviti pri košarki, se mi zdi, da se učencem, ne da bi jih motivirali za predmet športne vzgoje, jemlje in se jih odvrača včasih od tako zaželene športne vzgoje. Menim, da bi bilo tukaj treba kaj reči. Naj se zdaj dotaknem še včerajšnje teme, ki je bila na televiziji na Tedniku, in sicer o deložacijah. Nedopustno je, da se zaradi nizkih dolgov deložirajo osebe, in kot smo včeraj videli cele družine in osebe s posebnimi potrebami, se pravi, da se zaradi nizkega zneska od 100 do 500 evrov ljudem vzamejo njihovi domovi. Menim, da bo tu nujno in zelo hitro treba sprejeti zakon, s katerim bomo te anomalije odpravili, da ne bodo ljudje izgubljali svojih domov. Veliko je še tega, kar bi lahko povedala, kar bi lahko pohvalila, vaše poročilo, vaše delo, ker vem, kako zahtevno je, ampak vendar si želim, da bi bilo čim manj takih vaših priporočil, ki si jih v bistvu ne želimo. Hvala lepa za vaše delo in vsem za pozornost.
Besedo ima dr. László Göncz. Pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Naj ponovno poudarim in se tudi zahvalim gospe varuhinji za dobro sodelovanje v zadnjih letih z organizacijami narodnih skupnosti, kar je že do sedaj pokazalo določene rezultate oziroma napredke na tem področju. Menim pa, da naj se v okviru sicer zdaj že zelo dolgo nastajajočega našega splošnega zakona o narodnih skupnostih to sodelovanje še bolj nadgradi, predvsem v kontekstu sodelovanja s pristojnim namestnikom varuha glede na specifike, ki v tej naši dejavnosti oziroma v tej naši vsebini obstajajo, pa se ne bom zdaj spuščal v konkretnosti. V primeru neke dileme v komunikaciji med nami, ko govorimo o kolektivnih pravicah in o pravicah posameznikov, se najbolj zatika, je vprašanje, kje se začenja kršena pravica posameznika in v kolikšni meri je ta kolektivna. Največkrat tu težko določimo te meje v komunikaciji tudi z Varuhom, predvsem na to mislim, ko govorim o sistemski nadgradnji, da se tovrstne vsebine še bolj dorečejo in da bomo še bolj konkretni pri teh vprašanjih. Ker sem že v stališču marsikaj poudaril, bom zgolj dve stvari posebej izpostavil. Najprej bi rad poudaril, da je v priporočilih Varuha pod številkama 8 in 9, kjer govori o tem, da naj se sistematično zbirajo in analizirajo informacije posameznih ministrstev o izvajanju ukrepov jezikovne politike, to zelo pomembna zadeva. Še enkrat opozarjam na to, da smo tudi na Komisiji za narodni skupnosti na to posebej opozorili, ker če konkretno vidimo težave, bom rekel »dnevno«, se lahko potem ustrezno pristopa k odpravi težav. Prav tako je pomembno priporočilo Varuha, da se dejansko čim bolj celovito zagotovijo elektronski obrazci, ker je to nekakšen predpogoj za izvajanje dvojezičnega poslovanja. In to je posredno seveda lahko takoj kršitev pravice posameznika v tistem primeru, ko vstopa v nek postopek in nima na voljo tovrstnih možnosti in mehanizmov. Naj zaključim z zadevo, ki sem jo posebej že omenil v stališču, to je ta vedno bolj občutna težava pri zaposlovanju kadrov na narodnostno mešanem območju v javnem sektorju. Dogaja se namreč to, da čeprav so zakonsko določbe zelo dobro vzpostavljene in je nedvomno v javni sferi marsikatero delovno mesto pogojeno tudi s tem, da se obvlada jezik narodne skupnosti, se potem iz različnih razlogov žal marsikdaj tega ne izvaja. Največji problem nastaja pri tem, ko se na to opozarja in s tem nastane v družbi nek čuden milje, ko nekateri smatrajo, da narodne skupnosti prepotencirajo potrebo po obvladanju jezika v javni sferi. Temu ni tako. Na to je treba posebej opozoriti. Morda je tu še nekaj rezerve tudi, kar se dejavnosti Varuha tiče, ker v tistem primeru, ko niso izpolnjeni pogoji obvladanja jezika v javni sferi, je s tem tudi celotna promocija jezika kot takšnega zmanjšana in še bolj ta problematika prispeva k težavam na tem področju. Ne bi se zdaj spuščal, da ne bi preveč časa izkoristil, ampak predvsem menim, da je to problem, kjer so še težave in kjer nedvomno moramo najti tudi neko mesto v sodelovanju z Varuhom, ko iščemo rešitve za tovrstne težave. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se gospod Franc Breznik in gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, podpredsednik. Po navadi smo navajeni – saj če smo iskreni, imamo vsako leto kar naprej ista razmišljanja, predvsem zato ker so ta poročila vedno bolj debela. Kar je sicer po svoje dobro, ker kot je rekel predstavnik Vlade, so narejena kvalitetno, imajo neka svoja zaporedja, neko svojo logiko, mogoče je tudi razbrati in poiskati neke določene drugačne poglede in pa seveda vse korake, ki so bili narejeni s strani Varuha človekovih pravic, in tudi opozorila, predloge in vse ostalo, ampak s temi debelimi špehi, bolj ko so debeli, večji je problem, če se mi pogovarjamo, da hočemo, da bodo ljudje vedeli, kaj pravzaprav to je – verjemite mi, povprečen človek tega ne bo šel brat, nikoli, ni zainteresiran. Da, v Vladi da, tu in tam še kakšni študentje, ki se s tem ukvarjajo, ki morajo po nalogi obveznosti to prebrati, zato da bodo razumeli in lahko odgovarjali na izpitnih vprašanjih ali pa zato ker se bodo mogoče kdaj v stroki v svojem življenju s tem tudi srečali, in potem se počasi zadeva konča. Naloga Varuha človekovih pravic pa je, da tudi na enostaven in preprost način osvešča in seznani prebivalstvo, ne samo s tiskovnimi konferencami in z nekimi ocenami o posameznih perečih, najbolj vpijajočih problemih, ampak da v resnici prebivalstvo tudi seznanja. S spremembo zakona, ko bo stopil v veljavo in tako naprej, smo dobili svet, ta ima še posebno nalogo tudi s tega področja osveščanja, bomo videli, kako bo ta stvar zaživela, in da bo ta predel prevzela še toliko bolj v tisti smeri, kar je meni zelo pomembno, namreč tisti, ki so najbolj prizadeti, tisti, ki so najbolj ranljivi, po navadi niti ne vedo, da to obstaja, če me razumete, kaj hočem povedati, še manj pa, da bi to razumeli, in kje vse najti in iskati svojo pravico. Intelektualci da, ampak ti niso vprašanje, ali bodo znali svojo pravico najti. Pa pojdimo na bistvo, tisto, kar je pomembno v sami razpravi, in je prav, da opozorimo na nekaj stvari. Meni je všeč, da je vsaj en predstavnik iz opozicije, ker drugače je vsa opozicija dobesedno izginila, ni Levice, ni nepovezanih, ni Nove Slovenije, tamle je en predstavnik, mogoče je prišel pa zaradi mene, kaj pa vem, si domišljam, ampak dvomim, da ga tako zanimajo človekove pravice, znajo pa veliko povedati o tem. To me vedno skrbi, da kadarkoli imamo poročilo o človekovih pravicah, si politika vzame to pravico, da vedno ne samo govori in omenja, kje so problemi človekovih pravic, in opozarja na njih, ampak predvsem spolitizira človekove pravice in jih uporablja v svojo lastno korist, za svoje ideje, prepričanja, promocijo in opozarjanja na to, kaj je prav in kaj ni prav. In seveda na koncu z vso travmo in bolečino – kdo pa je dežurni krivec za človekove pravice? Država. In ta nesrečna država dobesedno razpada pri živem telesu, ker ne spoštuje človekovih pravic. To je v bistvu glavni namen opozicije, ki je danes pri tej obravnavi sploh ni več zraven. Treba je pa opozoriti seveda na eno temeljno, naj še to omenim, danes smo imeli pravzaprav, da bom podkrepil to, kar sem malo prej rekel, danes smo imeli demonstracijo kolegice Eve Irgl, ki je v resnici povedala, kako se ta posel opravlja. Prišla je za govornico, povedala veliko o človekovih pravicah, potem pa je povedala nekaj, kar moram reči, da sem se srčno nasmejal, ko sem to slišal. Rekla je tako: »Najbolj problematično je, ko kršimo človekove pravice šibkim in nemočnim, in to so še posebne ranljive skupine, ki jih je treba zaščititi.« Takoj za tem pa omeni, komu so se človekove pravice dogajale, šibkim in nemočnim, Kanglerju, Janši, Magajni, to so ti šibki in nemočni, ki v tej družbi morajo imeti posebno skrb, da bi se jih mogoče celo z imenom in priimkom omenilo v tej debeli knjigi. Jaz upam, da do tega ne pridemo. In sem vesel, hvala lepa varuhinja, da nismo še padli tako nizko, da bomo takšen način demonstracije celo akceptirali in ga uradno zaznamovali kot dovoljenega. Mi imamo en resen problem v tej družbi, to pa je, da takrat, ko bi pa morali govoriti in opozarjati o resni tematiki, ne samo kje se kršitve dogajajo in kako jih reševati in katero zakonodajo je treba spremeniti zato, da se bojo bolj spoštovale pravice, ki jih imamo določene z ustavo. Ne pozabite, naša ustava pravzaprav temelji na človekovih pravicah, skozi vsak peti, sedmi člen pravzaprav kar naprej omenjamo samo človekove pravice, vsaj petnajst členov pa neposredno govori točno o njih. Zato ni slučaj, da imamo problem, vam dam primer, ko obravnavamo zakonodajo, vedno govorimo pri vsakem zakonu o finančnih posledicah, skoraj nikoli pa ne govorimo, ali je ta zakon poskrbel tudi za varstvo človekovih pravic. Govorimo samo takrat, kadar je alarmantnega, kadar je nekaj zelo perečega in vnebovpijočega. Dam primer ZUJF, kot prakso, ko je bil ZUJF sprejet pred leti, leta 2011/2012 se je govorilo samo o intervencijah, nujnosti in kako bo država propadla, če ne bomo tega zakona sprejeli. Nihče pa ni razpravljal, koliko človekovih pravic je bilo kršenih in odvzetih že pridobljenih pravic s samo zakonodajo, ki je posegla v 40 zakonov. Tukaj notri imamo problem. In problem imamo v posamezni percepciji, skozi katera očala oziroma prizmo gledamo na človekove pravice. Namreč veste, problem je vedno tam, kjer se opozicija odloči in reče, kaj je človekova pravica. Dam vam primer, oni imajo svojevrstno politično agendo, kaj so to človekove pravice, jaz ne morem preprosto skočiti iz te kože, ker je na to treba opozoriti, še posebej zato, ker bom imel na koncu en čisto konkretni predlog za varuhinjo, namreč to je problem, da bi oni človekove pravice najprej podelili čistokrvnim v tej državi, da bom bolj prijazen oziroma v boljšem primeru rečejo en tak lep stavek, »treba je najprej poskrbeti za naše ljudi«, za naše ljudi, te naše ljudi v narekovaju, imamo pa problem, ker jih spet vsak po svoje definira, kaj so to naši. Kljub temu, da ustava zelo jasno govori, hudo jasno, brezpogojno v 13. in 14. Členu, za koga so rezervirane človekove pravice, tako kar se tujcev tiče, ki živijo in so na teh tleh v Republiki Sloveniji, kot vse ostale državljane, nas, ki smo v tem prostoru, sobivamo in kreiramo to državo, vsak na svojem področju s svojim znanjem in s svojo odločitvijo, kako bo živel v tej državi. Kaj hočem opozoriti? Da imamo ustavo in imamo predstavnike ljudstva, ki kreirajo zakonodaja in ne razumejo ali pa nočejo razumeti ali pa celo zlorabljajo posamezne člene znotraj ustave. In zaradi te percepcije, tako raznolike, imamo potem problem, ko pride poročilo od Varuha človekovih pravic. Če boste priznali si sami sebi, v predstavitvi stališč je vsaka poslanska skupina omenila samo tiste skupine, ki so jih oni ocenili, da so pomembne in vredne, da jih omenijo, da na takšen ali drugačen način opozorijo na določen problem, ki nastaja ob poročilu in opozarjanju Varuha. Dokler bomo tako gledali v Državnem zboru in na ta način razpravljali, bomo imeli problem pravzaprav še kar naprej, še vrsto let. Mi moramo koncept v glavi spremeniti. Mi se moramo nehati spraševati o tem, kdo je naš in kdo je vaš, ampak se moramo začeti pogovarjati, kaj in na kakšen način bomo uresničevali zakon. In tukaj imamo problem, danes imamo idealno priložnost, da ta predlog, ki ga bom dal gospe varuhinji, da v bistvu diskutiramo o temi, ki pravzaprav ta hip ni problematičen v naši družbi in zato se bolj razbremenjeno in lahkotno, lahkotno mogoče ni prva beseda, ampak bolj prepričljivo in neobremenjeno pogovarjamo o tem. Govoril bom o beguncih. Mi smo imeli problem z Zakonom o tujcih, spomnite se, tukaj je vršalo, eni za, eni proti, vse varujejo človekove pravice, nevladne organizacije so bile na koncu na nogah, Ustavno sodišče se je s tem ukvarjalo, skratka vsi, Vlada je iskala rešitve, kako bi to zdaj pripeljala notri in zapakirala v celofan, zato da bi bilo vsem ministrom okej in da bi prepričala večino poslancev in tako naprej. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi z Zakonom o obrambi, ko smo se pogovarjali o tem, ali bo vojska zraven sodelovala s policijo. Ampak problem je bil večno isti – mi smo imeli v državi ne krizo, izredne razmere. Mi smo imeli izredne razmere, ki jih celo ustava v resnici predvideva in jih celo določa, celo pove, kdaj so lahko te izredne razmere, kdo jih razglasi, v enem ali v drugem primeru, če Državni zbor tega ne more, celo predsednik., kakšne naloge ima predsednik, ko bo konstituiran Državni zbor in podobno. 16. člen je, kar se tega tiče, zelo jasen. Ima pa en majhen problem, ima tisto, kar mi nimamo, so pa nekatere države to že zdavnaj uredile, mi pa nikoli tega nočemo urediti, ali zato, ker vedno čakamo na nove izredne razmere, in predvsem zaradi tega, ker si tudi v tej državi vsak po svoje razlaga, kaj so v resnici res izredne razmere. Izredne razmere niso samo vojna pa nekaj, kar je tako groznega, da v resnici je pravzaprav še osnovnošolcu jasno, da je nekaj hudo narobe v tej državi. Za izredne razmere ni nujno, da veljajo za celo Republiko Slovenijo, lahko veljajo samo za določena območja. Za izredne razmere ni nujno, da se kažejo samo v poplavah, potresu, v žledu, v ujmah in kaj jaz vem kaj še vse. Lahko je zaradi navadnega propada plačilnega sistema v državi, razpada interneta, razpada neke druge danes mogoče neotipljive situacije, ker se še ni zgodila, zaradi katerega kliče po izrednih razmerah. Ampak kaj se pravzaprav mi bojimo v tej državi? Mi se bojimo samo ene pasti, tistih hip, ko bodo razglašene izreden razmere, ups, človekove parvice bodo ogrožene. In še več, nekaj drugega kar je bolj pomembno za nas ali pa, prej bi rekel politike, tako v Vladi kot v Državnem zboru, to pa je, da bomo v svetu prepoznani kot država, v kateri nekaj dogaja in nam lahko padejo bonitetne ocene, ugled, turizem se nam zmanjša, BDP se bo zmanjšal zaradi slabšega gospodarstva, menjave, skratka vsega živega boga, hudiča sem poslušal takrat, ko smo imeli Zakon o tujcih, zakaj ne izredne razmere. Pa čeprav imamo v tujini kar nekaj primerov razglasitve izrednih razmer, pa nič od tega niso doživeli, ampak imajo eno drugo rešitev, imajo izvedbeni zakon, kako se izpelje izredne razmere za posamezna področja. In je problem bistveno lažje rešljiv. Kar se človekovih pravic tiče, so celo bolj varovane, ne zaradi tega, ker so omejene, ampak zaradi tega, ker s tem, ko ustava zelo jasno pove in še bolj jasno izvedbeni zakon, ker jih na kratko omeji, da se mora potem povrniti v prejšnje stanje, da še večjo veljavo in pomembnost človekovih pravicam, ko rečeš, to se pa ne sme uvesti trajno oziroma izničiti in podobno, da govorom v razumljivem in dosti splošnem jeziku. Še vedno pa ustava ne glede na izvedbeni zakon varuje določene človekove pravice, ki pa se v nobenem primeru ne morejo začasno zaustaviti. Vi dobro veste, da gre za pravice nedotakljivosti človeškega življenja, prepoved mučenja, varovanje človeške osebnosti, dostojanstva, domneve nedolžnosti, načelo zakonitosti v kazenskem pravu, pravna jamstva v kazenskem postopku in svoboda vesti. To so tiste temeljen človekove pravice, katere pa tudi z izrednimi razmerami ne prenehajo veljati, kar nam daje samo garant, da v resnici s tem ne moremo reči, da so človekove pravice na tisti točki, da pravzaprav lahko tudi ogrozimo državo samo za ceno tega, da bomo človekove pravice varovali. Če bomo pogledali, kako so to v Evropi uredili, imamo kar nekaj primerov. Na podlagi Vodiča evropskih konvencij o človekovih pravicah, je to zelo lepo opisano na 131. strani, kjer govori o 15. členu konvencije Razveljavitev v času vojne in druge splošne nevarnosti. Omenjajo primer tako na severnem Irskem, v Angliji, v Grčiji, v Turčiji, osebno za mene mogoče Turčija ni najbolj primerljiva v zadnjih letih, ampak zagotovo tisto, kar se je dogajalo pred 20 leti, ampak vsakič, kaj hočem s tem povedati, vsakič, ko so bile izredne razmere uveljavljene, so bile kratek čas in so se vrnile v prejšnje stanje. Dam še en primer, ki je iz novejše zgodovine, pa ne toliko nazaj, ki je dosti zanimiv. Vi dobro vsi veste, da so bile v Parizu, ko je bil ta znameniti napad, razglašene izredne razmere, ampak zelo malo Slovencev ali skoraj večina, razen tistih, ki se zopet ukvarjajo s tem profesionalno, pa ne ve, da so te izredne razmere bile že petkrat podaljšane. Petkrat. Kdo to ve? Človekove pravice zaradi tega niso nič manj ali pa bolj ogrožene na tem področju. Ampak s tem so zagotovili, da lahko določene stvari prej varujejo kot obratno. Če me razumete, kaj želim povedati. In mi imamo resen problem, ker vsakič znova, ko naletimo na neke izredne razmere, gremo popravljati nek obstoječi zakon, zato da lahko nekaj izpeljemo, kar je podobno izrednim razmeram, pa da ne bi bile izredne razmere. Spomnite se žleda. Zdaj smo spremenili Zakon o civilni zaščiti do tiste mere, da to zdaj lahko izvajamo, kar je prej zaradi ZUJF ven izpadlo, ker se je takratna vlada kot šlamastika in buldožer valjala vse povsod, sploh ni vedela, da je izbrisala ven pogoje, zaradi katerega potem kasneje eno leto kasneje nismo mogli resno izpeljati zaradi žleda v Sloveniji nekih določenenih obrambnih mehanizmov, zato da bi lahko zaščitili prebivalstvo, ker nismo imeli podlage. Spomnite se tistega, ko je predsednik države, ko še sam ni vedel, ko je rekel: »Zakaj vojske ni na cesti?« Pa mu je njegov adjutant rekel: »Gospod predsednik, a veste, vojska ne sme iti na cesto preden ni zaprošena. Ne gre.« Ampak to vrhovni poveljnik ni vedel tega, kaj šele vsi ostali. Iz tega razloga se mi zdi nujno pomembno, da bi v tem smislu razpravljali, še posebej, ker takrat v obravnavi takratnega zakona je Zakonodajno-pravna služba, če se spomnite, pri Zakonu o tujcih govorila naslednje: »Ustavnopravna teorija meni, da določbe »splošna in velika nevarnost, ki ogroža obstoj države«, ne smemo razlagati ozko, kot na primer izhaja iz zakona, ki ureja obrambo ali širše, saj so škodljivi dogodki, ki ogrožajo obstoj države lahko številni.« Potem jih pa navede nekaj, recimo potres, vulkanski izbruhi, požari, poplave, epidemije oziroma politične dogodke – notranje ali zunanje, teroristični napadi, množične migracije, nenadna in ekstremna inflacija, recesija, tudi vse to so lahko izredne razmere. A bomo šli spet zakon samo zaradi tega spreminjati? In to vse seveda lahko vpliva kadar uvedemo izredne razmere po 16. členu Ustave, mimo grede, v Republiki Sloveniji sploh še nikoli nismo izrednih razmer uveljavljali. Samo zaradi tega, ker se jih bojimo. Se kar zatrese vsak predsednik vlade ali pa vsaka politična opcija, ki reče, zdaj bomo pa uvedli izredne razmere. Bog ne daj! Izvedbeni zakon – zato predlagam, varuhinja, v okviru novega zakona obstaja določba 50.a člena, kjer smo sprejeli v bistvu zakon o dopolnitvi Zakona o varuhu človekovih pravic, svet varuha za človekove pravice kot posvetovalno telo varuha, ki deluje po načelu strokovne avtonomije. To ne bo v tem mandatu. To si jaz niti ne domišljam. To je za naslednji mandat naloga, da pripravi ta svet. V drugem odstavku v tretji alineji pa piše: »Na predlog varuha obravnava širša vprašanja spodbujanja varstva in nadzora glede človekovih pravic in temeljih svoboščin.« V okviru te naloge bi lahko pripravili izhodišča in poglede, kako in na kakšen način v resnici bi lahko takratna vlada ali kdorkoli bo že to pripravljal, seveda tudi neke vrste izvedbeni akt na podlagi 16. člena, kar seveda tudi govori, če boste zelo točno pogledali 15. člen, ki vam govori: »Človekove pravice in temeljne svoboščine se uresničujejo neposredno na podlagi ustave.« Potem pa vam govori: »Z zakonom je mogoče predpisati način uresničevanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin.« In tu imamo podlago za ta izvedbeni zakon, ki bi lahko seveda rešil ogromno težav, ki jih kasneje seveda potem pravzaprav ne bi imeli. Samo nočemo te plave knjigice, se je bojimo na vsak način. Zaključil bom pa še z dvema opozoriloma. Jaz vem, da vam to ne bo všeč, gospa varuhinja. Ne bo vam všeč, zato ker sem vam že na odboru omenil, ampak vmes sem šel malo preverjati stvari in sem kar malo slabe volje in dokler bomo imel možnost naglas govoriti, vam bom to vedno povedal. Sprejeli smo Zakon o partnerski zvezi. V tem poročilu ga sicer omenjate in zelo jasno poveste, da ste zadovoljni, ker je vmes ta zakon bil sprejet, ker je odpravil kar nekaj neustavnosti in pa kršenja človekovih pravic in neenakosti pred zakonom. Vendar obstajajo še vedno tri določila, zaradi katerih vsi istospolni partnerji niso enakovredni državljani te Republike Slovenije. Nimajo istega naziva, ne morejo posvojiti in nimajo možnosti z biomedicinsko oploditvijo. Zdaj pa, vi veste, da tega v Državnem zboru ne bomo rešili. Na referendumu še manj, ker tam bodo takoj rekli, da gre za otroke. In potem je končana zgodba. V resnici nosite veliko breme in odgovornost, da to naredite vi s presojo na Ustavnem sodišču. Jaz sem sam osebno prepričan, da Ustavno sodišče bo pač preprosto moralo odločati tako, kot je odločala večina vrhovnih in ustavnih sodišč v smeri, ker ne bo šlo drugače. Če ne drugega – zato, da zaprete usta nam vsem, ki mislimo, da je temu tako, in zato, da pokrijete tudi svoj vrh, svoj hrbet in svojo nenazadnje dolžnost, ki jo kot varuhinja morate narediti. Ne gre drugače, ker drug tega ne bo naredil. In morate dati v presojo, akti so pripravljeni, utemeljitve so pripravljene, izgovor, da ni ljudi in resursov, da bi to naredili, ga ni. Če lahko vlagate za ostale ustavne presoje, lahko tudi za to. Pomagali so vam, pripravili so vam in nenazadnje ste dali javno besedo za to, da boste to naredili. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna, da vas na to opozorim, pa je seveda še ena. Danes zjutraj sem prebral vaše sporočilo glede referenduma o Zakonu o zdravstveni dejavnosti. Moram reči, da sem bil strašno razočaran, ker sem prebral notri seveda to dikcijo o tem, da, češ, niste dobila nobene pritožbe od bolnikov, češ, da jih kdo sili ali pod pritiskom morajo podpisati izjavo v ambulanti in tako naprej. Jaz bi razumel, če bi govorili o bolnicah, o domovih starejših občanov, kjer ljudje fizično ne morejo iti na upravno enoto in bi celo zaprosili, da se to uredi, da pride nekdo iz upravne enote in jim registrira ta podpis. Ampak jaz kot pacient ne bom pristal na to – in vi to dobro veste, da obstajajo posredni in neposredni pritiski. In vi pričakujete, da boste reagirali samo na podlagi neposrednega pritiska in dokaza, ko bo nekdo prišel in rekel, zgodila se mi je človekova pravica. Zdaj pa vi meni razložite, gospa varuhinja, kako bo pacient, ki pričakuje, da bo dobil bolniško, pričakuje, da bo dobil zdravila, in pričakuje, da bo ozdravljen od osebe, kateri zaupa, ker mu drugega ne preostane. Istočasno bo pa ta človek, ki mu nudi vse te tri stvari, reče, oprostite, poglejte, referendum je, rabimo podpis, ukinili nam bodo koncesijo in ne bom vaša zdravnica – ali podpišete to? Povejte mi pacienta, ki bo prišel in se bo pritožil čez svojega zdravnika, ki mu je dal bolniško zdravilo in ga mogoče celo pozdravil, če je pa to super zdravnik. V resnici je bil zlorabljen, zlorabljen, zato ker niti ni vedel, kakšna je njegova pravica, če je vedel, si ne upa in ne bo tega naredil. In tisto, kar vas jaz danes pozivam, ne da spremenite svojo odločitev, ampak da nekaj drugega naredite, da naredite to, kar vam veleva zakon in kar vam je bilo danes že enkrat povedano. Povedano pa vam je bilo da na podlagi 26. člena, ko vodite postopek, lahko Varuh začne postopek tudi na lastno pobudo, ne potrebuje nič, nobenega poziva, nobene resne pritožbe ali karkoli. Gre za izjave ljudi in medijsko kampanjo, ki se zdaj dogaja, ne drugo leto, ne čez tri leta. In če bomo to dopustili, da se to dogaja v ambulantah, verjemite mi, da jutri se bo to dogajalo v šolah, potem se bo dogajalo v vseh javnih zavodih, ga ni več instrumenta, s katerim bi zaustavili, s katerim bi rekli, da ima vsak pravico in možnost se organizirati. Imajo zdravniki pravice? Seveda jih imajo. Jih lahko zlorabljajo v svojem imenu, v poziciji svoje moči? Ne. Tukaj je problem. In jutri bodo to učitelji počeli, samo upam, da ne bodo še otrokom začeli dajati, da naj mamicam in očkom domov odnesejo to izjavo za podpisati. Če me razumete o čem govorim. To preprosto ne gre skupaj. In tako lahkotno pobegniti z izjavo, da niste dobila še nobenega uradnega poziva, je za mene nesprejemljivo. Je pa vaša pristojnost, vaša odgovornost in vaša odločitev, kaj boste naredili, moja zagotovo ne. Prav pa je, da vas kot predstavnik ljudstva opozorim, da se meni to ne zdi prav. To pravico komentiranja imam, vse ostalo je pa v vaši pristojnosti. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Breznik, pripravi naj se dr. Mitja Horvat in gospod Miha Kordiš. Izvolite, gospod Breznik.
Najlepša hvala. Spoštovana varuhinja, spoštovani predstavniki Vlade! Spoštovani kolega Möderndorfer, ki se je v bistvu ukvarjal z izrednimi razmerami in s Slovensko demokratsko stranko pri vprašanju 22. rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic in kritiziral tiste, ki se s tem ukvarjamo vsa ta leta, ko smo v parlamentu, opozarjamo na nepravilnosti, opozarjamo na zadeve, ki se ne tičejo ravno nekega levega in desnega političnega pola, ampak za mene osebno, tudi za moje kolege je varovanje človekovih pravic v državi, ki ima izredno totalitarno izkušnjo, pač nekaj, kar je sveto, nekaj kar ni, lahko rečemo, če nekako ilustriram, povezano s tisto bombonjero, kjer imate različne bombone in tiste bombone, ki vam nekako odgovarjajo po okusu, ko vam jih ponudijo, vzamete ven, vse ostale bombone, ki vam ne odgovarjajo, pa pustite v tej bombonjeri. Torej govorim o univerzalnem varovanju človekovih pravic nas vseh. Zelo pomembno je, da v državah, ki so navadno izredno visoko razvite, prihaja do najmanjšega kršenja človekovih pravic ravno na primeru tega, ker večina posameznikov nekako integrira družbo. Potencial ljudi, ki jih integriraš v družbo, daje vsem tisto prednost, da se lahko takšna družba seveda normalno razvija, da ni noben odrinjen, noben drugače misleč nekako ni odrinjen. Ko smo postavljali to državo smo v Temeljno ustavno listino 25. junija 1991 med drugim v 4. odstavku napisali, citiram: »Upoštevajoč dejstvo, da je bila Republika Slovenija država že po doslej veljavni ustavni ureditvi, ob dejstvu da SFRJ ne deluje kot pravno urejena država in se v njej hudo kršijo človekove pravice, nacionalne pravice in pravice republik in avtonomnih pokrajin.« Torej, šli smo s totalitarnega sistema, kjer so se množično kršile pravice ne samo posameznikov, ne samo to, da so posamezniki trpeli v hudo montiranih procesih, v povojnih pobojih in v državi, kjer je šlo več kot 3 milijonov ljudi skozi različne procese, torej zapore in vse ostalo. Dejstvo je, da ima večina nekdanjih republik SFRJ danes tudi številna društva političnih zapornikov, da je oče te države dr. Jože Pučnik bil človek, ki je bil dvakrat zaprt, in se je zavedal vsega tega, ko je postavljal, lahko rečemo, novo slovensko državo. Dejstvo je, da ste vi, kolega Möderndorfer, in ostali za nekoga, ki je bil že zaprt v bivši totalitarni državi, ponovno nekako navijali, da ga zaprejo tudi v samostojni Republiki Sloveniji in ste tu, poleg tega, da ste se zavedali, bili tiho in mu celo odvzemali mandat. Vse to je dejstvo, da slovenska moderna družba ne deluje kot celovita družba, ne deluje kot družba prava, družba spoštovanja človekovih pravic, ampak kot družba spoštovanja pravic samo tistih privilegiranih ljudi. Vsi drugi, ki so deprivilegirani, so pa odrinjeni na obrobje. Nekako se vračamo, po letu 2009 se vračamo v neko obdobje, v katerem prihaja do zatona človekovih pravic, vsaj na nekaterih področjih. Drugačemisleči, ki verjamejo v pluralizem, ki verjamejo v splošno dobro za slovenski narod, skratka drugače razmišljajo, dajejo druge rešitve, ti so odrinjeni, so marginalizirani, nimajo nobenih pravic in za njih institucije te države ne delujejo. Vsem tistim, ki ste danes govorili o Splošni deklaraciji o človekovih pravicah iz leta 1948, naj vam povem kot posameznik, da vedno pozabite povedati eno zadevo. Pred tem smo imeli tu na odru celo vrsto mladih ljudi, in to je namenjeno tudi njim - Jugoslavija kot totalitarna tvorba komunističnega sistema, sistemskega tipa, ki je takoj po tako imenovani osvoboditvi, o kateri govorite, pobila več kot 580 tisoč posameznikov in posameznic, nikoli ni bila podpisnica Splošne deklaracije o človekovih pravicah. Leta 1948 je Josip Broz Tito, ko so glasovali, ko so se glasovanja vzdržali, dejal, da Splošna deklaracija o človekovih pravicah posega v notranjost nekdanje komunistične države in da je to zunanji poseg v nekdanjo totalitarno Jugoslavijo. Takrat niso glasovali za splošno deklaracijo skupaj z Jugoslavijo bivša Sovjetska zveza, kompleten komunistični blok, Južna Afrika, ki je izvajala svojo apartheidno politiko do črncev, in Savdska Arabija, ker ni priznavala pravic ženskam. Iz tega smo izhajali in tega so se zavedali tudi tisti, ki so članice in člani skupine Demos, ki je Slovenijo postavil na neke nove temelje, in to smo tudi napisali v Temeljno ustavno listino 25. junija 1991. Po tistem, ko smo dvignili novo slovensko zastavo, je Slovenija na tem področju naredila samo nekaj korakov. Večina sodnikov, ki so množično kršili človekove pravice, torej niso upoštevali 101. člena Zakona o sodniški službi, in so nekako ponovno prišli v normalen slovenski sodni sistem. V zadnjih letih ali pa v zadnjih mesecih, ko smo v Slovenski demokratski stranki na to opozarjali, ko smo vstopili v Evropsko unijo, ko smo dobili feedback iz Evropske unije kot največja ali pa ena izmed največjih kršiteljic človekovih pravic na milijon prebivalcev, nekako zvonijo vsi alarmi. Ampak je logično, ljudje, ki nikoli niso imeli predmeta na Pravni fakulteti, ki se tiče človekovih pravic, spoštovanja človekovih pravic ali pa so te omejevali samo selektivno, kot sem rekel na začetku z ilustracijo tiste bombonjere, iz katere vzameš samo bombone, ki ti odgovarjajo po okusu, vse ostale pa zavržeš, je seveda splošno govorjenje o človekovih pravicah tisto, o katerem se moramo vedno znova in znova pogovarjati. In ravno zaradi tega, ker množično kršijo človekove pravice delu drugače mislečih ljudi, ki po svojem znanju želijo drugače, se nam dogaja eksodus mladih ljudi, drugače mislečih ljudi, ki v slovenskem okolju tudi zaradi kršenja človekovih pravic, o katerih največkrat ne govorimo, odhajajo s trebuhom za kruhom. Torej, dogaja se nam to, kar se nam je dogajalo še v Jugoslaviji, v tistem tako imenovanem, kot pravite, mehkem obdobju Jugoslavije sredi 60. let in naprej. Tega mehkega obdobja seveda jaz ne razumem, razumem pa obdobje, kjer se moram s svojim znanjem boriti, da se kaj takšnega ne ponovi. Tisto, kar je povedala že kolegica Eva Irgl danes, seveda gospa varuhinja podprli bomo vaše poročilo. Verjamem, da ste v veliki meri zavzeli nekatera stališča, seveda pa sem marsikdaj bil tudi kritičen, ko ste se premalo oglasili. Tiste kršitve, ki so se dogajale po letu 2008 tudi pri gospodu Janši, je bil ta molk ali pa delni molk tudi Varuha človekovih pravic v Republiki Slovenije, ki kaže na nek strah, da Varuh ne zavzame nekega jasnega stališča tudi v primerih, ko žena nekoga, ki je gospoda Janša leta 1988 aretiral, vodi pregon zoper njega. To je tipična kršitev pravice do poštenega sojenja, pravice do enakosti v sodnem postopku, pravice do enakosti orožij, kot pravimo v pravu. Gre za nekaj tako nesprejemljivega. Samo na tem, lahko rečem, argumentu bi bilo takrat znak, da se to ne krši. Če nekdo spregleda neki tak scenarij nekega političnega pregona posameznika in če nekdo spregleda tudi to, kar se danes dogaja nekdanjemu županu gospodu Kanglerju, kjer izjavi sodnik Polegek, torej govorimo že o pritožbeni instanci v Mariboru, da je velika verjetnost, da se bo gospod Kangler vrnil v politiko in ravno zaradi tega ga je treba obsoditi na 7 mesecev zaporne kazni. S tem je prišlo do nepopravljivih posledic, gospod Kangler je izgubil mandat svetnika v Državnem svetu. Govorim o dejanjih, kjer je tudi za gospoda Kanglerja prav tako nekdo, ki je bil član zloglasne Udbe ali Službe državne varnosti, ki je množično kršil človekove pravice, danes je sodnik. Sprašujem se, ali ste to opazili in zakaj tega ni v rednem poročilu, da nekdo, ki je bil v Službi državne varnosti lahko opravlja sodniško službo v Republiki Slovenije? In ne samo to, ta sodnik je tudi sodeloval pri akcijah v tujini, sodeloval je v akcijah v Sloveniji in sodeloval je v akcijah, kjer so ljudi likvidirali. Ali se vam zdi to sprejemljivo kot varuhinji človekovih pravic? Ali se vam zdi sprejemljivo, da ta človek lahko sproži posebne metode in sredstva zoper Kanglerja, kljub temu da je tudi že dr. Bošnjak, sedanji sodnik na sodišču v Strasbourgu, ki ga je zastopal, nekako močno poudarjal ta, lahko rečemo, totalni zdrs iz nekih okvirjev neke pravne države, kjer bi se moral že zdavnaj izločiti. Govorim seveda tudi o kršitvi Bordojske deklaracije, ki govori o nepristranskosti sodnikov in tudi tožilcev v takšnem postopku. Tukaj gre za tipičen primer. In tukaj potrebujemo Varuha z vso svojo avtoriteto. Naslednja zadeva, ki bi jo izpostavil, je večkrat poudarjen zagovornik načela enakosti. Jaz bom, ko govorimo o zagovorniku načela enakosti, nekako ste sforsirali ta zakon, ki je postavil zagovornika načela enakosti kot neko samostojno institucijo v Republiki Sloveniji. Spoštovani kolegi, danes govorijo o tem, kar sem jaz opozarjal, tudi kolege iz Slovenske demokratske stranke, da ima ta samostojna institucija premalo denarja. Zakaj ta institucija, zagovornik enakosti ni namestnik varuha človekovih pravic, ki bi se ukvarjal samo z načelom enakosti? Za seboj bi imel kompletni birokratski servisni aparat, varuha človekovih pravic in bi se lahko ukvarjal samo s to temo. Nenazadnje se tudi varuh človekovih pravic ukvarja deloma tudi še vedno s to temo in zaradi tega po mojem mnenju in po mnenju mnogih, če govorimo o racionalnosti kompletnega državnega aparata, bi lahko popolnoma enakovredno, celo z več pomoči, govorim o servisnem birokratskem aparatu, ki ga ima Varuh, deloval na tem področju. Zaposliti neko institucijo, ki je na koncu brezglava, ki nima zadosti vzvodov, je tipični primer birokratskih ovir, po drugi strani pa tudi zamegljuje pri ljudeh nek pogled, ko se ljudje, ki so pravno neuki, nekako odločajo, v katero institucijo bodo šli tudi na tem področju diskriminacije na določenih področjih. Spoštovani kolegi, po drugi strani pa opozarja Varuh na revščino. Predvsem kolegica Irglova je govorila, lahko rečemo, o posebni revščini, ki nikoli ni bila omenjena, ki lahko rečemo, je popolnoma njena beseda, o energetski revščini. Prihajamo v obdobje iz pozne jeseni in zime, številni ljudje, ki imajo mizerne pokojnine, si danes ne morejo privoščiti niti kurjave, kuriv za vso sezono. Kot veste, potrebujejo navadno starejši ljudje večjo temperaturo v prostorih, nekako je tudi zdravstveno dokazano. In ravno tukaj se kaže pojm energetske revščine. Lahko rečemo, to je izraz kolegice Eve Irgl, ki je na to opozarjala, na to temo smo imeli tudi nekaj sej, in želim si, da se tudi tega zavedamo. Rad bi vas spomnil tudi, da prihajam s podeželja, s področja Slovenskih goric. Spomnil bi vas na nekatere upokojence, ki imajo t. i. kmečke pokojnine, ki so približno 200 evrov. Mizerno živijo svoje zadnje obdobje življenja, na kmetijah, ki so največkrat revne, ki ne zagotavljajo niti nekih dodatnih ekonomskih prihodkov teh ljudi, in največkrat tudi nimajo prihodkov, da bi lahko šli v domove za starejše, ker si nekako želijo, da vsaj tisto neko revno hišo ali del hleva zapustijo svojim zanamcem, zaradi tega, da jih ne obremenijo s strani občine. Želim vam povedati, da je v Sloveniji na eni strani velika revščina, ko več kot 300 tisoč ljudi živi pod tem pragom, po drugi strani pa za ljudi tiste prve lige, kot ji rečemo, obstajajo vse pravice, obstajajo izredni privilegiji, obstajajo službe v državnem aparatu, ki ste jih v tem obdobju izredno razširili, zaradi tega po drugi strani ti ljudje živijo slabše življenje. Tisto, kar bi še izpostavil na koncu svojega govora danes tukaj v parlamentu, je pa tudi primer, ki ga lahko potrjujem, gre za primer, ko varuhinja opozarja na stanovanjski zakon, na problematiki in pravno praznino v stanovanjskem zakonu, natako imenovane rezervne sklade. Tudi tu sem večkrat postavil poslanska vprašanja, tako ustna kot pisna, na to temo. V Lenartu imamo primer družbe Servostan, ki je okradla večinoma stareje ljudi v stanovanjskih blokih v Lenartu za več kot 450 tisoč evrov. Lahko rečemo, da ta postopek teh ljudi pred slovenskimi sodišči ne teče, nekako so zavarovani. Ljudje se v Lenartu sprašujejo, zaradi česa. Morda zaradi tega, ker je bil oče te direktorice zloglasni, celo profesionalni delavec v mariborski Udbi, celo njen vodja in danes seveda je ta družina nedotakljiva. Ljudje pa ostajajo, torej, ker ni denarja v rezervnem skladu, ti bloki iz konca 60. let ostajajo brez toplotnih fasad, brez tistih tipičnih vlaganj v infrastrukturo teh stavb in zadeve seveda stojijo, država nima vzvodov. Ljudje, ki pa živijo v teh blokih, pa imajo, lahko rečemo v veliki večini mizerne pokojnine in niso in tudi ne zmorejo spraviti skupaj tega denarja, ki je izginil iz tega rezervnega sklada. Ker vidim, da se teh zadev glede rezervnih skladov ne upravljanja, rezervnih skladov v Sloveniji obstaja še več, mislim, da tudi v Celju, Mariboru, da prihaja do velikih zlorab. Lahko rečem, da samo potrjujem tem trditvam varuhinje v njenem letnem poročilu. Spoštovani kolegi in kolegice, ki trenutno delujete v koaliciji, spomnimo vas, da stanovanjski zakon, kot tak moramo novelirati in da takšne zadeve morajo priti. Zavarovati moramo te rezervne sklada, da ne pride do novih zlorab. Spoštovani kolegice in kolegi, s tem bom zaključil, da ne bom predolg. V glavnem, tisto, kar sem povedal, človekove pravice so resnično univerzalne. Za Slovensko demokratsko stranko in zame osebno so pravice vseh, ne samo Slovencev in Slovenk, pravice državljanov sveta so izredno pomembne. Izključevanje kakršnekoli skupine iz tega območja je za mali narod, za takšno malo nataliteto lahko pogubno. Izhajam iz stranke slovenske pomladi, izhajam iz stranke, kjer sta dr. Jože Pučnik in gospod Janez Janša dajala lastno svobodo za to, da smo dobili svobodo tudi ves slovenski narod. Zaradi tega je za nas ta tema sveta in spoštovanja vredna. Vedno in povsod, spoštovana varuhinja človekovih pravic, boste na naši strani imeli sogovornike. Tisto, kar vam pa želimo z našimi razpravami v parlamentu povedati, pa je, da bomo stali vedno za vami tudi takrat, ko bodo tisti, ki so izšli iz nekih drugih časov, nasprotovali in ko bodo iz tiste bonboniere, o kateri sem govoril na začetku, jemali samo tiste bonbone, torej tiste kršitve, ki so njim v prid. Za nas so vse kršitve človekovih pravic na področju Republike Slovenije kršitve, vsak je človek in vsak človek mora imeti enake možnosti za njegov razvoj in za njegov doprinos k slovenski družbi. Najlepša hvala.
Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravita naj se dr. Vinko Gorenak in gospod Janko Veber. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovani predsednik, spoštovana varuhinja, spoštovana namestnika, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Seveda posebej najlepša hvala tudi kolegi Brezniku za ta liberalen zaključek njegovega izvajanja, tako da meni ne bo treba opozarjati na te stvari. Nekako bi šel malo kronološko, malo pa glede samega poročila za leto 2016, namreč glede očitka, ki je bil uvodoma s strani Levice izrečen, da njihovih predlogov na matičnem delovnem telesu nismo sprejeli. Kot argument naj povem, da predlaganih dvanajst sklepov s strani Levice je predelanih osemnajst priporočil Varuha človekovih pravic, tako da seveda ni bilo dodane vsebine in zato seveda nismo želeli posegati v delo cenjene varuhinje in njenih sodelavcev. Iskreno tudi upam, da tisto, kar je varuhinja na koncu povedala, ne drži. Jaz upam, da to ni vaš edini in zadnji mandat, tako da iskreno upam, da boste glede na delo, ki ste ga doslej opravili, in verjamem, da bo takšno tudi do konca vašega mandata, da bo to dalo dovolj podlage za ponovno izvolitev za varuhinjo človekovih pravic. Pa tega ne govorim zaradi 400 strani poročila in seveda še ostalih dodatkov in posebnih poročil, ker sem že na začetku povedal, da si želim, da bi bila tanjša. Seveda me na drugi strani potem spet veseli, da v resnici so tanjša, če vzamem število priporočil, ki so v poročilu, ki ga obravnavamo danes, torej za leto 2016, saj imamo 71 priporočil, ki to bodisi so ali pa niso. Tukaj bo morda en malo droben namig, kajti vemo, da Varuh ne naslavlja na organe samo priporočil, ampak tudi predloge, mnenja, kritike, kot je bilo po mojem mnenju tudi pravilno opozorjeno tudi na 45. člen Zakona o varuhu človekovih pravic, da seveda lahko Državnemu zboru in Vladi predlaga tudi spremembe zakonov. Jaz v tem delu vidim to vzpodbudo in seveda tudi verjamem, da boste tako kot doslej uporabili vsa orodja, ki jih imate na voljo, da bo vaše delo tako kot do zdaj po eni strani odmevno v družbi in po drugi strani tudi seveda v tem konstruktivnem prispevku za izboljšanje stanja na področju človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Ker veste, da se rad preden pridem do kakšne vsebine, igram s številkami, naj se igram s številkami tudi letos. V tem delu naj ugotovim, da gre v ožjem smislu za 23 od 71 tako imenovanih priporočil, zato morda velja premisliti o tem, ali je naslov ustrezen. Vam ponujam seveda v razmislek, da morda ta končni del nekako drugače poimenujete, saj sem v njih zaznal kar 46 predlogov, morda včasih izrecno, včasih se samo z besedico »naj« opiše, kaj naj stori, bodisi pristojno ministrstvo, bodisi Vlada oziroma kaj naj storimo kot celota. Vsebovani sta dve zahtevi, kar mislim, da je zelo resna stvar in da se je temu treba dodatno in posebej posvetiti. Tudi pri besedah, ki so malo trše pojavijo, mora tudi dvakrat v dveh primerih, kar pomeni, da štiri zadeve so take, ki se jim je zagotovo treba posvetiti prednostno in verjamem, tako kot v ostalih primerih, z vso resnostjo. Ker je bilo kar precej govora o tem, da Varuh ponovno podajo določena priporočila, naj povem, da sem sam naštel bodisi 9 bodisi, ker imam malo pogojnika, 11 poročil, kjer Varuh ponovno opozarja, in to so seveda tiste zadeve ob tem, kjer smo rekli »zahteva« in »mora«, »treba je«, da bi tukaj pomenilo 13 zadev, kar na hitro pomeni tisto, čemur se moramo posebej posvetiti. Naj opozorim na nekaj, na kar opozarjam večkrat, tudi tokrat. Zame je izredno pomembno, jaz razumem, vsaka kršitev človekove pravice je za tistega, ki jo utrpi, posebej boleča in seveda z druge strani tudi sam lahko izrazim kritiko do tega, če so ljudje, ko se srečujejo z ljudmi, ki menijo oziroma ki so jim kršene človekove pravice, če se na to ne odzivajo na človeški način, s sočutjem, kot sam rečem rad, če gre tukaj za delovanje državnih organov, da se je treba na tovrstne zadeve prožno odzivati. Ne trdo, ne z izmikanjem, ne z izgovori. Če podam eno čisto aktualno zadevo, ki se nam zdajle dogaja ta mesec pred očmi, kdo in kako, kdaj bo odgovoril, kakšen je praktičen vidik tega, kar se je v javnosti pojavilo kot vprašanje za, jaz nimam drugih podatkov kot tiste, s katerimi se javno operira, torej bodisi za 500 ali pa za 2 tisoč študentov, katerih status je v danem trenutku negotovosti in glede česar smo vsaj delno skušali sanirati zadeve včeraj pri sprejemanju posebnega zakona, ki ureja vsaj določena vprašanja glede statusa študentov. Jaz razumem Varuha, da ima v poročilu standardno logiko in da gre po področjih. Glede na to, kar smo slišali danes, in glede na to, kar imamo tudi v samem zakonu, morda priporočilo, ali bi odprli posebno rubriko, ki se tiče otrok, ranljivih skupin. Danes je bilo veliko govora, tudi pred tem je kolega Breznik govoril o revščini, ali so morda to vprašanja, ki bi jim veljalo posvetiti posebno pozornost tudi skozi poročilo in priporočila Varuha, kaj lahko na tem področju naredimo. Tam, kjer sem približno začel in če zdaj nadaljujem s tisto mislijo, razumemo, da je vsaka kršitev za človeka, ki jo utrpi boleča. Ampak najmanj kar velja storiti in kar seveda ponujam v razmislek in spoštovana varuhinja se bo spomnila tudi delovnega posveta, ki smo ga imeli, ko smo govorili o tem, da se je posebej treba posvetiti tistim primerom, kjer vemo, da prihaja do masovnih kršitev človekovih pravic, o čemer je govoril tudi kolega Breznik pred menoj in kar verjamem in za to tudi najlepša hvala tudi spoštovani predsednici Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, ker se posebej opozarja na tej komisiji tudi na masovne kršitve človekovih pravic, kjer potem seveda lahko tudi govorimo o določenih vzorcih, ne da se slučajno za nekoga zgodi in lahko predstavlja nekaj, kar je za moj okus seveda tudi zelo pomembno, da se s tem ukvarja Varuh. Če počasi preidem na številke, o katerih sem govoril, moram z zadovoljstvom ugotoviti in preden naj nadaljujem, naj se najlepše zahvalim tudi za posebno skrb, ki sta jo izkazali ob obravnavi lanskoletnega poročila, ko ste si vzeli čas in mi osebno na nekaj straneh opisali situacije in delovanje, ker vam je zmanjkalo časa in kot verjamem, ga bo tudi danes, relativno skopo je odmerjen čas za vsa vprašanja, ki se ob tako občutljivem in pomembnem vprašanju, ustavni kategoriji pojavlja oziroma o katerem govorimo danes. Tako da, če bom tudi karkoli takšnega rekel, najlepša hvala vnaprej, ni potrebe po posebni pozornosti in posebnem osebnem odgovoru, bom razumel iz delovanja in seveda tudi iz vaših odgovorov, tako da ne pričakujem, da si odtrgate posebej čas zame, ker je seveda pomembneje, da se ukvarjate s svojim osnovnim poslanstvom. Sem vam pa hvaležen za lanskoletno reakcijo, ker mi je v marsičem tudi osvetlilo tisto vsebino, ki je pogosto skrita, samega delovanja Varuha z vsemi sodelavci. Če grem na številke, o katerih rad govorim. Naj ugotovim, da me veseli, da je indeks zadev, ki so bile utemeljene v letu 2016, v primerjavi z letom 2015 spet nižji od 187,3, kar pomeni, da gre za dobro petino manj utemeljenih zadev v letu 2016 kot v letu 2015. Jaz verjamem, da tako, kot je bilo vmes že povedano, da hitra odzivnost in tudi resna odzivnost aktualne vlade na priporočila Varuha, na njegove zahteve in podobna vprašanja, tudi po debelini, ker je seveda gradiva pri samem poročilu veliko, je tudi odziv vlade seveda tudi zajeten, v grobem, recimo, 150 strani, tako glede informacije o realizaciji odzivnega poročila, glede na aktualno poročilo in tudi na poročilo o izvajanju zadev iz državnega preventivnega mehanizma. Pri neutemeljenih zadevah je bil, zanimivo, enak upad, čeprav gre za 18 % delež med vsemi zadevami. Torej naj za javnost povem, da je iz poročila razvidno, da je šlo za 13 % utemeljenih zadev od skupno 2 tisoč 722 zadev, torej za 357 utemeljenih zadev, ki jih je obravnaval Varuh, in da je bilo 499 od 2 tisoč 722 zadev neutemeljenih. V dobri polovici, torej v tisoč 450 primerih, ni bilo pogojev za obravnavanje zadev in 416 od 2 tisoč 722 tudi ni šlo za pristojnost Varuha. Iz tega tudi sporočilo, ki ga želim podeliti, da seveda Varuh ne more rešiti vsega, kar gre narobe v tej državi. Tudi ta del lahko razumemo in seveda je pomembno, da se Varuh ukvarja s tistimi zadevami, ki imajo širši pomen in kot rečeno, z malo sreče v tistih primerih, kjer gre tudi za masovne kršitve človekovih pravic. Če pogledam priporočila na 77 straneh in če si skušam ustvariti sliko, kaj smo ali kaj moramo kot družba še storiti na podlagi priporočil Varuha, bom seveda absolutno podprl uvodoma in to, kar imamo na začetku pod ustavnimi pravicami, se pravi naš način komunikacije, tako javne kot tiste poljavne, kjer se pač posamezniki skrivajo ali pa tudi ne, kjer pač ne gre za sporočanje iz oči v oči ali pa v javnosti. Glede tega jaz mislim, da je vredno v družbi ustvariti še napore za to, da bomo ustvarili tudi spoštljiv odnos enega do drugega v naši družbi. Če si pogledam, ko je bilo rečeno, da glede zagovornika nimamo ničesar, seveda to ne bo držalo, kajti Varuh, jasno s sedmimi priporočili priporoča, da Vlada čim prej zagotovo vse potrebne pogoje za dejansko delovanje, vzpostavljenega organa zagovornika načela enakosti. Globoko verjamem, da se bo to v najbližji možni prihodnosti tudi zgodilo. Če malo izpustim omejitev osebne svobode zaradi tega, ker imamo to vsebovano tudi v posebnem poročilu in ob pravosodju, v katerem je bilo precej že povedanega in se jaz v ta del ne bi spuščal, enostavno tudi zaradi tega, ker me bo čas vsekakor povozil, bi morda želel izpostaviti nekaj, kar se je prav tako v zadnjem času dogajalo, in se bom v tem delu nekako odzval na priporočilo Varuha, ki se nanaša na inšpekcijske službe pri okolju in prostoru kakor tudi pri delovnih razmerjih. Najprej moram pohvaliti in se zahvaliti Varuhinji za 50. priporočilo, kjer Varuh ponavlja, da mora Vlada Republike Slovenije takoj sprejeti ukrepe, ki bodo zagotovili pregleden, učinkovit in hiter sistem nadzora nad plačevanjem plač, tako v neto zneskih kot vseh odtegljajev, povezanih s plačami. Zakaj je to zame osebno izjemnega pomena in zakaj sem globoko hvaležen za to priporočilo? Zaradi tega, ker menim, da je veliko od tega, kar je bilo prej povedanega o revščini, o upokojencih, pri katerih bomo seveda bolj malo lahko storili, in pri otrocih, da je veliko problematike povezane točno s tem priporočilom. Menim, da je to širša družbena problematika, in to je ena od tistih masovnih kršitev človekovih pravic, o katerih želim posebej spregovoriti in ki jih posebej izpostavljam iz tokratnega poročila Varuha za leto 2016. Jaz sicer ne verjamem, da nam bo to uspelo z inšpekcijo, da nam ne bo uspelo s številom inšpektorjev, da nam ne bo uspelo s številom rešenih zadev inšpektorjev, ampak je seveda vse odvisno od tega, kako zagotoviti učinkovitost tistega, kar kot nepravilno inšpektorji na področju dela, torej Inšpektorat za delo Republike Slovenije ugotovi. Kako bomo kot družba odreagirali? Seveda danes, ko govorimo o kršitvah človekovih pravic, danes s tega vidika, da zagotovimo človeku dostojno življenje, ki si ga seveda lahko svobodno in odgovorno oblikuje, zlasti na ta način, da se jasno aktivno vključi v to družbo. In zato seveda tudi na drugi strani vsi drugi ukrepi ali pa priporočila, ki jih varuhinja daje za to, da se ljudem, kot ste lepo povedali uvodoma, zagotovi dostojno življenje. Vprašanje dostojanstva je in mora biti ena od temeljnih postavk spoštovanja človekovih pravic, pri čemer nočem reči, da ostale niso tako pomembne, ampak, da se enostavno moramo glede na čas, v katerem živimo, glede na vsa vprašanja, ki so bila do zdaj v razpravi odprta, da se mu moramo v zadostni meri posvetiti in seveda tudi aktivno pristopiti k reševanju teh vprašanj. Zame je nevzdržno in sploh ne razumem zakaj, ker verjamem, da ni nobenega realnega razloga, da imamo 45 tisoč otrok, ki živijo v revščini. In kot je bilo seveda tudi iz drugih strani danes opozorjeno, kje, s kakšnimi drobci lahko olajšamo ljudem njihov položaj, zlasti če sem se tudi danes že in če se še enkrat vrnem nazaj na vprašanje šolstva, če sem več govoril o študentih in malo manj o otrocih, da tudi vsem otrokom zagotovimo v kombinaciji z njihovo pravico do svobode izobraževanja, ki jo nekako ne moremo gledati samo kot pravico otrok, ampak prav tako v kombinaciji z drugo, z ustavo zajamčeno pravico tudi za starše, da imajo pravico vzgajati, izobraževati svoje otroke tako, kot imamo že danes to urejeno v zakonih. Ampak ustvarimo pogoje, da se bodo lahko pravice, ki jih imamo na načelni ravni, na ustavni ravni zapisane, da jih bomo tudi realno lahko uživali v naši družbi. Predvsem pa, kot je bilo, če nekoliko parafraziram, danes tudi že povedano, da bo to enako za vse. In se zahvaljujem kolegu Brezniku, tukaj imava popolnoma identično stališče, da se vsem prebivalcem Republike Slovenije zagotovijo enake možnosti, zato da bomo lahko vsi kot družba prosperirali in da noben talent, ki obstaja, ne bo zaradi takšnih ali drugačnih razlogov ostal neuresničen. Ker mi je vendarle čas potekel, toliko tega je še, ampak verjamem, da bomo lahko še ob kakšni drugi priložnosti spregovorili in da bomo seveda poskušali z združenimi močmi na tem področju narediti korake naprej, da se še zmanjša število priporočil. Jaz še vedno vztrajam na svojem predlogu. 400 strani je za vse, ki jim je poročilo namenjeno, kar zahtevno branje, potrebno si je vzeti čas, zato ne vem, ker so vsako leto debelejša in ker ne gre v tej smeri, morda ponujam v premislek, ali ne bi morda obstajala kakšna možnost za večjo publiciteto in za večjo, kako naj temu rečem, da je lažje za tiste, ki lahko in morajo nekaj storiti na tem področju, da je lažje obvladljivo, da lažje sprejmejo in da lažje razumejo osnovno sporočilo, kje in česa je treba storiti več, čeprav razumem, da skozi priporočila potem lahko tisti, ki se ukvarjajo z zadevo, pogledajo ustrezni del poročila Varuha, ker sam, recimo, stojim na stališču, tako kot sem na začetku povedal, cenim vaše delo, vaš napore, zato res iskrena hvala vam osebno in vašim namestnikom kakor tudi vsem strokovnim sodelavcem, ki delujejo pri Varuhu. Zares ogromno opravljeno delo in za viden pečat, ki ga puščate s svojim delom v tej družbi. Zato še enkrat ponavljam, upam iskreno, da to ni vaš zadnji mandat, ker bi bilo škoda izgubiti tako varuhinjo človekovih pravic, ki tako široko razume zadeve in se osebno angažira, in vam želim vse dobro tudi pri nadaljnjem delu in kličem k nadaljnjemu uspešnemu kreativnemu in konstruktivnemu sodelovanju. Hvala.
Hvala lepa. Imamo še štiri prijavljene razpravljavce, zato bom navedel vse. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, za njim naj se pripravi gospod Janko Veber, gospod Roberto Battelli in mag. Bojana Muršič. Gospod Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Dobro je, da se malo izmenjujemo, da po kakšnem takem pocukranem govoru pride še kakšen, ki je drugačen. Tudi uvodni nastop gospe Irglove je bil na zelo visokem nivoju – kritičen tako, kot mora biti, in pohvalen tam, kjer mora biti, ampak seveda, potem se vklopijo najmočnejši topovi tam od Janija, da bi to malo nevtralizirali. Pustimo, to je pač moj komentar. Kar se tiče pa samega poročila, bi se dotaknil samo sodstva, policije. Verjetno bomo kar zaključili na tem področju, ker pač je ta del ta, za katerega sem nekako znotraj poslanske skupine zadolžen. Kar se tiče policije, je treba reči, v glavnem se gospod Šelih s tem ukvarja že dolga leta, jaz moram reči, da je na tem področju, to je treba zelo jasno povedati, stanje že vsa leta, v vseh poročilih varuhov, policija obravnavana kot, kako naj rečem, primer dobre prakse ali pa dobrega sodelovanja z Varuhom. Policija je bila prva takrat, ko se sodstvo še niti oglašalo ni ali pa ko kakšno ministrstvo za okolje in prostor tudi odgovorilo ni na vaše kritike, zahteve ali karkoli, pa je nasprotno policija bila vsa ta leta seveda konstruktivna in se je vedno odzivala. Tako tudi v tem kontekstu moram reči, če sem zelo odkrit, leta 2012, ko ste kontroliral stanje v Mariboru, v tistih pridržanih, jaz moram reči, da je bilo to sodelovanje oziroma to delovanje Varuha, konkretno gospoda Šeliha, čutiti kot dobro in korektno. Kar se tiče policije, je treba reči še eno stvar – prav je, da opozarjate. V enem delu poročila govorite o času, ki se šteje v pridržanje, torej tudi tistem času, ko človek pride na policijsko postajo ali pa ko ga pripeljejo na policijsko postajo, tu jaz mislim, da morate še naprej povrtati, namreč absolutno cel čas, ne pa samo čas od takrat, ko bo nek policijski šef ali policist rekel, zdaj bo pa pridržanje. Tu je treba po moji oceni še naprej povrtati. Gospod Šelih, vi se ukvarjate z policijo ali največ delate na tem področju, naj vas spomnim na zadevo Ornig. Vrtajte, vrtajte, vrtajte in vrtajte in prišli boste do več deset ornigov, več deset, to meni povedo pač bivši študentje, če želite, kriminalisti, ki se s tem ukvarjajo. Uradne izjave policije so seveda popolnoma drugačne, vsaj v tej zadevi, tukaj gre za, po moji oceni, več deset tovrstnih primerov in več deset ljudi, ki danes stojijo pred sodišči ali pa so v tožilskih postopkih, pa vendarle ni to točno, tako kot je v primeru Ornig. On danes stoji pred sodiščem, v resnici je bil pa tajni policijski sodelavec. Tako da tu se mi zdi, da morate še naprej povrtati zadevo, kot bi temu rekel. Drug sklop je seveda sodstvo. Jaz zdaj pri sodstvu – kaj naj rečem? Zdaj jaz berem ta poročila tamle od leta 2004 in dejstvo je, da je napredek, da se danes sodstvo tudi odziva na vaše kritike, na vaša priporočila, če želite, in na vaše ugotovitve, saj nekoč se pa niso ali pa so se zelo slabo odzivali. Pa mislim, da imate tukaj še veliko, veliko dela. Vi navajate notri v poročilu primer človeka, ki je bil že kar obsojenec, čeprav je bil v resnici v postopku, konkreten primer navajate, mislim tale primer, ko sodišče govori o obsojencu sodnik,u po 288. ali 188. členu, ne vem natančno, pa je bil v resnici obdolženec. Skratka malomarnosti na sodiščih je še ogromno, ogromno in kršitev človekovih pravic, ki se tudi tam dogajajo, je še ogromno. Jaz sicer skušam razumeti vaša stališča, ko trdite, ne bomo se vmešavali v odprte primere. Skušam jih razumeti, ampak, glejte, ko pa so ti postopki končani, bi pa vendarle pričakoval od vas, da se boste oglasili. Ne mislim samo na Patrio, mislim tudi na 15 postopkov zoper Kanglerja, ki so pravnomočno končani, in ni kriv; še 5,6 postopkov pa bomo imeli zaključeno celo zgodbo. In jaz bi pričakoval, da se oglasite in poveste relativno zelo jasno zadeve, da je šlo za zlorabo. Ker če pri 21 kazenskih postopkih zoper njega potem sodišča ugotovijo, da ni kriv v nobenem primeru, veste, da je nekdo moral zlorabiti. Takrat jaz mislim, da se preprosto morate oglasiti. Pa sem pogrešal oziroma do zdaj se v takih primerih še niste oglasili. Tudi kar se tiče vseh poročil, ki prihajajo iz EU na področju sodstva, tam bi se moje tudi lahko oglasili. Če smo tam predzadnji ali zadnji ali pa prvi po kršitvah človekovih pravice, če želite, jaz čutim potrebo po vašem glasu. Čutim potrebo, pa nobenega razloga ni, da stojite ob strani. Če se izda, če na nivoju EU pride do nekega poročila, v katerem je Slovenija strahotno slaba ali pa je največja kršiteljica človekovih pravic, potem verjetno to ne bo vplivalo na odprte sodne postopke oziroma se ne boste mešali v odprte sodne postopke, ampak boste dvignili glas. Jaz mislim, da ga morate dvigniti. Zdaj pa še nekaj ostrejših puščic. Zakon o tujcih, Zakon je v rabi. Varuhinja, vi ste varuhinja državljanov Republike Slovenije. Državljanov Republike Slovenije. Vi niste varuhinja človekovih pravic tistih, ki k nam prihajajo na ilegalen način, ilegalcev tako rekoč. Vi dobro veste, da prosilci za azil, lahko v Slovenijo pridejo samo s padalom, ker drugače na zakonit način ne morejo priti v Slovenijo, ker imamo pet varnih držav pred tem. In vendarle, ko smo sprejeli v tem državnem zboru ta dva zakona, ste podlegli nevladnim organizacijam, ki tako ali tako živijo na račun davkoplačevalcev in delajo v interesu nekoga drugega, ne v interesu državljanov Republike Slovenije, mislim na večino nevladnih organizacij, zlasti na Mirovni institut, mislim, da je predstavnica tu, če prav vidim. Pa še koga drugega. Te institucije ne delajo v interesu državljanov Republike Slovenije, v glavnem ne. In ni prav, da podležete njim. Ni prav, da podležete temu, jaz tega ne morem sprejeti. Govorili ste v uvodnem delu tudi o vpisu vode v ustavo, pravice do pitne vode v ustavo. Glejte, to je larifari, to je čisti larifari. Povejte mi, kdo od državljanov Republike Slovenije ima kaj od tega vpisa te pravice v ustavo. Koliko ljudem je država zagotovila vodovodno pipo, bomo rekli po domače. Ali je komu? Nobenemu. Torej, je šlo za slikanje poslancev levice, ki so to sprejeli, in tega jaz ne bi hvalil. Namreč, ker državljani niso nič pridobili na ta račun. Kar se tiče romske problematike, ves čas opozarjate na neke reči, ki so verjetno prave, ampak poskusite pomisliti še na naslednjo zadevo. Dokler bomo mi imeli sistem, da to visi na občinah, ta sistem ne bo deloval. Zakaj? Zaradi tega, ker dokler bo župan, ki bo napeljal vodovod, ki bo naredil elektriko, ki bo naredil to, tisto, ono, bo naslednje volitve izgubil. Kateri župan bo potem to naredil? Noben. Zato imamo težave. To mora preprosto iti – jaz mislim, da tudi vi lahko to rečete – to mora iti na nivo države. Država mora biti tista po mojem mnenju, ne župan. Ker potem bomo imeli vedno problem. Pogrešal sem [[…]]včasih opažam, da vozite hudo po levi. Poskušajte malo zapeljati na sredo ceste, včasih tudi malo na desno. Recimo, jaz bi vas zelo rad videl v Košnici pri tistih 300 mrtvih, tistih 300 ljudeh, ki so tam kosti ven pobirali. Košnica pri Celju, pa še kje drugje. Jaz vas ne bom šimfal, če greste na neke leve, bom rekel, partizanske pravljice poslušati, ne bom kritičen do vas, ampak morate biti pa tudi tam, ker tudi tam so državljani Republike Slovenije, ki so sicer v obliki kosti, v zemlji, ker jih je nekdo pobil. Tudi tam s svojo prisotnostjo lahko kaj naredite za izboljšanje stanja na tem področju. Mislim, da bi bilo prav, da vas tudi tam vidimo. Se pa z vami strinjam – deložacije, to je norost, kaj delajo. In po zadevi Vaskrsić, ki jo oba poznava, se ni spremenilo nič. Mesec dni nazaj v Novem mestu isto. Ena ženska, pok na cesto zaradi 350 evrov. Potem te deložacije sicer niso izvršili, ampak tu morate po mojem še naprej pritiskati, kot se temu reče. Se pa z vami tudi strinjam na področju pritožb zoper policijske postopke. Mislim, da je tudi s pomočjo gospoda Šeliha stanje napredovalo in je iz leta v leto boljše, celo trdite, da nekaterih pritožb tudi ni več. Vzpostavitev sistema prič pri hišnih preiskavah, tu tudi je treba nekaj narediti, ker imamo zelo slabo stanje, zelo slabo stanje. Najverjetneje z nekimi, jaz ne vem, profesionalnimi pričami, ki bodo plačane, ali kaj jaz vem kako. Skratka, jaz sem zadovoljen s stanjem na določenih področjih oziroma s tem, kar počnete vi, zlasti v razmerju do policije. V razmerju do sodstva imate po mojem še kakšno tako knjigo za napisati vsako leto, ker imate še dovolj dela, ker je tam še veliko stvari za postoriti. Pa po sredini ceste vozite, ne levo preveč, ker vas tako zanese, da je potem lahko [[…]]saj veste, če zapeljemo preveč levo, imamo lahko karambol. Bolje po sredini ceste voziti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravta naj se gospod Roberto Battelli in mag. Bojana Muršič. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! V uvodu obravnave poročila 22. rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic bi izhajal iz dejstva, da se v Sloveniji srečujemo z vse večjim jemanjem dostojanstva ljudem in pravzaprav vse večjimi razlikami med ljudmi. Lahko damo celo oceno, da nekje na račun 1 % ljudi, torej 20 tisoč ljudi, trpi 99 % drugih v Sloveniji. Ustvarja se neke vrste lažna elita, ki svoj položaj gradi na tem, da poskuša izkoristiti položaj 99 ostalih. Zakaj lahko o tem govorim? Če tudi v uvodu na kratko povzamem ugotovitve Sveta Evrope, ki se je ravno tako seznanil s poročilom Varuha Človekovih pravic, kjer sicer na kratko, če povzamem, tri teme omenja, in sicer kritiko Zakona o tujcih oziroma omejevanja dostopa tujcev v Slovenijo, kritizira tudi še vedno bivanjske probleme Romov in izpostavlja tudi revščino, ki je sicer v povprečju Evropske unije, a je od krize leta 2008 zelo narastla predvsem med otroki socialno ogroženih družin, starejšimi in dolgotrajno brezposelnimi in revnimi, ki so sicer zaposleni, in opozarja: »Revščina je hkrati vzrok in posledica kršitev človekovih pravic, kot je pravica do dela, hrane, izobraževanja, zdravja, primernega standarda za bivanje« Slovenijo poziva, da revščine ne jemlje zgolj kot problem socialne politike. Stališče Sveta Evrope je zelo jasno in če pogledamo, kaj smo počeli v Sloveniji od nastanka gospodarske in finančne krize od leta 2008 naprej – uvedli zelo rigorozne ukrepe, ker smo jemali pravice ljudem. Nenazadnje smo šli tako daleč, da smo celo v ustavo zapisali fiskalno pravilo in s tem izničili v veliki meri tisti del ustave, ki je osnoven, pomemben del, da je Slovenija socialna država, v svojem 2. členu Ustava o tem govori in v 3., da ima v Sloveniji oblast ljudstvo. Oboje je bilo vzeto z vpisom fiskalnega pravila v ustavo. Torej, proces gre v povsem napačno smer, gre v smer neoliberalne politike, ki jemlje dostojanstvo ljudem, in na to nas opozarja celo Svet Evrope. Na kratko bi mogoče samo izpostavil nekatere teme, zakaj se nam pravzaprav vse to dogaja in zakaj je revščina vse večji problem, tako med otroki, starejšimi kot tudi zaposlenimi, ki prejemajo majhne plače. Mislim, da se bo potrebno v zelo kratkem času se pogovoriti o tem, da v Sloveniji vendar vzpostavimo nivo dostojne plače in da tudi vzpostavimo nivo dostojne pokojnine. Tukaj smo sicer naredili korak naprej in jo dvignili na 500 evrov kot minimalno, ampak govoriti moramo o dostojni pokojnini. To je tista pokojnina, ki ti omogoča tudi dostojno življenje v pokoju. Težave, ki jih imamo zaradi tega, da je seveda fiskalno pravilo vpisano v Ustavo, so, lahko rečemo, sistemske narave. Prvo, kar bo potrebno, bo potrebno tudi to fiskalno pravilo spraviti iz ustave. To, kar nas pa pesti in kar se ves čas srečujemo v Sloveniji, je zagotovo korupcija, ki ima zelo pomemben vpliv na položaj ljudi. Bistveno več sredstev bi lahko zbrali, bistveno boljši položaj bi lahko imeli, če bi korupcijo uspešno preprečevali v Sloveniji. Srečujemo se tudi v vse večjem obsegu s podatki o pranju denarja in tudi z odtekanjem denarja v davčne oaze. 75 milijard je ocena je odteklo iz Slovenije v času naše samostojnosti. To je zagotovo podatek, kjer bi morali pravzaprav zasvetiti in nas opozoriti vsi alarmi, ampak še vedno s strani Finančne uprave, recimo, ki že te podatke ima, nimamo podatkov o tem, kdo so tisti, ki so toliko denarja odlili v davčne oaze iz Slovenije. Če k temu dodam še razprodajo podjetij po mizernih cenah, gre pravzaprav za razprodajo, in tudi razprodajo bank, kjer vložimo milijardo, prodamo za 250, potem je seveda rezultat tak, da je revščina v Sloveniji vse večja in da je ta trend pravzaprav naraščajoč, namesto da bi bilo obratno. Tukaj je tudi potrebno še enkrat izpostaviti problem preobsežne dokapitalizacije bank. Ko govorimo o tem, koliko potrebuje finančni svet, če ga tako imenujem, omejitev ni, si sam izračuna koliko potrebuje, izračunal si je 5 milijard in je to dobil. Bolj kot dokazujemo, da je to preveč, težje prihajamo do podatkov, ali in kako je dejansko to bilo izračunano. Eden od uspehov, ki ga štejem v tem obdobju delovanja Državnega zbora, je, da smo vendarle sprejeli Zakon o bankah, ki bo omogočil Računskemu sodišču tudi pregled izračuna te bančne luknje. Ampak koliko časa potrebujemo, da pridemo do tega podatka, samo potrjuje dejstvo, da si pač ta finančni špekulativni svet enostavno dovoli preveč in tudi vpliva nenazadnje na delovanje države. Eden od pomembnih detajlov, na katerega tudi opozarjam že ker nekaj časa – imamo najvišje zamudne obresti znotraj Evropske unije. 8-odstotne zamudne obresti imamo. Nekdo, ki težko pokriva dan z dnem, mesec z mesecem, bo seveda za to plačal še visoke zamudne obresti in zato imamo težave seveda tudi z deložacijami, ko se srečujemo z dejstvom, da pravzaprav celo ljudje ostanejo brez doma, brez stanovanja zaradi 124 evrov visokega dolga. Ampak to stanovanje se potem proda po polovični ceni. Vse skupaj gre pa dejansko v smer razlastitve, ne samo države kot take, ampak tudi kot ljudi, kot posameznikov. Naslednja točka ali pa zadnja točka zadnjega dne je Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin. O čem govori ta zakon? Da bodo bogatejši plačevali manjši davek na svojo nepremičnino, tisti z manjšo vrednostjo nepremičnine pa višji. Torej gre v proces razlastninjenja in seveda ustvarjanja nove revščine v Sloveniji. To je narobe. Zato je prav, da to poročilo Varuha človekovih pravic predvsem uporabimo za to, da opozarjamo na revščino in na položaj ljudi v Sloveniji, in na trend, ki je še vedno napačen, kot je konkreten primer pri zakonu, ki sem ga navedel. Hvala.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, potem pa pride sklepni del razprave.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Spoštovana varuhinja, najprej se vam moram zahvaliti za vaše pripravljeno priporočilo, prav tako gre zahvala tudi vsem vašim sodelavcem, ki nas dejansko spremljate in s tem poročilom kažete naš odnos do posameznikov oziroma skupin. Ta odnos pa, kot izhaja iz tega poročila, nam ne more biti v ponos. Zato se moramo na tem mestu vsekakor vprašati in slediti tem priporočilom. Res je, v tem priporočilu je iz leta v leto manj priporočil, vendar tudi realizacija, moram reči, da je dokaj slaba, kljub temu da je to zadnje poročilo, bom rekla, kar obetajoče. Spodbudna gospodarska rast se mora odražati tudi na posameznikih. Tako bi že bil končno skrajni čas, da odpravimo predolgo varčevanje, s katerim smo na rob preživetja spustili že tiste, ki so bili tako nizko, sedaj so pa v že tako nizkem položaju, da so že skoraj na robu obupa. Naš odraz se kaže tudi z našimi odločitvami. Velikokrat, menim, da so te v Državnem zboru premalo premišljene. V prihodnjih dneh bomo imeli v obravnavi zakon o visokem šolstvu, spremembe zakona, kajti zakon, ki smo ga sprejeli, je naredil nepremišljeno potezo, da smo 2 tisoč študentov postavili na rob socialnih pravic. In mislim, da je bila to resnično naša nepremišljena poteza, katere si enostavno ne bi smeli privoščiti. Upam, da bomo to napako čim prej popravili. V tem poročilu zaznavamo, da nas varuhinja opozarja, da so naše spremembe velikokrat nepremišljene, prav tako pa prepočasno spreminjanje te neustrezne zakonodaje. Zato to poročilo, ki ga imamo, ki je kar obsežno, obsega skoraj 400 strani, ni zbir dobrega in lepega, ampak nam predstavlja ogledalo, v katerem se moramo vsi skupaj prepoznati. V stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov sem poudarila, da se revščina zmanjšuje, a počasneje, kot bi si želeli. A statistični podatki so, kot kaže, eno, realno stanje je drugo. Stopnja revščine se je dodatno zaostrila ravno med najbolj šibko skupino, to so upokojenci. Marsikateri upokojenec ne živi dostojno s svojim delom, ki ga je služil velikokrat tudi kar 40 let. V letu 2016 je bil prag revščine posameznika v višini 617 evrov, kar pomeni, da je več kot 83 tisoč upokojencev potisnjenih pod prag revščine, kajti prejemajo pokojnino nižjo od tega praga. V primerjavi z letom poprej je to število upokojencev povečano kar za 5 tisoč upokojencev. Med temi upokojenci je večina žensk, ki so bile v času svojega življenja produktivni člani družbe, a danes s to mizerno pokojnino sploh ne morejo preživeti. Velikokrat mi na terenu rečejo, poglej, draga moja, dobim tako nizko pokojnino, da ne morem ne živeti pa tudi ne umreti. In enostavno se mi poraja vprašanje, kako tem ženskam pa tudi moškim pomagati. S to pokojnino se marsikateremu tudi zgodi, da mu ne zadostuje niti za poplačilo mesečnih stroškov, kot so elektrika, ogrevanje, voda. Ob tem moram poudariti, da govorimo o generaciji, ki se je upokojevala po ZPIZ-1. Kaj se bo zgodilo z generacijo, ki se bo upokojevala po ZPIZ-2, to se pravi, čez 5, 10 let? Že sedaj so pokojnine tako nizke, pa so bile osnove bistveno boljše, kot so sedaj. In enostavno bomo morali nekaj narediti, da ne bo res, da boš, ko si dejansko zaslužiš pokoj, še nekako iskal neke druge vire dohodkov, seveda, če zmoreš še početi kaj zraven, da boš lahko preživel iz meseca v mesec. Če mi še dovolite, bi kljub temu povzela citat novinarja Primorskih novic: »Vsak, ki je v preteklosti služil težko zaslužen kruh, ne more ostati lačen v zasluženem pokoju.« To mislim, da nam bi morali biti še kako jasno. Tega se moramo vedno nekje v ozadju spominjati, še posebej takrat, ko bomo karkoli spreminjali. So sicer pozitivni koraki na področju sprememb pokojninske zakonodaje, vsaj za to najnižjo pokojnino, ki ne mora biti nižja od 500 evrov, smo šli korak naprej, vendar tukaj, kot je varuhinja v začetku povedala, še nismo naredili prav, kajti nekateri so tudi delali, imam primer, ko je delal gospod 39 let in 7 mesecev pa nekaj imel dokupljene dobe pa enostavno ne dobi 500 evrov pokojnine, še vedno ima pokojnino nižjo od 400 evrov. Tukaj me pa resnično skrbi. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita še predstavnica oziroma predstavniki Vlade in predlagateljica, torej varuhinja človekovih pravic. Najprej bi katera? Ne, Vlada ne želi. Potem pa ima besedo varuhinja človekovih pravica gospa Vlasta Nussdorfer. Prosim.
Lepo pozdravljeni ponovno, torej ob zaključku današnje seje, spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, ki ste še v dvorani in ste vztrajali, in seveda tudi predstavniki Vlade! Ko govorimo o 400 straneh poročila Varuha za lansko leto in še 200 straneh poročila državnega preventivnega mehanizma in vseh vaših razpravah tako Poslanskih skupin kot tudi posameznikov, ki sta nastopili, je v sklepnem delu zagotovo nehvaležno odgovoriti čisto na vsa zastavljena vprašanja, dileme, pohvale in kritike. Torej dovolite, da se najprej uvodoma zahvalim za vse, kar ste povedali, nenazadnje je to lahko tudi neke vrste kažipot našemu nadaljnjemu delu, kajti vsaka ideja, ki je bila dobronamerno izrečena, lahko predstavlja tudi izboljšavo bodočih poročil. Kot ste lahko ugotovili, smo poročila v teh letih tudi že spreminjali. Tako smo tretje poglavje, ki je bilo malo bolj suhoparno in je predstavljalo našo institucijo, postavili na prvo mesto, tako da lahko vsak, ko vstopi in začne brati naše poročilo, najprej ugotovi, kdo smo, kaj delamo, kako so razdeljena posamezna področja dela pri nas, tudi seveda vse številke, ki so merodajne za preteklo leto in tudi pretekla leta. Na nek način že tu poskušamo približati vsem našim bralkam in bralcem naše delo. Seveda bi lahko nekatere, morda posamezne primere tudi skrajšali, vendar vsak, ki se najde v poročilu, vsakega, ki obravnavamo seveda zaupno, bi želel, da je ta njegov del preciziran in da ga ne prestavimo zgolj na nekaj stavkov in postane morda manj pomemben. Zato bi se torej nekaterih tem v tem svojem zaključnem nastopu dotaknila, ker se jih na začetku nisem uspela. Večkrat je bilo rečeno, da je seveda Varuh namenjen branjenju predvsem pravic najšibkejših, tu so bili omenjeni otroci in starejši. Res je, otrokom smo namenili tudi posebno poglavje. Kot veste, se otrokom pri Varuhu zelo posvečamo, prisotni namestnik je nenazadnje tudi vodja zagovorništva, tako je vodil zagovorništvo, ko je bilo še projekt in tako vodi od minule sobote oziroma 14 dni nazaj, ko ga imamo v okviru novega zakona. Torej na področju otrokovih pravic smo izjemno dejavni, ker se nam zdi to zelo pomembno, kajti otroci so ponavadi v tistih primerih, ko so jim kršene pravice, sami in mora biti družba nanje še bolj pozorna. Prav tako se posvečamo tudi posebej pravicam drugih ranljivih skupin. kot so starejši, nenazadnje zanje pripravimo tudi dodatna srečanja, sama se udeležujem Festivala za tretje življenjsko obdobje, številnih okroglih miz, srečanj, tudi z Zvezo društev upokojencem, tako da smo s stanjem na tem področju tudi dobro seznanjeni. Tu so seveda še invalidi, srečujemo se z vsemi vrstami invalidov, ki pridejo ali k nam ali nas med letom opozorijo na težave, zato smo tudi v minulih letih že napisali nekaj priporočil na to temo. Večkrat smo govorili o revščini. Težko jo je izpostaviti v enem samem poglavju in reči, to bo poglavje o revščini v naši državi, kajti zagotovo se revščina vtihotapi v zelo različna področja. Izhaja lahko iz kršitev, kot smo slišali delovnopravne zakonodaje, lahko je posledica stanja torej, ko je nekdo upokojen in prejema nizke pokojnine, lahko je dodatno bolan, invalid, ima zgolj invalidsko pokojnino. Revščina se bere torej tudi skozi celotno poročilo. Mi vsako leto napišemo toliko priporočil, ki so tudi mnenja, tudi kritike, vendar moram reči, da je celotno poročilo lahko eno samo priporočilo, če ga tako bereš in če ga tako razumeš. Dotakniti se moram seveda tudi zaostankov, ki so bili omenjeni, na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, uvodoma jih nisem izpostavila posebej, vendar želimo si, to sem večkrat ministrici povedala in to izhaja tudi iz poročila, da se ti absolutno zmanjšajo, kajti tako veliki zaostanki, zlasti na nekaterih področjih na ministrstvu, so za ljudi, ki čakajo na rešitev pritožbe, nedopustni, prav tako je na nek način izginil števec, ki je kazal vsaj dogleden čas reševanja oziroma število pritožb na ministrstvu. Naslednja zadeva je področje diskriminacije. Gre za diskriminacijo, vsaj tako je bilo omenjeno, verujočih kristjanov, konkretno, izpostavljeno s strani poslanke Dimičeve, ki je predstavila stališče Nove Slovenije. Tu moram res reči, da sem se odzvala pisno in vam tudi pojasnila, da teh kritik, da bi Varuh kako drugače ravnal do kristjanov kot do vseh ostalih ver, nikakor pri Varuhu ne moremo sprejeti. Tako smo se odzvali v vseh primerih, ki smo jih dobili. Sama poslanka je že omenila primer koprske stolnice, ko je šlo za vandalizem in smo ga nemudoma tudi obsodili. Sama sem se celo srečevala s predstavniki nacionalnega radia in televizije, ki so me opozarjali, zlasti na radiu, za pomanjkljiv verski program. Tudi tu so bile dosežene spremembe. Moram reči pa, da pobud, ki bi jih morda pričakovali in so večkrat omenjene, pri Varuhu na tem področju, konkretnih, niti ne prejemamo, sicer bi se odzvali. Sama sem se prav s konkretno poslanko Dimičevo udeležila v letošnji pomladi srečanja velikih družin. Z njimi sem preživela skoraj cel dan in tudi njim, ko sem predavala o človekovih pravicah, sem rekla: »Če menite, da so vam kršene, oglasite se, povejte, pri nas je postopek zaupen, če gre za neko širšo kršitev pa se bom zagotovo tudi primerno odzvala.« Tako da sama menim, da ne delamo prav nobenih razlik med verami. Vere in verujoči imajo enak položaj. Če se kdo pri nas oglasi in čuti krivice in če so te krivice celo širše, potem se odzovemo, nenazadnje bi opozorila celo na listovno številko 73 našega poročila, na katerem lahko preberete, kaj meni Varuh, kako je treba spoštovati svobodo izražanja in vere. Torej zanikam, da bi bilo karkoli na tem področju, da bi mi prejeli pobude in jih selektivno obravnavali. Selektivnosti sama na nobenem področju ne priznavam in je tudi ni. Vsaki zadevi tudi odgovorimo. Področje narodnih skupnosti. Vesela sem, poslanec Göncz se je oglasil in tudi povedal, resnično, glede na to, kar smo slišali od predstavnikov obeh narodnih skupnosti, italijanske in madžarske, smo pri Varuhu celo na terenu, na srečanjih narodnih skupnosti ugotavljali, ali je in kaj je narobe. Imamo tudi dve priporočili, pomembna je dvojezičnost, s tem se strinjamo. Kot je bilo rečeno, bomo pa seveda še bolj pozorni, kako se ta uveljavlja pri zaposlovanju. Menim, da bo to stvar letošnjega poročila. Kajti ko smo pisali poročilo za lansko leto, naše delo na teh področjih še ni bilo zaključeno. Gospa poslanka SDS, gospa Eva Irgl je izpostavila aktualen primer, ki seveda ni primer v lanskem poročilu. Gre za zadevo, ki je ta hip aktualna, zadeva dve imeni, ki jih je tudi izpostavila, dva različna pristopa. Varuh to pozorno spremlja in tudi proučuje. Govora je bilo o institucionalni ignoranci, brezbrižnosti, o počasnih odgovorih institucij in institucijam, kot je Varuh in tudi kot je vaša komisija, tudi to smo kritizirali. Moram reči, da smo dosegli napredek, ko sem prenesla te težave tudi samemu predsedniku Vlade na srečanju in tudi generalni sekretarki Vlade, tako da sedaj zadeve rešujemo veliko bolje. Če na nekem ministrstvu zastanejo odgovori in tudi naše zadeve, kaj šele potem tistim, ki se obrnejo nanje, potem na to tudi resno opozorimo. Bila je tudi omenjena zahteva za oceno ustavnosti v zvezi z vojsko. Tu moram reči, da zaradi našega dela, zaradi naše zahteve absolutno ni bil nihče v nevarnosti, nič ni zastalo, nobeno varovanje ljudi. Mi smo samo želeli na Ustavnem sodišču, da se zadeva preveri, do česar je tudi prišlo. Odločitev je bila poštena, tako smo naredili, kot smo menili, da je prav, brez pritiskov, pa čeprav so tudi bili, a sem jih takoj odbila in opozorila na našo samostojnost. Ravno tako so lahko pritiski, da vložiš zahtevo, sicer odstopi ali ne vložiš in ravno tako odstopi. Menim, da smo ravnali prav, kar kažeta tudi dve ločeni mnenji ustavnih sodnic, ki sta podali tako mnenje, in kasneje nov zakon o obrambi ti celo upošteva, smo bili nenazadnje pri ministrici za obrambo in smo se tudi o tem odkrito pogovorili. Zagotovo tudi na različnih področjih predlagamo različne spremembe zakonodaje. Tu seveda za vse zakone, ki se sprejemajo, nimamo niti možnosti niti časa, da bi aktivno sodelovali. Sodelujemo potem, ko dobimo v mnenje določeno zakonodajo, zlasti z vidika varovanja človekovih pravic in zlasti na področju pravosodja smo izredno dejavni. Nadzor sodnikov se izvaja. Moram reči, da smo bili celo mi zaslužni za to, da sta bili deležni posebnega nadzora, mislim da, dve sodnici konkretno, tudi sankcije so bile, upravičeni nadzori. Vedno poudarjamo, da sodstvo ni nedotakljivo, da je potreben nadzor. Kot veste opozarjamo ne samo na predolgotrajnost sodnih postopkov v nekaterih primerih, kjer so res lahko alarmantni, vendar so vzroki lahko tudi zelo različni. Opozarjamo seveda tudi na prepotrebno kakovost sojenja, da se zadeve ne vračajo in s tem podaljšujejo roki, ampak da se na tisti stopnji, kamor pride, pritožba celo rešijo, če se to da. Seveda so naša opozorila tehtna tudi na področju celotnega gospodarskega kriminala. Vedeti je treba, da je politika pregona na strani tožilstva. Nov generalni tožilec je že zastavil svojo politiko pregona. Tu so organi odkrivanja pregona in sojenja. Varuh opozarja na potrebo, da smo dosledni pri vseh teh pregonih tudi v zvezi s stečaji, tudi v zvezi s tem, koliko ljudi zaradi napačnih odločitev, tudi zaradi kaznivih dejanj pride v veliko slabši položaj, tako v ne zgolj težave na materialnem področju, ampak celo osebnem, na področju zdravja, spremljali smo velike krize ljudi. Kar se tiče delovnih razmerij, moram povedati, da temu področju posvečamo tako veliko pozornost, da smo nedavno izdali celo poseben bilten, pripravili okroglo mizo o tem, ali je delo vrednota, kako nanj gledamo, kje so poštena plačila za opravljeno delo, in ugotovili številne nepravilnosti, na katere opozarjamo, in tako kot je bilo rečeno, mnogi pravzaprav se čudijo, kako je to sploh možno, kje je morala ljudi, ki znajo, zmorejo tako izkoriščati tiste, ki zanje delajo, da nimajo ne plač, včasih pa zgolj plačanih prispevkov, ki pa se nekega dne lahko pokažejo kot zelo kritični, ko se ljudje želijo upokojiti, so starejši, zgarani, pa nimajo te možnosti. Torej, kot rečeno, tudi pravosodje je del našega intenzivnega nadzora. Tako kot ste rekli, ukvarjali smo se z založenimi oporokami in prav pri njih zasledili kar obe kršitvi, na katere lahko Varuh še posebej opozarja, kršitev pravičnosti, ker ni bila spoštovana volja zapustnika, in seveda tudi kršitev dobrega upravljanja, kajti ni dobrega upravljanja, če oporoke nekje zastanejo. Moram reči, da je tudi predsednik Vrhovnega sodišča, ki nas je nedavno obiskal, gospod Florjančič, obljubil nadzor nad trajanjem postopkov. Ravno v času obiska pri nas je obiskoval različna sodišča po Sloveniji in obljubil, da bo na tem področjem še posebej bdel. Področje zdravstva, o tem sem govorila, nikoli ne morem mimo tega. Zagotovo so ljudje, ki se še vedno, tako kot ste sami rekli, pritožujejo nad tem, da so čakalne dobe za nekatere, zlasti posege, absolutno predolge, da je vse preveč vezano tudi na denar, da če bi imel denar, bi bil prej na vrsti, bil bi pri zasebnikih, imel bi boljše in lepše zobe, pa si jih ne moreš privoščiti. Problemi fizioterapije, problemi plačljivih psihoterapij, zlasti pri otrocih nedopustni, da morajo po različnih zlorabah in dogodkih še plačevati njihovi starši, da si psihično otroci opomorejo. Nujen je tudi, o tem nisem govorila uvodoma, a se nadejam, da bomo doživeli v kratkem pedopsihiatrični oddelek, ki mora biti torej odprt za nujne probleme. Poslanka Bačič se je dotaknila številnih perečih tem tudi za otroke s posebnimi potrebami. Staro goro smo obiskali, takrat so nam obljubili prenovo. Če je karkoli novega in nismo vedeli, ali ne vemo za to, nam lahko seveda vse to sporočijo starši ali kdorkoli. Zdi se nam pomembno, da smo seznanjeni, ali kje prihaja do zastoja, ali kje še ni urejeno, takrat so nam prenovo celo obljubili. Poznamo probleme v zvezi z otroki s posebnimi potrebami med 18. in 26. letom. Prav tako se kot Varuh in kot državni preventivni mehanizem posvečamo domovom za starejše občane in kot sem uvodoma povedala tudi področju demence. Tu smo tako vzorčno, spodbudno za druge postali prva demenci prijazna točka. Nadejam se, da bo na tem področju čedalje boljše. Deložacije – stalna skrb tudi Varuha, da ne bi bili ljudje deložirani, večkrat je bilo omenjeno s strani različnih poslancev, za manjše zneske. Pripravlja se sprememba Zakona o izvršbi. Nujno je, da se pomaga ljudem, ki so pred takšno deložacijo že prej, preden bi sploh bili dolžni tako visoke vsote, da zaradi tega pride do deložacije, in da dom ni edina možnost, s katero se lahko s prodajo pod ceno poplača nekdo. Seveda, gospod Göncz, ki se je ponovno oglasil, je opozoril na dve naši priporočili in tudi v zvezi z zaposlenimi in dvojezičnost. Zdaj bi se dotaknila tem, ki jih je odprl in tudi izpostavil gospod Möderndorfer, kakšno je naše poročilo. Vem, da je debelo. Večkrat sem omenila, da bi si tudi sama želela, da je tanjše, lahko bi bili primeri krajše tudi obravnavani, kot sem uvodoma rekla, je včasih zelo težko jih napisati, ker so pravzaprav tako obsežni, da bi jih zelo na kratko napisal. Zagotovo bo tudi naša nova institucija s Svetom za človekove pravice lahko odprla marsikatero vprašanje, ki bo širše narave, ne bo prešla na novega varuha, zato, ker se mora svet ustanoviti do 1. junija 2018, torej v mojem mandatu, in zagotovo bo vsaj kakšna seja in bomo lahko o marsičem tudi že govorili. Tudi mi smo zaznali, da se pogosto ukinjajo v preteklosti že pridobljene pravice. Če se spomnite, smo ravno glede ZUJF s tem opozorili Ustavno sodišče, ki je 26 tisočim upokojencem vrnilo z odločbo oziroma zahtevalo vračilo odvzetega dela pokojnin. Torej, smo ugotovili, da se marsikdaj zgodi, da so tiste pravice, ki so bile že pridobljene, kasneje celo odvzete. Kar se tiče predloga beguncev, nove zakonodaje in sveta sem odgovorila. Kar se tiče istospolnih, tako kot sem povedala na komisiji, zadeva za nas ni končana. Namestnik je danes sicer odstoten in v tujini preučuje zadevo, vemo zakaj gre, še za neuresničene zahteve, torej istospolnih po vseh treh zadevah, ki ste jih tudi vi izpostavili, torej zgodba ni končana. Govorili ste celo o referendumu in v zdravstvu, to ne gre za predmet letošnjega oziroma lanskega poročila. Razburila vas je izjava, ki smo jo dali ravno nekaj dni nazaj na našo spletno stran, mi smo celo sami želeli, dobili smo pobudo, vendar želeli smo, da bi se na nas, saj smo vendar zaupne narave obravnavamo postopke, obrnili tisti, ki se jim krši, ne bi jih izpostavili, vendar bi vedeli, na kakšen način so jim kršene pravice. Možno je tako kot ste povedali, torej vpliv, ker si kot pacient šibkejši, seveda pa smo opozorili na to, da so poti do tega, da izpolniš zahteve za referendum, tudi precej dolge in da ni nujno, da jih seveda predstaviš zdravniku, kjer si dobil ali željo ali napotek, da odideš po tej poti podpisovanja. Zato seveda še vedno čakamo in zato smo tudi dali tako izjavo, da pozivamo ljudi, da stopijo vsaj do Varuha iz kroga anonimnosti, ni potrebno, da se izpostavijo pri konkretnem zdravniku, to je bil samo predlog ministrstva. Na drugi strani pa resnično v teh nekaj dneh nobene pobude še ni bilo. Potem je gospod Breznik govoril o marsičem, o pravosodju, o primeru, o katerem je govorila tudi poslanka, ki ga preučujemo, tudi mi smo se sestali tako z odborom 2014 kot tudi 2015. Primer hišne preiskave, ki ni bila na mestu na v enem izmed obravnavnih primerov v Mariboru, smo tudi dali v letno poročilo. Zagovornik načela enakosti, kot je bilo rečeno, so bili predlogi, da bi našel svoje mesto tudi pri Varuhu, vendar gre za nujo po njegovi samostojnosti, nezdružljiv je z delom varuha tudi glede na to, da nadzira zasebni sektor in ne javnega. Zato smo imeli kar veliko pogovorov s pristojnim ministrstvom, vesela sem, da je prišlo do končne rešitve. Varuh pač opozarja na to, da mora imeti tudi seveda možnosti za svoje delo, če imamo zakon, sicer je zakon zgolj na papirju. Govora je bilo tudi s strani gospoda Breznika o stanovanjskih skladih, upravnikih na področju Ljutomera. Želela bi, da nam to predstavi oziroma nam nekdo to pošlje, kajti zelo smo pozorni prav do tega področja, ker ugotavljamo, da je na njem zelo veliko težav. Gospodu Horvatu se seveda zahvaljujem za vse, kar je povedal. Veliko je bilo pohval, vidim, da se vedno osredotoči tudi na številke, skrbelo me je, da je kakšna narobe, vendar kot kaže delujejo in so v redu. Seveda na koncu, ko pišemo zbir priporoči,l je vsega po malem tudi zaradi razgibanosti. Nekaj časa smo želeli, da se vsako priporočilo začne enako, vendar smo ugotovili, da je morda to zelo duhamorno in zato smo ga prilagodili, ali zahtevamo kdaj bolj ostro, kdaj ponavljamo priporočilo. Tako da sem vesela vsega, področja masovnih kršitev, govorili ste o sociali, o otrocih, utemeljenosti pobud. Zagotovo je tukaj utemeljenost ali neutemeljenost včasih zelo težko opredeliti. Neka zadeva bi bila utemeljena, če bi morda ljudje še stopili na neko pot in nam poročali. Težko trdimo, če niso izkoristili pravne poti, pa vemo, da najbrž imajo prav in zato še ni pobud, še ni pogoja za obravnavo. Potem recimo pri nekaterih, kjer gre za veliko kršitev, tudi ugotavljamo, da bi lahko večkrat napisali, da je bilo nekaj kršeno ali celo v enem primeru več kršitev pravic. Celo računalniki vsega, kar si pri Varuhu želimo, kdaj ne zmorejo. Hvala pa za vse, res dobronamerne pripombe, vse kar ste posredovali tudi glede inšpekcijskih služb, nadzora nad plačami, to je tudi ena izmed naših prioritet. Gospod Gorenak je izrekel pohvale namestniku, dejansko področje pravosodja, policije, tu se zelo trudimo. Policija se odziva. Seveda pa nekatere primere, že dvakrat sem ponovila, ki jih je tudi on izpostavil, obravnavamo. Kar se tiče sodb Evropskega sodišča, moram povedati, da smo obravnavali tudi take zadeve, ki so se tam neugodno za Slovenijo končale, in to že prej. Tudi sedaj je ena takih zadev zadeva Šilih. Ne morem se strinjati, da Varuh nima pristojnosti do tistih, ki so pri nas. Zato je bila zagotovo pravilna odločitev, da smo odšli na Ustavno sodišče z Zakonom o tujcih, ki še ni rešen, in z Zakonom o obrambi. Nismo podlegli nikomur, prav nasprotno, če je kdo zahteval, smo ohranili samostojnost. Odločamo se takrat, ko menimo, da je prav. Voda v Ustavi – mislim, da ste sprejeli vse to ravno v Državnem zboru, tako da vidim neko res simbolno gesto, ampak voda je pomembna in zato ne bi podcenjevala tega vpisa v Ustavo. Treba pa se je truditi, da bodo vodo imeli vsi. Večkrat so bili omenjeni tudi Romi, nečloveške razmere, pa nenazadnje tudi Neromi. Zelo se trudimo, da bi jih torej ohranili res to samostojnost in neodvisnost. In moja vožnja, čeprav po sredini, kot vemo, ni dovoljena po cesti, je zagotovo tista, ki upošteva vse smeri, vse ljudi, enakopravnost vseh. Ker ste rekli, da bi ponavljala mandat – mislim, da je eden za tako funkcijo, ki je zelo odgovorna in težka, najbrž kar dovolj. Mislim, da bom morala kmalu zaključiti. Gospod Veber se je dotaknil še mnogih tem, ki so skupne tudi nam, opozorila o revščini, o vseh težavah upokojencev in še marsičem, s tem je na lep način zaključila tudi gospa Muršič, ki je ponovno opozorila ne le kot predstavnica Poslanske skupine SD, ampak tudi sama kot govornica, na mnoge teme, ki se še kako dotikajo Varuha in njegovega dela. Zaključila bom, ker vidim, da se mi bo kmalu iztekel čas. Hvala. K sreči sem izkoristila vseh 30 minut. Apelirala bi samo na to, da v časih, ki so kot kaže boljši, nikoli ne jemljite pravic, ampak raje spoštujmo vse pridobljene, težko pridobljene pravice. Tako bo uresničena tudi želja mnogih, da bo naše poročilo morda res krajše. Hvala lepa.
Vsi razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ja. Potem prosim, da se prijavite. Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Se opravičujem, če se mogoče komu zdi, da je bilo preveč povedanega. Jaz menim, da je potrebno pogledati, kaj lahko naredimo mi tukaj v Državnem zboru in kaj lahko naredi Vlada. Prvo kar je, na kar je opozorila varuhinja človekovih pravic, je to, da je potrebno zagovorniku za načelo enakosti, zagotoviti dovolj sredstev, da lahko dejansko učinkovito izvaja svojo funkcijo. Smo že govorili o tem, da je pač morda bila v samem startu narejena napaka, ko smo ta zakon delali, da smo predvideli premalo sredstev za to in se zdaj ta problem vleče že ves čac. Temu vsekakor moramo nameniti več pozornosti. Ena stvar, ki se me je zelo dotaknila in za katero nisem imela dovolj časa, da bi se z njo ukvarjala, je vprašanje odprave diskriminacije pri prevozu študentov invalidov. Tukaj trčimo ob tisto, kar se dogaja dostikrat pri nas v tej naši državi. Problem, zakaj ne moremo zdaj zakona sprejeti ali spremeniti zakonodaje, ja medresorsko sodelovanje. Verjemite mi, sem tega pa kar nekaj videla. Prej je kolegica Bačič omenila Zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, da je pa zdaj to problem, ker se bo uveljavil šele 2019. Ja, pa ste imeli možnost, pa bi ga sprejeli prej, pa bi se uveljavil prej! Ampak tudi pri sami izdelavi tega zakona, pri pripravi zakona smo imeli nemalo težav ravno pri tem medresorskem usklajevanju, in to je ravno tista odgovornost države, celotnega aparata, da zagotovi to sodelovanje. A veste, kaj? Študente invalide prav resnično malo briga, kako se bomo mi tukaj v okviru vlade notranje usklajevali. To je pač stalna rakrana pri pripravi zakonov, ki posegajo na različna področja. In seveda invalidi, otroci s posebnimi potrebami segajo na področja izobraževanje, zdravstva, šolstva in potem tukaj dostikrat se zgodi, da nam zmanjka, da nam zmanjka tega, da se dogovorimo in eno področje uredimo. In pač morda mora biti kdo, da je vztrajen in da te stvari potiska naprej, ampak jaz mislim, da tukaj pa res moramo bistveno več narediti. Morda še ena stvar, ki je še bila omenjena in jo je treba izpostaviti, in to je trajanje nerešenih postopkov s pritožbami na Ministrstvu za delo. Jaz tudi mislim, da je to nedopustno in da bi morda vendarle morali razmišljati o tem, da sprejmemo kakorkoli zakon, ki bi urejal postopek posebej pred centri za socialno delo, kajti gre vendarle za poseben, specifičen postopek, za katerega je problematično dostikrat, da rečem, uporabiti Zakon o splošnem upravnem postopku, ker vendarle gre za drugačne življenjske situacije in za katerega je morda Zakon o splošnem upravnem postopku preveč tog. Mislim, da tukaj imamo še dosti prostora, da delamo na vsebini urejanja socialnih pravic, pravic iz socialnega varstva in da tudi, čeprav gre za postopek, ampak tukaj poskušamo narediti nekaj, če smo že naredili nekaj za reorganizacijo centrov za socialno delo, morda, da prilagodimo še na tem področju. Če še rečem to, da odločanje o kazenskih ovadbah traja v določenih primerih zelo zelo dolgo. To je odgovornost tožilstva. Poskušali smo nekaj narediti v Zakonu o kazenskem postopku, v spremembi, v noveli, vendar pač neuspešno, ker je padla novela zaradi nekih drugih razlogov. Ampak tu seveda se strinjam, da moramo še narediti več, da do teh zadev ne bi prihajalo. Tisto področje, na katerem imam sama največ afinitete, kjer se tudi sama največ angažiram, je področje varstva otrok s posebnimi potrebami in tudi zgodnje obravnave. Smo tudi v državi, da ne bomo samo o slabem govorili, začeli z izvajanjem pilotnega projekta zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami, ki se izvaja pravkar. Tukaj pa je, sicer po začetnih porodnih krčih, zelo dobro sodelovanje treh ministrstev. To pa je lahko primer. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja, hvala, da ste nekako povzeli nekaj mojih pogledov in nekaj iz moje razprave danes. Seveda bi vas, ker je po vsej verjetnosti prišlo do napačnega razumevanja, o primeru, kjer je prišlo do zlorabe tako imenovanega stanovanjskega sklada. Je bilo v Lenartu, šlo je za podjetje Servostan, zadeva je bila tudi predstavljena preko medijev, mislim, da na nacionalni televiziji. Na enem računu družbe z omejeno odgovornostjo je ta družba upravljala s stanovanji in s trgovino, denar iz rezervnega sklada je uporabljala kot neka obratna sredstva za trgovino, trgovina je prišla v neke nepojasnjene probleme. Ko se je začela na eni izmed velikih stavb sredi Lenarta na Trgu osvoboditve obnova fasade, ki je stala več kot 100 tisoč evrov, so ugotovili, da naenkrat tega denarja ni. Potem so celo ugotovili, da niti ni denarja, da je že družba potem denar porabljala za fiksne stroške mesečne, to pomeni, da ni plačevala skupne elektrike, skupne vode, odvoza smeti in zadeva je tekla v neki prisilni poravnavi. Odgovorne osebe še danes niso, kolikor je meni poznano, obravnavane na sodišču. Gre za tipično goljufijo. Po drugi strani pa so v teh blokih v večini upokojenci z nizkimi pokojninami in seveda bodo težko spravili ta denar ponovnoskupaj zato, da si bodo lahko naredili fasado. To pomeni, ne samo, da nimajo estetske fasade, ampak po drugi strani imajo seveda spet večje fiksne stroške za ogrevanje, to, kar sem tudi govoril prej o tako imenovani energetski revščini, ki je predvsem pereča pri starejših osebah. Ker sem še pri besedi in imam slabe tri minute, bi vas še spomnil, nekako lahko poudarim tudi, da se sam strinjam, na problem neizplačevanja plač, prispevkov, ki je še vedno ta pereč problem. Bil sem sam eden izmed redkih poslancev, ki se je nekoč na eni seji tudi ljudem, ki prihajajo iz drugih držav pa pošteno služijo v Republiki Sloveniji in so ostali brez dohodkov, javno opravičil, kljub temu da nisem bil kriv za nič, ampak smatram, da je večina slovenskih državljanov poštenih, ampak me pa boli, da tudi nekateri slovenski podjetniki niso izplačevali plač tem ljudem, ki so delali, lahko rečemo, kot sužnji v Sloveniji za mizerne dohodke, da so ostali brez vsega. To je bila problematika nekaj let nazaj, mislim, da je bilo še iz prejšnjega mandata prejšnjega varuha, ampak vseeno pereča problematika je zaradi inšpekcijskih nadzorov, delovnih inšpekcij, ki jih je premalo. Mi, Slovenija ima vedno nek začetek, postavimo neko institucijo, tej instituciji na koncu zmanjka denarja za tiste ljudi, ki bi operativno delali na terenu. Torej ne izvajamo neke zakonodaje dokončno in da ta zakonodaja, če se krši, ni takoj prekinjena kršitev in sproducirana na sodišču. To je ta problem, tega slovenskega modela, zakaj ta pravna država ne deluje in zakaj država, po mojem mnenju in mnenju mnogih državljanov, ni pravična. Za nekatere se dokazi uničujejo, nekateri manjši ljudje, ki so deprivilegirani v tej družbi, pa seveda za svoje pravice nikoli ne najdejo. Tretji problem, bi izpostavil, je, se strinjam s kolegico Murgel, študenti invalidi. Problem je, da jim prepoznavamo status, tudi fakultete navadno imajo posebno obravnavo teh študentov, kar lahko pozdravimo. Seveda pa je problem prevoza teh študentov, mislimo, da v takšni manjši populaciji, kot jo imamo Slovenci, da je usposabljanje nekih ljudi, ki imajo omejene gibalne sposobnosti, zelo pomembno za slovensko družbo, da morajo imeti neko pozitivno diskriminacijo ti ljudje. Mislim, da si zaslužijo vso pozornost in tudi zakonske rešitve. Če jih bo Vlada v tem mandatu pripravila, bom z veseljem tudi dvignil roko in jih potrdil. Na koncu bi rad spomnil še na problematiko psihoterapevtskih zadev, kar ste omenili tudi v vašem poročilu. Zdi se mi pomembno in vedno več je teh obolenj tudi v Republiki Sloveniji. Tisto, kar je najbolj pereče, na kar bomo imeli tudi temo ta teden na seji komisije pri kolegici Irgl, so pa nenormalne čakalne dobe v zdravstvu. Ni problem samo čakalnih dob, problem je, da se zaradi čakalnih dob številni državljani zelo pozno odločijo za obisk zdravnika in imamo pri nekaterih kroničnih bolezni veliko smrtnost, kar je tudi posledica dolgih čakalnih dob, ker ljudje ne poiščejo pravi čas zaradi čakanja teh stvari. Toliko z moje strani. Najlepša hvala.
S tem zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO POSEBNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE O KRŠITVAH ČLOVEKOVIH PRAVIC OSEB Z DUŠEVNO MOTNJO PRI NJIHOVEM NEPROSTOVOLJNEM NASTANJEVANJU IN OBRAVNAVI V VAROVANIH ODDELKIH SOCIALNOVARSTVENIH ZAVODOV S PREDLOGOM PRIPOROČILA. Posebno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila varuhinja človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev posebnega poročila. Prosim.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, poslanke, poslanci in ostali vabljeni gostje! Danes sem izjemoma že drugič za govornico, kajti prvič v mojem mandatu se je zgodilo, da smo letos 5. septembra vložili posebno poročilo. Kdaj Varuh vloži v Državni zbor posebno poročilo o neki posebni problematiki, ki je težavna? Takrat, kadar ne uspe te zadeve nikakor in že dolgo časa rešiti. Kot veste, smo po sprejetju Zakona o duševnem zdravju v letu 2009 že začeli prejemati pripombe, da so posebni socialnovarstveni zavodi, štirje taki so v Sloveniji, prezasedeni. Te težave se niso rešile. Ko sem sama postala varuhinja človekovih pravic, smo z obiski teh zavodov ugotavljali, da so kar povsod številne težave, in sicer so ljudi težko nameščali na te posebne oddelke socialnovarstvenih zavodov pod posebnim nadzorom, celo neprostovoljno, torej s sodnimi odločitvami, kajti ni bilo dovolj mest. Na nas pa se niso obračali zgolj predstavniki teh zavodov, ki so bili v velikih težavah, ampak so tudi sami sprožali postopke, ker so menili, da za osebe, ki jih bodo nastanili, ni dobro poskrbljeno, da bo kršeno bodisi njihovo osebno dostojanstvo, varnost tako drugih, ki so tam nastanjeni, kot tudi seveda tistih, ki so tam zaposleni. Zadeve so prišle celo pred sodišče in Vrhovno sodišče je vedno, kadar je zadevo obravnavalo, odločilo, da je treba spoštovati odločitve sodišč, torej za te osebe, ki so neprostovoljno nastanjene, je treba najti mesto. Pri Varuhu smo želeli zadevo rešiti celo z novinarsko konferenco, ki je bila lansko leto v enem izmed socialnovarstvenih domov, konkretno v Lukavcih. Za obisk in za prisotnost na tej novinarski konferenci je vladalo izjemno zanimanje medijev. Cela Slovenija je bila preplavljena s slikami povsem neprimernih prostorov, ljudje so bili nastanjeni bodisi za paravani, v dnevnih sobah, skratka kršena njihova pravica do varnosti, do dostojanstva. Tudi to ni pomagalo. Kljub temu, da se je varuh trudil in opozarjal tako na novinarski konferenci sami kot tudi kasneje, so nas sodišča še vedno opozarjala, da imajo številne težave. In ker se zadeve niso uspele rešiti, smo se odločili, tokrat je poročilo res kratko, vendar gre za eno tematiko, da na 30. straneh predstavimo tudi s slikami, kako so varovane pravice teh oseb, nenazadnje je pa tudi krivično, da morajo nastanitev, ki je neprostovoljna, v primerjavi s tem, da v zaporih ničesar ne plačaš, tukaj pa celo plačevati njihovi svojci. Torej gre za osebe, ki rabijo še posebno pozornost, saj imajo težko duševno motnjo. Težko si je najbrž sploh predstavljati, kako je za te osebe lahko sploh poskrbljeno s strani delavcev, ko imajo v nekem takem zavodu toliko takih oseb. In zato sem bila vesela tudi takojšnjega odziva. Zadeva je bila obravnavana tudi na Komisiji za peticije skupaj z našim letnim poročilom, torej zelo hitro, tudi v Državnem svetu in vesela sem, čeprav je to prvič, da sta kar dve poročili v Državnem zboru, da boste danes tudi to obravnavali in upam, da bodo sprejeta ustrezna priporočila, in da nikoli več ne bo tako, kot je bilo, ampak bolje, brez kršitve človekovih pravic teh tako že zaznamovanih oseb. Hvala lepa.
Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici gospe Evi Irgl za predstavitev poročila komisije.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospa Varuhinja človekovih pravic! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 18. seji obravnavala Posebno poročilo Varuha človekovih pravic o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Najprej je besedo dobila varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer. Povedala je, da gre za 30 strani dolgo poročilo, ki pa je izjemno pomembno, njegova vsebina se namreč nanaša zgolj na eno problematiko, in sicer na kršitve človekovih pravic oseb z duševno motnjo, ki so neprostovoljno, torej z odločbo sodišč, nastanjene v posebnih socialnovarstvenih zavodih. Dodala je, da se Varuh redko odloči za posebno poročilo. To stori takrat, ko ugotovi, da poročila oziroma priporočila, ki jih daje, niso realizirana V konkretnem primeru posebno občutljivih oseb, kamor seveda spadajo osebe z duševno motnjo. Namestnik varuhinje je k temu dodal, da stanje na tem področju ostaja kritično, kar je bilo ugotovljeno na podlagi obiskov, ki jih opravljajo. Prezasedenost vpliva na odnose med varovanci in zaposlenimi pa tudi na kvaliteto izvajanja programov. Bivalne razmere se pri vsaki novi nastanitvi, ki presega zmogljivosti varovanega oddelka, poslabšajo. Varuh se zaveda, da tovrstno pridržanje pomeni hud poseg v človekovo integriteto in da je država tista, ki bi morala poskrbeti za ustrezno nastanitev. Potem je dobila besedo predstavnica Vlade, ki je opozorila na kompleksnost obravnavane problematike. Taka nastanitev je bila predvidena za tiste, za katere sodišče odloči, da morajo biti nastanjeni na varovanih oddelkih. Zadeve so skušali reševati z mehkimi metodami, v komunikaciji z zavodi in sodišči, ostaja pa velika težava s pomanjkanjem prostora. Potem je besedo dobila predstavnica Ministrstva za zdravje, ki je dodala, da je ta problem vsekakor treba rešiti, poleg ustanovitve nove institucije bo treba premisliti tudi o standardih in normativih, predvsem kadrovskih. Gre za posebno skupino ljudi, ki potrebuje temu primerno obravnavo. Besedo je dobil tudi predstavnik Vrhovnega sodišča, potem pa tudi predstavniki Skupnosti socialnih zavodov Slovenije, ki so se uvodoma najprej zahvalili Varuhu človekovih pravic, ker je izpostavil ta problem, na katerega sami opozarjajo že nekaj let. Menil je, da gre za sistemsko brezbrižnost vlade, ki ne želi odpraviti problema, ki je nastal zaradi dveh nepremišljenih sprememb Zakona o duševnem zdravju ter Kazenskega zakonika. Tem spremembah niso sledile ustrezne spremembe podzakonskih aktov, tako da bi socialnovarstveni zavodi lahko primerno postopali s temi ljudmi. Stanje se slabša, država pa bi morala kot ustanovitelj zavodov poskrbeti za namestitev in sredstva. Potem so v nadaljevanju dobili besedo predstavniki posameznih socialnovarstvenih zavodov, med drugim so opozorili, da je njihova populacija ena od najbolj ranljivih skupin, da težave rešujejo z najemanjem hiš, kjer nastanjujejo omenjene osebe, rezultati so dobri, vendar pa so v zavodih še vedno zelo slabi pogoji zato pričakujejo seveda tukaj pomoč države. V okviru razprave poslank in poslancev je bilo izraženo strinjanje, da je treba v zvezi s to problematiko vendarle nekaj storiti hitro, zdaj in takoj. Predstavnik Vlade je ob koncu poudaril, da mora država nameniti ustrezna sredstva, ne pa spreminjati normativne ureditve. Zakonodajno imamo, zagotoviti je treba denar in kadre. Potem je bilo na glasovanje dano delovno gradivo, to je osnutek priporočila, predloga priporočila, ki so ga članice in člani komisije soglasno sprejeli. Sestavni del tega poročila je torej predlog priporočila, ki ga je pripravila komisija kot matično delovno telo, obravnaval pa ga bo danes Državni zbor. Priporočilo pa je sledeče: »Državni zbor priporoča Vladi, da čim prej pripravi spremembe Zakona o socialnem varstvu in Zakona o duševnem zdravju in sprejme ukrepe, ki bodo zagotovili ustreznejšo neprostovoljno nastanjevanje in obravnavo oseb z duševnimi motnjami v socialno zdravstvenih zavodih po določbah Zakona o duševnem zdravju. Do sprejetja oziroma uveljavitve nove ureditve tega področja pa Državni zbor Vladi priporoča, da zagotovi ustrezne prostorske zmogljivosti v socialnovarstvenih zavodih in dovolj osebja, ki bo lahko zagotavljalo ustrezne socialnovarstvene storitve.« Hvala.
Besedo dajem predstavnici Vlade za predstavitev mnenja. Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospa Martina Vuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja, spoštovani namestnik, poslanke in poslanci! Postopek neprostovoljne nastanitve oseb varovanja v oddelke socialnovarstvenih zavodov se je uvedel leta 2008 s sprejetjem Zakona o duševnem zdravju. Namen tega zakona je bil sistemsko urediti štiri oblike obravnave oseb s težavami v duševnem zdravju, in te se obravnava v skupnosti, nadzorovano obravnava, zdravljenje v oddelku pod posebnim nadzorom psihiatrične bolnišnice in kot zadnji ukrep, obravnava na varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Težave, ki izhajajo iz zakona, izhajajo na eni strani zaradi nevzpostavitve vseh vrst obravnave v potrebni meri, tukaj mislim predvsem na nevzpostavitev ustrezne nadzorovane obravnave, ki bi morala biti vzpostavljena kot mreža po celi državi, druga težava pa izhaja večinoma iz nameščanja oseb po zaključku varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja v enoti za forenzično psihiatrijo UKC Maribor ter oseb po prestani kazni zapora z najhujšimi oblikami motenj v duševnem zdravju. Dodatno povečanje potreb po nameščanju pa je prinesla tudi sprememba Kazenskega zakonika, ki je skrajšal ukrep obveznega psihiatričnega zdravljenja iz prejšnjih 10 na zdajšnjih 5 let, z obrazložitvijo, da se za te osebe nadaljuje obravnava ravno po določbah Zakona o duševnem zdravju. V poročilu varuhinje je navedeno, da se seveda ne opredeljuje z vprašanjem primernosti obravnave in ukrepov, ampak poudarja, da je obstoječa zakonodaja veljavna in jo je potrebno upoštevati do takrat, dokler ne bodo začele veljati spremembe sistema. To seveda absolutno drži. Dejstvo pa je, da je Slovenija ena izmed redkih držav članic EU, ki nima urejenega področja specializirane celostne obravnave oseb, ki so zaradi posledic duševne bolezni oziroma najhujših oblik motenj v duševnem zdravju nevarne sebi ali drugim v tolikšni meri, da se zaradi izjemnih vedenjskih posebnosti ne morejo vključiti v skupnost. Zaradi velikih razlik v individualnih potrebah siceršnjih stanovalk in stanovalcev posebnih socialnovarstvenih zavodov ter oseb, ki so zaradi posledic duševne bolezni oziroma teh najhujših oblik nevarne sebi in drugim, nobeni od obeh skupin ni več možno zagotavljati ustrezne strokovne obravnave. Zakon o duševnem zdravju je torej prenagljeno določil hitro, a neustrezno namestitev omenjene skupine oseb, brez določitve drugih potrebnih pogojev za vzpostavitev takega sistema, na primer vsebina specializirane obravnave, kadrovski, prostorski in drugi normativi. Tudi iz teh razlogov se na Ministrstvu za zdravje pripravlja sprememba Zakona o duševnem zdravju. V preteklih letih je bilo glede samega nameščanja po sklepu sodišča izvedenih vendarle nekaj aktivnosti. Javno je bil objavljen seznam na naši spletni strani o zmogljivostih varovanih oddelkov socialnovarstvenih zavodih, organiziranih je bilo več posvetov z vsemi deležniki, spodbujeno je bilo sodelovanje s koordinatorji obravnave v skupnosti, da bi pospešili odpuste iz zavodov za tiste osebe, za katere ni potrebno, da bivajo v zavodih, ampak jim je možno pomoč in obravnavo nuditi zunaj institucij, organizirale so se strokovne ekskurzije za sodnike v zavodu Hrastovec in v forenzičnem oddelku Mariborske psihiatrične bolnišnice, da se vzpostavi medsebojno sodelovanje in da vzajemno spoznajo delovanje. Posamezne težave pri konkretnih posamičnih namestitvah pa se vedno rešujejo individualno, s ciljem zagotoviti čim boljšo obravnavo. V letu 2016 je bila ustanovljena vladna delavna skupina za vzpostavitev specializirane enote za obravnavo oseb z najtežjimi oblikami motenj in cilj te delavne skupine je vzpostaviti sistem, ki bo odpravil dosedanje pomanjkljivosti in nepravilnosti. Iz pregleda praks v tujini je razvidno, da je sistem, kot ga poznamo v Sloveniji, unikum ter da je potrebno trenutno ureditev spremeniti. Zato je predlog delovne skupine, da se vzpostavi ločena obravnava oseb, pri katerih obstaja ponovitvena nevarnost storitve kaznivega dejanja. Tako vlada kot posamezna ministrstva se lotevamo reševanja problematike z zavedanjem o njeni nujnosti tako z vidika ureditev ustrezne obravnave za te osebe z najtežjimi oblikami težav v duševnem zdravju kot tudi z vidika ureditve razmer za stanovalke in stanovalce v posebnih funkcionalno varstvenih zavodih in ne nazadnje, ampak tudi zelo pomembno, z vidika ureditve razmer za vse zaposlene v teh zavodih. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, ministrica, sodelavci, kolegice in kolegi! Varuh človekovih pravic se ne poslužuje pogosto možnosti pripraviti posebno poročilo o določenem področju oziroma problematiki. Tokrat se je za to odloči,l in sicer se to poročilo v celoti nanaša na kršitve človekovih pravic oseb z duševno motnjo, ki so neprostovoljno, torej z odločbo sodišč, nastanjene v posebnih socialnovarstvenih zavodih. Razlog za pripravo posebnega priporočila je po navedbah varuhinje ugotovitev, da njihova priporočila za to področje do danes niso realizirana, ob tem, da gre za precejšnje kršitve posebej občutljivih oseb, kamor spadajo osebe z duševno motnjo. Tem osebam je sistematično kršeno dostojanstvo kljub sprejetju Zakona o duševnem zdravju. V praksi je izvajanje tega zakona izjemno težko. Varuh pa izpostavlja v prvi vrsti prezasedenost varovanih oddelkov in njene posledice. Bivalne razmere teh oseb se v vsaki novi nastanitvi, ki presega zmogljivosti varovanega oddelka, poslabšajo za vse stanovalce. Pogosto jih nastanijo na hodnik, v jedilnico ali skupni dnevni prostor ali pa v sicer dvoposteljno sobo namestijo še dodatno zasilno posteljo. Varuh opozarja, da prezasedenost ustvarja slabše možnosti izvajanja programov vzdrževanja duševnega zdravja stanovalcev. Urad Varuha je na težavo prvič opozoril že v letnem poročilu za leto 2010. Do danes razmere niso urejene. Zaradi navedenega Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov podpira priporočilo Varuha za delo Vlade, da sprejme potrebne ukrepe, ki bodo zagotovili ustreznejšo neprostovoljno nastanjevanje in obravnavo oseb z duševnimi motnjami, kratkoročno pa zagotovi ustrezne prostorske zmogljivosti in dovolj osebja, ki bo lahko zagotavljalo ustrezne socialnovarstvene storitve.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Letošnje posebno poročilo Varuha človekovih pravic se nanaša na kršitve pravic osebam z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Prva opozorila o kršitvah človekovih pravic je Varuh začel prejemati že leta 2009. Ta opozorila so se nanašala za prezasedenost teh zavodov in na pomanjkanje kadrov. Tudi Vrhovno sodišče s številni dopisi pristojnim ministrstvom že vrsto leto opozarja na perečo problematiko prekoračenih zmogljivost varovanih oddelkov socialnovarstvenih zavodov. Gre za problem, ki ga je potrebno nasloviti v najkrajšem možnem času. Varuhinja v posebnem poročilu razkriva vzroke za nespoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin oseb z duševno motnjo v sklopu njihove nastanitve in obravnave v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Gre za neprostovoljno nastanitev in pridržanje, kar že samo po sebi pomeni hud poseg v pravice in svoboščine, zato je še toliko bolj problematično, da se pri tem dogajajo kršitve pravice do osebnega dostojanstva in varnosti, ki jih oziroma bi jih morala ščititi ustava. Že več let ljudi zapirajo v zavode, ki za to nikakor niso primerni, s čimer seveda kršijo dostojanstvo zadržanih oseb, hkrati pa ogrožajo varnost drugih varovancev in osebja. Ureditev dostojnih razmer je po Zakonu o socialnem varstvu obveznost Ministrstva za delo. Varuh stalno opozarja na te probleme, vendar ministrstvo, ki ga vodi skoraj ves čas ena in ista oseba, Anja Kopač Mrak, Socialni demokrati, razmer ne uredi. Gre za večletno problematiko, ki jo ministrstvo enostavno ne rešuje. Varuh je na težave opozarjal že leta 2010, torej že pred 7 leti. Varuh ugotavlja, da tudi leta 2016 na tem področju ni bilo izboljšanja in da je bilo odzivanje Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti na vse nastale težave neustrezno. Pri tem Varuh izpostavlja tudi problematiko mladostnikov s težavami v duševnem zdravju, ki se jih velikokrat namešča na oddelke za odrasle. Spomnimo, da smo lani avgusta v Državni zbor prejeli dopis Vrhovnega sodišča, ki je naslovljen na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve z naslovom, citiram: »Zahteva za nujno zagotovitev dodatnih mest na varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov.« Sodišča so namreč dolžna ljudi napotovati v take zavode, ker jih ne morejo pustiti na cesti, hkrati pa se zavedajo, da so razmere katastrofalne. V dopisu je ta poziv, citiram znova: »Menimo, da so po podatkih, s katerimi razpolagamo, razmere o varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov resno ogrožajoče za varovance, ki so tam nameščeni. Po 43. členu Zakona o socialnem varstvu je država dolžna zagotoviti ustrezno mrežo javne službe. Nesprejemljivo je, da tega ne stori in s tem neposredno ogroža varnost posameznikov, osebje zavodov, sodnike pa sili v sprejemanje odločitev, ki v tako hudih okoliščinah pomenijo tehtanje med njihovo večjo in manjšo ogroženostjo. Zato pozivamo pristojno ministrstvo za delo k takojšnjemu ukrepanju.« Danes vsekakor moramo sprejeti predlagano priporočilo, s katerim bomo Vlado pozvali, da v najkrajšem možnem času odpravi sistemske pomanjkljivosti na tem področju ter da nemudoma zagotovi ustrezno število potrebnih zmogljivosti in kadrov v socialnovarstvenih zavodih.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav še enkrat vsem v dvorani! Danes sem že govorila o pasivnosti pristojnih organov pri odpravi kršitev temeljnih človekovih pravice oziroma razmer, ki do kršitev vodijo, in tudi drugo poročilo, ki ga imamo pred seboj, govori točno o tem. Varuhinja se je namreč zaradi vse slabšega sanja v oddelkih socialnovarstvenih zavodov za neprostovoljno nastanitev oseb z duševno motnjo odločila, da z nastalimi razmerami s posebnim poročilom Varuha seznani naš Državni zbor. Za takšno poročilo se varuh odloči, kadar na določenem področju kljub opozorilom in priporočilom ni napredka. Se pravi, da gre za res alarmantno stanje. Zakon o duševnem zdravju je z novelo v letu 2009 uzakonil neprostovoljno nastanitev oseb z duševno motnjo v socialnovarstvenih zavodih in naloga države je, da stanovalcem omogoči kvalitetno bivanje in ustrezno obravnavo. Že sama neprostovoljna nastanitev osebe v tem zavodu pomeni velik poseg v njeno pravico do svobode in varstva duševne integritete. Zato je nedopustno, da se ta ranljiva skupina oseb ob nastanitvi sooča še s pomanjkanjem bivalnih kapacitet in s tem z dodatnim posegom v njihovo zasebnost. Nastanitev posameznikov na hodnike, v dnevno-bivalne prostore in celo v jedilnice ne zagotavlja niti minimalnih standardov človeka dostojnega življenja. Prav tako stisko ob neurejenih razmerah doživljajo in občutijo tudi drugi stanovalci, zaposleni v zavodih in nenazadnje tudi sodnice in sodniki, ki ob nastanitvah odločajo z vedenjem, da so oddelki, kamor posameznike napotijo, močno prezasedeni. Temeljno načelo Zakona o duševnem zdravju pravi: »Osebi se ob obravnavi zagotovi varstvo njenega osebnega dostojanstva ter drugih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, individualna obravnava in enaka dostopnost do obravnave.« Žalostno je, da na problematiko, o kateri bomo danes govorili, varuhinja, zavodi ter sodnice in sodniki opozarjajo že vse od leta 2010. Še bolj žalostno pa je, da se na tem področju ni prav nič premaknilo. Temeljna pravica do varstva osebnega dostojanstva pa še vedno prevečkrat ostaja samo na papirju. Priporočilo bomo v naši poslanski skupini seveda podprli, ampak samo od tega priporočila ne bo sprememb. Tako da je čim prej treba pristopiti tudi k realizaciji.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovana varuhinja, spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Na poslanskih klopeh imamo prvo posebno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije v mandatu aktualne varuhinje. Poročilo zadeva tematiko kršitev človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkov socialnovarstvenih zavodov, ki jo izpostavlja že redno poročilo Varuha za leto 2016. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo hvaležni varuhinji in njenim sodelavcem, da so pripravili posebno poročilo. S temeljito analizo pravne ureditve področja obravnave oseb z duševno motnjo, nazornim orisom problematike v praksi ter priporočilom, da se posebno poročilo uvrsti na plenarno zasedanje Državnega zbora ter sprejeme priporočilo Vladi za nadaljnje ukrepanje, Varuh prispeva k vidnosti te problematike ter pospešenim naporom za njeno reševanje. V množici težav, s katerimi se srečujemo, lahko hitro spregledamo ali ne namenimo zadostne pozornosti najbolj ranljivim osebam. Glas Varuha je v takih primerih še posebej odločilen in verjamem, da bo tudi v tem primeru naletel na posluh pri nas v Državnem zboru ter pri Vladi, da še okrepi napore za iskanje najnujnejših in tudi dolgoročnih sistemskih rešitev za osebe z duševno motnjo, ki morajo biti deležne posebne zaščite in tudi varstva. Obstoječa zakonodaja za take osebe tudi brez njihove privolitve namreč predvideva sprejetje v varovani oddelek socialnovarstvenega zavoda na podlagi odločitve sodišča, medtem ko se praktično od začetka izvajanja tega ukrepa pojavlja problem prezasedenosti varovanih oddelkov. Ker taka nastanitev ostaja praktično edini način izvajanja področne zakonodaje, imamo opravka z na videz brezizhodnim položajem, ki ogroža pravico do osebnega dostojanstva in varnosti stanovalcev socialnovarstvenih zavodov ter tudi pravice zaposlenih. Glede na izoblikovano sodno prakso, da so prostorske in kadrovske zmožnosti socialnovarstvenih zavodov sicer pomemben, a ne odločilen dejavnik za sodni ukrep sprejema v varovani oddelek, pa nastala situacija pomeni tudi pritisk na sodnice in sodnike, ki morajo odločiti v primerih nastanitev v prezasedene institucije. Iz odziva Vlade ter razprave, ki smo jo opravili na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, je jasno, da so pristojni resorji s problematiko seznanjeni in so že pristopili k njenemu reševanju. Poleg ukrepov, s katerimi je mogoče nastale nevzdržne razmere na kratek čas ublažiti, je bila vzpostavljena tudi Delovna skupina za spremembo Zakona o duševnem zdravju. Predlog priporočila, ki smo ga na podlagi posebnega poročila Varuha potrdili na komisiji, Vladi Republike Slovenije priporoča, da sprejme tako kratkoročne kot dolgoročne ukrepe za naslavljanje problema kršitev pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. V Poslanski skupini Modernega centra bomo to priporočilo tudi danes enotno podprli v pričakovanju, da bo Vlada v njem videla dodatno spodbudo za to, da bodo kompleksnosti problematike navkljub čim prej pred nami učinkoviti in na spoštovanju ter krepitvi človekovih pravic utemeljeni ukrepi; torej, da bo sprejela čim prej učinkovite, na spoštovanju človekovih pravic temelječe ukrepe. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Ponovno najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Posebno poročilo Varuha človekovih pravic o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov je izjemno pomembno, saj opozarja na nesprejemljivost kršenja človekovih pravic osebam z duševno motnjo in je prav, da ga obravnavamo z vso odgovornostjo in skrbnostjo. Varuh človekovih pravic se zelo redko odloči, kot smo danes že slišali, za izdajo posebnih poročil, v tem primeru pa so se pri Varuhu odločili zato, ker gre za precejšnje kršitve človekovih pravic, saj tovrstno pridržanje pomeni hud poseg v človekovo integriteto in dostojanstvo, država pa je tista, ki mora poskrbeti za ustrezno nastanitev. Poročilo smo torej obravnavali tudi na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, kjer so priložnost pojasniti svoj pogled na neprimerne razmere v socialnovarstvenih centrih dobili tudi predstavniki teh ustanov, ki se neposredno in vsak dan soočajo s problematiko nastanjevanja oseb z duševno motnjo v njihovih zavodih. Ti so opozorili zlasti na neke vrste sistemsko brezbrižnost Vlade, kot so poudarili, ki ne želi odpraviti problema, ki je nastal zaradi dveh nepremišljenih sprememb zakona. Zakon o duševnem zdravju je leta 2008 z namenom obravnave in skrbi za osebe z duševnimi motnjami v okviru sistema zdravstvene in socialnovarstvene skrbi na področju duševnega zdravja uveljavil poseben postopek neprostovoljne nastanitve teh oseb v varovane oddelke socialnovarstvenih zavodov. Varuhinja opozarja, da bi Zakon o duševnem zdravju moral poskrbeti za to, da osebam z duševno motnjo v primerih neprostovoljnega stanovanja ne bi bilo kršeno dostojanstvo. Žal primeri iz prakse tega ne odražajo. Zakonodajalec je kot temeljno načelo določil, da morajo biti vsaki osebi z duševno motnjo pri obravnavi zagotovljeni varstvo njenega osebnega dostojanstva ter drugih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, individualna obravnava in enaka dostopnost do obravnave, Varuh človekovih pravic pa klub tej načelni določbi ugotavlja, da pri nastanitvi in obravnavi oseb z duševno motnjo v varovanih oddelkih zaradi različnih razlogov njihove človekove pravice in temeljne svoboščine niso spoštovane ter se dogajajo kršitve, predvsem kršitve pravice do osebnega dostojanstva in varnosti. Dejstvo je, da so oddelki prezasedeni, zaradi česar so razmere zlasti za zaposlene nevzdržne. To so zelo plastično prikazali tudi na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, kjer smo se pravzaprav poslanci, člani te komisije, prvič lahko dejansko soočili, kakšno je realno stanje na tem področju in zato sem tukaj hvaležna, da smo to poročilo dobili na komisijo in da smo ga tudi obravnavali. Vsekakor pa bo treba še marsikaj storiti, da bomo lahko rekli, da je nek napredek viden. Na te nevzdržne razmere torej opozarjajo že vrsto let različne institucije, tudi nas, komisijo, od Skupnosti socialnih zavodov do Vrhovnega sodišča in seveda Varuha človekovih pravic. Zato je prav, da je Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti sprejela sklep, ki je bil usklajen tudi z Varuhom človekovih pravic, da se čim prej pripravijo spremembe Zakona o socialnem varstvu in Zakona o duševnem zdravju, ter da se sprejmejo takšni ukrepi, ki bodo začeli reševati nevzdržno situacijo za zaposlene, na drugi strani pa zaščitili dostojanstvo oseb z duševnimi motnjami. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo posebno poročilo seveda podprli in upamo na najboljše. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marinka Levičar.
Spoštovana varuhinja, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Varuh človekovih pravic je poleg 22. rednega letnega poročila za leto 2016 posredoval tudi Posebno poročilo o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovi neprostovoljni namestitvi in obravnavi v varovalnih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Naj spomnim, da Varuh človekovih pravic prej te kršitve obravnava že od leta 2009 naprej. Ravno zaradi neuresničevanja priporočil Varuha in zaradi velikega deleža utemeljenih pobud za nameščanje oseb v varovalne oddelke na podlagi Zakona o duševnem zdravju je Varuh človekovih pravic sedaj izdal še to posebno poročilo. Z njim seznanja Državni zbor Republike Slovenije, da so pristojna ministrstva pravzaprav gluha za njegova priporočila in da se kljub njegovim opozorilom v socialnovarstvenih zavodih že vrsto let nadaljujejo hude kršitve človekovih pravic. Poročilo obravnava namestitve oseb, ki imajo duševne motnje in so sodno nameščene v posebne socialnovarstvene zavode. Gre torej za problematiko, na katero Varuh že vrsto let opozarja predvsem pristojno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Podroben pregled državnega preventivnega mehanizma je v začetku leta 2017 pokazal, da je prav v vseh varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov nastanjenih več oseb, kot so uradno določene zmogljivosti. S sprejetjem Zakona o duševnem zdravju so ostali nerešeni kadrovski normativi in standardi v socialnovarstvenih zavodih. Kot poudarja že Varuh je država zakonsko omogočila sprejem oseb na varovane oddelke socialnovarstvenih zavodov, zato je dolžna poskrbeti tudi za njihove dostojne bivalne razmere, ustrezno obravnavo in zdravljenje ter zapolniti tudi kadrovski primanjkljaj na varovanih oddelkih. Potrebne so tudi nujne spremembe Zakona o duševnem zdravju, kjer gre za medresorsko problematiko, je potrebno medsebojno sodelovanje in povezovanje Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti z Ministrstvom za zdravje in Ministrstvom za pravosodje. Videti pa je, da medsebojno sodelovanje vseh teh ministrstev ne gre tako, kot bi moralo iti. Glede na vsebino posebnega poročila lahko sklepamo, da so nujne spremembe na tem področju, varovani oddelki so zasedeni preko svojih zmogljivosti, nesprejemljiva je praksa nameščanja oseb v prostore, ki niso namenjeni bivanju. Osebam v varovanih oddelkih so že dolgo časa kršene pravice osebnega dostojanstva, zasebnosti in varnosti. Ravno tako pa socialnovarstveni zavodi zaradi prezasedenosti ne morejo več ustrezno opravljati svojega dela. Urediti je torej treba prostorske, kadrovske in tehnične pogoje v teh oddelkih. Dolgoletno mižanje pristojnih ministrstev pred kršitvami človekovih pravic v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov je vsekakor nedopustno. V Poslanski skupini Desus bomo priporočilo Varuha vsekakor podprli, upajoč, da bodo ta priporočila tudi uresničena.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovana varuhinja, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo priporočilo Vladi za čimprejšnje sprejetje ukrepov za bolj ustrezno neprostovoljno nastanjevanje in obravnavo oseb z duševnimi motnjami podprli. Skrb za duševno zdravje je eno izmed tistih področij, ki iz leta v leto terja vse več pozornosti tako posameznikov, družine, zdravstvenega osebja, politike kot družbe celote. Nanjo opozarja tudi Varuh. V zadnjem rednem poročilu izpostavlja zlasti problematiko nedostopnosti pedopsihiatrične obravnave in neurejenost nudenja psihoterapevtske pomoči. Posebej pa opozarja na kršitve človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Posebno poročilo je rezultat večletnega opozarjanja Varuha na nevzdržnost razmer. Te so posledica prezasedenosti in so jih zaznali že na začetku uporabe Zakona o duševnem zdravju. Kot veste, je bil leta 2008 uveljavljen postopek neprostovoljne nastanitve v varovane oddelke socialnovarstvenih zavodov, nanje pa je v minulih letih Varuh redno opozarjal v letnih poročilih. Zakon o duševnem zdravju v 3. členu določa, da se morajo pri obravnavi vsake osebe zagotoviti enaka dostopnost do obravnave, individualna obravnava, varstvo njenega osebnega dostojanstva ter drugih človekovih in temeljnih svoboščin. A kot opozarja Varuh pogoji za to danes, vsaj za obravnavo oseb pri neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov, niso izpolnjeni; še več, razmere so nevzdržne. Številka oseb v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodih namreč presega prostorske zmogljivosti. Povečanemu številu stanovalcev ne sledijo niti večje potrebe po kadrovski zmogljivosti. Težko si predstavljamo razsežnosti, ki jih ima na življenje posameznega stanovalca in na zaposlenega nameščanje novih stanovalcev v povsem neprimerne prostore, kot so hodniki, skupni delovni prostori ali celo jedilnice. Sprašujemo se, ali ob takih pogojih dela sploh lahko upamo na kakršenkoli pozitivni rezultat, kar bi ne nazadnje moral biti cilj tovrstne institucionalne obravnave. Vladni predstavniki so na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti napovedali ustanovitev posebne institucije, a bilo je očitno, da do njene ustanovitve kmalu še ne bo prišlo, zato pričakujem, da se v dogovoru s socialnovarstvenimi zavodi, ki so določene rešitve že predlagani, zagotovi njihova takojšnja uresničitev. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o posebnem poročilu in o predlogu priporočila. Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospa Marija Bačič.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik, za dano besedo. Spoštovana varuhinja, spoštovani namestnik, predstavniki Vlade, spoštovani gostje in poslanke in poslanci koalicije! Očitno je opozicija zapustila prostor, ne vem, zakaj. Sam moram reči, tako kot je bilo tudi zdaj že uvodoma povedano, da me je situacija, zlasti potem ko smo slišali, kakšni so realni problemi v socialnovarstvenih zavodih, šokirala. Ne vem, kako naj pravzaprav opišem situacijo in tudi večletne napore spoštovane varuhinje na tem področju, ampak vse kaže, ker ste ena od najbolj prijaznih oseb, kar jih poznam v življenju, da tudi, kadar take grozne stvari predstavljate, izpade bistveno bolj prijazno. Skratka, da se ne moremo zavedati same globine. Zato seveda v tem delu, če sem danes kar poln nekih namigov, priporočil za nadaljnje delovanje, včasih je treba pač malo bolj odločno opozoriti. Vem, da ste na to opozorili tudi s tiskovno konferenco. Vem, da ste se posebej angažirali pri tem vprašanju in seveda temu primerno imamo pred seboj tudi Posebno poročilo Varuha. Če nadaljujem s tem, da šele ko pozorno in podrobno pogledaš, potem ugotoviš, da so v poročilu ob tistih lepih slikah prostorov, kjer gre pohvala in zahvala vsem tistim, ki skrbijo, da so socialnovarstveni zavodi, predvsem predmetni v Republiki Sloveniji, lepo urejeni, vendarle ne prikažejo tiste realne situacije, na katero so opozorili predstavniki socialnovarstvenih zavodov. Morda v kakem primeru en droben namig spet v premislek, tudi kako sliko o realnem stanju, o tistem stanju, o katerem smo se seznanili na seji Komisije za peticije človekove pravice in enake možnosti. Prav tako veste, da sem izrazil in ponavljam tudi danes; priporočilo, ki ga danes sprejemamo, je nekaj, kar mi je spodbudilo razmišljanje, ali ni bilo pravzaprav priporočilo, ki ste ga sami oblikovali in je bilo potem v dogovoru z vami tudi modificirano, ali ni bolj benevolentno do tistih, ki morajo nekaj storiti na tem področju. Namreč, vi ste lepo opozorili pri svojem priporočilu, da je treba sprejeti ukrepe, ukrepati je treba, ne spreminjati zakonov. Čeprav lahko razumem, da se bo tudi s spremembo zakona lahko kakšno vprašanje rešilo glede na to, da imamo 9 let prakse na tem področju, bogate izkušnje in seveda nič koliko sestankov, namesto da bi se nekaj ukrenilo. Pred seboj imamo seveda tudi odziv, odzivno poročilo na priporočilo oziroma na posebno poročilo, iz katerega zelo jasno izhaja, kaj pravzaprav potrebujemo. Ampak, če uporabim besede svojega spoštovanega kolega Matjaža Hana, dragi moji 8 let, 9 let, devet proračunov in še vedno se pogovarjamo in še vedno smo danes tudi slišali, da bo težko realizirati in zadovoljivo rešiti nastalo situacijo. Ampak ne govorimo o komurkoli, govorimo o ljudeh; o ljudeh, ki imajo posebne potrebe, ki jih je treba individualno obravnavati in danes govorimo o celi vrsti človekovih pravic, ki so seveda z nastalo situacijo oziroma obstoječo situacijo ogrožene, da ne rečem premnogokrat tudi kršene. Zato, da ne bom predlog, naj zelo jasno opozorim, da gre za osebe, ki tam niso zaradi tega, ker imajo željo ali voljo po tem, da prebivajo v socialnovarstvenih zavodih, to, na kar je varuhinja na začetku lepo opozorila. Treba je zagotoviti sredstva in osnovni pogoji za bivanje v socialnovarstvenem zavodu pomenijo, da je treba za oskrbo, za varovanje v teh socialnovarstvenih zavodih zagotoviti finančna sredstva. Dvomim, da večino teh sredstev res prispevajo same osebe, ki so tja nastanjene, verjamem, da gre tako ali tako za sredstva, ki jih zagotavljamo iz javnofinančnih sredstev. Nisem šel v globino tega primera in nisem želel govoriti o denarju, čeprav je za situacijo oziroma priporočilo, posebno priporočilo, o katerem govorimo, to seveda tudi zelo, zelo pomembno vprašanje. Potrebujemo denar in potrebujemo osebje, jasno potrebujemo tudi ustrezne bivalne prostore; torej tri osnovne pogoje, vsi so povezani z denarjem, sredstvi, ki jih je treba zagotoviti. Pri vseh milijardah, ki smo jih v zadnjih devetih proračunih zagotavljali na tem področju, ne sprejmem nobenega izgovora, da ni bilo mogoče v vseh teh letih najti denarja za to, da bi se zagotovilo osebje in ustrezne bivalne razmere. Za konec, ne pozabimo, da tam niso osebe prostovoljno, družba je ustvarila mehanizme, na podlagi katerih so te osebe nastanjene z odločitvami državnih organov, če kaj, potem verjamem, da je odločbe državnih organov ne samo treba spoštovati, ampak predvsem tudi izvrševati. Tako kot sem povedal za vprašanje, ki sem ga kot osrednjega od priporočil, da je zame osrednje vprašanje v tem trenutku vprašanje kršitev človekovih pravic na delovnopravnem področju odnosa med delavci in delodajalci in kjer potrebujem oziroma želim, da se zgodijo učinkovite odločbe in da se te odločbe začnejo izvrševati, tako tudi na tem področju pričakujem, seveda predvsem od ustreznega pristojnega ministrstva, da nemudoma ukrene vse potrebno, da se ta nevzdržna situacija odpravi. Jasno, v sodelovanju tudi z drugimi deležniki, ki kot smo ravno tako slišali od predhodnikov, od osnovnih predstavitev stališč poslanskih skupin, ko imamo tudi sedem let opozoril s strani pravosodja. Tukaj je potreben dialog, tukaj je treba najti ustrezne rešitve in seveda ne vse skupaj na koncu koncev prelagati na osebe, ki so ob teh osebah, ki potrebujejo posebno varstvo in so z odločitvijo državnih organov nastanjene v socialnovarstvenih zavodih. Seveda je treba zagotoviti, da bodo ustrezni bivalni in delavni pogoji za vse deležnike. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravi naj se mag. Tanja Cink, potem pa prehajamo v sklepni del razprave.
Hvala, gospod predsednik. Še enkrat vsi lepo pozdravljeni! Spoštovana varuhinja, vsa pohvala, da ste se lotili tega posebnega poročila o kršitvah človekovih pravic pri neprostovoljnem nameščanju oseb z duševnimi motnjami – na primerih, ki ste nam jih predstavili, težave, s katerimi s soočajo socialnovarstveni zavodi. Soočajo se s prevelikim številom varovancev z različnimi težavami in boleznimi, s pomanjkanjem prostora in strokovnega kadra. Velika težava pa nastopi takrat, ko v že tako natrpane socialnovarstvene zavode po zaključku obveznega psihiatričnega zdravljenja namestijo osebe s težavami v duševnem razvoju. Tukaj, spoštovana varuhinja, opozarjate na številne nevzdržne razmere in nepravilnosti pri nameščanju teh oseb. Govorite o pomanjkanju ustreznih prostorov, pomanjkanju kadra in pomanjkljivi strokovni obravnavi. Kakorkoli, te razmere ne morejo biti odpustek za vse, kar navajate. To, da take osebe namestijo v neprimerne prostore, hodnike, jedilnice, skupne prostore, je nedopustno in tukaj je kršenje človekovih pravic. Predstavljajmo si, da je oseba s tako hudimi duševnimi in vedenjskimi motnjami nameščena v kotičku jedilnice, ki ga od skupnega prostora loči le paravan. Kako taka oseba odreagira takrat, ko pridejo na kosilo varovanci, ko žvenketajo s priborom, se pogovarjajo ali celo smejijo? To bi prav gotovo vznemirilo vsako bolno osebo, kaj šele osebo s težavami v duševnem zdravju. Prav gotovo ga bo to vznemirilo do take mere, da bo na situacijo odreagiral neprimerno, morda celo agresivno. Lahko si predstavljamo, kako prestrašeni in nič krivi so varovanci, ki imajo primarno pravico bivanja v socialnovarstvenih zavodih, ob morebitni agresivni reakciji bolnika, ki so mu nehote zmotili njegov mir. Vsi, ki kaj vemo o ravnanju s takimi osebami, vemo, da take osebe za bivanje potrebujejo mir in čim manj motečih faktorjev, motečih stvari, da jih ne vznemirjajo ali da se ne odzovejo z neprimernimi reakcijami. Soba, v kateri biva, bi naj bila svetla, dovolj prostorna in brez dodatne posebne opreme. Iz poročila beremo, da so v nekaterih zavodih zaposleni varnostniki, imenovali bi jih pazniki, ki pa niso izobraženi za delo s takimi osebami. In kaj to pomeni? Če se ozremo malo po sosednjih državah, vidimo, da imajo to primerno urejeno. Zakon o duševnem zdravju je stopil pri nas v veljavo leta 2008 in od takrat naprej Varuh v svojih poročilih vedno opozarja na težave neprostovoljne nastanitve teh oseb v socialnovarstvene zavode. Tukaj vidim problem kršenja 3. člena Zakona o duševnem zdravju, ki določa, da se vsaki osebi pri obravnavi mora zagotoviti varstvo njenega osebnega dostojanstva, človekovih pravic in svoboščin ter individualna in enako dostopna obravnava. Varuh ugotavlja, da so razmere nevzdržne. Zavodi so prenatrpani z varovanci in se soočajo s pomanjkanjem strokovnega kadra. Osebe niso deležne strokovne timske obravnave, ne psihiatrične, ne psihoterapevtske in mladoletni bolniki ne pedopsihiatrične. Obravnava bi morala biti timska in kontinuirana. Torej, osebe s težavami v duševnem zdravju ali dementni bolniki ali osebe z motnjami v duševnem razvoju si v 21. stoletju zaslužijo dostojno, človeško namestitev in strokovno obravnavo. Vsi so ljudje, kakorkoli bolni, si zaslužijo primerno in dostojno življenje. Slovenija je z ureditvijo, da je oseba kljub obstoju nevarnosti storitve kaznivega dejanja nevarna sebi in drugim, nameščena v poseben socialnozdravstveni zavod, unicum in ni primerljiva z drugimi državami, zato je potrebno čim prej spremeniti. Zato moramo vsi skupaj stremeti k temu, da se čim prej sprejmejo vsi potrebni ukrepi za čim bolj ustrezno neprostovoljno nameščanje in obravnavo oseb z duševnimi motnjami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Tanja Cink, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, varuhinja, predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Danes razpravljamo o Posebnem poročilu Varuha človekovih pravic, ki se nanaša na kršitve pravic oseb z duševno motnjo. Z Zakonom o duševnem zdravju, ki je bil sprejet leta 2008, vemo, se je uredil poseben postopek neprostovoljne nastanitve oseb z duševno motnjo. Z navedenim zakonom so bili na deklarativni ravni sicer zagotovljeni, lahko rečemo, najvišji pravni oziroma strokovni standardi institucionalne obravnave teh oseb, vendar je očitno s tem nastal nov problem, ker socialnovarstveni zavodi nimajo zadostnih kapacitet na varovanih oddelkih, da bi se takšen standard dejansko tudi zagotavljal. Torej se zakon kot tak ne more ustrezno izvajati. Omenjena situacija me v bistvu zelo spominja na institut stikov razvezanih staršev z otroki pod nadzorom, ki jih sodišča lahko povsem upravičeno izrečejo tako pogosto, kot jih, saj stiki so pravica tako otrok kot staršev in so vedno zaželeni, čeprav pod nadzorom in ker je predvideno, da se tovrstni stiki izvajajo na centrih za socialno delo, se pogosto dogaja, da centri za to nimajo niti prostorskih niti zadostnih kadrovskih resursev. Torej gre za zelo podobno situacijo, ko nekdo nekaj z lahkoto spravi na papir, ki zdrži vse, kot radi temu rečemo, nekdo drug pa tega ne more uresničiti zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Če se vrnem samo na področje neprostovoljnih nastanitev oseb z duševno motnjo, so to stvari, ki jih bo treba tudi ustrezno rešiti. Ne nazadnje gre za pereč problem že od leta 2009 oziroma 2010 in da gre za skrajnost razmer pove že to, da nas Varuh opozarja na problem s prav posebnim poročilom. Najverjetneje rešitev ne bo stvar vlade tega mandata, prav pa je, da na problem resno opozorimo, se ga zavedamo, saj ga ne moremo več prelagati v prihodnost, temveč ga moramo začeti reševati. Sodobni trendi obravnave oseb z duševno motnjo gredo seveda v smeri deinstitucionalizacije, torej nastanitve zunaj institucij, vendar žal to vedno ni mogoče in je v tem trenutku to, kar imamo, glede na obstoječo zakonodajo edina možna rešitev, ne more pa se izvajati na račun kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kar je bistveno. Poleg tega mora biti tak čas takšne obravnave čim krajši in upam, da je, ko se izreče takšen ukrep, resnično tudi zadnja možnost. Čeprav imam pomisleke ob podatku, da je prišlo doslej ob nastanitvi že do nasilnega vedenja stanovalcev, kar je imelo za posledico poškodovanje sostanovalca ali inventarja, in se sprašujem, če je za tako osebo z zdravstvenega vidika sploh namestitev v socialnovarstveni ustanovi ustrezna. Ampak ne glede na to, šele izhajajoč iz teh dejstev lahko razumemo načelno stališče tudi Vrhovnega sodišča, ki meni, da so prostorske in kadrovske zmožnosti socialnovarstvenega zavoda pomembne, ne pa odločilne, in razumem, da je v izhodišču seveda ta oseba, ki bo v socialnovarstvenem zavodu nastanjena, če obstajajo za to utemeljeni razlogi. Po podatkih iz poročila je pri večini okrajnih sodišč zaznati celo velik pripad tovrstnih zadev. Skratka, področje je treba čim prej celovito urediti, torej z zagotovitvijo tudi primernih prostorskih, kadrovskih, tehničnih zmožnosti na področju delovanja socialnovarstvenih zavodov – in ja, ni to samo problem Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, temveč je treba pristopiti medresorsko, ker gre za izjemno kompleksno in večplastno problematiko, ki terja več sodelovanja in usklajevanja že sedaj. Če nekako zaključim, očitno nam gre preslabo pri iskanju rešitev prav na medresornem nivoju, kjer bi morali iskati bolj usklajene in premišljene rešitve, predvsem pa hitreje, še zlasti takrat, ko gre za tako občutljivo področje, kot je obravnava oseb z duševno motnjo. Verjamem, da naloga, ki je pred nami, ni lahka in ni enostavna, je pa nujna in moramo jo nasloviti prednostno. Če izhajam iz povsem lastnih izkušenj, si tudi ne bi drznila absolutno kriviti za nastalo situacijo samo en resor. Če ste pozorno poslušali mojo razpravo, postavlja se mi vprašanje, ali je socialnovarstveni zavod, četudi posebni, sploh primerna nastanitev za osebo, ki tako očitno ogroža varnost sostanovalcev in osebja. Kaj želim poudariti? Namreč nujno je iskanje rešitev, ki bodo večdisciplinarne, seveda tudi usklajene, ki bodo le tako lahko celovite, predvsem pa ustrezne. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razpravo, v katerem dobi besedo varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, poslanci in vabljeni gostje, predstavniki Vlade! Danes smo slišali pritrdilna mnenja našemu predlogu. Vsi ste se seznanili z našim posebnim poročilom, ki je res redkost. Sedaj je torej potrebna ne le dobra volja, ampak tudi sodelovanje in tudi hitra akcija. Seveda si Varuh ne želi, da bi ljudi zapirali v institucije, vendar če tako odloči sodišče, in ker imamo Zakon o duševnem zdravju, ki to za te osebe predvideva, potem seveda ni mogoče iskati drugih rešitev. Taka je zakonodaja, tako odločijo sodišča glede na mnenja izvedencev in to je zagotovo treba spoštovati. Ker je bilo rečeno, da bi morda še bolj plastično prikazali stanje, opozarjam na dve strani iz našega poročila, 19 in 20, kjer si lahko pogledate zelo zgovorne slike, žal poškodovanje inventarja, naslov pa je tudi Stanovalec poškodoval sostanovalca in popolnoma uničil sobo za izvajanje osebnih varovalnih ukrepov. Torej gre res za osebe z duševno motnjo, za osebe, ki rabijo mirno okolje, tako kot je bilo rečeno, predvsem pa brez kršitev njihovih pravic tudi do dostojanstva in kršitev vseh ostalih pravic. Zato se zahvaljujem za vašo tehtno razpravo, resnično pa pričakujem odzive, ker Varuh je uporabil to zadnjo možnost, ki jo ima glede na 40. člen Zakona o varuhu, izdal posebno poročilo, in ga ne namerava ponavljati, realizacija pa je na ustreznih službah v državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Časa imamo še nekaj na razpolago, če bi kdo želel razpravljati [[…]]Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Amandmajih k Predlogu priporočila niso bili vloženi. O Predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 25. točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O MNOŽIČNEM VREDNOTENJU NEPREMIČNIN. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Tilnu Božiču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Veseli me, da lahko predlog novega zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin pospremim v današnjo splošno razpravo. Rešitve, ki jih prinaša, so plod širokega pristopa k zasnovi zakona. Predlog se je torej kalil pri številnih deležnikih, k čemur je znatno prispevala tudi dejavnost članov pristojnega projektnega sveta in projektne skupine. Stroka, občine, ministrstva in organi v sestavi so omogočili številne dobre rešitve in širok konsenz pri ključnih vprašanjih. Redni postopek v Državnem zboru bo tako priložnost za dodaten preizkus argumentov in morebitno nadgradnjo tega, izrazito tehničnega zakona. Po desetletju od uvedbe je tako sedaj pred vami celovita prenova sistema množičnega vrednotenja nepremičnin, vrednosti so bile na tej podlagi nepremičninam prvič pripisane konec leta 2011 in se od takrat usklajujejo z gibanji na trgu. Takratni sistem je bil razvit z namenom zagotovitve podatka za davčne namene in tudi zato uporabe ne gre jemati zlahka; od začasnega davka na nepremično premoženje večje vrednosti, do davka na dobiček zaradi sprememb namembnosti zemljišč, do davka na promet nepremičnin in davka na dediščine in darila ter ne nazadnje davka na nepremičnine. V zvezi z uporabo podatka o vrednosti za namene obdavčitve je Ustavno sodišče sicer odločalo v povezavi s slednjim, torej davkom na nepremičnine, vendar so sledile enake odločitve tudi v preostalih primerih. Sodišče je kot neustavno izpostavilo umanjkanje možnosti pritožbe, vezano na množično vrednotenje pa opozorilo, da se v preveliki meri naslanja na rešitve v podzakonskih aktih. Posplošena tržna vrednost do ureditve očitanega, torej za davčne namene, nima uporabne vrednosti, za preostale namene pa motiv za preizkušanje še ni tako izrazit. Ne glede na to se rezultati množičnega ovrednotenja kot neodvisnega večnamenskega sistema danes široko uporabljajo – v javne namene, torej v postopkih uveljavljana pravic iz javnih sredstev, za upravljanje javnega premoženja in razpolaganja s prostorom, za različne potrebe statistike in tako dalje. Med poslovnimi nameni po poročilu Banke Slovenije prednjači uporaba za potrebe podeljevanja stanovanjskih hipotekarnih posojil. Ne nazadnje je javna dostopnost podatkov znatno pripomogla k preglednosti trga nepremičnin in s tem omejila asimetrijo informacij tako na strani kupcev kot prodajalcev. Torej posledica množičnega vrednotenja je zagotovo tudi ta, da lahko tako kupci kot prodajalci v posle z nepremičninami vstopajo bolje obveščeni. Predlog novega zakona naslavlja vse premisleke Ustavnega sodišča, merila množičnega vrednotenja se tako odslej določajo z zakonom v tolikšnem obsegu, kot je potrebno za zagotavljanje ustrezne pravne varnosti lastnikov, a obenem dovolj gibko, da se odraža dinamičnost sistema, ki jo zahteva sledenje spremembam na trgu nepremičnin. Zoper posplošeno vrednost nepremičnine bo lastnikom omogočen ugovor na račun posebnih okoliščin. Gre za tiste značilnosti, ki iz uradnih evidenc niso zaznavne. Dokazovanje obstoja in vrste posebne okoliščine ter deleže vpliva bo mogoče izvršiti tako na poenostavljen način, če bo šlo seveda za okoliščine, predvidene s pravilnikom, kot tudi s posamično cenitvijo v preostalih primerih, o upravičenosti bo nato presojala pristojna komisija. V postopku ugotavljanja posebnih okoliščin se bo lastniku nepremičnine zagotavljala nadaljnja pravna varnost z možnostjo pritožbe zoper izdano odločbo. Ob tem velja tudi zaradi nadaljnje razprave opozoriti, da se v postopku množičnega vrednotenja ne odloča o pravicah in obveznostih posameznika, temveč se le ugotovi podatek o vrednosti nepremičnine, uporaba oziroma način uporabe tega podatka pa bo nato predmet določanja z drugimi zakoni. Ključna gradnika kakovosti množičnega vrednotenja sta brez dvoma tako obstoj kot tudi kakovost podatkov o nepremičninah. Kolikor je bilo to omogočeno na obstoječih podlagah, je v zadnjih letih Geodetska uprava že okrepila aktivnosti za izboljšanje podatkov, vendar brez nadgradnje zakonskega okvira bolj učinkovito in še intenzivnejše zagotavljanje kakovosti podatkov ne bo mogoče. S tem bodo tesno povezane spremembe Zakona o evidentiranju nepremičnin, trenutno jih lahko zasledite tudi v javni razpravi. Te predvidevajo več pristojnosti Geodetske uprave ravno pri nadzoru nad kakovostjo podatkov. Prav tako je v pripravi tehnična rešitev, ki bo omogočila znaten premik na področju zajema podatkov o cestni in železniški infrastrukturi. Kot omenjeno uvodoma je predlog zakona rezultat odprtega pristopa v sodelovanju z različnimi deležniki. V duhu preglednost in demokratizacije procesov predlog predvideva nadaljnjo krepitev sodelovanja s strokovno javnostjo. Njihov pomemben prispevek si med drugim obetamo tudi v fazi prenove modelov vrednotenja, saj je bilo odločeno, da matematični modeli ne bodo več tako imenovane črne skrinjice, rešitve se bodo tako na podlagi konstruktivnih kritik strokovne javnosti in občin iskale skupaj s pristojnim uradom. V želji, da spoštovane poslanke in poslanci ob koncu današnje razprave predlog pospremite z oceno, da je primeren za nadaljnjo obravnavo, se veselim prihodnje razprave, vaših pobud in morebitnih kritik ter pomislekov, ki bi jim radi namenili danes dodatno pozornost. Za pojasnila in odzive vam bom seveda tudi ves čas na razpolago. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Luka Mesec ima predstavitev stališča Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Poslanci koalicije in predstavniki Vlade bodo danes verjetno razlagali, da ta zakon ni direktno povezan z davkom na nepremičnine in da se evidenca vodi tudi v druge namene, vendar v Levici mislimo, da je tukaj treba biti odkrit. Eden od glavnih razlogov, zakaj se ta evidenca sploh vodi, je obdavčitev nepremičnin. Ker je lastništvo nepremičnin v Sloveniji razpršeno, povprečnega državljana upravičeno skrbi, kakšen bo nepremičninski davek, ko bo enkrat uveden. Obstajata namreč v grobem vsaj dva načina, kako se lahko ta davek uvede. Na eni strani lahko uvedemo, recimo temu, socialno pravičen davek, kjer so bistveno bolj obdavčene nepremičnine velikih vrednosti, druga in tretja stanovanja in tako naprej, ali pa na drugi strani lahko razpršimo in obdavčitev, da zajamemo čim več prebivalcev, s tem se pa razbremeni tiste zgoraj in nesorazmerno obdavči tiste, ki imajo bistveno manj premoženja. Zadnjih pet vlad, od Janševe, preko Pahorjeve do Cerarjeve, je sistematično izvajalo nepravično davčno politiko. Po eni strani se sistematično znižuje davke na visoke plače in dohodke od kapitala, po drugi strani pa se zvišuje tiste davke, ki jih vsi plačujemo enako, po enaki stopnji, ne glede na dohodek, to sta predvsem DDV in trošarine. Zato je upravičena skrb, da bo tudi davek na nepremičnine, ko bo enkrat uveden, uveden na ta način, da se bodo privilegirane skupine veleposestnikov, nepremičninskih baronov, tudi Rimskokatoliška cerkev, spet v veliki meri izognili davku, medtem ko bodo nadpovprečno z davkom prizadeti državljani, ki sicer v Sloveniji zaradi tipa poselitve in načina gradnje živijo v, po kvadratih gledano, velikih hišah ali stanovanjih, ampak so to lahko ljudje z zelo nizkimi dohodki, upokojenci, brezposelni, na podeželju in tako naprej. Zato je treba danes odkrito povedati, da obstaja alternativa nepravičnemu davku na nepremičnine in alternativa je ta, da tisti, ki imajo premoženje velike vrednosti, prispevajo več, kot prispevajo danes, zato da vseh drugih malih lastnikov ne bi obremenili še bolj, kot so zdaj. Pred kratkim so na Umarju objavili raziskavo o neenakosti v Sloveniji. Ta je pokazala, da si 10 % najbogatejših ljudi v tej državi lasti že skoraj polovico vsega premoženja, 47 %, na drugi strani pa najrevnejših 20 % poseduje manj kot pol procenta vsega premoženja. Lastniška struktura je izjemno nepravična in to je razvidno iz teh podatkov. Lastništvo nepremičnin je sicer nepravično, vendar pa je prepad med bogatimi in ostalim prebivalstvom ogromen. Najbogatejših 10 % ima, če gledamo strogo samo nepremičnine, v lasti 34 % vseh nepremičnin, spodnja polovica prebivalstva pa enkrat manj. Se pravi spodnjih 50 % ima enkrat manj nepremičnin v lasti kot zgornjih 10 %. Polarizacija med bogatim in ostalim prebivalstvom je na tem področju verjetno v resnici še večja, kot kažejo statistike. Geodetska uprava namreč upošteva samo nepremičnine, ki so neposredno v lasti fizičnih oseb, vemo pa, da marsikdo, ki ima veliko premoženja, lasti to premoženje preko svojih podjetij. Zakaj to govorim? Zato, ker je to ogromna rezerva za pravično obdavčitev premoženja in nepremičnin velike vrednosti. Če gledamo s stališča evropskih standardov, 10 % najpremožnejših ljudi v Sloveniji praktično ne plačuje davkov na premoženje. Francija, to so uradni evropski podatki, preko davkov na premoženje zbere kar 4,5 % svojega BDP. Slovenija na drugi strani ga zbere samo 0,6; se pravi, osemkrat manj kot Francija, gledano relativno v odstotkih BDP. V tem zaostajamo celo za Poljsko, Latvijo, Madžarsko in drugimi vzhodnoevropskimi državami, ki so znane po svojih nizkih obdavčitvah. Trenutno zato zberemo iz naslova premoženja v proračun manj kot 250 milijonov evrov na leto. Za primerjavo in da bodo ljudje razumeli, kako malo je to, lahko povem, da bo Slovenija naslednje leto na obresti za javni dolg plačala vsaj 3-krat toliko, več kot 3-krat toliko – 855 milijonov evrov. Zato pravim, če uvedemo pravične davke na premoženje nepremičnine velike vrednosti, lahko prihodke proračuna in občin bistveno povečamo. Del teh prizadevanj je pravičen davek na nepremičnine, ki pa bi moral izpolniti vsaj dva pogoja. Prvič, uvesti je treba splošno olajšavo za to, da mali lastniki ne bi plačevali več, kot plačujejo zdaj za uporabo stavbnega zemljišča. In drugič, treba je uvesti davčno lestvico, da se bistveno bolj obdavči tistih 10 %, ki posedujejo, kot sem prej rekel, že skoraj polovico vsega premoženja oziroma 43 % vseh nepremičnin. Naj se za konec opredelim še do tehničnih rešitev v tem zakonu. V Levici predlogom Vlade ne nasprotujemo. Prav je, da ima nekdo, ki ima, recimo, za hišo plaz ali pa živi v poškodovani hiši, možnost, da zahteva popravek vrednosti. Je pa tukaj treba opozoriti, da bodo ta sredstva bolj na voljo premožnejšim lastnikom nepremičnin, ker si ti lahko privoščijo sodne cenilce in tako naprej, da si znižujejo davčno osnovo, medtem ko se pojavlja vprašanje, koliko bo to dostopno najrevnejšim. Tega nesorazmerja ne morejo preprečiti niti poenostavljeni postopki uveljavljanja posebne okoliščine, ki jih predlaga Vlada, ampak to se lahko kasneje korigira z visoko obdavčitvijo velikih lastnikov, to pa je, kot sem poudaril v svojem nagovoru in poudarjam tudi za konec, bistvo tega vprašanja. Ampak, kot rečeno, tem tehničnim zadevam, ki se jih ureja danes, pa ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Lep pozdrav še tretjič. Verjetno smo še vedno pri Zakonu o vrednotenju nepremičnin, ne o davku na nepremičnine.
Ja.
[[…]]Tako ni najbolj korektno teh dveh stvari kar tako povezovati. Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin je bil prvič sprejet leta 2006 in zaradi odločitve Ustavnega sodišča ga je pač Vlada morala novelirati. Vesela sem, da je pred nami nov zakon, da niso popravki starega in da pravzaprav rešujejo s tem zakonom to, kar je naložilo Ustavno sodišče; to je, da so stvari določene v zakonu in ne v podzakonskih aktih in da je urejena pravna varnost. Verjetno je tudi prav, da se o tako pomembnem zakonu pogovarjamo danes v tem prvem branju v splošni razpravi. Kot nam je bilo v poslanski skupini zagotovljeno, drugih velikih sprememb pri modelu, ki je upoštevan oziroma bo določil vrednost v zakonu, v tem trenutku ni. Verjetno bo v nadaljevanju tako s strani deležnikov, ki se jih to tiče, kot Zakonodajno-pravne službe še treba nekaj korekcij, ampak zato je postopek v Državnem zboru. Tako v naši poslanski skupini bomo ta zakon v tem branju podprli, ker ocenjujemo, da je potreben in da je prav, da v Sloveniji enkrat tudi pri vrednotenju nepremičnin naredimo piko. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Vojka Šergan bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstev, kolegice in kolegi! S Predlogom zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin se bodo uredila pravila postopkov in merila za množično ocenjevanje vrednosti nepremičnin v Republiki Sloveniji za namene obdavčenja in druge javne namene, določene z zakonom. Množično vrednotenje nepremičnin je postopek, s katerim se naenkrat določi vrednost večjemu številu nepremičnin z uporabo modelov vrednotenja, ki matematično simulirajo delovanje trga nepremičnin. Modeli vrednotenja se oblikujejo na podlagi analize izvedenih tržnih dogodkov, ki so o tej konkretni nepremičnini zbrani v evidencah. Množično vrednotenje omogoča ocenitev tržne vrednosti nepremičnine, razširjeno je v razvitih ekonomijah, zlasti v zadnjem času pa se sicer primarno davčni uporabi pridružujejo tudi druge vrste uporabe, tako za druge javne namene kot tudi za poslovne in zasebne namene, kot so banke, zavarovalnice. Kakovostni rezultati množičnega vrednotenja izboljšujejo principe delovanja trga nepremičnin, tako povečujejo osveščenost udeležencev trga nepremičnin. Posplošena vrednost nepremičnine, določena z množičnim vrednotenjem nepremičnin, zagotavlja objektivnost, preverljivost in primerljivost rezultatov, zato so izpolnjeni pogoji za večnamensko uporabo. Prvi zakon o množičnem vrednotenju je bil sprejet leta 2006 z istim namenom, kot je že omenjeno glede tega zakona. Prav tako je bil sprejet v aprilu 2006 Zakon o evidentiranju nepremičnin. Ta zakon je omogočil urejanje, evidentiranje nepremičnin, državne meje in prostorskih enot, postopek urejanja in spreminjanja meje zemljiških parcel, postopek vpisa podatkov o stavbah in delih stavb v kataster stavb ter vpisa njihovi sprememb, register nepremičnin, izdajanje podatkov in druga vprašanja, povezana z evidentiranjem nepremičnin, državne meje in prostorskih enot. Seveda je treba omeniti, da se je nazadnje Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin spremenil v letu 2011. Razlogi za novi Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin je predvsem v temu, ker je treba veljavni zakon prenoviti, da se naslovijo očitki Ustavnega sodišča v Republiki Sloveniji o neustavnosti trenutno veljavnega zakona, to je kršitev načela zakonitosti, in pomanjkljiva ureditev pravne varnosti lastnika nepremičnine pri določanju vrednosti le-te, če se te vrednosti uporabijo za obdavčitev nepremičnin. Šele s posodobitvijo množičnega vrednotenja z novim zakonom bo izpolnjen pogoj za morebitno možnost uporabe podatkov o posplošeni vrednosti nepremičnin tudi za namene določanja davčne osnove, primerne za sodoben sistem davka na nepremičnine. Seveda pa se bo vsa problematika v zvezi z obdavčitvijo nepremičnin urejala v samostojnem zakonu, neodvisno od tega zakona. Reforma sistema obdavčitve nepremičnin je nujno potrebna tako zaradi formalnih kot tudi zaradi vsebinskih težav sedanjega sistema obremenitve nepremičnin. Danes so nepremičnine obdavčene s temi dajatvami, in sicer: z davkom od premoženja, nadomestilom za uporabo stavbnega zemljišča in pristojbino za vzdrževanje gozdnih cest. Pravne podlage za vse tri dajatve so bile z uveljavitvijo Zakona o davku na nepremičnine razveljavljene in z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije samo vrnjene v uporabo, kar pomeni, da v pravne podlage ni mogoče posegati. Posledično spreminjanje občinskih odlokov za odmero NUSZ nima pravne podlage, šele z 58. členom Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leto 2016 in 2017 so občine pridobile pravno podlago za sprejemanje novih odlokov. Sistem NUSZ v obliki, v kakršni je sedaj, predstavlja visoko tveganje za občinsko financiranje, zato bi ga bilo, seveda skupaj z davkom od premoženja in pristojbino za uporabo gozdnih cest, nujno čim prej nadomestiti z enotnim davkom na nepremičnine, ki temelji na posplošeni vrednosti nepremičnin kot davčni osnovi. V mandatu te vlade davek na nepremičnine ne bo uveden, se pa z novim zakonom o množičnem vrednotenju nepremičnin daje boljšo podlago za njegovo uveljavitev od obstoječega zakona o množičnem vrednotenju. Tako novi predlog zakona omogoča, da se uporabijo podatki nepremičnin iz uradnih evidenc, nepremičnine se vrednotijo v skladu z najgospodarnejšo rabo, ki jo odraža tržna vrednost. Zakon omogoča, da so lastniki nepremičnin ob spremembah modelov vrednotenja obveščeni o novih vrednostih. Vsekakor je pa tudi pomembno, da zakon zagotavlja lastnikom nepremičnin pravico do ugovora zoper vrednosti – t. i. postopek ugotavljanja posebnih okoliščin. Poslanska skupina Stranke modernega centra bo zaradi navedenega podprla Predlog zakona o množičnem vrednotenju v prvi obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega predloga zakona ne bomo podprli, ne bomo ga pa podprli izključno iz enega razloga. Ne bomo ga podprli iz razloga, ker smo prepričani, da je to uvod v nepremičninski davek. Kajti prepričani smo, da Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin pomeni le osnovo, ki se bo potem nadaljevala z Zakonom o obdavčitvi nepremičnin. Vlada Mira Cerarja, koalicija – Stranka modernega centra, Desusa in pa Socialnih demokratov – res, da se sklicujejo, da je treba popraviti očitke, ki jih je dalo Ustavno sodišče v zvezi z Zakonom o množičnem vrednotenju in da se te zadeve sanirajo, vendar tudi v nekaterih razgovorih, ki smo jih imeli s predstavnikom Ministrstva za finance, smo v Slovenski demokratski stranki napovedali, če resno ne mislite z davkom na nepremičnine, potem dajte tudi v sam uvod Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin to zabeležiti – ta zakon ne bo podlaga za Zakon o davku na nepremičnine. Seveda tega ni, zato mi tega predloga zakona tudi ne nameravamo podpreti. Prepričani smo, da je bilo dovolj davkov novih pod vlado Mira Cerarja, dovolj obremenitev za davkoplačevalce in gospodarstvo, kajti spoštovana koalicija, spoštovani predstavniki Ministrstva za finance, povejte nam, za kaj se danes ta zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin uporablja. Povejte razloge in na osnovi česa pridemo potem do teh zaključkov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da v glavnini bo ta zakon podlaga in uvod Zakona o davku na nepremičnine. Po drugi strani smo korektno opravili razgovor s predstavniki Ministrstev za financ, podali smo tudi določene pripombe na samo besedilo, ki je pripravljeno. Samo en primer bi izpostavili. Problem, ki ga vidijo lastniki gozdov, da zakon določa iste vrednostne cone, na primer, na Gorenjskem kot za gozdove na Krasu. Pri vrednotenju vrednosti gozda se ne upošteva okoliščin, kot so naklon in relief gozda ter spravilna razdalja. Torej tudi na tem področju bo potrebno, če se bo koalicija odločila za to, da se temu zakonu prižge zelena luč v prvem branju, spremeniti te zadeve v nadaljevanju sprejemanja tega zakona. V Slovenski demokratski stranki smo opozorili tudi predvsem na pomanjkljivosti, ki so osredotočene v tem predlogu zakona pri izrednih dogodkih. Izrednih dogodkov dejansko ta zakon ne predvideva. Izpostavili bi primer, recimo, Vrhnike in nepremičnin na Vrhniki. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da so se zaradi izrednega dogodka, ki se je naredil s tovarno Kemis, nepremičnine vrednost na Vrhniki zaradi posledic tega tudi znižale. Samo ta zakon pri vrednotenju nepremičnin seveda ne predvideva, da bi se nepremičnine na osnovi nekega izrednega dogodka potem tudi vrednost zniževala, temveč da izračun in vrednotenje temelji predvsem na statističnih podatkih, ki jih predvideva nakup in pa prodaja. Torej vrsto stvari, s katerimi se v Slovenski demokratski stranki ne strinjamo, predvsem ocenjujemo, da so izrazito slabo pripravljene. Ne nazadnje, kot smo že tudi uvodoma povedali, poglavitni razlog, da ne bomo dali zelene luči k temu zakonu, je to, da smo prepričani, da Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin bo zgolj vzvod za novo obdavčitev, za novo obremenitev tako gospodarstva kot državljank in državljanov Republike Slovenije, to je pa davek na nepremičnine.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prav lep pozdrav! V Poslanski skupini Desus skušamo razumeti odločitev Vlade, da kljub dejstvu, da v tem mandatu ne bo sprejet zakon, ki bi omogočil uvedbo davka na nepremičnine, nadaljuje vse potrebne aktivnosti za njegovo uresničitev. Še zlasti, ker lahko slutimo, kakšni bodo odzivi javnosti na uvedbo davka, pa četudi gre v smeri bolj pravične nadgradnje obstoječega sistema. Podobno izkušnjo smo enkrat že imeli. Lastnike nepremičnin bo težko prepričati, da gre predlog zakona tokrat veliko bolj v njihov prid. Že to, da se lastniki intenzivno vključijo v fazo sprejemanja modelov vrednotenja, da bodo obveščeni o novem pripisu vrednosti nepremičnine ter da jim bo dana možnost spremembe, to bo naredilo bistveno večji poudarek k njihovi pravni varnosti. S tem tudi ugodimo odločbi Ustavnega sodišča. Novi izračuni vrednosti nepremičnin pa utegnejo zagreniti življenje tistih lastnikov, ki imajo po trenutnih ocenah veliko nižje vrednosti svojih nepremičnin in bi jih novi davek dodatno udaril po žepu, zato se nam v poslanski skupini predlog zakona ne zdi toliko nedolžen, saj bo, kljub temu da je neke vrste zgolj tehnični zakon, vseeno postavil temelje nepremičninskemu davku. Naj ob tem poudarimo, da je predlog zakona obsežen, zapleten in nepregleden, omenjena tematika pa težko razumljiva za povprečnega državljana. Prepričani smo, da bi si posameznik, razen če ni za to strokovno usposobljen, zelo težko sam izračunal novo vrednost nepremičnine, zato mu ne preostane nič drugega kakor verjeti izračunu, kot mu ga bo določil Gurs. Zakoni morajo biti pisani tako, da bodo razumljivi za vso širšo javnost, brez ustvarjanja dodatne zmede in zaskrbljenosti. Ravno tu se zadeva zatakne. Davek na nepremičnine se bo zagotovo zgodil v bližnji prihodnosti. V poslanski skupini smo vseskozi zagovarjali istočasno obravnavo obeh predlogov, saj sta soodvisna, zato nas je tudi zanimal okvir nepremičninskega davka, predvsem smo pogrešali izračune novih vrednosti nepremičnin in simulacije, kaj bi uvedba nepremičninskega davka na osnovi teh podatkov prinesla lastnikom nepremičnin. V Poslanski skupini Desus smo posebno pozorni na to, da ne bi prišlo do dodatnih obremenitev za gospodinjstva in gospodarstvo. Brez vpogleda v vsebino Predloga zakona o davku na nepremičnine pa nas žal samo zagotovilo pristojnega ministrstva, da bodo pobrani davki iz tega naslova približno enaki sedanjim lokalnim dajatvam, ni prepričalo. Dejstvo je, da sedanje kaotično stanje na področju pobiranja občinskih dajatev potrebuje temeljito prenovo, in to na sistemski ravni. Potrebujemo kvalitetne evidence, ki bodo temeljile na točnih in ažurnih podatkih, saj le na ta način lahko prispevamo k transparentnemu trgu nepremičnin, hkrati pa poskrbimo za administrativne poenostavitve in finančne prihranke. Torej, glede večnamenske uporabe podatkov v poslanski skupini nimamo zadržkov, kljub pozitivnim rešitvam, ki jih bo prinesel predlog zakona, pa smo še vedno nekoliko zadržani. V poslanski skupini se zavzemamo za pravično razdelitev davčnega bremena. Tudi nepremičninski davek bo prizadel starejše, zato že sedaj napovedujemo razmislek o možni uvedbi izjem za le-te. Naša skrb se ne končna le pri dvigu pokojnin, ampak skrbno proučujemo vse predloge, ki bi utegnili pustiti posledice na socialno življenje vseh ljudi, vključno s starejšo populacijo. Ravno iz tega razloga bomo prisluhnili današnji širši razpravi o vseh pozitivnih in negativnih posledicah, ki jih bo prinesel zakon, šele takrat bomo razmislili o podpori zakonu v prvem branju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice, dragi kolegi! Danes začenjamo z obravnavo predloga zakona, ki sicer ureja veliko tehničnih podrobnosti, vendar imajo te lahko velik vpliv na življenje vsakogar od nas. Vrednotenje nepremičnin je namreč osnova za določanje vrste danes obstoječih obveznosti, dolžnosti in tudi pravic. Ne gre za urejanje področja, ki bi ga uvajali na novo, namreč Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin je bil sprejet že leta 2006. Spomnimo, da je Ustavno sodišče marca 2014 razveljavilo pomemben del zakona, ko je presojalo uvedbo davka na nepremičnine. Eden ključnih argumentov Ustavnega sodišča je bil nezadostna pravna varnost lastnikov nepremičnin, predvsem njihove omejene možnosti za pritožbo na ocenjeno vrednost ter nedorečenost pravnega okvirja, ki bi občinam omogočil, da ocene vrednosti, pridobljene s tem zakonom, uporabijo kot podlago za odmero davka. Davek na nepremičnine naj bi nadomestil veljavno nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč. Večji del zakona je pa ostal v veljavi in še vedno velja, je podlaga za sistem, ki omogoča, da vsak od nas preveri ocenjeno vrednost svoje nepremičnine preko javno dostopnih spletnih strani. Marsikdo je lahko v zadnjih letih, odkar je ta sistem v veljavi, opazil spremembe v vrednosti nepremičnin, saj se podatki redno dopolnjujejo in osvežujejo. Podatki predstavljajo oceno, ki se uporablja tudi za druge namene, na primer kot oceno vrednosti premoženja pri določanju višine upravičenosti do socialnih transferjev, v postopkih razlastninjenja v javno korist in podobno. Socialni demokrati smo prepričani, da je vsak sistem vrednotenja lahko pravičen le, če temelji na pošteni in objektivni oceni vrednosti nepremičnine, ne glede na to, v kakšen namen naj se ocenjena vrednost upošteva. Res je sicer, da ta zakon ne uvaja davka na nepremičnine in ne določa njegove višine, davek na nepremičnine bo predvidoma v določenem kasnejšem obdobju uveden s posebnim zakonom, pomeni pa vrednotenje nepremičnin ključno podlago za oceno vrednosti in seveda tudi za bodočo davčno osnovo. Na tem mestu moramo zasledovati enega temeljnih načel pravne države, to je, da samo zakon lahko določi davčno obveznost, ne pa morebiti podzakonski akt. Lahko rečemo, da je pot do davka na nepremičnine tudi po morebitnem sprejetju tega zakona še relativno dolga. Zato je danes primerno, da se osredotočimo predvsem na množično vrednotenje nepremičnin, seveda pa je razumljivo, da razprava ne bo mogla in tudi ne sme ostati znotraj tehničnih podrobnosti. Socialni demokrati torej si želimo takega sistema in vrednotenja, ki bo ljudi spodbujal k odgovorni rabi lastnine. Trenutni predlog zakona določa, da bo osnova za vrednotenje nepremičnin sistem najboljše rabe, to poenostavljeno pomeni, da nepremičnino gledamo zgolj in predvsem z vidika njenega najvišjega kapitalskega donosa in njene najvišje prodajne vrednosti. Toda večina ljudi ima hiše in stanovanja v lasti zato, da v njih živijo oziroma živimo sami ali njihove družine, in praviloma ne zato, da bi prodajali ali z njimi služili, zato Socialni demokrati vnaprej ne odklanjamo ideje, da bi množično vrednotenje potekalo po nekoliko drugačnem sistemu, sistemu najboljše možne rabe. Ta razlika pomeni, da se pri vrednotenju upošteva predvsem, čemu je nepremičnina namenjena. Poenostavljeno, namesto da bi vrednost stanovanja, na primer, v Ljubljani ocenjevali glede na možen zaslužek s tržnim oddajanjem ali prodajo, ga ocenjujemo skozi dejstvo, da je to stanovanje namenjeno prebivanju in ne služenju denarja. Ta razlika lahko na koncu pomeni ločnico med pravičnim in nepravičnim davčnim bremenom za ljudi. Čeprav je ob tem pošteno povedati, da bodo imeli lastniki nepremičnin v postopkih vrednotenja možnost sodelovati že pri definiranju modelov vrednotenja in – še pomembneje – tudi pri določanju vrednosti njihove nepremičnine. Zato je zelo pomembna aktivnost lastnikov samih. Socialni demokrati menimo, da bodo na tej točki ključno vlogo morali odigrati tudi občine. Vemo, da bo v prihodnje davek na nepremičnine predstavljal pomemben vir občinskih proračunov. Ta zakon se je v preteklem obdobju dlje časa usklajeval tudi z občinami oziroma njihovimi združenji, kar je tudi prav. Predvidena je vloga občin pri oblikovanju modelov vrednotenja, kakor tudi pri izračunih posplošenih vrednostih nepremičnin. Občine imajo torej veliko odgovornost, da predvsem predviden koncept vrednotenja nepremičnin natančno predstavijo občankam in občanom. Zbori občanov ali druge oblike sodelovanja z ljudmi bodo ključnega pomena, če želimo, da dosežemo ustrezno obveščenost in sodelovanje lastnikov nepremičnin v postopkih vrednotenja. Socialni demokrati na splošno menimo, da ima vrednotenje, obdavčenje lastnine pomembno vlogo pri spodbujanju družbeno želenih in odvračanja od družbeno nezaželenih ravnanj, zato je podlaga tudi naša ustava, ki sledi načelu socialne vloge zasebne lastnine. Zato menimo, da je upravičeno in pošteno ter pravno dopustno, če imajo zakoni in davki namen spodbujati k dobremu in odvračati od slabega ravnanja. Le namen mora biti jasno obrazložen in utemeljen. Ljudje morajo imeti možnost ugovora in sodnega varstva. Morajo imeti možnost upoštevanja posebnih okoliščin pri svoji lastni nepremičnini. Postopki morajo biti enostavni in ne dragi, saj bi s tem večini prebivalcev omogočili dokazovanje realne vrednosti premoženja in le premožnih bi se splačalo, le premožnim, se opravičujem, bi se splačalo dokazovati manjšo vrednost. Spoštovani, predlog zakona gradi na izkušnjah s prvimi uspehi in neuspehi z uvajanjem množičnega vrednotenja nepremičnin. Prepričani smo, da se bo v nadaljnjih postopkih obravnav odprlo še marsikatero vprašanje, zato bomo v Poslanski skupini Socialni demokratov v prvi obravnavi podprli sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Pred nami je nov poskus vzpostavitve sistema množičnega vrednotenja nepremičnin. Vsi se najbrž dobro spomnimo, kako je zadnji poskus propadel. Ustavno sodišče je pri prejšnjem zakonu ugotovilo tri neustavnosti. Po odločbi Ustavnega sodišča podzakonski predpis ni primeren pravni akt za določanje elementov, ki opredelijo davčno osnovo. Ti elementi biti določeni v samem zakonu. Prejšnji zakon ni imel jasnih določb o merilih, podatkih in modelih. Prav tako ni bilo primerno urejena pravica lastnika do sodelovanja v postopku oziroma do ustreznega pravnega sredstva, kar bi bilo lahko zagotovljeno z izjavo oziroma s pritožbo. Predlog zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin uvaja sistem vrednotenja nepremičnin, ki bo podlaga za plačilo nepremičninskega davka, pa tudi za različne druge postopke, kot so, na primer, določanje pravic iz javnih sredstev, za namene analiz uradne statistike, različne sodne postopke, upravljanja javnega premoženja, razlastitve v javnem interesu. Na drugi strani pa bo sistem lahko uporabljen tudi za povsem poslovne namene, na primer za potrebe bank, zavarovalnic, cenilcev, za različne študijske namene in tako dalje. Zakon določa način ugotavljanja, kako lokacija vpliva na ceno nepremičnine. Predlog torej uvaja vrednostne cone, ki bodo opredelile posamezne področja, kjer imajo glede na trg nepremičnin z enakimi lastnostmi nepremičnine enako vrednost. Vrednostna raven na tem področju pa bo opredelila, kakšen je vpliv lokacije na vrednost nepremičnine. Kot rezultat množičnega vrednotenja nepremičnine se ugotovi posplošena vrednost nepremičnine, ki ocenjuje, kakšna naj bi bila tržna vrednost nepremičnine. Model vrednotenja naj bi po svoji vsebini namreč simuliral delovanje trga nepremičnin. Pri tem se postavlja vprašanje, kako bodo okoliščine, kot na primer relief in oddaljenost od cestne povezave, vplivale na ocenjeno vrednost nepremičnine. Tržni dogodki v delu vrednostne cone bodo namreč vplivali na ocenjeno vrednost druge nepremičnine v isti coni kljub vsem drugim okoliščinam nepremičnine. Modeli vrednotenja v vladni uredbi bodo sicer opredelili druge elemente, ki bodo določili ocenjeno vrednost nepremičnine, vendar pa ostaja veliko vprašanje, kako bodo ti modeli, vrednoteni v vladni uredbi, na koncu opredeljeni. Trenutni predlog zakona namreč ureja le kategorijo vrednostne cone in vrednostne ravni, ki določata vpliv širše lokacije na ocenjeno vrednost nepremičnine. Krščanski demokrati kot pozitiven element zakona ocenjujemo dejstvo, da predlog vsebuje veliko bolj določno opredeljena pravna sredstva, s katerimi bo lastnik lahko izpodbijal ocenjeno vrednost njegove nepremičnine. Lastnik bo lahko namreč kadarkoli zahteva spremembo podatkov v evidencah, ki vplivajo na oceno vrednostni nepremičnine. Prav tako kot pozitivno ocenjujemo uvedbo novega pravnega sredstva. To je postopek obravnave in odločanja o posebnih okoliščinah, s katerimi bo lastnik lahko uveljavljal posebne lastnosti, kot so mikro lokacija ali poškodbe, ki spremenijo vrednost njegove nepremičnine. Posebne okoliščine, ki jih bo mogoče ugotavljati v poenostavljenem postopku, bodo opredeljene v posebnem pravilniku. Postavlja se nam vprašanje, katere posebne okoliščine bo ta pravilnik vseboval. Ob tem krščanski demokrati opozarjamo, da dosedanje odločbe Ustavnega sodišča, ki so poudarile zahtevo, da je predpisovanje davkov pristojnost zakonodajalca, ki mora biti urejena v zakonu. Davčna osnova je eden od najpomembnejših elementov davčnega urejanja. Ko bo na tej podlagi urejen nepremičninski davek, bo torej ta zakon podlaga za določanje davčne osnove. Predlagani zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin pa veliko večino elementov, ki bodo opredeljevali davčno osnovo, prepušča urejanje podzakonskih aktov, tako v uredbi kot v pravilniku. Postavlja se nam torej vprašanje, ali obstaja utemeljena skrb, da bi ta zakon v taki obliki, kot je sedaj, prestal ponovno oceno ustavnosti na Ustavnem sodišču. Dejstvo, da bodo modeli vrednoteni in posebne okoliščine nepremičnin določene šele v uredbi in pravilniku, nas navdaja z določeno mero dvoma, kakšni bodo na koncu v praksi elementi, ki bodo ocenili vrednost nepremičnine ter določili davčno osnovno za davek na nepremičnine. Davek na nepremičnine poznajo tudi številne druge evropske države. Trenutna ureditev z nadomestilom za uporabo stavbnega zemljišča je nevzdržna. Obdavčitev nepremičnin bi moralo upoštevati tudi vrednost nepremičnine. Večje ali dragocenejše nepremičnine seveda zahtevajo večjo davčno obremenitev. V Novi Sloveniji pa že danes opozarjamo, da bo treba hkrati z davkom na nepremičnine znižati druge davke v Sloveniji. Krščanski demokrati poudarjamo, da ne bomo podprli nobene davčne obremenitve, ki bi v splošnem Slovenijo davčno obremenila bolj, kot je obremenjena do sedaj. Ker menimo, da je mogoče predlog v prihodnjih fazah zakonodajnega postopka še izboljšati, predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Tilen Božič, državni sekretar. Izvolite.
Hvala za besedo pa tudi za uvodna stališča poslanskih skupin! Morda bi za prihodnjo razpravo podal nekaj dodatnih informacij, da bodo tudi lažje potekale. Prva reč, s strani Združene levice je bilo nekaj podanih trditev, ena izmed teh, da bomo trdili, da ni povezano z davkom na nepremičnine. Jaz bi tu izpostavil predvsem to: ne v tej fazi, se pravi postopek smo zastavili dvofazno. Zakaj? Ker smo mnenja, prvič, da je to razumna odločitev tudi s političnega vidika, ker je treba najprej, se pravi dodatno urediti podatke, urediti podlage, da pridemo do tistih ocen vrednosti, ki so najbolj zanesljive. Ko imamo to zagotovljeno, se šele lahko začnemo pogovarjati o tem, kako, na kakšen način pristopiti k davku na nepremičnine. Tam je Vlada trenutno sprejela nekatere usmeritve; od te, da bo to izključno prihodek občin in tako naprej, vendar so zgolj usmeritve. Politična razprava o tem, nekateri ste tudi omenjali, kaj bi se izločilo in tako naprej, še sledi v nekem doglednem času. Če bi to tudi skupaj danes obravnavali, je tudi moja ocena, da bi verjetno težko prišli do konca glede na to, da [[…]]Ravno iz tega razloga smo se skušali tukaj predvsem osredotočiti na tehnične rešitve, ki jih ta zakon prinaša. Zato tudi naprej, ko se pogovarjamo – tukaj nekatere trditve, ki so bile glede nesorazmerne obremenitve, distribucije premoženja in tako naprej. Ravno skozi to se nekako tudi vidi. Dosedanji podatki kažejo, da je nepremičnega premoženja v tej državi približno 120 milijard evrov, omenjeni so bili uvodoma nekateri podatki o tem, kako se razporeja, in dejstvo je, da ko gremo na vrednost – se pravi, gre na nek način na premoženje – tudi nekako zasnova, na koncu, ko bomo prišli najbrž tudi do razprave o davku, bo temu sledila. Se pravi, nekdo, ki razpolaga z več, bo tudi več prispeval, tisti, ki pa manj, pa manj. Glede tistih besed o tem, da naj bi tisti, ki morda razpolagajo z manj, lahko rečemo temu, sredstev, da bodo težje ugovarjali. Ravno zaradi tega smo predvideli eno rešitev, ki mislim, da je kar dobra, pa je tudi rezultat tistih odzivov iz javne razprave, pa sodelovanja tako v Svetu kot Skupini, ko gre za posebne okoliščine. Posebne okoliščine, se pravi v določenih primerih, tistih, ki jih imamo tudi v zakonu, v 26. členu, nekako predvideno splošno, katere naj bi bile tiste vrste posebnih okoliščin. Se pravi, katere štejejo. Recimo, mikrolokacija – nekaj, kar mi iz evidence ne moremo neposredno videti, recimo, je to morda neposredno, da ta hiša meji na cesto. Ali pa kakovosti nepremičnine; je morda slabše vzdrževana in tako naprej, pa tudi poškodbe. Recimo, prej je bilo omenjeno tudi s strani drugega poslanca, pa povezava s tem, najbrž kar se je zgodilo v Kemisu. Mi imamo pa v povezavi z 29. členom predvideno eno rešitev, ko se pa lahko določene ugotovitve upravnih organov ali pa tudi, lahko temu rečemo, na ravni občine, ki bodo ugotovljene, lahko po uradni dolžnosti pripišejo. Se pravi, v primeru, da se ugotovi neko vplivno območje, kar za neka kmetijska zemljišča ravno zaradi onesnaženja morebiti ni mogoča uporaba na ta način, kot je predvideno, in se ugotovi, da to znatno vpliva na ceno. Se pravi, se lahko tudi to upošteva, tudi že na podlagi uradne dolžnosti, bodisi bi se nek lastnik odločil, da to uveljavlja, bodisi potem skozi to rešitev, kjer bodo že vnaprej predvidene možnosti, zakaj nekdo uveljavlja neko posebno okoliščino, bodisi tudi v primeru cenitev. To je pa bolj, po mojem mnenju za tiste primere, ki bodo zahtevnejšega značaja. Tako od tu naprej morda – omenil sem že, da smo si vse skupaj zastavili kot dvofazni pristop, in dejstvo je, da na koncu se bo uporabljal tudi za področje obdavčitve nepremičnin. Zakaj? Zaradi tega, ker kljub temu da je večnamenska raba predvidena, je to ena izmed rab, ki dejansko, če pogledamo skupno, glede na to, koliko stroškov to za sabo potegne, omogoča, da bo nekako ekonomično zasnovana in uporabna. Glede drugih zadev, dviga vrednosti in tako naprej. Dejstvo je bilo, tudi s strani strokovne javnosti smo prejeli kar nekaj pripomb, da ko se uporablja podatek o dejanski rabi, se pravi, ko je neko stavbno zemljišče, lahko tudi v bližini Ljubljane, lahko tudi zelo veliko, in nekdo v obstoječem sistemu uveljavljanja, da tam vendar raste trava – se pravi, imam travnik, lahko na nek način [[…]]in s tem vpliva na vrednost te nepremičnine v evidenci in jo izkaže kot bistveno nižjo –, v praksi, se pravi, ko ugotavljamo tržne cene, in mi iščemo ravno ta najboljši približek, se ugotavlja, da takšna zemljišča v bližini Ljubljane, ki je, recimo, veliko pa stavbno, seveda ima drugačno vrednost, kot bi ga imel morebiti travnik. Zaradi tega se to tudi pripozna. Kako bo pa potem z vidika obdavčitve, to pa, kot rečeno, enkrat v prihodnosti, ko bo ta razprava tudi na mizi. Tam se bo tudi na podlagi nekih razmerij pa tudi političnega premisleka pripeljalo tiste rešitve, za katere boste ocenili, da so najbolj primerne. Pa naj bo to morda zaenkrat en vidik. Druga reč, ki je bila še izpostavljena – vezano na gozdove. Tukaj bi vseeno poudaril, da je predvideno, da se model nekako tudi sklicuje na bonitetno oceno in ta vključuje tudi naklon zemljišča. Se pravi, na nek način, posredno, je v modelu tudi to predvideno. Zagotovo pa tudi glede na to, da smo si nekako odprto zastavili celotno zadevo; se pravi, že celoten proces od začetka deluje tako, da sodelujemo z različnimi deležniki, ki jih vključujemo. Nekako lahko rečemo temu, da igramo z odprtimi kartami, to velja tudi za prihodnje delovanje. Se pravi, tudi ko bo prišlo do predloga modela, bo ta potem tudi nekako prepuščen pripombam, dana bo tudi ne nazadnje na lokalni ravni javna razgrnitev. Se pravi, pridobile se bo vse tiste pripombe in tiste, ki bodo nekako konstruktivne in kazale v tisto smer, da pa so osnovane, zagotovo se bo to tudi na podlage presoje stroke lahko upoštevalo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban, pripravi naj se gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospa Urška Ban.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za dano besedo. Danes v prvi obravnavi obravnavamo Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin. Kot sem rekla, gre za prvo obravnavo, zato bom tudi sama na tem mestu danes nekoliko bolj splošno razpravljala o rešitvah predlaganega zakona, ker bo čas, če bomo danes tako odločili – in upam, da bomo –, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, bo potem čas na matičnem delovnem telesu, da konkretno vsebino posameznih členov pogledamo bolj podrobno, tudi na podlagi in predvsem ob upoštevanju tega, kar bo tudi danes izrečeno pri tej prvi obravnavi. Se pravi, da bomo lahko potem konkretno pristopili k možnim popravkom oziroma nadaljevanjem, usklajevanjem določenih rešitev, ki so v tem zakonu že predvideni. Naj najprej za uvod povem, da pozdravljam način, na kakršnega se je Vlada oziroma ministrstvo odločilo pristopiti k tej problematiki; se pravi, k pripravi tega Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin in tudi k pripravi nekega širšega koncepta nove sistemske obdavčitve nepremičnin v naši državi. Iz gradiva je razvidno, da sta bila oblikovana tako Projektni svet za koordinacijo priprave nove sistemske obdavčitve nepremičnin kot tudi Projektna skupina za izvajanje tega projekta. Obe delovni telesi sta obravnavali tudi ta zakon in na podlagi razprav, ki so bile opravljene tudi v sodelovanju s strokovno javnostjo, predvsem v zvezi z množičnim vrednotenjem in oblikovanjem modelov vrednotenja, so bile pridobljene kritične pripombe, predlogi, ki kot kaže gradivo, ki je pred nami, so bili v veliki meri upoštevani pri končnem besedilu predlaganega zakona. Prav tako je o zakonu potekala in bila opravljena široka in kakovostna javna razprava. Razprava o tej tematiki je spodbudila širok krog zainteresirane javnosti, tako občin, strokovnih interesnih združenj, kar je konec koncev tudi namen javne razprave. Vesela bom, če bo državni sekretar v nadaljevanju morda tudi ta postopek sodelovanja javnosti, sodelovanja občin še malo bolj podrobno opisal. Predvsem iz gradiva je razvidno, da je bilo v javni razpravi podanih 46 predlogov predlagateljev pripomb, in me zanima, kaj od tega je bilo bistvenega, kaj je bilo upoštevano, kaj je morda še v tej fazi ostalo odprto in je še predmet nadaljnjih usklajevanj. To se mi zdi pomembno, ker konec koncev s sprejetjem tega zakona na nek način tlakujemo pot do drugačne obdavčitve nepremičnega premoženja. Po izkušnjah ali predvsem zaradi izkušenj v preteklosti je morda smiselno poslušanje vseh mnenj, morda tudi dodatna usklajevanja, predvsem pa previdnost in kritičnost, ki tukaj vsekakor ne smeta biti odveč. In še posebej me zanima, kako je potekalo sodelovanje oziroma usklajevanje tega zakona z občinami, njihovimi reprezentativnimi združenji: s Skupnostjo občin Slovenije, z Združenjem občin Slovenije, Združenjem mestnih občin Slovenije, ker vemo, da v sistem množičnega vrednotenja morajo biti vključene predvsem občine, ki bodo kasneje tudi skozi sistem davka na nepremičnine bile ene glavnih uporabnic tovrstnih podatkov, se pravi podatkov o vrednosti nepremičnin. Sicer pa gre, po mojem mnenju za zakon, ki ga potrebujemo. Lahko se sicer tudi strinjam, da je to nek način tehnični zakon, pa vendar po drugi strani gre za zakon, ki vpliva skoraj na vsakega državljana Republike Slovenije, se pravi naše države, zato je prav, da se mu posveti tudi ustrezna pozornost. Mogoče najprej na začetku, o čem govori ta zakon. Kaj pravzaprav je množično vrednotenje nepremičnin? Ko obravnavamo ta zakon, ne govorimo o obveznostnih lastnika, ne pogovarjamo se o davku, ampak se s tem zakonom ugotavlja le podatek o vrednosti nepremičnine. Uporabo in tudi način uporabe tega podatka pa bo seveda določil nek drug zakon, takrat pa se bomo verjetno pogovarjali o Zakonu o davku na nepremičnine. Torej, v tem zakonu gre predvsem za postopek vrednotenja neke istovrstne skupine nepremičnin na določen datum, kjer se uporabljajo, kot je bilo že danes rečeno, standardizirani statistični, matematični postopki ocenjevanja vrednosti nepremičnin. Se pravi, pri množičnem vrednotenju za razliko od posamičnega vrednotenja zajemamo veliko število istovrstnih nepremičnin, se pravi za celo državo. Tukaj igra ključno vlogo, poudarjam, pravilna izbira in pravilna gradnja modelov vrednotenja, ki so na nek način določeni za vsako skupino istovrstnih nepremičnin posebej. Ne bom se sedaj spuščala v te posamezne modele, so pa seveda v zakonu predvideni. Rezultat množičnega vrednotenja predstavlja posplošeno tržno vrednost, ki predstavlja nek približek tržne vrednosti, opravljene za individualno nepremičnino po standardih, ki veljajo za individualno ocenjevanje vrednosti nepremičnin. Torej, danes se na nek način pogovarjamo o zagotovitvi oziroma določitvi postopka ali metode, ki bo omogočila množično vrednotenje nepremičnin za različne, tudi davčne in tudi druge javne namene. Po mojem mnenju bomo na ta način omogočili izvajanje res primerne davčne, pa tudi primerne prostorske politike tako na področju nepremičnin, zagotavlja se bo preglednost trga nepremičnin, sprotno bo omogočeno evidentiranje podatkov o nepremičninah, omogočena bo uporaba tovrstnih podatkov širokemu krogu uporabnikov, na primer že je bilo omenjeno danes pri zavarovanju posojil, pri različnih poslih v zvezi z nepremičninami, nakupu, najemu, zastavi nepremičnin in podobno. Mogoče na kratko se še vrnem nazaj, v letu 2014, ko vemo, da je Ustavno sodišče razveljavilo Zakon o davku na nepremičnine, skupaj z njim pa tudi tiste določbe Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki so bile povezane z obdavčitvijo. Zakon o množičnem vrednotenju iz leta 2006 se sicer še uporablja in se izvaja, a ga zaradi očitanih neustavnih rešitev praktično ni mogoče uporabljati za vse namene, za katere se je ta uporaba ob sprejetju tega zakona tudi predvidevala. Zato je po mojem mnenju sprejetje tega zakona nujno potrebno zaradi zagotavljana operativnosti, se pravi funkcije sistema množičnega vrednotenja za vse javne namene. Posplošena tržna vrednost, ki je rezultat množičnega vrednotenja, se namreč uporablja za številne namene. Eden od teh je tudi davčni namen, sem že povedala, uporablja pa se pri določanju pravic posameznikov iz javnih sredstev, v poslovnem svetu, pri določanju vrednosti hipotek in tako naprej. S tem predlogom zakona, saj smo že danes tudi slišali, se odpravljajo očitki Ustavnega sodišča, ki je za neustavnega določi tisti del zakona, ki opredeljuje množično vrednotenje za potrebe obdavčenja, in sicer iz dveh razlogov; da zakon ni nudil lastnikom ustrezne pravne varnosti oziroma možnosti sodelovanja v samem postopku določanja vrednosti nepremičnine ter da vsebine, ki bi morale biti urejene z zakonom, so se urejale v podzakonskih aktih. Slišali smo že danes, da ta zakon naslavlja vse te vsebine, ohranja množično vrednotenje, vendar na način, da bo to primerno izhodišče tudi za nov nepremičninski davek. Sam zakon lastnikom omogoča, da bodo mogli oziroma da bodo lahko vplivali na posplošeno tržno vrednost nepremičnin že na ravni določanja modelov vrednotenja in postopkov pripisa vrednosti posamezni nepremičnini. Za lastnike nepremičnin je to namreč zelo pomembno, da bodo imeli možnost ugovarjati pripisani vrednosti nepremičnine in uveljavljati tudi posebne okoliščine, ki jih z modeli vrednotenja morda ali pa jih ne bo mogoče zajeti. Po tem predlogu je namreč nadgrajen postopek sodelovanja lastnikov in občin v fazi oblikovanja modelov vrednotenja, lastniki pa bodo lahko vplivali tudi na ta pripis vrednosti posamezni nepremičnini. Zakon, to se mi zdi pomembno, bo namreč omogočal ustrezna znižanja ali zvišanja vrednosti ob upoštevanih dokazanih posebnih okoliščinah; kot so na primer posebej ugodna, neugodna mikrolokacija, nadstandardna kakovost, poškodba nepremičnin in tako naprej. Prav okoliščina, da lastniki niso imeli pravice v teh postopkih pritožbe oziroma ugovora po prejšnjem zakonu, je pomembno vplivalo na ustavno presojo o davku na nepremičnine. Po presoji ustavnih sodnikov namreč razveljavljene določbe Zakona o množičnem vrednotenju, ki so se nanašale na ta del obdavčitve nepremičnin, niso bila dovolj jasne in določne, niso dovolj urejale pravnega položaja davčnega zavezanca. Tukaj bi kljub vsemu povedala, da je to res šele prvi korak v postopkih posodobitve sistema množičnega vrednotenja, na podlagi tega novega zakona bo namreč treba izvesti novo vrednotenje, potem pa še veliko postoriti predvsem na evidencah, na podatkih o posameznih evidencah. Tukaj bo sigurno prav gotovo zelo pomemben prenos in ureditev vseh podatkov o namenski rabi prostora oziroma zemljišč iz prostorskih aktov občin na državno raven. Sprašujem se, mislim na tem področju imam sicer veliko vprašanj, ampak zgolj nekaj bi morda izpostavila: ali država sedaj razpolaga z ustrezno urejenimi, popolnimi podatki o namenski rabi prostora na enem mestu, kar predstavlja v praksi velik problem pri izvajanju investicij na področju gospodarske infrastrukture, še posebej pa je ta informacija zelo pomembna kot pogoj za domače in tuje investitorje. Potem naslednje vprašanje, vpis stavb v kataster stavb – ali so te evidence urejene? Če ti vpisi niso urejeni, to spet pomeni visoko stopnjo ekonomskih in pravnih tveganj tako v prometu z nepremičninami in tudi nadalje glede same obdavčitve teh nepremičnin in tako naprej. Da ne bom predolga, počasi zaključim. Novi predlog zakona torej izboljšuje sedanji sistem množičnega vrednotenja nepremičnin, odpravlja ustavno neskladnost veljavnega zakona, kar se tiče spoštovanja načela zakonitosti in možnosti ugovora zoper posplošeno vrednost, je pa to, kot sem že rekla, res šele prvi korak v celotnem postopku posodobitve našega sistema množičnega vrednotenja nepremičnin. Tukaj poudarjam predvsem pomen kakovostnih in tudi pravilnih podatkov o nepremičninah. Rezultati tega vrednotenja bodo namreč toliko kakovostni, kot so ali kot bodo kakovostni in pravilni podatki o nepremičninah, ki se bodo na ta način vrednotile. Verjamem, da bodo danes izpostavljena še mnoga druga vprašanja; vprašanja, ki si morda še zaslužijo nadaljnje obravnave – sama bom ta zakon zdaj v prvi obravnavi podprla – in da bomo v naslednjih korakih parlamentarne procedure, verjamem, ta zakon še izboljšali in dodelali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa, predsedujoči! Osebno zelo pozdravljam ta zakon, namreč treba je narediti nek red na tem področju, pa tudi Zakon o davku na nepremičnine bi bilo že treba uvesti, ker sedanje nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča ni pravična obdavčitev. Z davkom na nepremičnino upam, da se bo bolj obdavčil luksuz oziroma bogatejše, da se bo oprostilo tiste, ki imajo določene nepremičnine za potrebno bivanja, za osnovne potrebe, pa tudi verjetno določena kmetijska zemljišča za določeno samooskrbo, da se bolj obdavči pa tiste, ki imajo več nepremičnin, ki jih imajo na nek način na rezervo, ki imajo zazidljiva stavbna zemljišča na rezervo, pa s tem zmanjšujejo možnosti širitev stavbnih zemljišč občinam, ker imajo neuporabljena še stavbna zemljišča. Več pa pričakujem od Zakona o gradnjah, da bo naredil red v prostoru glede legalizacije, da se bodo ustvarile prave evidence, da se bodo lahko pravično zaračunali tako komunalni prispevki kot potem evidence izboljšale za uvedbo tega Zakona o davku na nepremičnine, ker dvomim, da bo pravično, če ne bomo v prihodnjih nekaj letih naredili red na tem področju. Me pa določene stvari motijo. Recimo, v tistih zakonih, v ZUreP-2, o katerem bomo danes tudi glasovali, imamo problem kategoriziranih občinskih cest, lastništva zemljišč. Tukaj se predvideva, da se tista zemljišča vrednotijo po dejanski rabi, čeprav vemo, da je pravna praksa sedaj drugačna, da sodišča zahtevajo višje odškodnine, kot je pa dejanska raba bila zemljišča pred gradnjo te infrastrukture. Imamo pa tudi nekaj stvari, ki sem jih že povedal takrat na sestanku v poslanski skupini, recimo, imamo določene zaokrožitve oziroma poznamo stavbna zemljišča, pa zazidljiva zemljišča. Stavbno zemljišče je kmetijsko zemljišče, kjer je spremenjena dejanska raba, pa ni mogoče zazidati ali pa pozidati, ker nima komunalne infrastrukture. Zazidljiva zemljišča so pa tista, ki so komunalno opremljena, na katerih lahko lastnik dobi gradbeno dovoljenje. Tukaj bi morala biti razlika. Ko je bilo stavbno zemljišče, je bila vrednost dejanske rabe zemljišča krat 10, 20 ali pa celo več. Če se bo sedaj to delalo z metodo primerljivih prodaj, se bojim, da se bo naredila škoda določenim nepremičninam. Naj razložim; na primer, občine lahko zaokrožujejo poselitve ali pa določajo stavbna zemljišča za zaokrožitev naselij. Če je ta zaokrožitev, recimo, nekaj več parcel, ni komunalno urejeno in se razparcelira in tiste parcele se prodajajo po nekaj 10 evrov po kvadratnem metru – zemljišče, komunalno neopremljeno. Če bodo ta zemljišča prodana oziroma že zgrajene stavbe prodane, bo vrednost stavbe, vrednost komunalno urejenega zemljišča, plus same stavbe in bo, recimo, vrednost parcele – pri nas smo imeli ravno zdaj pred kratkim primer, ko je bila parcela prodana za 46 tisoč evrov, zraven v vasi. V tem primeru bo, recimo, hiša vredna, tretja gradbena faza, 150 tisoč evrov in v tej ceni bo 50 tisoč evrov parcela. Če bo nekdo zgradil hišo v vasi na zemljišču svojega očeta, bo ovrednotena ta stavba s 150 tisoč evrov, zato ker bodo tiste zraven ovrednotene 150 tisoč evrov. Še drugače. Če bo obratno, da bo ta prodal hišo za 100 tisoč evrov, bo dejanska vrednost tiste hiše tam na parceli, vredni 50 tisoč evrov, 50 odstotkov več. In bo vrednotena toliko manj. Lahko pride do nekih komplikacij, ne bo poštena vrednost. Če bi pa bilo določeno, da je komunalno opremljena parcela, vrednost zemljišča dejanske rabe plus vrednost komunalne opreme, dobimo vrednost zazidljive parcele. Zdaj pa je to mnogo več, nekajkrat več. In ne bo pošteno, ker če bo eden prodal po taki vrednosti, bodo davek plačevali po taki vrednosti vsi, ki imajo na tej vrednostni coni, ki se bo določila, primerljive objekte. Zato se bojim, da bo tukaj prihajalo do določenih napak, da bi bilo [[…]]Recimo v sosednjih državah je pa tako, da občina kupi zemljišče po ceni dejanske rabe, plus nek dodatek, pribitek, komunalno opremi čim ceneje, da je zazidljiva parcela komunalno opremljena čim cenejša, da pride potem skupaj vrednost stavbe s komunalno opremljenim zemljiščem čim nižja predvsem za mlade družine ali pa, ne vem, ali pa za socialna stanovanja ali pa bivalne enote. Pri nas pa na nek način pokrivamo špekulativne nakupe, ki jih bomo tudi s tem zakonom nadaljevali, s tem množičnim vrednotenjem, na ta način. Če bo se pač šlo na metodo primerljivih prodaj, tako je bilo do sedaj, ko je Gurs pač potegnil ven pogodbe, naredil nek presek. Imamo primer pri nas ničvrednega gozda, kjer je lastniku, ki ima pet, šest hektarjev gozda, občina spremenila v stavbno zemljišče, zato ker je pač načrtovala industrijsko ali gospodarsko cono. Ko je prišla vrednost, tisto obvestilo, je bil ta gozd vreden 18 evrov pa pol, ker se je na začetku te cone pač po taki ceni nekaj tisoč kvadratov že prodalo. Do zdaj se NUSZ ni obračunaval, ker ni komunalno bilo opremljeno, zato bo prihajalo tukaj do [[…]]Ne vem, zdi se mi tudi prav, da se naredi red, da tistemu, ki noče prodati za določeno gradnjo, ki izsiljuje, da plača visok davek, ampak bi bilo treba to z vrednotenjem in potem s samim davkom na nepremičnine zelo precizno definirati. Če zdaj govorimo, da davek na nepremičnine ne bo v celoti višji, kot je NUSZ, vam povem, da NUZS, ki ga občine zaračunavajo, predstavljajo od 5 do 8 % primerne porabe in da je to izvirni prihodek občine. Če ne bo izdatnejši, ga je škoda vpeljevati pa imeti probleme, ki jih bodo občine imele. Ogromno problemom s tem davkom. V startu smo pa zastavili, da je to izviren prihodek občine. Seveda, saj je, ampak zelo malo pomeni. izvirni prihodek je dohodnina. Tudi financiranje občin bi moralo biti spremenjeno, da bi stimuliralo občino, da ustvarja nova delovna mesta kot v sosednjih državah, ne samo da ima spalno naselje pa doktorje pa direktorje, ki tam v spalnih naseljih bivajo, ki imajo visoke plače in veliko dohodnine prispevajo. To je zgrešeno. Če gremo v neko novo davčno politiko, je treba gledati kot celoto, tako kot jo gleda določen občan ali pa družina, ki biva ali v Ljubljani, ali v centru ali na obrobju, ali pa nekje na podeželju. Morate se zavedati, da sedaj že veliko mladih dela od doma, da se več ne vozi v službe in je kvaliteta bivanja ne več v Ljubljani blizu železniške postaje ali pa avtobusne postaje, ampak nekje na podeželju, kjer ni smoga, ni PM10, kjer je več sonca, kjer je več vsega. Ta miselnost se obrača in moramo tudi davčno politiko tako zastaviti, da bomo imeli neko uravnavanje. Po drugi strani pa, če gledam obdavčitev oziroma množično vrednotenje kmetijskih zemljišč oziroma pri gozdu, vrednost gozda je vrednost zemljišča, vrednost lesne mase, ki je v gozdu, v kakšni rasni fazi je, če je podrast stara deset let, tam ne bo iz tega gozda še 50 let nič prihodka, rastiščnega koeficienta, koliko hitro raste. Mi imamo, recimo, grebene, kjer je na eni strani, recimo vzhodni, kjer je globoka zemlja, rastiščni koeficient zelo velik, je prirasta pet, šest kubikov na hektar letno. Na drugi strani, ko pa veter odnese listje v dolino, je pa plitva zemlja, je pa rastiščni koeficient 10-krat nižji. Pa dvomim, da bo ta cona razdeljena na eno in na drugo. Potem imamo ostaline krasa na eni parceli, kjer praktično ne zraste nič, skoraj nič, je sam kamen. Mislim, da so evidence že tako podrobne ali pa, da bi morali narediti ta napor, imamo Zavod za gozdove, strokovnjake, s pomočjo katerih bi lahko bolj natančno določili vrednost samega gozda, pa tudi dostopnost do ceste, naklona. Boniteta že določa določene zadeve, ampak mislim, da ne dovolj natančno. Glede obdavčitev [[…]]Rečeno je bilo, da se z davkom na nepremičnine ukine katastrski dohodek. Baje se po novem ne. Ali ne bo šlo za dvojno obdavčitev? Katastrski dohodek je dohodek, ki je pridelek, ki ga lastnik dobi na določenem kmetijskem zemljišču. Glede na pridelek je tudi vrednost tega zemljišča, če gremo na gozd, bistveno višja in bo obdavčen po vrednosti zemljišča in še s katastrskim dohodkom. Če potem pogledamo socialne prispevke. Nekdo, ki bo imel, že sedaj se pojavlja, nekaj hektarjev zemljišča, s katerim ne more ustvariti nekega prihodka kot na kmetiji, ampak jim bo zgolj breme, kakšen interes mu bo kmetovati, če bo plačal davek na nepremičnino oziroma bo prikrajšan na socialnih prejemkih zaradi te premičnine, vrednosti, poleg tega pa mu bo po katastrskem dohodku še povečana dohodnina? Zdaj, ljudje se pač praktični, izračunajo in imajo [[…]]Enkrat sem že vprašal državno sekretarko na Ministrstvu za kmetijstvo, če ima država ta primer, da nekdo lahko prepiše državi določena kmetijska zemljišča ali pa včasih so to podarjali Cerkvi. Upam oziroma ne vem, kdo je boljši gospodarstvenik: ali država ali Cerkev. Komu bojo ljudje rajši dali? Ker si bojo enostavno izračunali. Imamo že primere, ko si nekateri pri dedovanju preračunajo, ali se mu splača podpisati, da prevzame določene nepremičnine glede na socialne prejemke, kakršni pač so. Pri nas, če ima kdo pet, šest otrok, se mu ne splača nič delati, nič imeti in je kvaliteta življenja tega najboljša. To moramo imeti na umu. Mislim, da bi morali imeti politiko, kako ljudi stimulirati, da bodo kmetijsko zemljišče obdelovali, da nam bojo vzdrževali kulturno krajino, ne pa, da jih bomo do konca izmolzli, na koncu se nam bo pa zarastlo – polovica kmetijske zemlje se nam je že –, in bomo kupovali, uvažali poceni in nekvalitetno hrano. Zato upam, da bo Vlada, ko se bo lotevala te zakonodaje, res dobro preračunala. Vemo, kaj bo prinesel katastrski dohodek. Tak, kot je sprejet, bo v letu 2019, 2020, katastrofa, ampak takrat te vlade ne bo več. Ker se postopoma dviguje! Na to smo opozarjali. Zdaj naj bo pa še davek na nepremičnine približno tako zastavljen, kot je katastrski dohodek. Jaz ne vem, od kod [[…]]Že tako večkrat poudarjam, da sta se dva upokojenca pogovarjala med sabo, pa je rekel en drugemu: »Škoda, ker nimam sto evrov več pokojnine, pa bi imel lahko dve kravi, zdaj imam pa samo eno.« Ker dejansko, če izračunate vse stroške, ki jih ima ta kmet za obdelavo, pa kaj lahko od tega proda in kje proda? Praktično nič. Potem pa ga še obremenjujemo z davčnimi blagajnami, s prevoznicami nad fi 10, iz gozda. Pa saj to smo novodobni Butalci! In to ljudje, ki so stari 70 let, pa še obdelujejo, ker mlajši že ne več – so prepametni! Govorim iz izkušenj, tam z vasi, pa tudi sam sem toliko neumen, da obdelujem v kopačkah, ker drugače se lahko še polomim. Po drugi strani pa dobro, da začnemo nekje; je tudi to dobro, da začnemo z davkom oziroma z zakonom o gradnjah, da se legalizira, da nimamo državljanov dvorazrednih; tiste, ki so plačali komunalne prispevke, zgradili po predpisih, pridobili gradbeno dovoljenje, ki so neumno, ker so plačali toliko več, na drugi strani pa državljane, ki niso nič plačali, pa so ravno tako zgradili. Prav je, da legalizirajo, da enkrat plačajo tiste dajatve občini in da občina pač to potem nameni za komunalno infrastrukturo, ker je še veliko manjka, saj imamo okrog 300 tisoč še državljanov, ki nimajo zdrave pitne vode, pa jo imamo vpisano v Ustavo, pa ni romskih skupnosti toliko, da ne boste mislili. Tako je prav, da se nekje začne, da je skrajni čas, da se začne. Podpiram ta zakon in tudi Zakon o davku na nepremičnine, samo bistveno drugačen, kot je bil tisti razveljavljen. Smo imeli ogromno problemov, da občine plačujejo za svoje stavbe davke in tako naprej. Sam sem pridobil tudi zakon o davku na nepremičnine iz drugih državah, nekaterih, kjer oproščajo davka na nepremičnine za prvo nepremičnino, recimo, hišo ali stanovanje se ne plača nič, vsaka naslednja pa se plača davek oziroma ker je pač družina ne rabi zase, jo lahko oddaja, od tega tudi najemnino zaračunava, plača davek na najemnino in še davek, ali je oproščen potem davka na nepremičnino, če država dobi drug davek. V glavnem imajo to urejeno. Pri nas naj bi bilo v Sloveniji okrog 300 tisoč bivalnih enot praznih, na rezervo. V moji občini z 900 gospodinjstvi naj bi bilo okrog 300 takšnih, predvsem so to zidanice. Ali pa hiše, dvonadstropne, kjer živita dva upokojenca s pokojnino 400 evrov in se bojita, da ko enega ne bo več, da drugi ne bo imel dovolj pokojnine samo za položnice. Takšnih imamo veliko, pa verjetno s pravo davčno politiko bi se dalo tudi te bivalne enote napolniti, marsikatero stanovanjsko stisko rešiti, ker mora biti davek po drugi strani tudi stimulativen. Upam, da bo šlo v to smer in da bo toliko zdrave kmečke pameti pri sprejemanju oziroma pripravi te zakonodaje, da bomo uredili, seveda je pa treba slediti času. Pred 30 leti, ko smo napeljevali telefonijo, smo kopali, postavljali drogove, vlekli žice, stalo je 5 tisoč mark posamezno družino. Zdaj nihče več ne uporablja. Pred nekaj leti smo napeljali optiko, v vsako zidanico. Koliko časa bo to? Zdaj mislim, da čez 10 let tudi tega ne bomo več uporabljali, da bo šlo preko brezžično. Ker tehnologija tako hitro napreduje in temu je treba slediti. Tako, kot berem, da bo energija, elektrika, mogoče čez 15 let zastonj, ker bomo izrabljali sončno energijo in lahko shranili to energijo, da se že zdaj da samooskrbno oziroma narediti sončno elektrarno in temu je treba pač slediti. Pravijo, da gre razvoj tako hitro naprej, da vsake dve leti je čip pol manjši in dvakrat bolj sposoben, večjih zmogljivosti, tako hitro gre razvoj. Nas ne sme povoziti tukaj, ker se nam bo praktično ta narava, ki jo imamo, s katero se hvalimo, privabljamo turiste oziroma sami so naš našli, saj jih nismo vabili, že kmalu se jih bomo, če bo šlo tako naprej, branili. Da to, kar nam je narava dala, ohranimo za naslednje rodove pa če je ta naša zemlja kmetijska preživela toliko vekov Slovence, mislim, da smo dolžni jo tudi ohraniti v taki kondiciji, da bo lahko še kakšno stoletje naprej preživela Slovence, da ne bomo odvisni od uvožene, slabe, napol sintetične hrane, ker imamo dosti kvalitetne doma in dosti pridnih ljudi, ki lahko to pridela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravi naj se gospod Marko Ferluga. Izvolite, gospod Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki Ministrstva za finance, kolegice in kolegi! Seveda sam v osnovi podpiram korak, da se v Republiki Sloveniji uredi stanje na nepremičninskem trgu oziroma na nepremičninskem področju, ki je dejansko neurejeno. Sem pa proti novim davkom, ki so trend obremenjevanja državljanov Republike Slovenije v stalnem dviganju obveznosti in dejansko višanju dajatev, in seveda to je korak k temu. Mnenja sem, da davek na nepremičninskem delu ne bi smel povišati sedanje osnove, to se pravi v tistem delu, ki ga zaračunavajo občine, ki ga zaračunava Ministrstvo za kmetijstvo v obliki katastrskega dohodka; skratka, da se ohrani ta raven, seveda pa z ureditvijo in dobro evidenco in vrednotenjem teh nepremičnin v Republiki Sloveniji. Tako se zavedam, da je to pomemben korak, vendar pa mora biti, bi rekel, ali pa v obzir je pa treba vzeti, jaz bi rekel šolo iz leta 2014, ko je dejansko bil zakon o obdavčenju nepremičnin s strani Ustavnega sodišča zavrnjen. Rekel bi, to je primer, katerega si je treba vzeti zelo dobro za vzor pri pripravi v tem delu. Berem te obrazložitve v samem zakonu, kjer se predvidevajo nove rešitve z doslednim vrednotenjem zemljišč po njihovi namenski rabi. Imamo dve vrsti zemljišč; imamo kmetijska zemljišča, ki so stavbno zazidana, in imamo nezazidana stavba zemljišča, ki so v tem momentu, dokler še niso zazidana, v kmetijski rabi, kar je seveda ekonomično, kar je seveda logično. Tako tu povsem razumem, ni mi pa povsem jasno, kajti z tem zakonom se pa ukinja status zemljišča, na katerem je mogoče graditi. Kateri status je tisti oziroma katero zemljišče je tisto? Lepo piše, ukinja se status zemljišča, na katerem je mogoče graditi. Verjamem, da se bodo evidence vzele tudi iz Ministrstva za kmetijstvo, kjer je dejansko razvidna dejanska raba določenega zemljišča, raba kmetijskega zemljišča in sem tudi navedel, da določena kmetijska zemljišča so zazidana; ali z dovoljenjem upravnih postopkov ali ne. Različno. In teh zazidanih zemljišč je kar nekaj. Prosil bi za pojasnilo te nejasnosti, katera zemljišča bomo ukinili oziroma status zemljišča. S tem zakonom se ukinja status zemljišča, na katerem je mogoče graditi. To mi iz obrazložitve ni jasno. Bilo je opozorjeno že na vrednotenje kmetijskih zemljišč. Iz vrednotenja, bi rekel, tam pred pripravo zakona o obdavčenju nepremičnin pred letom 2014 so bila različna kmetijska zemljišča ali pa tudi zelo podobna kmetijska zemljišča nerazumno ovrednotena, povsem nerazumno. Odstopanja so bila, da ne rečem desetkratna, več kot desetkratna odstopanja; skratka, razlike so bile nerazumna. Je pa treba se zavedati ali pa nekako dajem sugestijo za občutno pozornost. Verjamem, da za določena ravninska zemljišča bo velik interes in tako naprej, ampak že sedaj opozarjam, da z vrednotenjem kmetijskih zemljišč ne bomo storili koraka k temu, da se bodo vsa ostala zemljišča, razen teh ravninskih in najboljših kmetijskih zemljišč, da jih ne bomo spravili v tako stanje, da ne bodo več obdelana. Ker dejansko nobeden ne bo hotel biti lastnik teh zemljišč. Tega se je treba zavedati. Takih zemljišč v Sloveniji je dve tretjini oziroma če rečem ali pa ocenim z drugega vidika, subvencionirati bi bilo treba take lastnike zemljišč, da bodo obdelana. Pa potem se zavedam, da so tudi posebne kategorije zemljišč, kot so določena izpostavljena zemljišča, višinske kmetije in tako naprej. Tako je tu spekter zelo občutljiv in v Sloveniji tako raznolik pri vrednotenju kmetijskih zemljišč in posebno je tu biti izjemno pazljiv. Vsekakor ne sme biti to v tem segmentu kmetijskih zemljišč nova osnova za povišanje davkov. Poglejte, že ta trend višanja davkov, ki sem ga v začetku izpostavil, se ne poudarja veliko, že za leto 2018 je nekaj manj kot milijardo več prihodkov. Velika večina teh prihodkov je na osnovi povečanja davkov za državljane Republike Slovenije na različnih področjih. S tega stališča se je treba samo vprašati, kako dolgo bo gospodarstvo to višanje davkov še zdržalo in kako dolgo bodo še državljani zdržali to višanje obdavčitev tudi na vseh drugih področjih. Vrednotenje nepremičnin je korak k temu in tu je treba najprej z izjemnim občutkom, z izjemno pazljivostjo narediti, urediti pošteno evidenco in potem šele sprejemati, ali sploh iti v obdavčitev tega ali ostati na sedanji ravni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in ekipi in vsem ostalim nadobudnim poslancem! Mi smo vsi za ta zakon, ampak potem takoj začne ampak, tri pikice in tako. Tako kot pri vseh zakonih, tako se zgodbe vedno ponavljajo. Zakaj smo šli v Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin? Čisto enostavno iz enega preprostega razloga, zato ker je bilo treba prenoviti to zakonodajo, kot prvo, in kot drugo so se naslovili tudi očitki Ustavnega sodišča o neustavnosti tega veljavnega zakona, ki je kao kršil načelo zakonitosti in tako dalje in tako dalje. Se pravi, Zakon o množičnem vrednotenju. Šele s posodobitvijo tega vrednotenja in s tem novim zakonom bo izpolnjen tale osnovni in zame zelo pomemben pogoj za možnost uporabe podatkov o posplošeni vrednosti nepremičnin, ki naj bi bilo tudi namenjeno za bodoče določanje davčne osnove in da bo primeren tudi za sistem tega davka na nepremičnine, za katerega vem, da so državni sekretar in njegova ekipa precej garali. Žal se mu je pač naša koalicija – vsi skupaj, vsi trije partnerji – nekako odrekla zaradi tega in onega. Rekel bom, da predvsem zaradi volitev, da ne bi koga užalili in da ne bi zmanjšali števila volivcev. Ampak mislim, da je bistveno povedati to, da je bil ta zakon o nepremičninah izredno pomemben, zato da bi dejansko lahko imeli nek dober nastavek za to, kar imamo do sedaj, in sicer nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, davek na premoženje fizičnih oseb in pristojbine za vzdrževanje gozdnih poti. Vse to imamo zdaj v tem starem, ki so trije nepovezani, neusklajeni sistemi, sicer se pa vse to steka v občinski proračun in za kar mislim, da so občine oziroma bi morale biti občine kar precej zainteresirane. Sam zakon je kar precejšen špeh, je precej tehničen zakon, tako da za tiste, ki se ne razumejo v to – med katere spadam tudi jaz seveda, da ne bo pomote –, da ga je težko razumeti. Važno je pa to bistvo, ki se ga nekako hoče na nek način prikazati in dopovedati; in sicer, kaj naj bi sistem množičnega vrednotenja prinašal. Se pravi, bistven pomen je transparentnost trga nepremičnin. Tukaj so te enotne evidence podatkov o nepremičninah, ki bi bile javno dostopne, seveda. To stalno spremljanje tega trga nepremičnin, ki kot smo videli, tudi precej niha, tudi odvisno od gospodarskih in političnih aktualnosti, da so javno dostopne ocene vrednosti nepremičnin, kakor sem že prej omenil, da so, kar je pomembno, zanesljive informacije za potencialne investitorje in tudi da so vsi deležniki tega nepremičninskega trga nekako obveščeni in da se zmanjša ta možnost nekega netržnega obnašanja. Informacije so tudi za prostorski razvoj, kar ni zanemarljivo pri nas. In enakost obravnave teh enakih nepremičnin, mislim, da je to, kar prinaša ta davek na nepremičnine, in je zelo pomemben, in tukaj so nekako elementi, na katerega se to naslavlja. Ko govorimo o tem, da je to nastavek za bodoči davek na nepremičnine, gre tudi za neko spodbujanje racionalnega ravnanja s temi nepremičninami. Tudi, kar je zame zelo pomembno in mislim, da zato bi morale biti občine oziroma, po mojem, tudi so občine zainteresirane, da je možnost kot nek vir zagotavljanja nekih stabilnih prihodkov občin, predvsem za investicije, kar ni zanemarljivo. Se pravi za gradnjo gospodarske in družbene infrastrukture in seveda ostalih občinskih investicij. Jasno je, da so pomisleki. Tukaj imam kar nekaj dopisov samih občin, kjer imajo neke svoje pripombe, kot je pri vsakih zakonih, ampak mislim, da se to z nekim usklajevanjem še zmeraj da nekako priti na nek isti imenovalec. Mislim, da je pravilno zastavljeno in da je koncept pravilno zastavljen, za kar se še enkrat zahvaljujem državnemu sekretarju in ekipi. Vem, da je močno garala na tem, ker to je vedno taka, bom rekel v navednicah, škatljiva zadeva, predvsem pa tisto, ko bo enkrat, če bo, ta davek na nepremičnine, ki se ga vsi otepajo, ne vemo, zakaj, in vemo, kakšne perturbacije politične je že v preteklosti to delalo, ampak mislim, da enkrat bi morali priti na čisto in enkrat postaviti nek red. To je sedaj samo en košček mozaika, ki se nekako združuje v to enotno razumevanje in delovanje davčnega sistema. Mislim, da je treba to zadevo podpreti in v tej smeri nadaljevati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi naj se gospod Ivan Škodnik. Izvolite, gospod Podkrajšek.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Cenjene kolegice in kolegi, gospod državni sekretar s svojo ekipo! Ko govorimo v Državnem zboru o Zakonu o množičnem vrednotenju nepremičnin, se prav gotovo strinjam s tistimi, predvsem s svojim kolegom, ki je predstavil stališče Slovenske demokratske stranke, da je pač to en vhod v nepremičninski davek. K temu bi dodal, da so to velika vrata, ki odpirajo ta hodnik do nepremičninskega davka. Seveda se strinjam z vsemi tistimi – prav gotovo je bilo mnogo dela, da je do tega gradiva prišlo, da ni padlo iz omare. Tako je državni sekretar tu [[…]]Prav gotovo drži, tudi z vsemi vašimi sodelavci. Je pa dejstvo, da tudi to drži, da kot so moji kolegi povedali v tem državnem zboru, da imamo na tem področju veliko neurejenega. To drži. Veliko neurejenega imamo tudi na različnih področjih v tej državi. Ko govorimo o davku in ko sem govoril o tem hodniku v nepremičninski davek, se prav gotovo moramo spomniti leta 2014, ko je Ustavno sodišče prižgalo rdečo luč temu davku. Živimo v državi, tudi državni sekretar je povedal, da imamo ovrednoteno to premoženje na okoli 120 milijard. To je seveda velika velika številka, ki si je prav gotovo vsi ne znamo predstavljati. Imamo pa tudi na eni strani tiste, ki imajo teh objektov, nepremičnin mnogo, velikokrat tudi nepotrebnih. Na drugi strani pa imamo ljudi, ki imajo tiste osnovne nepremičnine in zelo težko plačujejo dajatve za te nepremičnine. Velikokrat se tudi zgodi, ko srečaš koga, ki je v preteklosti imel možnost, da je prišel do neke nepremičnine, ki je prav gotovo prebogata, prevelika, seveda nekdo potem pride tudi v čas, ki pa tega več ne zmore. Je pa dejstvo nekaj, to ugotavljamo vsi skupaj že nekaj časa, da tudi skozi ta predlog zakona – pozorno sem poslušal tudi vsa koalicijska stališča, tudi poslanke in poslance iz koalicije, ki so razpravljali zelo previdno. Predvsem sem bil zelo pozoren, ko sem poslušal predsednico Odbora za finance. Je bila dosti previdna. In tudi sam bi se tu ustavil pri tej previdnosti. Dejstvo je, da preveč nalagamo gospodarstvu bremen, največkrat to več ne zmorejo. Ali pa se to posledično prenaša na zaposlene, seveda, ko govorimo, zakaj zaposleni s tistimi minimalnimi plačami ne morejo dobiti večje plače. Pa prav gotovo živimo v času v tej Sloveniji, ko preveč obremenjujemo – mislim, da ni pravi izraz, ker ljudje smo vsi isti – tiste, ki imajo najmanj, ki težko živijo. Zato imam pri tem Predlogu zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin veliko pomislekov in se res bojim, da smo v hodniku in da s tem, če boste, spoštovane poslanke in poslanci, seveda s tipko za ta predlog podprli, dali možnost Vladi, da pride do tega zakona o nepremičninskem davku. Pa vem, da vedno niso temu krivi tisti, ki so zaposleni na ministrstvu, ampak največkrat pride, da me bodo vsi razumeli, ki me poslušajo, befel, da pa če pride, da je treba priti do tega cilja. Ko prihajamo do tega cilja, seveda največkrat pa ne želim govoriti všečno, pozabljamo na tiste, ki najtežje živijo, in pozabljamo na tiste, ki smo jim že v preteklosti naložili preveč bremen. Največkrat je zgolj cilj, da se ta zakon, zdaj ta, potem pa tudi nepremičninski zakon, spravi pod streho, preide v veljavo, potem pa tako nihče več ni odgovoren. Seveda tudi poslanke in poslanci potem neradi slišimo, ko nas ljudje ustavijo na pločniku ali svojem kraju, da smo za kaj odgovorni. Tudi današnja razprava se mi takšna zdi, umirjena, tiha, previdna, ampak vse kaže, da s tem, s to klimo, umirjeno, se lahko zgodi, da bo ta zakon šel v veljavo, posledično pa večja bremena za naše ljudi. Se pa prav gotovo strinjam in bom vedno stisnil tipko za, ko bomo na področju davkov znali pobrati davke od vseh. Spoštovani državni sekretar, cenim vas, prav gotovo ste tisti, ki poznate situacijo v Sloveniji, da eni davke plačujejo, eni dobijo za 100 ali pa 200 evrov tudi izvršbe, slišali smo že tudi kdaj, da so izgubili nepremičnine, ko danes govorimo o nepremičnini, so pa ljudje, ki v državi ne plačujejo milijonskih davkov, celo imamo ljudi, katerim se po več milijonov odpiše teh zadev. Zato cenim današnjo previdnost v tej dvorani in velike pomisleke, da ne bomo zašli na napačen hodnik, ki vodi v nepremičninski davek. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec. Izvolite, gospod Škodnik.
Hvala za besedo, predsedujoči! Spoštovani državni sekretar z ekipo, kolegica in kolegi poslanci! Danes seveda govorimo o Zakonu o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki bo seveda nekako temelj ali pa osnova, kjer se bodo uredila pravila, postopki in merila za množično vrednotenje nepremičnin z namenom, kasneje z drugim davkom, da bi bile te stvari oziroma te nepremičnine čim bolj pravično obdavčene. Seveda pravila, postopki, merila. Upam, da ste se vsi zamislili in da sodelujejo tu strokovnjaki z različnih področij. Govorim zato, ker ta pravila bodo na koncu odigrala tisto vlogo takrat, kadar bodo vsi akterji, ki bodo tu sodelovali, iz tistih področij. Danes smo govorili o področju kmetijstva, da je eno tako pereče, drugo je na splošno gospodarstvo. Če bodo ta merila tako narejena, da bodo potem ti davki, o katerih govorimo, pravični in realni, potem je v redu. In prav je, da do tega pridemo. Do teh meril je seveda treba priti, ki so osnova za davke, in do teh davkov bo prav gotovo v neki prihodnosti, seveda z nekim drugim zakonom, prišlo. Danes pa moramo povedati, da so nepremičnine obdavčene s tremi dajatvami – davek od premoženja, nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, pristojbine za vzdrževanje gozdnih cest in tako naprej. Če se vrnem nazaj h kmetijstvu najprej, kasneje se bom še dotaknil drugega gospodarstva [[…]]Tiste kmetijske površine in seveda tudi gozdovi, od katerih posamezniki živijo, delajo in je to dohodek, bo seveda treba na nek način primerno oceniti, da ne bodo ti davki kasneje res previsoki zaradi tega, ker je bilo že omenjeno, da se podeželje zarašča, mi pa vemo, da moramo podeželje ohranjati, ker se to navezuje tudi na področje razvoja turizma. Sam prihajam s podeželja, sem tam živel dolgo obdobje, na kmetiji in stvari tudi še zdaj spremljam, se pogovarjam s kmeti in različnimi ljudmi in nekako vem, da dohodek, ki je ustvarjen na kmetiji, ni tako enostavno pridobljen, kot si marsikdo misli. Velikokrat govorimo, na kmetijah je fino, smo bili na obisku, smo fino jedli, zdaj bodo koline, in tako naprej. Vse to je lepo, je prijetno opravilo, ampak, da do tega prideš, je treba kar krepko delati, veliko vlagati, ne samo eno leto, desetletja. Treba se je odrekati dopustom, delati ob praznikih in tako naprej. Skratka, kmetijstvo je neko posebno področje. Vem, da se bodo te stvari upoštevale, in upam, da tako, da ne bodo negativno vplivale na padec podeželja še v tej smeri. Se moram pa popolnoma strinjati z Zvonkom Lahom in Ljubom Žnidarjem, ki sta govorila pred mano, da bo treba zelo paziti pri kmetijskih površinah, ki imajo status zazidljivih površin, vendar se na njih zemljišča obdelujejo, je to prihodek za kmetijo in je razlika med tistimi, ki so gradbene parcele, ki so komunalno opremljene in tako naprej. Zdaj bo marsikdo rekel, da zakaj pa imajo kmetje potem tiste gradbene parcele. Velikokrat sami pri tem niso sodelovali in so z raznimi odloki pa določena območja tudi zazidljiva in tako pravzaprav ovrednotene. Nekateri kmeti tega niti ne vedo, šele takrat, ko bodo dobili davke, bodo videli, da je to tako. Če grem na gospodarstvo [[…]]Še danes sem govoril z enim kolegom, podjetnikom, ki mi je nekako razlagal, da je treba gospodarstvo razbremeniti. Upam, da s temi raznimi davki ne bomo še dodatno obremenili gospodarstvo, ker vemo, da je treba v gospodarstvu ustvarjati, da je treba vlagati v neke objekte in da če so osnova neki objekti za proizvodnjo, da bodo potem po teh merilih, ki bodo kasneje osnova za davek, da bo to res pravično, pravilno ocenjeno, da ne bo prišlo do tega, da bodo dobili ti podjetniki ogromne davke in jih bo potem odvračalo in ne bo motiviralo za proizvodnjo. Se bi pa ustavil na področju vplivov na okolje. Tudi tu bi se morali vsi zavedati, ko govorimo o davkih v gospodarstvu [[…]]Glejte, ni vseeno, če primerjamo izdelke iz železa, aluminija, cementa, lesa. Na koncu izdelki, ki so izdelani iz teh materialov, imajo enak davek, ampak ko pa pogledamo, kakšen je vpliv na okolje, recimo primer cementa, plastike, kjer je oddajanje CO₂ do petdesetkrat večje, pri lesu pa je obratno, les akumulira CO₂. Tako bo treba na tem področju marsikaj storiti in seveda tudi regulirati in postavljati davke v taki smeri, da bo to pravično. Mi se moramo zavedati, da moramo podpirati proizvodnje, ki ne vplivajo negativno na okolje. Mi se moramo zavedati, da imamo otroke, da imamo vnuke, da bodo lahko tudi oni kasneje za nami živeli. O tem okolju velikokrat govorimo, govorimo, zgodi pa se pravzaprav nič. Mislim, da se bodo določeni odgovorni morali konkretno odločiti in tudi oceniti, katera proizvodnja ni primerna in je škodljiva, bodo pač šparali, če bodo s proizvodnjo nadaljevali, pač toliko več plačati. In to bo treba narediti prej ali slej, če hočemo podpirati zdrave in tiste proizvodnje, kot sem že prej omenil, kot je lesna industrija. Do lesne industrije pa praktično nimamo nobenega posluha. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospod Uroš Prikl. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegi, kolegice, vsem skupaj en lep pozdrav! Moram reči, da bom z veseljem še enkrat poslušal, čeprav smo ga deloma že dobili, ko smo se z določenimi predstavniki Ministrstva za finance sestali v poslanski skupini, zakaj je ta zakona potreben. In drugo vprašanje, tudi na tega smo deloma že dobili odgovor, vemo, da je bolj politične kot vsebinske razprave vreden, ta odgovor pa je, zakaj zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin danes na klopi, z zakonom o davku na nepremičnine pa bo verjetno ena druga vlada, in to ne prej kot leto obsorej. Sam osebno sicer mislim, da bi morali ta dva zakona sprejemati in o njima razpravljati istočasno, seveda pa v obeh zakonih lahko pustimo tako imenovane prehodne in končne določbe, da lahko z zakonom o davku na nepremičnine pustimo čas, da se z zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin prime in izvede v praksi. In, ja, ta zakon je potreben, kajti če samo pogledamo ne samo pojme, ki jih ta zakon opredeljuje, gre za neko zelo vsebinsko materijo, ki posega v bistvu v vsakega državljana, naj si bo na nekoga, ki ima lastnino, naj si bo to gozd, kmetijsko zemljišče, stavbno zemljišče, zazidljivo parcelo, hišo ali pa morda ne nazadnje živi v blokovskem naselju, kjer pa je prav tako smiselno, da ljudje poslušajo, kaj se s tem zakonom dogaja in kaj se bo verjetno dogajalo tudi z zakonom o davku na nepremičnine. Tudi naslednje zadeve, ki so v tem zakonu, na primer načini vrednotenja, da se trije načini uveljavljajo, način tržnih primerjav, na donosu zasnovan način in nabavnovrednostni način. Tukaj imam osebno že deloma probleme. Način tržnih primerjav. Jaz imam srečo, ker imam za podpredsednika v občinskem odboru zelo sposobnega nepremičninskega posrednika. Ko sem se sam zanimal za nakup določenih parcel in sem ga vprašal, kaj je ključno pri nabavi parcele, je rekel, da so ključne tri zadeve: lokacija, lokacija, lokacija. Ko se za lokacijo odločiš, sem ga vprašal, kaj je ključno. Tri zadeve: cena, cena, cena. Sem rekel: »Ja in kaj pa potem?« »Ah,« je rekel, »tukaj je pa stvar dogovora, Janez hoče X, Jože želi Y, tukaj vmes je pa stvar dogovora.« Ko vemo, da predvsem na področju nepremičninskih zadev prihaja do tudi veliko špekulacij, imamo pa problem s tržno primerjavo oziroma, kot je napisano, je to statistična zanesljiva ocena tržne vrednosti. Če imamo tukaj še ta vidik, zakaj pa ima Janez v naselju naslov 100 in Jože, ki ima naslov 101, pa sta istega leta naredila hišo, hiše so celo v naselju približno enake, pa eden reče, glej, jaz sem dobil pa tak izračun,drugi pa, jaz pa tak izračun. Pa oba pravita, ja, pa moj izračun ni pravilen, pa moj izračun ni pravilen. Če pa vprašate, čigav izračun pa je pravilen, pa rečeta oba, ja, vrednost moje hiše je pa takšna, drugi pa reče, ja, po mojem mnenju je pa vrednost moje hiše takšna. In potem imamo nekoga drugega, ki želi to kupiti, pa reče, ja, spoštovani, moja tržna vrednost je pa tista, ki jo bom jaz dal za to hišo. Skratka, ta tržna vrednost je zelo diskutabilna. Zakaj opozarjam na te zadeve? Ker ta zakon bo imel za posledico zakon o davku na nepremičnine. Če je v tem zakonu ta zelo vsebinska materija, za kar gre tudi priznanje Ministrstvu za finance, da ste zakone, ki so že bili na tem področju, pregledali, se jih sploh upali lotiti, da ste zelo tankočutni, kajti z določenimi zadevami imamo lahko probleme potem ne samo v teh podzakonskih aktih, ki ste jih pripravili, ampak pri davku na nepremičnine. Saj veste, ljudje se razburijo zaradi enega evra pri tem davku, zaradi dveh evrov pri tistem davku, zaradi dviga cen treh evrov pri tistih storitvah in tako naprej. Če govorimo o nekih nepremičninah, kjer imamo vrednosti od nekaj evrov za nekaj kvadratnih metrov kmetijskega zemljišča, pa do, na primer, če samo pogledamo kakšen spletni portal milijonskih zneskov, in če imamo tukaj probleme s tem vrednotenjem, z modeli vrednotenja, potem se nam lahko vse podre. Vemo samo eno stvar, intenca države je, da čim več pobere. Ko govorimo, da intenca države je, da čim več pobere, niti ne vemo, kam bo šel ta davek na nepremičnine. Lahko se naslednja vlada, kar si je ta vlada zamislila, da bo naslednja vlada to naredila, odloči za vsaj tri modele. Lahko reče, da ta davek gre v državni proračun in pustite nas pri miru. Ena takšna avtokratska oblast bi verjetno to naredila. Ena bolj zmerna bi že rekla, dajmo polovico občinam, polovico državi. Verjetno najbolj pošteno pa bi bilo, da bi šel ta davek takoj nazaj v občinske proračune. Pa verjetno bodo še tam problemi, ker bodo kakšni občinski svetniki rekli, »joj, poglej spoštovani župan, ni pametno, da vržemo vse v integralni proračun, ker potem župan dela s tem denarjem kakor hoče«. Če pa daš v neke namenske vire, odpreš določene postavke in rečeš, recimo, 10 % iz pridobljenega davka na nepremičnine bo šlo izključno za ta segment, 10 % za ta segment, določen del pa tudi morda v integralni proračun, so zadeve že veliko bolj sprejemljive. Tudi za ljudi, ki bodo plačali davek. Če bo nekdo plačal nekaj tisoč evrov davka, ob zavedanju, da bo plačal v občinski proračun, bo verjetno veliko lažje dal, kljub temu da se bo spraševal, zakaj ker bo rekel, okej, vsaj poznalo se bo. Pa lahko potem zahtevamo od občine, da uredi to cesto, da uredi tisto zadevo. Skratka, ljudje se veliko bolj kot pri državnem proračunu počutijo, kar so nekateri celo predlagali, participatorno sprejemanje proračuna. Ko gledamo tukaj že te naslove členov, Sestavine modela vrednotenja, Merila za usmerjanje modelov vrednotenja, potem sem si zapisal še naprej, veliko je teh vsebinskih momentov v tem zakonu, na katere res upam, da bo Zakonodajno-pravna služba dala konkretne odgovore ali je vse v redu ali ni. Potem pa, to pa je apel predvsem predlagateljem zakona in koalicijskim poslancem, kajti od vas je največ odvisno, da boste gledali Zakonodajno-pravno službo, njihovo mnenje kot nek ne ne bodi ga treba, ampak neko vsebinsko zadevo, da se zadeve tehnično uredijo. Ni smisel, da imamo probleme s podzakonskimi akti in potem z davkom na nepremičnine, predvsem verjetno vsi skupaj upamo, da ne bi imeli še enkrat kakšnih negativnih izkušenj z Ustavnim sodiščem in z njihovimi odločitvami. Tukaj pri tem zakonu sem si zapisal še dva člena, sodelovanje občin. Občine sodelujejo pri pripravi predloga modelov vrednotenja. Občine se pozove, da v 30 dneh od dneva prejema organu vrednotenja dajo svoje pripombe. Zdaj približno vemo, kako poteka delovanje občine. Imamo super župane, super občinske svete, ki imajo sprejete proračune oktobra, novembra. Imamo občine in župane, ki imajo sprejete občinske prostorske načrte, imamo pa tudi župane in občinske svete, ki sprejemajo proračune glede na to, koliko so jim finančna konstrukcija podira, pa jo rešujejo bolj kot ne sproti, in imamo tudi župane, ki ob omembi občinskega prostorskega načrta padejo v nezavest, ker rečejo, joj, samo tega mi ne dati, ker že pet let, šest let, sedem let se ukvarjamo s tem. Ali pa imamo župane, ki sprejemajo občinske prostorske načrte, jih dajo v najnižji predal in potem nimajo pojma, kaj se naj bi jim sploh dogajalo, ker niso imeli niti pojma, kaj so želeli z občinskim prostorskim načrtom sprejeti. Tako da me tukaj zanima, ko govorite o sodelovanju občin, kaj to vsebinsko pomeni za občine, pa verjetno tudi kaj to finančno pomeni za občine, ali je ta 30-dnevni rok, glede na to, da govorite o tem zakonu, potem pa bo šele davek na nepremičnine, morda malo prekratek. Saj veste, razen kakšnih izrednih občinskih sej se po navadi enkrat na mesec oziroma po navadi devetkrat do maksimalno desetkrat občinski sveti sestanejo. Če bodo pozvani in v roku 30 dni, me je strah, da že tako bodo župani zadevo bolj z levo jemali. In če bo še hiter rok, bo še bolj tako skrpucalo nastalo tudi tisto, za kar bodo občine celo pripravljene sodelovati. Tako da morda, spoštovani predstavniki ministrstva, malo več o tem, kaj se pričakuje od občin, tako vsebinsko kot finančno, in kaj lahko občine od vas pričakujejo – morda kakšno pomoč? Ali pa bo šlo bolj za enosmerno komunikacijo, občine uredite, pošljite? Ali bo morda ministrstvo že kaj posredovalo in uredilo? Druga stvar, o kateri smo že deloma diskutirali, pa je ugotavljanje posebne okoliščine. Tukaj piše, katere so vrste okoliščin, upravičene osebe in pa kaj sploh so posebne okoliščine. Danes so že bili omenjeni določeni malo večji državni projekti ali situacije, ki verjetno zelo vplivajo ne samo na tisto konkretno zemljišče, ampak tudi na malo širši kontekst znotraj kraja, znotraj občine, morda tudi znotraj regije. Jaz moram reči, da zadnjih pet dni razmišljam, kako lahko Ministrstvo za okolje in prostor reče, da v usedlinah tistega potoka v Kamniku pri Kemisu so rakotvorne snovi, ampak če ljudje tega ne bodo pili in če to ne bo prišlo v podzemlje, je zadeva super. Pa pustimo ob strani okoljsko pa zdravstveno problematiko, ki takšen dogodek naredi. Poglejte na ceno nepremičnine. Ali pa primer Magna. Eni bodo rekli, da bodo povišali cene za nepremičnine, eni pravijo, da bodo razvrednotili cene. Na drugi strani pa poglejmo konkreten primer iz Posavja. Jaz sem iz Sevnice. Nuklearna elektrarna Krško. Ko sem se vozil v srednjo šolo v Brežice, sem jo vsak dan dvakrat videl. Tisti, ki se malo spoznamo na energetiko, rečemo prav, super, da imamo nuklearno elektrarno, prav je, da imamo tudi kaj drugega v Posavju. Če pa vprašate ljudi, ki tam blizu živijo, pa boste videli njihovo mnenje. Poznam primer, ko je država preko podjetja kupovala tako kmetijska zemljišča, predvsem pa same nepremičnine od tamkajšnih prebivalcev zaradi širitve, zaradi odlagališča, kakšne so bile ocene po Gursu. Za zjokat! Skoraj nič vredne. Na srečo je bila potem to državno podjetje toliko lokalno, okoljsko in pa, bom rekel, zdravokmečkorazumsko, da je dalo ljudem neke zmerne cene za te nepremičnine oziroma jim je zagotovilo, da za takšno ceno, kot jo oni vrednotijo, jim bodo pa postavili drugje hišo oziroma takšen bo njihov vložek. Pri teh posebnih okoliščinah je treba biti zelo pozoren, ker me zanima, kdo bo ugotavljal, ko piše, da za posebno okoliščino morajo biti naslednji pogoji:da »se zaradi njenega vpliva posplošena vrednost enote vrednotenja, na katero posebna okoliščina vpliva, spremeni za vsaj 20 % oziroma za več kot 200 tisoč evrov«. Jaz mislim, da ta drugi del, za več kot 200 tisoč evrov, jaz tako malo po kmečko razmišljam, dajte to ven. 20 % je 20 %. Če gre tudi za, na primer, hektar kmetijske zemlje, kjer se v njegovi okolici nekaj zgodi, je cena tega zemljišča 20 % posebna okoliščina. Ali pa če gre to za neke objekte, ki imajo milijonske vrednosti. Ker ne razumem, ali za vsaj 20 projektov oziroma za več kot 200 tisoč evrov. To pomeni de facto, da bo za vsak 20 % več, ali to pomeni samo za tiste, ki imajo 200 tisoč evrov. Pa se bom spet vrnil k Janezu in Jožetu. Za nekega Janeza, ki mu je Gurs ocenil vrednost nepremičnine 100 tisoč evrov in se zgodi neka okoliščina v tem rangu 20 %, bo za vsak evro, ne bom rekel, da za 10 ali pa 100 ali pa tisoč evrov gledal, koliko se mu bo spremenila vrednost nepremičnine. Če vemo tukaj, da gre za ta človeški faktor, kaj se bo zgodilo, potem je treba zelo trezno razmisliti, na kakšen način dati posebno okoliščino in kako jo ovrednotiti. Preden grem še na kmetijski del, sam sem predsednik Odbora za kmetijstvo in dobivam ogromno dopisov ne samo zaradi tega zakona, ampak tudi zaradi ostalih zadev na področju kmetijstva. Jaz upam, da se je prej poslanka Desusa zmotila, ko je rekla, kje je istočasnost obeh zakonov, da so v Poslanski skupini SDS za to, da se oba zakona, torej zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin in zakon o davku na nepremičnine obravnavata istočasno. Mislim, da sem tako slišal. Če je to res, spoštovani poslanci koalicije, vas danes javno sprašujem, kaj ste storili, da bi do tega prišlo oziroma ali potemtakem ne drži tisto, kar ni več niti javna skrivnost, ampak vsi vemo, da je predsednik vaše stranke zahteval kot politični maček približno s takšnimi besedami, češ, ni šans, da zakon o davku na nepremičnine sprejmemo v tem mandatu, naj ga naslednja vlada sprejme, kadar želi. Danes v stališču pa ste rekli da obžalujete, da nista istočasno oba zakona pred nami. Pa me zanima, kaj je resnica. Ali pa je resnica takšna, kot je po navadi, da eno so besede pred javnostjo, »mi obžalujemo«, zadaj pa žuganje, da ni šans, da se sprejme v tem mandatu, ker bližajo se državnozborske volitve, davek na nepremičnine, »ljudje nas bodo raztrgali«. Tukaj bi verjetno sam celo podprl to tezo, da je Karl Erjavec, kot nekdo, ki je človek za vse vlade, to tudi na vladi izpogajal. Ampak o tem naj kaj povedo poslanci koalicije, predvsem pa morda poslanci Desusa. Zdaj bom šel na kmetijski del. Pridobil sem dve informaciji. Jaz moram reči, da zelo dobro sodelujemo kot odbor in sam kot predsednik odbora s Kmetijsko-gozdarsko zbornico Slovenije. Tukaj imam gradivo s 24. julija 2017. Kmetijsko-gozdarska zbornica predlaga upoštevanje kmetijskih in gozdnih zemljišč kot posebnih proizvodnih sredstev. In potem, da Vlada v Predlogu zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin ni upoštevala glavnih stališč Kmetijsko-gozdarske zbornice in tako naprej. Pa me zanima, kot rečeno, je tukaj je datum 24. julij 2017, ali se je od julija, to je 3 mesece kasneje kaj spremenilo. Zakaj pa mislim, da se ni veliko spremenilo, pa je dopis s 30. 9., ko so na Kmetijsko-gozdarski zbornici dali kar nekaj pripomb. Pa me zanima, kaj je storjeno. Zakaj govorim o kmetijstvu,kot o posebni temi, z vsem spoštovanjem do gospodarstva, pa do fizičnih oseb, pa do lokalnih skupnosti, govorim zato, ker imam pred sabo zakon, ki ga je sprejela ta vlada, ki je dala kmetu nov davek. Reče se mu Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, kjer smo poslušali, da ne bo šlo za dvig davka, ne bo šlo za dvig davka. Kaj je ključna poanta? Kmetje se sprašujejo, ali bomo poleg tega zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka dobili še nov davek, zakon o davku na nepremičnine. Skratka, dva davka. Ali bo varianta, da se z dnem, ko bomo, upam, da v naslednjem mandatu, čim prej sprejeli zakon o davku na nepremičnine, kajti to pa je dejstvo, kar ne narediš prvo leto, potem zamudiš ostala tri leta, se bo ta zakon umaknil ali pa bo v zakonu o davku na nepremičnine izpadlo področje kmetijstva in podeželja? In kar je ključno, kmetje se bojijo, pa bom uporabil grdo besedo, takšnega natega, kot ga določa 16. člen Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, citiram: »V letu 2017 se katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan pripišeta v vrednosti 40 %, v letu 2018 v vrednosti 55 % in v letu 2019 v vrednosti 75 % katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji pan.« Pa če vemo, kako se izračuna katastrski dohodek, vemo, kaj lahko pričakujejo kmetje v letu 2019. Ampak v letu 2019 oziroma 2020, ko bodo šteli za 2019, ne bo nobenih volitev, verjetno niti podobne ali vsaj enake vlade zagotovo ne bo in tako naprej. Zato se bojijo, da namesto kakšnih sladkih obljub pri davku na nepremičnine bodo dobili notri takšno grozoto, kot je v tem zakonu bilo napisano. In če še vemo, da je Kmetijsko-gozdarska zbornica, Sindikat kmetov, predvsem pa Zveza lastnikov gozdov opozarjala na problem, ki se mu reče rastiščni koeficient, ko so imeli amandmaje na to temo pri Zakonu o katastrskem dohodku v smislu, poglejte, pa saj vi sploh ne veste, kaj nam boste računali, in imajo sedaj v praksi ogromno problemov, ko morajo sami dokazovati, da to, kar je v praksi izračunano, ni tudi to, kar je v praksi na terenu. Vsi vemo, kaj je rastiščni koeficient, podatek o proizvodni sposobnosti gozda. In če pogledamo naš gozd, verjetno če bo šla zadeva z lubadarjem tako naprej, da bo celoten gozd potreben takšne zakonske dikcije, kot je zakonska dikcija posebna okoliščina, kajti skoraj vsakemu drugemu gozdu v Republiki Sloveniji se je v zadnjih dveh, treh letih zagotovo zmanjšala cena zaradi lubadarja, ki je prišel skoraj že vsepovsod. Na Koroškem so ga letos že imeli, bil sem na Pokljuki, so kmetje vestno delali in tako naprej. Zanima me, ko razmišljate v drugi fazi z uvedbo zakona o davku na nepremičnine, kaj bo s katastrskim dohodkom. In zadnja stvar, ko smo že pri katastrskem dohodku in gozdovih, me zanima, ali ste pri tem zakonu sodelovali s podjetjem Slovenski državni gozdovi. Sam osebno bom zelo spremljal, tako kot spremljamo delovanje tega podjetja, kakšne bodo ocenjene vrednosti podobnih gozdov v lasti Janeza ali v lasti podjetja Slovenski državni gozdovi, ker imamo zelo slabe izkušnje. Sam konkretno lahko prinesem in sem že prinesel na odbor posamezne dokaze, da ko država želi nekaj od posameznika, je ta njegova nepremičnina vredna skoraj nič. Ko pa želi ta Janez nekaj od države, od Sklada kmetijskih zemljišč, če želite direktno, ali pa tudi verjetno od podjetja Slovenski državni gozdovi je pa država zelo neradodarna. Primer, ko kmetje hočejo kupiti od Sklada kmetijskih zemljišč parcelo, je bil po Gursu ocenjen kvadratni meter 4 evre. Ko smo po skoraj enem letu spraševali, ko nismo vedeli, kdo je sploh pravi naslovnik znotraj vseh direktoratov, znotraj ministrstev, tako za kmetijstvo kot za za javno upravo, smo končno dobili odgovor. Ja, država je pripravljena prodati, ampak ne po tržni vrednosti oziroma po Gursovi vrednosti 4 evre za kvadratni meter, država je hotela za ta kvadratni meter zemlje tam nekje, ne bom si drznil reči, Bogu izza nogu, 40 evrov za kvadratni meter. In to za neko zemlje, na kateri je bilo polno vejevja, ker je ta površina ob nekem potoku. Toliko o tem, ko govorimo o tej tržni vrednosti in kaj je Janez kot zasebnik in kaj je v tem primeru Miro Cerar kot Vlada oziroma Miro Cerar kot država. Zato želim, da v naslednjih fazah vsi skupaj prisluhnimo ne samo Zakonodajno-pravni službi, predvsem pa vsem tem stanovskim organizacijam. S področja kmetijstva jih lahko naštejem deset, pa verjetno še z ostalih področij, predvsem prostorskih in okoljskih, da bomo zelo tankočutni, kaj bomo pisali v ta zakon. Kajti, še enkrat, ta zakon bo osnova, s tem se ne moremo slepiti, za zakon o davku na nepremičnine in če se tu zmotimo, se bomo še veliko bolj zmotili pri tistem zakonu. Saj veste, kako se po navadi država zmoti – skoraj nikoli v svojo škodo. Lepo je, da imamo ta zakon v proceduri, ne nazadnje tudi zaradi tega, ker imamo odločitev Ustavnega sodišča in tiste odločbe je treba spoštovati in sprocesirati. Ampak z grenkim občutkom obžalujem, da Ministrstvo za finance iz predala ni potegnilo, ker baje obstaja ogromno zakonskih osnutkov zakona o davku na nepremičnine, ko bi lahko preko tega ovrednotenja potem konkretno izračunali finančne učinke v praksi. Verjemite, to ljudje najbolj pričakujejo in tega se ljudje tudi najbolj bojijo, zato je verjetno razumljiva politična poteza te vlade oziroma vsaj določenega dela te vlade, ki je rekel, da zakona o davku na nepremičnine v tem mandatu ne bomo videli, ker ni poguma. Škoda.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič, državni sekretar. Izvolite.
Hvala za besedo. V dosedanji razpravi, za katero ocenjujem, da je bila doslej zelo konstruktivna, se je nabralo kar nekaj vprašanj, pomislekov, komentarjev, na katere bi se odzval. Pa bi morda začel z zadnjim, ker so vtisi še najbolj sveži. Tako da, prva reč, spet je bilo nekaj razprave o tem, se pravi, o prvem, drugem delu, kar se tiče pristopa glede davka na nepremičnine, bi samo omenil eno reč, ki je, mislim da tudi za vas zanimiva, pa tudi v prihodnje, ko se bo o tem odločalo. Če gremo pogledat področje NUSZ, se pravi odmere davka, ki se tiče stavbnih zemljišč, je bila tam ena ocena, da ni približno 20 do 30 % podatkov, zato se tudi ne pobere povsod, kjer bi se moral. So pa te evidence v domeni občin. Ko pridemo na področje davka na nepremičnine in tega, kar poskušamo sedaj urediti z ZMVN, se pravi z Zakonom o množičnem vrednotenju nepremičnin, da bi bile te evidence še bolj popolne, lahko rečemo neka centralna evidenca, iz katere se bo lahko izhajala, še vedno glede na pretekle izkušnje, tudi tisto, kar se je zgodilo s prejšnjo uvedbo, obstaja tako v javnosti kot tudi med različnimi deležniki in tudi ne nazadnje med vami nekaj dvomov in pomislekov, ali smo že pripravljeni, ali imamo ustrezne podatke in tako naprej. Ravno ZMVN bo omogočil, da se ti podatki dopolnijo, dodatno preverijo, da se dvigne kakovost na tak način, da ko bo pa prišlo do razprave o tem, kaj pa je z davkom na nepremičnine, katere rešitve dati notri, bomo mi in tudi ekipa iz Ministrsva za okolje in prostor oziroma Gursa in Urada za množično vrednotenje sposobna takrat na katerakoli vprašanja, ki se bodo pojavila, dati ustrezne simulacije in povedati: »V redu, ta skupina, ta tip nepremičnin, to območje, take posledice.« Za moje pojme je takrat, ko se pa govori o tako pomembnih zadevah, kot so davki, izredno velikega pomena to, da so ti podatki, s katerimi bomo takrat oziroma vam bodo – bomo videli, kar se mene tiče, če bom lahko še imel priložnost delati na tem – lahko zagotovo dali takšne informacije, da boste primerno informirani, da boste lahko s tem v zvezi sprejemali pravilne odločitve. Tako bo ta servis, ki ga bo takrat Vlada zagotavljala, boljši za potrebe teh odločitev. Omenjeno je bila potem naprej lokacija-cena, od tu naprej tudi beseda špekulacije. To jemljem na znanje tudi na ta način, da bo, predvideno je nekje najbrž konec novembra, upam, če bo danes ocenjeno, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, tudi na odboru obravnava tega. Mi bomo, to lahko dam besedo, pripravili nekaj predstavitev, ki bi jih tudi lahko s prosojnicami predstavili, da se bo bo videlo, kako se podatki o teh transakcijah zbirajo, pogledajo, analizirajo in upoštevajo. Za tiste, za katere se ugotovi, da so morebiti špekulativne, nereprezentativne ali pa, ko se gre na terenski pregled, ugotovi, da ne odražajo dejanskega stanja. Marsikdaj se namreč zgodi kakšna transakcija, za katero piše, da se je prodalo zemljišče, je bila pa morda na njem še kakšna nepremičnina, in to taka konkretna, in obratno. Danes je z nami v dvorani tudi gospod Mitrović, ki to budno spremlja, in verjamem, da bo takrat na odboru lahko tudi zelo dobro te stvari predstavil, da boste videli v podrobnosti, kako se te zadeve izvajajo, da se v največji meri tiste špekulacije izločajo, da ne bi vplivale na kakovost modelov. Naprej je bilo omenjeno tudi glede Zakonodajne-pravne službe Državnega zbora. Lahko rečem, da veseljem pričakujemo njihov pogled na rešitve, tako nomotehnične kot morebitne druge pripombe. Ocenjujem, da bo dovolj časa, zato se mi zdi tudi dobro, zakon gre po rednem postopku, naslednji teden je redna seja Odbora za finance, na katerem tega ne bo, ker bi bilo to zagotovo bistveno prehitro. Potem bo tudi priložnost za pripravo amandmajev kakšen mesec, mesec in pol, da se pripravijo, kot je treba. Kot smo pristopili k temu uvodoma, se pravi, da smo nekako skušali spraviti informacije tako do koalicijskih poslancev kot tudi do opozicijskih, bomo glede tega tudi v prihodnje odprti, ker cilj je, kot že rečeno, da iščemo skupaj čim boljše rešitve. Glede sodelovanja z občinami, je na eni strani interes občin, ki imajo ta pogled v naprej kot nek vir, ki ga bodo imeli v prihodnje in bo izključno njihov, je neka potreba, da se evidence uredijo, da bodo imeli neko zanesljivost v prihodnje. Dosedanje sodelovanje z njimi, tudi kar je bilo pripomb, če rečem na splošno, od skupnih pripomb, ki smo jih prejeli v javni razpravi, pa to ne gre samo za pripombe občin, ki jih je bilo 46, smo jih vsaj deloma upoštevali več kot 80 %. Tako da se je šlo korektno skozi, pogledalo in kjer se je dalo, se je upoštevalo. So zelo dober, moram priznati, in iskriv sogovornik, ker imajo vpogled na dogajanje na terenu zelo dober, tudi se srečujemo s tem, ker ste omenili, gospod Lisec, se pravi, kar se tiče OPN in tako naprej. Vidijo, kje so tisti momenti, kjer lahko pride do zapletov. Tudi zaradi tega so rešitve v zakonu predvidene tako, da ko se pogovarjamo o komunikaciji, o razgrnitvah in tako naprej, se gre v neko sodelovanje. Se pravi, ko bo razgrnitev, bodo prišli predstavniki lokalne enote, Gurs tja, pomagali to izvesti, da ne bo šlo samo tako, da se nekaj pošlje občinam, potem pa čaka, če bo kaj, bo, ampak da se gre skupaj v to. Do zdaj tudi kar se tiče obstoječih rešitev v ZMVN, se pravi tega, kar velja v tem trenutku, je bilo to sodelovanje na nek način do zdaj že tudi predvideno. Ti podatki so se pošiljali, so se na tak način zagotavljali. Je pa res predvideno nekaj več, pripoznana je ta potreba po dodatnem sodelovanju. Daleč od tega pa, da bi bilo to lahko. Kar se tiče posebnih okoliščin, ste omenili 20 % oziroma 200 tisoč evrov. To gre za nekakšen so-pogoj, se pravi tisti, ki je prvi izpolnjen. Primer. Če imate vi nepremičnino v vrednosti 2 milijona evrov in je 10 % tega 200 tisoč evrov, se pravi, je manj kot 20-odstotna sprememba, v tem primeru vseeno lahko greste v uveljavljanje teh posebnih okoliščin. Morda bo tudi del prihodnje razprave, ali so ti odstotki, mejniki in tako naprej primerno postavljeni. Zagotovo se lahko še kakšna dobra razprava na to temo naredi. Kar se tiče kmetijskega dela. Ja, zagotovo gre tukaj za dve reči. Potegnil bi dve zadevi, ki sta po mojem ključni, da vemo, kje se kreše neko razmišljanje ali pa drugačen pristop že k razmišljanju. Eno je razmejevanje, kaj je vrednost nepremičnine v odnosu potem naprej do davka, neka ločitev tega. Se pravi, če gledamo vrednotenje, vrednotimo pač vse in na nek razumem način, da je čim bližje tistim tržnim vrednostim, ki jih lahko dosega. Na drugi strani pa, če se pogovarjamo potem daleč naprej o davčnem področju, gledamo pa nekako tako, da na eni strani imamo davek na premoženje, se pravi na podlagi vrednosti premoženja, koliko bi se to obdavčilo, na drugi strani pa vprašanje nekega davka na dohodek, se pravi katastrskega dohodka. Tudi če gremo gledat katastrski dohodek, ne glede na to, kar ste tudi omenili, da je postopno poviševanje, omenili ste panje, je to, ne glede na vse skupaj, ko bo tudi zgornji znesek dosežen leta 2019, je to še vedno znatno pod ekonomskim izračunom, ki je ocena, koliko lahko neko zemljišče, nek panj, karkoli že, od sebe dohodka da oziroma ustvari znotraj enega leta. Ne glede na to je tisti korak razumevanja oziroma lahko tudi rečem neke posebne obravnave in posebnega občutka Ministrstva za finance pri tem, te stvari so se tudi v času, se pravi zgodovinsko gledano, pripoznavale, so nekatere posebne rešitve, nek sistem stalne pozitivne diskriminacije ravno zaradi tega, ker se zavedamo pomena samooskrbe, ohranjanja krajine in tako naprej. Tako da tudi v prihodnjih razpravah, ko bo do tega zagotovo prišlo, bo, kdorkoli že, kot je bilo prej prej rečeno, morda na tem mestu stal. Ko se bomo ali pa boste pogovarjali o davku, bodo to legitimne razprave, in to bo ravno tisto, se pravi z vidika politike, pa ne mislim politikanstva, ampak dejansko politike, prioritet te države v prihodnje, kako se odločiti v nekem konkretnem primeru. Glede vpliva morebitnega lastništva na ceno, modeli lastništva lahko rečem se ne upoštevajo. Gre za to, da so določeni indikatorji, tem se določijo ponderji in ti vplivajo na ceno. Ali je lastnik Janez ali Tomaž ali Tilen ali neko državno podjetje, na to ne bo vplivalo. Dejansko množično vrednotenje, se pravi tehnični zakon, ne glede na okoliščine, ki niso, bi lahko rekel, tržno značilne, se pravi, da bi vplivale na tržno ceno, jih pač ne bo upošteval. Naprej druge zadeve še morda pri občinah, ko smo že začeli nekako to debato. Ena izmed pomembnih zadev, na katere so tudi občine opozarjale,, zagotovo velja omeniti to, da se uporabljajo zgolj tiste podatki, ki so že na razpolago. Se pravi tisti podatki, ki so iz uradnih evidenc. Na podlagi teh se je ugotovilo, da se tudi s temi podatki dajo narediti dobri modeli. Od tu naprej pa se bodo v času najbrž pojavili tudi še nekateri drugi podatki, ki se bodo morda čez nekaj let lahko upoštevali pri izboljšanju kakovosti teh modelov. Ko se mi pogovarjamo recimo o komunalni opremljenosti zemljišč, je bilo tu ravno preko pogovorov z občinami ugotovljeno, da pa tega podatka, ki bi bil zanesljiv, da bi ga lahko uporabili za množično vrednotenje, še nimajo. Bo verjetno na razpolago čez nekaj let. Tukaj je zagotovo ta prostorski paket zakonodaje, ki bo dodal nekako te razvojne faze, ampak do tam naš loči še nekaj let. Ko bo to na razpolago, se zagotovo pa da kakšno reč tudi s tem v zvezi več narediti. Kar se tiče namenske rabe in upravičenosti te uporabe, koliko imamo podatkov in tako naprej. Trenutno ima občinski prostorski načrt sprejet približno dve tretjini občin. Velika večina preostalih se pripravlja, da bodo to tudi uredili, ker se tudi sami zavedajo, da urejanje prostora koristi tako njihovim občanom kot nekemu razvojnemu potencialu, ki ga občina lahko doseže. Tudi iz tega razloga mi ocenjujemo, da je ta pristop primeren. Kar se tiče stavb, ki so v katastru, skozi vse dosedanje pogovore, ki smo jih imeli z različnimi deležniki, je bilo ugotovljeno, da neevidentiranje, lahko rečemo temu stavb, čudno se sliši, če rečem, da ni problem, ampak so vpisane te stavbe v registru nepremičnin, razen tega so tudi predvidene določene rešitve, ki omogočajo, da se bo to ustrezno izpopolnjevalo, izboljševalo, nadzor bo tudi vzpostavljen nad kakovostjo teh podatkov. Tako da tu mislim, da je bilo nekako realno ocenjeno, kaj se da in tudi temu sledijo te zakonske rešitve. Nekaj besed je bilo še glede, kako temu rečemo poenostavljeno, gozda, rastiščnega koeficienta in tako naprej. Ta se določa na parcelo. Slovenija je razdeljena na približno 60 tisoč poligonov rastiščnega koeficienta. Določa ga sicer Zavod za gozdove. V okviru priprave modela so tudi oni sodelovali, zato sem nekako overjen v tem, da bi morale tudi rešitve s tem v zvezi biti primerne, zagotovo pa tudi ob ustrezni morebitni zastopanosti na odboru, če bodo vabljeni oziroma se bodo odločili, da se udeležijo, lahko dajo tudi oni še ta svoj operativni vidik, zakaj mislijo, da so tudi te rešitve nekako primerno naslovljene. Kakšne zadeve, ki so bile tukaj omenjene sproti, se ne tičejo toliko tega področja. Morebiti bi glede davčnih blagajn vseeno omenil, da kar se tiče osnovne dejavnosti, tam ni izstavljanja računov, tudi ni obveznosti fiskalizacije in tako naprej. Tam imamo notri tudi prvo predelavo, ki je zdaj znotraj katastrskega dohodka, ampak se ne bi v to spuščal. Kar se tiče raznoraznih predvidenih oprostitev ali karkoli takega. Ponovno bi rekel, da vrednost se bo določila za vse. Kako, na kakšen način se bo to v prihodnje uporabljalo, za katere namene, je pa druga reč. Je pa to po mojem mnenju predpogoj, da se lahko sploh pride do nekega vsebinskega pogovora o tem. Se pravi, če imamo neko skupino zavezancev ali pa lastnikov na eni strani, moramo najprej videti s čim razpolagajo, da lahko potem preko simulacij ugotovimo, ali je nek njihov ali pa kakšen drug argument upravičen ali ne. Veseli me tudi, da je marsikdo izpostavil, da se podpira nekako urejanje tega stanja, da je bilo to pripoznano. V povezavi z namensko rabo so določeni komentarji na mestu, sem pa že prej komentiral, zakaj ocenjujem, da smo to zadevo ustrezno rešili. Posebej ko se pogovarjamo o tržni ceni. Namenska raba, se pravi tista najprimernejša raba je ravno tista, ki vam pove, kolikšna bi morala biti potem tudi tržna vrednost te nepremičnine. Občine so tiste, ki bodo skrbele za to, kaj s prostorskim načrtom uredijo. In od tu naprej, če bo neka odločitev, da pa se je nekdo tudi špekulativno odločil, da za neka zemljišča, recimo temu, spremeni status oziroma namen, se bo lahko tudi na nek razumen način z nekimi relativno kratkimi postopki povrnilo v predhodno stanje, če bo to upravičeno. Seveda se ne more nekdo v centru nekega mesta ali vasi odločiti, da bo tisto pa kar naenkrat postala spet njiva po namenu, ampak na nekem robnem območju, kjer se je morda, ne bom rekel, špekuliralo, ampak morda predvidevalo, da bo prišlo do poselitve, pa se sedaj vidi, da v naslednjih 10, 20 letih ne bo nič, se lahko to ponovno spremeni nazaj v tisto, kar je bil prvotni namen. Bila je omenjena tudi ta morebitna sorazmernost, nekako vzporednica z davkom, vseeno velja, da če pogledamo obstoječi NUSZ, tam so lahko tudi večkratne, več deset, več sto, konec koncev več tisočkratne razlike v tem, kako se neko stavbno zemljišče obravnava glede na cono, glede na občino. Z vidika neke sorazmernosti in pravičnosti je zagotovo nek generalni pristop, ki bi se kasneje pojavil z davkom na nepremičnine, bolj pošten do državljanov in omogoča, ker tudi na terenu je opazna pa tudi iz sodnih odločb je razvidno, da včasih gre res za neko samovoljo, glede na to, da umanjkajo argumenti, zakaj pa se NUSZ na določenem območju točkuje na ta ali oni način, zakaj je tudi toliko težak. Mislim, da bi bilo to za zdaj vse. Kasneje pa še dodatno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Janko Veber in gospa Vojka Šergan. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Naj mi bo dovoljeno, da začnem z enim pregovorom Kogar piči strupena kača, se boji zvite vrvi. Zakaj to govorim? Govorim zaradi tega, ker je Zakon o davku na nepremičnine v prejšnjem mandatu že doživel, jaz si temu upam reči, eno klavrno usodo v končni fazi. Seveda je tudi to eden izmed razlogov, zakaj smo v Poslanski skupini Desus do predlaganega zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin nekoliko zadržani. Pa gremo po vrsti. Da je trenutna situacija na področju lokalne samouprave, ko gre za pobiranje občinskih dajatev, davščin, nekoliko, upam si skorajda reči, kaotična oziroma ne najbolj ustrezno urejena, je verjetno dejstvo. Na področju pobiranja nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč je, jaz sem prepričan v to, treba narediti kar ene bistvene, da ne rečem tektonske spremembe, eno prenovo. Pa naj mi bo ta beseda, ki se rada uporablja na sistemski ravni, oproščena, ja, na sistemski ravni je treba to prenovo narediti. Treba je vzpostaviti takšne evidence, ki bodo verodostojne, ki bodo kakovostne, ki bodo odražale dejansko stanje, saj se bo lahko le na podlagi takšnih korektnih in konkretnih vrednosti tudi korektno in konkretno pobirale dajatve. Zadeva bo transparentna, poštena in tudi pravična. Je pa dolga pot do tega. Hkrati je verjetno treba tudi poskrbeti, da bo čim manj administrativnih ovir. Jaz zato vedno znova poudarjam, ko je govora o pogovarjanju z občinami, pogovarjanju z lokalo samoupravo v korelaciji tako z Ministrstvom za finance kot tudi z Ministrstvom za javno upravo, naj se zaboga občinam že prisluhne. Ne rabi se jim dati a priori več denarja, ampak tukaj sledi še nadaljevanje, da me ne bo kdo narobe razumel, če se jim ne da več denarja, kar bi sicer bilo zelo v redu in prav, naj se jih potem razbremeni pri nekaterih drugih zadevah. Naj se jih razbremeni pri nekih administrativnih, si bom dovolil reči, nepotrebnih nalogah in aktivnostih, pa bomo vsi na koncu zadovoljni. Vendarle smo vsi, tudi poslanci, tisti, ki prihajamo iz nekega lokalnega okolja in smo nanj tako ali drugače bolj ali manj navezani. Če so evidence tukaj neustrezne, je pa dosti neurejeno področje pobiranja nadomestil za uporabo stavbnega zemljišča in je treba narediti kakšne spremembe, kakšne nove korake. Jaz si upam trditi, da korak v to smer, da se ustrezno ovrednotijo nepremičnine na ozemlju celotne države, je sigurno ena smela poteza, je korak v pravo smer. Ali bo to osnova za nove evidence, za novo platformo, za pobiranje nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč, ali je to osnova za pričakovani davek na nepremičnine, pa je seveda drugo vprašanje. Jaz moram tukaj povedati, da ta entuziazem ali pa ta korajža, če hočete, ki jih preveva na Ministrstvu za finance, še posebej z našim bivšim kolegom poslancem Božičem, je sigurno hvale vredna. Jaz verjamem, da če so iskreni nameni, želim si in upam, da so le-ti takšni, na koncu ne more izostati pravična rešitev. Kaj je pravična rešitev, to je optimalna nadgradnja obstoječega sistema in da pridemo do takšnega zakona, ki ne bo spravljal v inferioren položaj posameznikov, še posebej tistih ranljivih ciljnih skupin, h katerim se bom še vrnil, in da ne bomo, tu pa govorim v prvi osebi množine, postavljeni v slabši položaj tisti, ki ne prihajamo iz glavnega mesta ali pa, če hočete, tisti, ki prihajamo iz severovzhodne Slovenije, ki je vedno znova zapostavljena. Pika. Tu ni stvar za diskusijo. Želim si seveda to, da se lastnike nepremičnin še bolj vključi, aktivno vključi. Ne nazadnje je to tudi vsebina tega, kar je povedalo Ustavno sodišče, tako v fazi sprejemanja modelov vrednotenja kot tudi možnosti ugovora, možnosti spremembe, če hočete z eno besedo, jaz se včasih težko fokusiram zgolj na eno besedo ali en stavek, da so torej aktivni člani, da aktivno soodločajo pri teh procesih vrednotenja in točkovanja. Glede samih izračunov, tudi mi v poslanski skupini smo imeli predstavnike, danes jih je dosti v Državnem zboru, pa prav je, da vas je dosti tukaj, da suportirate Božiča, ko ste prišli v našo poslansko skupino, vas je bilo še neprimerno več, cela četica vas je bila. In tudi to je bilo zelo pohvalno. Zelo korektno ste nam predstavili te zadeve. Ampak dajte se spomniti, mi v Desusu, pa verjamem, da velika večina državnozborskih poslancev nismo ravno strokovnjaki za to področje. Če zdaj mene vprašate, če lahko z nekaj stavki ali pa s polurnim traktatom obnovim, kakšna je metodologija, ki ste jo vi uporabljali ali pa jo boste uporabili, sem tukaj zelo težko en korekten sogovornik. Z drugimi besedami povedano, mnogi ali pa velika večina državljanov te države ni toliko uka na tem področju, ali pa še drugače povedano, ta metodologija in ta sistem ovrednotenja nepremičnin je zelo zakomplicirana zadeva. Naj mi bo to dovoljeno, zelo kunštna stvar je to. Ni za pričakovati, da se bomo vsi na dolgo in široko s tem ukvarjali in da bomo v detajle v podrobnosti ta sistem razumeli. Verjetno se to tudi ne pričakuje od državljanov te države. Kaj sledi temu? Sledi temu to, da bomo verjetno morali državljani verjeti temu, kar nam pripravljavec tega vrednotenja nepremičnin pove. Ne bom rekel slepo zaupati, ampak meče potem samo v inštitut ene pritožbe. Spomnite se, predstavniki Ministrstva za finance, kaj smo vam takrat povedali. Najprej smo vas zelo pozorno poslušali, na koncu pa smo vam povedali, okej, zdaj je prvo branje, pa da to napetost mogoče malo razbremenim, mi v Desusu bomo v prvi fazi, v prvem branju predlog tega zakona podprli. Ampak, verjemite, to še ne pomeni, da bomo mi tudi podprli zakon v končni fazi. Spomnite se, kar smo vam takrat povedali, in to še vedno pričakujemo, zahtevamo, bolj zahtevamo, kot pričakujemo, da nam predstavite neke izračune, v končni fazi neke simulacije. Če je osnovna hipoteza ali pa osnovno izhodišče prenove obstoječe zakonodaje, da se bistveno, drastično ne bodo dajatve na tem področju spreminjale, z drugimi besedami, da ne bodo dodatno obremenjeni, dodatno prizadeti tako fizične osebe kot pravni subjekti in tudi kmetje, potem pričakujemo, da ta novi zakon ne bo nekih drastičnih korenitih sprememb naredil. Če mi ne vidimo te simulacije, in če ne bo nobene spremembe, je potem, oprostite mi na preprostosti, je osnovno vprašanje, zakaj sploh gremo v neke spremembe, če se ne bo nič spremenilo. Kaj pa mi zdaj pričakujemo? Jaz osebno pričakujem to, da ne bo prišlo do dodatnih obremenitev, to moram še enkrat povedati na tem mestu, tako za fizične osebe, razen seveda tistih, ki razpolagajo z enormnimi, ogromnimi količinami ali pa predmeti nepremičnin, da ne bo tukaj gospodarstvo še enkrat več na tapeti, da bo na ta način, če bi bilo hipotetično dodatno obremenjeno, še manj konkurenčno, in da tudi najbolj ranljive ciljne skupine tukaj ne bodo deležne nekih dodatnih neugodnosti. Kot rečeno, mi pričakujemo te izračune, še več, pričakujemo tudi simulacije, kako bo na posamezni družbeni in gospodarski segment to vplivalo, bodisi novo vrednotenje, kot v končni fazi tudi tisto, kar sledi na koncu vsega, to je davek na nepremičnine. Še nekaj, ker sem obljubil na začetku, da se bom vračal k ranljivim skupinam. Ja, ker se rad vračam, ker sem primoram v svojih nastopih na to še posebej opozarjati. Kaj so ranljive skupine? Ranljive skupine prebivalstva so tisti, ki si na žalost iz takšnih ali drugačnih okoliščin ne morejo sami priskrbeti boljšega jutri in so odvisni na nek način tudi od države. Jaz z veliko žalostjo ugotavljam, da je čedalje več predstavnikov starejših generacij na tem področju. Ob tej priložnosti, kolegice in kolegi, bi vam rad še enkrat iskreno položil na dušo, da zaradi sprememb na področju vrednotenja nepremičnin – vemo pa, da kar lepo število starejše populacije, normalno, da je temu tako, je lastnikov nepremičnin, in prav ta starejša generacija si je trideset, štirideset in več let odrekala, od ust trgala kruh, da si je lahko neko nepremičnino ustvarila – da ne bodo sedaj v slabšem položaju. In tukaj vas na to opozarjam, tukaj ni igranja z usodo ljudi. Tu enostavno za moj okus računovodska logika, matematična logika ne odigra tiste ključne vloge. Mi bomo tukaj, če bo šel zakon po želeni poti, po poti, ki si jo želimo, na vsak način težili tudi k temu, da bodo tudi kakšne izjeme. Desus ni stranka, ki bi se zadovoljila z nekaj odstotnim zvišanjem pokojnin, pa s kakšnim regresom. S tem se nas ne da kupiti. Mi si želimo korektnega položaja v družbi vseh generacij, zdaj sem malo več časa namenil starejši generaciji, ker je normalno, da po toliko in toliko letih ustvarjanja starejše generacije imajo kakšno nepremičnino, ki pa ni padla z neba, ki ni bila od boga dana. Oprostite na tej primerjavi. Trdo so si jo prigarali. Hkrati pa tudi ne želimo, da so srednje generacije in tudi mlajše generacije pri takšnih ali drugačnih zakonskih rešitvah deprivilegirane. Tako da, dragi moji, podpora v prvem branju z naše strani gre. Mi dosti pozorno, četudi nismo vsi tukaj v tej dvorani, zelo pozorno spremljamo to razpravo. Vidim, da me zelo pozorno predstavniki Gursa pa financ poslušate, in tudi druge kolege, ki sem prepričan, da dobro hočejo, hočejo dobro popotnico za ta in oni drugi zakon, ki bo verjetno v naslednjem mandatu prišel. Dajte jih dobro poslušati, dobronamerno vzeti te sugestije, tudi kritiko, če je kakšna, tudi z moje strani, in pripravite zakon, ki ne bo diskriminatoren, da bomo lahko nanj tako pripravljavci oziroma izvršna veja oblasti kot mi zakonodajalci ponosni. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, predsednik za dano besedo. Se opravičujem, Uroš, mislim , da sva kar v redu kolega, ampak v Desusu pozabljate na eno stvar. Bili ste v koaliciji, ko smo sprejemali Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki ga je Ustavno sodišče delno razveljavilo, bili ste v Vladi, ko smo sprejemali Zakon o davku na nepremičnine. 15. 11. 2013, ura je bila 6:35:47, tretja obravnava, glasovanje, obstrukcija SDS, kvorum 54, za 56, tudi koalicija za. Zato, spoštovani predsedujoči, predlagam, da glede na to, da smo očitno zadnjega pol leta, ko bomo vsi tekmovali, kako smo vsi najboljši, da opozorite ljudi, ki imajo za sabo nahrbtnik, da naj se spomnijo na ta nahrbtnik. Prosim, da drugič opozorite tiste, ki govorijo o tem, kako bi bilo treba to storiti, da so imeli možnost marsikaj spremeniti, pa tega niso. Ko smo takrat 19 ur razpravljali samo o Zakonu o davku na nepremičnine – šli smo od gasilcev, do kmetov, socialno ogroženih, obrtnikov. Preberite si magnetogram, kakšna so bila stališča takrat. Zato, spoštovani podpredsednik, v izogib temu hvaljenju, kaj je kdo naredil, imate kot predsedujoči možnost, da kdaj koga tudi opomnite, da je kdaj že imel kakšno možnost, pa je ni izkoristil. Hvala.
Hvala lepa, gospod Tomaž Lisec. Bom sprejel to vašo pobudo kot dobronamerno. Ni se mi zdelo, da bi spadala ravno v sklop postopkovnih predlogov, ampak vidim že, da se gospod javlja, tako da bom dal kar besedo. Gospod Uroš Prikl, postopkovno, imate besedo.
Tomaž, ni se mi treba opravičevati, prvič. Drugič, da sva kar v redu kolega, se s teboj absolutno strinjam. Tretjič, to je pa zdaj ta bistveni del, jaz nimam nobenega nahrbtnika, je pa res, da sem svojo razpravo začel s pregovorom, da kogar piči strupena kača, se boji zvite vrvi. Res je, takrat je tudi Poslanska skupin Desus glasovala za tak zakon. Na koncu se je izkazalo, da so bili očitno tudi moji kolegi v Desusu takrat premalo previdni. Zato bomo tokrat še bolj previdni. Skozi celotno mojo razpravo ni bilo nobene refleksije za nazaj, ampak sem govoril o zakonu, ki je trenutno v razpravi, o katerem se trenutno pogovarjamo. Kot sem povedal, želel bi si, da je ta zakon korektno pripravljen in ne dela nobenih barier med posameznimi ciljnimi skupinami in da je korekten do vseh državljanov in državljank ter hkrati tudi do vseh poslovnih subjektov takšnih ali drugačnih. Jaz tukaj res ne vidim nobenega razloga, da bi se vračali nazaj in da bi se obkladali, obtoževali, kaj je bilo narejeno, kaj je kdo naredil, česa kdo ni naredil. Dajmo strniti tukaj vso našo energijo in apelirati na pripravljavce zakona, to pa je Vlada oziroma v njenem imenu Ministrstvo za finance, da pripravi korekten zakon.
Tudi to se mi ni zdelo postopkovno, ampak predlagam, da nadaljujemo z delom, zato dajem besedo gospodu Janku Vebru, pripravi naj se gospa Vojka Šergan in gospod Roberto Battelli. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin bo imel zelo hude posledice za večino lastnikov, ki imajo manj vredne nepremičnine. Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin bo določil povprečno vrednost nepremičnin in tisti, ki imajo nadpovprečno vrednost nepremičnin, bodo plačevali zato nižje davke, tisti, ki imajo podpovprečno vrednost nepremičnine, pa bodo plačevali višji davek na to nepremičnino. Če poenostavim, revnejši bodo plačevali za bogatejše. Zato se bodo socialne razlike v Sloveniji povečevale, kar pa zagotovo ne more biti cilj, še posebej pa ne v trenutku, ko smo pravzaprav danes zaključili razpravo o 22. rednem poročilu o delu Varuha človekovih pravic, kjer je zelo jasno zapisano v poročilu varuha kot v stališču Sveta Evrope o stanju človekovih pravic v Republiki Sloveniji, da je revščina po letu 2008, torej po nastanku finančne in gospodarske krize, v Sloveniji izjemno narastla predvsem med otroki iz socialno ogroženih družin, starejšimi, dolgotrajno brezposelnimi in tudi redno zaposlenimi in opozarja, da je s tem okrnjena pravica do dela, hrane, izobraževanja, zdravja in primernega standarda za bivanje. Svet Evrope je o stanju človekovih pravic na stališču in nas je konkretno pozval, da revščine ne jemljemo zgolj kot problem socialne politike, pač pa splošnega varovanja človekovih pravic. Občutek imam, da Ministrstvo za finance in Ministrstvo za okolje in prostor, ki sta nekako kreatorja tega zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin, očitno ne sledita tem priporočilom tudi s strani Sveta Evrope. Očitno je Vlada zopet sprejela odločitve, da ne bo upoštevala teh opozoril o revščini v Sloveniji. Če grem naprej, najranljivejše skupine oziroma kakšen je odstotek oziroma število ljudi, ki živijo pod pragom revščine, 83 tisoč upokojencev, 61 tisoč brezposelnih, 50 tisoč sicer delovno aktivnih, vendar z izjemno nizko plačo, 46 tisoč mladoletnih otrok, 40 tisoč pa ostalih ali nezmožnih za delo, gospodinj, študentov in drugih neaktivnih oseb, skupaj 234 tisoč oseb živi pod pragom revščine ta hip v Sloveniji. Če pogledamo podatke, koliko jih je pa tik nad tem pragom, pridemo do številke celo 400 tisoč. In vi pridete z zakonom v Državni zbor, ki bo nadpovprečno obremenil prav tiste z manjšo vrednostjo nepremičnin. Kaj se bo zgodilo? Primorani bodo, če bodo želeli plačevati davke, prodati to nepremičnino. Ko si primoran prodati nepremičnino, jo prodajaš po bistveno nižji ceni, kot bi jo sicer prodal, ko bi nastopil nek trenutek, da se odločiš, da te premičnine iz takšnih ali drugačnih razlogov ne potrebuješ. Ko si pa primoran, ker ne moreš plačevati previsokih davkov, prodati nepremičnino, jo boš pa prodal po nizki ceni. In kdo bo tukaj zaslužil? Špekulanti, ki pokupijo takšne nepremičnine, in tisti najbogatejši sloj, ki bo na koncu želel priti do teh nepremičnin. To je stanje, v katerega pelje zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, zato ga ne bom podprl in je dejansko škodljiv za veliko večino lastnikov nepremičnin v Sloveniji. Še posebej pa bodo tukaj prizadeti predvsem starejši. Vemo, da so pokojnine nižje kot plače, ne glede na to, da smo v zadnjem obdobju sicer nekoliko popravili minimalno pokojnino na 500 evrov, ampak še vedno je to manjši znesek od praga revščine. In še vedno nimamo dostojnih pokojnin, še vedno nimamo dostojnih plač. Starejši prebivalci, ki so se leta odpovedovali marsičemu, da so si ustvarili dom, bodo na podlagi tega zakona prizadeti. Prvič zato, ker se bo tudi višja vrednost nepremičnine vštevala v socialne prispevke ali pomoči, ki jih prejemajo, in imeli bodo zaradi tega tudi manjše prispevke ali jih bodo celo izgubili. Mladi celo mogoče štipendijo zaradi tega. Starejša populacija bo izjemno prizadeta. In če pogledamo mlajšo populacijo, ki si šele ustvarja življenje, svojo kariero, kaj se jim bo zgodilo. Na podlagi tega zakona bodo, če bodo postali lastniki stanovanja ali šli celo v gradnjo stanovanjske hiše ali kupili starejšo nepremičnino in jo preuredili, dvignili njeno vrednost, obdavčeni. Kakšna stimulacija je za mladega, da si reši svoj stanovanjski problem, ko ve, da ga čaka potem davek na to nepremičnino? In ker bo ta nepremičnina, ker je mlad, predvidevam, pod povprečno vrednostjo, bo plačal neprimerno visok davek zaradi tega. In ker bo verjetno moral najeti tudi kredit, bo tudi ta kredi obdavčen. Odplačeval bo kredit plus še davek na to nepremičnino. To je povsem neprimeren pristop tudi do mlajše generacije. Tako da principi, ki jih uvajate s tem zakonom, so dejansko pogubni. Tudi če pogledamo občine, me preseneča, da zaenkrat ni večjega odziva s strani občin. Ampak to govorjenje, da je nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč nekaj zastarelega, spoštovani, v času gospodarske in finančne krize so občine prebrodile to krizo ravno zato, ker so imele nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča. Ni bilo vezano na vrednost nepremičnine. S tem zakonom vežete tudi za občine, da bodo imele takšne prihodke, kolikšna bo vrednost nepremičnine v tistem letu. Ko je kriza, vrednost nepremičnin pade. Posledično padejo proračuni občin in posledično bodo občine v takšni situaciji, kot je bil državni proračun, kjer smo rezali socialne pravice, zmanjševali standard ljudi. Slovenija je prebrodila to krizo samo zato, ker so občine imele, torej v veliki meri, ker so občine imele nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, ki je pač davek zato, ker uporabljaš neko zemljišče, na katerem si si zgradil hišo in nihče drug tega ne more uporabljati. Zato pač plačaš to nadomestilo, ker si omejil rabo drugim tega zemljišča. In to je korekten davek in je prav, da ga plačujemo. Če bo pa prišlo do tega, da bodo občine vezane na vrednost nepremičnin, ste porušili tudi ravnovesje v lokalni samoupravi in jim odvzeli avtonomijo. Občine s tem zgubijo avtonomijo, kajti država bo določala to vrednost nepremičnin. In kje imajo občine danes težave? Točno na tisti točki, kjer država določa tudi vrednost glavarine. Nikjer drugje nimajo toliko težav. Pri glavarini toliko let po gospodarski in finančni krizi še vedno ne dobivajo toliko, kolikor jim pripada po Zakonu o financiranju občin. In zdaj k temu dodajamo še en dodaten kriterij nepremičnin, ki bodo špekulativno zagotovo vedno padle v času krize. Tudi ko ljudje množično razprodajajo svoje nepremičnine, ker ne morejo plačevati davkov, bodo vrednosti nepremičnin padle. Padejo pa tudi proračuni občin. To je zelo hud poseg tudi v lokalno samoupravo. Škodljive posledice tega zakona so resnično takšne narave, da enostavno zaradi tega ga ni mogoče niti slučajno, vsaj jaz ga ne bom podprl. Če pogledam potem še nekatere druge podatke, ki jih pač imam na razpolago. Kakšno je bilo razmerje recimo pri nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča, koliko davka so plačevali recimo državljani, koliko pa podjetja oziroma lastniki kapitala. Verjetno še drži to razmerje, da so nekje državljanke in državljani plačevali eno petino do eno četrtino vrednosti nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča za svoja zemljišča, kjer imajo dom, kjer imajo hišo, štiri petine oziroma tri četrtine pa so plačevale gospodarske družbe oziroma lastniki kapitala iz nepremičnin, ki ustvarjajo prihodek. Torej bolj so bili ali pa so ta hip bolj obremenjeni tisti, ki ustvarjajo prihodek iz nepremičnin, torej lastniki kapitala. Predvidevam, da bo ta zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin bistveno bolj obremenil državljanke in državljane in ponovno razbremenil kapital. In to je pa naslednji korak, proti kateremu se pa vendarle moramo zelo jasno opredeliti in vprašati, kam drvimo, kam peljemo državo, v kakšen položaj peljemo ljudi. Torej enostavno kapital dobi vedno več kot pa državljanke in državljani, kot večina državljank in državljanov. In to je tisti poguben mehanizem, ki ga dejansko je treba zavrniti tudi v tem zakonu o množičnem vrednotenju nepremičnin. Samo še dva podatka iz razlage zakona. Glejte, ta hip imajo občine minimalne stroške, imajo stroške s pobiranjem nadomestil za uporabo stavbnih zemljišč. Z ukinitvijo tega bodo imele problem z ljudmi, ki to danes delajo na občinah. Kaj bo s temi ljudmi, zakon tega odgovora ne daje. Po drugi strani država predvideva že v letih 2017, 2018 dva milijona dodatnih stroškov zaradi vzpostavljanja teh evidenc, komunikacije z ljudmi. Zaradi uvedbe množičnega vrednotenja nepremičnin se stroški dvignejo dva milijona samo v dveh letih in konstantno potem 600 tisoč v vseh naslednjih letih zaradi programske opreme. Dodatno se zaposluje ljudi, 200 tisoč na leto bo dodatnih zaposlitev. Torej dvigujemo administrativne stroške, povečujemo javno porabo. To je zelo negativen učinek tega zakona, če gledamo v odnosu do gospodarstva, ki mora ustvarjati bruto domači proizvod in dodano vrednost. In še ta podatek, dajte prosim izbrisati iz zakona, 120 milijard naj bi bilo vredno vso premoženje v Sloveniji. Nobena država ne objavlja teh podatkov. A mi prodajamo Slovenijo? Nobena država ne objavlja teh podatkov, koliko je vredno premoženje v neki državi. Mi to mirno zapišemo in govorimo o tem, da je naše premoženje vredno 120 milijard. Ja, bo prišel nek mogočnež in bo rekel, jaz bi pa kupil Slovenijo, zakaj pa ne. Pa ne bom dvakrat rekel, da ne bomo imeli ali predsednika Vlade ali predsednika države, ki bi tudi rekel, ja, pa dajmo prodat, no saj [[…]]Ampak to res ni podatek, ki sodi v takšen zakon. Hvala.
Besedo ima gospa Vojka Šergan. Pripravijo naj se gospod Roberto Battelli, gospod Franc Jurša in mag. Marko Pogačnik. In to je zaenkrat vse. Gospa Vojka Šergan, izvolite.
Hvala za besedo. Danes imamo splošno razpravo o Predlogu zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin. Prav je, da razpravljamo, prav je, da izražamo pomisleke, vprašanja, ker samo tako lahko zakon, ki naj bi ga v nadaljevanju tudi sprejemali, dobil, bom rekla, tudi izboljšave, da bi se upoštevali predlogi. Vendar pa se mi zdi prav tudi to, ko na te pomisleke dobivamo odgovore in argumente, da tudi tem prisluhnemo in o njih razmislimo, preden ponovno negativno razpravljamo o njih. Da je zakon zahteven in njegov začetek, sistem množičnega vrednotenja se je razvijal v okviru projekta, financiranega s kreditom Svetovne banke že v letih 2000–2005, je dal izhodišča ne samo za množična vrednotenja, ampak za celovito prenovo nepremičninskega sistema. To se pravi, da ta razprava in pravzaprav gradnja te zakonodaje ni nova, ima že kar dolgo brado. Prav tako bi omenila to, da je pravzaprav že prva vlada Janeza Janša začela vzpostavljati ta zakon in da je namen in cilj pravzaprav danes isti. 1. člen tega predloga tega zakona je isti kot leta 2006 in samo izboljšujemo danes njegovo podlago. Tudi sama pravzaprav vidim to kot tehnični zakon, ki določa model vrednotenja nepremičnin, vidim kot sistemski zakon, katerega cilj je, da se istovrstnim nepremičninam naenkrat določi čim bolj natančna ocena tržne vrednosti. Torej je cilj množičnega vrednotenja kar se da kakovostna ocena tržne vrednosti nepremičnin. Ta vsebuje vsa merila in načela množičnega vrednotenja in predstavlja standard množičnega vrednotenja. Odločitev o tem, ali bo država vzpostavila sistem množičnega vrednotenja, ni vezana samo na odločitev v zvezi s sistemom obdavčitve nepremičnin. Tukaj bi rada predvsem še enkrat poudarila, da je eno sistem množičnega vrednotenja, drugo pa je sistem obdavčitve nepremičnin. In danes se pravzaprav pogovarjamo o sistemu množičnega vrednotenja. Ta sistem množičnega vrednotenja je večnamensko uporabljiv, še posebej za javne namene, za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, za poslovne namene predvsem bank, zavarovalnic in tudi za zasebne namene kupcev in prodajalcev nepremičnin. Mogoče bi tukaj na tem mestu izrazila še vprašanje, pa nek odgovor pričakovala, da bi mogoče povedali še malo več o tem, kako bo ta zakon vplival na socialne transferje, kaj pravzaprav pomenita zakon v tem smislu. V nadaljevanju tudi odpravlja očitke Ustavnega sodišča o neustavnosti trenutno veljavnega zakona. In prav je, da se pravzaprav vse ureja v zakonu in ne v podzakonskih aktih in da imajo možnost vsi udeleženi pritožbe na sam postopek. Ko je bilo rečeno tudi to, kako je ta zakon krivičen, kako velika napaka je, bi jaz vendarle razpravljala v to smer – a NUSZ je pa pravičen zakon? Kaj pa danes vsi najemniki, vsi tisti socialno ogroženi, ki so najemniki stanovanj? Ja, oni plačujejo NUSZ v posameznih občinah. Kaj pa v tem primeru? A potem občine to oprostijo? Seveda oprostijo verjetno tistim z najnižjim, ampak v bistvu vsi najemniki stanovanj plačujejo NUSZ, kot sem jaz seznanjena s tem. Če pa ne, pa želim, da me kdo popravi, če imam to napačno informacijo. Potem druga nepravičnost, ki jo jaz vidim, je tudi ta, da nekatere občine, sicer jih je malo v zadnjem času, ampak sploh nimajo tega davka na nepremičnine v smislu NUSZ govorim. To se pravi, da nekateri pravni subjekti na določenih območjih tega davka danes nimajo. A je potem pravično napram, ne vem, neki drugi občini, ki ima danes najvišji NUSZ, ta dva pravna subjekta, pa ne nazadnje fizične osebe. A je to danes pravično? Tudi tisti, ki imajo danes hišo in imajo najnižjo pokojnino, imajo zaračunan NUSZ. Kaj pa to? Jaz verjamem, da bom dobila odgovor tudi danes na to vprašanje, kako se bo to reševalo v tem zakonu. Zato se mi zdi, da to ni, dva kolega razpravljavca, ki sta razpravljala, ne vem, jaz mislim, da bi se morali tudi v tem smislu vprašati. Najnižja pokojnina in današnji NUSZ, kolega Uroš. Danes so tudi z najnižjo pokojnino dolžni plačati NUSZ. Tako da ne bi rekli, da uvajamo s tem zakonom nov davek. To ni nov davek. To je samo sprememba davka na področju nepremičnin, za katerega jaz trdim, da je v tem trenutku nepravičen. To, kar danes obstaja preko NUSZ, je nepravično, zato je treba celostno razpravljati o tem, kaj je prav in kaj ni in kaj star sistem predvideva in kaj bo pravzaprav novi zakon o vrednotenju nepremičnin omogočal. Jaz verjamem, da bo ta model zastavljen tako in apeliram na to v tem trenutku, ker to je vendarle splošna razprava, da se gre pravočasno v poskusne izračune, ki bodo omogočali ta vpogled na nek način tudi na terenu, kaj bo ljudem prineslo. Nazadnje ko se je sprejemal ta zakon, pa preden je bil sploh na mizi, ko ste glasovali, kakor se jaz spomnim, smo domov dobivali te izračune. Res so se spreminjali. Ja, so se. Ampak na nek način smo tisti, ki smo takrat spremljali razprave in ko smo domov dobivali ta obvestila, smo lahko to spremljali. Tiste anomalije, ki so se pa takrat pojavljale za isto nepremičnino, tako različni izračuni, pa verjamem, da bo ta nov model vrednotenja odpravil. Saj zato se je šlo v prenovo zakona. Jaz mislim, da je treba na tej točki samo ta apel, da se resnično ta model preizkusi, da se vidi na enakih nepremičninah, na kakšen način, kakšen vpliv ima, in se mi zdi, da s tega vidika, če se to doseže, ker to je bila največja napaka v preteklosti. Tisti, ki naj bi plačeval ta davek, na nek način ni imel vseh možnosti pritožb. To sta dve temeljni stvari, ki sta zaznamovali padec prvega zakona. Zato verjamem, da v vsem tem času, če si bomo vzeli zadosti časa, bodo te anomalije odpravljene in da ne bo prihajalo do podobnih zdrsov. Kako naj bi se odražale izboljšave tega novega zakona? Uporabljali naj bi se podatki nepremičnin iz uradnih evidenc. Nepremičnine se bodo vrednotile v skladu z najgospodarnejšo rabo, ki odraža tržno vrednost, modeli se bodo določali transparentno, saj jih v bistvenih elementih določa že zakon. Modeli vrednotenja se morajo redno vzdrževati. Pri tem bi rada rekla, da bo to zelo pomembno zato, da se bo potem lahko to vrednotenje nepremičnin uporabljalo tudi v bankah, zavarovalnicah. To bo izrednega pomena, ker pravzaprav tukaj greste tudi v to smer, da tisti, ki bo kupoval nepremičnino in bo vzel kredit v banki, mu ne bo treba plačati cenilca, da bi to nepremičnino ovrednotil, ampak bo ta vrednost nepremičnine že obstajala in bo banka lahko to uporabila pri podelitvi kredita temu kreditojemalcu. In ne pozabimo, da je to tudi strošek. Veste, takšen cenilec stane danes za tako povprečno nepremičnino kar okrog 300 evrov. Pa sem rekla tako čez palec. In to je sigurno strošek. Ko bo nekdo kredit jemal, mu bo ta strošek prihranjen. Tudi na to ne smemo pozabiti. Zato je pomembno, da se ta model vrednotenja res vzdržuje. Lastniki nepremičnin so ob spremembah modela vrednotenja obveščeni o novih vrednostih. To je tudi zelo pomembno, da so lastniki obveščeni. V postopku oblikovanja modelov vrednotenja se velika vloga zaupa strokovni javnosti s področja ocenjevanja nepremičnin. Tukaj bodo pravzaprav tisti, ki se ukvarjajo s cenitvami nepremičnin kot strokovna javnost v nadaljevanju, sem prepričana, tudi sodelovali in dali svoje pripombe. Zakon tudi zagotavlja lastnikom nepremičnin pravico do ugovora. To je pa tisto, kar je bilo ustavno sporno. Še enkrat, kaj prinaša sistem množičnega vrednotenja nepremičnin. Jaz bi rekla, da predvsem transparentnost trga nepremičnin, enotne evidence podatkov o nepremičninah, ki bodo javno dostopne, stalno spremljanje trga nepremičnin, javno dostopne ocene vrednoti nepremičnin, zanesljive informacije za investitorje, dobro obveščenost udeležencev trga nepremičnin in pa manjšo možnost netržnega obnašanja, podlage za premišljene poslovne odločitve, za bolj kakovostno opravljanje premoženja in pa informacije za usmerjanje prostorskega razvoja. Pa še nekaj se mi zdi, da danes pravzaprav nismo omenili oziroma nisem zasledila v razpravah. Kadarkoli se pogovarjamo o previsokih davkih iz dela, smo vedno znova govorili, da je te davke treba v bistvu prestrukturirati v smeri tega, da se razbremeni davek na delo in da se obremeni premoženje. Splošna razprava je tudi v to smer, da se nekako kapital na nek način obremenjuje in razbremenjuje delo. Jaz vidim Predlog zakona o množičnem vrednotenju kot kvalitetno podlago za to, da se v naslednjem mandatu sprejme davek na nepremičnine, in da se tudi v nadaljevanju lahko pogovarjajo naslednje vlade pa naslednji poslanci o tem, da bodo lahko na nek način razbremenili delo. In o tem se tudi danes nismo pogovarjali. Pa še nekaj. Ko je bilo govora o tem, da je treba obremeniti kapital in da je zdaj mnenje, da je kapital ni obremenjen in da bodo bolj obremenjene fizične osebe. Jaz mislim, da temu ne bo tako, ker že danes so podjetja višje obdavčena tudi pri NUSZ, kot so pa fizične osebe. Vsaj v večini občin. Jaz mislim, da tudi v nadaljevanju, ko se bo postavil ta novi davek, pa mislim, da to sploh ni predmet, vsaj jaz ga ne vidim, pa me bodo popravili, če mislim narobe, da ni predmet modela množičnega vrednotenja, ker predlog množičnega vrednotenja je vrednotenje nepremičnin. V nadaljevanju bo pa procent davka, ki bo pa davek na nepremičnine, nalagal te obveznosti in takrat bo treba določiti pravo razmerje med fizičnimi osebami in pravnimi osebami. Ampak jaz mislim, da v tem trenutku to ni osnova. Jaz bi imela danes toliko. Še nekaj sem hotela omeniti. Še ena prednost tega novega zakona bo, in sicer to, da so danes nepremičnine obdavčene s tremi dajatvami – davek od premoženja, nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča in vzdrževanje gozdnih cest. Tudi to se na nek način odpravlja in se vse skupaj da v davek na nepremičnine. Tako da se mi zdi, da je treba v nadaljevanju zelo dobro pretehtati vse te stvari in ne preveč na pamet govoriti tisto, kar v bistvu ni prav in ni res. Hvala.
Preden nadaljujemo, dajem besedo še državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance Tilnu Božiču za določena pojasnila. Gospod sekretar, izvolite.
Hvala za besedo. Kar nekaj zadev je bilo izpostavljenih takih bolj tudi manj zanimivih, ampak zagotovo sem dolžan dati kakšen odziv, da ne bo obvisela v zraku kakšna, lahko rečem, tudi nerodna navedba. En komentar glede zahtevnosti, se pravi vsebine zakona, ki ga je vzpostavil gospod Prikl, ki je utemeljena, zagotovo, tudi glede državljanov, uvida v to, razumevanja. Ravno zaradi tega ker vemo, da gre za kompleksno zadevo, smo se odločili za odprt pristop. To se pravi, da so bili povabljeni tudi strokovnjaki, ali iz akademske sfere ali ocenjevalci vrednostnih papirjev, ne nazadnje imamo tudi znotraj države oziroma javne uprave strokovnjake na tem področju. In ti se spuščajo notri in v tiste zadeve, kjer do zdaj ni bilo možno, pa ne namerno, ampak ker se pač ni prepoznala ta potreba. To se pravi, da tista črna škatla, kar se tiče modelov, se odpira, bo izpostavljena kritiki, bo razgrnjena javno in bo tudi možnost, da strokovnjaki podajo svoja mnenja. V okviru tega verjamem, da bodo tudi zanimive razprave. To bodo tudi ne nazadnje mediji povzemali, gledali in na ta način bomo tako mi, se pravi Ministrstvo za finance kot Ministrstvo za okolje in prostor, Gurs, Urad za množično ovrednotenje, kot tudi strokovna združenja, interesna združenja in mediji poskrbeli za to, da bomo te vsebine prevajali v vsem razumljiv jezik. Zagotovo bodo pa edino in najbolj, lahko rečemo temu, zveličavno merilo rezultati. Se pravi, ali tista cena, ki je ugotovljena na podlagi nekega modela, najbolj odraža tisto ceno, ki je nekako tržna. Omenjeno je bilo, da to mora biti zakon, ki ne bo diskriminatoren. Zakon, ki ureja množično vrednotenje, ni diskriminatoren. Ne gleda barve, ne gleda lastništva, nič od tega. Gleda samo podatke, ki vplivajo na tržno vrednost. Da bi pa v naprej v tem zakonu urejali določene rešitve, se pravi, da bi rekli, ne vem, rečemo, da je nepremičnina, ki jo ima nekdo v lasti, lahko rečemo tudi upokojenec, pol manj vredna. Ni pol manj vredna, vredna je toliko, kot je. Kakšno bo pa apliciranje davka, kako bo pa tukaj, lahko rečemo, ta hiša odločala o tem, ko bo zakon na mizi, je pa druga reč. In takrat boste povedali, glede na posamične družbene skupine, glede na posamične interesne skupine in tako naprej. Kar pa prinaša množično vrednotenje, je to, da se najprej ugotovi, koliko ima nekdo pod palcem, koliko je težak, kakšno je njegovo premoženje. In če bo situacija takšna, da bo nekdo imel pod sabo 2, 3 milijone evrov premoženja, imel bo pa minimalno pokojnino ali pa neke dohodke, ko bomo ugotovili, da ima minimalne, najbrž to ne bo samo predmet tega zakona, bo najbrž tudi predmet kakšnega drugega zakona, s katerim ste se ukvarjali, morda ugotavljanja izvora premoženja. Tako da sorazmernost tega z nekimi dohodki, ki jih ima nekdo, je tu zelo tesna korelacija med tem, koliko je nekdo v življenju ustvaril, in koliko tega premoženja ima. Če gremo pogledat množično vrednotenje, pa pogledamo področje Goričkega, koliko je tam neka nepremičnina vredna, ki si jo je nekdo zgradil z odrekanjem, je zagotovo primerjalno v centru Ljubljane to razmerje lahko tudi 1 : 5, 1 : 10. In tako tudi je. Nekdo, ki je verjetno živel na Goričkem, se ukvarjal s kmetijsko dejavnostjo in si je stežka tisto nepremičnino pridobil, izjemno težko, bi imel takšno nepremičnino s takšnimi gabariti na neki parceli, primerljivo veliki v centru Ljubljane. Se pravi, tu korelacije, se pravi neke logike zadaj so. Zahteva o izračunih, simulacijah. Testni izračuni bodo, vam jih bomo tudi dali. V tem trenutku jih imate že javno na razpolago na spletu, se pravi iz obstoječega zakona o množičnem vrednotenju določene vrednosti. Hendikepi, ki so bili ugotovljeni, se tudi tam že odpravljajo. Predvsem tisti, ki izhajajo iz napačnih podatkov. Ta zakon je tudi zastavljen na ta način, da so se skozi prvi krog ugotovili, lahko temu rečemo, vzgibi zavezancev. Tudi na podlagi tega, da se je gledalo, če se je spremenil podatek o uporabni površini, je bil znaten učinek na vrednost nepremičnine, čeprav v resnici ga ne bi smelo biti. In to smo potem ugotovili oziroma ekipa je ugotovila, da to pretirano vpliva na modele glede na dejansko stanje, tako je bilo treba vzeti nek drug podatek, nek drug ponder. Recimo neto tlorisno površino, ki vam pove več, onemogoča pa, da bi nekdo, ki bi bil bolj informiran, v tistem trenutku zgolj na podlagi spremembe nekaterih podatkov bistveno posegel v vrednost nepremičnine. V tem primeru dostikrat tudi neupravičeno. Kar se tiče teh podatkov, jih bomo zagotovili in tudi predstavili, zagotovo najkasneje, če nam boste namenili danes podporo, na Odboru za finance. Naprej je bilo rečeno predvsem s strani poslanca Vebra, da bo tu nadpovprečna obremenitev tistih, ki imajo manj, in podpovprečna tistih, ki imajo veliko. To ne drži. Kot rečeno, množično vrednotenje bo ugotovilo tržno vrednost nekega premoženja. Se pravi, razmerje je jasno, kako deluje. Tudi kar se tiče odnosa do revščine. Vseeno drugi ukrepi, ki jih imamo tukaj, recimo če gremo gledat, v naslednjem tednu se bomo pogovarjali na Odboru za finance o izboljšanju splošne olajšave, da ne bo več tiste stopničavosti. To so ravno tisti, ki potrebujejo največ. V proračunih za naslednji dve leti ste najbrž tudi opazili, kar se tiče področja pokojnin, so bili narejeni koraki naprej, včeraj ste se pogovarjali o odpravi nekaterih ukrepov s področja študentov in tako naprej. To je zelo veliko področij. Kot rečeno, množično vrednotenje ne prinaša tistih posledic, ki so bile tukaj izpostavljene, razen če imate v mislih že morda nek poseben način obdavčitve, ampak ta ni na mizi in tudi dvomim, da bi ga kdaj ta hiša ali vlada sprejela, še posebej ne na tako pristranski način. Že ko smo se lotili tega, da se gre na vrednost, nakazujemo, od česa naj bo nekaj odvisno. Tudi ko se pogovarjamo o tistih, ki recimo trenutno koristijo pravice iz javnih sredstev, do zdaj niso imeli možnosti se pritožiti, vplivati na to vrednost. Zdaj imajo možnost uveljavljanja posebnih okoliščin. Nekdo, ki ima nepremičnino, pa lahko je to v centru Ljubljane, recimo v Šiški, pa ima nepremičnino v izredno slabem stanju, do zdaj ni mogel ugovarjati. Tukaj notri, tudi s tistim, kar bo podzakonski akt predvideval, bo našteto, v zakonu jasno razvidno, se pravi mikrolokacija, kakovost. In pod kakovost spada ravno to, da če je stavba v slabem stanju, on lahko ne na podlagi neke cenitve, ki jo je treba plačati nekemu sodnemu oziroma nekemu drugemu cenilcu, ampak na podlagi tega, da v skladu s splošnim upravnim postopkom dokaže svoj prav. Morebiti je to lahko tudi fotografija z mobilnim telefonom, s katero dokazuje, da je fasada v izjemno slabem stanju, da okna praktično so, kakršna so, so bila 30 let nazaj popravljena in tako naprej. Na ta način po novem doseže znižanje vrednosti. Torej po tem, kar predlagamo. Po tem, kar je zdaj, tega ne more narediti. Morda je tudi to razlog, za davčne namene je bil interes velik. Tam je zadeva relativno hitro prišla do Ustavnega sodišča in padla. Socialno šibki pa načeloma do Ustavnega sodišča težko pridejo. Tudi zaradi tega je Ministrstvo za finance skupaj z drugimi deležniki prepoznalo to, da je treba v zakonu dati določene rešitve, ki omogočajo vsem na enostaven ekonomičen način dejansko vplivati na ceno. In to je to, kar nekako tudi s predlogom pripeljemo notri. Ko se pogovarjamo o teh socialnih transferjih, ravno to bo ta predlog omogočil, da bo lahko glede na to, da je že neka meja predvidena v zakonu, v obstoječi zakonodaji, kdaj je nekdo upravičen do transferja in kdaj ne, da bo pa morda po teh rešitvah lahko postal upravičen. Kar se tiče tega, da ni večjega odziva s strani občin. Jaz bi vseeno poudaril, da ko je prišla informacija ven, da nekako koalicija še dodatno razmišlja o tem, ali bi šla naprej s tem predlogom, so se občine javile, združenja. Združenja so tudi prisotna v projektnem svetu in projektni skupini ter nam dajejo na znanje svoje poglede, svoja razmišljanja. Imajo težave na področju bremenitve nepremičnin, se pravi NUSZ in tako naprej, imajo težave na področju evidenc in tako naprej. V teh rešitvah tudi vidijo, da naslavljamo nekatere pomembne probleme, s katerimi se srečujejo. Ravno na podlagi tega bodo lahko imeli svoje finance bolj vzdržne. Če gledamo področje za čas recesije, se je šel NUSZ zvišal, kaj pa vem, 10, 15 %. In potem je bilo rečeno, da bomo mi njim zdaj določali in da bodo izgubili avtonomijo. To je vprašanje, kako bo določal zakon. Ampak načeloma osnovne usmeritve so bile tudi v tej smeri, njihov izključen dohodek pa tudi določene možnosti kalibriranja glede na svoje preference, koliko bi obremenjevali. Ampak saj pravim, ta razprava pride kasneje na mizo. Kar se tiče poseganja v lokalno samoupravo in tako naprej. Jaz mislim, da je dober signal včeraj prišel iz Državnega sveta, se pravi pristojne komisije, jaz mislim, da je prišla podpora temu predlogu tako, kot je, zagotovo bodo tudi vključeni v prihodnje razprave in bodo kot običajno poročali na pristojnem odboru za finance, kaj si o tem predlogu tudi mislijo. Razne navedbe v tem smislu, da nobena država ne objavlja podatkov. Jaz bi vseeno poudaril, da to ne drži. Zdaj ne vem, če gremo v naštevanje, lahko tudi gremo, ampak recimo kakšna Švedska, potem imamo kakšno Dansko, Latvijo, ki to objavljalo. Bojazen, da bi pa nekdo prišel in rekel, zdaj pa dam na mizo 120 milijard evrov in vas bom kupil in boste moji hlapci – mislim, da so takšne trditve pa vseeno malo pretenciozne. Če ne zaradi drugega, ker če ima nekdo 120 milijard, da lahko kupito premoženje, če oceni transakcijske stroške na en odstotek, pa recimo je to 1,2 milijardi, če ima 120 milijard, verjetno ima tudi 1,2 milijardi za cenitev vseh nepremičnin v državi, se bo našel verjetno nekdo v tej državi, ki bi mu te izračune naredil, lahko tudi mimobežno. Tako da jaz mislim, da vedno je to vprašanje kupca in prodajalca. Če ima nekdo interes po nakupu, bo pridobil vrednost nepremičnine, jo bo ponudil, potem je pa na tistem, ki bi jo prodal, ali jo bo prodal ali ne. Imamo določene situacije predvsem v obmejnem območju, ampak ZMVN, se pravi množično vrednotenje na to ne vpliva. Če ima nekdo interes, ima denar, na drugi strani pa je voljan prodajalec, se bo to zgodilo. Ali to objavljamo ali ne. Je pa po moje bistveno bolj pozitivno objavljanje teh podatkov. Zakaj? Ker nakup ali prodaja nepremičnine se ti zgodi morda enkrat, nekomu nobenkrat, nekomu dvakrat, trikrat v življenju. In takrat je zelo pomembno, da tisti, ki prodaja, ali pa tisti, ko kupuje, ne bosta opeharjena. In na ta način, ker so v bistvu postali ti podatki javno znani, si lahko nekdo, ki prodaja svojo nepremičnino, pogleda in se v nekaj tednih informira o tem, koliko so primerljive nepremičnine, ki si jih ne nazadnje pogleda po spletu in si ustvari neko sliko, v redu, to je pa tisto, kolikor je trenutno primerljiva tržna vrednost, to je toliko, kolikor je pripravljen daleč iti in si zagotovi to, da ne bo v tistem trenutku na račun nekoga, ki je morda posrednik ali pa se s tem na debelo, lahko temu rečemo, ukvarja, ima velike izkušnje, se pustil pretentati na ta način, da mu bo dal za njegovo nepremičnino ne črn, ne bel, če je njemu jasno, da lahko tudi na podlagi podatkov, ki so na spletu za to nepremičnino dobi toliko, kolikor mu gre. Omenjeno je bilo tam vmes nekje, da gre za spremembo na področju obdavčitve nepremičnin. Ne, v bistvu ta zakon prinaša možnost za znatne spremembe v neki pregledni, učinkoviti smeri. Kot rečeno, bo pa ta razprava enkrat kasneje. ZMVN ničesar od tega ne prejudicira, z izjemo tega, da bo pogledal, če zelo poenostavim, koliko je neka nepremičnina tržnoprimerljivo vredna, se pravi, če potegnem analogijo naprej, koliko ima nekdo pod palcem, potem bo pa ta zbor ocenjeval, koliko bi bilo primerno, solidarno, sorazmerno, razumno, da prispeva v skupno oziroma v lokalne blagajne.
Imamo še dva prijavljena razpravljavca. Kot prvi dobi besedo gospod Roberto Battelli, drugi pa gospod Franc Jurša. Gospod Battelli, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tudi moja razprava bo preventivna, ker je jasno, da dejansko se tu razpravlja o možnem prihajajočem davku na nepremičnine. Tudi predstavniki Vlade trdijo, da bo to dobra osnova tudi za to prihodno operacijo. Moje prepričanje je, da – in govorim o davku na nepremičnine – tržna vrednost ne more biti osnova za ta davek. Ne more biti osnova za ta davek iz razlogov, ki so jih mnogi kolegi že povedali. Ne nazadnje je bil tudi kolega Veber, ki je bolj na sveže spomnil, zakaj to ne more biti. Upokojenci, mladi [[…]]Jaz bi dodal še nekaj, da ti upokojenci in ti mladi, o katerih je Janko govoril, živijo tudi v Kopru, Izoli, Piranu, v centru Ljubljane in v Kranjski Gori. Torej možnost pritožb. Veste, to je zelo dvorezna zgodba, ker je tržna vrednost ene nepremičnine zelo fluidna, ker se lahko spremeni v zelo kratkem času. V enem letu lahko nekje, kjer sedaj ni nič in je lep pogled, ne vem, zraste bencinska črpalka s postajališčem za kamione. Vse nepremičnine, ki bodo gledale na to, bodo izgubile na vrednosti. Pa sem dal en primer, ki mi je prišel slučajno v glavo. Ampak te možnosti padca ali celo dviga nepremičnin so zelo pogoste in se bodo dogajale. To pomeni, da bo stalno ena vojska ocenjevalcev sproti ugotavljala vrednost iste nepremičnine. In lastnik bo plačal enkrat več davka in enkrat manj, ker se bo pritoževal glede na spremenjene okoliščine njegove nepremičnine. Recimo da se nekdo odloči, ima sredstva, varčeval je, tako da popolnoma energetsko zavaruje svojo nepremičnino, naredi fotovoltaični, ki je tudi subvencioniran, način pridobivanja energije. In ta nepremičnina kar naenkrat iz majhne vrednosti lahko pridobi dosti na vrednosti. Se pravi v šestih mesecih, ko bo on to naredil, bo treba ponovno vrednotiti to nepremičnino. To bo kaos v državi in pritožbe in ponovna vrednotenja. Saj se ne bomo z ničemer drugim ukvarjali kot s tem. Zato ponavljam, tržna vrednost nepremičnin ne more biti parameter, po katerem se izračuna davek. Je treba najti nekaj bolj poštenega in bolj učinkovitega. Tudi ta NUSZ v večini občin ni vezan na tržno vrednost nepremičnine. Na tržno vrednost so vezane druge dajatve. Če jaz prodam in plačam davek na denar, ki ga dobim, že plačam davek državi. Če varčujem in dobim toliko obresti od tega varčevanja, plačam davek na te obresti. Denar, ki bi ga rabil za obnovo hiše, na primer. Tako da jaz predlagam, jaz seveda nisem ekspert, skušam uporabljati zdravo pamet, ampak predlagam, da se v tem zakonu nekako nakaže, da tržna vrednost nepremičnin ne more biti osnova za davek. Drugo je luksuz. Vprašanje je, kaj bo s hišami, stanovanji, kjer bivamo, mnoge države ne obdavčujejo stanovanj, kjer ljudje bivajo. Obdavčujejo pa visoko drugo, tretje, četrto stanovanje, vikendice in te stvari. Torej nek nadstandard in tudi nek luksuz. To je smiselno in še tam je bolje ne pretiravati, razen ko gre za eklatantne primere. Jaz bi svetoval, da s temi zadevami in tudi s tem zakonom hitimo zelo počasi.
Gospod Franc Jurša izvolite, imate besedo.
Hvala. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom ter ostalim v prostorih velike dvorane Državnega zbora. V vsakem primeru pa je prav, da pozdravim tudi državnega sekretarja in ekipo, s katero je prišel v Državni zbor, da bi nam odgovarjal na vprašanja, povezana s tem zakonom o množičnem vrednotenju nepremičnin. Že v samem začetku moram reči, da v tem delu izpostavim na ustrezen način zavarovanja najbolj ranljivih skupin. Kolega Veber je govoril, kdo so najbolj ranljive skupine. Ne bom za njimi ponavljal, ampak bom vseeno rekel, da med temi najbolj ranljivimi skupinami pa so v veliki meri tudi enočlanska gospodinjstva, običajno v starosti ostanejo to gospe. To je prva in osnovna naloga nas, ki sedimo v tej dvorani kot predstavniki ljudstva. Za mene je ta razprava danes, ker je to prva razprava, res načelna, in tudi konkretno ne želim govoriti. Bom pa povedal nekaj tudi iz tistih izkušenj, ki so v preteklosti bile negativne, saj sem šel skozi državni zbor, ko smo že imeli zakon o vrednotenju nepremičnin in imeli smo že tudi zakon o davku na nepremičnine. Kako in na kakšen način se je ta zgodba končala, več ali manj vsi vemo, in je jaz tudi tokrat ne bi ponavljal. Bi pa rekel, da sem takrat, ko je prišel predlog, da se bo ta zakon obravnaval, najprej seveda logično na Vladi, potem medresorsko usklajeval in potem prišel v Državni zbor, osebno in tudi naša stranka opozoril, da mogoče pa res ni najbolj pravi čas, da ta zakon damo v obravnavo, saj smo dejansko tik pred državnozborskimi volitvami. Šest mesecev nas praktično, mogoče malo več, loči od tega, da bomo dejansko šli na nove volitve. Hote ali nehote se ta zakon povezuje z zakonom o davku na nepremičnine. Hote ali nehote. Jaz se zavedam tudi tega, da dejansko bo trajalo približno dve leti, preden bo lahko šel v postopek novi zakon o davku na nepremičnine. To pomeni, če ta vlada ne bi pripravila tega zakona in ga državni zbor tudi sprejel, potem ni možnosti, ni šanse, da bi lahko v prvem delu mandata nova vlada ta zakon tudi sprejela. Poglejte, nisem zagovornik davkov in nikoli ne bom, ampak vseeno mislim, da je prav, da to zadevo v državi poenotimo. Nimamo teh zadev enotno razrešenih na območju vseh 200 pa še toliko lokalnih skupnosti. Dve lokalni skupnosti sta, mislim da še zdaj, ki sploh tega NUSZ nimata. Nadomestilo za uporabno stavbnih zemljišč je dejansko relativno velik prihodek lokalni skupnosti in je zelo pomemben. Celo tako pomemben je, da je tudi zelo pomembno, v katerem obdobju leta ga dobijo občinski svet in župani, županje, da je ta priliv lahko ključnega pomena za izvedbo določenih projektov na lokalni ravni. Če bi nadaljeval pri tej zgodbi, moram reči, da ne bom spraševal predstavnikov Ministrstva za finance, da mi dajo določene odgovore na moja vprašanja. Jaz si želim in že takrat, ko ste bili v naši poslanski skupini, sem opozoril na to, da želimo videti usmeritve novega zakona o davku na nepremičnine. Kljub temu da se zavedam, spoštovani, da v taki sestavi ne boste predlagali novega zakona. Takrat bo neka druga vlada in bo ta zakon predlagala. Ne bom zdaj rekel, da bo neka druga koalicija, lahko bo tudi ta, lahko bo kakšna nova, ampak vi ne boste s tem obremenjeni. Imate pa verjetno neke smernice, ki bi nam koristile za našo odločitev pri sprejetju tega zakona. S temi smernicami želim, da se seznani tudi naša poslanska skupina, da se bomo v končni fazi lažje odločali, ali bomo to zadevo v drugi obravnavi in potem končno v parlamentu v tej dvorani tudi podprli. Še to kar je zelo pomembna zadeva. Moram povedati, da si v nobenem primeru ne želim in tudi ne mislim podpreti predloga zakona – ne govorim zdaj o tem zakonu, ker tukaj ne bo čisto jasno razvidno, ampak novega zakona o davku na nepremičnine, ki bi bil višji od povprečja nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. V nobenem primeru ne mislim tega podpreti, če bom sodeloval v tej dvorani še v teh razpravah in tudi potem soodločal z 1,1 % svojega deleža glasu, ki ga imam v parlamentu. Zato vam predlagam, da temeljito poslušate naše razprave, da pripravite dejansko dodatne predloge, ki izhajajo iz osnov, ki smo jih mi danes tukaj povedali in tudi širša javnost, da bomo potem skozi drugo in tretjo obravnavo bistveno lažje te zadeve speljali skozi proceduro. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade in sicer državni sekretar na Ministrstvu za finance Tilen Božič.
Najlepša hvala, za sklepno besedo. Jaz jo bom uvodoma izkoristil tudi za odzive še na ti dve zadnji razpravi, ker mislim, da je tako prav. Gospod Battelli je izpostavil nekaj besed v tem smislu, da tržna vrednost ne more biti osnova za davek. Jaz bi tu izpostavil eno reč. Možnosti tako teoretičnih kot praktičnih pristopov je več. V zadnjem času je trend, da se gre v bistvu na vrednost, to je pripoznano kot najboljši pristop tega časa, to nam je bilo pripoznano tudi ob reviziji s strani Mednarodnega denarnega sklada. To nam pripoznajo tudi države, ki so na poti uvedbe sistema množičnega vrednotenja in se tudi v okviru teh priprav prihajajo posvetovati z nami, kako smo to naredili, kaj smo naredili in kaj nameravamo. Tako da tu gre za odločitev, v kateri smeri. Odločili smo se po našem prepričanju za tisto, ki je sodobna in za ta čas tudi primerna. Dejstvo je, da morda dvajset let prej se zagotovo o tem ne bi pogovarjali, ker že takšnih tehnoloških zmogljivosti ni bilo. Tudi ni bilo takšnega povezovanja baz podatkov. Tudi ni bilo možnosti podatkov urediti in pridobiti na ta način. Dejstvo je pa, da smo se do sedaj do tega tudi kot država obnašali nekako mačehovsko. Tudi če gledam po tem, koliko podatkov o cestah, železnicah in tako naprej je evidentiranih v naših stavbah, je zagotovo še kar nekaj manevrskega prostora tudi na strani države za izboljšave, kar se tiče razpoložljivosti teh podatkov pa tudi njihove kakovosti. In tudi pri tem mislim, da ta rešitev, ki jo zdaj prinašamo in je na mizi, gre za posodobitev nečesa, kar je bilo uvedeno pred desetletjem, daje dodatno inercijo, dodatni zagon in spodbudo, da bo do tega tudi dejansko v nekem doglednem času prišlo. Dejstvo je, tudi gospod Jurša je izpostavil, da najmanj dve leti je do takrat, ko se bomo lahko resno pogovarjali o davku na nepremičnine. In dejstvo je, da če zdaj ne bi uredili tega tehničnega dela, se mi zagotovo naslednji mandat ne bi pogovarjali o davku na nepremičnine oziroma niti ne bi mogli dati tistemu, ki se bo imel možnost o tem pogovarjati, te možnosti, ker bi najprej moral urediti osnovne zadeve. Se pravi, če ne bo te prenove, potem ostane v bistvu v veljavi obstoječi zakon. Se pravi, ne gre za to, da ali ne, gre za to, ali gremo na novega, sodobnega, da rešimo tiste težave, na katere je opozorilo Ustavno sodišče, da rešimo tiste težave, na katere opozarjajo stroka in številni deležniki, ali pa ostanemo s tem obstoječim sistemom, gremo v novo vrednotenje z obstoječim sistemom, z vsemi anomalijami in uporabnostjo oziroma neuporabnostjo, ki jo ta prinaša s seboj. Potem je bilo tudi rečeno glede smernic. Smernice, se pravi, kar se tiče obdavčitve nepremičnin, je Vlada že potrdila s sklepom, ki je javen in zagotovo, tukaj je tudi moja beseda, da pridemo k vam tudi v poslansko skupino to predstavit, razložit. Enako velja tudi za preostale poslanske skupine. Če imate interes, če bomo le našli čas, in do sedaj smo še vedno ga, morda v različnih zasedbah ravno zaradi tega, ker ni bilo vedno možno, ampak ga bomo našli, če bo takšna želja na vaši strani izražena, da potrebujete dodatne informacije. Kot rečeno, z množičnim vrednotenjem s tem predlogom prinašamo prenovo pristopa in izboljšanje možnosti, kar se tiče podatkov. Kar se tiče pa varovanja posamičnih skupin, v tem trenutku, tudi če grem pogledat NUSZ, te skupine niso varovane, niso naslovljene, nimajo nobene pozitivne diskriminacije ali pa pristopa. Je dokaj arbitrarno določen. Načeloma bi se moral določati, lahko rečemo po infrastrukturi, ki je na razpolago nekomu, ki je na takšnem stavnem zemljišču, pa kaže tudi sodna praksa, da ni vedno tako. Tudi razmerja gredo v več stotine, ena proti več sto, tako da tu je vprašanje, kateri sistem predstavlja sploh podlago za to, da gremo v nekaj bolj razumnega in v nekaj bolj preglednega, bolj učinkovitega in tudi, če se že tako pogovarjamo bolj poštenega, da bo lahko tudi odražalo takratno neko politično realnost, ko boste vi odločali o tem, kateri skupini oziroma strukturi stopiti naproti z nekimi dodatnimi rešitvami v zakonu o davku na nepremičnine, ki bi takrat eventualno bil tudi na mizi. Kot sklepno. Glede pristopa imamo odprt pristop, tega se bomo držali, tako izven te hiše, do različnih javnosti, tudi medijev, strokovnjakov kot tudi do vas, se pravi poslancev, poslanskih skupin. Tiste podatke, ki jih imamo, če nas boste za to tudi zaprosili oziroma nas pozvali k temu, bomo, če bo le možno, v najkrajšem času zagotovili tudi z dodatnimi obrazložitvami in si bomo za to zagotovo vzeli čas, ker mislimo, da je to pomembno. Tudi do sedaj vložen čas, ti obiski, ki so bili po poslanskih skupinah, kažejo na to, da to omogoča potem razpravo v tej dvorani, ko pa dejansko prihaja do polemik, izzivov, predstavitve nekih argumentov, ki vodijo v to, da se lahko nek predlog dejansko tudi skozi ta proces še bistveno izboljša. Tako urejamo podatke in evidence s tem predlogom. S tem bomo prišli do bolj zanesljivih vrednosti, ki so predpogoj za to, da se, kot je bilo rečeno, pridobivajo hipotekarna posojila na enostaven, cenejši način, lahko pride do tega, da se bolj pravično odmerja, se pravi pravice iz javnih sredstev, do tega, da se ne nazadnje pride do nekega poštenega sistema oziroma primernega in preglednega sistema obdavčitve, da se, kot tudi večkrat vi poveste, davek pobere tam, kjer je treba, ker obstoječi režim omogoča to, da marsikje se že iz preprostih nekih arbitrarnih razlogov ne pobere zaradi nepopolnih evidenc. Tako da ta temeljita prenova prinaša, kot je bilo že omenjeno, možnost ugovora z uveljavljanjem posebnih okoliščin, prinaša tudi bistveno višjo stopnjo določnosti vsebine, se pravi, da ni več toliko vsebin v podzakonskih aktih, zelo veliko stvari se prenaša v zakon, seveda ob upoštevanju določene gibkosti, ki zagotavlja, da pa ne bi prišlo do tega, da ne bi mogli slediti dinamičnosti, ki jo takšna rešitev tudi predvideva. Kot rečeno, rad bi se zahvalil vsem za dosedanje razprave, komentarje. Na marsikaj od tega, kar ste danes izpostavili, se bom do naslednjič še boljše pripravil, bomo imeli tudi širšo ekipo. Kot rečeno, če boste danes ocenili, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo je v okviru Odbora za finance možnost večjega števila sogovornikov, tako ministrska raven, če tako rečem, kot tudi ostale ravni, se pravi strokovna javnost in tako naprej. Na nek način se že veselim tiste razprave, ker bo zagotovo živahna in zanimiva, predvsem pa bodo najbrž tudi državljanke in državljani lažje iz tistega izluščili, zakaj je to smiselno oziroma zakaj Vlada ocenjuje, da je ta predlog primeren in da bo boljše reševal obstoječe situacije. Hvala.
Hvala, državnemu sekretarju. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da. Še kdo? Vidim, da samo eno roko. Gospod Zvonko Lah, izvolite, imate na voljo pet minut.
Hvala lepa, predsedujoči. Različne razprave smo tukaj slišali. Tudi sam sem imel pomislek oziroma v naši poslanski skupini glede zakona, kot je predstavljen. Zato sem tudi povedal, da ne bomo v prvi obravnavi nasprotovali temu zakonu, se pa strinjam s tistim, da se mi zdi, tudi razpravljal sem prej, da tržna vrednost je tudi po mojem razmišljanju vprašljiva kot osnova za obdavčitev. Če samo za primer povem. V sosednji Avstriji nimajo katastrskega dohodka, ampak imajo nekaj podobnega, davčno osnovno za obdavčitev pa določijo tako, da upoštevajo 18- letni dobiček na kmetijskem zemljišču. To je neka osnova za obdavčitev. Ni tržna vrednost, ni ne vem kakšna druga vrednost. Če upravljaš z zemljo, če iz zemlje nekaj imaš, tako kot če nekaj prodaš, plačaš davek na dobiček. Za razliko od nakupa in prodaje, tam pa, če poseduješ zemljo, imaš stroške z zemljo, davke in vse ostalo pri kmetovanju, in je davčna osnova tisti dobiček, tisto, kar imaš ti plusa od dobička na tej zemlji. En tak princip bi bilo treba tudi pri nas najti. Zato sem prej govoril o tem, kako ni pošteno, če se upošteva cena neke nepremičnine na osnovi primerljivih prodajnih pogodb, ki potem praktično z eno prodajno ceno ali pa nekaj takih cen vplivajo na obdavčitev vseh drugih nepremičnin na tistem območju. Zdi se mi tu pošten, da je to tržna cena. Recimo, gradnja neke hiše v Portorožu ali pa nekje v Halozah je enak strošek. Samo tržna cene hiše v Portorožu je trikrat ali štirikrat višja od tiste v Halozah, in ne bi bilo pošteno, da se plača tako večji davek na premoženje, če sem bil dosti jasen. Drugače pa, kot sem že prej opozarjal, malo za šalo, v teh razpravah, če se malo poslušamo. Eden od volivcev mi je rekel: »Nekam povoženi se mi zdite poslanci.« Sem rekel: »Kako povoženi?« Pa je bilo to še pred temi volitvami, ker sedaj še hujše izgleda. «Ja, povoženi na način, na katerega poslanci nikakor ne bi smeli biti povoženi.« Sem ga vprašal, kako to misli. Je rekel: »Čas vas je povozil.«
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. Žal se ni možno več prijavljati k razpravi, sicer smo imeli še dve želji, potem ko se je gospod Lah prijavil. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 34. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 19.40. Hvala lepa zaenkrat.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 24., 25., 19., 23., 7., 6. in 5. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Dvaindvajsetega rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016 s predlogom priporočila. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k dvaindvajsetemu rednemu letnemu poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2016. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Posebnega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov s predlogom priporočila. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k posebnemu poročiluVaruha človekovih pravic Republike Slovenije o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa 16. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je Zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za finance in monetarno politiko kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za sprejem avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti se ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 20. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel, zato je postopek za sprejem avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o urejanju prostora v okviru rednega postopka. Predstavnica Vlade je na seji Državnega zbora 18. oktobra 2017 po končani tretji obravnavi opozorila, da je predlog zakona zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, neusklajen, zato je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 57., 58., 187., 261., 263., 264., 265., 266., 267., 268., 269., 286., 291., 293., 294., 295. in 297. členu, ki je objavljen na e-klopi. Želi predstavnica Vlade predstaviti uskladitveni amandma? Prosim, besedo ima ministrica za okolje.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, spoštovane poslanke in poslanci! V uskladitvenem amandmaju k predlogu zakona o urejanju prostora v 57. in 187. členu se zaradi enoznačnega pomena in medsebojne usklajenosti določb zakona predlaga uporaba bolj natančnega poimenovanja vrste prostorskih aktov, na katere se določbe nanašajo. Zaradi sprejetih amandmajev se namreč v besedilu obeh členov pojavlja pomanjkljivo poimenovanje, na podlagi katerega lahko nastane dvom, ali gre za strateške ali izvedbene prostorske akte oziroma ali gre za državne ali občinske prostorske akte. Z uskladitvenim amandmajem se jasno določa, da gre za občinske izvedbene prostorske akte, s čimer se doseže notranja skladnost zakonskega besedila. V 58. členu se zaradi Zakona o državnem odvetništvu, ki državno pravobranilstvo preimenuje v državno odvetništvo, kot možen vložnik tožbe navaja državno odvetništvo. Amandma pomeni uskladitev predloga ZUreP z drugim že veljavnim zakonom, saj zakon o državnem odvetništvu od 20. 5. namreč že velja, uporabljati pa se bo začel 20. 11. Sprememba v 261. členu predstavlja uskladitev s spremenjenimi določbami 44. člena tega zakona, ki so bile z amandmajem sprejete na drugi obravnavi. Občinski urbanist namreč v skladu s spremenjenimi določbami 44. člena tega zakona ne sme v občini voditi postopkov lokacijske preveritve, če bi zaradi tega lahko prišlo do kolizije interesov. Tem nalogam primerno morajo biti opredeljeni tudi prekrški. Spremembi v členih od 263 do 269 in členih 286, 293, 294., 295. in 297. so vse posledica sprejtjae amandmaja k 299. členu, ki je bil prav tako sprejet na drugi obravnavi in je zamaknil rok uporabe zakona, prvotno je bil predviden zamik veljavnosti zakona. Posledice se z novim uskladitvenim amandmajem vežejo na začetek uporabe zakona, pri čemer je to še vedno datum 1. 6. 2018. V 291. členu se zaradi zagotavljanja notranje usklajenosti določb zakona namesto izraza »prostorske ureditve javnega pomena«, uporablja izraz «prostorske ureditve državnega pomena« saj je to vrsta prostorskih ureditev, ki jih opredeljuje predlog ZUreP v 50. členu.Hvala.
Želite besedo poslanke in poslanci? Ne. Potem zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Razpravo? Je bilo prej. Ja. Samo preverjam. Razprava je še odprta. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik! V Poslanski skupini Nove Slovenije ne bomo podprli tega zakona, ker paket trojček teh zakonov bi moral, če gremo s sistemsko spremembo, rešiti vsaj štiri stvari. Prvo je legalizacija, ki rešuje delno drugi zakon o gradnji, potem je pridobitev lastništev v javno korist za kategorizirane občinske ceste, ki jih je 23 tisoč na zasebnem lastništvu. Ta trojček zakonov ne daje možnosti, ne rešuje tega, da bi občine lahko v doglednem času to rešile, kar bi morale že zdavnaj tudi po odločbi Ustavnega sodišča in po zakonu bi bilo leta 2012 to že rešeno. Potem cena komunalno opremljenih stavbnih zemljišč. Predvideno je bilo, da se komunalna infrastruktura preimenuje v »gospodarska infrastruktura«, kjer sem jaz razumel, da za gospodarsko infrastrukturo se šteje tako javna komunalna infrastruktura kot tudi tisto zemljišče, ki je komunalno opremljeno in služi razvoju gospodarstva. Vendar je bilo na odboru predlagano s strani Poslanske skupine Desus, da se preimenuje v »gospodarsko javno infrastrukturo«, to pa pelje nazaj, da je to javna komunalna infrastruktura. In nič drugega ni javnega kot komunalna infrastruktura: cesta, vodovod, kanalizacije, pločniki, javna razsvetljava. To je komunalna infrastruktura ali po novem gospodarska javna infrastruktura. Ponovno imamo še naprej, da bodo špekulanti izseljevali in dražili komunalno opremljeno stavbno zemljišče. V sosednjih državah je to drugače urejeno, v vseh, in so cene komunalno urejenih stavbnih zemljišč za dve tretjini nižje in konkurenčne. Pri nas pa nismo konkurenčni, ker zakonodaja podpira špekulativne nakupe. Če ne verjamete, preverite lastništvo stavbnih zemljišč okrog večjih mest, kdo je lastnik, s kakšnim namenom je bilo kupljeno, zakaj to čaka in odganja tuje in domače vlagatelje. Ker je cena previsoka. Naslednja zadeva. Nujno je skrajšanje postopka sprejemanja občinskih prostorskih aktov. V sosednjih držav, za primer sem povedal, Finska, Švedska, Nemčija v enem letu kompleten postopek, z vsemi nosilci urejanja prostora, speljejo v enem letu. Pri nas – to desno kratko je dosedanje – 4 do 8 let; to levo daljše je novo – dodane so štiri nove faze in tri faze podaljšane za 30 dni. Nič ni drugega ni spremenjenega. A smo dosegli cilj? Predstavnik ministrstva je govoril, da je bila Magna sprejeta po predpisih, po starem, v pol leta. Zakaj je ostalo 4 do 8 let? Kdo je kriv? Zdaj se pa še podaljšuje. Ali je to cilj tega zakona? Smo kaj rešili? Nič nismo rešili. Rešijo lahko na samem ministrstvu. Če je šla Magna v pol leta skozi, naj gredo še vsi ostali občinski OPN-ji v pol leta skozi. Naj to dokažejo! Bomo videli čez pol leta, če bo kakšen prostorski akt, ki se do zdaj že dolgo vleče, v tem času rešen po tem novem postopku, ki ga danes sprejemamo. Nič nismo rešili. Rešili smo edino legalizacijo, ki je pa v drugem zakonu. Zato mi tega zakona, ki prinaša še večjo zmešnjavo, kot je bila do sedaj, ne moremo nikakor podpreti.
Odprta je razprava o uskladitvenem amandmaju. Na to opozarjam. Ali želi še kdo razpravljati o uskladitvenem amandmaju? Ne. Potem to razpravo zaključujem in prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa 15. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Zdaj pa prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti pa 17. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zakon prejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga gradbenega zakona v okviru rednega postopka. Ker je predlog zakona vsebinsko povezan s Predlogom zakona o urejanju prostora, sem na seji zbora 18. oktobra 2017 na podlagi drugega odstavka 86. člena Poslovnika Državnega zbora določil, da bo zbor o Predlogu gradbenega zakona odločal po končani 7. točki dnevnega reda. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 13. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti v okviru rednega postopka. Ker je predlog zakona vsebinsko povezan s Predlogom zakona o urejanju prostora in s Predlogom gradbenega zakona, sem na seji zbora 18. oktobra 2017 na podlagi drugega odstavka 86. člena Poslovnika Državnega zbora določil, da bo zbor o Predlogu zakona o arhitekturni in inženirski dejavnost odločal po končani 7. in 6. točki dnevnega reda. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 12. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet S tem zaključujem to točko dnevnega reda . Zaključujem tudi 34. sejo Državnega zbora.