[[...]]Lep pozdrav predstavnikom vlade, varuhu človekovih pravic s svojo ekipo, vam, drage poslanke in poslanci, na ta predzadnji dan naše 10. seje in pred podaljšanim vikendom! To naj zveni kot motivacija za današnje delo. Uradno pričenjam nadaljevanje 10. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Anton Anderlič, Bogdan Barovič, Geza Džuban, dr. Slavko Gaber, Vili Rezman do 13.00 ure, dr. Mitja Slavinec od 17.00 ure dalje, Alojz Sok od 12.00 ure dalje in Vili Trofenik. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA 10. REDNEGA LETNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC ZA LETO 2004. Za razpravo imamo na voljo 5 ur in 45 minut. 10. redno poročilo je v obravnavo zboru predložil varuh človekovih pravic, ki mu ob tej priložnosti tudi dajem besedo. Torej, gospod Matjaž Hanžek, imate priložnost za dodatno obrazložitev poročila.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Pred nami je dolga, skoraj šesturna razprava o jubilejnem 10. letnem poročilu varuha človekovih pravic. Tako dolg predviden čas za razpravo kaže, da je skrb za udejanjanje človekovih pravic v Sloveniji tudi vaša skrb, in prepričan sem, da bo razprava plodna in da bo še dodatno prispevala k izboljšanju ravni zaščite človekovih pravic vseh prebivalk in prebivalcev v naši državi. Ni mi treba posebej poudarjati, da raven spoštovanja človekovih pravic v posamezni državi ne predstavlja le kakovosti življenja, ampak je tudi najpomembnejši pogoj za varno življenje, tako posameznika, kot skupnosti, saj brez zaščite človekovih pravic ne moremo govoriti o varnosti. Poudaril bi rad še to, da je predmet današnje razprave pogovor o stanju človekovih pravic v letu 2004, kakor ga je videl varuh, na podlagi prispelih pobud državljanov Slovenije in drugih prebivalcev. Torej, vsebina poročila, ki je nastalo na podlagi dela vseh zaposlenih uradov, ugotovitve, ki so izšle iz teh pobud, in priporočila, ki jih je varuh dal državnim in drugim organom, kadar je zasledil, da je kaj narobe. Odgovornost za varovanje človekovih pravic je predvsem na državi in njenih institucijah, in sicer na vseh treh vejah oblasti, zakonodajni, da sprejema zakone, ki spoštujejo človekove pravice, sodni, da pravočasno sodi v skladu s takimi zakoni, in izvršni, da izvaja ukrepe, ki so v skladu s takimi standardi. Varuh človekovih pravic pa je le institucija, ki to nadzoruje in opozarja na morebitna kršenja ter predlaga spremembe dela tam, kjer so te potrebne. Torej ne more, pa tudi ne sme delati namesto drugih institucij, če le-te ne opravljajo korektno svojega dela. Nimam namena natančno predstavljati vsebine poročila, saj sem prepričan, da ste ga vsi natančno prebrali. A za spodbudo bom le naštel nekaj najpomembnejših ugotovitev iz njega. Najprej lahko poudarim, da se je izboljšal odnos do ustavnega sodišča, saj je na koncu leta ostalo le še pet neizpolnjenih odločb, medtem ko jih je bilo leto pred tem dvakrat toliko. Zmanjšalo se je tudi število pritožb zaradi problemov v zvezi z državljanstvom in tujci, denacionalizacijo te tako imenovanimi vojnimi zakoni. Ostali problemi pa se bolj ali manj ponavljajo, pojavljajo pa se tudi novi. Ponovno je treba opozoriti na dolgotrajne sodne postopke. To je potrdilo tudi Evropsko sodišče za človekove pravice, ki se je svoji sodbi oprlo tudi na poročilo varuha človekovih pravic, na kar smo še posebej ponosni, ker kaže na to, da varuhovo mnenje upošteva tudi ta pomembna mednarodna inštitucija. Problem dolgotrajnega sodnega odločanja ni le, pogojno rečeno, v tehničnem terminu, problem je v tem, da iz nepravočasne sodne odločbe pogosto izhaja množica eksistenčnih problemov. Delavcu, ki mu po mnogih letih sodišče pritrdi, da je bil nezakonito odpuščen, ta odločba ne pomeni nič, če je v vmesnem času delodajalec izginil, v narekovaju. Tudi otroci ne smejo več let čakati na odločitve pristojnih organov, da bo to odločilo o njihovih pravicah, ki jih jamčita ustava in Konvencija o otrokovih pravicah. Če ostanem samo pri teh dveh primerih. Prepozne odločitve ne potrebuje nihče. Naslednji problemi, ki jih lahko še na kratko naštejem so še zaostanki pri reševanju upravnih zadev na prvi in drugi stopnji, neprijazen odnos do uporabnikov storitev, premalo se je tudi storilo, da bi bile pravice otrok varovane v skladu s konvencijo. Pri tem velja še posebej omeniti redko prakso upoštevanja otrokovega mnenja in njihovo sodelovanje v postopkih, ko se odloča o njem. Rad bi omenil še en pereči problem, ki se še zaostruje in tudi pri varuhu postaja številčno vedno večji. To je problem socialne varnosti, brezposelnost in iz tega izhajajoče socialne stiske, podkrepljene s stanovanjskimi težavami, ki so še vedno velik problem, in bi se ga morala država resneje lotiti in z učinkovitimi ukrepi in ne le z besedno pripravljenostjo. Biti reven ni problematično samo zaradi pomanjkanja materialnih dobrin. Problem se zaostruje, ker se revščina v družbi, ki slavi uspešnost še dodatno stigmatizira, torej postane revnejše nekaj, biti revnejši nekaj slabega, celo grdega. Revščina pa predstavlja sama po sebi kršitev človekovega dostojanstva, zato moramo biti na to še posebej pozorni. Spoštovani, prepričan sem, da bo današnja razprava o poročilu, ki mu je tudi vlada v veliki meri pritrdila, prinesla mnogo dobrih idej za izboljšano stanje človekovih pravic v Sloveniji, ki jih bodo vse tri veje oblasti v naslednjih letih udejanjale za boljše življenje vseh nas. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. 10. redno poročilo je obravnavala tudi komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočil državnega zbora. Zato prosim predsednico komisije, magistrico Potrato, da predstavi to poročilo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani varuh človekovih pravic z namestniki, spoštovani predstavniki vlade, poslanke in poslanci. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 9. seji 5. oktobra in na prvem nadaljevanju 9. seje 11. oktobra obravnavala 10. redno letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2004, ki ga je ta predložil v obravnavo državnemu zboru Republike Slovenije v skladu s 43. členom zakona o varuhu človekovih pravic. Poleg varuhovega poročila objavljenega 15. junija v 43 številki Poročevalca državnega zbora so člani komisije skupaj s sklicem prejeli še mnenje in poročilo državnega pravobranilstva, vrhovnega sodišča in vrhovnega državnega tožilstva Republike Slovenije ter odvetniške zbornice Slovenije, naknadno pa mnenje odbora državnega zbora za zdravstvo z osnutkom priporočil in 3. oktobra še mnenje vlade o varuhovem poročilu za leto 2004 in informacijo o realizaciji priporočil državnega zbora, sprejetih ob obravnavi 9. rednega letnega poročila varuha človekovih pravic za leto 2003. Mnenje državnega sveta Republike Slovenije je komisija prejela 24. oktobra, torej prepozno za vlaganje predlogov dopolnil k sprejetim priporočilom in se zato do njih ni opredelila. Varuh človekovih pravic je v kratki dopolnilni obrazložitvi povzel nekaj temeljnih ugotovitev, izhajajočih iz poročila za leto 2004. Ker ste ravnokar slišali njegovo dopolnilno obrazložitev je ne bom povzemala. Napovedanih predstavnikov vlade ni bilo na seji, zato dodatne obrazložitve nismo dobili, je pa varuh mnenje in informacijo vlade Republike Slovenije ocenil kot korektno, čeprav je pogrešal mnenje vlade o nekaterih drugih področjih, ki jih vsebuje letno poročilo, predvsem glede ocene varovanja človekovih pravic. Predstavnik vrhovnega sodišča je menil, da sodišča lahko še marsikaj storijo za odpravljanje zaostankov in večjo kakovost sodnih odločb, predvsem z boljšo organizacijo, večjo odločenostjo in z zagotavljanjem koncentracije postopkov. K boljšemu delu sodišč pa bi zagotovo pripomoglo ozračje zaupanja in pozitiven odnos organov oblasti, javnosti, medijev in politikov. Predstavnica vrhovnega državnega tožilstva je povedala, da so v letu 2004 kar 32% obravnavanih zadev rešili s poravnavo, odloženim pregonom in kaznovalnim nalogom. Posebna pozornost je bila namenjena času trajanja kazenskih postopkov ter informiranju državljanov o fazi posameznega postopka, pa tudi enakemu obravnavanju vseh zadev in poenotenju politike pregona. Generalni državni pravobranilec je opozoril predvsem na predhodne postopke in na prizadevanje za tako spremembo zakonodaje, da bi postal predlog za poravnavo procesna predpostavka. Kot utemeljeno pa je ocenil ugotovitev varuha glede časa v katerem stranke prejmejo odgovor državnega pravobranilstva, ter zagotovil, da bo državno pravobranilstvo v bodoče stranko obvestilo o razlogih zaradi katerih njena vloga še ni rešena. Predstavnik odvetniške zbornice se ni strinjal z varuhovo ugotovitvijo, da je delo disciplinskih organov odvetniške zbornice neučinkovito. Predsednik odbora za zdravstvo je povedal, da je odbor kot zainteresirano delovno telo edino sprejelo 8 priporočil in predlagal, da jih komisija vključi med svoje predloge priporočil za sprejem v državnem zboru. V razpravi so člani komisije razpravljali, da pravice otrok še vedno niso ustrezno varovanje, da število prijavljenih in obravnavanih primerov nasilja nad otroki narašča, prag tolerantnosti do vseh oblik nasilja v družbi pa se znižuje. Razprava se je dotaknila tudi problema rabe materinega jezika na javnem mestu. Opozorjeno je bilo, da se je število pobud s področja etike javne besede v letu 2004, po ugotovitvah izjemno povečalo, vlada pa je temu poglavju v svojem mnenju posvetila premalo pozornosti. V razpravi je bilo varuhu človekovih pravic očitano, da nekaterim pobudam posveča večjo pozornost kot drugim. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti se je seznanila z 10. rednim letnim poročilom varuha človekovih pravic in opravila razpravo o vsebini poročila, po zaključeni razpravi pa sprejela predlog 31. priporočil, ki jih na podlagi 272. in 111. člena poslovnika državnega zbora predlagal v obravnavo in sprejem Državnemu zboru Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj je na vrsti vlada in naj ob tej priliki povem, ker vas je kar sedem predstavnic in predstavnikov, da je skupni čas 10 minut. Torej, če bi želeli v večjem številu, potem si morate teh 10 minut za uvodno predstavitev razdeliti. Kot vidim, ima namen govoriti državni sekretar Marolt. Prosim, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ob obravnavi 10. letnega poročila varuha človekovih pravic je vlada Republike Slovenije pripravila obsežno mnenje, v katerem so predstavljene že odpravljene pomanjkljivosti, na katere je v svojem poročilu opozoril varuh, pa tudi načini reševanja odprtih vprašanj. Mnenje vlade vsebuje tudi opis ukrepov, ki jih je vlada sprejela za reševanje obravnavane problematike, navedeni pa so tudi načrtovani ukrepi za izboljšanje stanja, ki ga v svojem poročilu omenja varuh. Poleg tega je v mnenju vlade podana tudi širša predstavitev problematike z vidika pristojnih ministrstev in vladnih služb. Skušali smo pripraviti čim bolj celovito in poenoteno poročilo, zato smo tudi v njegovi strukturi skušali slediti strukturi poročila varuha, tako da je lažje primerjati stališča oziroma ugotoviti, katere od nepravilnosti, ki so v poročilu navedene, so bile odpravljene ter kateri postopki in ukrepi so bili uvedeni za njihovo čim prejšnjo odpravo. Vlada Republike Slovenije je državnemu zboru posredovala tudi informacijo o realizaciji priporočil Državnega zbora Republike Slovenije, sprejeti ob obravnavi 9. rednega letnega poročila varuha človekovih pravic za leto 2003, kjer so za vsako točko posebej zbrani odgovori posameznih ministrstev in vladnih služb. Ker bodo pristojna ministrstva kasneje podala podrobnejši pregled za posamezna področja, bi v uvodni predstavitvi omenil le nekatere ukrepe, ki jih je vlada sprejela, nekatere ukrepe, ki jih načrtuje in nekatere postopke oziroma nekatere spremembe, ki so bile izvedene, da bi lahko odpravili vse tisto, kar navaja varuh v svojem poročilu. Če se dotaknem samo nekaterih področij, ki se jim je vlada še posebej posvetila. Pravice manjšin. Vlada preko urada za narodnosti ves čas dejavno spremlja uresničevanje ustavnih pravic manjšin ter opozarja vse pristojne institucije na njihovo dosledno izvajanje. Problematika Romov. V letošnjem letu je vlada na svoji 5. redni seji, dne 6. januarja 2005 s sklepom naložila uradu za narodnosti, da začne pripravljati poseben zakon o romski skupnosti, s tem pa se je tudi lotila priprave temeljnega romskega zakona. Predvideni rok za sprejetje v državnem zboru je maj 2006. Republika Slovenija si stalno prizadeva zagotavljati ustrezna sredstva, s katerimi bi lahko lokalne skupnosti reševale romsko problematiko, a jih te velikokrat ne izkoristijo. Nekaj primerov je naštetih v mnenju vlade. Meseca maja 2005 sta bila na obisku v Sloveniji predstavnika komisarja Sveta Evrope za človekove pravice Sir Parauzio in Ignazio Perez. Pri ogledu osnovne šole Bršljin sta pozitivno ocenila prizadevanja na vseh ravneh za čim večjo integracijo romskih otrok, ki se izvaja na osnovni šoli. Poudarila sta tudi, da nista zaznala nikakršne sovražne nastrojenosti do Romov. Glede varstva osebnih podatkov, vlada meni, da so s sprejetjem novega zakona o varstvu osebnih podatkov, ki je začel veljati 1.1.2005, problemi, na katere opozarja varuh, večinoma rešljivi. Zakon je v celoti uveljavil direktivo 95-46 evropskega parlamenta in sveta o zaščiti posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem gibanju takih podatkov. O duševnem zdravju so govorili že na seji odbora državnega zbora za zdravstvo. Natančno pa je celotna problematika v zvezi s pripravo zakona o duševnem zdravju ter noveliranju zakona o nepravdnem postopku podana v samem mnenju vlade, podrobneje pa jo lahko v splošni razpravi predstavi pristojno ministrstvo za zdravje. V zvezi z navedbami varuha človekovih pravic glede velikega števila nerešenih spisov ter sodnih zaostankov na slovenskih sodiščih vlada pojasnjuje gibanje zadev v letu 2004. Ministrstvo za pravosodje intenzivno sodeluje tudi pri pripravi nacionalnega programa reform za doseganje ciljev lizbonske strategije ter usmeritev ekonomskih in socialnih reform za povečanje gospodarske rasti in zaposlenosti, obenem pa predlaga vrsto ukrepov za zagotovitev večje učinkovitosti sodstva oziroma za odpravo sodnih zaostankov. Glede policijskih postopkov vlada v svojem mnenju ocenjuje, da je ministrstvo za notranje zadeve storilo korak naprej pri zagotavljanju kakovostnega dela policistov v postopkih z državljani, ter pojasnjuje reševanje pritožb v tako imenovanem pomiritvenem postopku. Vlada je pojasnila konkretne navedbe varuha na področju vzgoje in izobraževanja, okolja in prostora, stanovanjskih zadev, pokojninskega in invalidskega zavarovanja. V zvezi s problematiko nasilja v družini in glede vprašanja izrecne prepovedi telesnega kaznovanja otrok vlada pojasnjuje, da je v programu dela vlade do konca leta 2005 načrtovana priprava predloga zakona o varstvu pred nasiljem v družini in predloga družinskega zakonika, ki bosta med drugim ustrezno obravnavala tudi problematiko, na katero opozarja varuh človekovih pravic. Toliko na kratko o nekaterih ukrepih, ki so obširneje opisani v mnenju vlade. Na današnji seji državnega zbora sodelujejo predstavniki ministrstev in vladnih služb, katerih prispevki so zajeti v mnenju vlade. Ti bodo lahko tudi natančno predstavili posamezna področja, pojasnili konkretne primere, na katere je v poročilu opozoril varuh in na katere bodo v današnji razpravi opozorili poslanci državnega zbora, ter ukrepe, ki so jih povzeli, da bi se problemi, na katere opozarja varuh človekovih pravic v svojem letnem poročilu, čim prej odpravili oziroma kolikor to ni mogoče, vsaj omilili. Naj na koncu omenim samo to, da vlada resno jemlje vsa opozorila varuha in da bomo skušali doseči, da se v prihodnje še hitreje odzivamo na vse odkrite nepravilnosti, kršitve in pomanjkljivosti.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. In sicer besedo ima Ivan Jelen v imenu DeSUS-a.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci, spoštovani varuh človekovih pravic, gospod Hanžek, predstavniki vlade. Iz dokaj zajetnega poročila, ki nam je bilo posredovano oziroma predstavljamo se kot poslanska skupina, želimo opredeliti predvsem na upokojeni del državljanov in državljank Republike Slovenije. Predvsem na starejšo generacijo ljudi, katero je v svojem poročilu tudi kar v velikem svežnju opisal in predstavil, gospod Hanžek, varuh človekovih pravic, naše demokratične države. Zanima nas predvsem stanje ljudi, iskanje pravnih pravic, iskanje le teh iz področja prejemanja pokojnin, njenimi vplačili v času zaposlitve v pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Zanimajo nas pritožbe in hkrati ugotovitve okoli plačil delodajalcev, prispevkov v sklad za sedanjo upravičenost pridobivanja pokojnin. To se je seveda pokazalo predvsem v slabi evidenci v sled česar prihaja do velikih problemov, ker danes ljudje ne morejo uveljavljati pravic, ki jim pripadajo. Ustrezno ministrstvo je bilo seveda seznanjeno, a problem se prepočasi rešuje. V poročilu je zaslediti tudi veliko prekrškov bolnikovih pravic. Mnogo pritožb nas je prepričalo prav iz strani starejših v sled uporabniških storitev, v sled dolgih čakalnih dob na operativno zdravstvene posege. Veliko pritožb izvira iz tako imenovanih nadomestnih zdravil, v upravičenosti do zobozdravstvenih posegov, o slabih bivalnih prostorih v bolnišnicah, nasilja nad starejšimi, nasilja v zaporih, pri policijskih posredovanjih, pri izkoriščanju starejše generacije od samih svojcev in delodajalcev. Iz poročila še posebno veje varstvo in nega. Vprašanje: Kdo bi naj bil plačnik takšnih storitev? Vsak sam, država, občina ali svojci? Poročilo je tudi pokazalo to, da je le malo takšnih oseb, ki znajo ravnati s starejšimi, če hočejo. Viri zaslužka, morda preko prostovoljnega dela, preko Rdečega križa, Karitasa, Društva upokojencev ali katere druge humanitarne organizacije. Naše mnenje govori predvsem o tem, da bi morali izpostaviti posebne svetovalne centre, saj se starejši kar premalokrat znajdejo, nimajo se na koga obrniti. Ugotovitev kaže, da je v Republiki Sloveniji premalo izobraževalnih centrov za starejšo generacijo ljudi. Premalo nudenega dodatnega ustvarjalnega dela, premalo je možnosti vključevanja v družbena dogajanja. Zato menimo, da se bomo kot koalicija zavzemali, da bo starejšim omogočena kar najlepša jesen življenja, in sicer prek omogočanja večje izgradnje domov in različnih ponujenih aktivnosti, pohodništva, izletov, strokovnih delavnic. Preko poročila varuha človekovih pravic za leto 2004 lahko ugotovimo, da je delo varuha dokaj naporno, raznoliko in spoštovanja vredno. Področje nepravilnosti in pritožb je resnično veliko. V svojih razmišljanjih pa seveda podpiramo mnenje, ki ga je izdal odbor za zdravstvo kot zainteresirano delovno telo, njegove sklepe in mnenja, kakor tudi priporočila komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti, kot matičnih delovnih teles. Poročilo varuha človekovih pravic gospoda Hanžka za leto 2004 bomo z veseljem podprli. Iz vseh navedenih razlogov bomo podprli tudi priporočila delovnega telesa k navedenemu poročilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Bogomir Zamernik v imenu SDS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, gospod varuh človekovih pravic, predstavnice in predstavniki vlade, dober dan želim vsem skupaj. Strinjam se lahko z zaključkom, ki je bil izražen s strani predgovornika, da je delo, ki ga opravlja varuh človekovih pravic zahtevno, zelo raznoliko, včasih tudi težko. Zato bi na začetku izrazil vse čestitke ljudem, ki so tako obširno poročilo pripravili. Seveda izražam čestitke tudi tistim, ki se jih je danes imamo nekako jubilejno 10. poročilo opozarjanje varuha človekovih pravic kaj prijelo in so izboljšali stvari, na katere je varuh človekovih pravic opozarjal v svojih deset letnih poročilih. Vesel sem, da je vlada, ki deluje eno leto, resno vzela opozorila, sedaj mi je najprej prišla na misel stvar, ki se je nekako zelo dolgo izpostavljala kot velik problem, to je odločanje na drugostopenjskem organu. Gotovo se boste tisti, ki ste dalj časa tukaj, kolegice in kolegi, spomnili opozoril, ki smo jih bili deležni, verjetno ste jih bili tudi vi v poslanskih pisarnah, o nerazumljivih rokih in o nerazumno dolgih odgovorih na drugostopenjskih organih raznih ministrstev. In opozorilo ministra varuha človekovih pravic v tej smeri je bilo, da bi bilo dobro nekako to stvar spraviti pod eno okrilje, pod eno streho, da tako rečem. In varuh človekovih pravic ugotavlja, da je ustanovitev ministrstva za državno upravo prava rešitev, ki pelje v smer boljšega reševanja te problematike. Vseeno pa kljub tej pohvali, več jih ne bo, vsaj z moje strani ne, se nikakor nisem mogel znebiti reka, ki definira norost. Pravi, definicija norosti je, da počneš vedno ene in iste stvari na enak način in pričakuješ drugačne rezultate. Pri nekaterih stvareh, ki so v poročilu ponavljajoče deset let, se ne morem znebiti tega občutka, da počnemo vedno ene in iste stvari na enak način in pričakujemo drugačne rezultate. To se žal ne da. Spraševal sem se, kaj je bilo mišljeno s tem, ko je varuh človekovih pravic v svojem poročilu zapisal, da so bili nekateri koraki pozitivno sprejeti, da je bilo sprejetje post-diskriminacijske zakonodaje in vzpostavitev institucije zagovornika enakih možnosti v redu, ampak da rezultati volitev kažejo na poslabšanje. Spoštovani gospod varuh človekovih pravic, zelo bi si želel obrazložitev tega stavka na kakšen način je mišljeno, da rezultati lanskih volitev kažejo na poslabšanje stanja na kateremkoli področju v tej naši družbi. Kaj je sedaj slabše? Problemi, o katerih sem prej govoril, ki se ponavljajo iz leta v leto, so, vsaj po naši oceni, najbolj prisotni na področju sodstva. Slišali smo prej predstavnika vlade, s strani vlade se nekako poskuša in tudi jaz imam pozitivne izkušnje, tako prej, kot sedaj, da če si kot poslanec, ali pa če je varuh človekovih pravic zadosti vztrajno opozarjal na nekatere nerešene probleme, da te niso popolnoma ignorantsko obravnavali in so se stvari začele reševati. To kaže tudi ta odgovor in odnos vlade do opozoril varuha človekovih pravic. Nič pa se ni zgodilo na opozorila na strani sodstva, sodnih zaostankov, nerazumnih rokov in stvari, ki so tako boleče in tako težke, da se človek včasih kar zgrozi, ko dobi konkretne primere v zvezi s tem. Veliko jih je bilo navedenih tudi v tem poročilu za leto 2004. Žal, če jih primerjamo s katerimkoli iz prejšnjih let so si dokaj podobni. Pa da bom konkreten, da ne bom govoril samo na splošno, mislim, da je nujno potrebno opozoriti na nekatere konkretne stvari, ki ljudi še kako zadenejo. Predvsem če gre za, žal se tudi to dogaja, za otroke. Ko jim v najnežnejšem obdobju odraščanja tlakujemo pot z našim sodnim sistemom. Si predstavljate kaj bo od človeka, ki je že v najnežnejšem otroštvu dobil pečat sodnih mlinov? Jaz si to težko predstavljam oziroma poznam nekaj ljudi, ki so bili tega deležni, in nikoli ne bi želel komurkoli izmed nas tukaj podobnih izkušenj, kot so jih bili ti ljudje deležni. Da je sodnik februarja 2003 - to piše v letošnjem poročilu - razdružil postopek v enem postopku obravnave ugotavljanja očetovstva in odločanja o preživnini, v drugem pa povračilni zahtevek. Da je s tem - tako piše v poročilu - navidezno povečal svojo storilnost in je iz enega spisa naredil dva. To se seveda tako na birokratskem nivoju ne sliši nič kaj posebnega, ampak tu zadaj je otrok, je mati, je oče, je sorodstvo in vsi imajo potem nekako pečat tega. Zanimivo je odločanje Okrožnega sodišča v Celju, v sporu zaradi dodelitve otroka. V postopku je sodišče postavilo že tretjega izvedenca s področja psihologije, in to s tako rekoč enako nalogo, da ugotovi, katera od pravdnih strank ima primernejše lastnosti in boljše razmere za vzgojo, etc., etc., čeprav je bilo že na začetku ugotovljeno, da je izdelava še enega - se pravi, že drugega, to je bilo pa tretje - izvedenskega mnenja nepotrebna, nesmiselna in škodljiva. Ampak vseeno tako počnemo oziroma počnejo sodišča. Takih pa še hujših primerov je žal zelo veliko. Največji problem, ki ga pri tem vidim, je, da ko parlament, se pravi, zakonodajna veja oblasti, opozori, ali pa poskuša opozarjati na te probleme, je deležna insinuacij in obtožb, da gre za nedopustno vmešavanje v delo sodstva. Lepo prosim, takih namigov, takih insinuacij že vnaprej ne sprejemam. Ne želim se vmešavati v delo sodstva, želim pa povedati, če je karkoli narobe. V tem tednu se sicer, kot ste opazili, nisem oglašal v razpravah, ki so šle v smeri verskih konfliktov in je bil večkrat, mislim, da ravno od tu nekje, s tega dela dvorane, omenjen tudi Kristus. Glejte, Kristus se je tudi razjezil v templju, ko so postavili stojnice menjalci denarja, pa ga za to nismo nič obsojali. Stojnice menjalcev denarja pač niso šle v tisti tempelj, in razjezil se je. Ampak zavestno se je razjezil. In želim, da se ta državni zbor zavestno razjezi nad stanjem, kakršno je v sodstvu. Pa ne, da bi želeli na kogarkoli s prstom kazati, ti si pa slab. Jaz sem prepričan, da je v sodstvu ogromno ljudi, ki so pošteni, dobri, ki želijo dobro. Ampak malce se izgovarjamo na slabo zakonodajo, to smo mi, malce se izgovarjamo na, ne vem kaj, na izvršilno, malce pa na zakonodajno. In nihče ni kriv, da se dogodi rubež pokojnine, recimo. Sodnica okrajnega sodišča - berem iz sredstev javnega obveščanja, da ne bo pomote - v Ljubljani Martina Lepuša Hajtnik, nalašč sem prebral vse ime, se je pred dvema mesecema podpisala pod sklep o nadaljevanju izvršbe zoper I. Š. in J. A. iz Ljubljane, ker bi naj bi bila neki družbi bila dolžna 490 tisoč tolarjev. Ta dva nista nič dolžna. Šlo je za pomoto, za zamenjavo imena. Ampak sodni mlini meljejo ne glede na to kaj je res in kaj ni, in pritožba ni zadržala izvršbe, tako da nič ne more zadržati absurdnih sodnih sklepov slovenskih sodišč. To je bilo objavljeno nedolgo nazaj. Se je kaj zgodilo? Ali se je oglasila kakšna civilna iniciativa in povzdignila glas? Oprostite, meni je to, ali pa tisto prej, ali pa to kar bom povedal v nadaljevanju, huje kot pa, če mi nekdo reče naj dam svoje genitalije na pregled. Huje. Ko sem enkrat izza te govornice opozarjal na nedopustnost [[...]]
Gospod Zamernik, jaz vas moram vseeno opozoriti, ta del je namenjen predstavitvi stališč oziroma stališča poslanske skupine ne pa razpravi. Za razpravo bo še čas naprej. Vem, da gre tudi ta čas v skupen čas razprave, ampak vendarle, predstavitev stališč.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Upošteval bom vaše opozorilo. Mislim pa, da je stvar tako resna, da lahko tudi poslanske skupine govorijo o tem. Ker ravno vidim kolegico Zalokarjevo. Sem vam hvaležen za pismo, ki ste nam ga poslali pred nedavnim po elektronski pošti. Govori o osebi, ki je napisala knjigo v samozaložbi tisoč izvodov. Nekateri so se v tej knjigi prebrali in to osebo tožili in je bila izrečena sodba, da mora umakniti vse knjige iz tržišča in je to tudi storila. Ampak nekje se je našla ena knjiga, mislim da v Svetu Knjige, ki ni bila umaknjena in zato so tožniki, ki so se prebrali v tej knjigi, dali tožbo zoper avtorico te knjige. In sedaj mora zaradi te najdene knjige plačati dolg 8 milijonov tolarjev plus obresti, kar je cca. 10 milijonov tolarjev. Pravi, vedno se pa lahko kje najde še kakšna, ona pač ni mogla sama iskati tisoč knjig po celi Sloveniji. In vsaka knjiga bo prinesla 10 milijonski znesek zaradi besed, zapisanih v knjigi. Če je to normalno, in če to ni vredno pozornosti poslanskih skupin tudi, potem ne vem kaj je vredno pozornosti poslanskih skupin. In veste kaj ona zapiše v tem pismu za katerega se vam še enkrat zahvaljujem: "Vendar to, da bom ob vse premoženje ni nič v primerjavi s tem, da me je ta dežela upognila duševno. Nobena stvar na tem svetu, nobeno priznanje, nobena dobra beseda ne bo v meni več mogla vzdigniti žara ponosa, ki sem ga imela v svojem srcu. Kdo od nas bi se znal tako lepo izraziti, kot se je ona. Se pač vidi, da je profesionalka. Noben stvar več ne bo zmogla dvigniti žara v njenem srcu. Gospe in gospodje, sedaj se pa opozarjajmo, da ne smemo o tem govoriti. Mogoče jaz res tudi od poslanske skupine nimam mandata, da tako govorim, ampak sem si vzel to pravico. Kajti spoštovane kolegice in kolegi, moramo se zavedati tega, da človek ne more biti popolnoma srečen, če so v njegovi okolici ljudje, ki so prizadeti in si sami ne morejo pomagati. In da jim bomo pomagali zato, ker si to želimo, ne pa zato, ker bi nam to predpisovali zakoni, podzakonski akti, uradna prečiščena in ne vem kašna besedila. Ampak zato, ker to želimo. Kajti nekdo, ki nekaj dela iz prepričanja, je močnejši kot 99 tistih, ki nekaj počnejo iz kakršnih koli koristi. In ljudje imamo vedno dva razloga, da nekaj počnemo. Eden je dober razlog, eden je pa resničen razlog. Dobri razlogi so poslovnik, dobri razlogi so predpisi, ki smo jih sprejeli. Kaj so pa resnični razlogi, kaj je pa tisto resnično, zaradi česar so nas pač konec koncev ljudje postavili tu sem? Pa saj smo mi vendar zaradi njih, saj niso oni zaradi nas. Enako velja tudi za sodnike. Sodniki, spet poudarjam, ne govorim o celoti, ampak nekateri so sami sebi namen. Delijo zavede na dvojno, zato da dvignejo svojo produktivnost. Pa takega je treba nagnati. Pa če se nihče drug iz te govornice ne upa povedati, bom pa jaz povedal. Zaključujem počasi svojo predstavitev, in bi rekel samo še tole. Tudi zato, kar bom sedaj rekel, nimam mandata poslanske skupine, ampak veliki mislec Gandi je dejal, karkoli boste storili je nepomembno. Ampak pomembno je, da storite. Dejanja štejejo. Nepomembna stvar bo to, kar bom rekel, ampak naredil pa bom. Z nekaterimi kolegi sem se že pogovarjal in pozivam vse vas zato, poudarjam, ponovno, to govorim kot Mirko Zamernik, en fant gori iz kmetov doma če hočete, kot Mirko Zamernik vas pozivam in dajem javno pobudo in vas prosim, da to javno pobudo podpišete. Zapisana je pa tako: na podlagi informacije, da je na Evropskem sodišču za človekove pravice v Strassburu več kot 700 pritožb slovenskih državljanov, od katerih več kot dve tretjini zadeva vprašanje sojenja v razumnem roku, to je 6. člen Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljih svoboščin, ki ga je ratificiral ta državni zbor pred več kot desetimi leti, se pravi leta 1994 in dejstva, da je med pritožniki tudi bivši poslanec, namerno nisem govoril o njegovem primeru, kajti rekli boste, to je na podlagi prijateljskih baz, primerov o katerih sem govoril ne poznam. In da je med njimi tudi ta poslanec, ki se pritožuje tako na podlagi 6. člena kot tudi kršitve 10. člena prej omenjene konvencije, podpisani pozivamo slovenska sodišča in njihove predsednike in sodnike k doslednemu spoštovanju Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic, kar bi močno zmanjšalo število slovenskih pritožbenikov, ki je zdaj v primerjavi z ostalimi državami članicami podpisnicami te konvencije, občutno previsoko. Ob enem opozarjamo tudi na finančne posledice tako velikega števila pritožb, ki bodo v naslednjih letih bremenile proračun Republike Slovenije. Poudarjam, namerno sem to izrekel kot Mirko Zamernik, ker želim, da se tudi kdo iz opozicije pod to podpiše. Hvala lepa gospod predsedujoči, za vaše razumevanje.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Majda Širca, ki bo predstavila stališče LDS-a.
Spoštovani predstavniki vlade, spoštovani varuh, spoštovani kolegi in kolegice! Varuh pravi, da ga skrbi, ker se veliko vprašanj iz leta v leto na katera opozarja v svojih poročilih ponavlja, predvsem gre za probleme z državljanstvom, z denacionalizacijami, sodnimi postopki in za vprašanja varovanja otrokovih pravic, če izpostavim le nekatere. Opozarja na kafkajanske birokratske poti, kjer institucije porabijo včasih več časa za iskanja izgovorov, zakaj niso pristojne za reševanje določnega problema, kot bi porabile za rešitev tega problema. Torej, na eni strani varuh v njegovih poročilih govori o tem, da se vprašanja ponavljajo in pojavljajo z istimi ali podobnimi problemi, na drugi strani pa se pojavljajo novi problemi in nič čudnega ni, če med nove oziroma še bolj poglobljene probleme uvrsti za pogled v letu 2004 vprašanje etike javne besede, bodisi da gre za izražanje nestrpnosti nekaterih politikov v smislu poskusov odkrite in prikrite diskriminacije, bodisi gre za izražanje v nekaterih medijih. Zanimivo je, da je odziv vlade na to varuhovo opozorilo, ki je zelo, zelo poudarjeno, skrajno skop, tako rekoč brez komentarja. Etiko javne besede odpravi vlada s sedmimi pavšalnimi vrsticami. Na to vprašanje se pod točko 2.1.2. vlada opredeli z naslednjimi besedami, samo naslednjimi besedami: glede nestrpnega odziva, citiram, določenega dela političnih struktur ob razreševanju vprašanja nameravane gradnje islamskega kulturnega centra v Ljubljani menimo, da je treba spoštovati zaključni dokument dunajskega srečanja predstavnikov članic OSC in citira to besedilo. To je vse. Nestrpnost o političnem diskurzu, ki jo varuh zaznava tudi ob razpravah ob gradnji verskega in kulturnega centra pa tudi izobraževalnega centra Jehovih prič, je več kot problematična. Večkrat se je nestrpnost skrivala za tehničnimi problemi in drugimi vzroki, kot je recimo, neprimernost zemljišč in podobno, sporočila pa so bila netolerantna in izključujoča. Vsi imamo v spominu, na primer, plakat s prekrižano džamijo, ki se je pojavljal v javnosti. Varuh, pa ne samo varuh, ugotavlja, da je v teh in podobnih primerih vladni urad za verske skupnosti delal slabo. Naj dodam, da se je na vprašanja, pa ne samo gradnje islamskega verskega centra, vodja verskega urada in hkrati tudi svetnik Mestne občine Ljubljana odzival s tišino in prepuščal toku, ki so ga krmarili drugi. To bi varuh ugotovil tudi s poznavanjem razprav na mestnih sejah. Ravno tako zaskrbljujoče je tudi neodzivanje urada za verske skupnosti, pravi varuh, na številna opozorila, naj pripravi merila za dajanje državnih pomoči verskim skupnostim. In kako se na ta opozorila odziva vlada? Pravi namreč, da urad kot vladna služba nima pristojnosti, da bi drugače financirala verske skupnosti, kot jih, zato bi pač morala poskrbeti vlada s kakšnim sklepom. Seveda to drži, toda urad je del vlade in ni civilno društvo. Nestrpnost je bila očitna tudi pred volitvami. Ta se je izkazala še posebej v odnosu do tako imenovanih izbrisanih. Spomnimo se leta 2004 in tega, kako je bila konvertibilna ta tema. Danes ni več. Ta tema, na katero je opozarjal tudi evropski komisar za človekove pravice, ko je obiskal Slovenijo in tudi sicer, v letu 2004 ni bila rešena in kot kaže, tudi ne bo rešena leta 2005, saj je leta tako rekoč konec. Če je za lansko leto varuh zapisal, da pri reševanju romske problematike ni prišlo do celovitega saniranja problemov in da ljudje vse prevečkrat vidijo rešitve v povečanem policijskem nadzoru, lahko danes napovemo poročilo za leto 2005. Obravnavali ga bomo čez leto dni in vemo namreč, da bo to na tej temi še manj tolerantno. Zakaj? Nedavno tega je policija v romskem naselju izvedla ostro in nenapovedano policijsko racijo, da ne rečem demonstracijo policijske moči, represivne moči, kjer je, tako so vsaj poročali mediji, dvignila celo roke nad otroki. Jim bodo pri takem delu v bodoče pomagali kurati? Vse bolj se tudi izpostavlja problem kolektivnega varstva manjšin, ki jih ustava ne opredeljuje. Gre predvsem za pripadnike narodov iz nekdanjih republik Jugoslavije. Finančna pomoč, ki gre predvsem v smeri podpore njihovim društvom, oziroma ohranjanju njihove kulture, je v družbi, ki prisega na sobivanje v raznolikosti, mogoče ta trenutek še prešibka. Je koristna in pomembna, še posebej v tistem delu, ki ga pokriva ministrstvo za kulturo. Velja pa poiskati tudi druge poti, tako zaključuje tudi varuh. Varuh tudi meni, da so težave, ki nastajajo pri sprejemu ljudi v psihiatrično bolnišnico ali socialne zavode oziroma bivanje tam, za politiko premalo pomembne, da bi se z njimi resno konfrontirala. Opozorila o radikalnem uvajanju liberalnih tržnih razmerij na stanovanjskem področju in posledično o slabem položaju najemnikov, so ravno tako zelo resna. Skrbi nas lahko tudi porast spolnega nadlegovanja na delovnem mestu, o čemer bomo govorili tudi popoldne. Še posebej glede na to, da je ljudi strah, da v strahu pred tem, da bodo izgubili službo pravzaprav ne morejo oziroma ne vedo, kam bi se obrnili in v kolikor se tisti, ki niso v javnem sektorju obračajo na varuha, vendarle le ta lahko priporoča rešitve, vprašanje pa je, koliko jih lahko sanira glede na to, da gre za anonimne prijave. Če se obrnem na priporočila, ki jih imamo in naj nadaljujem z drugimi problemi, ki jih izpostavlja poročilo v prepričanju, da jih vi sami dobro poznate in, kot sem delno danes že slišala, tudi podpirate v vaših poslanskih skupinah. Skratka, če se obrnem na priporočila, ki jih imamo na mizi in izhajajo iz različnih življenjskih stisk ljudi, lahko rečem, da nekatere lahko sanira spremenjena zakonodaja, druge zgolj spoštovanje obstoječe zakonodaje. Tretje, in mogoče je ta točka najpomembnejša, osveščenost ljudi, na katero nedvomno vpliva tudi delo varuha. Četrte lahko sanira blaginja družbe in tako naprej. Mogoče marsikdo na pripravljena priporočila seveda gleda s skepso, češ, da se nenehno ponavljajo eni in isti zaključki. In da si s tem napotki zgolj pomerimo vest, zna biti, da kdaj to tudi drži. Zna biti, da se bodo naslednje leto pojavila podobna priporočila. Toda zagotovo bo kakšen problem saniran. Poročilo varuha je eno izmed njegovih najmočnejših orodij. In naše priporočilo je eno naših moči, kako lahko ta orodja aktivno uporabljamo. Ne dvomimo, da gre mnogokrat to poročilo v nos, kajti vedno, ko nekdo dregne v simptom se zgane več kot samo podzavest, zganiti se mora tudi vest. Priporočila bomo podprli, tako predlagana, kot dopolnjena, toda podprli smo na sami komisiji tudi tisto priporočilo, ki ga je komisija preglasovala, kajti gre za vprašanje drugačnih pogledov na reševanje problema izbrisanih. 18 priporočilo, tako kot ga imate pred seboj je za poslansko skupino Liberalne demokracije absolutno nesprejemljivo. Gre za to, da naj bi vlada in ministrstvo za notranje zadeve čim prej pripravila predlog ustavnega zakona za ureditev položaja izbrisanih, seveda, daleč od tega, da bi Liberalna demokracija Slovenije videla možnost v tej rešitvi oziroma naše priporočilo je šlo v smer spoštovanja odločbe ustavnega sodišča, bojim pa se, da taka rešitev kot jo pravzaprav vlada oziroma vladajoča koalicija predlaga s preglasovanjem najbrž ni združljivo z našim videnjem. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Na vrsti je mag. Majda Potrata v imenu Socialnih demokratov.
Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov je vsakokratnim poročilom varuha človekovih pravic ves čas posvečala posebno pozornost in se odzivala na njegova opozorila. Zato je desetletje delovanje te inštitucije zagotovo priložnost za vsaj panoramičen pogled na njeno uveljavljenost v družbi. Vsekakor je to tudi priložnost za razmislek o ustreznosti in obsegu pooblastil, ki jih varuhu nalaga zakon in menimo, da se je v okviru zakonsko predpisanega ta institucija pokazala kot pomemben inštrument zaznavanja problemov, s katerimi se srečujejo predvsem posamezniki in najbolj ranljive skupine ljudi. Poglavje Podatki o delu varuha nakazuje dve ravni delovanja. To je ukvarjanje s posamezno prijavo zatrjevanega kršenja človekovih pravic posameznika na prvi ravni in delo sistemske, promocijske in preventivne narave na drugi ravni. Obe sta izpostavljeni kritičnemu ocenjevanju delovanja varuha človekovih pravic, pri čemer je na prvi ravni delovanja stopnja zadovoljstva posledica pričakovanj, ki pogosto presegajo varuhova pooblastila. Vsekakor pa ne kaže prezreti temeljne ugotovitve varuha človekovih pravic, da se odnos inštitucij do njega izboljšuje. To pa pomeni tudi utrjevanje zavedanja o odgovornosti posameznikov in inštitucij za stanje človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Zdi se, da je za del javnosti druga raven varuhovega delovanja obravnavana bolj kritično, s čimer povezujemo tudi občasne, v javnosti neprezrte zahteve po odstopu varuha, ali celo o nepotrebnosti te inštitucije in posledično njene ukinitve. Tu bi bilo zanimivo pritegniti še podatke o tem, kako je varuha človekovih pravic in njegovo dejavnost videla vlada v predlogu proračuna za leto 2006 in 2007. V poslanski skupini Socialnih demokratov pa menimo,da je predvsem ozaveščanje posameznikov o njihovih pravicah in pravicah drugih, izobraževanje ljudi o načinih za popravo krivic ali o načinih za preprečevanje kršitev, ter spodbujanje širše javnosti ob upoštevanju drugačnosti, ki je podlaga za oblikovanje strpnejše družbe, nepogrešljiva sestavina varuhovega delovanja, ker soglašamo z njegovo, že večkrat povedano oceno, da je, navajam, brezbrižnost do problemov ljudi pa naj predstavljajo večino ali manjšino, še vedno eden največjih problemov te družbe, konec navedka. Zato se nam zdi njegova dejavnost, povezana z izobraževanjem in promocijo človekovih pravic, izjemnega pomena in podpiramo ustanovitev oddelka, ki se bo ukvarjal z različnimi oblikami diskriminacije in nestrpnosti. Opažamo namreč tudi sami, da je sprejemanje drugačnosti in najrazličnejših manjšin zelo slabo, pogosto povezano s predsodki in nestrpnostjo, Socialni demokrati pa menimo, da je za ohranitev dostojanstva in dostojnega preživetja manjšin v prvi vrsti odgovorna večina. Zato s težka sprejemamo očitke, da je manjšina nestrpna, če pričakuje od večine strpnost in enake pravice. Pri tem seveda razumemo strpnost kot sposobnost sprejemanja drugačnosti in spodobnost sobivanja z njo. Ker je po varuhovem mnenju odnos do manjšin najbolj opazen problem preteklega leta, tudi vlagamo dopolnilo k priporočilu, ki zadeva pravice v ustavi ne omenjenih etničnih manjšin. V matičnem delovnem telesu tako priporočilo ni dobilo podpore. Upamo pa, da bo dobilo podporo sedaj, ko je bilo dovolj časa za branje mnenja vlade, saj predlagano priporočilo ni v neskladju z njim. Soglašamo tudi z varuhovo ugotovitvijo, da s stanjem ne moremo biti zadovoljni, ne zato, ker bi število ugotovljenih kršitev tako skokovito naraslo, pač pa zato, ker zaznavamo ves čas ponavljajoče se probleme, ki bi morali biti, nekateri od njih pa bi tudi lahko bili, razrešeni, če bi obstajala politična volja. Tu tudi zakonodajna veja oblasti ni brez odgovornosti. Obravnava posebnih varuhovih poročil je zato trditev zgovoren dokaz. Kar dve posebni poročili sta ostali brez učinka že ob obravnavi in sprejemanju priporočil. Eno je ostalo brez uresničenega priporočila, zadnje informacije pa govorijo o tem, da zakona o preprečevanju nasilja v družini ni mogoče pričakovati v kratkem, ker se je vlada odločila najprej pripraviti strategijo. Vprašanje pa je, ali se ji bo potem poseben zakon sploh še zdel potreben. In to ne glede na opozorila varuha o nasilju nad otroki, na opozorila o nasilju nad ženskami in ne glede na to, da bo med avstrijskih predsedovanjem Evropski uniji preprečevanja nasilja v družini ena od prioritet. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo razočarani, ker varuhova pobuda, da bi na ravni sistemskega reševanja nasilja v družini razmislili o izrecni prepovedi in telesnega kaznovanja otrok, ni dobila podpore. Pa čeprav je bila Slovenija že deležna opozoril Sveta Evrope, evropske komisije za socialne pravice namreč, ker tega v svoji zakonodaji še nimamo. Največja koalicijska stranka je to iz priporočil črtala, sprejeta dikcija pa je zelo ohlapna in tavtološka. Tudi mi menimo, da bi bilo treba začeti splošno kampanjo za obsodbo nasilja, za znižanje praga sedanje previsoke tolerantnosti do nasilnega ravnanja. Pri tem bi se lahko zgledovali po tistih, ki jih tudi sicer pogosto dajemo za zgled, namreč po skandinavskih državah, kjer se v tako kampanjo vključujejo tudi medijsko najbolj prepoznavni ljudje iz kulture, športa, politike, znanosti in drugih vej življenja. Nekoliko izboljšan odnos do ustavnega sodišča, pravi varuh, zaznava ob tem, da je ostalo v celoti neizvršenih le še pet odločb. To pa ne more prikriti dejstva, da dve med njimi zadevata posebej občutljivo problematiko. Zakona o duševnem zdravju še vedno nimamo, prav tako ne zakona, ki bi skladno z odločbo ustavnega sodišča razrešil probleme izbrisanih. Priporočilo, ki govori o ustavnem zakonu, sicer ne odraža pričakovanj socialnih demokratov. Ne trdimo tudi, da se ne bi dalo v ustavnem zakonu poiskati takih rešitev, ki bi bile skladno z odločbo ustavnega sodišča, ampak za to je potrebna politična volja vladajoče koalicije. Ali jo zmore, bo pokazal čas, saj je priprava zakona v delovnem načrtu vlade. Posebej želim opozoriti še na tisti del varuhovega poročila, ki govori o zaostrenih problemih v stanovanjski oskrbi. Socialni demokrati smo se varuhovih opozoril vedno zavedali. Žal pa naše pripombe niso bile upoštevane, pri čemer gre v prvi vrsti za probleme najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih. Ker je pravica do doma temeljna človekova pravica, smo zelo zaskrbljeni, ker se v tem mandatu izjalovijo poskusi opozarjanja na stanovanjske probleme. Tako je koalicija nasprotovala pripravljenim sklepom in priporočilom, ki jih je pripravila komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti, ko je obravnavala stanovanjsko problematiko, in je sklenila problematiko samo spremljati. Prav tako je zavrnila priporočilo ob tem varuhovem poročilu. Zato poslanska skupina Socialnih demokratov vlaga amandma na priporočila in pričakuje, da bo dobil podporo. Kako sicer verjeti napovedim, da bo vlada s sprejemom ustreznih ukrepov omogočila mladim, mi pa dodajamo, in revnim, da pridejo do doma? Zato podpiramo varuhovo pobudo, naj vlada pripravi spremembe stanovanjskega zakona tako, da bi upošteval tudi socialno in demografsko komponento pri zagotavljanju stanovanj. Mnenje poslanske skupine Socialnih demokratov pa sklepam s še enim žgočim problemom, ki zadeva najbolj občutljivo skupino državljank in državljanov naše države, to je otrok in problema neplačevanja preživnine. Smotrno se zdi, da bi se čas uveljavljanja pravice do nadomestila podaljšal do konca šolanja. V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da za tiste, ki so jim kršene pravice, niso dovolj samo dobronamerna priporočila, ki jih je ob 10. poročilu več kot ob 9., ampak da bo v 11. poročilu mogoče prebrati, da so nekateri dolgoletni problemi razrešeni. Predvsem pa, da je brezbrižnosti do problemov ljudi tako pri posameznikih kot pri institucijah države manj. Poslanska skupina Socialnih demokratov je vložila dopolnila k priporočilom. Vsa izhajajo iz ugotovitev varuha človekovih pravic in iz našega prepričanja, da bo večinska podpora našim dopolnilom odprla pot razreševanju še kakšnega, dolga leta nerazrešenega problema. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Franc Capucer v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, gostje, poslanci in poslanke! Pred nami je v obravnavi obsežno in jubilejno 10. redno letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2004. Kljub svoji obsežnosti pa je po mnenju Nove Slovenije Krščansko ljudske stranke v nekaterih svojih segmentih pomanjkljivo in ne odraža nekaterih kršitev osnovnih človekovih pravic na nekaterih področjih, predvsem pa ne obravnava nekaterih pojavov, ki so stalnica v naši družbi in sčasoma postajajo del našega sistema. Žal se institucije države in tudi institucija varuha človekovih pravic na ta dogajanja odzivajo preveč prizanesljivo, kar samo še podžiga kršilce. Na predstavitvi svojega letnega poročila na matičnem delovnem telesu, je varuh človekovih pravic povzel nekaj poudarkov, ki izhajajo iz 10. rednega letnega poročila za leto 2004. Iz poročila naj bi bilo razvidno, da varovanje človekovih pravic v Sloveniji ni zaskrbljujoče, vendar pa še vedno ni mogoče reči, da je stanje človekovih pravic povsem zadovoljivo. Svojo utemeljitev varuh gradi na tem, da se je zmanjšalo število zahtev po posredovanju varuha na področju državljanstva in denacionalizacije. Da je zaznati napredek pri reševanju romske problematike, da je zaznati napredek pri reševanju zadev katere pokriva ministrstvo za okolje in prostor. Kot še vedno pereče in ne dovolj dobro rešeno, pa varuh opozarja na predvsem neurejeno področje duševnega zdravja ter celovite ureditve pogojev in postopkov za sprejem oseb v psihiatrično bolnišnico ali socialni zavod. Potem naslednja od nepravilnosti, ki bi jo bilo treba čim prej odpraviti, je etika javne besede in pojav, da politiki pogosto prednjačijo v izražanju nestrpnosti do različnih manjšin. Potem težave na področju pravosodja, kjer se že vrsto let in tudi v letu 2004 pojavljajo kršitve pravice do sojenja v razumnem roku. Pri tem je potrebno opozoriti na nedopustno dolgotrajnost postopkov v primerih, ko se odloča o usodi otrok. Varuh tudi opozarja na neprijazen odnos do uporabnikov sodniških in pravniških storitev. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti se je odzvala na varuhovo poročilo s sprejemom 31 priporočil, kot odgovor na ugotovitev varuha človekovih pravic. Posebej so obsežna priporočila na področju upravnih zadev in na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja. V Novi Sloveniji - Krščansko ljudski stranki pričakujemo, da se bo reševanje denacionalizacijskih zadev, popravek krivic in izbrisanih, začelo hitreje reševati in zato pozdravljamo vse aktivnosti vlade na tem področju. Na poročilo varuha človekovih pravic se je odzvala tudi vlada Republike Slovenije z obširnimi in temeljitimi odgovori, v katerih so prikazane nekatere rešitve problemov, katere je varuh zapisal v svojem letnem poročilu. Za nekatere ukrepe je vlada namenila tudi dodatna finančna sredstva v rebalansu proračuna za 2005. Za reševanje nekaterih težav, opisanih v varuhovem poročilu, pa namenja finančna sredstva v proračunih za leti 2006 in 2007. Seveda pa se da veliko težav, navedenih v varuhovem poročilu, rešiti brez povečanja dodatnih sredstev. Dovolj je le dosledno izvajanje zakonodaje in nekaj dobre volje z obeh strani, s strani pritožnika in s strani tistega, ki naj bi krivico povzročil. Pozitiven odnos vlade do dela varuha človekovih pravic in njegovega urada se kaže tudi v upoštevanju predlogov varuha glede proračuna za leti 2006 in 2007. Žal pa v poročilu varuha za leto 2004 v Novi Sloveniji - krščansko ljudski stranki, kot sem že v samem uvodu omenil, pogrešamo obdelavo nekaterih kršitev osnovnih človekovih pravic na nekaterih področjih, predvsem pa nekaterih pojavov, ki postajajo stalnica v naši družbi. Varuh se na dolgo in na široko razpiše o pravicah šolajoče mladine in pravice njihovih staršev, ter o kršitvah njihovih pravic. Zelo malo, ali pa nič, pa je v njegovem poročilu zaznati o kršenju pravic učiteljev, o odnosu otrok in njihovih staršev do učiteljev in zaposlenih na šolah. Odraz takšnega stanja so varnostniki, ne le v srednjih šolah, ampak tudi že v osnovnih šolah. Ti varnostniki morajo zaščititi zaposlene in učence na šolah pred nevzgojenimi in velikokrat celo oboroženimi učenci in dijaki, žal, pa tudi starši. Glede na trende je kmalu pričakovati varnostnike celo v vrtcih. V Novi Sloveniji bi pričakovali, da bo varuh s svojo ekipo obiskal nekaj takšnih šol z varnostniki in ugotovil vzroke za to. Pričakujemo, da bo s svojo besedo opozoril na ta problem, predvsem pa bo permanentno opozarjal na problem nasilja v šolah. Dejstvo je, da je največkrat vzrok za nasilje v šoli predvsem neprimerna vzgoja staršev, ki svojim otrokom ne znajo, ali pa nočejo privzgojiti čuta za bivanje v skupnosti in nekega normalnega odnosa do starejših in predpostavljenih. Tudi okolje, pa naj bo to širše družbeno okolje, okolje prijateljev in vrstnikov, ali pa okolje družine, kjer je dovoljeno vse, brez odgovornosti, ne glede na posledice, največkrat vzpodbuja šolajočo mladino k tovrstnemu nasilju. V Novi Sloveniji - Krščansko ljudski stranki podpiramo izobraževanje otrok o njihovih pravicah, kot predlaga varuh človekovih pravic. Je pa seveda potrebno postaviti pravice otrok ob bok dolžnostim, ki izhajajo iz teh pravic. Naslednje pereče področje, ki v varuhovem poročilu ni posebej obdelano, ali pa sem ga mogoče spregledal, je sovražni govor na spletnih klepetalnicah in spletenih forumih. Ne samo sovražni govor do tujcev, ampak tudi, in predvsem, sovražni in hujskaški govor do drugače mislečih, predvsem verujočih. O sovražnem govoru proti tujcem je varuh v letošnjem letu že govoril. Ne spomnim pa se, da bi varuh hujskaški in sovražni govor do verujočih, predvsem do vernikov katoliške cerkve, ki se največkrat prenese iz spletnih klepetalnic in forumov na grafite po cerkvah in konkretna dejanja nestrpnosti do verujočih, se pravi, da bi varuh človekovih pravic ta dejanja obsodil. Tega nisem zaznal. Zažig križa in utišanje cerkvenih zvonov je za nekatere le umetniška inštalacija. Še več, takšna umetniška inštalacija se celo snema, podgana v Marijinem naročju je svobodno umetnikovo izražanje, ki mu ga moramo dopustiti. Ni pa to žaljenje čustev vernikov. Ne spomnim se, da bi varuh v takih primerih tako odločno in hitro odreagiral, kot je odreagiral na sovražni govor proti pripadnikom bivše skupne države na internetu. To me potrjuje v prepričanju, da varuh uporablja ne nekaterih področjih drugačna merila pri obravnavanju kršenja pravic in napadov na čustva verujočih, pa čeprav so to pripadniki največje verske skupnosti v Sloveniji. Tem v varuhovem poročilu, o katerih bi se dalo razpravljati, je več kot preveč. Opozoriti sem hotel le na nekatere stvari, ki bi morale biti po mnenju Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke obdelane v tem poročilu, žal niso. Od varuha človekovih pravic pričakujemo, da bo ob tej problematiki spregovoril v poročilu za leto 2005. Poročilo varuha s predlaganimi priporočili matičnega delovnega telesa bomo v Novi Sloveniji - Krščansko ljudski stranki podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Medtem so se nam na tribuni pridružili mladi obiskovalci in njihove vzgojiteljice, ki jih vse skupaj lepo toplo pozdravljam v državnem zboru Republike Slovenije, oziroma na kratko v slovenskem parlamentu. Mi pa nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin, na vrsti je gospod Brenčič v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, lepo pozdravljam vse prisotne in seveda tudi naše mlade nadobudneže na balkonu. Poročilo varuha človekovih pravic za leto 2004 se po svoji vsebini in prikazovanju ter zajemanju posameznih področij in akterjev ter obsega kršenja človekovih pravic, nič kaj dosti ne razlikuje od poročila za leto 2003, kar ni vzpodbudno. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se sprašujemo, ali je temu vzrok nepripravljenost ali nemoč državnih organov, da se v vsakem poročilu aktualna vprašanja, ki po svoji vsebini pomenijo kršenje človekovih pravic in osebnih svoboščin, ne razrešujejo in da se stanje ne izboljšuje tudi v poročilu za leto 2004, prej se slabša. Ali pa je morda pristopanje varuha v pripravi in podaji poročila takšno, kot bi ga morda nekdo želel, to pa je, da naj iz njega veje močno negativni odsev družbe, pa četudi je morebiti dejansko stanje kaj boljše, v kar poslanski skupini Slovenske ljudske stranke dvomimo in mislimo, da temu ni tako. Menimo pa, da bi bilo po vprašanju vse prepletene in raznolike nestrpnosti, ki je tolikokrat omenjena, potrebno stvari imenovati bolj določno, kot na primer, kateri mediji in kateri politiki sejejo nestrpnost in posamezno nestrpnost oblično ter tudi določno zapisati, kajti polje nestrpnosti ne more biti zamegljeno in skozi to orodje za zlorabe, ne glede na svoje predznak v zlorabi. Eno temeljnih vzrokov, da se na posameznih segmentih poročila, stanje o kršenju človekovih pravic iz leta v leto, in če hočete tudi iz mandata v mandat, kaj bistveno ne spremeni na bolje, ni toliko v pomanjkanju posameznih pravnih norm, kot je v nespoštovanju in neizvajanju le teh skozi nepregledno množico državnega uradništva in v vse premalo odgovornem zavedanju posameznega predstojništva, da so s svoje pozicije, s svojim delom in odnosom do razreševanja v poročilu varuha človekovih pravic argumentiranih kršitev, dolžni dajati vzgled uradništvu kot celoti in to velja nenazadnje tudi za pravosodne organe, kakor tudi za organe pregona, vključno z inšpekcijami. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke upamo, bo to sliko in stanje le nekoliko spremenil zakon o javnih uslužbencih, tudi skozi pristop vzpostavitve kariernega uradništva. Zelo podobno temu bi se moralo spremeniti tudi razumevanje poslanstva, ki pritiče vodjem in to ne le v javnem sektorju, temveč tudi v realnem sektorju, ker brez tega nam ne zakon in ne resolucije zlepa ne bodo dale boljših rezultatov. Tudi ne po vprašanju enakih možnosti med spoloma. Vodje, predstojniki in tudi funkcionarji bi morali veliko bolj, kot to je v naši družbeni praksi, ob spoštovanju vseh norm in dogovorjenega, s svojim delovnim vzgledom ravnati v smislu - to kar ne želim, da se dogaja ali zgodi meni osebno, ne smem dovoliti, da se dogaja mojemu podrejenemu ali tudi mojemu bližnjemu ter nenazadnje tistemu o katerem razsojamo. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predloženo poročilo varuha človekovih pravic podprla. Čeravno se zavedamo, da se ob evidentnem pomanjkanju odgovornosti v naši družbi, poročilo na vrsti segmentov tudi za leto 2005 ne bo kaj dosti spremenilo v smislu ugotovitev premika stanja na bolje, pri čemer mislimo predvsem na segment pravosodja. Na temelju nekaterih prioritet in ukrepov, ki jih je sprejela vlada, pa bo končno moralo iz poročila varuha človekovih pravic za leto 2006 izhajati le kaj več spodbudnih ugotovitev; v nasprotnem primeru bodo le-to presojali tisti, ki imajo po naši ustavi to pravico, seveda vsak s svojim glasom. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še kot zadnjega vabim k besedi gospoda podpredsednika Pečeta, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Po oceni Slovenske nacionalne stranke varuh človekovih pravic, gospod Hanžek, ne izpolnjuje svojega poslanstva. Dovolite, preden utemeljim svoje besede, da citiram del besed, ki jih je gospod Hanžek izrekel na eni izmed predstavitev oziroma so navedene tudi v enem izmed poročil delovnega telesa državnega zbora: "Varovanje človekovih pravic v Sloveniji ni zaskrbljujoče." Izhajajoč iz tega stavka se seveda takoj poraja dvom, zakaj potem ta seja, zakaj tone papirja, zakaj tolikšen medijski pomp okoli varuha človekovih pravic, če je kaj resnice v njegovih besedah. Po naši oceni to teorijo zavračajo že samo spolni napadi oziroma statistika, ki prikazuje spolne napade na osebe, mlajše od 15 let. Kar za varuha ni zaskrbljujoče, pa se nam v nacionalni stranki zdi krepko zaskrbljujoče. Samo število napadov se je v zadnjih štirih letih, torej v obdobju, odkar je gospod Hanžek varuh človekovih pravic, povečalo za prek 30%. In to ni zaskrbljujoče za našega varuha človekovih pravic. Naj dalje povem, da so se kršitve spolne nedotakljivosti z zlorabo položaja v tem istem obdobju, pod tem istim gospodom, torej gospodom Hanžkom, ki vodi ta tako imenovani demokratični urad varuha, povečale za prek 70%. In tudi teh 70% ni zaskrbljujočih za gospoda Hanžka, varuha človekovih pravic. Ob tem naj poudarim, da vedno pogosteje dobivamo potrditev, v okviru Slovenske nacionalne stranke, da varuh človekovih pravic, vsaj na področju spolne nedotakljivosti, vedno striktno prestopi na stran storilcev kaznivih dejanj. V podkrepitev mojih besed naj navedem samo prisotnost varuha oziroma njegovega namestnika v različnih televizijskih oddajah, ki počasi pridobivajo že status showa. Navsezadnje je bila ena izmed takih oddaj tudi Studio City na nacionalni televiziji, kjer je namestnik varuha človekovih pravic z vsemi pooblastili predstavljal institucijo varuha človekovih pravic in na ves glas zagovarjal, da Slovenija ne potrebuje nobenega registra pedofilov. Torej, da Slovenija ne potrebuje seznama tistih, ki kršijo spolno nedotakljivost, v tem primeru mlajših oseb, ker to, ta kršitev, ta najbolj gnusen zločin po oceni varuha človekovih pravic, po oceni sedanje institucije, torej urada, ki ga vodi gospod Hanžek, to ni zaskrbljujoče, ampak, da to ne bi bil osamljen primer, se je, mislim, da čez 14 dni, enaka teorija, enako zagovarjanje in enaka neskrb do žrtev pedofilov s strani namestnika, enega izmed namestnikov, gospoda varuha, pokazala tudi v drugi oddaji Trenja. Prav tako je tudi tu ta urad, ki ga nekateri imenujete najpomembnejši urad, urad demokracije, urad ne vem česa vse prav tako zavzel tisto teorijo, da vprašanje žrtev spolne nedotakljivosti ni pomembno za gospoda Hanžka, da je bolj pomembno to, da bodo storilci, torej tistih nekaj malo obsojenih pedofilov, dobro živeli v slovenskih zaporih, da bodo imeli vso celotno oskrbo. To je bila glavna skrb urada, ne kaj bo z žrtvijo, ne kako preprečiti, ne kaj lahko naredi slovenska politika, slovenska zakonodajna oblast ali pa izvršilna oblast, da bi zmanjšali število tega, po naši oceni, najbolj nagnusnega dejanja, ne to ni skrb varuha človekovih pravic. In navsezadnje to potrdi tudi v svojem poročilu in še enkrat bom navedel, citiral, ko je gospod Hanžek ugotovil na začetku, kakor je zapisal, svojega 10. rednega letnega poročila za leto 2004, da varovanje človekovih pravic v Sloveniji ni zaskrbljujoče. Toliko samo o prvem delu oziroma pogledu Slovenske nacionalne stranke do omenjene zadeve. Ob tem pa dovolite, da omenim, da smo pred časom, da ne bom govoril kar tako, 19. oktobra 2005 leta, v Slovenski nacionalni stranki ob sprejemanju proračuna Republike Slovenije za leto 2005 in leto 2006, torej za dve leti, se opravičujem, 2006 in 2007 predlagali, da se finančna sredstva dodelijo, povečajo, in sicer javnim in razvojnim programom socialnega varstva tistim, ki skrbijo za tako imenovano neproblematiko po besedah oziroma po mnenju gospoda Hanžka, torej problematiko otrok. In da se ta denarna sredstva, govorili smo o minimalnih finančnih sredstvih, to je 3 milijone letno, odvzamejo gospodu Hanžku, ker po njegovem to tako ali tako ni problem, torej zakaj bi za to dobival finančna sredstva, če v tem ne vidi problema. Seveda stališče ni bilo sprejeto, celo tisti, ki ste danes najbolj glasno zagovarjali gospoda Hanžka, ste temu nasprotovali. Torej, če to skupaj ni en paradoks, da neka institucija pove, da spolno nasilje nad otroci, samo nad otroci, da ne bom rekel nad odraslimi, ni problem, v zameno za to mu pa še zmeraj puščamo finančna sredstva, da se bo s tem ukvarjal. Ne dovolite, in sicer v okviru Liberalne demokracije in Združene liste socialnih demokratov, se opravičujem, Socialnih demokratov, torej, po besedah gospe Potrate in gospe Širce, da bi se ta sredstva prerazporedila v tiste organizacije, ki pa v tem vidijo problem. Ne, vaša togost in hvala bogu, da več niste na izvršni veji oblasti, se nadaljuje, in seveda s tem preprečite, da bi tudi na tem področju naredili tisti korak naprej. Ker vidim, da me začudeno gledate, gospa Širca, z vašim glasovanjem proti amandmaju Slovenske nacionalne stranke ste to dosegli. V nadaljevanju bi se rad dotaknil [[...]]
Prosim, brez polemike.
[[...]]področja pravosodja. Hvala, da ste opozorili gospo Širco.
Opozoril sem oba.
V nadaljevanju bi se rad dotaknil vprašanja pravosodja in skrbi gospoda varuha za učinkovito sodstvo v naši državi. Ob tem vas moram seznaniti, da ravno danes boste vsi poslanci oziroma se opravičujem, vse poslanke in vsi poslanci, na svoje naslove, na Šubičevo 4, pridobili predlog za začetek postopka za spremembo ustave Republike Slovenije. To je eden izmed tistih, in po naši oceni najpomembnejših ukrepov, s katerimi lahko posežemo v neučinkovitost, ali pa v učinkovitost sodstva. Te napovedane ustavne spremembe napovedujemo že zelo dolgo. Odzivnost varuha človekovih pravic je tu nulta, sedaj ne vem, mogoče nima dostopa do dnevnih informacij, ampak tu pa apeliram vsaj na vas, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, če ste vse poslanske skupine v dosedanjem nastopu izrazile zaskrbljenost nad nerazumno dolgimi sodnimi roki, nad nerazumnimi odločitvami, potem lahko danes in pa tu nekaj v zameno za to naredimo. Enostavno, podpišite predlog za začetek postopka za spremembo ustave Republike Slovenije v 129. in 130. členu. To je prvi korak, ki ga lahko naredimo danes. Povedal sem vam, danes boste dobili predlog oziroma dokument Slovenske nacionalne stranke. In gospoda Hanžka prosim, glede na to, da vem, da je bil informiran, vsaj v tem trenutku in ob tej pobudi, pridružite se nam. V nadaljevanju se gospod Hanžek v dobršnjem delu svojega poročila zopet, tako kot vsa prejšnja leta, ukvarja s problematiko samoizbrisanih, po mnenju nekaterih s problematiko izbrisanih, kjer državni zbor označuje kot tisti institut političnega sprenevedanja, češ, da si je celo upal sprožiti referendum o vprašanju, se opravičujem, nek referendum o vprašanju problematike samoizbrisanih oziroma izbrisanih. Ob tem moram poudariti in žal mi je, da smo v nacionalni stranki očitno edini, da so vse poslanske skupine že govorile pred menoj, mislim, da ste se skoraj vsi obregnili ob omenjeno temo, da referendum ni nek posmehujoč inštitut, ampak da je referendum tisti inštitut, ki odraža najvišjo stopnjo demokracije in prepušča odločanje državljankam in državljanom. In ena izmed uvodnih določb v ustavi je, da ima ljudstvo v Republiki Sloveniji oblast. Lahko rečem, da boste razumeli oblast V Republiki Sloveniji ima ljudstvo. In da upa nek predstavnik, uradni predstavnik, nekega uradnega urada potrditi, da je to zaničujoče, da ljudstvo odloča o tako pomembni zadevi, potem me ne čudi, da je tak odnos s stališč s strani gospoda varuha človekovih pravic do vprašanja pedofilov, do vprašanja žrtev pedofilije, torej da ga te stvari sploh ne zanimajo. Da ga bolj zanima, da bo pripravil teh 100 in nekaj oziroma nekaj 10 strani svojega poročila, kjer bo pač letno uporabil tisto funkcijo na računalniku prekopiraj in zamenjal samo letnice iz 2003 v 2004. Ampak to se ne sme dogajati in mi se ne smemo sprijazniti s tovrstnimi poročili in s to vrstno neaktivnostjo nekega človeka. Ta neaktivnost tega človeka vodi v neaktivnost tega urada in kar je huje, posledico ima v neizražanju skrbi nad žrtvami in v nezmožnosti ukrepanja za preprečevanje ponovnih kaznivih dejanj, ki so jih posamezni ljudje v naši družbi bili deležni. In seveda, s tem se nihče ne ukvarja zaradi tega, ker varuh človekovih pravic ocenjuje, da to ni zaskrbljujoče. V nadaljevanju bi se rad dotaknil, se opravičujem, naslednjega poglavja, ki se, tako kot poglavje samoizbrisanih, vsako leto nahaja v poročilu varuha človekovih pravic, to je vprašanje in zaskrbljenost nad pravicami pripadnikov romskih skupnosti. Ob tem seveda varuh človekovih pravic pozablja, namenoma ali ne namenoma, da je vprašanje pravic, vprašanje dolžnosti, opredeljeno oziroma potreba po odgovoru na pravice in na dolžnosti opredeljena v ustavi Republike Slovenije in da je to ena izmed, po moji oceni celo edina, nerešenih ustavnih materij. Ustava v svojem 65. členu jasno narekuje, da mora zakonodajna veja oblasti, najsi bo na predlog izvršilne veje oblasti, najsi bo na predlog posameznih poslancev, skupine državljanov, sprejeti zakon o romski skupnosti. To je ustavodajalec napisal ob sprejemanju ustave. In to je nacionalna stranka ponudila vam, spoštovani gospodje in gospe, tudi vladi v sprejem. V začetku oziroma koncem lanskega leta, točneje 3. decembra 2004 leta, smo poslanci Slovenske nacionalne stranke v parlamentarno proceduro, vam v sprejem, ponudili zakon o romski skupnosti, zakon, ki je za razliko od tedanje, od teženj do tedanje vlade, za predstavnike romske skupnosti predvideval ne samo pravice, ampak seveda tudi dolžnosti. Tako kot jih ima vsak sleherni Slovenec, pravice in dolžnosti. Samo pravic ne moremo podeljevati, zraven morajo priti tudi obveznosti. Pa imenujte to kot diskriminacija, imenujte to kot karkoli, gospod Hanžek je to imenoval celo rasizem. Rasizem zato, ker poskušamo uveljaviti načelo enakosti, enakosti pred zakonom v pogledu pravic in v pogledu obveznosti? Potem, vsaj po oceni Slovenske nacionalne stranke, nekaj resnično ni v redu z našim varuhom človekovih pravic. Zakon ste imeli pred sabo - torej, zakon o romski skupnosti, ki je nastal na podlagi 65. člena ustave, je gospod Hanžek skritiziral. Prav tako je povedal - saj ne upam niti ponoviti, kaj je vse povedal okrog tega zakona. Ampak, seveda, da bi pa sam nekaj na tem področju storil, razen tega, da letno uporabi tisti ukaz prekopiranja iz prejšnjega poročila v letošnje, ne naredi ničesar. Govor je bil tudi - na kar opozarja seveda varuh človekovih pravic, če mu še zmeraj lahko tako rečemo - o tem, da v zadnjem času pri politikih pogosto prednjačijo izražanja nestrpnosti. Roko na srce, če kdo prednjači v takem govoru, je to gospod Hanžek, tako na nacionalni televiziji kot v državnem zboru, kot v različnih intervjujih. Razmislite malo, kaj je ta naš varuh človekovih pravic, ki ga tako zelo zagovarjate, izjavil o - saj vsi veste, o čem govorim. Če ne veste, potem tudi vi ne berete dnevnega časopisja in ne spremljate dnevnih televizijskih oddaj. Ampak dejstvo je, da če kdo prednjači v tovrstnem govoru, potem je to varuh človekovih pravic. Njegovo opravičilo za njegovo početje je zelo enostavno oziroma njegov odgovor je zelo enostaven. Pravi, če hočem, da se me sliši, se moram tako izražati. Dovolite, da zaključim, da nam bo ostalo nekaj časa za naknadno razpravo. Varuh človekovih pravic v uvodu svojega 10. rednega letnega poročila pravi [[citiram]] : "Varuh oziroma urad je uspešno prestal svoje otroško obdobje in se sedaj postavlja na noge." Po desetih letih! Po desetih letih neaktivnosti urad varuha človekovih pravic svojo neučinkovitost, svojo besedno agresijo in zatiskanje oči pred - kot sem prej naštel, pedofilijo in vsemi temi stvarmi - opravičuje s tem, da je prestal otroško obdobje. Ja, če bomo pa sprejeli to teorijo - hvala, gospa Pozsončeva! - in če bomo pristali na to teorijo, potem se moramo iskreno opravičiti tudi gospodu Kosu, od katerega smo hoteli imeti učinke v enem letu. Zato na te teorije, da deset let obstoja neke institucije le-ta ne da učinkov in mi sprejmemo v opravičilo to, da sam za sebe reče, prestal sem otroško obdobje, vmes dobival milijone in milijone slovenskih tolarjev iz proračuna vsako leto brez zamude, gospe in gospodje poslanci, na tovrstno teorijo ne smemo pristati v naši državi. Na tovrstne banalne izgovore prav tako ne. V nacionalni stranki seveda ne nameravamo podpreti tovrstnih poročil, ki so namenjena izključno samim sebi, poročilom in ničemur drugemu, in so seveda pristajanje na to, da se s tem srečamo, malo pogovorimo in damo zeleno luč za tovrstno neučinkovitost, nedelo tudi v naprej. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o poročilu in o predlogu priporočil. Pri tem morda ne bo odveč nekaj postopkovnih navodil. Namreč, prva razprava je splošna razprava, potem pa sledi razprava o amandmajih, ampak čas je skupen, zato lepo prosim, to upoštevajte. Naj povem še to, da po končani razpravi o amandmajih tisti čas, ki ostane, pa ga brž ko ne, ne bo ostalo, ni možno po poslovniku ponovno razdeliti. Kadarkoli med razpravo se lahko vključi, bodisi vlada oziroma njeni predstavniki, ki imajo na razpolago 30 minut in predlagatelj, varuh človekovih pravic, ki ima 15 minut. Pri tem bi vas prosil, da se tako predstavnice in predstavniki in vlade in varuha tudi predstavite, ker vas žal vseh še ne poznamo pa tudi zaradi potrebe magnetograma. Hvala lepa. Bi želel že v tej fazi imeti varuh človekovih pravic besedo? Beseda je vaša, lahko govorite kar od tukaj.
Hvala lepa. V začetku bi samo nekaj pojasnil, da ne bi debata narobe potekala, na koncu bom pa vse povedal. Glede vprašanja, ki ga je dal gospod Zamernik. Rezultati volitev kažejo na poslabšanje. Rad bi pojasnil in se opravičil, če je morda ta stavek malo čudno napisan. Gre samo za rezultate volitev, spolno strukturo po končanih volitvah, za to je šlo, ker se ne deluje iz urada za enake možnosti. To pomeni to, nič drugega. Hvala lepa. Ostalo bom pozneje, na koncu. Hvala.
Hvala lepa. In sedaj ima besedo gospod Bevk. Prosim. Se odpoveduje. Gospod Kokalj.
Spoštovani varuh človekovih pravic s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci! Glede na samo vsebino poročila in glede na priporočila, ki jih predlaga komisija za peticije ter za človekove pravice, enake možnosti, bi podal samo nekaj komentarjev in mogoče s tem pripomogel k temu, da bi se delo varuha človekovih pravic, kot sem že poudaril, pri obravnavi problematike nasilja v družini, ki je bila pred meseci v državnem zboru, lotevalo dela še bolj celovito. Predvsem me poleg splošno široke problematike, ki jo mora obravnavati, moti da se pri posameznih tematikah večkrat opazi, da se ne loteva te problematike z vseh možnih zornih kotov, ne glede na različna politična, ali pa kakršnakoli druga pojmovanja v naši družbi. Seveda pa je tudi zelo pomembno, kakšne izjave oziroma kakšna stališča zavzema varuh in na kaj pravzaprav opozarja, kaj pride v javnost. Konkretno bi se ustavil pri teh točkah in prva točka bi bila problematika manjšin, konkretno narodne skupnosti v naši državi. Vemo, da je Slovenija poznana kot ena tistih držav, ki najbolje ščiti manjšine in pretirano pozivanje k še boljšemu izvajanju ali pa perfekcioniranju tega področja, lahko izziva kontra učinke. Zato sprašujem varuha, kako bi komentiral, v kontekstu poudarka tega poročila, ki je povezano z večjo pozornostjo do manjšin, naslednjo zahtevo Koroške domovinske organizacije, ki napoveduje pritožbo pri evropskem sodišču za človekove pravice, zaradi situacije staro-avstrijcev v Sloveniji, katerim bi morala biti po njihovih besedah priznana pravica etnične manjšine. To govorim zato, ker mislim, da izpostavljanje problemov, ki niso najbolj akutni problemi, po moji oceni, v Sloveniji oziroma problemi, ki so v splošnem dobro rešeni, pretirano poudarjanje tega kot problem ni dobro, ker lahko izziva kontra učinke in ta napoved mislim, da je v tem kontekstu en učinek, ki ni ravno zaželen. Druga točka je problematika dela sodišč, pravosodja. Seveda se strinjam pod točko 8. in 9., da se priporočila v takem tekstu sprejmejo, vendar v samem poročilu varuha vseeno pogrešam, kot sem že prej rekel, malo bolj celovito obravnavo problematike dela sodišč. Glede nato, da se državljanke in državljani oglašajo v naših poslanskih pisarnah, se nemalokrat srečam prav s pritožbami, zelo konkretnimi, nad delom sodišč. In sicer bom zelo konkreten. In mislim, da bi moral urad varuha take segmente tudi vnesti v svoje poročilo. Kajti varuh lahko, bom rekel, nepristransko, nevtralno javnosti predstavi tudi tiste zadeve, ki so za konkretno delo sodišč zelo pomembne in lahko spodbudijo sodnike, kot posameznike, k boljšemu delu. In ne zgolj pozivanje države oziroma vlade in posameznih institucij in ministrstva za pravosodje, naj sistemsko zadevo uredi. Bom naštel nekaj konkretnih zadev, ki jih ljudje izpostavljajo. Na primer, kdaj so razpisane glavne obravnave, kdaj hodijo sodniki v službo in kdaj odhajajo iz službe. Vemo, da so sodniki javni funkcionarji, tako kot smo poslanci, kot so župani in še nekateri drugi. Pričakoval bi in mislim, da bi moral varuh tudi na to opozoriti, da so javni funkcionarji 24 ur na dan, tudi ob sobotah in nedeljah. In, če smo priča sodnim zaostankom, se pričakuje najprej od teh javnih funkcionarjev, da opravijo delo v svojem polnem delovnem času oziroma tudi izven delovnega časa. In stranke oziroma državljanke in državljani pravijo, da razpisov glavnih obravnav po 13. uri praktično ni. To veliko pove. Da so razpisane obravnave od 9. do 13. ure, pred in po tem, pa teh obravnav ni. Oziroma celo tako, da se fizično vidi, da sodniki hodijo iz službe večinoma, bom se zdaj opredelil na sodišča, ki imajo opravka z največjimi zaostanki, Ljubljana in Celje, večinoma tam okoli 15. ure. Ne bi želel zadeve posploševati, govorim to, kar slišim od ljudi, ki prihajajo v poslanske pisarne. Zato mislim, da je to ena od zadev, ki bi jo moral varuh, ko obravnava neko problematiko, obravnavati čim bolj celostno in podrobno, predvsem na tistih segmentih, ki ljudi konkretno motijo. Mislim, da bi s tem lahko več pripomogel, da se mimo sistemskih poti, ki vemo, da so včasih zelo dolgotrajne, urejajo tistih problemi, ki ljudi v vsakdanjem življenju motijo. V zvezi s priporočili, ki so povezani z zdravstvenim varstvom in zdravstvenim zavarovanjem pod 27. točko, bi želel samo dopolniti to, bom citiral: "Vlada Republike Slovenije naj prouči možnost, da tistim, ki se zdravijo zaradi odvisnostni zaradi nedovoljenih drog, za čas socialne rehabilitacije pripada nadomestilo plače." Tu mislim, da je ta definicija zelo omejena. Ne samo nedovoljenih drog. Vemo, da se ljudje zdravijo tudi zaradi dovoljenih drog in tu mislim, da je umestno, ampak to sedaj ne leti na poročilo varuha, ampak na samo priporočilo. Potem pa še varstvo otrokovih pravic. Kot sem že omenjal pri razpravi o nasilju v družini. Mislim, da ni dobro, da varuh zapade k obravnavanju problematike otrokovih pravic v tako ozkem vidiku, kot je nasilje v družini. Na zato, ker bi si zakrivali oči pred tem, ampak zato, ker je verjetno nasilje nad otroki v marsikaterem drugem okolju veliko bolj problematično in veliko bolj kompleksno. In zato bi želel, že takrat sem podaril, bi želel za naprej, ko se obravnava otrokove pravice, da se resnično poskuša pogledati vse. Pred časom je evropska poslanka Ljudmila Novak opozarjala na vpliv na otroke prek medijev, predvsem internet in tudi računalniške igrice. Mislim, da ta zadeva resnično ni zanemarljiva. Obnašanje otrok, tisti, ki se strokovno ukvarjate s tem, veste, da je velikokrat pogojeno s tem, da otroci enostavno nimajo družinskega okolja in zato se mi zdi, da izpostavljanje nasilja v družini ni tisti signal, ki bi pozitivno vplival na reševanje problematike. zato bi za naprej lepo prosil, če se da obdelati to zadevo tudi z drugih vidikov, je pa problematika nasilja med otroki in do otrok velika. Prej je bila omenjena tudi pedofilija. In v končni fazi tudi izpostavljenost otrok nenadzirani pornografiji v Sloveniji mislim, da je relativno velika glede na to, če pogledamo, kakšen je ta neposreden in nekontroliran vpliv v drugih državah članicah EU,vsaj kolikor sam hodim po svetu mislim, da so drugje zadeve bistveno bolj kontrolirane. Mislim, da je to eden od segmentov, ki bi ga bilo dobro vzeti tudi za naprej v obzir. Še ena točka, delo ustavnega sodišča. Predvsem je v poročilu poudarjeno, da se odločb ustavnega sodišča ne izvaja. Nujno bi bilo v tem kontekstu pogledati tudi, kako ustavno sodišče dela. Ustavno sodišče je pravzaprav ena od inštitucij v naši državi, ki je pravzaprav nedotakljiva, kar ni dobro. Zelo težko o tem govorimo poslanci, zelo težko o tem govori vlada, zelo težko o tem govori sodna veja oblasti, ker vemo, da so vloge razdeljene, vendar opažamo, da ustavno sodišče pogosto ne opravi svojega poslanstva. Se pravi, ne odloča o zadevah, ampak se najprej potrudi, da se znebi zadeve, ki jo je dobilo. To mislim, da ni ustrezno poslanstvo ustavnega sodišča in zato pozivam varuha človekovih pravic, da v naslednjem letu tudi s tega zornega kota, kako ustavno sodišče, ki postaja vse bolj pomembno v naši državi, tudi zaradi, bom rekel, spremenjene politične situacije, kako ustavno sodišče opravlja svoje poslanstvo. Iz prakse lahko povem, da, kot sem že omenil, ustavno sodišče večkrat počaka z rešitvijo ali z reševanjem določene problematike, da pravni interes pobudnika mine, čeprav ga je recimo nekaj let nekdo imel. In tudi pogosto ne rešuje zadev, ki lahko povzročijo, predvsem na lokalni ravni, veliko materialno škodo. To govorim iz prakse, ne bi navajal konkretnih primerov. Na splošno je predstavil stališče naše poslanske skupine kolega Capuder. Še enkrat bi poudaril, da je inštitut varuha človekovih pravic, mislim da, velika možnost, da mimo sistemskih in zapletenih procedur rešimo marsikakšen problem in da je prav, da se varuh poskuša profilirati s tem, da se postavi na stran ljudi, ne glede na to, kakšni idejni ali verski ali politični opciji pripadajo in da zavestno pelje svoj urad tako, da tega občutka ne bo. Moram reči, da se včasih pojavlja v zadnjih letih občutek, da ta urad trenutno ni popolnoma brezbarven, če tako temu rečem. Mislim, da je to možno speljati bolj uspešno za naprej in mislim, da bo potem inštitucija varuha človekovih pravic samo še pridobivala in pomagala k temu, kar bi vsi želeli, to je k razvoju ene civilizirane in demokratične družbe v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Potrč.
Hvala lepa. Spoštovani gospod varuh človekovih pravic in vaši sodelavci, kolegice in kolegi. Vsako leto enkrat pride na vrsto obravnava poročila varuha človekovih pravic in veseli me, da vsako leto le mnogo resneje, kot leto pred tem, problematiko varovanja človekovih pravic, ki je vsebovana v varuhovem poročilu, obravnavamo. Mislim, da je vse manj, k sreči, primerov, ko ob obravnavi poročila varuha obravnavamo njega in njegovo delovanje, ne pa probleme, na katere opozarja. Jaz se spomnim razprav leta dveh, treh nazaj, ko smo bili izrazito napačno umerjeni. Hvala bogu, danes z izjemo gospoda Pečeta, v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, smo se vsi doslej potrudili, da bi s takšnim ali drugačnim razumevanjem obravnavali probleme, na katere varuh opozarja. In jaz bi v zvezi s tem želel povedati, da je ta pozitiven pristop zame zelo koristen, da se moramo zavedati, da lahko varuh bolj ali manj potencirano naznači vprašanja pritožb in opozoril, ki jih od državljank in državljanov, pa tudi drugih prebivalcev Slovenije dobiva, da si jih glede na svojo funkcijo ne sme in ne more izmišljati, da pa lahko vidimo, da je iz obsega poročila, iz primerov, ki se vrtijo na okrog 3 tisoč, dovolj vprašanj, o katerih bi ta državni zbor moral razpravljati. In v zvezi s tem naj povem, da se meni zdi poleg poročila na današnji obravnavi najpomembnejše, kakšna mnenja bomo dali vladi, kakšna priporočila bomo sprejeli. V tej smeri se je matično delovno telo potrudilo, zaradi razlik med nami, da jih oblikuje v čim bolj splošni vsebini v želji, da bi vsaj ta splošna vsebina bila sprejeta. Mnogokrat doslej namreč konkretnejša vsebina ni naletela na posebno odobravanje v državnem zboru in potem ni bilo sprejeto nič. In pripravljeni predlogi priporočil zadevajo pomembna področja. Mi v naši poslanski skupini smo se potrudili, nekaj dopolnil predlagali, o njih kasneje več, ko bo govora o priporočilih in amandmajih, bi pa v zvezi s tem dal en razmislek ali pa en predlog nam vsem, da bi morda vsako leto v pripravi obravnave poročila nekaj več poudarka namenili tudi, ne samo varuhovem poročilu, ampak tudi lastni oceni kako so se priporočila, ki jih je ta državni zbor sprejemal za državne organe, največkrat predvsem za vlado, uresničevala ali ne in v tej smeri tudi zahtevali od vlade ustrezno poročilo. Ker potem bi po mojem prej dosegli namen, ki ga imamo ob obravnavi varuhovega poročila. In v zvezi s tem samo nekaj vprašanj, na katere mi posebej opozarjamo. Menimo, da bi bilo dobro ob ustavnih pravicah ne razmišljati o tem, kako dela ustavno sodišče, ampak predvsem o tem, kako mi obveznosti iz odločitev ustavnega sodišča spoštujemo. Ob tem se nam zdi pomembno poudariti dve stvari. Eno, da se zavestno v naši poslanski skupini nismo odločili, da gremo spreminjati priporočilo, ki ga je dalo matično delovno telo glede izbrisanih. Nobenega smisla nima te tematike na veliko obravnavati leto za letom, bi pa radi sporočili svoje stališče. Za nas je pomembna vsebina, ne pa oblika odločitve. In zelo hvaležni bomo, če bo vlada prišla, ne glede na obliko, s predlogi rešitev, ki bodo skladni z odločbami ustavnega sodišča. Verjamem, da je to tudi priporočilo, ki ga daje varuh, zato sem vesel, da o tem mnogo več ne razpravljamo, in da ni to ponovno neka tematika, ki nas vse okupira. Da pa to je ena od stvari, ki smo jo dolžni urediti, je pa verjetno res, ali pa je to vsaj naše čvrsto prepričanje. Drugo, zelo skromno opozorilo, ki ga dajemo, je vprašanje priporočila vladi, da poveča svojo skrb za urejanje položaja državljank in državljanov Slovenije, ki so pripadniki drugih narodnosti bivše skupne države. Ne zato, da bi pričakovali kakršnokoli hitro, bi rekel, radikalno rešitev; ta bi bila slaba, ker bi lahko povzročila nerazpoloženje in odpor tudi med državljankami in državljani Slovenije slovenske narodnosti. Ampak mižati pred tem najbrž ni dobro, iz razloga, ker imamo od vseh mednarodnih institucij, ki obravnavajo vprašanja manjšin, opozorila, da je tudi glede tega počasi treba začeti resneje razmišljati o nekaterih ureditvah na mnogih področjih; zavestno ne bi nobenega naštel, da mi ne bi kdo očital, da vnaprej pravim, kako mora biti to urejeno. O tem je treba razmisliti v miru, se pogovarjati, iskati sporazumne rešitve s prizadetimi pa tudi z javnostjo, da jih bo razumela, samo ne bežati od tega vprašanja in tega problema. Drugič. Mi smo, ne glede na to, kaj si kot poslanska skupina in jaz osebno mislimo o rešitvah, ki jih je prinesel zakon o denacionalizaciji, zadovoljni, da se problemi rešujejo. Če je zakon tu, je na podlagi njega treba delati. In ne ugovarjamo posebnim prizadevanjem vlade v zadnjih nekaj letih, da se pospešeno rešujejo ta vprašanja, ker je to velik kompleks, in, ko bo rešen, bomo opravili pomemben del, ne glede na to, ali bodo posledice samo pozitivne, ali tudi negativne. Vendar se nam zdi, da je varuh, in tudi prizadeti, na dva problema mnogokrat opozarjal, tudi s posebnimi poročili, ki ostajajo nerešena, ki so tudi z zahtevami in tožbami pred evropskim sodiščem in ne vemo, kakšen bo končen rezultat [[mislim na najemnike v denacionaliziranih stanovanjih in na hišnike in njihov položaj]] , in pač želimo opozoriti vlado, da bi bilo dobro razmišljati tudi o tem vprašanju. Zdi se nam, da je mogoče iz varuhovega poročila opozoriti, ali pa sprejeti opozorilo, da vedno bolj postajajo občutljiva za položaj ljudi tudi vprašanja njihovega delovnega, socialnega in podobnega položaja. Razumel sem, da je vedno več primerov, kjer ljudje celo ne želijo, ali pa ne upajo, svojega osebnega imena in priimka povedati niti zahtevati na tem področju, da bi se spodbudila konkretna varuhova aktivnost, ker jih je strah še za tisti obseg pravic, ki ga eventualno imajo, in se bojijo, da bi jim bile krivice povzročene. Jaz verjamem, da je tega veliko, zaradi tega, ker je tudi veliko ljudi, ki so v osebnih stiskah, lahko tudi kdaj po lastni sokrivdi, vendar objektiven položaj je tak, da ga rešiti ne morejo. In bojim se, da tudi javne zaznave mnogokrat gredo bolj v smeri, kako je za takšen položaj kriv posameznik kot pa za to, kaj smo vsi skupaj naredili, da bi bilo takih primerov od sklepanja delovnega razmerja od pravic iz delovnega razmerja, od socialnih pravic, od pravic iz zdravstvenega, pokojninskega varstva in podobno, urejenih na ustrezen način dovolj. Mislim, da kaže opozoriti na to in biti na to pozoren tudi ob predstoječi razpravi, ki jo pričakujemo in deloma že imamo v javnosti v zvezi z reformami, ki se pripravljajo, ki se ponekod poenostavljajo tudi na ta način, da je potrebno zagotoviti družbo, v kateri bo vsak predvsem in samo sam zase odgovoren, ne pa, da če bo zaradi objektivnih okoliščin v položaju, ker svojih problemov ne bo mogel na ustrezen način reševati, da bo potrebna tudi pomoč družbe in države. Bojim se, da na tej točki morda razmišljamo premalo in dajemo preveliko pozornost drugim vprašanjem. In še zadnje, kar bi v razpravi pred zagovarjanjem naših amandmajev omenil in upam, da bom vsaj ali pa, da bo naša poslanska skupina vsaj v tej točki podprta, je problem pokojnin državljank in državljanov Slovenije, ki so del svoje delovne dobe opravljali ali v podjetjih, ki so imele sedež v drugih republikah, pa so delali v Sloveniji, to velja posebej blizu naše južne meje, ali pa tistih, ki so tudi delali v bivših republikah, pa imajo sedaj po njihovem lastnem mnenju pa tudi po izrecnih stališčih našega odbora za delo, družino in socialne zadeve neustrezno urejen položaj, ob popolnoma definiranih sklepih, kako ga reševati in pričakujem, da bo vsaj to kar je bilo soglasno v matičnem delovnem telesu sprejeto, sprejeto tudi danes na državnem zboru, da bi pospešili te aktivnosti, ki jih vlada obljublja. Zavedamo se, da jih ni enostavno rešiti, ampak vsaj jasno jih je treba opredeliti, ker mislim, da so v predlogu sklepa opredeljene na najslabši možen način, verjetno pomotoma, ker če bi bilo reševano tako, kot je pisano v sklepih, bi se vsem položaj še poslabšal, ne pa poboljšal. Hvala.
Hvala lepa. Naslednjega vabim k besedi mag. Žnidaršiča.
Lepa hvala. Torej delovanje varuha človekovih pravic razumem kot tisto, ki deklarirane človekove pravice v naši družbi primerja z dejansko ravnjo pri uresničevanju. Gledano v celoti smo z doseženo ravno in glede na razmere v svetu lahko zadovoljni, gledano z očmi prizadetih državljanov, ki pa imajo tovrstne težave, pa je stvar povsem drugačna, zato moramo in smemo biti sprejemljivi za opozorila varuha, ki je za to postavljen, da nas na te stvari opozarja in seveda na ta način spodbuja k drugačnemu in bolj odgovornemu ravnanju. Pri tem so navedbe konkretnih primerov pri kršitvah oziroma neizpolnjevanju človekovih pravic dragocen pripomoček za to, da razumemo kje, na katerih nivojih in v kakšnem obsegu so človekove pravice kršene in lahko hitreje in bolj učinkovito odpravljamo pomanjkljivosti. Seveda pa razumem varuhova načelna opozorila zaradi tega, ker se odgovorni za kršenje ali uresničevanje človekovih pravic menjajo z vsakokratno oblastjo pa tudi prizadeti državljani so vedno znova drugi, načelne opozoritve pa opozarjajo na problem in dajejo priložnost in možnost kršiteljem ali tistim, ki so opustili nekatera dejanja, da do kršitve človekovih pravic ne bi prišlo, čas, da svoje ravnanje usmerijo pravilno oziroma se v svojem ravnanju korigirajo, če je bilo napačno na eni strani, na drugi strani pa lahko povzamejo ustrezne ukrepe za to, da se človekove pravice uresničijo v doglednem času in tako kot je prav. Zato ne kritiziram, tudi samo načelnih opozoril ne. Moram povedati, da sem sam v osnovni zdravstveni dejavnosti vsaj tri desetletja neposredno odgovarjal za to, kako uresničujemo pravice s tega področja in moram povedati, da vsi zdravstveni delavci svoje odgovornosti v tem smislu nismo videli enako in, da sem kot prvi, ki naj bi opozarjal na to, da se pravice s področja zdravstva morajo uresničevati v skladu s pozitivno zakonodajo in v skladu z načeli stroke in doktrino, v tem smislu naletel na številna razhajanja in različne poglede, vendar v začetku nikoli nisem pribil nikogar na "pranger", ko je šlo za spodrsljaje, pa naj so bili ti zavestni ali zaradi neprevidnosti, pač pa sem na spodrsljaje najprej opozoril v načelu, da to ni dobro in da tak način dela ne odgovarja potrebam onih v čakalnici. V naslednjem opozorilu sem dodal še potrebne sankcije, ki bodo nastopile, če se prizadeti ne bodo spremenili v svojem ravnanju in utirili v tisto kar vsi skupaj pričakujemo in potrebujemo in šele nato sem prišel povsem s konkretno, bi rekel, z direktnim napadom na kršitelje in jih soočil z njihovo neposredno in nesporno konkretno odgovornostjo in jih postavil pred izbiro, ali ravnati tako kot je treba, ali pa bo treba to delo zapustiti in moram reči, da sem v treh hišah kjer sem za službo odgovarjal, dosegel dobre rezultate in mislim, da je to eden izmed načinov, ki jih lahko tudi uporabimo v praksi. Ker je bilo mnogo povedanega o posameznih nivojih oziroma področjih varovanja človekovih pravic in pomanjkljivostih, ki še obstajajo in ki jih je treba odpravljati bi izvzel morda eno področje o katerem se manj govori, to je tisto, ki zadeva materialno odškodnino druge svetovne vojne. Mi imamo velike dolgove pri urejanju raznih stvari iz področja naše preteklosti, od denacionalizacije do žrtev vojnega nasilja, poprave krivic in podobno. Povsod imamo seveda hitrejše ali počasnejše uresničevanje sprejetih zakonov in prav je, da varuh opozarja na to, da je še toliko primerov nerešenih in seveda so ta opozorila, pa tudi sama praksa in razmere na posameznih področjih prispevala k temu, da se je mnogo tega uredilo in veliko stvari, bi lahko rekli, spravilo iz mize. Materialna odškodnina tistih, ki so z drugo svetovno vojno izgubili vse, ali večji del svojega premoženja, če človeške žrtve zanemarimo, ker niso predmet tega vprašanja, pa so ostale nerešene. V tem smislu mislim, da je prav opozorilo, da se počasi tudi to področje odpre in hitreje rešuje.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Mikolič.
Hvala lepa, prisrčno pozdravljeni. Tudi sam ugotavljam, da je poročilo res obsežno, tudi posamezna področja, prav tako ugotavljam, da bi bilo potrebno tudi posamezna področja marsikje dopolniti. Moram povedati, da sem bil oziroma sem presenečen oziroma zelo presenečen, da nisem nikjer v poročilu zasledil problema, na katerega pravzaprav že 10 let opozarja kategorija Slovencev, ki živi ob slovensko-hrvaški meji, kategorija upokojencev, slovenskih državljanov, ki so delali v Republiki Hrvaški in na to kar 10 let opozarjajo; nikjer v tem poročilu ni niti stavka. Na poročilu delovnega, matičnega delovnega telesa, tako kot je v poročilu varuha človekovih pravic zapisano, piše, da varuh že vrsto let opozarja na problem izbrisanih, ki tudi v letu 2004 še ni bi rešen. Reševanje romske problematike se sicer izboljšuje, po mnenju varuha pa bi bilo treba sistematsko urediti posebne pravice romske skupnosti in sprejeti enotno politiko reševanja problemov na področju izobraževanja, bivalnih pogojev, zaposlitve in socialne varnosti Romov. Glejte, vse lepo in prav, ampak vam bom sedaj prečital tisto, kar so ravni ti ljudje pisali v začetku letošnjega leta oziroma konec lanskega leta, in vsekakor se prav gotovo tiče tudi varuha človekovih pravic. Mislimo, da ste do sedaj porabili preveč časa in denarja za probleme izbrisanih, Romov, manjšin in podobno, malo skupino slovenskih državljanov pa dali na stranski tir ter jih pustili umirati na obroke. To potrjuje podatek, da je bilo leta 1992 ljudi s tovrstnim problemom cca 4.250, danes pa je to skupina slovenskih državljanov, reci in piši, 1.385. To pomeni, da je 2.865 ljudi že našlo svoj večni mir. Zato zahtevamo, da se začne naš problem reševati takoj, danes in tukaj. Na to nas že deset let opozarjajo ti ljudje in nekako sem pričakoval, kljub temu, da se je nova vlada aktivno vključila v reševanje te problematike, da bo to v tem poročilu napisano. Nekako me moti rangiranje problemov, zato bi rad ta problem izpostavil. In prav gotovo tudi glede tistega, kar varuh človekovih pravic nakazuje, problem socialne varnosti. To je ta problem, na katerega vseskozi opozarjajo ti ljudje - ti ljudje, ki danes v prvi vrsti čutijo ravno to, da jim ni zagotovljena socialna varnost. Zato res opozarjam na to, ker to ni zajeto v poročilu, se pravi, protestiram s tega vidika, da je to nujno potrebno vključiti v to poročilo. Čeravno je gospod Potrč prej predlagal amandma - mislim, da SD predlaga amandma -, vendar mislim, da se ne nanaša na pravo točko dopolnitve, tako da je treba to zadevo še preučiti. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Danes smo lahko slišali tudi o tem, da je pomembno, da neko dejanje storimo, kajti tako dejanje daje nek signal in poudarek temu, in da tudi vsebina lahko postane prijaznejša, če je dejanje pravilno, ali pa dobi tudi negativno podobo, če je to dejanje drugačno. Tudi v poslanski skupini SDS pričakujemo določeno dejanje, ki ga pa še nismo doživeli, zato ga pričakujemo. Želel bi povedati, da je varuh človekovih pravic v naši državi, ki je varuh pravic vseh državljank in državljanov, veliko energije potrošil za tako imenovane izbrisane. S tem ni nič narobe, je pa res, da je stanje glede izbrisanih v naših državi primerjal s stanjem v nacistični Nemčiji. Sam sem mu takoj po tej izjavi na zelo gledani televizijski oddaji poslal javno pismo, s pripombo, da sem prepričan, da se mu je zareklo, in da bi bilo prav, da bi se opravičil. Kasneje smo to zahtevali tudi v imenu poslanske skupine, vendar do sedaj ni bilo nič. Ne bom našteval vsega. Sedaj pa k bistvu. Sam sem že ne vem kolikokrat, mislim, da je to bilo že tridesetič, na seji komisije za peticije pred dvema ali tremi mesecimi sprožil to vprašanje. In ker je takrat moral varuh zapustiti sejo, sem pristal na to, da dobim pisni odgovor v zvezi s tem. Bil sem vesel ko sem dobil pisni odgovor. Vendar ko sem ga prebral pa je moje veselje izginilo. Dobesedno je napisno ne bomo se pogovarjali na pamet, ampak tako kot je zapisano, in sicer sem dobil odgovor: "Varuh človekovih pravic se ne bo opravičeval Slovenkam in Slovencem za izjavo v kateri naj bi primerjal Slovenijo z nacistično Nemčijo, ker tega ni storil. To sem že nekajkrat pojasnil tako gospodu Petanu, kot ostalim, ker še vedno verjamem, da živim v pravni državi. Menim, da je najprej potrebno obtožbe dokazati, kar gospod Petan še ni storil, čeprav me je že nekajkrat obtožil. Zato bi pred morebitno ponovno ponovitvijo vprašanja želel izpis moje domnevne izjave." To bom storil sedaj. Imam magnetogram tiste oddaje, ki je bila 7.12.2003 na kateri so sodelovali poleg varuha še dr. Brejc, dr. Jalošičeva in gospod Biščak. Ob 19.24, to je bilo v nedeljo je gospod varuh dejal, ko je šlo za neko drugo zadevo, zato bom prečital celo njegovo misel: "Žal celega dogovora nisem dobro slišal, ker so šumi, ki so bili na zvezi, ampak lahko rečem, da je to enostavno nestrpnost pripeljala do konca. Nekaj kar se že celo desetletje v Sloveniji plete je sedaj prišlo že na ulico. Če bi recimo leta 1937 v nacistični Nemčiji razpisali referendum ali je treba Židom vzeti državljanstvo bi sigurno večinsko mnenje podprli in tako naprej." Minuto kasneje ga je dr. Brejc opozoril in je dejal: "Oprostite še nekaj moram reči. Skrajno škandalozno je to, da ombudsman, naš varuh človekovih pravic, Slovenijo primerja z nacistično Nemčijo." Takoj odgovor gospoda varuha: "Lahko še jaz glede odškodnin [[...]]
Gospod Petan lahko samo opozorim, da to ni v poročilu [[....]]
Je, je.
[[...]]predlogu priporočil.
Je, je, razčiščujemo določene zadeve, ker je to zelo pomembno tudi za mojo odločitev, ali bom podprl to poročilo ali ne. "V tem zakonu govori o odškodninah in odškodnine bo vsak dobil na sodišču, ko bo dokazal da mu pripadajo. Odškodnine, spet ta velika številka, bom ponovno primerjal z nacistično Nemčijo, je popolnoma enaka zgodba, kot je velemojster", in tako naprej. Bom ponovno primerjal z nacistično Nemčijo, ne da bi se opravičil, ker se je zmotil, ampak je priznal, da je primerjal, sedaj bo pa še ponovno primerjal. Naprej ne bom več bral. Spoštovani! Še vedno pričakujem, da bomo vsi deležni enakih meril pri zaščiti človekovih pravic, tudi tisti Slovenci in Slovenke, ki smo na referendumu o izbrisanih pač glasovali tako kot smo. Bilo nas je 95%. Tudi tisti imamo enake pravice in zaradi nas ni potrebno, da se naredijo takšne primerjave. In ne samo, da se primerjave naredijo, celo poudarjajo se te primerjave in se ponovno delajo primerjave. Če je takšno obravnavanje tega problema njegovo sporočilo, potem nam bog pomagaj. Pričakujem, da bomo imeli vsi enake pravice, sam in pa tudi naša poslanska skupina pa še vedno pričakuje opravičilo, še vedno dopuščamo možnost, da ima kdo slab dan in se človeku lahko zareče. Čeravno po dveh letih je to že težko. Sem pa malo žalosten, da moram to kar naprej poudarjati in zahtevati takšno poročilo. Jaz mislim, da bi bilo bolj pravilno, če bi to dejanje bilo kot lastna iniciativa tistega, ki je pač to izrekel. Po drugi strani pa je to seveda tudi stvar neke srčne kulture. In v tej luči moram priznati, da tudi lepo urejeno in pregledno poročilo in tudi dosedanja poročila zbledijo in izgubijo svoj lesk. Ker nekako dobivam občutek, da gre za razkorak med tistim, kar je zapisano v tem poročilu ali v teh poročilih, ker jih je bilo več, in pa med dejanskim stanjem, še posebej zaradi stališč, ki jih odgovorni avtor zastopa. Tudi zaradi tega moram priznati, da se še nisem odločal ali bom to omenjeno poročilo podprl ali pa ne. Pričakujem namreč še določeno dejanje, ki ga pa do sedaj, kljub urgencam in pisnim zahtevam še nisem dobil. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani varuh človekovih pravic s sodelavci, kolegice in kolegi. Varuh človekovih pravic je sistemska ureditev, ki smo jo vpeljali zaradi zavedanja, da se ljudem kršijo pravice, na katere je vredno opozarjati in za katere je vredno vedno znova ukrepati. Žal mi je, da varuh nima več pooblastil tudi pri zahtevi za razrešitev posameznih funkcionarjev, ki bi kršili človekove pravice. In še ugotovitev za tiste, ki zgolj kritizirajo delo varuha in njega osebno. Pri nas imamo dober pregovor, da mačka zacvili, ko ji stopiš na rep in bolj ko jo boli, bolj cvili. Posebno poglavje v predlogu priporočil je namenjeno pravosodju, priporočilo pod zaporedno številko 8 nalaga vladi, sodišču in drugim pristojnim organom sprejem dodatnih ukrepov iz njihove pristojnosti za dosego kvalitetnega in učinkovitega sojenja v razumnem roku. Da so na tem področju težave, vsekakor ni novost, tudi to, da so v preteklosti bili poizkusi za izboljšanje stanja ni nekaj novega. Obiski v poslanski skupini so pogosto povezani s težavami, s katerimi so posamezniki soočeni, ko gre za udeležbe v sodnih postopkih. Povsem človeško je tudi, da mnogokrat niso zadovoljni tudi z izrečenimi sodbami in mnogokrat na podlagi tega zahtevajo ukrepanje županov, poslancev. Na srečo to ukrepanje v procesu sojenja in tudi izrečenih sodb na sodišču, ni možno. Ni malo primerov, kar je razvidno tudi iz poročila varuha, večletnega čakanja od vložitve tožbe, do prvega naroka za glavno obravnavo, tudi do pet let. To vsekakor ni sojenje v razumnem roku, prepričan sem, da se bo vedno več pritožb naslavljajo na pristojne evropske institucije. Mnogokrat se politiki pridružimo mnenju, da imamo v Sloveniji slaba sodišča, da sodniki ne opravljajo kvalitetno svojega dela in, da jim je potrebno odvzeti trajni sodniški mandat. Po moji oceni to vsekakor ne sodi k izboljšanju stanja na naših sodiščih, ki so zasuta s tožbami. Potrebne bodo kadrovske okrepitve in verjetno tudi več sredstev za delovanje sodstva. Pri vsakoletnem poročilu sem bil posebej pozoren na ugotovitve varuha človekovih pravic v zvezi s policijskimi postopki. Tudi na podlagi njegovih ugotovitev so bile v preteklosti, v času ministra dr. Bohinca, sprejete nekatere odločitve, sprejete zakonske rešitve, ki se odražajo v zmanjšanju pisnih pobud varuha človekovih pravic. Zmanjšanje le teh za 36% je vsekakor spodbuden podatek. Posledica tega je verjetno tudi 12. priporočilo, ki vlado zgolj napotuje k temu, da bo policija kvalitetno opravljala svoje naloge. Razumljivo je, da smo ljudje zelo občutljivi na ravnanje represivnega organa. Pri tem pa ne gre spregledati dejstva, da gre pri policijskem delu večkrat za zelo visoka pričakovanja na eni strani in omejitev pristojnosti policistov na drugi strani. Želja, da bi policisti s čim manj pooblastili izpolnili čim več naših pričakovanj, je pogosto enostavno neuresničljiva. Kot sem že dejal, je bilo v preteklosti glede pritožb nekaj sprememb. Te se uporabljajo do začetka leta 2004, kot je ugotovljeno v poročilu. In kot je ugotovil varuh človekovih pravic, lahko že vodja organizacijske enote policije razreši večino pripomb in nesoglasij, tudi v prid pritožnika. Prepričan sem, da mora varuh s svojimi delavci še naprej obiskovati posamezne policijske postaje in opozarjati na ugotovljene pomanjkljivosti, ki jih pri pregledu ugotovi, še posebej zato, ker so v policiji dovzetni za njegove oziroma vaše pripombe. Za razliko od upadanja števila pritožb na policijskem področju, pa se je povečalo število novih pobud na delovno pravnem področju in to celo za petino. To pa je vsekakor zaskrbljujoč podatek. Zaskrbljujoče so tudi anonimke oziroma njihovo število, ki je v porastu in je vsekakor odraz strahu, ki počasi postaja edina motivacija za brezpogojno opravljanje dela. Še bolj zaskrbljujoč je podatek varuha o pritožbah z željo po neukrepanju, ker bi posredovanje varuha zgolj poslabšalo že tako katastrofalno obstoječe stanje. Pristojnosti varuha so tudi na tem področju omejene. Je pa pomembno, da vedno znova ukrepa, tudi ali predvsem na način, da opozarja pristojne institucije. In kot sem v uvodu dejal, se z večino varuhovih zadev soočamo poslanci pri opravljanju svojega dela v poslanskih pisarnah in nemalokrat napotimo pritožnike na varuhov naslov. Kljub vsem mojim napotitvam, recimo, v svoji poslanski pisarni, pa ugotavljam, da se pripadnost področja velenjske poslanske pisarne zmanjšuje, indeks 0403 je 78,6. Varuh človekovih pravic, gospod Matjaž Hanžek je znan po tem, da ne skopari z opozorili, in da je zelo kritičen takrat, ko je to potrebno. Njegovo vsakoletno poročilo pa odslikava dejansko stanje v naši družbi.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Battellija.
Hvala lepa. V poslanskem, parlamentarnem mandatu 1992-1996 je bilo vloženih, so bile vložene štiri pobude za odvzem državljanstva. Štiri. Kolegi tukaj so postali četrta stranka v Republiki Sloveniji po javnomnenjskih raziskavah. Toliko o nestrpnosti in do kod sega. Varuh obstaja prav zaradi tega, da se tudi družba obvaruje pred tem in je naša odgovornost, pretežno naša odgovornost, kajti mediji poročajo o tem kar mi govorimo in je naša odgovornost, da naredimo to državo normalno. Napadi na ombudsmana, ki so po mojem popolnoma neupravičeni, namesto, da se razpravlja o vsebini človekovih pravic in stanju človekovih pravic v državi, ti napadi stopnjujejo, legitimirajo nestrpnost. Tako, da je po mojem skromnem mnenju tukaj potrebna globlja refleksija o tem, kar mi sami kot poslanci delamo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Sam poročila varuha človekovih pravic ne bom in ne morem podpreti. Razlogov za to je kar nekaj. Sam sem si ogledal poročilo za leto 2003, poročilo za leto 2004 in dejstvo je, da teza, ki jo je povedal moj poslanski kolega gospod Peče, da se varuh ukvarja s tipkami na računalniku, drži, tako po obsegu poročila kot tudi po tem, da je verjetno nekdo od njegovih uslužbencev, ker sam tega verjetno ne dela, pozabil izbrisati celo nekatere stavke iz poročila za leto 2003. Ta država namenja pol milijarde slovenskih tolarjev za delovanje urada varuha človekovih pravic in tudi v proračunu za naprej, za 2006 in 2007, se približna številka vrti v tej velikosti. Izjava o tem, da položaj človekovih pravic v Republiki Sloveniji ni zaskrbljujoč, je pač vaša izjava. Se pa poraja vprašanje, zakaj vas pa potem potrebujemo. Menda ja ne mislite, da ste vi tisti, ki ste spravili to državo na ta nivo, ko človekove pravice več niso težava. Za to bi lahko skorajda sami odstopili, če bi imeli vest in rekli, se bom pojavil spet takrat, ko se bo ta težava pojavila. Ampak verjamem, da bi pri vas to zgledalo tako, danes bi odstopili, jutri bi se pa težave na novo pojavile. Če grem na vsebino samega poročila. Dosti je bilo govora o spolnem nasilju nad mladoletnimi osebami, ki je v poročilu preskopo zajeto glede na trende, ki se pojavljajo v Republiki Sloveniji. Dejstvo je, da varuh opozarja in daje storilcem kaznivih dejanj - in to je bila praksa tudi v preteklosti v tej državi, da se storilcem kaznivih dejanj, ki služijo svojo kazen v zaporih, da vse, rehabilitacijo, možnost dela, možnost šolanja, marsikaj. Nisem pa zasledil besede, kaj se daje žrtvi. Žrtev je prepuščena, če gre za mladoletno osebo, iznajdljivosti svojih staršev. Ali ji bodo lahko priskrbeli strokovno pomoč, se več ne sprašujemo, ker vemo, da vsaka dobra strokovna pomoč danes pač stane kar nekaj slovenskih tolarjev. Glede na delo, ki ga opravljate, je treba povedati, da je vaša naloga opozarjati in tudi ukrepati, ne pa da se mešate v delo državnega zbora, kot se je to zgodilo, recimo, pri zakonu o romski skupnosti, ki ga je Slovenska nacionalna stranka vložila v parlamentarno proceduro. Veste, to od nas ne nazadnje zahteva tudi ustava Republike Slovenije. In takrat ste se, gospod varuh, vi udejstvovali politično, kar vam ne gre v prid. Po drugi strani pa v svojem poročilu očitate nam, politikom, besede, kot so ksenofobi, rasisti ali še kaj hujšega. Potemtakem jih očitajte tudi sebi. Tudi vi se politično udejstvujete; vemo, kateri stranki ste najbliže in kateri stranki bi želeli pripadati, če ne bi bili varuh. Zato mi dovolite, da vas s tega mesta javno pozovem, da zaradi svojega nedela in zaradi svoje politične aktivnosti razmislite o tem, da čim prej odstopite in pomagate Sloveniji na ta način, da bodo človekove pravice [[...]]
Gospod Zagorac, to pa presega razpravo [[...]]
[[...]]še na višjem nivoju. Hvala.
To presega razpravo, ker razpravljamo o predmetu, o poročilu, ne o osebi, ne o funkciji. Hvala za razumevanje, tudi za vnaprej. Naslednji ima besedo gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Pred sabo imamo 10. poročilo varuha človekovih pravic. Zelo sem vesel, da naš državni zbor in tudi slovenska javnost temu področju posveča vedno večjo pozornost, kar je razvidno iz interesa za to razpravo, za občutek do varovanja človekovih pravic v slovenski javnosti. In prav gotovo ima pri tem ključno vlogo inštitut varuha človekovih pravic in urad tega varuha. In seveda se mi zdi, da je zopet ključno področje v tem poročilu in tudi v dejavnosti varuha človekovih pravic. In tisto, kar slovenske državljane, ki so soočeni s svojo prisotnostjo na nek način, če rečem, na sodiščih najbolj tare, so sodni zaostanki. V tem mesecu smo izvedeli za razsodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, ki bi pravzaprav morala povzročiti večji nemir in večjo odzivnost med slovenskimi sodišči pa žal tega ne zaznavamo. Zaradi tega sva tudi s kolegom Zamernikom spodbudila izjavo oziroma poziv slovenskim sodnikom in sodiščem, ki kroži tukaj v podpisovanje. In vendar pa bi varuha ob tej priložnosti vprašal, ali je kdaj, jaz nisem zasledil, ampak mislim pa, da bi moral, se zavzel za pospešitev pri največjem zaostanku, z najdaljšo brado v Sloveniji, to je s problemom genocida. Jaz bi od takšne inštitucije vendarle pričakoval, da se tudi ob neljubih dogodkih pravzaprav v zadnjem času na nek način odzove, ko sta dve stranki protestirali zaradi tega, da je bilo to, da je pri nas neka preiskava na problemu genocida, da je to prišlo v javnost. Moram tu navesti mnenje profesorja Pirnata, ki je postavil ne to, zakaj je prišlo v javnost, treba mi se je bilo pred javnostjo spraševati, zakaj to ne bi prišlo, za katerega minister ne bi obvestil. Ko pa vemo za primere Haaškega sodišča in drugih sodišč, ko je praksa popolnoma drugačna in zaradi tega še enkrat poudarjam, da je šlo to v obrambo, preprečevanje sankcioniranja genocida. Naj ob tej priliki rečem, da sam nimam nobene maščevalnosti in da sem danes in da sem že v prejšnjem mandatu, tudi s prejšnjo državno tožilko razpravljal, kako mi je bilo možno v tem državnem zboru doseči ali pa sprejeti neko resolucijo, častno izjavo, da so vsi morebitni obsojenci po teh dejanjih zoper človeštvo in da jim državni zbor zagotavlja takojšnjo abolicijo po izreku sodbe. Jaz mislim, da bi s tem pokazali, da ne gre za maščevanje. Če je to možno naj mi pravniki pomagajo, da bom nekaj takega vložil v proceduro v državni zbor, jaz sem za. Vendar to, kar se dogaja na tem področju je nezaslišano in je sramota za Slovenijo in tudi kot predsednik odbora za zunanjo politiko sem deležen teh vprašanj in teh opazk, kako je to možno in ne vem, ali je varuh kaj reagiral ob nezaslišanem ravnanju okrožnega sodišča v Ljubljani, ko je zavrnilo izvedbo preko kazenskih postopkov in se izgovorilo, da 90 in več let stare priče niso razlog, da bi lahko bili morebitni dokazni materiali izbrisani, da se ne mudi. Pričakujem neko občutljivost, vendar tu gre za številne žrtve. In tega nisem zasledil. Prav tako moram reči, da sem kritičen do ravnanja varuha ob referendumu RTV, namreč javno agitiranje varuha zoper zakon, ki prinaša javne prenose iz parlamenta, ko govorimo o tem, kjer je po mnenju meritornih veličin na tem področju, da je javni prenos parlamenta najboljše sredstvo za varovanje človekovih pravic in za boj proti korupciji, in gospod Hanžek se je z agitiranjem boril proti takšnemu sredstvu, to se pravi agitiranje zoper svobodo izražanja, to je bil napad na svobodo izražanja in na svobodo javne besede. In v zvezi s to svobodo javne besede me zanima ali je, nekaj sem gledal glede izvršb, že naletel na podoben primer s katerim se je, moram to javno povedati, soočil bivši poslanec Ivo Hvalica? Mislim, da gre za projekt uničenja človeka, zlomiti človeka, ki je morda celo uspel. Namreč, Ivo Hvalica je bil za besede izrečene iz te govornice obsojen tukaj in potem je izvršil sodbo z objavo sodbe v Delu, vendar je Delo faksirano obsodbo zmaličilo ime dolžnika obrnilo in odvetnik [[...]]
Gospod Jerovšek, tudi to presega poročilo [[..]]
Ne, ne, to so človekove pravice, materija človekovih pravic [[...]]
Ampak, vendarle ostajamo pri poročilu.
Ja, saj o izvršbah govori tukaj. Oprostite, ste me zmotili, ni korektno. Odvetnik, ki pravzaprav naroča sodbe na sodiščih ima takšno moč, je dosegel, da preko dveh instanc sodišč brez obvestila Ivu Hvalici, da se je nekdo pritožil, da je na sodišču ponovno [[...]] [[nerazumljivo.]] [[...]]kazen petih milijonov in sodba je bila sprejeta 6. januarja, dobil jo je pa vročeno dva dni pred sodnimi počitnicami, tako da ni bila možna reakcija. In so se mu usedli na pokojnino, so ga eksistenčno ogrozili in moram pred tem zborom reči, da se bojim, da so ga popolnoma zlomili, da je ogroženo njegovo življenje, da obupuje in to je sramota za Slovenijo. In če ne bo nihče reagiral, brez, da je bil obveščen, da je prek dveh stopenj sodišč odvetnik zoper njega vložil, me zanima, ali ste imeli takšne primere, da obdolženci niso obveščeni, da so obravnavani, da dobijo zgolj izrek izvršbe in sodbe. Pozanimajte se za to, ukrepajte v tem primeru, ker očitno je to izdelan projekt, kako se poslancem zamaši usta. Kako zlomi človeka, ki se je z javno besedo zavzemal za pozitivne vrednote. In še tretje področje. V letošnjem letu je nekaj napisano o škodi, ki je povzročena stečajnim upnikom v zadevah Maribora. Mislim, da sem lani na to opozarjal. Vendar gre za zapoznele reakcije. Takrat, ko se je to dogajalo, ni bilo reakcije. Prav tako pa zelo pogrešam, kar sem opozarjal lansko leto, lansko leto smo opozarjali in tudi že predlani želeli sprejet sklep v zvezi s celjsko afero glede rakastih brisov. Vemo, da je častno razsodišče izreklo zgolj javni opomin tistim, ki so krivi, po mojem je šlo za zločin. Tista zadeva je zločin nad človeštvom. Tega varuh ne obravnava. Prav tako ne obravnava zlorabe humanitarnega denarja s strani predsednika Rdečega križa gospoda Jeleniča. Ne obravnava tega, da so slovenska sodišča oprala ta madež z nesankcioniranjem. Kako humanitarno dejavnost razvijati v takšni državi kjer se to dogaja? Kjer milijarda humanitarnega denarja ni bila vrnjena, je porabljena in to varuha človekovih pravic ne tangira. Zopet v zvezi z ustavno pravico do zdravstvenega varstva mislim, da ni omenjena ta afera v lanskem letu, glede brisov na materničnem vratu, ko tisoče žensk trepeta oziroma so nesigurne, ker ti pregledi niso bili opravljeni, ker je šlo za goljufijo, za korupcijo in zopet gredo na ponovne preglede, s tem povečujejo čakalne vrste, so kršene njihove pravice do zdravstvenega varstva v razumnem roku in do nivoja zdravstvenega varstva. In seveda ob takšnem ravnanju zdravstvenih oblasti pod prejšnjim ministrom ni čuda, da je rak na materničnem vratu v Evropi najbolj pogost prav v Sloveniji in da je to sramota za našo državo. Nazadnje, jaz bi gospodu ombudsmanu priporočil, da je v prihodnje politično nevtralen. Doslej ni mogel skriti, da je on politično opredeljen, da navija za ene, in to se mu dogaja v vseh letih njegove službe varuha. Mislim, da je končno potrebno, saj človek ne more skriti svojih opredelitev, samo v službi pa mora biti nevtralen in upam, da bo to v prihodnje zmogel. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Ko sem vam segel v besedo, nisem želel biti nekorekten, ampak sem menil, da je v določenem delu vaša razprava prešla meje samega poročila oziroma predloga priporočil. Naslednjo vabim k besedi gospo Zalokar Oražem.
Hvala lepa. Dovolite, da spregovorim o dveh zadevah, ki se tičeta zdravstvenega varstva in opozoril, ki jih je varuh korektno tudi izpostavil in bi jih še posebej želela poudariti. Gre za vprašanje neurejene zakonodaje oziroma tega, da pravzaprav še vedno nismo uredili zakonodaje s področja pravic bolnikov. To je dolg, ki ga imamo že kar nekaj let. Mislim, da je bil v prejšnjem mandatu zakon tik pred tem, da gre v proceduro in ta zakon je pripravljen. Mi smo na odboru za zdravstvo dobili zagotovilo ministra Bručana, da bo takšen zakon v letošnjem letu zagledal luč sveta. Žal danes, konec oktobra, v programu, ki ga imamo na odboru, tega zakona ni in očitno ni želje po ureditvi tega izjemno pomembnega vprašanja. Nenazadnje smo na odboru imeli med seboj tudi varuhinjo, ki opravlja to nalogo na področju Štajerske oziroma Maribora in je imela gospa varuhinja kar nekaj povedati s tega področja, nenazadnje je opozorila tudi na številne kršitve šibkega člena, to je bolnika, za katerega tukaj ne poskrbimo. Jaz mislim, da bi se lahko na tem primeru učili, da bi lahko varuha hitro postavili, če bi bil v tem interes, prav gotovo pa to ni v interesu aktualnega ministra, kajti v tem primeru bi zgodba, ki se odvija v zvezi s podeljevanjem koncesij in privatizacijo v zdravstvu, verjetno dobila neko možnost kontrole in to očitno ni želja, da bi bilo urejeno in tako bodo bolniki ob tej divji privatizaciji zdravstva, mislim, da potegnili še krajši konec, kot so ga že doslej. Varuhinja iz Maribora pa je pri tem tudi povedala, da je izjemno veliko kršitev, tudi na teh področjih, ki jih pokrivajo zdravniki s koncesijami, kajti po njeni oceni nadzora tukaj ni. Mi koncesije podeljujemo. V zadnjem mesecu smo jih podelili več kot sto. In seveda, očitno bo tukaj ena velika težava nastala, tako da pozivam ministra, da ta zakon takoj vloži, ker je pripravljen, takšne informacije imamo, tekst smo videli še v starem ministrstvu. V kolikor ne, bomo pač zakon spisali sami v opoziciji in ga vložili. Druga zadeva, ki se mi zdi prav tako sporna pa je vprašanje dostopnosti do bioloških zdravil. Tu smo seveda v razpravi ugotovili, da gre za eno najbolj problematičnih zadev, ki se tiče biti ali ne biti, živeti ali neživeti. In seveda smo ugotovili, da v tem trenutku sistemske rešitve, komu so ta draga zdravila dostopna, da te sistemske rešitve ni. Zdravniki sicer delujejo, in ob obisku na onkološkem institutu smo to lahko tudi sami preverili, maksimalno, etnično in moralno, v skladu s svojimi lastnimi strokovnimi kriteriji in merili, vendar pa se mi zdi, da bi vsled tega, da vse dvome pri dodeljevanju teh zdravil v vrednosti več milijonov na mesec za posameznika na vsak način morali takoj tudi sistemsko urediti in postaviti pravila igre tako, da bo vsak bolnik vedel, ali ima pravico do takšnega zdravila, ali je nima. Še bolj seveda mi v prid temu govori, da v Sloveniji v tem trenutku, ne vem, če je 20 ljudi obolelih za gripo, pa je vendarle ta isti zdravstveni sistem v dveh urah razdelil tamiflu z recepti, očitno po kriterijih, ki najbrž niso bili korektni. In seveda zlorabe so vedno mogoče, zato je to pri tako pomembnem vprašanju potrebno razrešiti. Moram pa reči, da se mi zdi, da je varuhovo poročilo dobro in po moji oceni, na moje veselje mislim, da je ta varuh daleč od tega, da ne bi bil politično nevtralen, to izkazuje vseskozi s svojim delovanjem, ki je morda na trenutke nekoliko nenavadno, vendar pa mislim, da točno takšnega varuha v Sloveniji tudi rabimo, ne takšnega, ki smo ga imeli prej in je bil politično obvladljiv in vedno v nekih okvirih, ampak takega, ki zna tudi s svojo pojavo, svojo nenavadnostjo, opozarjati na probleme in morda tudi na ta način vzbuditi pozornost. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Germič.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim. Torej poročilo, ki ga danes obravnavamo, poročilo varuha človekovih pravic, nam seveda na eni strani omogoča primerjavo med ustavno zakonsko in z drugimi predpisi urejeno življenje in na drugi strani z udejanjanjem teh pravic. Seveda obsežnost tega poročila govori, da je inštitut varuha človekovih pravic utemeljen, kajti na ta način na opozarja, kje določena zakonodajna določila niso dovolj ustrezna, ker prihaja do nedorečenosti, prikrivanja, in na ta način seveda tudi do zmanjšanja uveljavljanja človekovih pravic. Strinjam se s tem, kar je bilo rečeno in nekako tudi v tem tednu, ko govorimo na eni strani o tem, ali bomo spodobni nadzirati naša dejanja, torej preprečevati korupcijo, ki je vezana z nasledstvi javnimi funkciji in smo ravnali na nek način, ki prav gotovo, vsaj po mojem mnenju, v javnosti ne ustvarja prijetnih občutkov. Danes govorimo o drugem inštitutu, torej o varuhu človekovih pravic, o našem ravnanju, ravnanju do sočloveka, uveljavljanju pravic in kot je bilo že rečeno, kako ravnamo z odnosom v smislu strpnosti do drugih. Jaz bi seveda pohvalil to poročilo, ki je bilo tukaj narejeno, saj je pri preverjanju tega poročila, s katerim se tudi strinjam, da je veliko zapisanih vsebin iz preteklih let in seveda tukaj gre kritika tudi na nas, kot zakonodajalno telo, da neuspešno urejamo nekatere stvari in tudi seveda kritiko vladam, ki na nekaterih področjih niso bile dovolj učinkovite. Zato so, prav gotovo ti nerešeni problemi posledica vsebinske zapletenosti in težavnosti posameznih vsebin. Seveda zato se mi zdi izredno pomembno, da bomo v današnji razpravi našli voljo, interes, in zmogli napor, da bomo potrdili to priporočilo, to poročilo, in potrdili priporočila, ki so naslovljena na vlado zato, da učinkovito ukrepa na tistih področjih, ki niso dovolj jasno opredeljena in omogočajo večja ali manjše kršitve človekovih pravic. Zadovoljen sem, da je matično delovno telo sprejelo priporočila našega zainteresiranega delovnega telesa, to je odbora za zdravstvo, ki je opozorilo na kar precej problemov in seveda želimo si, da bi s priporočili vzpodbudili vlado, da hitreje ukrepa na določenih področjih. Seveda tukaj pa izražam skepso, danes je bilo že rečeno, kaj pomagajo isti pristopi, isti načini zato, da bomo dobili drugačne rezultate. Jaz mislim da, seveda z novo vlado bi lahko prišlo tudi do tega, da bi pokazala nove pristope. Bojim se, da pristopi, ki jim lahko sam sledim niso in ne prispevajo k temu, da se bodo problemi hitreje reševali. To lahko potrdim na dveh primerih, torej moja skepsa bo potrjena na dveh primerih. Zakon o duševnem zdravju, ki je zgodba, ki se vleče dolga leta, še ni urejena in na programu dela ministrstva za zdravje je bilo to planirano za ureditev v letu 2005. Danes nimamo predloga in na odboru je bilo rečeno, da je usoda tega predloga negotova tudi v prihodnje. Ko gledamo poročilo vidimo kar nekaj strani namenjenih temu vprašanju. Seveda si želimo, da bo vlada pri tem učinkovita in bo našla rešitve, ki bodo zaščitile pravice bolnikov v celoti, še posebej pa tiste skupine, ki so tukaj še najbolj občutljive in prav gotovo je področje duševnega zdravja izredno pomembno. Tu nas zavezuje tudi odločba ustavnega sodišča, ki narekuje, da moramo nemudoma urediti določene spremembe v zakonodaji, seveda pa je obljubljeno, da to celovito uredimo v zakonu o duševnem zdravju. Naslednja vsebina, ki bi se jo v svoji skepsi dotaknil, je amandma, ki ga predlagajo Socialni demokrati, ki govori o urejanju pokojnin za zaposlene v republikah bivše Jugoslavije. Ko smo v prejšnjem mandatu sprejeli neka izhodišča, stališča na odboru, smo jih želeli revidirati tudi v okviru nove sestave parlamenta. Kakšen je bil odnos te vlade, smo lahko v medijih prebrali in sami spremljali to na odboru. Vlada o tem ni želela razpravljati. Pričakujem, da bo odnos vlade do priporočil sprejet s pozitivnim navdihom. Torej, da skupaj rešujemo tista področja, ki niso urejena. Umikanje pred težavami ni pravi pristop. Seveda si želim, da bomo danes zmogli toliko modrosti, strpnosti do obravnave posameznih priporočil in jih čim bolj konsenzualno tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Uhanova.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi, ki še vztrajate v tej dvorani! Cenim delo varuha človekovih pravic in vseh institucij, ki kakorkoli prispevajo k varovanju človekovih pravic, predvsem za strpno, znosno, da ne rečem, dobro sožitje vseh državljanov Slovenije. Toda ne morem se znebiti občutka pri branju poročila, da se v desetih letih, odkar obstaja institucija varuha človekovih pravic, nasilje ni zmanjšalo, da se ne spoštujejo že pridobljene pravice, da ljudje niso bolj zadovoljni, recimo, srečni državljani. Varuh pravi v svojem poročilu, da je nasilje, ne vem, mogoče nestrpnost, v letu 2004 celo doseglo višek. Pa se sprašujem, kaj je pripeljalo to ljubo slovensko deželo do te stopnje. Je to rezultat dela ljudi, ki so vodili to deželo in predpisovali zakone, normative, vcepljali družbene norme in vrednote? Res je, nasilja je čedalje več in temu je treba stopiti na prste. Ni samo fizično nasilje nad otroki. Danes smo slišali, da koalicija nasprotuje odpravi fizičnega nasilja nad otroki. Ni res. Še danes se spominjam učitelja, ki je v drugem razredu z lesenim metrom udaril otroka po prstih, in kot otrok sem začutila, da je tu nekaj hudo narobe. Čedalje več je psihičnega nasilja, ustrahovanja, spolnih zlorab, pomanjkanja občutka varnosti, ni vrednot, ni ljubezni do otrok, do starejših, do nikogar. Mislim, da je to resen problem družbe, ki se ga moramo lotiti vse institucije in ne samo varuh. Varuh tudi o politikih nima najboljšega mnenja. Izpostavil je tudi nestrpnost neverujočih in res je, včeraj v parlamentu je bilo izraženo veliko besed nestrpnosti do kristjanov oziroma ljudi, ki pripadajo največji verski skupnosti v Sloveniji in v Evropi. Izbrisane smo že imeli letos enkrat v parlamentu, državnem zboru. Danes sem slišala pri poročilih zjutraj, da varuh ne verjame v ustavni zakon, četudi bi bil sprejet v državnem zboru. Torej zunaj tudi referendum o tej problematiki nima teže. Mogoče še kakšno o Romih. Varuh govori na eni strani o ogroženosti, te etnične manjšine, na drugi strani pa ljudi, ki bivajo z njimi. Romi imajo vse pravice, ki jih imajo Slovenci in tudi posebne, ki pripadajo manjšini. In prav je tako. Toda ne more biti zaradi njih ogrožena večina. Kar se dogaja po šolah, soseskah, verjemite mi, tisti, ki živimo, ki smo v bližini, je res včasih neznosno. Tudi njim je treba dopovedati, da tudi za njih veljajo dolžnosti in red, sicer ne bomo nikamor prišli. Mogoče še kakšna beseda glede zapornikov. Če si v zaporu, nisi na dopustu. Če prestajaš kazen, prestajaš kazen, ne pa prejemaš nagrado. Mnogi zaporniki imajo doma slabše pogoje glede prehrane, stanovanja, možnosti izobraževanja in tako naprej, pa se kar naprej pritožujejo. Seveda niso veseli, da so jim omejene določene pravice. Pa poglejmo še drugo stran. Pritožujejo so se tudi delavci, ki z njimi delajo, ker pravijo, da imajo v bistvu večje pravice arestanti, kot pa oni sami. Da živijo v čedalje večjem pritisku, ustrahovanju in tako naprej. Ne moremo se večno ukvarjati samo z ljudmi, ki se sami sebi smilijo, ki non-stop niso zadovoljni, ki kršijo pravila igre, temu se reče zakoni. Pa ničesar ne naredijo, da bi bilo boljše. Veliko ljudi v naši družbi pa je takih, ki so zapostavljeni, ki živijo težko in niso sami krivi, da so se znašli v krizi. Tem je treba prisluhniti in zagovarjati pogoje in hkrati omogočiti, da bi bilo čim manj negativnih pojavov.
Hvala gospe Uhanovi. Besedo ima gospa Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. No, jaz moram reči, da ko sem prebirala to poročilo varuha človekovih pravic, se žal nisem mogla znebiti občutka, da se skozi celotno poročilo, pravzaprav odvijajo, v večji ali manjši meri, ene in iste teme. Govorim seveda o izbrisanih, o Romih, gradnji džamije, pa tudi o nestrpnosti. In prav te nestrpnosti, naj bi bilo po varuhovih besedah zdaj, po spremembi oblasti, po volitvah leta 2004, bistveno več kot v preteklem obdobju. Še več. Varuh človekovih pravic pravi, da je bilo v letu 2004 pozitivno sprejetje protidiskriminacijske zakonodaje in vzpostavitev institucije zagovornika enakih možnosti, zraven pa seveda hitro dodaja, da so se po volitvah te spremembe in te zadeve poslabšale. Gospod Hanžek se je sicer prej kolegu Zamerniku opravičil za to, ampak veste, včasih kakšno opravičilo ne zaleže, kajti to je vendarle zapisano v poročilu varuha človekovih pravic. In ko že govorimo o nestrpnosti, o nestrpnosti govori človek, ki pravzaprav v svojih nastopih pa tudi zapisih, raznih tiskovnih konferencah, bi lahko rekla, sam nastopa nestrpno do vseh tistih, ki pravzaprav ne delijo enakega ali pa vsaj podobnega menja kot on sam. Seveda me bo verjetno kdo v nadaljevanju od opozicije opozoril, da to seveda ni res, pa vendarle drži. Marsikatera njegova izjava namreč ne sodi v domeno varuha človekovih pravic. Ampak sama naj se v tem trenutku vrnem nazaj na poročilo in teme, ki se, kot sem že rekla, vlečejo iz enega varuhovega poročila v drugo poročilo. Vsi se zavedamo in tudi sama se zavedam, da je potrebno začeti reševati problematiko tako izbrisanih kot Romov, tudi džamije navsezadnje, vendar na pravilen način. Vseeno pa sem mnenja, da se varuh človekovih pravic ne bi smel ukvarjali izključno in samo s temi temami, kajti varuh človekovih pravic je človek, ki bi moral seveda upoštevati vsakega državljana Republike Slovenije in ne samo nekaterih. Sam pravi, da je problem izbrisanih postal prvovrsten predmet nabiranja volilnih glasov. In še dodaja, citiram, "namesto, da bi politiki prepričevali svoje volilce s pozitivnim odnosom do reševanja problemov, to počnejo z obljubami o izigravanju ne le njihovih pravic, ampak tudi z izigravanjem odločb ustavnega sodišča." Ampak dejstvo je, da so se prav ti volilci na referendumu odločili, kako in kaj s problematiko izbrisanih. Seveda pa moram tukaj poudariti, da se bo še enkrat vlada oziroma država morala čim prej soočiti s to problematiko. Sama bi se v tej razpravi rada dotaknila tudi naslednje teme, ki je opisana sicer v tem poročilu, vendar pa se mi zdi, da je bistveno premalo namenjenega prostora in pozornosti. Gre namreč za varstvo otrokovih pravic in pa tudi za nasilje v družbi. Strinjam se seveda z varuhom, da je premalo storjenega na tem, da bi bile pravice otrok varovane skladno s konvencijo. Otroci so namreč še vedno pogosto, kot tudi sam pravi, predmet razčiščevanja nerazrešenih konfliktov med ločenimi starši, ki ne plačujejo preživnine ali pa celo preprečujejo stike z drugim staršem. In odgovorne institucije, tukaj gospod varuh govori o sodiščih pa o centru za socialno delo, seveda on pravi, da premalo odločno posredujejo v otrokovo korist. S tem se sama lahko le delno strinjam, kajti niso samo te institucije tiste, ki so odgovorne za to. Ampak za to je odgovoren tudi urad varuha človekovih pravic in varuh sam in zdi se mi, da je na tem področju narejenega bistveno premalo in premalo učinkovito. Zakaj to govorim? Predvsem zaradi tega, ker sem se ravno predvčerajšnjim pogovarjala s predstavniki PODOS-a, društva, ki se ukvarja z reševanjem problema otrok tistih staršev, ki so ločeni in bi radi živeli pri očetu. Sodišča, kot veste, navadno dodelijo otroke materam, pa čeprav bi bilo v kakšnih primerih zaradi različnih okoliščin in vzrokov - o tem zdaj v tem trenutku ne bi razpravljala - bolje, recimo, če bi živeli pri očetu. Eden od predstavnikov mi je namreč dejal, da se je večkrat obrnil na urad varuha človekovih pravic in tudi na varuha samega, pa niso pokazali kakšnega posebnega navdušenja. Včeraj sem dobila tudi dopis od teh ljudi v zvezi z delovanjem urada varuha človekovih pravic in tudi varuha samega. Ne bom zdaj prebirala vseh zadev iz tega dopisa, se mi pa zdi bistveno poudariti dve stvari. In sicer, društvo za pravice otrok Ostržek je dne 20. januarja 2005 v državni zbor posredovalo zahtevo za odreditev parlamentarne preiskave o delovanju urada varuha človekovih pravic. Zahtevo za to pa so utemeljili s primeri in zaključili z dejstvom, da urad varuha v poročilu za leto 2003 ni niti z besedo omenil kršitve otrokovih pravic pri dodelitvi otrok, preživninah in stikih z obema staršema, čeprav je bil na to večkrat opozorjen in je bil tudi s strani društva Ostržek o problematiki obširno seznanjen. Naj še povem, da so se na urad varuha obračali za pomoč tudi številni otroci, pa jim je urad varuha posredovanje pomoči pri evidentnih kršitvah otrokovih pravic odklonil, z obrazložitvijo, da se v sodne postopke ne sme, v strokovne postopke na centru za socialno delo pa ne more vmešavati, saj bi to pomenilo, da vršijo pritisk na neodvisno sodno oblast in se vpletajo v delo strokovnjakov. S tem se sicer strinjam in s tem se strinjajo tudi tisti, ki so to zapisali. Pa vendar, takšno stališče urada je skregano z osnovnim poslanstvom ombudsmana, saj ta mora reagirati v vsakem primeru kršitve otrokovih pravic, ne glede na to, kdo in kje jih krši. Z vsem dolžnim spoštovanjem do vas, gospod varuh, verjamem, da ste v tem letu in preteklih letih naredili marsikaj dobro, morda pa bi bilo kakšno stvar mogoče narediti še bolje. Dejstvo je, da se prav tem stvarem, o katerih sem zdaj govorila, varovanju otrokovih pravic, posveča premalo pozornosti. Sama bom seveda podprla priporočilo oziroma poročilo varuha človekovih pravic, predvsem iz dveh razlogov, ker se mi zdi to pomembna popotnica, ki lahko bistveno oblikuje in mogoče pomaga pri reševanju določenih problemov, in predvsem zaradi tega, ker upam, da bo potem v naslednjem letu, ko bomo imeli na mizi 11. poročilo varuha človekovih pravic, lahko tudi varuh zapisal, da se je to reševanje začelo in da se tudi dela na tem. Najlepša hvala.
Hvala gospe Irgl. Gospod Školč, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod varuh človekovih pravic, spoštovani kolegi in kolegice! Letošnja razprava na srečo v glavnem poteka o poročilu in problemih, povezanih z varovanjem človekovih pravic, in manj o osebi gospoda Hanžka. To se mi zdi velik napredek glede na lanskoletno razpravo. Tudi ko razprava nanese na varuha, sam to razumem predvsem kot reakcijo na tista stališča, ki so zapisana v poročilu, in ne toliko na to, da bi bil problem njegov za slovensko politiko nekonvencionalen način obnašanja. Rekel bi pa, da če parafraziramo to misel o norosti, potem zame ni vprašanje norosti, zakaj je potrebno iz leta v leto ponavljati iste stvari. Zame se zdi to nujna drža, če ne pride do odpravljanja pomanjkljivosti. Sugeriranje tega, da pravzaprav, če dvakrat ali trikrat ne zaleže, da potem kaže od tega odnehati, je v nasprotju s pričakovanji, ki jih imamo do varuha človekovih pravic, da je dosleden in vztrajen v opozarjanju na te težave. Problem je, če se tisti, na katere se ta opozorila ne nanašajo, ne zganejo. V nekem delu je seveda problem tudi državni zbor, kadar gre za to, da se določene stvari lahko uredijo z zakonsko materijo. Sama razprava je dobra tudi v tem, ker pokaže, da je pravzaprav to poročilo spovednica tudi za del poslank in poslancev, da lahko govorijo o stvareh, o katerih sicer ni prav veliko prilike govoriti v tem državnem zboru, čeravno to niti nima vedno osnove v materialu, ki ga pripravi matično delovno telo in pa urad varuha. Pozorno sem poslušal tudi navdahnjen poziv, da je potrebno pravosodne organe pozvati k večjemu in učinkovitejšemu odpravljanju sodnih zaostankov. Sam menim, da je to neko zamegljevanje naše odgovornosti. Zakaj? Najprej je matično delovno telo pripravilo boljše stališče, ki povzema ta poziv v tistem delu, ki se nanaša na pravosodne organe v točki 8 in ki poziva tudi vlado, da stori tisto, kar lahko stori na tem področju. Obstaja še drug razlog, da kolegu Zamerniku ne verjamem, da misli resno in ko bomo videli ta seznam, se bo pokazalo, da teh, ki ne mislijo resno, ampak si pilatovsko umivajo roke, ni tako malo, je v tem, da smo imeli proračunsko razpravo, kjer je poslanska skupina LDS predlagala 300-milijonsko povečanje sredstev za odpravo prav te istih problemov sodnih zaostankov, ampak je bilo to, kot se reče, z gnusom zavrnjeno. Kje je tukaj, bom rekel, logika te velike skrbi? Ali poziv velja samo za danes ali velja pravzaprav za vedno? In še zadnja stvar. Šel bi k temu 18. stališču, ki govori o tem, da je mogoče z ustavnim zakonom rešiti problem izbrisanih. Temu se je na svoj način pridružil tudi kolega Potrč, ki pravi, da ni tako pomembna oblika, kot je pomembna vsebina. Sam bi državni zbor posvaril pred te vrste pristopom k reševanju tega za Slovenijo perečega problema in tudi madeža v mednarodni javnosti. Oblika je, kadar je na delu državni zbor, še kako pomembna. Bojim se, da je ideja, da bi sprejeli ustavni zakon, povezana z mislijo, da se da z ustavnim zakonom povoziti stališče ustavnega sodišča; vsaj nek osnutek pred leti je bil tak. V tem oziru je to zavržno stališče. Oblika je pomembna tudi zaradi tega, ker je sam izbris potekal na način, da zelo dolgo niti tisti osebno prizadeti zanj niso vedeli, še manj pa slovenska javnost. Zato svarim državni zbor, da pazi pri svojem delu na vsebino odločitev in tudi na obliko, to sta neločljiva elementa zakonitih rešitev. Hvala lepa.
Hvala gospodu Školču. Besedo ima gospod Ziherl. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Ko poslušam vse te razprave, vidim, da je na področju varuha človekovih pravic še ogromno možnosti, ogromno stvari, ki jih je treba še storiti. Po eni strani sem vesel, da živim v urejeni družbi, kajti po svetu se dogajajo še večje krivice, celotne etnične skupine ali narodnosti so še bolj zatirane, imajo še manj pravic, vendar to ni današnja tema. Vseeno bi tudi sam opozoril na nekatere pomanjkljivosti, ki po mojem mnenju niso bile zadosti obdelane oziroma se jih varuh človekovih pravic ni dotaknil. Omenil bi plakat, ki smo ga imeli konec letošnjega poletja priložnost videti ob cestah, in sicer je prikazoval romskega otroka, ki so mu grozili: "Če ne boš priden, te bomo dali Slovencem". Mislim, da je to kar precej genocidna izjava, ki Slovence avtomatsko kot narod postavlja kot neke sovražnike, kot zatiralce neke manjšine. Mislim, da je taka trditev zadeva, ki se še kako tiče obdelave urada varuha človekovih pravic. No, precej so me motile tudi vse oblike nestrpnosti do verujočih, predvsem do Katoliške cerkve. V mislih imam sežig križa, ki ni nikakršno umetniško dejanje. Želel bi opozoriti, da so kakšnih sto let nazaj na nekem drugem kontinentu na križ, ki so ga zažgali, privezali še človeka, in je bil to hud zločin. To je simbol, ki ga spoštuje kar velika večina oziroma velika skupina Slovencev, zato se s tem simbolom ni igrati in norčevati iz njega. Tu sem predvsem prizadet, ker so bili zraven prisotni tudi moji rojaki iz Škofje Loke in recitirali kvazi umetniške pesmi. Potem tudi zavezovanje zvonov, norčevanje iz Layerjeve slike Brezjanske matere božje, ki jo v verskem pogledu časti kar precejšnja skupina Slovencev, je tudi velik primer nestrpnosti in neumetniško dejanje. Tukaj mislim, da so še velike možnosti oziroma želel bi, da se tudi na te stvari varuh človekovih pravic obrne. Osebno me je tudi prizadela kvazi humoristična oddaja TV Poper, kjer Kobal - nekje v nekem prizoru proti prizorišču teče pes in se v dialogu omeni: "Poglej, tam gre nek pes." On mu pa odgovori: "Seveda, morda je pa to kakšen krščanski pes." Mislim, to so stvari, ki kažejo na nestrpnost do verujočih, in to so stvari, ki bi jih moral varuh človekovih pravic, urad varuha vsekakor obravnavati. No, po vsem, kar je bilo danes slišanega, da se urad loteva stvari zelo selektivno, se mi na koncu zastavlja vprašanje, kdo bo pa nas varoval pred varuhom. Hvala lepa.
Hvala gospodu Ziherlu. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Naši poslanski skupini je ostalo le še malo časa, zato bi jaz se osredotočila samo na en problem, in sicer to je problem, ki je bil že uvodoma s strani gospoda kolege Zamernika posebej poudarjen. Namreč, trajanje postopkov pred sodišči, se pravi, neuresničevanje pravice do sojenja v razumnem roku, katerega problem se potem v najbolj plastični luči pokaže tudi v postopkih oziroma v številu tožb s strani naših državljanov do naše države pred Evropskim sodiščem za človekove pravice v Strasbourgu. Tudi varuh je ta problem v svojem poročilu omenil, povedal je, da se pravzaprav na tem področju ni zgodilo nič posebej dobrega, ni bil storjen noben korak naprej in po mojih podatkih je pred Evropskim sodiščem zdaj že blizu 800 tožb s stran naših državljanov, pred evropskim sodišče za človekove pravice, in velika, velika večina teh pritožb je zaradi nedosegljivosti pravice do sojenja v razumnem času pred našimi sodišči. No, zanimivo je, da recimo danes ni tukaj z nami ministra za pravosodje, kajti ravno ministrstvo za pravosodje je tisto, ki mu tudi ustrezni dokumenti Sveta Evrope nalagajo največ nalog v zvezi s temi problemi, namreč, najbrž se mnogi spomnite, da je bil sprejet protokol številka 14 k evropski konvenciji o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah in da ga je ta državni zbor letos na začetku leta tudi ratificiral. Ta nalaga posebej tudi oziroma vpeljuje spremembe, katerih posledica naj bi bili tudi hitrejši postopki pred samim Evropskim sodiščem za človekove pravice, ampak obenem je bil tudi sprejet poseben dokument, ki državam članicam nalaga, kaj, katere ukrepe morajo same storiti za to, da bodo doma zagotovile to pravico do sojenja v razumnem roku. In nisem še zasledila tudi ne s strani ministrstva za pravosodje ali ministra za pravosodje, da bi kdaj temu posvetil kakšno pozornost. In če seveda se bo ta vlada še naprej obnašala tako, potem lahko pričakujemo, da bo takšnih tožb s strani naših državljanov še več in da bo v posledici tudi ta država [[...]]
Gospa Bebler, [[....]]
[[...]]ja, saj gledam uro, hvala lepa gospod predsednik, da bo naša država in tudi naši davkoplačevalci morali [[...]]
Hvala gospe Lavtižar Bebler. Besedo ima gospod Capuder. Se odpoveduje. Gospa Majda Širca je ravnokar šla. Gospod Miro Petek, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, pozdravljeni vsi prisotni v tej dvorani. Z zanimanjem sem prebral poročilo varuha človekovih pravic, ki opozarja na vrsto problemov s področja kršenja človekovih pravic v državi Sloveniji, in razveseljivo je, da so se na določenih področjih razmere izboljšale. Seveda pa je več tistih področij, kjer je še odprto polje, kjer so razmere precej slabe. V tej dvorani je danes bilo že velikokrat opozorjeno na področje sodstva, to je dolgotrajnih sodnih postopkov, sodni zaostanki, kjer je seveda kršena pravica do sojenja v razumnem roku. Ob tej priložnosti bi omenil nekaj primerov. Mislim, da se je v slovenskem sodstvu v zadnjem času uveljavila praksa, da je skozi stranska vrata prišel na površje verbalni delikt. Tukaj je že bila omenjena knjiga gospe Brede Smolnikar, to je knjiga, ki so jo uvrstili na indeks in na ta način to avtorico, pisateljico pripeljali na eksistenčni rob. Tu je že bi omenjen primer gospoda našega poslanskega kolege Iva Hvalice, ki mora plačati v prihodnjih letih okrog 5 milijonov tolarjev in mu od pokojnine ostaja komaj da še za kruh in mleko. Gospod Hvalica se bo tudi pritožil na Evropsko sodišče za človekove pravice. Mislim, da gre v obeh primerih za na nek način za eksistenčno likvidacijo teh ljudi. Lahko v to kategorijo eksistenčne likvidacije uvrstimo tudi literata, pesnika, igralca Matjaža Pikala. Vrhovno in višje ter okrožno sodišče v Slovenj Gradcu je Pikala leta 1999 obsodilo na izplačilo denarne kazni, ker je v svoji knjigi Modri E uporabil nek fiktivni lik Petarda. V tem fiktivnem liku Petarda se je prepoznal nek policaj, takrat so bili še miličniki in je gospoda Pikala tožil. Šele ustavno sodišče v letošnjem letu je spoznalo to zmoto in je zapisalo, da pač gre za svobodo umetniškega ustvarjanja, ki je zagotovljena po 59. členu ustave. Zadeva je vrnjena ponovno na sodišče, v odločanje sodišča v Slovenj Gradcu. Država na različne načine posega v človekove pravice, tudi v primeru novinarja Tomaža Ranca. Najprej je posegla v pravice novinarja prek policije, ker se je dva dni pred odločitvijo preiskovalnega sodnika gospod Drago Kos, ki je sedel pred dvema dnevoma tu na tem balkonu, pridobila izpise iz telefonskih klicev novinarja Ranca. Dva dni potem je preiskovalni sodnik napisal nelegitimno odločbo in je s tem ponovno kršil človekove pravice gospoda Ranca. Znan je evropski judikat "Melone versus Velika Britanija", ki govori ravno o tem, da gre za kršitev; in to se je zgodilo pred 20 leti, da gre za kršitev temeljnih človekovih pravic, ako si država oziroma policija brez soglasja prizadete osebe pridobiva tovrstne podatke. Mislim, da si bomo počasi lahko enotni, da tudi slovensko sodstvo, slovenski sodniki kršijo zakone ali pa se postavljajo nad zakone. Vprašati se bomo morali enkrat tudi okoli tega, kakšne so moralne vrline nekaterih slovenskih sodnikov in nekaterih slovenskih pravnikov. Spomnimo se samo pred tednom dni nastopa v Portorožu, ko so z žvižganjem, cepetanjem in bučnim nasprotovanjem pospremili izjave gospoda Bogdana Baroviča. In končno, slovensko javno mnenje uvršča slovensko sodstvo prav na rep, na zadnje mesto ugleda institucij v Sloveniji. Slovensko pravosodje se bo okoli tega moralo povprašati, zakaj je temu tako. Verjetno pa ljudje vidijo v teh javnomnenjskih raziskavah oziroma anketah edino možnost, da povedo svoje nestrinjanje oziroma svoj odnos do slovenskega sodstva. Hvala lepa.
Hvala gospodu Petku. Besedo ima gospa Majda Potrata. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Naj začnem najprej s tistim, kar sem včeraj zvečer povedala, pa dobila od vas ukor, da sem zlorabila poslovnik državnega zbora. Današnja razprava me prepričuje o tem, da bi bila kratka lekcija o tem, kaj je nestrpnost v družbi kot pojav, temu državnemu zboru nujno potrebna, da bi potem ločili med tistim, kar nestrpnost je, in med tistim, kar si domišljamo da je nestrpnost. Govoriti o tem, da je kdo do drugega nestrpen, pa res ni nestrpno, ampak je ta pojav treba tudi poimenovati, pa če je tistemu poimenovanje všeč ali pa ne. Sedaj bi pa rada šla še k drugemu, tudi takšnemu splošnemu vtisu ob tej razpravi. Kar nekaj poročil varuha človekovih pravic smo obravnavali ta čas, kar sem poslanka. In iz enega od njih se spomnim varuhove metafore za svoje delo, da mora biti varuh človekovih pravic ojačevalnik glasu šibkih. In tako razumem varuhovo delo. In tako razumem in presojam tudi kakovost varuhovega poročila in ob tem tudi dodajam, da se zavedam prve ravni delovanja varuha človekovih pravic, da je njegovo poročilo in njegovo delo lahko odsev prijav, ki jih varuh dobi. Kako je kdo poučen o tem, kdaj so kršene njegove pravice, kdaj vse bi se lahko pritožil, je pa druga stvar in mene osebno prizadeva čisto vsaka kršitev človekovih pravic. Ne odrekam pa pravice varuhu človekovih pravic, da opozarja na tista družbena gibanja, ki jih zazna tudi kot diskriminatorna ali kot kršitve človekovih pravic, pa čeprav zaradi tega ni dobil nobene individualne prijave. To je njegova pravica, to je v sklopu promocij in izobraževanja v zvezi s človekovimi pravicami. Kako zelo različno lahko gledamo na iste probleme, bom citirala samo dva utrinka iz današnje obravnave. Gospod državni sekretar z ministrstva za pravosodje je, ko je govoril o mnenju vlade, govoril o naravnost idiličnih razmerah sožitja na bršlinski šoli med večinsko in romsko populacijo, vsaj ni bilo zaznati, pravi, ko so bili predstavniki komisarja za človekove pravice na obisku v Sloveniji in pregledovali, kako smo v Sloveniji izpolnili opozorila komisarjeva. Gospa podpredsednica komisije za peticije in človekove pravice ter enake možnosti pa je opozarjala na nevzdržnost razmer v okoljih, v katerih živi večinsko prebivalstvo skupaj z romskim. Kdo je sedaj tisti, ki bo imel prav v tej situaciji? Beremo isto poročilo, pa o njem ne najdemo zapisa o tem, da varuh opozarja na to, da je nasilje zelo vseobsežen pojav v tej družbi in da obstajajo tudi prijave pri varuhu že o nasilju med vrstniki. Kolega Mikolič je imel zelo učinkovit nastop o tem in je zelo učinkovito protestiral, da neke kategorije in nekega problema ni v poročilu varuha človekovih pravic. Hkrati pa je spregledal, da je komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti predlagala državnemu zboru priporočilo, ki govori ravno o tej skupini ljudi, poslanska skupina Socialnih demokratov pa sedaj vas vabi, da sprejmete in podprete priporočilo, ki govori ravno o tem, na kar je opozarjal tudi kolega Ljubo Germič, smo doživljali na odboru za delo, družino in socialne zadeve in invalide, ko se problema neke skupine ljudi vladajoča koalicija pač ni hotela lotiti in je bilo zelo težko najti razumevanje stisk, ki so nam jih predstavljali tudi tam navzoči predstavniki te skupine ljudi. In še bi vam lahko naštevala stvari, samo potrpljenje je treba imeti pa prebrati je treba poročilo, ker po moje o resnosti problema ne govori količina porabljeni besed, ampak govori vse kaj drugega. Zato vas naj opozorim tudi na to, da smo na seji komisije imeli v rokah predlog 32 priporočil, h katerim je gospa Irgl vložila predlog popravkov v imenu skupine poslancev in poslank Socialdemokratske stranke, oprostite, Slovenske demokratske stranke - stara navada, železna srajca, bi se reklo v skladu z našimi pregovori. In kaj se je zgodilo? Priporočila oziroma popravki, ki so bili predlagani, so bili vsi sprejeti. Ampak vsi ti popravki so šli v smer blaženja. Če smo rekli vladi, recimo - bom povedala samo primer -, da "naj pripravi zakonsko ureditev," so rekli oziroma je zdaj v naših priporočilih zapisano, "vlada naj prouči možnost zakonske ureditve" [[govorim o romski problematiki]] . Govora je bilo, da koalicija ne nasprotuje preprečevanju telesnega kaznovanja otrok. Ampak SDS je predlagala amandma, s katerim smo v 31. priporočilu črtali, tako kot je bilo predlagano, da naj vlada pripravi zakon, ki bo posebej urejal oziroma sistemsko reševal problematiko nasilja v družini in prepovedoval telesno kaznovanje otrok. Zdaj pa preberite, kaj je zdaj zapisano v priporočilu. Tako da, veste, resnica včasih boli. Zdaj imate pa v priporočilu napisano, "vlada naj pripravi sistemski zakon, ki bo posebej urejal problematiko nasilja v družini, ter predlaga ustrezne rešitve." Jaz verjamem, da je zakonsko prepovedati telesno kaznovanje za koga mogoče zelo občutljiva tema, ampak v Evropi so v nekaterih državah to že zmogli napraviti in ustrezno rešiti. Pa to ne zadeva takih problemov, kot so nam bili kot oporekanje temu, zakaj bi to tako reševali, tam prikazani. Mislim, da je tudi državnemu zboru nastavil varuh človekovih pravic ogledalo. Na 12. strani - upam, da sem si prav zapomnila - varuhovega poročila namreč piše, da verjetno državni zbor, ko je sprejemal spremembe 43. člena ustave, ni mislil čisto zares, če sodimo po nekaterih drugih določbah ali pa nekaterih drugih rešitvah. Namreč, na kaj ciljam? V tem letu je ta isti državni zbor sprejemal zakon o lokalnih volitvah, v katerem smo sprejeli smešno določilo o tem, da je na liste treba uvrstiti vsaj 20% predstavnic drugega spola, ker se razume, da gre za ženske, ker so podreprezentirane v politiki, in zadrgo je nadomestil z vsakim tretjim mestom, na katerem naj bo na kandidatni listi, poudarjam, na kandidatni listi ženska. To je v resnici šolska ura iz tolerance in iz upoštevanja enakih možnosti. Pa branje magnetograma, kaj vse smo slišali o ženskah v politiki v okviru razprave takrat! Meni je zelo žal, da moram ugotoviti, da se vedejo isti poslanci zelo dvolično na posamičnih delovnih telesih. Na komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je predlog zakona, ki je upošteval 40% kvoto, dobil popolno podporo, v odboru za lokalno samoupravo so isti ljudje glasovali drugače. Tako to je, takšno je stanje stvari. In ne biti občutljivi in jezni, če vam kdo pove, da tako je. Mislim, da kakšna nepoučenost ali kakšno nezavedanje samo po sebi še ni greh, ampak greh je pa v tej nepoučenosti vztrajati, so me učili. In rada bi dosegla, da bi poročilo varuha človekovih pravic v vas odzvanjalo, spoštovane kolegice in kolegi, tako, da bi se resno zamislili o tem, kaj naj nekatera delovna telesa v tem državnem zboru počnejo za to, da bomo tudi sami kot najvišja zakonodajna oblast kaj storili za izboljšanje stanja. Poprej sem vas opominjala na to v mnenju poslanske skupine, da je letos število priporočil še večje kot je bilo ob 9. poročilu. Ja in če boste šli brat in pregledovat ta priporočila, boste videli, da se marsikatero priporočilo iz prejšnjega časa ponovi in da vlada v odzivnem poročilu - to je pa zdaj zanimivo branje -, na 91. strani, recimo, ob zelo pomembnih rečeh, ob pomembnih pozivih pravi, da Vlada Republike Slovenije si skupaj z vsemi ministrstvi in vladnimi službami prizadeva, da bi se odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije, s katerimi je ugotovljena neustavnost zakonov in podzakonskih aktov, pravočasno izvrševale. Ja, temu lahko samo zaploskam, ampak hkrati pa ugotavljamo, da stanje še vedno ni takšno, da bi bile odločbe ustavnega sodišča upoštevane in v zvezi z njimi sprejeti ustrezni zakoni. Mislim pa, da je na vladi, da predlaga ustrezne rešitve. In tu bi vam lahko citirala še kakšno drugo stvar, kar piše v odzivnem poročilu. In končala bom z obžalovanjem, da na obravnavo poročila varuha človekovih pravic ni bilo kvalificiranih predstavnikov vlade, napovedana sta bila minister in državni sekretar - nikogar od njiju ni bilo. Povedano je tudi že bilo, da je prišlo odzivno poročilo tako zelo pozno, da ga ni bilo mogoče temeljito prebrati; in še bolj neugodno sem se kot predsednica matičnega delovnega telesa počutila, ko predstavnikom vlade nisem mogla dati besede ob glasovanju o priporočilih zaradi tega, ker je bila razprava že opravljena. Jaz upam, da se bo glede na to, kako se je vlada lotila odzivnega poročila v tem tekstovnem delu, v prihodnje izognila takšnim nepotrebnim nesporazumom in da bo obravnava 11. poročila varuha človekovih pravic tekla v drugačnem kontekstu. Hvala lepa.
Hvala gospe Potrati. Besedo ima gospod Zamernik. Ne. Žgajner Tavš. [[Ne.]] Gospod Zamernik, izvolite. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zahvaljujem se gospodu Školču, da je ostal v dvorani. Ko je imel svoj nastop, me je omenjal in sem se želel prijaviti za repliko, ker pa je ob tej stvari toliko povedati, sem raje počakal na to, da pridem na vrsto pri razpravi, ker je ostalo nekaj več časa, in da poleg moje razprave, ki gre tudi v smer tega, o čemer je govoril kolega Školč, izkoristim istočasno tudi za repliko oziroma za pojasnitev mojega nastopa na začetku, ko sem govoril v imenu poslanske skupine. Kolega Školč, rekli ste, da vas čudi način, da če dvakrat, trikrat neka stvar ne zaleže, da potem velja odnehati. Daleč od tega, da bi bila to poanta mojega nastopa. Ne vem, gospod Školč, poznate anekdoto Thomasa Alva Edisona, ko je izumljal žarnico. Po pet tisočem poskusu je k njemu prišel mlad novinar in mu je rekel: "Gospod, ima še smisel to početje, saj vidite, da stvari ne tečejo in da se ne da pogruntati žarnice?" in Edison mu je odvrnil: "Mladi mož, vi ne razumete nič. Jaz sem določil pet tisoč načinov, na katere stvar ne deluje, in za pet tisoč korakov sem bliže rešitvi." In to je bilo tisto, o čemer sem govoril. Eno in isto stvar početi vseskozi je narobe, ne pa, da se poskušamo z drugačnimi prijemi približati rešitvi. In enako ponavljanje istega poskusa, kakršnega, verjamem, Edisonu, ni delal, se mi zdi samo dodatno "filanje" iz proračunske vreče na sodišča. To počnemo že vseskozi, pa imamo reorganiziranje, pa ne vem kakšno organiziranje. Jaz pravim, nehajmo se reorganizirati, pa se enkrat zorganizirajmo. Pa še podpisniki tega poziva, javnega, smo bili nekako obtoženi za neresne, in da sistem po pilatovsko umivamo roke. Jaz se zahvaljujem vsem podpisnikom, ki prihajajo iz vseh poslanskih skupin, razen iz ene. Vsem predstavnikom teh poslanskih skupin se iskreno zahvaljujem za ta nov, drugačen korak, mogoče bo v prazno, ampak vredno je poskusiti in to je bil poskus. In če bo zalegel - v redu, če ni, bomo poskusili še kaj drugega. Ampak za 300 milijonov amandma, ste rekli, smo predlagali - dvignimo proračunska sredstva, ki urejajo sodne zaostanke. Sedaj smo pa pri tem, kar je tema moje razprave. Mislim, da je o tem govoril tudi kolega Kontič, če se ne motim, da bo sodišče delo izboljšalo, ko bomo imeli več kadrov in več sredstev. Ampak spomnimo se, dragi moji, kolegice in kolegi, obiska strokovnjaka za področje sodstva - mislim, da se je pisal gospod Doukoff iz Nemčije, ki je ugotovil, da slovenski sodniki daleč premalo delujejo, da bi morali rešiti bistveno več spisov, da bi morala biti norma 2-krat višja, kot je sedaj, da pa imamo na število prebivalcev največje število sodnikov oziroma smo na drugem mestu. Ampak sedaj mi kar dvignimo denar, da bo še več tega, da bo še več praznih razpravnih dvoran - do tega se bom še kasneje vrnil- , da bo še več ljudi, ki bodo hodili od devetih do enih v službo, potem pa nič več, in da bodo reševali - oprostite, to je pa spet ta ugotovitev - manj kot 20 spisov na mesec. To so fakti. Celo v Srbiji, imam podatek, reši sodnik v povprečju 50 spisov na mesec, na hrvaškem 40, v Sloveniji pa manj kot 20. Sedaj pa mi poskušamo z istimi poskusi, ki smo jih že delali, še kar dodatno "filati" iz proračunske vreče v sodne mline. Ampak veste kaj, kljub ugotovitvam tega gospod, cenjenega Doukoffa iz Nemčije, jaz trdim, da je tudi to nepotreben strošek, ki ga je imela država Slovenija, da za te ugotovitve ni potrebno iti po strokovnjaka v Nemčijo, da nam to pove "face to face", bi rekli. Ampak je dovolj, če poslušate ljudi, ki se oglašajo v naših poslanskih pisarnah. K meni pride stranka recimo, ki je spis, tožbo vložila leta 1992 v Mariboru, potem je tako imenovana reorganizacija stvar prestavila - to tudi piše v poročilu varuha -, potem je ta tako imenovana reorganizacija, za katero jaz pravim, da bi bilo boljše, če bi jo nehali, pa se sedaj začeli organizirati, zadevo predstavila na Ptuj leta 1995, reševati se je stvar začela 2002, zaključena je pa bila 2004. Zelo razumen rok. Ampak, ne! Dajmo še več denarja, da bo še več takih primerov, da bo še dalj časa trajal kakšen primer, pa da bodo sodniki imeli po 10 rešenih stvari na mesec! Veste, stranka pride k meni in pravi, da na večjih sodiščih, kjer se seveda ljudje ne poznajo med sabo - Ljubljana, Maribor, Celje recimo - hodijo sodniki od 9 do 13 ure v službo, potem jih pa ni. Da se razpisujejo glavne obravnave 4 ure dnevno: do 9 do 13, potem so pa dvorane, kjer so razprave, prazne. Ampak ne, mi še rabimo več denarja in tisti, ki tega niste podprli, ste pilati; hočete si umivati roke na ne vem kje, na drugih področjih, in niste toliko zavestni, da bi povečali sredstva, da bi imeli še več praznih razpravnih dvoran. Zakaj ni na malih sodiščih zaostankov? Zato, ker tam se pa ljudje poznajo, pa tudi tista zadnja branjevka s tržnice ve, da je sodnik tisti, ki je šel s kovčkom mimo. In reče: "O poglej, jaz moram še kar prodajati solato, čeprav bo uvela vsak čas, ampak on je pa šel že ob enih domov." Zato jaz mislim, da je boljši način, kot samo - oprostite za grd izraz - "šaflati" denar, poiskati kvalitetne menedžerje. Ti bodo, kot je nekdo slikovito rekel, imeli v rokah, kot ima predsednik uprave v neki firmi, ki se mora prilagajati trgu, v roki korenček in palico in bodo prisili ljudi, ki so plačani za to, s trajnim mandatom - mi imamo na srečo omejen mandat, nas lahko odpihnejo vsake volitve, sodnika ne morejo. Ne trdim, da to ni prav. Lahko da je, lahko pa tudi da ni. Ampak če je že tako, potem je prav tudi to, da imajo tam menedžerja, ki bo rekel: "Oprosti, kolega, ti boš delal 8 ur na dan, tako kot mora delati zadnji državni uslužbenec, kot mora delati zadnja delavka za trakom." Kje pa je način, da pride ob devetih, gre pa ob enih, plačan je pa za 176 ur ali koliko jih pride na mesec? Zato pa lahko reši 20 primerov. In o tem sem govoril, ko sem rekel, spoštovani kolega Školč, da je potrebno včasih malce spremeniti pristop, da z ponavljanjem enih in istih poskusov ne bomo prišli do rešitve. Še en stavek bi rekel samo. Ali veste, kdo je tole izjavil? "Zdi se, da sta glavni značilnosti naše dobe dovršenost metod in pa zmedenost namenov." Kdo mogoče ve, kdo je to rekel? Albert Einstein je to rekel, to se pravi, kar precej stara je že ta trditev, ampak je kako aktualna še v današnjem času! Imamo zelo jasne predpisane postopke. Sodnik mora delati tako, tako, tako in tako. Namen, glavni namen, kaj pa je glavni namen? Ja, to, da bodo ljudje prišli do svoje pravice. Ne tako kot tista uboga pisateljica, o kateri sem prej govoril. In zdi se, da smo izgubili kompas in da ne vemo več, kaj je glavni namen početja nas vseh skupaj. Zdaj pa samo še malce komentarja na to, kar je bilo rečeno na koncu - da smo tisti, ki smo rekli na komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti - ne vem, nisem se mogel znebiti občutka, da se nam podtika, da smo proti temu, da bi se odpravila telesna kazen. Za celotno sliko tistim, ki niste bili prisotni na tej komisiji, je vendar treba povedati, da je bilo samo postavljeno vprašanje, kaj pa je telesno nasilje. Za nekoga - mislim, da je kolega Rupar zelo slikovito rekel -, za nekoga, ki ga ne udarimo, ampak ga samo zapremo v temnico in ga pustimo tam, ne vem, šest, osem ur zaprtega, pa mu nismo nič naredili telesnega, nismo izvajali nobenega telesnega nasilja nad njim, smo mogoče naredili huje, kot pa če si nekomu dal - pa da ne bi bilo narobe razumljeno - rahlo zaušnico. In to smo rekli, treba je najti rešitve, ki bodo reševale tudi to. Zato sem seveda, ne morem reči jezen, kot je bilo rečeno, da boste pa jezni - daleč od tega! Nisem jezen zaradi tega, ampak res je, zelo različni smo tukaj, zelo različno si razlagamo stvari. Bilo pa je še rečeno, da nepoučenost in nezavedanje sami po sebi še nista greh, greh pa je vztrajati pri nezavedanju in nepoučenosti. Jaz sem tudi govoril prej o nezavedanju. Veste, tako plemenita stvar, kot je ljubezen, je lahko, če je nezavedajoča, sila zoprna pa nevarna stvar, tako kot drugi ekstrem. Veste, nekateri z nezavedajočo ljubeznijo rečejo, jaz tako ljubim svojega bivšega partnerja, da sem pripravljen njegovi novi partnerici spraskati oči, vse v slogu ljubezni. Ampak taka nezavedajoča ljubezen zame ni prava. Torej, da zaključim. Poskusimo z novimi pristopi. Mislim, da samo dajanje denarja sodiščem ni rešitev, da je treba menedžirati obstoječe stanje in dvigniti število rešenih zadev z 20 na vsaj približno toliko, kot jih imajo sosednje države, pa bo potem mogoče bolje. Hvala lepa.
Hvala gospodu Zamerniku. Imam dve repliki, in sicer najprej dajem besedo gospodu Mikoliču, ki bo repliciral gospe Potrata, potem pa ima gospa Potrata repliko na izvajanje gospoda Zamernika. Gospod Mikolič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Res moram replicirati spoštovani poslanki, gospe Potrata. Zdaj ne vem, ali me niste poslušali, da sem razpravljal o varuhovem poročilu, o poročilu sem razpravljal. In še enkrat pravim, z niti enim stavkom ni omenjena problematika slovenskih državljanov upokojencev, ki so delali v Republiki Hrvaški oziroma v drugih republikah. Nekaj je omenjeno, zelo malo, o upokojencih - se pravi, delavcih, ki so delali v Sloveniji in so tam. Še enkrat poudarjam, niti enega stavka glede tega. Nisem razpravljal o priporočilih, to je druga zadeva. Zdaj moram še enkrat povedati, ne samo to, kar sem prej rekel, da pravzaprav protestiram glede tega, da ni napisano, pač pa sem ogorčen glede tega, da to v poročilu ni omenjeno, kljub temu, da ti ljudje deset let izpostavljajo ta velik problem oziroma to krivico, ki se jim godi. Upam, da sem bil sedaj dovolj jasen. Hvala.
Hvala. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala. Samo v pojasnilo. Govorila sem o nevednosti in neznanju in ne o psihoanalitski kategoriji nezavednega. Hvala.
Hvala. Želi gospod varuh človekovih pravic besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Najprej se zahvaljujem poslancem za, mislim, da dosti korektno razpravo o poročilu. Zelo sem zadovoljen, razen nekaj nerazumevanja je povzročilo nekaj napačnih govorov. Morda bi iz vsega tega - težko mi je zelo sistematično na vse odgovoriti tako na hitro, ampak poskušal bi na nekaj bistvenih stvari dati pojasnila. Predvsem najprej od začetka, bolj splošnim. Bilo je rečeno, da je nekako negativen pridih tega poročila. Ja, se strinjamo, da je negativni pridih, ker poročilo varuha človekovih pravic se v bistvu ukvarja z negativnimi stvarmi v družbi. Varuh človekovih pravic ni sredstvo za promocijo države v javnih medijih, ampak je sredstvo za kontrolo napak v tej družbi in žal se k nam obračajo ljudje samo s problemi, ne pa s tem, da se jim je nekaj lepega zgodilo. In če rešujemo probleme, je to poročilo o problemih. Se pa strinjam, da ta slika ni povprečna slika slovenske družbe, ampak je povprečna slika negativnega dela slovenske družbe. In žal bodo najbrž ves čas, dokler bo kaj problemov v tej družbi,vsa poročila, pa ne glede, kdo bo varuh, imela negativni pridih. Večkrat je bilo rečeno, da manjkajo nekatere stvari. Poročilo varuha človekovih pravic predvsem obravnava tiste stvari in tiste probleme, s katerimi sem se jaz osebno, namestniki in ostali strokovni delavci v letu 2004 ukvarjali. Če se nihče ni pritožil o nekem problemu, tega problema ne obravnavamo. Nekatere probleme neka leta bolj natančno obdelamo, drugo leto jih samo povzamemo, ker če bi vso problematiko vsako leto popolnoma obdelali, bi imeli tukaj 2 ali 3.000 strani veliko poročilo, kar pa mislim, da bi bilo popolnoma nesmiselno. In tako je tudi, recimo, glede problematike slovenskih državljanov, ki so dobili pokojnino na Hrvaškem. To smo v letu 2003 zelo natančno obdelali. Imeli smo pogovore tudi z vlado, vlada je obljubila, da bo stvar rešila, rešiti se jo da samo z novim zakonom. V lanskem letu, kar se te problematike tiče, nismo dobili nobene pobude več. Čakamo, da bo vlada svoje naredila, drugače bomo pa letos glede na te pobude v poročilu za leto 2005 spet povedali, kaj vlada, katerakoli, ni naredila. Tako vam ni treba protestirati, niti ogorčeni biti, mi bomo to naredili. Veliko je bilo stvari, ki jih ni v poročilu, ker so bile ali v prejšnjih poročilih ali pa so se zgodile v letu 2005. Natančno se bom držal tega, od 1. januarja do 31. decembra, in na vse tisto, kar se je zgodilo prej ali ne, ne bom odgovarjal. Rečeno je bilo, da se vseskozi govori samo o Romih, izbrisanih, džamijah - to najbrž ne bo res. O teh treh problemih ni niti en odstotek vsega poročila, ampak pač nekatere oči malo drugače gledajo in vidijo eno majhno stvar zelo veliko. Jaz sem se tudi vseh teh problemov v uvodnem govoru izognil, ampak očitno je to za nekatere druge hujši problem kot za mene. Se strinjam, bilo je parkrat rečno: celovitejša obravnava nekaterih problemov nasilja v družini, sodišča in tako naprej. Se strinjam, da je to potrebno, mi poskušamo narediti, kar se narediti da. Pri nas je en svetovalec za vsaj pet različnih ali pa tri do pet različnih področij in se vsakodnevno rešujejo pritožbe in je potem poročilo pač znotraj te možnosti narejeno. Obenem bi pa tudi opozoril, nismo neka strokovno raziskovalna institucija, ki bi lahko natančno predelala vsako področje, zato so v družbi, v državi druge merodajne institucije. Bilo je kar nekajkrat o tem rečeno, mislim, da to je edini nekorektni del - vsaj tako sem ga jaz čutil - o tem, da varuh zagovarja nasilneže, da varuh zagovarja posiljevalce in tako naprej. To ni res. Mi smo pred tremi leti začeli prvi opozarjati, da je treba narediti družbeno akcijo, narediti zakon o nasilju, pred tremi leti sem "skupaj spravil" pet ali šest ministrov, tožilstvo, sodišče, da smo začeli z akcijo obveščali javnosti in promocijo. Vse ostalo se ustavlja v institucijah, ki morajo to izpeljati. Zakon še vedno ni pripravljen, čeprav je bilo davno obljubljen, strategija še ni pripravljena o otrocih. Tako, da to ni res. To, metati podatke, da se je število spolnih napadov na otroke za 30% povečalo, je malo nerazumevanje statistike. Če imaš nek pojav, katerega 90% je skritega, 10% pa je javnega - mislim, 10% pa je znanega, kot je približno pri teh - in se tistih 10% za 30% poveča, ne moreš trditi, da se je ta pojav povečal, ampak kvečjemu lahko trdiš: odkritost se je povečala, število odkritih primerov se je povečalo za 30%. Odkriti primeri se pa lahko povečajo ali z boljšim delom policije ali z večjim zavedanjem in znanjem ljudi o teh primerih. In jaz sem prepričan, da je tukaj oboje. In varuh v svojem 3-letnem delovanju je prispeval tudi k temu, da se je to število za 30% povečalo. Zato sem jaz, kar se tega tiče, odkritih primerov napadov na otroke, da se je to povečalo, je to dobro, ne pa slabo. Koliko je skritih, pa nobeden ne ve. To pa lahko mi ocenjujemo, ali je več ali je manj, vsakdo po svoje govori. Ampak govorimo o številkah, ki jih lahko primemo, ne pa o številkah, o katerih so približno mislili, in da se varuh ukvarja z zagovarjanjem nasilnežev nad otroki. Če se bi varuh ukvarjal samo z zagovarjanjem nasilnežev nad otroki, ne bi posebne konference o nasilju v tej hiši organizirali, ne bi naredili posebnega poročila o družinskem nasilju, kjer so tudi spolne zlorabe otrok, in ne bi bilo v lanskem poročilu kar velikega dela z natančnimi navedbami, kaj je treba narediti za žrtve, za storilce in tako naprej, kakšno pomoč je treba nuditi enim in drugim. In to smo mi naredili. Ne moremo pa vsako leto istih stvari ponavljati, ker potem, kot sem rekel, bomo imeli 3.000 strani. No, to so stvari, za katere sem menil, da jih moram pojasniti. Glede ostalega pa - z večino stvari se strinjam, pri nekaterih pa imamo pač drugačno mišljenje. O tem bomo premislili, ni nujno, da imamo vedno prav. Če bomo ugotovili, da smo dobili kakšne dobre napotke, jih bomo upoštevali in spremenili svoje delovanje. Mislim, da je to več ali manj vse, kar sem hotel povedati. Morda samo še glede telesnega kaznovanja otrok, vendar bolj tako, kot razmišljanje. Ta predlog glede telesnega kaznovanja otrok ni samo zato, da bi koga preganjali ali pa zapirali, niti najmanj, mi se za to ne zavzemamo. Funkcija zakonov ni samo zato, da tistega, ki jih krši, zapreš ali preganjaš ali kaznuješ, ampak imajo tudi neko sporočilno vrednost. Če imaš nekje napisano, da je kaznovanje otrok prepovedano, tudi če ne boš nikogar za to zaprl, je tu družba dala neko sporočilo ali pa država dala neko sporočilo državljanom, da to ni lepo. In če bi to imeli, bi marsikdo, ki je prej razmišljal, saj je vse v redu, o tem razmislil. Se pa strinjam, da so duševno kaznovanje in duševni pritiski včasih še hujši kot telesni. Stvar je samo v tem, da to zaenkrat še težje definiramo in če ne moremo tega definirati, dajmo vsaj začeti z enim korakom, pa bomo mogoče naslednje leto lažje definirali tudi drugega. Ampak to je seveda na državnem zboru. To je vse. Hvala lepa.
Hvala varuhu človekovih pravic. Sprašujem, ali želi besedo kdo od predstavnikov vlade? Gospod Marolt, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Na začetku bi dal besedo kar predstavnikom resornih ministrstev, da podajo svoje dopolnilne obrazložitve. Sam pa se bom oglasil še potem na koncu.
Prosim, izvolite. Kdo? Gremo kar po vrsti, kakor dvigujete roke.
Hvala lepa. [[Janez Mežan, ministrstvo za šolstvo in šport.]] Kot mi je bilo razloženo, je bilo nekaj besed tudi o problematiki Romov in o vseh problemih, ki se v zadnjem času dogajajo na Dolenjskem oziroma v Novem mestu. Naj v zvezi s tem povem tri stvari. Prva je naslednja - verjetno jo že tudi poznate -, da je vlada na 5. redni seji, 6.1.2005, s sklepom naložila uradu za narodnosti, da začne pripravljati poseben zakon o romski skupnosti. S tem pa se je tudi lotila priprave temeljnega romskega zakona. Predvideni rok za sprejetje v državnem zboru je 15. maj 2006. To je prva stvar. Druga stvar, ki ste jo danes že tudi slišali, pa naj jo še enkrat ponovim. Meseca maja 2005 sta bila na obisku v Sloveniji predstavnika Sveta Evrope za človekove pravice. Pri ogledu Osnovne šole Bršljin sta pozitivno ocenila prizadevanja na vseh ravneh za čim večjo integracijo romskih otrok, ki se izvaja na osnovni šoli. Poudarila sta tudi, da nista zaznala nikakršne sovražno nastrojenosti do Romov. In tretjič bi rad opozoril še na to, da je minister za šolstvo in šport v letošnjem letu vložil velike napore za reševanje teh problemov, kar dvakrat je obiskal tudi naselje, kjer živi največ Romov. Veste, da je tudi ministrstvo za šolstvo ogromno napora izvedlo, da se je vključilo v reševanje tega problema. Tisto, kar so nam največ očitali, je to, da naj bi se romski otroci vključevali po pripadnosti v različne skupine glede na zunanjo diferenciacijo. To ne drži. Vključujejo se izključno po nivojih znanja, torej izključno po tem, kot je zahtevano in zapisano v zakonu. Ker sam živim v bližini tega naselja in se tudi zelo pogosto vozim mimo, tudi sam opažam, da se razmere urejajo, izboljšujejo in da ministrstvo še posebej bdi nad pozitivnim reševanjem problematike, ki je na Dolenjskem pred kratkim tako izbruhnila na dan. Hvala lepa.
Hvala gospodu Mežanu. Naslednji, gospod Bručan, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Odgovoril bi na dve stvari, ki sta bili danes tu obravnavani. Glede zakona o duševnem zdravju bi rad pojasnil, da je zakon v zadnji fazi priprave in da smo uspeli po kar precej dolgotrajnem usklajevanju priti do nekih zaključkov, ki bodo, upam, da sprejemljivi čim širšemu krogu. Je pa res, da je ta zakon dolgo časa bil v pripravi, da ga v preteklosti ni bilo mogoče niti pripraviti do neke oblike, ki bi zagotavljala kolikor toliko obsežene konsenz. Je pa tudi po drugi strani res, da je veliko strokovnih problemov bilo treba rešiti, da smo lahko prišli do tega soglasja, ki je sedaj tu pred nami, tako da lahko obljubim, da ta zakon bo v kratkem prišel na obravnavo. Druga stvar pa je, kar se tiče zakona o pravicah bolnikov. Tu se navajajo nekatere težave, na katere naletijo bolniki in njihovi svojci in drugi uporabniki zdravstvenega varstva, in se poročilo osredotoča na to, da bolniki ne dobijo želenih informacij in ne vedo, na koga naj se obračajo za pojasnila in če so nezadovoljni, komu naj se pritožijo. Problem za bolnika je tudi vpogled v lastno zdravstveno dokumentacijo. Ministrstvo bo uredilo ta področja z zakonom o pravicah bolnikov oziroma o pacientovih pravicah. Zakon o teh pravicah predvideva upoštevanje načel pravic bolnikov, kot jih navajajo evropska listina o pravicah bolnikov; predvideva tudi pritožbeni postopek na tak način, da bo omogočal hitro reševanje pritožb, tako da se bodo te reševale na mestu, kjer so nastale. Posebnega varuha bolnikovih pravic zakon ne predvideva, pač pa predvideva zastopnike bolnikovih pravic. Predvideni rok za sprejem tega zakona je koncem tega leta s kakšnim mesecem mogoče zamika. Hvala lepa.
Hvala gospodu Bručanu. Izvolite.
[[Marjeta Cotman z ministrstva za delo, družino in socialne zadeve.]] Na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve nikakor nismo zadovoljni, kadar se znajdemo med tistimi, ki jih varuh opozarja na določene nepravilnosti, in se trudimo, da te nepravilnosti odpravimo. Tako smo v začetku leta pristopiti k odpravi pomanjkljivosti za leto 2003 in sedaj tudi za leto 2004. Rada bi posebej izpostavila problematiko nasilja v družini, ki je bilo danes večkrat izpostavljeno. V pripravi je nacionalni program za preprečevanje nasilja v družini in kateri bo podlaga tudi zakonu o preprečevanju nasilja v družini. Ker je nasilje že nekaj let prisotno v naši družbi in ker se ministrstvo zaveda te problematike, smo takoj pristopili k reševanju problema v praksi. Tako smo v letošnjem letu na centrih za socialno delo zaposlili 12 koordinatorjev, ki se ukvarjajo s problemom nasilja v družini, v ustanavljanju je svet za nasilje v družini in povezani smo s centri za socialno delo in policijo v zvezi z izvrševanjem ukrepa približevanja določeni osebi oziroma določenemu kraju. In tako je bilo letos v letošnjem letu že izrečen 101 ukrep zoper storilce, v katerih so tudi storilci v zvezi z nasiljem. V tisk smo posredovali zgibanko, ki je namenjena osnovnošolcem in katero bodo prejeli konec novembra ob dnevu dneva otrok. V zloženki bodo koristne informacije za otroke, kako se ubraniti nasilja oziroma kako preprečevati nasilje. Glede samega varstva otrok na področju družinske problematike smo organizirali več medresorskih sestankov, tako s sodišči, centrom za socialno delo, tožilstvom in policijo, kjer smo jih opozorili na pravilno izvajanje zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki se nanaša na zaščito otrokovih pravic in položaja otrok. Tu smo predvsem opozorili na upoštevanje otrokovega mnenja in tudi postavitve zaupnika otroka, na vse pa smo apelirali, da v vseh postopkih, tako upravnih kot na sodišču, naj bodo zadeve, v katerih je udeležen otrok, prednostne. Zato smo tudi na ministrstvu uvedli prednostno reševanje vseh postopkov in mislim, da smo tudi bili do sedaj uspešni, da smo prišli tako rekoč na čisto v zvezi s tem. Glede problema pokojnin tistih državljanov, ki so dosegli delovno dobo v drugih republikah, moram pa reči, da je to zelo kompleksno vprašanje, kajti tu imamo državljane, ki so se upokojili pred 1991. letom, ki imajo poseben položaj, potem po 1991 letu. Tu je skupina državljanov, ki so vezani na sporazum s Hrvaško in Makedonijo in vsi ti opozarjajo na probleme. Vsi ti problemi niso zajeti v varuhovem poročilu. Zavedamo se jih sami in bomo skušali z zakonodajo te probleme rešiti. Hvala.
Hvala gospe Cotmanovi. Besedo ima gospod Bajc.
Izpred ministrstva za okolje in prostor, iz katerega prihajam, bi seveda rad najprej povedal, da odzivno poročilo vlade odslikava tudi ocene in podatke, ki zadevajo stanovanjsko področje, tako kot je predstavljeno v varuhovem poročilu. Glede na današnjo razpravo pa bi rad, ki je izpostavila nekaj vsebin s stanovanjskega področja, denacionalizirana stanovanja, razreševanje mladih ter tudi skupino bivših hišnikov, povedal naslednje. Položaj najemnikov denacionaliziranih stanovanj, tako kot je opredeljen v stanovanjskem zakonu, izvorno sledi konceptu denacionalizacije. Stališče resorja, iz katerega prihajam, s tem v zvezi pa je naslednje, da ohranimo vse materialne spodbude za nadomestno privatizacijo, ki jih je sedaj doslej izkoristilo že več kot 2 tisoč najemnikov in to se je tudi utrdilo v rebalansu proračuna in predlogih proračunske politike za naslednji dve leti. Po drugi strani pa vidimo kot izjemno pomembno, da bi z dopolnitvijo normativnih rešitev na tem področju, usmerjenih tako na najemnike kot na lastnike denacionaliziranih stanovanj, poskušali slediti čim bolj uravnoteženo tema dvema interesoma; po eni strani pri najemnikih željo po privatizaciji stanovanja, po drugi, pri lastnikih, pa željo po profitni rabi stanovanja. To se pravi, smeri so nekako dvojne: dodatne normativne rešitve, ki naj izboljšajo razmerja med lastniki in najemniki teh stanovanj, po drugi strani pa s proračunsko podporo utrditi interes že za dosedanje rešitve. Glede mladih družin je opredelitev ministrstva za okolje in prostor trdna v tej smeri, da je treba z dopolnitvijo zakonodaje, kar se je odrazilo tudi pri snovanju proračunske politike, pri zavzemanju ministrstva pri teh vsebinah, je treba mladim družinam zagotoviti subvencije za prvo razreševanje stanovanjskega vprašanja. In glede skupine bivših hišnikov pa je ob opredelitvi, ob analizi učinkov stanovanjske politike na posamezne segmente bilo ugotovljeno, da je potrebno ponovno proučiti in dograditi obstoječe zakonske rešitve v tej luči. In v tej smeri je bil opravljen pred časom že prvi razgovor mojega ministra, gospoda Podobnika, s predstavniki iniciativnega odbora bivših hišnikov. Vsekakor bo to ena od vsebin, ki bo proučena oziroma predlagane rešitve v dopolnitvah stanovanjske zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala gospodu Bajcu z ministrstva za okolje in prostor. Besedo ima mag. Rep z ministrstva za javno upravo. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dal bi samo dve dodatni obrazložitvi, vežejo se pa na predlog priporočil o aktivnosti vlade oziroma konkretno našega ministrstva glede spremembe volilne zakonodaje. V ministrstvu je bila imenovana delovna skupina, ki pripravlja dopolnitev oziroma spremembe referendumske volilne zakonodaje. Omenjena delovna skupina je tudi seznanjena oziroma poznana ji je problematika dostopnosti volišč za invalide in v paketu pripravljenih rešitev oziroma sprememb je predvidena tudi rešitev, ki nalaga okrajni volilni komisiji, da za območje okraja določi vsaj eno volišče, ki bo dostopno invalidom. Drugi del se pa nanaša na odpravo upravnih zaostankov. Želel bi povedati, da ravnokar v vladi poteka medresorsko usklajevanje programa ukrepov za odpravo administrativnih ovir in eden temeljnih, prvih ukrepov bo tudi odprava upravnih zaostankov, in ta del bo tudi vnesen v program dela vlade za naslednje leto. Hvala.
Hvala mag. Repu. Besedo ima še gospod Marolt z ministrstva za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kar se tiče pravosodja in zelo zanimive razprave danes, bi poudaril, da se vlada in ministrstvo za pravosodje zavedata težke situacije na področju pravosodja in sodnih zaostankov. Vendar je treba poudariti, da gre za dediščino oziroma hipoteko preteklosti, tudi neustrezne in neučinkovite reforme sodstva v letu 1994 oziroma 1995, ko so se dejansko začeli sodni zaostanki povečevati. Kar se tiče reševanja odprtih sodnih spisov, reševanja sodnih zaostankov, to je izključno naloga in odgovornost sodnikov, predsednikov sodišč in sodnega osebja, ker se morajo oni spopasti s konkretnimi sodnimi spisi, tako z rednimi kot z zaostanki, in oni morajo rešiti te spise, nihče drug. To je naloga in odgovornost tretje samostojne in neodvisne sodne veje oblasti. Si pa vlada oziroma ministrstvo za pravosodje, pa tudi parlament prizadevajo, da s sprejemanjem številnih sprememb zakonov - veliko zakonov je bilo sprejetih tudi v tej sestavi parlamenta že letos na področju pravosodja, veliko postopkov je odprtih, veliko zakonov sprejemate, spoštovane poslanke in poslanci, na področju pravosodja ravno v tem tednu -, da bi se postopki tako pred sodišči kot tudi v sodstvu poenostavili, postali hitrejši in da bi se racionalizirali. V zvezi s tem bi poudaril, da v naslednjem letu načrtujemo tudi spremembo izvršilne zakonodaje. Dejstvo je, da ravno na področju izvršbe so največji sodni zaostanki. Ravno zaradi tega, ker so izvršilni postopki dolgotrajni, bomo predlagali spremembo zakona, ki naj bi pripomogla k skrajšanju postopkov in hitrejšemu poplačilu upnikov. Kar se tiče sojenja v razumnem roku in predloga poslanke, gospe Darje Lavtižar Bebler, bi poudaril, da smo tudi na ministrstvu za pravosodje pričakovali odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu glede primer Lukenda. Tega se resno zavedamo in bomo tudi v prihodnjem letu pripravili predlog zakona, ki bo urejal vprašanje reševanja in plačevanja odškodnin, tako v nacionalni zakonodaji, torej, da bi se o tem lahko odločalo tukaj, v Republiki Sloveniji hitreje in učinkoviteje. Glede dolgotrajnih upravnih postopkov oziroma upravnih sporov se v naslednjem letu tudi predvideva sprememba zakona o upravnem sporu v smislu reorganizacije in poenostavitve upravnih sporov, kjer se zaostanki tudi povečujejo. Dejstvo pa je, da čarobne formule, da bi se sodni zaostanki lahko rešili čez noč ali v enem letu, tega nikjer v Evropi ni in tudi v Sloveniji žal ne moremo tega rešiti v nekaj letih. Kar se tiče poročila oziroma mnenja vlade o nadzorih. Dejstvo je, da ravno ta teden sprejemate, spoštovane poslanke in poslanci, novelo zakona o notariatu, ki bo omogočila bolj učinkovit nadzor nad delom notarjev in tudi nad delom notarskih organov, torej tudi nad delom notarske zbornice. Glede vprašanja nadzora nad delom izvršiteljev se ta nadzor izvaja v letošnjem letu in se bo tudi v prihodnje intenzivneje izvajal. Hvala lepa.
Hvala gospodu Maroltu. S tem zaključujem razpravo o poročilu in predlogu priporočil. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 26. oktobra 2005. Pri tem vas spominjam, da LDS in DeSUS nimata več razpoložljivega časa za razpravo. Najprej dajem v razpravo prvo poglavje in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. V tem priporočilu se sklicujemo, spoštovane gospe in gospodje, na odzivno poročilo vlade, ki na strani 11 in 12 opozarja, da je urad za narodnosti pri Inštitutu za narodnostna vprašanja naročil izdelavo študije, ki opozarja na obveznost vlade, da postopoma pristopi tudi k urejanju položaja naših državljanov, ki so pripadniki narodnosti iz bivše Jugoslavije. Enako imamo nekaj dokumentov mednarodnih organizacij, ki na to opozarjajo. Jaz ne bi našteval in mislim, da gre tudi v obliki same formulacije za priporočilo vladi, ki je potrebno sprejetja. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati k temu amandmaju? Zaključujem razpravo in prehajamo k drugemu poglavju, in sicer dajem v razpravo drugo poglavje in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Predstavnik ministrstva za javno upravo je ravnokar povedal, da se vlada zaveda obveznosti glede volilne zakonodaje. Zelo podoben problem je z zakonom o referendumu, ko spomladi - mislim, da februarja - zapade enoletni rok za uveljavitev, in tu je samo naše opozorilo, da kaže tudi to vključiti v usmeritve. Vsebinsko, po mojem, ne more biti sporno. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Želi še kdo razpravljati? Zaključujem razpravo. V razpravo dajem peto poglavje in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Predstavnik ministrstva je ravnokar v celoti potrdil upravičenost teh opozoril. Sporočil je, da se glede hišnikov zavedajo potrebe po proučitvi - in tudi nič več kot to, da naj se prouči, tukaj ne piše - položaja hišnikov. Povedal je, da se zavedajo, da je v zvezi z najemniki bivših denacionaliziranih stanovanj prav poiskati dodatne normativne rešitve - soglašam - predvsem v smeri oblik privatizacije teh stanovanj in mislim, da je glede na to, da se 10 let ta vprašanja vlečejo in stalno znova ugotavljamo, da na tem področju obstojajo določeni problemi, prav, da se ta dopolnila sprejmejo. Posebej tudi zato, ker je v eni od zadnjih odločb, povezanih s stanovanjsko problematiko, ustavno sodišče vsebino stanovanjskega zakona presodilo na način, da potomci najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih že morajo plačevati ekonomske najemnine, s čimer se je bistveno poslabšal njihov položaj in bi najbrž tudi glede na obljube, ki so v stanovanjskem zakonu leta 1991 bile dane, morali tudi to vprašanje preučiti. Nič več kot preučitev pa s to dopolnitvijo sklepa ne predlagamo. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. S tem zaključujem razpravo o tem poglavju in amandmaju in dajem v razpravo amandma poslanske skupine Socialnih demokratov za novo 5.a poglavje. Kdo želi besedo? Gospod Potrč.
Hvala lepa. Razlika med predlogom, ki je tukaj zapisan, in ugotovitvami predstavnika ministrstva za okolje in prostor je samo v tem, da je on govoril, da je treba najti nove rešitve za mlade družine, tukaj je predlog nekoliko širši in zadeva socialno sprejemljive obremenitve v dostopnosti vsem slojem prebivalstva glede pridobivanja stanovanj. Če je preširoko, naj se predlaga drugače, menimo pa, da na področju zagotavljanja stanovanj za mlade in socialno šibke družine so potrebni novi razmisleki, ker sicer bomo prišli v situacijo, kjer bo za te družine najtežje zagotavljati, stanovanja kupiti se bo dalo težko, najem pa, če bo vzpostavljen po ekonomskih najemninah, dvomim, da bo prispeval k reševanju. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Želi predstavnik vlade? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zdaj, izhodišče stanovanjske politike vlade je v bistvu, če skrčim to na en stavek, neka učinkovita oskrba, ki naj ne obide nobene skupine, jasno pa je, da se na posameznih segmentih lahko temu cilju različno hitro premika družba. In seveda že v odzivnem poročilu vlade na te najpomembnejše probleme stanovanjskih skupin v naši državi je bila seveda dana trdna podpora in usmeritev, kako graditi dopolnjevanje dograditev stanovanjske zakonodaje in tudi marsikaj tega se udejanja tudi v proračunski politiki države. Hvala.
Hvala gospodu Bajcu. Želi še kdo razpravljati o tem poglavju in tem amandmaju? Ne. Zaključujem razpravo in dajem v razpravo sedmo poglavje in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Gospod Potrč,izvolite.
Hvala lepa. Najprej bi vse prosil, da upoštevate predlog popravka. Ne gre za besedilo v 16., ampak za besedilo v 21. točki, to je naša napaka in upam, da jo sprejmete na znanje. To je edini predlog kjer menimo, da bi kazalo predlagana priporočila matičnega delovnega telesa spremeniti, ne pa dopolniti. Vsebina te spremenjene dikcije pa je, upam, dobesedno enaka, kot je zadnji sklep, ki ga je sprejelo matično delovno telo, to je odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, v zvezi s problematiko pokojnin državljanov Republike Slovenije, ki so del delovne dobe pridobili v firmah v Sloveniji, ki so bile originarno iz drugih republik, ali pa so pridobili del delovne dobe v drugih republikah, v njihovih firmah, v bivši Jugoslaviji, se pravi, pred 25.6.1991, in se njihova problematika zagotavljanja primerljivega socialnega položaja na račun pokojnin, tako kot velja sicer za vse ostale državljane Slovenije, vleče že dolga leta. Jaz bi se izrecno čudil, če ta predlog vsaj s strani poslank in poslancev, ne bom rekel vlade, ne bi bil podprt, ker vlada se je zadnje razprave o tem vprašanju, kot je danes bilo opozorjeno, ni ravno udeležila aktivno, na kar je predsednik posebej opozarjal. Kar pa zadeva poslanke in poslance, smo se za to besedilo - mislim, da ne govorim narobe - soglasno odločili in pričakujem, da se bomo enako tudi na današnji seji državnega zbora. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 7. poglavju, s katerim se spreminja 21. točka poglavja? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih in predlogu priporočil bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 20. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.05 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Vsem udeležencem in gostom se zahvaljujem. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim dr. Slavkom Gabrom. V zvezi s tem zakonom odbor za kulturo, šolstvo in šport predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku predlagateljev, gospodu Mogetu, za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav! Pred nami je predlog dopolnitve zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Zanj smo se odločili, ker vemo, da dogajanja v šolstvu kličejo po določenih dopolnitvah zakona. Čeprav je do nedavnega sistem imenovanja ravnateljev in ravnateljic deloval dobro, smo predlagatelji zaradi nekaterih spornih imenovanj oziroma neimenovanj ravnateljic in ravnateljev s strani sedanjega ministra in tudi na podlagi prošnje združenja ravnateljev Slovenije, ki jo je naslovilo na vse parlamentarne stranke, predlagali z zakonom nekaj nujnih sprememb. Z njimi namreč poskušamo omogočiti dograditev sistema imenovanja ravnateljic in ravnateljev. Predlog zakona je kratek, ima dva člena. In sicer, v 1. členu predlagamo, da se dopolni tisti del ureditve, ki govori o izdajanju soglasja s strani ministra oziroma ministrice. Predlog zakona pravi, da minister izda soglasje iz prejšnjega odstavka, če kandidat izpolnjuje z zakonom določen pogoje za imenovanje, če je mnenje vzgojiteljskega oziroma učiteljskega zbora o predlaganem kandidatu oziroma kandidatki pozitivno in je bilo sprejeto z večino glasov vseh članov zbora in pa če kandidat ni v suspenzu, izrečenem na podlagi 16. člena zakona o šolski inšpekciji. Če si ministrica oziroma minister odloči za to, da kljub temu soglasja ne izda, mora svojo odločitev obrazložiti. To je bistvo predlaganih sprememb. Predlog zakona, ki je pred nami, predstavlja domišljeno samoomejitev oblasti, jemlje breme z ramen ministrov in jasneje določa proceduro. Verjamemo, da predlagane rešitve dopolnjujejo sedanjo veljavno ureditev, ki jo v Sloveniji poznamo in uspešno izvajamo že desetletje. Kot predlagatelji smo na matičnem odboru pokazali pripravljenost tudi na eventualne dogovore o mogočih dograditvah tega zakona, vendar koalicija za tovrstno dograjevanje ni pokazala posebnega interesa. Poudarili smo, da ne moremo pristati na zmanjšanje pomena učitelja in vzgojiteljic pri imenovanju ravnateljev oziroma ravnateljic, ker vemo, da je za ravnateljico oziroma ravnatelja pomembno, da ima vsaj polovično podporo kolektiva, ki ga bo vodil. Verjamemo tudi, da je potrebno ohraniti partnersko sestavo sistema po eni strani lokalno skupnost, kadar gre za vrtce in osnovne šole, država, kadar gre za srednje šole, in zaposlene ter starše, kadar gre za kolektiv in otroke. Omenjena trojna struktura je logično izpostavljena in jo poznajo tudi v drugih evropskih državah. Naj spomnim, da so v Sloveniji že preizkusili sistem, v katerem je minister vnaprej dajal soglasja ravnateljem in ravnateljicam, pa so sveti šele po tem znaku, ki so ga dobili iz ministrstva, imenovali ali pa ne imenovali nekoga na to mesto - ta se ni izkazal za najboljšega, zato se k njemu ne želimo vračati. Prav tako je za nas nesprejemljiva rešitev, ki bi prepustila imenovanje ravnateljic in ravnateljev v roke lokalni skupnosti, ker bi to pomenilo popolno politizacijo šolstva. Želimo si, da bi naš predlog zakona podprli, čeprav matično delovno telo meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ministrstvo za šolstvo in šport pa že nekaj časa obljublja, da bo pripravilo svojo rešitev. Ker tega še ni storilo, kljub več kot 200 strokovnjakov, zaposlenih na ministrstvu, predlagam, da vsaj za čas, ko te rešitve še ne bo, sprejmemo našo rešitev, ki je domišljena in dograjuje sicer že uspešen in dober sistem imenovanja in ravnateljem omogoča pred imenovanjem izhod iz stisk, ki jih sedaj doživljajo. V demokraciji, vemo, odloča večina z upoštevanjem manjšinskih stališč, če tega ni, se temu sistemu pač reče namesto demokracija tiranija in jaz bi vas, spoštovani kolegice in kolegi, če ministrstvo v enem letu ni bilo sposobno rešiti tega problema, v imenu vseh tistih ljudi, ki so na šoli, v imenu vseh ravnateljic in ravnateljev poprosil, da ne podprete sklepa matičnega delovnega telesa in da nam vsaj omogočite drugo obravnavo zakona. Kot sem že pa prej povedal, smo pripravljeni na sodelovanje, da potem, ker ima ta zakon samo dva člena, drugi člen namreč določa samo datum, da ga z dopolnil dopolnimo tako, da bo ta problem, ki duši šolski prostor, razrešen. Vsem, ki boste se odločili za to potezo in omogočili drugo obravnavo, se v imenu predlagatelja že vnaprej prisrčno zahvaljujem.
Hvala gospodu Mogetu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Alenka Jeraj bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlog odbora za kulturo, šolstvo in šport, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S sedanjo določbo 53. člena zakona je potrebno iz razlogov, ki jih narekuje praksa, kot tudi posamezne sodne odločbe, dopolniti oziroma spremeniti. Vlada Republike Slovenije oziroma pristojno ministrstvo za šolstvo in šport je v razpravi na matičnem odboru poslanke in poslance obvestila, da bo vlada v najkrajšem možnem času pripravila predlog sprememb in dopolnitev ureditve postopka imenovanja ravnateljev ter novelo zakona predložila v obravnavo državnemu zboru. Cilj predloga novele zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je po mnenju predlagatelja omejiti možnost nepreglednosti, politične motiviranosti ali druge kaprice pri odločitvi ministra, ali bo kandidatu dal soglasje ali ne. Predlagatelj zato ministru podrobno določa pogoje, ob izpolnjevanju katerih mora le-ta izdati soglasje. S predlagano ureditvijo se po našem mnenju zožuje vpliv in odgovornost ministra pri imenovanju ravnateljev le na raven administrativnega ugotavljanja, da kandidat izpolnjuje pogoje, kar pa ni v sorazmerju s širšo opredeljeno pristojnostjo in s tem povezano odgovornostjo ministra za šolstvo in šport za stanje na področju vzgoje in izobraževanja v skladu z veljavno zakonodajo. Z ureditvijo, ki jo predlagatelj ponuja, se izrazito priviligira mnenje strokovnega zbora, ki mora biti pozitivno, mnenje lokalne skupnosti, ki je po zakonu ustanoviteljica vrtca, osnovne in glasbene šole, pa s takšno rešitvijo izgublja svoj pomen. Lokalne skupnosti že sedaj poudarjajo, da sedanja ureditev premalo upošteva njihov položaj ustanoviteljic pri imenovanju ravnateljev vrtcev in šol, z novelo bi se ta položaj še poslabšal. Lokalna skupnost ne more biti samo financer programov in investicij, ki potekajo v šolah, ampak mora imeti pomembno vlogo pri imenovanju ravnatelja. Večji vpliv bi morali imeti tudi starši. S predlagano ureditvijo bo prešlo do ustvarjanja še bolj zapletenih pravnih situacij v postopku varstva pravic, povezanih z imenovanjem ravnateljem, saj v primeru zavrnitve ministrovega soglasja k imenovanju kandidat pravno varstvo uveljavljal pred upravnim sodiščem, odločitev sveta zavoda pa bi neizbrani kandidat po obstoječi ureditvi lahko izpodbijal pred pristojnim delovnim sodiščem. Zato v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala gospodični Jeraj. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanske skupine LDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ob zadnjih imenovanjih oziroma neimenovanjih ravnateljev in ravnateljic, ki kažejo na to, da je minister dr. Zver z nekaterimi spornimi in nepojasnjenimi odločitvami vzpostavil razmere, ko institut ministrovega soglasja v zadnji fazi imenovanja ravnateljic in ravnateljev omogoča imenovanje oziroma neimenovanje ravnateljev na osnovi politične pripadnosti, svetovnega nazora, je napočil čas za jasnejšo zakonsko regulacijo. Če se oblast ne zna samoomejiti, jo je treba omejiti z zakonskimi določili, ki pa jih žal premnogi ministri te vlade navkljub podpisanemu etičnemu kodeksu kršijo. Nekateri se očitno smatrajo, da so nad zakonom. Predlog zakona, ki je pred vami, jasneje določa proces imenovanja ravnateljic in ravnateljev, ker omejuje možnost netransparentnega politično motiviranega in samovoljnega odločanja ministra pri izdaji soglasja k imenovanju oziroma neimenovanju kandidata. Poleg podrobneje določenih pogojev, ob izpolnjevanju katerih mora minister izdati soglasje, predlog zakona nalaga ministru ali ministrici tudi dolžnost, da svojo odločitev sprejme najkasneje v dveh mesecih in jo, če je negativna, mora tudi obrazložiti. Poslanski klub LDS podpira spremembe zakona, ker menimo, da gredo rešitve v smer dograjevanja že obstoječega sistema, ki je desetletje deloval dobro. Da pa so predlagane spremembe nujne, pa je postalo jasno ob popolni samovolji vladajoče koalicije, ki je tudi na področju šolstva začela izvajati politizacijo. Izkazalo se je tudi, da dr. Zver spet ali ponovno ni držal besede in ni ohranil načina imenovanja, ki je veljalo do njegovega nastopa na mesto šolskega ministra in za katerega je zatrdil, da ga bo spoštoval tudi sam. Na prelomljeno besedo so ga opozorili tudi predstavniki sindikata vzgoje in izobraževanja kot tudi združenje ravnateljev. Da zlorablja diskrecijsko pravico, ki mu jo daje zakon, se mu še danes ne zdi problematično. Prav tako se mu ne zdi problematično, da ravnatelje imenujejo za javnost neznanih kriterijih oziroma po kriteriju političnih kompatibilnosti, kar nikoli ni bila intenca obstoječega zakona in ni vredno šolskega ministra, ki se s podpisom etičnega kodeksa zaveže k moralnemu in transparentnemu delovanju. V razpravi o predlaganih spremembah je bilo mogoče zaznati kategorično zavračanje predloga zakona s strani vladajoče koalicije, češ da je predlog nedomišljen in nekonsistenten in da rešitev ni celostna. Sprašujemo se, v čem ta rešitev ni celostna, saj ni bilo mogoče slišati enega samega argumenta, ki bi potrjeval, da predlog ni domišljen oziroma konsistenten. Neargumentirana kritika vlade kaže bolj na to, da je predlagana sprememba še kako domišljena in konsistentna in da poleg predlagatelja sprememb, ki jo očitno zelo moti, vladi ne ustreza ravno transparentnost predlaganega zakona, saj onemogoča politično šolsko kuhinjo. Obljube, da bo ministrstvo za šolstvo in šport pripravilo svoj predlog, v katerem bo dalo večjo vlogo lokalnim skupnostim, kaže močno željo vladajoče koalicije, da bi vzvode za imenovanje ravnateljev in ravnateljic dalo lokalnim veljakom, ki bi tako dobili priložnost postavljanja ravnateljev in ravnateljic po svoji podobi oziroma le tistim kandidatom in kandidatkam, ki bi bili politično kompatibilni s sedanjo tudi kdaj prihodnjo oblastjo. Da takšni ljudje ne morejo in ne smejo biti steber našega šolstva, bi moralo biti jasno vsem, tudi tistim, ki so trenutno na oblasti in jim je položaj moči rahlo zameglil zmožnost zdrave presoje. Ker si ne želimo korakov nazaj, ker smo že dosegli določene standarde in ker si ne želimo politizacije šole, ker to ne more biti dobro ne za naše otroke in državo na sploh in ker verjamemo, da je predlog zakona, ki je danes pred nami, korak v pravo in domišljeno smer, bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije glasovali proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa in zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Germiču. Gospa mag. Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa direktorica, spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini Socialnih demokratov ne želimo prikrivati, da so specifične okoliščine sprožile vložitev zakona o spremembi 53. člena zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Ta aktualističen pristop pa v ničemer ne zmanjšuje tehtnosti in pomembnosti predlagane spremembe. Gre za navidez zelo majhen poseg v 53. člen, v resnici pa bo tako spremenjeno besedilo odpravilo nekatere nejasnosti, ki smo jim bili priče ob imenovanjih ravnateljic in ravnateljev v vrtcih in osnovnih šolah. Pri tem želim posebej poudariti, da ničesar iz 53. člena ne črtamo, da bi zaradi tega posledično katerikoli od do sedaj v imenovanje ravnateljev in ravnateljic vključenih institutov izgubil svojo veljavo. Mnenje lokalne skupnosti pri imenovanju ravnateljic in ravnateljev ostaja, poudarjam, ostaja, enako kot ostaja tudi mnenje drugih, s tem da je zelo pomembno določilo razjasnjeno, kakšno vlogo ima mnenje učiteljskega zbora. Velikokrat se je bilo mogoče vprašati, kakšna večina je potrebna, da se šteje, da je mnenje učiteljskega zbora pozitivno. Po našem predlogu je to zdaj razjasnjeno - več kot polovica učiteljskega zbora mora dati podporo kandidatki ali kandidatu in s tem olajšati ministru izbiro v tistem delu, kjer je bilo zdaj, bi rekla, samoomejevanje ministra lahko res vprašljivo. Za kaj gre? Mislim, da je učiteljski zbor kvalificirano telo, ki lahko odloča o ustreznosti strokovnih referenc kandidata ali kandidatke za največje ali najpomembnejše mesto v osnovni šoli ali vrtcu. In nezaupanje veje iz besed tistih, ki menijo, da ravno učiteljicam in učiteljem ne kaže zaupati pri tem, kako dobro znajo in zmorejo presoditi sposobnosti kandidatk in kandidatov. In sprašujem se, v čem so potem večje kompetence lokalne skupnosti, ki je političen organ, da lahko presoja o strokovnosti ravnateljice ali ravnatelja. Ta funkcija je še vedno strokovna funkcija poleg upravljavske. Tako da je ostalo v 53. členu, ponavljam, vse tisto, kar je za opravljanje te funkcije z zakonom že do sedaj določeno, dodane so samo še nekatere tiste zahteve, ki bi utegnile ostati nejasnost. In je prav, da tisti, ki kandidirajo za tako pomembno delovno mesto, vedo, kaj si morajo pridobiti za to, da bo minister izrekel soglasje, minister kot najvišja instanca - tudi ministru ni odvzeta nobena pravica, da bo izrekel soglasje k imenovanju ravnateljice ali ravnatelja. Ko smo na odboru za šolstvo in šport razpravljali o teh rečeh, je bilo seveda mogoče slišati očitke, da ta rešitev ni domišljena in da ni konsistentna. Mislim, da je domišljena in da je konsistentna. Konsistentna seveda s tistim dogajanje v šolskem polju, ki smo mu bili priča v preteklosti in za katerega sodim, da se lahko pohvali z ugodnimi učinki. Ne morem pa reči, da so bile nekatere stvari, ki smo jih na ta istem matičnem delovnem telesu doslej sprejemali ali pa se zanje odločali, tudi tako konsistentne in upravičene. Seveda merim na preuranjeno razpravo o rezultatih TIMMS-ove raziskave znanja učencev iz matematike in naravoslovja. Prepričana sem, da bi bilo dobro, če bi poslanke in poslanci glasovali proti predlaganemu sklepu odbora. Hvala lepa.
Hvala gospe Potrati. Gospa Marjetka Uhan bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni. Današnji predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja temelji na spremembi člena, ki govori o imenovanju ravnateljev v vrtcih in šolah. Po predlogu dr. Gabra naj bi šolski minister izdal soglasje k imenovanju, če se je za kandidata večinsko odločil vzgojiteljski oziroma učiteljski zbor. Pri tem sicer ne črta mnenja lokalne skupnosti in mnenja sveta zavoda, vendar mnenji teh za ministra nista več pomembni. Za ministre je obvezujoče pozitivno mnenje učiteljskega zbora. Na matičnem delovnem telesu so vlagatelji predlogov utemeljevali, kako nujno je, da se politizacija umakne iz šolskih polj, zato predlagajo za vsak primer, če se ne bi mogla sedanja oblast samoobvladovati, tako kot se je na primer lahko bivša. Za bivšega ministra, sedanjega poslanca, bi bilo spremenljivo celo to, da minister ne bi dajal več soglasja, torej dobrohotni predlogi in poduki za sedanjo oblast. Pa vas sprašujemo: Kakšne ravnatelje torej hočete danes? Cunje, s katerimi bodo pometali po šoli; ljudi, ki ne bodo smeli imeti svojega prepričanja, mnenja; ravnatelje, ki si ne bodo potrkati na županska vrata in zahtevati sredstva za kurjavo, prevoze, za telovadnico, ker minister niti ne ve, da toliko in toliko šol sploh nima telovadnic, knjižnic, kuhinj, kaj šele multimedijskih prostorov in sodobnih pripomočkov za učenje. Nihče ne ponuja teh sredstev za izpolnitev teh pogojev, ne lokalna skupnost ne ministrstvo. Toda če je dober ravnatelj, sposoben, podjeten, to doseže na občini in ta naprej na ministrstvu. Zato je pomembno, da ravnatelja sprejme tudi lokalna skupnost. Lokalna skupnost je ustanovitelj šol, vrtcev. Z veliko neodgovornostjo se predlagatelji obnašate do ravnateljev in lokalne skupnosti. Ravnatelj ni samo pedagog, je direktor, ki mora skrbeti tudi za investicije, zaposlovanje zavoda in tako naprej. In navsezadnje v šoli so naši otroci. Kaj starše ni potrebno, da jih skrbi, kakšnega ravnatelja ima šola, vrtec in bo ta ravnatelj omogočil najboljše pogoje za varstvo, vzgojo in izobraževanje? Zato v Novi Sloveniji ne bomo podprli predlagane spremembe zakona glede imenovanja ravnateljev. Vaš predlog, kljub temu da nas prepričujete, da je dober, ni dobronameren, ker če bi bil,bi to sprejeli že takrat, ko ste bili vi minister, dr. Gaber. Ne imejte nas za norca in ne podcenjujte sedanjega ministra. Hvala.
Hvala gospe Uhanovi. Gospod Mihael Prevc bo govoril v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je v državni zbor Republike Slovenije obravnaval po skrajšanem postopku predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim dr. Slavkom Gabrom, ne podpiramo. Predlog zakona prinaša parcialne spremembe v zvezi z imenovanjem ravnateljic in ravnateljev vzgojno-izobraževalnih zavodov in je pravzaprav posledica nekaterih neimenovanj ravnateljev v obdobju sedanjega ministra za šolstvo in šport, gospoda dr. Milana Zvera. Predlagatelji z novelo zakona tako skušajo diskreditirati sedanje ministra in mu pri imenovanju ravnateljev odvzeti čim več pooblastil. Še večji problem pa v predlagani noveli vidim v krčenju subjektov, ki sodelujejo pri imenovanju ravnateljev. Nedopustno je, da odločilno vlogo pri imenovanju ravnateljev vzgojno-izobraževalnih zavodov pomeni pozitivno mnenje vzgojiteljskega, učiteljskega oziroma predavateljskega zbora, mnenje lokalne skupnosti pa naj bi imelo pri imenovanju zanemarljivo vlogo. Preprosto to pomeni, da v primeru, ko kolektiv k imenovanju ravnatelja da pozitivno mnenje, je tudi minister zavezan k imenovanju tega ravnatelja, ni pa minister dolžan upoštevati mnenja lokalne skupnosti. To je povsem nedopustno, saj ravnatelj ne izvršuje samo pedagoške funkcije, pač pa opravlja tudi poslovodno funkcijo. To pomeni, da upravlja s premoženjem vrtcev in osnovnih šol, kamor pa večina sredstev prispevajo lokalne skupnosti. Zato bi moral občinski svet večjo vlogo v tako pomembnih stvareh, kot je imenovanje ravnateljev osnovne šole in vrtca. V številnih, predvsem manjših občinah, to nikakor ne pomeni političnega imenovanja ravnateljev, pač pa imenovanje dobrega pedagoga in tudi dobrega gospodarja občinskega premoženja. S predlogom novele zakona se prav tako ne strinjajo v društvu Pobuda za šolo po meri človeka, saj so prepričani, da bi bilo treba v postopku imenovanja ravnateljev dati večjo vlogo tudi staršem. Kot rečeno, v Slovenski ljudski stranki predloga sprememb zakona o vzgoji in izobraževanju ne bomo podprli. Hvala.
Hvala gospodu Prevcu. In še gospod Vili Rezman. Ga ni. Končali smo torej s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 20. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.05 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OMEJEVANJU UPORABE TOBAČNIH IZDELKOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Ljuba Germiča, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo, kolegice in kolegi. Odbor za zdravstvo je na svoji 5. redni seji dne 7.10.2005 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki ga je v obravnavo in sprejetje državnemu zboru Republike Slovenije posredovala vlada Republike Slovenije s predlogom, da se predložni zakon obravnava in sprejme po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika državnega zbora je na svoji 35. redni seji dne 16.9.2005 sklenil, da se predlog zakona obravnava v predlaganem postopku. Člani odbora so bili pred sejo seznanjeni z mnenjem zakonodajno-pravne službe in mnenjem državnega sveta Republike Slovenije, komisije za družbene dejavnosti. Uvodno obrazložitev ko predlogu zakona je v imenu predlagatelja podal državni sekretar na ministrstvu za zdravje gospod Dorjan Marušič. Poudaril je, da je prvi razlog za sprejetje predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov uskladitev z določili direktive 2003/33 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26.5.2003 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o oglaševanju in sponzorstvu tobačnih izdelkov. Drugi razlog pa je prenos dela direktive 2001/37, ki se nanaša na izdajo pooblastila laboratorijem za izvajanje meritev snovi v tobačnih izdelkih. Zakonodajno-pravna služba je v skladu s poslovnikom navedeni predlog proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika in v svojem mnenju podala pripombo k 2. členu predloga zakona. V razpravi o posameznih členih predloga zakona je bilo ob prvem členu izpostavljeno vprašanje o predvidenih ostalih spremembah navedene zakonodaje, predvsem o dodatnih omejitvah kajenja na delovnem mestu, v restavracijah in barih ter spremembe starostne meje pri nakupu in prodaji tobačnih izdelkov. Celovito bi bilo potrebno urediti tudi vprašanje navideznih pregrad v lokalih, ki ločujejo prostore za kadilce in nekadilce, saj ta določba v praksi povzroča probleme in konflikte. K zmanjševanju števila tistih, ki posegajo po tobačnih izdelkih, pa lahko veliko pripomore tudi oglaševanje in sankcioniranje kršitev. V roku, ki ga določa poslovnik, je bil na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe s strani poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS vložen amandma k 2. členu predloga zakona. Odbor je navedeni amandma sprejel. V skladu s 128. členom poslovnika je odbor glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala gospodu Germiču. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo, spoštovane kolegice in kolegi. Kot razlog za sprejem predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju porabe tobačnih izdelkov je ministrstvo za zdravje navedlo uskladitev določil zakona z določili direktive 2003/33 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o pridruževanju zakonov in drugih predpisov držav članic o oglaševanju in sponzorstvu tobačnih izdelkov in prenos dela direktive 2001/37, ki se nanaša na izdajo pooblastila laboratorijem za izvajanje meritev snovi v tobačnih izdelkih. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije podpira zakon, ki uvaja dodatne definicije za oglaševanje, sponzoriranje in storitve informacijske družbe, ter s tem prepoved neposrednega in posrednega oglaševanja v vseh tiskanih medijih in preko storitev informacijske družbe, vendar pa bi bilo po našem mnenju smotrno oziroma nujno potrebno, da bi se vlada sprememb in dopolnitev zakona lotevala širše oziroma celoviteje. Na to nas navaja tudi zaskrbljujoča statistika na tem področju. Raziskava Dejavniki tveganja za nalezljive bolezni pri odraslih prebivalcih Slovenije iz leta 2001 je pokazala, da je med odraslimi v starosti med 25. in 65. letom skoraj četrtina kadilcev. Približno toliko je tudi tistih, ki so v preteklosti kadili ali so s kajenjem prenehali. Največji delež kadilcev je v starostni skupini od 30 do 39 let, sledi skupina od 25 do 29 let. Delež kadilcev po 40. letu upada in je najnižja v starostni skupini od 60 do 64 let. To je razumljivo, saj se po 40. letu že pojavljajo prve zdravstvene težave in motnje. Dejstvo tudi je, da kadilci, čeprav umirajo mladi, povzročajo zdravstvu več stroškov kot nekadilci v vseh starostnih skupinah. Zaskrbljujoče pa je dejstvo, da mladi začnejo kaditi okoli 13. leta starosti, med 15- in 16-letniki kadi po podatkih raziskave ESPAD že 27% anketiranih. Ker statistika govori sama zase, smo razočarani, da se vlada ni celoviteje lotila sprememb in dopolnitev zakona. Razočaranje je tem večje, ker je nastop ministra dr. Bručana 30. maja 2005 pred svetovnim dnevom brez tobaka napovedal, da ministrstvo na področju zakonodaje že pripravlja spremembe glede določitev starostne meje prodajalca in kupca tobačnih izdelkov, ki bo predvidoma 18 let. Poleg tega je minister izjavil, da se pripravljajo tudi spremembe zakonodaje na področju kajenja na delovnem mestu, ki bo vključevala tudi restavracije in bare. Hkrati nas preseneča, da predlog sprememb ne vsebuje nobene pobude civilne družbe, združene v slovenski zvezi za tobačno kontrolo, ker se njihovi predlogi dotikajo predvsem področja omejevanja uporabe tobačnih izdelkov ter preprečevanje njihovih škodljivih snovi na zdravje, ki jih je omenjal tudi minister dr. Bručan ter napovedoval, da jih bodo vgradili v predlog zakona. Če omenimo samo nekatere: prepovedati bi bilo potrebo prodaje tobačnih izdelkov v vzgojo-izobraževalnih, socialnih, kulturnih in zdravstvenih ustanovah. Veljavni zakon v celoti prepoveduje kajenje v prostorih vzgojno-izobraževalnih in zdravstvenih ustanov. S predlogom se ta prepoved razširi še na socialne in kulturne ustanove. Zato ob tej priložnosti ponovno pozivamo ministrstvo za zdravje, da v najkrajšem možnem roku v sodelovanju s civilno družbo in stroko pripravi spremembe in dopolnitve zakona z namenom, da bi skupaj našli optimalne in kvalitetne rešitve in s tem sledili cilju zmanjšati število aktivnih kadilcev ter preventivno delovati med otroci in mladino. Tega cilja ministrstvo s svojim predlogom v predloženi noveli zakona žal ni zasledovalo v celoti. Hvala lepa.
Hvala gospodu Germiču. Gospod Bojan Kontič bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Predlagatelj predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov utemeljuje svoj poseg v obstoječi zakon z določili direktive Evropskega parlamenta in Sveta. Soglašamo in podpiramo poseg, a je zanj poleg direktive pomembno predvsem dogajanje na področju trga tobačnih izdelkov. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da potrebujemo spremembe zakona, ki bodo prispevale kot odpravi pomanjkljivosti, ki jih je v praski udejanil tudi zakon iz leta 1996. Naj kot primer navedem le nesmisel, ko lastniki lokalov s pregradami razdelijo prostor na del, namenjen kadilcem, in del, namenjen nekadilcem. V času od uvedbe tega takrat imenovanega protikadilskega zakona je v Sloveniji prenehala delovati tobačna tovarna, kar pa žal ni bila posledica zmanjševanja porabe tobačnih izdelkov. Kar pa je zaskrbljujoče pri sprejemanju tega zakona, pa je ugotovitev, da predlagani zakon ne bo imel finančnih posledic za državni proračun in druga javna finančna sredstva. To si lahko razlagamo tudi tako, da samooglaševanje, ki ga z zakonom prepovedujemo oziroma dodatno prepovedujemo, ne vpliva na prodajo in uporabo tobačnih izdelkov. Znesek trošarin se torej ne bo zmanjšal, torej kljub predvidenim ukrepom ne predvidevamo zmanjšanje prodaje in uporabe tobačnih izdelkov. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagane spremembe podprli v pričakovanju, da bo vlada v kratkem pripravila celovite spremembe zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, kajti zelo zaskrbljujoč je podatek, da delež mladih kadilk in kadilcev narašča. In tega ne bo odpravila zgolj prepoved oglaševanja, tudi če je ta popolna, niti popolne prepovedi kajenja v lokalih in posameznih institucijah, mladi namreč kadijo zunaj teh prostorov. Nujna je preventiva, soočanje mladih s posledicami kajenja in tu bo potrebno okrepiti naša prizadevanja.
Hvala gospodu Kontiču. Gospa Marjetka Uhan bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Včeraj smo v preddverju te dvorane sprejeli predstavnike: Društva onkoloških bolnikov Slovenije, Zveza slovenskih društev za boj proti raku in Slovenskega združenja za boj proti raku dojk, Evropa Donna. V publikaciji z desetimi priporočili proti raku je kot prvo navedeno: ne kadite, kadilci, prenehajte kaditi čim prej ali vsaj ne kadite v navzočnosti drugih; tisti, ki ne kadite, ne poskušajte tobaka in tako dalje. Veliko tistih, ki poskusi kaditi, slej ko prej postane odvisnik od tobaka. Prijetna razvada preide v nevarno odvisnost. Predvsem pa je od kadilstva potrebno odvrniti mladino. Leta 1996 je bil sprejet zakon o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, leta 2002 še spremenjen. Zakon že sedaj v celoti prepoveduje oglaševanje tobačnih izdelkov, sponzoriranje športnih, kulturnih in drugih javnih dogodkov s strani tobačne industrije in veletrgovine, prepoveduje pa tudi brezplačno razdeljevanje tobačnih izdelkov na javnih mestih in javnih prostorih. Današnja sprememba pa uvaja dodatne definicije pojmov, kakšno oglaševanje in sponzoriranje v tej zvezi je prepovedano. Dnevno se srečujemo, lahko bi rekli, reklamiranim nasiljem vse mogočih oblik, tiskani, glasovni, elektronski obliki, predvsem pa so posebej za mladino nevarna tista sporočila, ki na posreden način vabijo h kajenju. Tako ne le zato, ker je zakon treba uskladiti z direktivami, tudi sicer v Novi Sloveniji podpiramo rešitve zakona, po katerem bo za prepovedano veljalo oglaševanje in promocija z neposrednimi ali posrednimi komercialnimi sporočili, priporočili ali dejanji s ciljem, učinkom ali mogočim učinkom promocije tobačnih izdelkov ali uporabe tobaka. Zavedamo se dejstva, da sama prepoved, zapisana v zakonu, ni dovolj. Treba bo angažirati vse moči, da se to odrazi tudi v praksi. Nekoliko smešno je namreč gledati ločene prostore za kadilce in nekadilce v mnogih restavracijah in barih, kjer za zaščito nekadilcev ni druge meje kot dimna zavesa, da ne govorimo o vdihanem dimu tam zaposlenih. V poslanski skupini Nove Slovenije, kjer smo sami nekadilci, bomo predlog zakona podprli.
Hvala gospe Uhanovi. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki ga je v obravnavo in sprejetje državnemu zboru Republike Slovenije po skrajšanem postopku predlagala vlada Republike Slovenije, bomo poslanci Slovenske ljudske stranke podprli. Gre za dve manj pomembni zadevi, in sicer, prvič, za uskladitev z zakonodajo in predpisi držav članic Evropske unije v zvezi z oglaševanjem in sponzoriranjem tobačnih izdelkov. In drugič, gre za prenos dela direktive Evropske skupnosti, ki se nanaša na izdajo pooblastila laboratorijem za izvajanje meritev snovi v tobačnih izdelkih. Te spremembe prinašajo manjše parcialne rešitve. Smo pa v Slovenski ljudski stranki mnenja, da se bo treba sprememb zakona na tem področju lotiti bolj celoviti. V času izvajanja tega zakona so se pokazale številne pomanjkljivosti in potrebe po dodatnih omejitvah kajenja na delovnem mestu in v javnih prostorih. Prav tako bi bilo treba čim prej spremeniti starostno mejo pri nakupu in prodaji tobačnih izdelkov. Najbolje pa ni urejeno tudi sankcioniranje teh kršitev. Kot že rečeno, v Slovenski ljudski stranki bomo omenjene spremembe zakona podprli. Hvala.
Hvala gospodu Prevcu. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister, poslanke in poslanci! V poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov podprli. V naši poslanski skupini pozdravljamo takšen predlog zakona glede omejevanja uporabe tobačnih izdelkov. Zaradi preveč drastično negativnih rezultatov in analiz glede uporabe tobaka je takšen predlog vsekakor zaželen in nujen. Predlagane spremembe in dopolnitve so usklajene z evropskimi direktivami, ki narekujejo ukrepe glede prepovedi oglaševanja, sponzoriranja in storitev prek informacijske družbe tobačnih izdelkov. Soglašamo z mnenjem tako odbora za zdravstvo kot zakonodajno-pravne službe. Sama novela napoveduje popolno prepoved kajenja v gostinskih lokalih, saj bodisi aktivna ali pasivna oblika kajenja ogroža zdravje vseh, ki so temu izpostavljeni. V naši poslanski skupini smo prepričani, da je nujno potrebno zaščititi zdravje ljudi. Pričakujemo, da bo vsesplošna prepoved doprinesla pozitivne učinke k že do sedaj veljavni tobačni zakonodaji in dosegla svoj namen, dejansko uresničitev in veljavo. Zato bomo predlog nedvomno podprli. Hvala.
Hvala gospodu mag. Vasji Klavora. Gospod Franc Jazbec bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov. Sam zakon določa ukrepe za omejevanje uporabe tobačnih izdelkov in ukrepe za preprečevanju njihovih škodljivih vplivov na zdravje, ureja vprašanje najvišje dovoljene vsebnosti škodljivih sestavin tobačnih izdelkov, ukrepe za zmanjševanje njihove uporabe ter sam način informiranja o tobačnih izdelkov in nadzor nad njegovim izvajanjem. Razlog za sprejetje novele zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov je uskladitev določil zakona z določili direktive 2003/33 Evropske skupnosti, Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o oglaševanju in sponzorstvu tobačnih izdelkov. Direktiva zagotavlja prosto pretok zadevnih medijev in s temi povezanih storitev, tisk in druge tiskane publikacije, radijske oddaje, storitve, informacijske družbe, sponzorstvo, vključno z brezplačnim razdeljevanjem tobačnih izdelkov, ter odstranjevanju ovir pri delovanju notranjega trga. V predlogu zakona so skladno z že omenjeno direktivo dodane definicije za oglaševanje in promocijo tobaka, sponzoriranje dogodka, dejavnosti ali posameznika in storitev, informacije o tobačnih izdelkih. Zakonski predlog določa prepoved vseh možnih oblik in načinov posrednega in neposrednega komercialnega sporočanja, priporočanja ali dajanja, ki ima ali bi lahko imel za posledico promocijo tobačnih izdelkov ali promocijo uporabe tobaka. Prepoved se obenem nanaša na sponzoriranje, ker gre za vsako obliko prispevka za kakršenkoli dogodek, dejavnost ali posameznika, ki ima ali bi lahko imel za posledico promocijo tobačnega izdelka oziroma njegove uporabe. Edina izjema o prepovedi oglaševanja ostaja v zakonu veljavno določilo 11. člena, po katerem je oglaševanje tobaka in tobačnih izdelkov pod določenimi pogoji dovoljeno v obliki in podobi zaščitene blagovne znamke na priboru za kajenje in na poslovnih prostorih ter na izveskih prodajaln tobačnih izdelkov. Pripravljajo se, skladno s priporočili Evropske komisije in zahtevami okvirne konvencije, spremembe zakonodaje oziroma nov zakon, ki bo posegel tudi na področje kajenja na delovnih mestih. Namen sprememb bo predvsem zaščita delavcev pred tobakom, onesnaženim zrakom na vseh delovnih mestih enako, skratka tudi v restavracijah in barih. Predlog ukrepov se pripravlja do konca leta. Pri pripravi pa se zgledujemo predvsem po državah Evropske unije, ki so podobne ukrepe že sprejele in bomo pri naših predlogih upoštevali tiste rešitve, ki so se v praksi najbolj obnesle in bodo sprejemljive tudi v našem prostoru. Že v času priprave načrtujemo sodelovanje z vsemi, ki jih taki ukrepi neposredno zadevajo, na primer s predstavniki storitvene dejavnosti. Pomembno je, da se že sproti razčisti, kaj določen ukrep v resnici pomeni, še posebej glede na dobre izkušnje v vseh državah, kjer so take ukrepe uvedli. Raziskava, v kateri so bila septembra vključena tudi vprašanja glede prepovedi kajenja v javnih prostorih, je pokazala, da kar 90% odraslih Slovencev podpira prepoved kajenja na delovnih mestih, vendar se ta procent zmanjša, ko jih povprašamo o prepovedi v restavracijah in barih. S takšno prepovedjo se strinja približno okoli 57% vprašanih, seveda pa večina ne razmišlja, da gre tudi v tem primeru za onesnaženost zraka s tobačnim dimom na delovnem mestu. Zanimivo je, da takšno prepoved podpira 17% rednih kadilcev in 33% občasnih kadilcev. Izkušnje kažejo, da se proces podprle za ta ukrep močno poveča, ko je enkrat uveden. Hvala.
Hvala gospodu Jazbecu. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 20. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.05. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA ENAKE MOŽNOSTI ŽENSK IN MOŠKIH, 2005 DO 2013. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade oziroma urada vlade Republike Slovenije za enake možnosti. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Sprejetje predloga resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških ter njegovo strukturo opredeljuje 15. člen zakona o enakih možnosti žensk in moških. Gre za strateški dokument, ki na podlagi analize stanja opredeljuje glavne usmeritve politike enakih možnosti na vseh pomembnih področjih družbenega življenja. Temeljni namen resolucije je, določiti splošno prioriteto za izboljšanje položaja žensk oziroma za zagotavljanje trajnostnega razvoja žensk in moških oziroma enakosti spolov, kar pomeni, da imajo ženske in moški v družbi enako prepoznavnost, enake možnosti, enak položaj, lahko uresničujejo svoje potenciale v celoti in so tudi deležni oziroma uživajo v enaki meri rezultate družbenega razvoja. Doseganje enakosti spolov je proces, ki ga je potrebno nenehno preverjati, o njem premišljevati in ga na novo opredeljevati. Poleg zakonskih določb je potrebno spodbujati uresničevanje enakosti spolov tudi v praksi in ravno k temu naj bi pripomogla ta resolucija. V resoluciji je opredeljenih šest temeljnih področij in na teh področjih so za obdobje osmih let določeni posebni cilji in ukrepi ter ključni nosilci za izvajanje teh ciljev. Konkretne naloge in aktivnosti bodo opredeljene v posebnih periodičnih načrtih, ki se bodo sprejemali vsaki dve leti. Z namenom spremljanja napredka in ocene doseganja ciljev so za vsa opredeljena področja določeni kvantitativni in kvalitativni cilji. O izvajanju in doseganju ciljev periodičnih načrtov bo vlada vsake dve leti poročala državnemu zboru. Hvala.
Hvala magistrici Tanji Salecl, direktorici urada vlade Republike Slovenije za enake možnosti. Predlog resolucije je obravnaval odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Odbor je predlog omenjene resolucije obravnaval na 9. seji dne 6.10. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo odbora prejeli besedilo resolucije, mnenje zakonodajno-pravne službe, mnenje komisije državnega sveta za družbene dejavnosti, mnenje Odbora državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo in mnenje Komisije državnega zbora Republike Slovenije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju podala predvsem pripombe z nomotehničnega vidika, na podlagi katerih je kasneje odbor oblikoval in sprejel svoje amandmaje. Tako komisija državnega sveta Republike Slovenije za družbene dejavnosti kot Komisija državnega zbora Republike Slovenije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti podpirata predlagano resolucijo. Odbor za zdravstvo je resolucijo obravnaval kot zainteresirano delovno telo in k besedilu ni sprejel nobenih pripomb. Predsednica komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je poudarila, da predlog resolucije predstavlja korak naprej pri zagotavljanju enakih možnosti ženk in moških tudi v praksi. Pomislek je bil izražen le glede pristopa v poglavju o družinskem življenju in partnerstvu, ki se nanaša le na tradicionalno dvostarševske družine, spodbujanje štipendiranja dijakinj in študentk za študije, v katere se zaradi narave poklica tradicionalno vpisujejo pretežno ženske oziroma moški. V svojem mnenju je komisija izoblikovala tudi predlog, da se k spremljanju izvajanja resolucije pritegne tudi nevladne organizacije, ki imajo na mnogih področjih večletne izkušnje in da se za delovanje nevladnih organizacij tudi zagotovi proračunska sredstva. Posebej je poudarila, da je resolucija skrbno pripravljen dokument, ki bo pozitivno vplival na vse, ki lahko prispevajo k uresničevanju enakih možnosti ženskih, moških. V splošni razpravi so članice, člani odbora poudarili, da je resolucija skrbno pripravljena, da pa bo potrebno pripraviti akcijske načrte v posameznih ministrstvih ter upoštevati enakost spolov tudi na lokalni ravni. Člani in članice odbora so menili, da bo na področju svetovalno terapevtskega dela potrebno uvesti nove oblike, ki bodo omogočale enakovredno delitev družinskega dela med ženskami in moškimi. Kot že prej omenjeno, je odbor oblikoval in sprejel številne svoje amandmaje k različnimi poglavji oziroma podpoglavji in so v poročilu tudi podrobno obrazloženi. Vgrajeni pa so seveda v dopolnjen tekste resolucije. Dolžan sem vam še obvestilo, da je pri vpisovanju sprememb in dopolnitev v osnovni tekst resolucije, v tekst dopolnjene resolucije, prišlo do neke napakice, resolucija je namreč tekstovno izredno razgiban dokument in je pri enem od podnaslovov izpadel del teksta, ki ga v popravku poročila dostavljamo naknadno. Hvala lepa.
Hvala gospodu Brenčiču. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupini. Magistrica Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Gospod predsednik, hvala za besedo, spoštovana gospa direktorica, spoštovane poslanke in poslanci. Za Slovenijo velja, da ima na normativni ravni področje, o katerem danes govorimo, to je politiko enakosti spolov, razmeroma dobro urejeno. Če pustimo ob strani dejstvo, da smo sprejemali ustrezno zakonodajo s precejšnjim časovnim zamikom, pa je vseeno pomembno, da imamo temeljne zakone sprejete. Mislim seveda zlasti na zakon o enakih možnostih in zakon o načelu enakega obravnavanja. Poleg tega pa imamo ratificirane tudi vse temeljne dokumente in konvencije, nazadnje tudi opcijski protokol k preprečevanju vseh oblik diskriminacije žensk, tako da je v resnici mogoče reči, da je kar zadeva normativno urejenost stanje pri nas zadovoljivo. Resolucijo o uresničevanju načela enakih možnosti 2008-2013 pa razumemo kot iz te sprejete normativne ravni izvirajoč strateški dokument, ki je zaradi svoje obsežnosti, pa tudi časovne oddaljenosti leta 2013 lahko do neke mere prej resolucija in zbirka želja za koga kot pa dejanskih uresničitev. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov vidimo zahtevo po tem, da mora biti na vsaki dve leti sprejet konkretnejši načrt uresničevanja ukrepov, nosilcev in ciljev tista dobrodošla uravnava, ki lahko to nadvse dobro pripravljeno besedilo resolucije samo dopolni in pomaga uresničevati. Predlog resolucije je, kot rečeno, strateški dokument, zgrajen na analizi stanja in opredeljuje glavne usmeritve politike enakih možnosti spolov na vseh pomembnih družbenih področjih. To so: integracija načela enakosti spolov, delo, znanje, družbena blaginja, odnosi med spoloma in procesi odločanja. Konkretne naloge in aktivnosti za doseganje teh ciljev in izvajanje ukrepov bodo, kot rečeno, kasneje določene v akcijskih načrtih. Najprej bila torej opravljena analiza aktualnega položaja žensk in moških in samo želeti bi si bilo, da bi podobni dokumenti nastajali po metodologiji, po kakršni je nastajal ta strateški dokument. Ti cilji in ukrepi nacionalnega programa so namreč rezultat dobrega sodelovanja z veliko akterji, tako na vladni ravni kot z akterji iz samoupravnih lokalnih skupnosti, s socialnimi partnerji, nevladnimi organizacijami in drugimi organizacijami civilne družbe ter raziskovalnimi in drugimi institucijami. Res, da je bila udeležba z različnih strani različno intenzivna, ampak pomembno je, da je o tako pomembnem strateškem dokumentu tekel intenziven dialog, katerega rezultat je danes sprejemana resolucija. Res je mogoče govoriti, da je uresničevanje načela enakosti spolov mogoče uresničevati na različnih nivojih, pri čemer mislim na takega, ki bi mu lahko rekli tradicionalni pristop, in ko gre za čisto konkretne ukrepe. Po drugi strani pa se mi zdi, vsaj kar zadeva Socialne demokrate, izjemnega pomena integracija načela enakih možnosti vse politike. Pri tem se mi zdi pomembno opozoriti na to, da imamo že instrumente, prek katerih bi načelo integracije enakih možnosti lahko vpeljevali v vse politike, od koordinatoric in koordinatorjev na posameznih ministrstvih do koordinatoric in koordinatorjev v lokalnih skupnostih bi bilo treba pogledati, ali so vse naloge pri teh ljudeh, ki so nosilci integracije načela enakih možnosti, v resnici dorečene in ali je tudi njihova osebna identifikacija s temi nalogami tolikšna, da lahko računamo na uspešnost pri integraciji načela enakih možnosti. Pri tem nekoliko skrbi dejstvo, da je stanje drugačno od obetov. Mislim na uredbo vlade, ki govori o zastopanosti žensk na najodgovornejših mestih in o njihovih možnosti pri imenovanju. Kratek statističen pregled ali sprehod skozi ministrstva po najodgovornejših funkcijah bi pokazal, da je načelo enakomerne zastopanosti žensk tu ostalo žal v resnici prej načelo kot pa dobra praksa. Pa ne gre samo za procese odločanja, vsepovsod, kamor pogledamo po hierarhični lestvici na njen zgornji del, je zastopanost žensk tudi v tistih panogah, ki so izrazito feminizirane, nižji od pričakovanega. Recimo, soočamo se zadnje čase s trditvami o feminizaciji sodstva. Če pogledamo, kako je z udeležbo žensk na tisti zgornji polovici v sodstvu, potem tam zagotovo ne moremo govoriti o feminizaciji. Enako bi bilo mogoče govoriti tudi o udeležbi žensk na najodgovornejših mestih v gospodarstvu, čeprav so raziskave pokazale, da je uspešnost žensk zlasti v srednje velikih in manjših podjetjih izjemno velika, pa to niso slovenske izkušnje, to so izkušnje tudi iz sveta. Največ pa se mi zdi, da bo morala resolucija opraviti na tistem delu, ki ga kot problem zaznavajo tudi v družbah, v katerih je enakost spolov bolj vsakdanja praska kot pri nas. Gre namreč za tako imenovani stekleni strop, s katerim se soočajo ženske, ko je mogoče ugotavljati, da je dostopnost tistih najodgovornejših, najpomembnejših mest za ženske še vedno nekaj, o čemer lahko le sanjajo. Vsekakor pa pripravljavcem besedila resolucije izrekamo priznanje za dobro opravljeno delo, resoluciji pa, da bi skupaj z akcijskih načrti potem uresničevala namen, iz katerega je nastala. Hvala.
Hvala gospe Potrati. Mag. Franc Capuder bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških za obdobje 2005-2013 je strateški dokument, ki ima svojo osnovo v ustavi Republike Slovenije in zakonu o enakih možnostih žensk in moških kot krovnem zakonu na tem področju. Resolucija je nastala na podlagi analize stanja in opredeljuje glavne usmeritve politike enakih možnosti spolov na vseh pomembnih področjih družbenega življenja. Glavno vodilo nacionalnega programa je tako enaka prepoznavnost, enak položaj žensk in moških v družbi ter enako uživanje rezultatov družbenega razvoja. V programu je opredeljenih šest področij, na katerih se bo ta resolucija izvajala, in sicer na področju integracije načela enakosti spolov, področju dela in znanja ter družbene blaginje, odnosov med spoloma in odnosov pri procesih odločanja. Na vseh teh področjih so določeni posebni cilji in ukrepi ter nosilci politik za uresničevanje enakosti spolov, na podlagi teh pa tudi konkretne naloge in aktivnosti za doseganje ciljev. Enakosti spolov ne moremo in ne smemo razumeti kot istost ali podobnost žensk in moških, temveč kot sprejemanje razlik oziroma drugačnosti med ženskami in moškimi ter enako vrednotenje teh razlik in različnih družbenih vlog. Enakost spolov naj ne pomeni samo večjega vključevanja žensk, ampak naj omogoči enakomerno zastopanost žensk in moških. Enakost spolov naj ne pomeni prisile pri uveljavljanju žensk in moških. Enakost spolov naj tudi ne pomeni kvot v posameznih poklicih. To pomeni, da naj se politika enakosti spolov zavzema za resnično partnerstvo med ženskami in moškimi ter delitev odgovornosti pri odpravljanju neravnovesij v javnem in zasebnem življenju. Nekateri poklici se tudi v Sloveniji čedalje bolj profilirajo kot izrazito moški oziroma kot izrazito ženski. Čeprav resolucija govori o enakih možnostih žensk in moških, sem glede na trende prepričan, da bodo nekateri poklici, ki so včasih veljali za moške, sčasoma postali izrazito ženski. V mislih imam opravljanje sodniške funkcije. V zadnjem letu, kar sem poslanec v državnem zboru, državni zbor praktično po pravilu potrjuje le sodnice, sodnike le izjemoma. Podobno se dogaja pri poklicih v zdravstvu in šolstvu. Upam, da bo resolucija s svojimi cilji pripomogla k večji izenačenosti spolov v izrazito istospolnih poklicih. To navsezadnje pomeni tudi bolj kvalitetno delo v teh poklicih. V Novi Sloveniji-Krščanski ljudski stranki veliko pozornost posvečamo družinskemu življenju in vzgoji otrok v družinskem okolju. In ravno na tem področju je izredno težavno usklajevanje zasebnega in poklicnega življenja za uveljavitev enakih možnosti spolov v družbi, še posebej pri zaposlovanju in na trgu dela. Kljub povečanju časa, ki ga moški namenjamo gospodinjskim opravilom in skrbi za družino, ženske namenjajo tem opravilom skoraj dvakrat toliko časa kot moški, kar jih posledično omejuje pri uveljavljanju v družbi. Zavestno odločitev ženske, da aktivno sprejme vzgojo otrok in vzgojo oziroma vlogo materinstva, je lahko velikokrat mejnik, ki ženske odvrača od doseganja vidnejše vloge v družbi, predvsem na vidnih in odgovornih mestih. Tudi zaradi tega se neporočeni pari odločajo za kasnejše rojstvo prvega otroka, ki ostane največkrat tudi edini. Posledica tega je negativna demografska politika v naši družbi. Upamo, da bodo cilju za ustvarjanje ustreznih pogojev v podani resoluciji pomagali h kakovostnejšemu usklajevanju družinskih in poklicnih obveznosti očetov in mater ter tistih, ki skrbijo za starejše in druge pomoči potrebne družinske člane. V Novi Sloveniji- Krščanski ljudski stranki podpiramo rešitve v predlogu resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških za obdobje od 2005 do 2013. Hvala lepa.
Hvala gospodu Capudru. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Enakost med spoloma je v Republiki Sloveniji zagotovljena oziroma zajamčena že z ustavo in jo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke razumemo kot obče civilizacijsko normo, v katero bi po stvari sami ne bilo potrebno še dodatno varovati na zakonski podlagi. Vendar pa je v življenju ljudi praksa dostikrat drugačna, zato je državni zbor tudi sprejel poseben zakon o enakih možnostih ženskih in moških, ki naj bi nekatere prakse predvsem na škodo ženskega spola presegel. Smiselno temu je predlog resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških za obdobje 2005 do 2013 tisti dokument, ki na interdisciplinaren način vzpostavlja politiko in strategijo, ki jo kot normativni okvir zastavlja omenjeni zakon, in podobno temu tudi najpomembnejši mednarodni dokument na tem področju, znan kot pekinška izhodišča za Združene narode iz leta 1995. Z resolucijo se zasleduje oziroma opredeljuje 6 temeljnih področij, in sicer integracijo načela enakosti med spoloma, delo, znanje, družbena blaginja, odnosi med spoloma in procesi odločanja. Predlog resolucije omogoča neke vrste trajnostni razvoj pozitivnih procesov za trdnost vzpostavitve enakosti spolov v vseh področjih družbenega življenja in z naravnanimi oziroma opredeljenimi cilji in ukrepi določa tudi ključne nosilce, ki so najbolj odgovorni za njihovo uresničevanje v vsakodnevni praksi. Resolucija kot celovit dokument daje ne le smernice, temveč tudi zavezo tako ministrstvom kot številnim drugim vladnim oziroma državnim organom, da cilje in ukrepe, ki jih dokument zastavlja, vgrajujejo [[...]] [[Izklopljen zvočnik.]] [[...]]vsak na svojem področju. Pomembno je, da se zastavljen interdisciplinarni pristop tudi v praksi potrjuje oziroma nadzira, zato v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo predlagano rešitev, da je vlada dolžna v izvajanju in doseganju zastavljenih ciljev te resolucije na dve leti poročati državnemu zboru. V posamezne ciljne opredelitvene resorne zadolžitve se v stališču poslanske skupine ne nameravam spuščati. Želim pa si in želimo si, da bi dobronamernost in ambiciozne vsebine tega dokumenta kot najmanj moralno zavezo razumeli vsi, ki v naši družbi opravljajo vodstvena dela in pomembnejše funkcije, kajti ti ljudje posredno ali neposredno vrednostno oblikuje pozitivne trende v družbi ter hote ali nehote v velikem obsegu oblikujejo in zastavljajo usodo posameznih ljudi, pri čemer je še kako pomembno, da ta ne sme biti kaj dosti odvisna od spola. To želeno pristopanje ima za doseganja zastavljenih ciljev v praksi lahko veliko boljši rezultat kot cela vrsta raziskav in izvajanj študij na področju spolov z vidika enakosti med njima, ki se v predlogu dokumenta tako programsko kot finančno opredeljeni. S tem ne zavračamo njih namen, želimo pa poudariti, da je uspeh te resolucije ključno odvisen od posameznih ljudi, ki jim je tak ali drugačen status v družbi zaupan. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog resolucije soglasno podprli, kajti ključna vsebina tega dokumenta se tudi poistoveti z akcijskim načrtom Slovenske ljudske stranke za obdobje 2004-2008 za izvajanje zakona o enakih možnosti žensk in moških. Hvala lepa.
Hvala gospodu Brenčiču. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo. Resolucija je nastala na podlagi 15. člena zakona o enakih možnosti žensk in moških. Jaz sem v predhodnih predstavitvah sem slišala kar nekaj pozitivnih besed, optimističnih misli, da pravzaprav ta resolucija predstavlja neko obvezo vladi, da bo stvari, ki so zapisane v njej, začela resno uresničevati. Resolucijo so pripravili na uradu za enake možnosti. In po zagotovilih, ki sem jih dobila sama na matičnem delovne telesu v okviru obravnave te točke, naj bi bila usklajena tudi z vlado, ne nazadnje je vlada njen predlagatelj. Zakaj izpostavljam te zadeve pravzaprav na začetku? Ker se upravičeno bojim, da bo tudi ta resolucija ostala več ali manj le črka na papirju. Pa ne govorim na pamet. Naj samo omenim del zapiska iz matičnega delovnega telesa, kjer sem na direktorico urada, torej pripravljavko zakona, naslovila vprašanje v delu, ki se nanaša na nove terapevtske oblike v okviru svetovalnega dela. Gre za poglavje nasilja nad ženskami, ki je tudi sestavni del te resolucije. Dejstvo je, da se nobena resolucija, pa naj si bo še tako dobro in strokovno pripravljena, pravzaprav ne more izvajati, če za to ni zagotovljenih finančnih sredstev v okviru proračuna. In ravno v delu, ki se nanaša na tovrstne socialne programe, vlada v okviru proračunov za prihodnje obdobje krči sredstva. Dovolite odgovor, ki sem ga dobila, pa bom citirala: "Vlada je brez pripomb ta nacionalni program sprejela," - konec citata. Če bi pravzaprav prvič sedela v tej dvorani in ne poznala preteklih vladnih obljub in ne nazadnje tudi rezultata uresničenih obljub, bi verjetno danes z navdušenjem pritrdila, da bo zaradi te resolucije stanje na širokem področju uresničevanja enakosti žensk in moških v praksi res boljše. V resoluciji so upoštevani tudi problemi, na podlagi katerih so oblikovani strateški cilji. Naj omenim samo nekatere, pogosta pojavnost nasilja nad ženskami, vključno z nasiljem v družini, ter pomanjkanje sistematičnega zbiranja podatkov, raziskovanja tovrstnega nasilja in blage kazni za kazniva dejanja nasilja nad ženskami. Sistemska ureditev preprečevanja nasilja nad ženskami, ničelna strpnost do nasilja nad ženskami, sistemska ureditev preprečevanja spolnega nasilja in ničelna strpnost do spolnega nasilja in tako dalje. To so strateški cilji, zapisani v tej resoluciji. Vlada je oziroma naj bi potrdila besedilo resolucije. Jaz upam, da so predstavniki vlade vsaj prebrali besedilo, kajti vladni predstavniki v isti sapi ugotavljajo, da so kazni za nasilje primerne - spolno nasilje, nasilje nad ženskami. Da je obravnava in reševanje spolnega nasilja v Sloveniji ustrezno. Ja, čemu potem dejansko sploh pišemo resolucije v Sloveniji, ko pa je vse tako zelo dobro urejeno in ko vse pravzaprav dobro funkcionira? Kje je zagotovilo, da resolucija predstavlja korak naprej pri zagotavljanju enakih možnosti žensk in moških v praksi? Optimistična ugotovitev zainteresiranega delovnega telesa državnega zbora, komisije za peticije, ki predlaga, da se k spremljanju izvajanja resolucije pritegnejo tudi nevladne organizacije, ki imajo na mnogih področjih večletne izkušnje, in da se za nevladne organizacije ne nazadnje zagotovijo tudi proračunska sredstva. Hvala bogu, bom rekla, saj so dosedanje tradicionalne oblike v okviru vladnih institucij, center za socialno delo je ena izmed takšnih oblik, pravzaprav izkazale za neučinkovito oziroma nezadostne in preveč zaprte ter, ne nazadnje, podvržene tudi zgolj samokontroli za potrebe sodobnega časa. Roko na srce, veste, in toliko vesti, upam, da pravzaprav vsak človek ima, tudi v tem parlamentu, sam pri sebi. Lepo je govoriti prazen govor. Danes smo slišali, da so pomembna dejstva in o dejstvih bom govorila v nadaljevanju. Naj še enkrat spomnim, spoštovane kolegice in kolegi, čeprav smo danes že slišali, pa vendar v okviru prejšnje točke oziroma prejšnjih točk. V okviru preteklih proračunskih razprava smo v Slovenski nacionalni stranki vložili amandma, amandma za prerazporeditev sredstev, iz konta materialni stroški varuha človekovih pravic, ki so predvideni v višini skoraj 80 milijonov tolarjev, v postavko osnovna sredstva za delovanje nevladnega združenja proti spolnemu zlorabljanju, ki je, mimogrede - pa tukaj poudarjam mimogrede - edina tovrstna specializirana oblika pomoči žrtvam spolnega nasilja - otrokom in odraslim, deklicam in ženskam, torej tistim skupinam, ki so tudi po ugotovitvah, zapisanih v tej resoluciji, najbolj ogrožene skupine. Še več. To združenje, nevladno združenje poleg vseh ostalih dejavnosti nudi strokovno izobraževanje tudi delavcem vladnih organizacij, centrom za socialno delo, šolam. Za 3 milijone tolarjev sredstev je šlo, a tudi predsednica, ki je podpisana pod prej omenjeno ugotovitev komisije za peticije, ni v sebi prepoznala dovolj morale, da bi podprla ta amandma. Dvojna morala in nezadosten namen bi rekla. To so pravzaprav tiste stvari, zaradi katerih je naša družba še vedno nekaj korakov za evropskimi družbami, konkretno na tem področju. Do leta 2004 je bilo v Sloveniji sprejetih 8 direktiv in ena dopolnitev direktive o enakem obravnavanju žensk in moških, ki urejajo področje zaposlovanja in socialne varnosti. Jaz bi bila zelo vesela, če bi danes dobila od predstavnikov vlade, tistih, ki imajo dejansko v tej državi moč, da odločajo o stvareh, odgovor pravzaprav, kakšni so rezultati teh sprejetih direktiv. Dovolite mi, v nadaljevanju bom preletela, ker pravzaprav moram reči, da sem na nek način razočarana, predstavnikov vlade, tistih, ki sem jih prej omenila, danes tukaj ni, zato tudi verjetno odgovorov na vprašanja, ki se zastavljajo sama po sebi ob branju resolucije, ne bom dobila. Pa vendar, preletela bom pravzaprav poglavja dopolnjenega predloga resolucije, ki pravzaprav mora biti, vsaj tako nam je na isti seji matičnega delovnega telesa zagotovila državna sekretarka na predmetnem ministrstvu, gospa Marjeta Cotman, temeljna podlaga za vse nadaljnje zakone, ki jih bo pripravljalo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve na področju zaposlovanja, nasilja dela in tako dalje. Še prej naj se pravzaprav za hip ustavim pri sredstvih, namenjenih za uresničevanje posebnih ukrepov na področjih na podlagi nacionalnih programov. Dolg je pravzaprav postopek, od direktiv, deklaracij, internih resolucij, nacionalnih programov, če že pride do zakonov, pa se ponavadi ustavi pri njihovi realizaciji. Jaz vseeno naslavljam pravzaprav na predstavnike vlade vprašanje, v katero področje spadajo programi in kakšni programi so predvideni v okviru sistemske ureditve preprečevanja nasilja nad ženskami, v okviru ničelne strpnosti do nasilja nad ženskami ter ne nazadnje v okviru sistemske ureditve preprečevanja spolnega nasilja in ničelne strpnosti do spolnega nasilja. Tabela je na strani 25 v poročilu matičnega delovnega telesa, kjer je seveda tudi resolucija dopolnjena. Ne govorim na pamet, združenje, ki sem ga danes že omenila, namreč je v preteklem letu iz proračuna prejelo zgolj 600 tisoč tolarjev sredstev. Zato sem izpostavila omenjeno tabelo, programe in seveda finančna sredstva. Pa kljub temu da gre konkretno za omenjeno združenje, za širok spekter dela na področju spolnega nasilja, nasilja na nivoju celotne države Slovenije. Besedilo resolucije je dobro besedilo, strokovno dobro pripravljeno, saj gre ne nazadnje za sklop ugotovitev, ki izhajajo iz prakse, torej iz vsakdanjega življenja. V Slovenski nacionalni stranki bomo vsekakor resolucijo podprli, pa ne zgolj za to, veste, da bomo navzven delovali kot demokratični zagovorniki oziroma zaščitniki enakih pravic žensk in moških. Zato, ker verjamemo, da je ne nazadnje tudi dobro govoriti in opozarjati ljudi, ki imajo moč v tej državi, da probleme, ki se v družbi pojavljajo, odpravljajo. In resnično pričakujem, da bo vlada upoštevala oziroma znala upoštevati znana dejstva, ki so navedena v resoluciji, in kar najučinkoviteje pristopila k njeni realizaciji. Zato naj še enkrat ob koncu opozorim. Zakon o preprečevanju nasilja v družini še ni pripravljen, kljub temu da je državni zbor to nalogo naložil vladi 15.7.2004, torej preteklo leto. Zakona o duševnem zdravju še ni. Neurejeno je preživninsko področje, ob novih poslovnih kriterijih v okviru socialnega memoranduma bodo še bolj prizadete že sedaj socialno ogrožene skupine delavcev oziroma predvsem delavk. Področje spolnega nasilja, vključno s kaznovalno politiko, ki je sramotna za demokratično državo, pa je tako neučinkovito in nedodelano, da dejansko sodimo na sam konec med evropskimi državami. Pa mi dovolite, da v tem delu preberem oziroma navedem izsek, verjetno ste brali današnje časopise, ko sem ravno omenila spolno nasilje oziroma čudovito urejeno kaznovalno politiko v naši državi. Podnaslov: Doslej nekaznovanega obtoženca so obsodili na zgolj tri leta in deset mesecev zapora za spolno zlorabo desetletne deklice. Za spolni napad na osebo, mlajšo od 15 let, ko je storilec uporabil silo ali žrtvi zagrozil z neposrednim napadom na življenje ali telo, predvideva kazenski zakonik najmanj tri leta zapora. Veste, to so tista področja, ki jih je treba nujno urediti, in to so tista področja, do katerih vlada ne sme in ne more biti več indiferentna. Tudi ta področja so zajeta v resoluciji, zato resnično upam, da se bo vlada lotila in s konkretnimi ukrepi začela reševati najbolj pereče probleme v naši družbi. Še eno zadevo bi izpostavila na koncu, ki se bo, verjamem, resnično v prihodnjih letih začela odvijati oziroma uresničevati v prid slovenskim državljankam in državljanom. Za odpravo diskriminacije žensk so kot ključni izpostavljeni naslednji problemi: pogosta pojavnost nasilja nad ženskami, vključno z nasiljem v družini, kar sem že omenila, ter v povezavi s tem pomanjkanje sistematičnega zbiranja podatkov in raziskovanje nasilja nad ženskami in blage kazni, še enkrat poudarjam, za kazniva dejanja nasilja nad ženskami; trgovina z ženskami in dekleti v Sloveniji ter pomanjkanje podatkov o pojavu in celovite strategije za boj proti trgovini z ženskami in dekleti; vertikalna in horizontalna segregacija na trgu dela in naraščajoč delež brezposelnih mladih iskalk prve zaposlitve; razlike v plačah žensk in moških, predvsem v gospodarskih družbah in podjetjih; visoka stopnja materialne umrljivosti; ohranjanje tradicionalnih predsodkov glede vloge in odgovornosti žensk in moških v družini in družbi na sploh ter slabši položaj starejših žensk, predvsem podeželskih in pripadnic manjšinskih skupin ter pomanjkanje podatkov o položaju teh ranljivih skupin žensk. Kar nekaj je perečih področij v Republiki Sloveniji, žal, resnično žal se bojim, da zaenkrat vladna strategija oziroma prvi koraki, koraki vlade v prvem letu ne kažejo na to, da bi se začele zadeve odvijati na bolje. Jaz verjamem tudi predstavnikom koalicijskih strank, ker so dejali, da resolucija predstavlja dejansko neko obveznost za vlado, da bo začela napotke iz te resolucije oziroma programe uresničevati, da bo vlada tokrat ukrepala učinkoviteje in predvsem konstruktivno v smislu odpravljanja perečih problemov v slovenski družbi. Kot sem že dejala, bomo resolucijo, ker je dobra, v Slovenski nacionalni stranki podprli.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS, poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Jaz bom začel svoje razmišljanje z začudenjem. Ne s čudenjem, s katerim se prične vsaka filozofija, ampak z začudenjem nad dejstvom, da ta, rečemo temu pogojno, ženska tema tako rekoč nikogar ne zanima. Komaj kakšna petina poslanskega zbora je sedaj tukaj in če sem prav preštel, je tudi manjšina ženskega dela poslanskega zbora komaj tukaj, ostali manjkajo. Verjetno imajo tudi kakšne druge pomembne zadeve prav ta trenutek opraviti. Ampak dobro, kljub temu bomo svoje misli izpovedali, in sicer je prva misel poslanske skupine DeSUS misel podpore. Ta resolucija je zagotovo upravičeno deležna podpore, zato ker temelji na nekih analitičnih podatkih, zato ker temelji na tem, kar je ugotovljeno v našem okolju in to naše okolje žal ni takšno, da bi smeli reči, da so možnosti za moške in ženske enake. Treba je priznati, da te razlike niso dramatične, tako kot kje drugje morebiti po svetu ali celo po Evropi, so pa kljub temu pomembne. In prav zato, ker so pomembne, ker so zelo pomembne, bomo namenjali, vsaj v naši poslanski skupino, pozornost tudi v bodoče tem področjem in skušali kaj storiti za to, da bi se nekaj od te deklaracije, od te resolucije vendarle tudi uresničilo. Resolucija sama po sebi zaradi svoje celostnosti, sistematičnosti, zaradi podrobnosti, tudi zaradi dobre ciljne usmerjenosti vliva nekaj upanja. Ali je upanje, da bo deklarativna raven prešla tudi v vsakdanje življenje, o tem pa ne bi upal izreči kakšnega zelo trdnega prepričanja. Razlogi za to, zakaj si ne bi upal napovedovati kaj zelo pozitivnega, temelji v tem kar lahko spoznavamo tudi v našem državnem zboru. Mi vemo, da je za implementacijo takšnih resolucij potrebne nekaj iskrene podpore, ne samo za to, da bomo dejansko vsi potrdili, tako rekoč domnevam, da ne bo upal nihče biti proti. Ampak bolj pomembno je, da bomo zbrali dovolj politične moči in realne volje za to, da se kaj od tega tudi v resnici zgodi. Te realne volje za tiste, ki niso ravno pri največji moči, torej tisti, ki so bodisi manjšinski ali kako drugače v neenakopravnem položaju, prav pretirano veliko v preteklosti v državnem zboru ni bilo opaziti - vsaj jaz tega nisem uspel zaznati. Previdnost svojih napovedi pa utemeljujem s tem, kar se je dalo v tem državnem zboru že slišati. Na primer tisto omalovažujoče vprašanje: "Kakšna komisija neki," rečejo nekateri, ko govorimo o komisiji za peticije in človekove pravice in svoboščine. In slišal sem izreči tudi omalovažujoče misli v zvezi prav s tem dokumentom - češ, kakšne enake možnosti vendar. Slišal sem tudi hujše besede. Omalovažujoče se je govorilo o enih izmed vrhunskih institucij na tem področju, omalovažujoče o varuhu človekovih pravic, omalovažujoče celo o nekaterih drugih stvareh, na primer o vstopanju žensk v politiko. Najbolj dramatičen se mi je zdel stavek, ki sem ga slišal takrat, ko smo čakali, kdaj se bo videl svetel dim, ko so izbirali novega papeža, ko je bilo moč slišati misel: pa naj že vendar bo, katerikoli že, samo da ne bo črn. Torej, jaz navajam te stvari iz preprostega razloga, zato, ker zato, da bi uresničili enake možnosti, enake pravice, za to mora biti pripravljenost najprej pri nas, tista iskrena pripravljenost, intelektualna in čustvena in druga prepričanost, da je to res potreba storiti. To bomo lahko dokazovali tukaj v tem državnem zboru, kajti tista realna moč, bodisi gospodarska, bodisi na področju kulture, bodisi na področju sociale ali na drugih področjih, da vseh ne naštevamo, ima svojo bit v politiki. Žal je še zmeraj tako. Zato pač računamo na to, da se bodo vrata, ki se sedaj zelo skromno priprta, le pričela odpirati bolj na stežaj. Enake možnosti žensk torej niso ženski problem, enake možnost žensk so naš problem in tukaj moramo mi kaj v zvezi s tem storiti in mi moramo gledati v to ogledalo in prepoznati našo lastno politiko, ki nam odseva. Zato ker smo prepričani v tej poslanski skupini DeSUS, da je treba realno kaj početi, da je treba izraziti politično voljo, da je treba imeti tudi neke politične moči za to, da se bo položaj žensk spremenil, mi podpiramo to resolucijo. Če bo kaj od tega uresničenega, nekaj zagotovo tudi bo, potem bomo morebiti kdaj kasneje lahko govorili o manj gospodarski, socialni in drugi neenakosti. Potem morebiti ne bo več razlogov, da bi tako kot Tanja Karpela, finska ministrica, rekli, da je evro vreden pri nas morebiti samo 80 ali 90 centov. Takšne so približno razlike v plačah, takšne so razlike v prispevkih, ki jih plačujejo ženske iz teh plač, in takšne so potem razlike na koncu kot končna posledica tudi v pokojninah. Ko bo velik del tega, kar se je zapisalo v tej resoluciji, uresničenega, takrat bo tudi bistveno več žensk v politiki, takrat ne bomo zmanjševali, pač pa povečevali kvot in takrat bomo res pristali na to, da bomo naše kandidatne liste verižili, tako da bodo ženske pri tem enakopravne. Takrat bomo najbrž tudi priznali to, kar sicer nekateri zapisujemo v svoje skupne programe, namreč to, da je treba bolj ceniti materinstvo in da je treba pač priznati tisto zgodbo o treh vogalih hiše. Torej, takšno je naše poslansko stališče in tako bomo mi tudi glasovali; iskreno prepričani, da bo večina ali pa ves državni zbor glasoval tako in da bo vsaj pretežni del potem tako tudi ravnal.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine SDS, kolega Rudi Veršnik, izvolite.
Spoštovani vsi. Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških je strateški dokument, ta določa cilje in ukrepe ter ključne nosilce politik za uresničevanje enakosti spolov na posameznih področjih življenja žensk in moških v Republiki Sloveniji za obdobje od leta 2005 do leta 2013. Temeljni namen je izboljšati položaj žensk oziroma zagotavljati trajnostni razvoj pri uveljavitvi enakosti spolov. Načelo enakosti spolov je v različnih mednarodnih dokumentih opredeljeno kot temeljno načelo, ki so ga dolžne spoštovati vse države članice medvladnih in mednarodnih organizacij, enakosti spolov ne smemo razumeti kot istosti ali podobnosti žensk in moških, temveč kot sprejemanje razlik oziroma drugačnosti med ženskami in moškimi ter enako vrednotenje teh razlik in različnih družbenih vlog. Politika enakosti spolov se zavzema za resnično partnerstvo med ženskami in moškimi ter delitev odgovornosti pri odpravljanju neravnovesij v javnem in zasebnem življenju. Glavno vodilo nacionalnega programa je tako enaka prepoznavnost: enak položaj žensk in moških v družbi ter enako uživanje rezultatov družbenega razvoja. Slovenija se je k sprejemu nacionalnega programa za zagotavljanje enakosti, enakih možnosti spolov zavzemala še s pekinškimi izhodišči za ukrepanje. S sprejetjem tega besedila so se njegove podpisnice, med njimi tudi vlada Republike Slovenije, zavzele, da bodo spoštovale njegova izhodišča in priporočila ter da bodo pri oblikovanju lastnih nacionalnih strategij ravnale v skladu z njegovimi osnovnimi načeli. Neposredno podlago za sprejem resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških je Slovenija dobila z zakonom o enakih možnostih žensk in moških. Za Slovenijo kot članico Evropske unije je v zvezi s tem pomembna amsterdamska pogodba, ki uvaja pristop integracije načela enakosti spolov v vse politike Evropske unije. Na vseh področjih, ki so bila že od strani mojih predhodnikov omenjena, so za obdobje osmih let določeni ključni cilji in ukrepi ter predstavljeni nosilci za uresničevanje teh ciljev. Konkretne naloge in doseganje teh ciljev in samo izvajanje ukrepov bo opredeljeno v periodičnih načrtih, ki se bodo pripravljali vsaki dve leti. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da je resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških dobra, zato jo bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi še predstavitev stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Poslanka Majda Širca, izvolite.
Lep pozdrav predstavnikom vlade, urada za žensko politiko! Strinjam se z moji predgovorniki. Pogled na to dvorano pomeni in govori o tem, da to ni tema nas samih, naših bližnjih, naših strank, niti prioritetna tema vseh strank niti ne vlade. Konec koncev, imamo samo predstavnici urada za enake možnosti, nobenega predstavnika ali predstavnice ministrstva in to je zgovoren podatek, ki me osebno žalosti. Priznati je treba, da je naša zakonodaja na področju politike enakih možnosti vsak dan bolj vzorna. Praksa je mogoče na nekaterih področjih vsak dan bolj žalostna, ampak ne na vseh. Res je tudi, da je ta vedno bolj vzorna praksa plod dolgoletnega truda, prepričevanja, taktiziranja in prizadevanja številnih, nedvomno tudi civilnih pobud. Res je tudi, da so bila ta prizadevanja nemalokrat pospremljena s tihimi, včasih tudi ciničnimi nasmeški, češ da papir prenese vse, v življenju pa tako in tako vedno čaka nek štedilnik, ki postavlja stvari na svoje mesto. Spomnim se, da je bilo nemalo prišepetavanja in tihega šepetanja na prvi seji prejšnjega sklica, kjer smo ob prvem amandmaju na prvi vloženi zakon uveljavljali pravico, da se zakoni in drugi akti pišejo v obeh slovničnih oblikah. Toda ne pozabimo, da se je taisti mandat, ki smo ga otvorili s tem popravkom, zaključil s spremembo ustave, ki je Slovenkam in Slovencem dopustila izjeme in s tem tudi podčrtala ukrepe v primerih, ko enakost med spoloma ni zagotovljena. In spomnite se, da smo pred dvema oziroma tremi leti sprejeli zakon o enakih možnostih žensk in moških, kasneje zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja, da imamo zagovornico načela enakosti, da imamo tudi v tujini spoštovan urad za enake možnosti, da imamo v uredbi, v uredbi o kriterijih za upoštevanje načela uravnoteženosti zastopanosti spolov, ki je zelo zanimiva in pomembna, pa tudi uredbo o financiranju projektov na področju enakih možnosti. In spomnimo se, da nam je zakon o volitvah v Evropski parlament prinesel uravnoteženo zastopstvo v Evropskem parlamentu. Na žalost imamo letošnjo slabšo rešitev v zakonu o lokalnih volitvah in upam, da se ne bo odslikala tudi v zakonu o volitvah v državni zbor, ki nas še čaka. A vendarle, narejeno je bilo ogromno, vprašanje je, ali seveda vse to živi tudi v življenju. Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških do leta 2013 dopolnjuje prej omenjeni nabor in strategija, ki jo prinaša, je nedvomno dobra. Je dobra. Sega v vsa področja - in to je pomembno - v vsa področja vpeljuje konkretne rešitve in nalaga, lahko rečem, revizijo in kontrolo poročanja v državnem zboru na vsaki dve leti, kar nedvomno ni nepomembno, če že mogoče kdo dvomi v njeno širino in načrte. Skratka, ni dvoma torej, da bi v Liberalni demokraciji imeli o tem nacionalnem programu kakršnekoli zadržke. Jasno, da ga bomo podprli. Konec koncev smo na njem aktivno delali v prejšnjih letih, tudi s sodelovanjem pri analizi, ki je bila podlaga za nastanek te resolucije. Na tem mestu lahko zgolj priporočamo, da tega nacionalnega programa vlada in vsi ostali ne bi podcenjevali. Priporočala bom seveda tudi v lastnih vrstah, ki je danes zaradi drugih obveznosti zelo zelo spraznila te prostore. Večkrat je bilo namreč slišano, da so nacionalni programi skupek nekih želja in ambicioznih ali celo preambicioznih pojmov, pa nekaj tako abstraktnega lahko tudi malo prešpricamo in spregledamo. In to spregledovanje smo začutili tudi nedavno tega, ko smo se soočali, da je vlada spregledala možnost, da bi Slovenija kandidirala za sedež evropskega instituta za enakost spolov v Ljubljani, kar upam, da se ne bo končalo tako, kot se je čutilo, da se lahko konča: da nekaj zapišemo, nekaj delamo, potem pa na to pozabimo. Skratka, nacionalni program je eden izmed korakov, je okvir, s katerimi se lahko mehčajo zgodovinske determinante. Zakaj je potrebna nenehna aktivnost na tem področju, pa je jasno. Kdor si je pogledal natančne analize oziroma izhodišče za te ukrepe, ki jih potrebuje Slovenija, in nič ni odveč, če najhujše ponovim, četudi ste jih danes pravilno podčrtali, ampak v zavest morajo priti ponovno. Naj ponovim, da je več ženske v vrstah brezposelnih kot moških in da je med temi največ mladih, tudi žensk. In da je med iskalci prve zaposlitve še vedno 75% žensk, in to z visoko izobrazbo. Da je več žensk kot moških tistih, ki so zaposleni oziroma delajo skrajšani delovni čas, in da je več žensk med tistimi, ki delajo z določenim delovnim časom; da je kar četrtina žensk, ki se nahajajo v vrstah samozaposlenih in da ženske, kljub temu da smo bolj izobražene, smo na najvišjih in na najbolje plačanih delovnih mestih prisotne le s 33%. Ženske za enako stopnjo strokovne usposobljenosti kot moški za svoje delo v povprečju zaslužimo 10% manj, seveda je ta razlika največja med kvalificiranimi delavkami in delavci, najmanjša pa med tistimi, ki imajo doktorat, ampak razlika je. 80% žrtev spolne nedotakljivosti so ženske. Delež diplomantk presega delež diplomantov, žensk je kar 64% med njimi, vendar pa se delež žensk v napredovanju znanstvene oziroma akademske kariere bistveno zniža. In kolikor višji je akademski hierarhični položaj v sistemu odločanja, toliko manjši je delež žensk. Raziskave slovenskih množičnih medijev so pokazale, da so podobe spolov večinoma seksistično prikazane in da se utrjujejo in utrjujejo predsodke in stereotipe podobe žensk in moških v družbi. Bistveno več obolenj za depresijo in tudi za drugimi boleznimi na področju duševnih motenj najdemo pri ženskah kot pri moških. Za revščino so bolj ranljive enostarševkse skupnosti, ker so večina mater z otroci in ženske so poleg plačanega dela mnogo bolj obremenjene z domačim delom. Med žrtvami kaznivih dejan je približno petina žensk. Narašča število žensk, ki so žrtve nasilja. In konec koncev, no včasih smo žrtve nasilja tudi ženske tukaj v državnem zboru, četudi je lahko to verbalno ali simbolno drugače in tako med vrsticami povedano, nas je nedvomno v državnem zboru še vedno le dobrih 13%, v državnem svetu pa vemo, da niti ne 8%. Skratka, želeli bi, da bi bil delež žensk v državnem zboru in sploh na mestih političnega odločanja, da bi odslikoval tisti delež žensk, ki smo prisotne v življenju nasploh in nas je več kot 50%. Pa ne zato, ker smo ženske, ampak zgolj zato, ker smo ženske, ampak zato ker smo tudi ženske. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlogu resolucije. Besedo ima poslanec Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških je vsekakor dodaten ukrep k odpravi pomanjkljivosti oziroma pomanjkanja ravnovesja v naši družbi. Res je, da smo pripravljeni o tej tematiki vedno in vedno znova govoriti, dejanja pa kar nekako zaostajajo za povedanim, pa tudi za tistim, kar napovemo. Imamo ustavo, ki vsebuje določbe o prepovedi vsake oblike diskriminacije, vključno s prepovedjo spolne diskriminacije. Imamo krovni zakon, a ko sprejemamo področno zakonodajo, na primer volilno zakonodajo, tam pa smo že manj razumevajoči. Pomanjkljivosti, ki so ugotovljene tudi pri nas, vsekakor zahtevajo ukrepanje. Nasilje nad ženskami in trgovina z ženskami in dekleti v Sloveniji so podatki, ki so najbolj zaskrbljujoči v tej resoluciji. Med cilji te resolucije je vsekakor pomembna socialna vključenost žensk. Ugotovitve so vsekakor prave. Sam sem prepričan, da je ravno visoka stopnja revščine eden izmed dejavnikov, ki vodi k nasilju nad ženskami in tudi njihovemu izkoriščanju. Običajno je tam, kjer je stopnja revščine visoka, visoko tudi nesoglasje in iskanje krivde, seveda pa to ni izključno oziroma edino pravilo. Ko pa za izzivi in usmeritvami preberem tudi cilje in ukrepe za dosego teh ciljev, pa je splošno zapisanega razlog za dvom o uspešnosti. Že res, da je predlagani tekst zgolj resolucija, vendar bi verjetno upravičeno pričakoval bolj konkretne ukrepe oziroma načrte. Na področju družinskega življenja in partnerstva so zaznani napredki v vključevanju moških v domače obveznosti, predvsem v varstvo in vzgojo otrok. Kaže se v koriščenju dopusta za nego in varstvo otrok. To je sicer lahko dokaz za to, da se moški bolj kot v preteklosti zavedamo svojih obveznosti pri vzgoji otrok, a lahko je tudi zgolj dokaz za to, da ženske veliko težje izostanejo dela, tudi zaradi bojazni za ohranitev delovnega mesta. Torej, razlogi so lahko različni. Upam, da so pravi tisti, ki jih navajajo avtorji te predlagane resolucije. Zelo neresno od države pa je, in pri tem naša le nekajletna samostojnost ne more in ne sme biti razlog za to, da nimamo izoblikovanih dovolj jasnih pravic za preprečevanje in odpravo trgovine z ljudmi in izkoriščanje za potrebe prostitucije in pornografije. To namreč ni novodobni pojav, ampak ima že dolgo dobo trajanja. Poskrbeti moramo primerno tudi za žrtve brez državljanstva Republike Slovenije, ki jih odkrijemo v naši državi. Tudi cilji in ukrepi na tem področju nakazujejo delne rešitve. Nevladne organizacije ugotavljajo, da je velik razkorak med ugotovljenim in dejanskim spolnim nasiljem. Kot pri ostalem nasilju sem prepričan, da gre tudi pri spolnem nasilju pogosto za usodno odvisnost, ko umik iz nevarnega okolja pomeni osamosvojitev, ki ni enostavna, če pomeni s tem tudi prenehanje virov za preživetje. In naj končam z uvodno ugotovitvijo, da je na tem področju, torej zagotavljanju enakosti spolov, veliko več zapisanega, kot pa dejansko narejenega. V mislih imam prisotnost žensk v politiki. Če že pri izvolitvi nismo ravno uspešni, pa bi v primerih imenovanj lahko imeli boljše rezultate. Predlagatelj resolucije je vlada, v kateri je samo ena ministrica. Torej, predsednik vlade ja na potezi, da naredi prvi korak in kakšnega izmed ministrov nadomesti z ministrico. Izbira je velika.
Hvala. Besedo ima poslanka Breda Pečan.
Hvala lepa. Moram reči, da ko človek prebira to resolucijo, ki je polna zelo pomembnih zarez, ki jih država Slovenija prek državnega zbora prevzema s sprejetjem resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških in potem, tako kot je že kolega Kontič rekel, prebira tudi opredeljene cilje in metode, kako bodo ti cilji doseženi, pa pogleda tudi v prakso, ki jo imamo ljudje, ki delamo že dlje časa tako v gospodarstvu kot tudi v politiki, vidimo, da je upanje, da bo do leta 2013 vsaj manjši del te resolucije, pa dajmo govoriti o odstotkih, ki so tukaj v tej resoluciji, v samih podatkih, za katere bi bili prav, da bi bili pred objavo resolucije sestavni del analize stanja. Če bo 25% teh ciljev realiziranih s tako navedenimi in opisanimi metodami, orodji, ukrepi, bomo lahko izjemno zadovoljni. Prepričana sem, da leta 2013 ne bo diskriminacije žensk v Sloveniji pri možnosti zaposlovanja, pri neenakosti v izbire poklica, pri neenakosti doseganju večje reprezentativnosti žensk v politiki - in da ne naštevamo naprej, da ne bom pesimistična. Morda bo takrat bistveno manj nasilja nad ženskami v družbi in v družini, da bo mogoče mnogo manj spolnega in drugačnega nadlegovanja žensk v poklicih, na delu. To morda, vendar vse drugo, ko govorimo tudi o izenačevanju oziroma enakopravni delitvi dela znotraj doma - doma, ne verjamem, da lahko taka resolucija, taki ukrepi, take metode zagotovijo tudi realizacijo ciljev, ki so zastavljeni. Zato moram reči, da sicer resolucijo bom podprla zaradi tega, ker je, če drugega ne, dokument, ki nam nalaga vsej skupaj, da bomo vsak poskusili kaj narediti in premakniti v teh osmih letih, ki so še pred nami. Malo manj pa verjamem v to, da bo zlasti državni zbor, vsaj tak, kot je danes, karkoli prispeval k realizaciji zastavljenih ciljev, zlasti ko govorimo o enakopravni zastopanosti žensk v političnem življenju, saj je že najmanj cilj, ki je bil zastavljen, da bomo z zakoni predpisali možnost enakopravne izvoljivosti žensk tudi na volilnih lista, že bila v letošnjem letu kršena zaradi tega, ker smo omogočili, da bo na vsaki listi na lokalnih volitvah zastopanih samo 1/3 žensk maksimalno; s tem da vemo, da je dana možnost tudi krajšega izmenične vrste 2 - 1 - 2 - 1 na listi, ki ni treba, da je od začetka do konca tako sestavljena. Se pravi, ta državni zbor bo sprejemal resolucijo, ki jo je predhodno z zakonom o lokalnih volitvah že sam kršil. Menim, da bi najmanj, kar je, morali ob vsakem zakonu, ki ga bomo mi sprejemali, se spomniti na to, kaj je v resoluciji zapisano. Tudi to, da je tukaj napisano, da bomo v naslednjih letih porabili okrog 400 milijonov tolarjev za uveljavljanje načela enakopravnosti žensk in moških na vseh področjih. Pa če se bo zgodilo tako, kot se je, recimo, pri zakonu o morskem ribištvu, kjer je bilo opredeljeno, koliko proračunskih sredstev je za uresničevanje razvoja morskega ribištva predvidenih v državnem proračunu, na koncu bodo te številke bodo ostale neuresničene, v proračunih ne bodo predvidene in tudi seveda ne zaradi tega porabljene. Tako moram reči, da mi ta dokument daje bolj pesimistične kot pa optimistične vtise in zelo rada bi videla čez osem let, da sem se motila. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Vili Rezman, pripravi naj se poslanec Roberto Battelli.
Saj človek ne ve, ali bi tarnal ali bi se smejal, ampak sedaj, tako kot iz tega gradacija govori, prehajamo od ironije k farsi in na koncu bo tragedija. In zdi se mi, da bi bilo vsaj spodobno, ne da bi hotel sedaj izzivati, da bi takrat, ko je gospa Širca govorila, vsaj eden izmed poslancev LDS-a v nemo moralno oporo bil tukaj, pa ga ni bilo. Potem, ko je še ona zmanjkala, je pa izgledalo, kot da imamo obstrukcijo s strani LDS-a - sedaj se je hvala bogu vrnila. Ampak da ne bi zgolj in samo tarnali, jaz to omenjam predvsem zavoljo tega, ker to pač daje vedeti, da nismo pripravljeni kaj storiti; razen tega, da beremo debela gradiva, da se potem tukaj z njimi postavljamo in dajemo varovalno podporo in vsega tega najbrž ne bomo nič storili. In prav zato, ker je tak odnos v družbi, ki ni biološko zasnovan, ampak je generiran skozi lansko, predlansko, desetletja, stoletja nazaj, prav zaradi tega mi perpetuiramo te odnose in ostajajo enaki. In nič se nam ne zgodi, nobenega preloma posebnega ne srečamo in še naprej jih bodo tako vzgajani otroci, torej v takšnih paradigmah vzgajani v svojih družinah, tako bo se to širilo preko otroškega vrtca, šole, osnovne, srednje in na fakultete, tako bomo še kar naprej imeli "bojdašne" ženske in moške poklice in tako bomo še na koncu zmeraj imeli različno moč in vpliv v tej družbi in na koncu seveda, ker smo pač tisti, ki zastopamo poslansko skupino DeSUS, tudi zelo različne penzijone. In jaz bi rad samo še enkrat izrazil upanje, da ta današnja prisotnost tukaj ne pomeni tudi odnosa do te resolucije, ki jo bomo zvečer oziroma takrat, ko bomo pač glasovali, pa upam, da vsi podprli.
Hvala za opozorilo. Naj s tega mesta opozorim, da če se bo število poslank in poslancev v sejni sobi zmanjševalo, bom navkljub vsem pravilom sejo prekinil. Kot ocenjujem in delim mnenje z vami, da je potrebno zagotoviti čim večjo številčnost poslancev in pa poslank. Seveda opozorilo ne velja za poslansko skupino DeSUS in poslansko skupino Socialnih demokratov. Do takrat pa bomo nadaljevali z razpravo. K besedi vabim poslanca Roberto Battellija. Ga ni. Repliko gospa Širca, izvolite.
Kolega Rezman, če bi me poslušali, sem bila kritična tudi do svojih lastnih vrst, da je dala prednost sestanku poslanske skupine pred to obravnavo. Je pa res, da sicer nisem kritična do svojih lastnih vrst zaradi tega, ker pazi, da to načelo uresničuje; ne samo v svojih akcijskih programih, v pravilnikih in ostalih formalnih in manj formalnih oblikah in to načelo podpira. Hvala.
Mir v dvorani! Naj samo vse skupaj opozorim, ne mešajmo politike v vsebino te točke. Ob tem sem vas pa dolžan seznaniti, da sestanek poslanske skupine ni nobeno opravičilo. K besedi vabim kolega Franca Kanglerja. [[Ga ni v dvorani.]] Besedo ima Srečko Prijatelj. [[Ga ni v dvorani.]] Besedo ima mag. Franc Žnidaršič.
Hvala lepa. Časa je malo, zato bom par misli povedal na hitro. Na vsak način je resolucija vredna podpore in glede tega nisem v strahu, da bi je ne sprejeli. Težava je v tem, da se bojim, da bo premalo vsega zapisanega v resnici delovalo v praksi. Vemo, da je danes trgovina z belim blagom tudi na naših tleh in prek naših tal razvita, pa se nič kaj hudega ne zgodi tistim, ki to počnejo. Prav tako imamo številne spolne napade, katerih akterji so potem razmeroma milo kaznovani. Govorimo o tem, kako bomo vključili ženske v politiko, pa se nismo mogli zmeniti za verigo pri volilni zakonodaji na lokalni ravni in podobno. Tako upam, da bo vsaj nekaj od tega uresničeno in potem bomo lažje aplavdirali sicer verbalni podpori takim rešitvam. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Rudija Veršnika.
Hvala. Še enkrat želim povedati, da je resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških po mojem mnenju dobro pripravljena, je zelo široko zasnovana in prikazuje problematiko zelo analitično. Pri vsakem poglavju so postavljeni izzivi in usmeritve, cilji in ukrepi ter nosilci in kazalci. Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških pa lahko - o tem so že bila danes izražena mnenja - ostane le mrtva črka na papirju kljub vsesplošni oceni, da je dobro pripravljena; seveda, če ne bo prave volje za implementacijo. Pri vsakem poglavju je naveden tudi nosilec ali skupina nosilcev, ki so zadolženi za uresničitev tega poglavja. Danes, ko šele sprejemamo resolucijo, sem optimist in prepričan, da bo uresničevanje resolucije potekalo tako, kot vsebina resolucije tudi predvideva. Kljub temu pa trdim, da smo tudi mi, poslanci, tisti, ki moramo skrbeti za to, da bo dobro napisana resolucija tudi v praksi zaživela. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima poslanka Majda Širca.
V okviru predstavitve stališča poslanske skupine sem izpostavila nekatere najbolj pereče razlike, ki so prisotne v tej družbi, ko govorimo o zastopanosti žensk in moških v različnih področjih, sferah družbenega življenja. In glede na to, da se večkrat srečujem tudi s stališči in z prepoznavanji in detektirani situaciji v drugih državah, predvsem Evropske skupnosti, lahko zatrdim, da tovrstni problemi niso zunaj pravzaprav bistveno drugačni kot pri nas. Seveda na tem mestu velja izpostaviti, da obstajajo drugačne prakse, predvsem v skandinavskih državah, ampak ne v opravičilo, ampak zgolj mogoče zaradi tega, da njihovo situacijo postavimo v en določen kontekst, naj povem, da te države so svojo osveščevalno politiko oziroma svoje premike na tem področju začele bistveno, bistveno prej. Skratka, v 60-ih letih so začele vzpostavljati ukrepe ne zgolj na zakonodajni ravni, ampak tudi na drugih praktičnih poteh, ki so segale vse tako daleč, da so morali ministri in ministrice znotraj določenih vlad v tečaje, če jih poenostavljeno imenujem, kjer se je ta problematika osveščala. In do vseh teh vzorov, ki so šli tudi v, bom rekla, pomoč tistim ministricam oziroma ženskam na visokih položajih, na visokih mestih odločanja, kjer so v tistih najbolj perečih problemih, s katerimi se ženske srečujemo, recimo z materinstvom, pomagale z reševanjem boljših razmer na področju varstva otrok in zaščite teh zaprek, na katere naletimo ženske večkrat tudi zaradi naravne danosti kot moški. Hočem reči, da ti ukrepi so splošni in te težave nismo samo slovenske. In na tem mestu lahko rečem, da v teh letih, kolikor smo se tega problema tudi na operativni ravni bistveno bolj lotili kot nekoč, so koraki vidni. Sami ali vsaj sama se v državnem zboru in drugje - ne samo tukaj, tudi na drugih področjih - tako rekoč vsakodnevno srečujem s študentkami in študenti, ki to temo vzpostavljajo, postavljajo na prioritetno raven in tako rekoč dnevno delajo in pristopajo k tem problematiki na način vzpostavljanja določenih analiz, študij in seveda iskanja rešitev. Seveda, prvo vprašanje pri tovrstnih anketah je vedno isto. Zakaj vas je tako malo? In tukaj razlogov je ogromno. Lahko se začne, če govorim o politiki, lahko se začne iskati odgovore tam, da se politika razume vse preveč pogosto kot ne dovolj spoštovano in ugledno delovanje, ne pa kot umetnost upravljanja z življenji, s temeljnimi usmeritvami družbe, ampak kot nekaj slabšalnega; in priznam, da tukaj se s tovrstnimi mogoče problemi ženske težje srečujemo kot moški, mogoče tudi zaradi določenih emocionalnih in drugih postavk, ki so na delu. Pri temu vprašanju, recimo, nedavno tega, ko sem se udeležila enega takega seminarja na to vprašanje znotraj neke delavnice v okviru evropskih praks, se izkazuje kar nekaj novih problemov, s katerimi se ženske srečujemo. Vprašanje, ki zaradi neurejenih ali drugačnih razmer ali nezaupanja, kako reševati in usklajevati poklicno kariero, študijski kariero z materinstvom in z odločitvami pri, bom rekla, obnašanju znotraj zelo močnega moškega lobija. In statistike kažejo vznemirljive podatke, ki pravzaprav niso niti tako vznemirljivi, ampak so realni, da se zaradi tovrstnih problemov ženske vse težje odločajo za materinstvo v času kot nekoč, da se rodnost premika v kasnejše ali pa sredi 30-ih let in da se zaradi tega tudi določene ovire celo povečujejo ne pa zmanjšujejo. Skratka, svet se je odločil za številne ukrepe, kako naj bi bila zastopanost, pa ne samo v političnem, ampak nasploh v javnem življenju, čim bolj enakopravna. Teh ukrepov se ne smemo sramovati in jih podcenjevati, ampak jih moramo pravzaprav realno vzeti v ozir in tudi ne razumeti kot neka papirnata pravila, temveč kot ukrepe, ki lahko izboljšujejo zastopstvo žensk v družbenem življenju. Nekoč, pred desetimi leti se je Slovenija pobudi, ki je nastala v Ljubljani in da imamo festival Mesto žensk, po malo smejala. Danes je to eden najbolj uglednih festivalov, letošnji še sploh, ko se je v Sloveniji zbralo več kot 100 uglednih ustvarjalk in ne samo ustvarjalk, ampak tudi žensk, ki se ukvarjajo s teorijo in s prakso v širokem, ne samo izoliranem spektru življenja. Ukrepi segajo tudi po takih prijemih in orodjih, kot so kvote. Kvote, ko ljudje včasih slišijo za njih, se jim hočejo izogniti, češ da so to neke prisile, ki ustvarjajo morebiti neko novo diskriminacijo. Kvote so, recimo, če vzamem primer, volitev v Evropski parlament v Sloveniji leta 2004, izjemno pomemben ukrep. Dobili smo pravilno zastopanost ali pa boljša zastopanost, zagotovo brez tega ukrepa danes v Evropskem parlamentu ne bi imeli kar nekaj uglednih in zelo sposobnih žensk. Moški tega ne bi zagotovo dovolili, ker imate preveč mehanizmov, da nas potiskate v drugo vrsto, ženske pa imamo včasih premalo moči, da bi se temu uprle. Ukrepi so vezani tudi na druge načine, od strankarskih statutov do akcijskih programov, in moram reči, da povsod, kjer so bili zabeleženi, so rodili sadove. Je pa res, da so poti in čas, ki je za tovrstno osveščenost včasih na tem področju mnogo daljši, kot na kakšnem drugem, ko se z večjo buldožersko močjo uveljavijo kot tukaj, ko je odporov za to, da se določeni lobiji ohranijo, mnogo več kot drugje. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Školč. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Jerovšek. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Zagorac. [[Se odpovedujete.]] Besedo ima poslanka mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo. Nekaj splošnih ugotovitev o resoluciji sem že povedala, sedaj pa dovolite, da izrazi še svoje osebno mnenje, da ne rečem bojazen, v zvezi s to resolucijo. Vidim jo kot nasledek nekih za uresničevanje integracije načela enakih možnosti kolikor toliko dobrih gibanj. Bojim pa se, da se bo z vsakokratnim dveletnim periodičnim načrtom dobra slika in dobro zastavljena resolucija slabše uresničevala, pa bom povedala, kje vidim vzroke za to svojo bojazen. V javnih občilih je bilo mogoče prebrati za kar nekaj odpovedanih raziskav, ki sodijo v območje tako imenovanih ženskih študij ali pa območje zagotavljanja enakosti spolov. Kaže, da bomo nekatere dobro vpeljane postopke statističnega spremljanja posameznih področij družbenega življenja, tudi glede na spol, ki so se izkazale kot prava pot za iskanje ustreznih odgovorov na posamične ugotovljene probleme, da se bomo temu počasi odpovedali. Tudi iz enega od mnenj poslanske skupine je bilo slišati nekaj podobnega. Sama zato v prilogi k resoluciji, ki napoveduje ravno zbiranje kazalnikov, ki potem narekujejo ukrepe, vidim tisti del resolucije, ki je zame oprijemljivejši in zaradi katerega nisem prepričana, da je to samo še zbirka lepih misli, načel in ciljev. Sedaj dovolite, da se lotim nekega področja, o katerem poprej še nisem govorila, pa se mi tudi zdi, da ga je vredno omeniti zaradi tega, ker se zadnje časa pogosto srečujemo z objavljanjem prioritet zdajšnje koalicije. Če gledamo na prioriteto, ki se ji reče povečanje rodnosti s stališča varovanja zdravja, naj povem, kam merim. Poglejte, v tej resoluciji piše, da kakovostno in trajnostno zdravstveno varstvo temelji na prepoznavanju problemov in oblikovanju programov skrbi za zdravje ljudi, pri tem pa ima kategorija spola ključno vlogo. Marsikdaj ravno na področju zdravstva nimamo podatkov o tem, kakšna je pojavnost bolezni glede na spol, zaradi tega, ker preprosto te kategorije spola v raziskovanje ne vnašamo. Če govorimo o reproduktivnem zdravju ljudi, potem bi rada opozorila na to, da se kar skrije ali umakne podatek o visoki materalni umrljivosti na Slovenskem. Nekaj smo rekli včeraj s svojimi rožnatimi pentljami o raku. Jaz bi želela, da bi bilo tudi z ukrepi, s sredstvi zagotovljeno tisto ravnanje, ki bi zmanjšalo umrljivost žensk, zaradi raka na dojkah ali zaradi raka na materničnem vratu in ne nazadnje, oprostite, tudi umrljivost zaradi raka na prostati. Tako mislim, da so stvari dovolj zaskrbljujoče, da bi morali skrbeti tudi za neko področje, ki se zadnje čase utegne pokazati ali vse bolj v prihodnosti tudi kot problematično, to je vprašanje kontracepcije. V naši družbi radi govorimo o tem, da je treba zmanjšati število splavov. Pa pri tem ne povemo, da smo dosegli dobre rezultate pri zmanjšanju števila splavov še vedno pri mladih ženskah, pri dekletih tako rekoč. Da pa se število splavov kot visoka številka pojavlja pri ženskah z več otroki, pri starejših ženskah, zaradi tega, ker jim je kontracepcija težje dostopna. Včasih je bila kontracepcija brezplačna, zdaj se nova kontracepcijska sredstva ne znajdevajo več na seznamih brezplačnih zdravil. Tako je tukaj, oprostite, vprašanja dovolj. Upam, da bomo našli na ta vprašanja tudi ustrezne odgovore. Lotiti se nameravam še enega področja. To je področje socialne vključenosti. Stopnja tveganja revščine je pri ženskah višja, kot je pri moških. Posebej ogrožena skupina pri revščini so ženske nad 65. letom starosti, tiste, ki živijo v enočlanskem gospodinjstvu, tiste, ki torej nimajo socialne mreže, podporne socialne mreže. Ob tem si ne bomo kaj dosti pomagali s tem, da je pričakovana starost pri ženskah višja kot pri moških. Zaskrbljujoč je ta podatek, da je stopnja tveganja revščine tudi v enodružinskih, v enostarševskih družinah večja kot v drugih družinah. Mislim, da bomo morali v družbi premagati nekatere predsodke in na podlagi zbranih podatkov poiskati ustrezne ukrepe in ne kar vse povprek mahati s pavšalnim očitkom, da so enostarševske družine posledica preračunljivosti ljudi in da zaradi tega niso potrebne naše posebne skrbi. Mislim, da bi bilo treba ravno pri socialni vključenosti poskrbeti za posebne ukrepe, ki bi bili prilagojeni starosti in socialnemu položaju, pa tudi spolu posameznega ogroženega segmenta naše družbe. 442. Dovolite, da se za tretjo stvar še odločim v okviru te resolucije, to je vprašanje vključevanja žensk v trg dela. Nič novega ne bom povedala, če bom rekla, da je stopnja brezposelnosti med ženskami višja, kot je stopnja brezposelnosti med moškimi. Tudi nič novega ne bom povedala, če bom rekla, da je posebej visoka med mladimi ženskami in da so ženske izpostavljene posebnim oblikam šikaniranja, ko morajo podpisovati ali obljubljati, da se bodo odrekle materinstvu za tisti čas, ko dobijo zaposlitev. Ampak rada bi vas opozorila še na neko vse bolj pogosto izraženo mnenje, ki je po mojem v navzkrižju s cilji lizbonske strategije. Višja stopnja zaposljivosti žensk ne gre v korak z mnenji nekaterih, ki menijo, naj ženske pač opravijo doma več neplačanega dela, naj poskrbijo za družinske člane, ki so potrebni skrbi, pa najsi bodo to otroci ali pa starejši, in naj po tej plati prispevajo k zmanjšanju družinskih stroškov. Rada bi opozorila na to, da se radi zgledujemo tudi po Zahodu in iščemo izhod v zaposlitvi za nepolni delovni čas, v tujih dokumentih jo najdete pod "part-time" zaposlitvi. Na celi vrsti segmentov naše družbe sem že slišala priporočilo, naj se ženske raje odločajo za ta tip zaposlovanja, ker je bolj združljiv z njihovo poklicno in družinsko kariero. Ampak nečesa pa tisti, ki to tujo izkušnjo vpeljujejo ali skušajo vpeljati k nam, ne povedo: da ženske, ki so zaposlene za nepolni delovni čas na Zahodu, imajo več takih različnih zaposlitev, zato da dosežejo dohodek, ki pomeni boljše, varnejše, kakovostnejše življenje za celo družino. Nedavno tega sem bila na Islandiji, ki ima visoko razvito socialno mrežo, ki ima visoko razvito socialno solidarnost, ki ima celo vrsto mehanizmov, ki omogočajo tudi ženskam, da se bolje vključujejo ali da bolje združujejo družinsko in poklicno življenje, ampak tam delajo v povprečju 12 do 15 ur na dan in imajo več služb, zato da zdržijo stroške, razmeroma zelo visoke življenjske stroške. Tako da takrat, ko presajamo nekatere vzorce, bi prosila, da jih pogledamo natančno, da vidimo, kaj se za takimi vzorci skriva, in da šele potem ponudimo podobno rešitev tudi pri nas. Zato se mi zdi ta resolucija toliko pomembna, ker ravno na domačih analizah temelji, in prav bi bilo, da bi tako bilo tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala. Zadnji na seznamu prijavljenih razpravljalcev je poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Jaz bom pravzaprav ob koncu čisto kratka, saj sem več ali manj v predstavitvi stališča poslanske skupine povedala pravzaprav tisto, kar je vredno razmisleka in pomisleka ob obravnavi in seveda sprejemanju te resolucije. To pa je odnos vlade do tistega, kar je napisano v okviru resolucije, ki je, še enkrat poudarjam, resnično dobra in strokovno dobro pripravljena. In okrepila bom ta svoj dvom, ki sem ga izrekla, pravzaprav z dejstvi, ki izhajajo iz predloga proračuna za leto 2006. V okviru ministrstva za delo, družino in socialne zadeve se v okviru programa varstvo brezposelnih, slišali smo danes podatek, da je med brezposelnimi večina žensk. Sredstva se zmanjšujejo za slabo milijardo in pol tolarjev. Na področju se v okviru programa aktivne politike zaposlovanja na področju povečanja zaposljivosti sredstva sicer povečujejo, a vendar le za 100 milijonov tolarjev. Na področju programa socialne vključenosti se v podprogramu transferji posameznikom in gospodinjstvom sredstva zmanjšujejo. V podprogramu materinski domovi in zavetišča za otroke in ženske, žrtve nasilja se sicer sredstva zvišujejo, pa vendar materinski domovi in zavetišča za otroke in ženske, žrtve nasilja niso regionalno dobro razporejeni. Ministrstvo nima posluha, da bi se te zadeve bolj decentralistično uredile. In izvajanje programov socialnega varstva - zmanjšujejo se sredstva na postavki centrov za socialno delo, na področju interventnih služb z 20 in nekaj milijonov na 14 in nekaj milijonov. Na ministrstvu za oziroma na matičnem delovnem telesu sem s strani državne sekretarke na omenjenem ministrstvu dobila odgovor, pa ga bom še enkrat prebrala: "Ta resolucija je podlaga za nadaljnje spremembe v zakonodaji na področju ministrstva za delo, družino in socialne zadeve." Vlada pa v predlogu proračuna za leto 2006 ni zagotovila sredstev za izvajanje že začrtanih nalog. Kdaj bodo torej zagotovljena sredstva tudi za vse tiste naloge, ki jih s seboj prinaša in narekuje vladi nova resolucija, za obdobje 2005 do 2013, ki naj bi se torej začela izvajati že v letošnjem letu? Jaz sem prepričana oziroma upam in seveda v tem trenutku tudi apeliram na vse koalicijske poslance, ki so danes izrekali dvom oziroma upanje, da resolucija ne bo ostala zgolj črka na papirju, da ne bodo tako nemo dvigovali roke pri potrjevanju nesocialnih programov te vlade.
Hvala. Sprašujem direktorico urada vlade Republike Slovenije za enake možnosti, če želi odgovoriti na izpostavljena stališča ali pa mnenje v povezavi z resolucijo? Imate še na razpolago 10 minut. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Jaz bi se vam rada zahvalila za vašo izraženo splošno podporo resoluciji o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških in za vaša mnenja in pripombe. Kot ste že sami navedli, je zakonska ureditev na področju enakosti spolov v Sloveniji izredno dobra in se lahko s to zakonodajo pohvalimo pred marsikatero državo Evropske unije. Zavedamo se, da v praksi obstajajo problemi, na nekatere od njih ste tudi vi opozorili v svojih razpravah. In ravno razreševanju teh problemov, uresničevanje zakonodaje v praksi, je ta resolucija nacionalnega programa namenjena. Kot ste že sami opozorili v razpravi, je najpomembnejše, da se bodo ti ukrepi konkretizirali v praksi. Ker smo se tudi pripravljavci te resolucije tega zavedali, smo pač poiskali to rešitev, da se delajo dvoletni periodični načrti, ki dajo neko možnost refleksije, kako se je v preteklem dvoletnem obdobju ta resolucija v praksi uresničevala, kateri cilji in ukrepi so bili uresničeni, kateri pa še ne. In tudi to poročanje državnemu zboru je nek način pritiska, nek način možnosti, da tudi vi poveste svoje mnenje, v bistvu lahko tudi kritizirate in na nek način spodbudite vlado k še bolj učinkovitemu izvajanju tega nacionalnega programa. V zvezi z izraženimi dvomi, da naj bi ta nacionalni program ostal le črka na papirju, bi za zaključek povedala samo to, da me nekako navdaja optimizem, da bo vlada ta nacionalni program uresničevala tudi v praksi. Tukaj sta dve zadevi oziroma dve dejanji, ki na to kažeta, in sicer je vključitev vidika enakosti spolov vključen v predlog nacionalnega raziskovalnega in razvojnega programa. Zelo me pa veseli, da je v predlogu programa reform za doseganje ciljev lizbonske strategije v Sloveniji v ta dokument v bistvu na področju trga dela in enake možnosti vključen tekst iz tega nacionalnega programa; torej so povzeti ukrepi iz tega nacionalnega programa v tem strateškem dokumentu. Tukaj so nekatera dejanja, ki me kot direktorico vladnega urada za enake možnosti me navdajajo z optimizmom. Upam, da bomo s skupnimi močmi lahko naredili korak naprej na področju enakosti spolov. Hvala.
Ker določen čas za razpravo še ni potekel, preostala nam je ena ura in 4 minute, sprašujem, ali želi še kdo izmed poslank oziroma poslancev besedo do omenjene vsebine. Kolega Battelli, imate besedo, 5 minut.
Hvala, podpredsednik. Ne bom povedal nič novega, ampak morda bom prispeval k temu, da se vendarle podčrtajo določene stvari. Enakopravnost žensk je po mojem mnenju seveda eminentno politično in gospodarsko vprašanje. Če vendarle razumemo, da je enakopravnost na tem ključnem področju kot na vseh drugih področjih, ko govorimo o enakopravnosti, sposobnost upoštevanja razlik, potem rabimo politični dogovor o tem, da se država s tem ukvarja konstantno in zelo resno. Ta predlagana resolucija gotovo je korak v tej smeri in to ima posledično ključen vpliv tudi na demografsko vprašanje. In primer skandinavskih držav je v tem pogledu zelo pomemben in tudi jasen. Finska doživlja zelo dobro demografsko rast, s tem ko je dosegla gospodarske pogoje za to in s tem ko so družbene razmere na Finskem zelo umirjene. Tu gre tudi za določene kulturno-civilizacijske razlike, ampak vendar je produkt te umiritve ravno to, da se tam registrira demografsko rast in obenem tudi gospodarsko rast. To pomeni - kaj? -, da bi morali pri proračunih doseči najprej politično soglasje o tem, da je treba doseči določeno prerazporeditev sredstev za to, da se ti cilji dosežejo, v smeri doseganja optimalne, da tako rečem, družbene stabilnosti. Zdi se mi, da v zadnjih petnajstih letih, ko se resno ukvarjamo z vsem mogočim, razen s tem, da nismo dosegli najboljših rezultatov - moj vtis je, da je družba malo živčna. In potem rabimo torej že spet političen dogovor o tem, da se bogastvo razporedi na način, da je omogočeno ženskam, da imajo možnost napredovati v šolstvu, da so enako plačane kot moški, da imajo možnost enakopravno napredovati v karierah, tudi v politiki in tako naprej, in da imajo enako kot moški tudi možnost skrbeti za tisto sfero, ki zadeva družino. Tu bi se verjetno morali malo znebiti teh predsodkov med levico in desnico, da ti, ki skrbijo za družino, so desničarji, ti, ki skrbijo samo za individualne pravice žensk, so levičarji in tako naprej. Ne, gre za bolj kompleksno problematiko, o kateri bi bilo po mojem treba najti soglasje. Taka politika bi bila v prid vsem, obema spoloma, in bi končno omogočila tudi enakopravnost žensk. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem splošno razpravo o predlogu resolucije. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, bomo o resoluciji odločali v skladu s časovnim potekom seje zbora danes v okviru glasovanj, to je čez 30 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.45 uri. Do takrat hvala!
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Nadaljevali bomo 10. sejo državnega zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo svoje glasovalne naprave. Glede na to, da ne vidim nobene pritožbe glede glasovalnih naprav, lahko pričnemo z glasovanji. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda - obravnavo 10. rednega letnega poročila varuha človekovih pravic za leto 2004. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k predlogu priporočil. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupina Socialnih demokratov k 1. poglavju. Poslanec Potrč, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ker nas je bilo ob razpravi o varuhovem poročilu manj, si bom dovolil in bom [[...]]
Kolega Potrč, dovolite, prosim. Mir v dvorani! Poslanec Rop, poslanec Lahovnik, prosim, da zasedeta svoji mesti.
[[...]]in bom k nekaterim, ne vsem, dopolnilom obrazložil svoj glas. Predlagam, da se 1. poglavje dopolni z opozorilom, naj vlada v skladu z lastnimi sklepi in poročili, ki jih je navedla tudi v odzivnem poročilu na varuhovo poročilo, in glede na obveznosti iz pristojnih mednarodnih organizacij, pričenja razmišljati o tem, kako pripraviti predlog za postopno urejanje položaja in pravic državljanov Republike Slovenije, pripadnikov narodov nekdanje Jugoslavije, upoštevaje ugotovitve domačih in mednarodnih institucij.
Kolega Potrč, dovolite, da vas še enkrat prekinem [[čas vam bomo podaljšali]] . Predstavnike Slovenske ljudske stranke, Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije prosim, da prekinejo z debato. Če boste še nadaljevali, bom sejo prekinil za nadaljnjih 45 minut. Odločitev je vaša. Kolega Potrč, lahko prekoračite čas. Izvolite.
Hvala lepa. Zdaj vse na novo [[...]] [[smeh]] , ker me nihče ni poslušal. Toliko ste pač, kolegice in kolegi, prijazni do tistih, ki govorijo. Povem še enkrat, če želimo spoštovati mednarodne obveznosti, ki smo jih sprejeli, in lastne sklepe vlade, potem boste podprli tudi predlog sklepa, da naj vlada pripravi predlog za postopno urejanje položaja in pravic državljanov Republike Slovenije, pripadnikov nekdanje Jugoslavije. Predlagam najbolj blag možen sklep, ki zahteva proučitev tega vprašanja. Vem, da je to politično še kako občutljivo vprašanje, vem, da ga je treba urejati v soglasju tudi z javnim mnenjem v Sloveniji, toda mižati pred njim najbrž ni pametno, ker slej ko prej se bomo soočili in čim bolj se na to pripravimo, tem lažje nam bo. Hvala.
Hvala vam. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 37. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. poglavju. Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Glede na prvo glasovanje bom obrazložil glas pri vsaki točki. To je samo formalna dopolnitev obveznosti, ki jih imata vlada in državni zbor do izpolnjevanja odločitev ustavnega sodišča. Februarja bo potekel tudi rok, v katerem mora državni zbor sprejeti zakon, ki bo uredil vprašanje posebej predhodnega zakonodajnega referenduma, ki bo sicer razveljavljen, in prav je, da se vsi tega zavedamo, ne glede na to, kakšna mnenja smo doslej imeli kdaj pa kdaj, kadar smo takšno ali druge referendume razpisovali. Mislim, da je opozorilo na to obveznost, ki jo lahko uredi samo vlada in jo predlaga državnemu zboru v sprejetje, utemeljena. Če ne bo predlog vlade v zelo kratkem času pripravljen in predložen, do začetka februarja, ko poteče rok, obveznosti ne bomo mogli izpolniti. Hvala.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 39. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 5. poglavju. Poslanec Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Ko smo v razpravi o poročilu varuha in ob priporočilih razpravljali o vprašanju urejanja nekaterih stanovanjskih problemov, je predstavnik vlade povedal, da vlada že proučuje potrebo, da se najdejo ustrezne dopolnitve reševanja stanovanjskih vprašanj tako najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih kot tudi bivših hišnikov. Ali in na kakšen način bo to urejeno, bo odvisno od možnosti, ki jih bo imela vlada, zato na tej točki predlagamo samo proučitev in pričakujemo, da če že ne politične, bodo vsaj socialne teme tiste, ki vam bodo dale razmišljati, da ne glasujete samo zato, ker ste koalicija, drugače, kot je v skladu s predlogi vlade. Hvala.
Hvala. Poslanka Širca, se odpovedujete? Potem prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 14. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov za novo 5.a poglavje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 40. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 7. poglavju. Gospod Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Pravočasno sem dvignil roko. Po vsebini mislim, da je to najpomembnejši predlog sklepa za sicer res ne veliko, vendar skupino državljank in državljanov Slovenije, ki je desetletja v izjemno težkem materialnem položaju. Gre za tiste, ki so pridobili pokojnino na račun delovne dobe ali v drugih delih bivše Jugoslavije pred 25. julijem 1991, ali tiste, ki so sicer delali v Sloveniji v glavnem v pokrajinah naših ob južni meji, pa so sedeži firm bili v drugih delih Jugoslavije. Pokojnina, ki jo dobivajo iz teh republik, sedanjih držav, je bistveno nižja od naše in nekajkrat so o tem zahtevali ustrezno ureditev, nekajkrat so o tem razpravljala tudi ustrezna delovna telesa v državnem zboru, zadnjič pred približno mesecem dni, pred približno mesecem dni odbor za delo, družino in socialne zadeve in predlog sklepa je po vsebini takšen, kot ga je odbor tudi sprejel. Pričakujem zato, ker ga je odbor sprejel soglasno, da ga bo podprl tudi državni zbor. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Potrč, prosim da boste moje naslednje besede vzeli dobronamerno, jaz sem vas že zadnjič opozoril za vaš zvok telefona, prav tako vas tudi danes seznanjam, da vaš telefon pod funkcijo C omogoča, da se oglaša z vibracijami. Prosim, da to uporabljate. Hvala. Besedo ima poslanec Battelli. Izvolite.
Jaz sem glasoval za vse te predloge, razen enega, kjer sem se vzdržal. Poglejte, jaz se opravičujem, ampak moja izkušnja je taka, da sem bil zraven, pač ko je Slovenija postajala samostojna, demokratična republika, samostojna država. Zdi se mi, da po petnajstih letih bi lahko te stvari vendarle uredili. Moja praksa je, da v poslanski pisarni imam največ obiskovalcev, ki se ukvarjajo s takimi težavami. In vendarle se mi zdi, da en resen - marsikaj je bilo storjenega, jaz ne negiram, ampak vendarle dokončna rešitev teh vprašanj bi - pravična - vendarle, pravična, bi vendarle nas razbremenila neke dediščine in nekega dolga, resničnega do teh ljudi, ki jih sodobna, gospodarsko zadosti močna država lahko reši. In zaradi tega bom glasoval tudi za ta predlog.
K besedi vabim poslanca Vebra.
Hvala. Torej dopolnilo bom podprl, ker resnično življenjske izkušnje, sploh ob meji, kažejo na to, da je bilo veliko ljudi zaposlenih predvsem v delovno intenzivnih panogah in tudi sicer so danes pokojnine skromne, tudi zaradi tega, če pa se potem k temu prišteje še to, da se ne izenačijo z vsemi tistimi, ki so delali, recimo, vso delovno dobo na območju današnje samostojne države Slovenije, seveda se te razlike še povečujejo. In ker tudi sicer življenje ob meji ob vzpostavitvi schengenskih standardov postaja še zahtevnejše, resnično si želim, da bi te rešitve čim prej zaživele in zato bom to dopolnilo z veseljem podprl. Hvala.
Hvala. Mi prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslanki in poslancev. Za je glasovalo 40, proti 20. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu poročila k 10. rednemu letnemu poročilu varuha človekovih pravic za leto 2004 v celoti. O predlogu priporočil. Gospa Širca, izvolite.
V današnjem razgovoru, spoštovani, smo danes v Liberalni demokraciji pojasnili, da priporočila, kot so bila predlagana s strani matičnega delovnega telesa, bomo podprli. Tudi diskusija, ki je bila danes na to temo v državnem zboru, je bila kvalitetna, čeprav vemo, da poročila varuha človekovih pravic gre večkrat v nos, kajti vedno, ko nekdo dregne v simptom, se zgane - kot je bilo danes že rečeno - več kot samo zavest, temveč zgane se tudi podzavest. Rekli smo, da se pri obravnavi poročila varuha človekovih pravic mora zganiti tudi vest. Ampak 18. priporočilo, ki sega v poglavje upravne zadeve, je za Liberalno demokracijo sporno. Mi smo v okviru diskusije že pred državnozborsko obravnavo predlagali drugačno priporočilo, priporočilo, ki bi vlado in notranje ministrstvo zavezalo k temu, da bi pripravilo predlog zakona o tako imenovanih izbrisanih, ki bi bil skladen z odločbo ustavnega sodišča. Priporočilo, ki ga je koalicija izglasovala, je drugačno, bistveno drugačno, govori o tem, da naj bi rešitev šla v smeri ustavnega zakona in to priporočilo 18 je za Liberalno demokracijo sporno. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Zagorac v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo predsedujoči.
V imenu poslanske skupine?
Ja. Hvala. V Slovenski nacionalni stranki poročila varuha človekovih pravic ne bomo podprli. Razlogov za to je več. Po našem prepričanju gre za površno poročilo, ki je rezultat nedela. To je vsekakor zelo dober razlog in vsi tisti, ki ste poročilo prebrali in ga celo primerjali s poročilom za leto 2003, boste videli, da varuh, kljub temu, da njegov urad prejema pol milijarde slovenskih tolarjev davkoplačevalskega denarja za svoje delovanje, ni naredil nič drugega, kot prekopiral in zamenjal letnice pa mogoče popravil celo nekatere statistične podatke. Tisti, ki ste pa to poročilo pogledali zelo dobro, ste pa videli, da je v nekaterih stavkih celo to pozabil narediti. Naslednji razlog za nas, zakaj bomo glasovali priti temu poročilu, je vsekakor sporno politično udejstvovanje varuha človekovih pravic, ki bi po našem prepričanju moral apolitična oseba, ne pa oseba, ki komentira vsak vložen zakon bodisi s strani opozicije bodisi s strani vlade in mu dodaja svojo politično noto. Vemo tudi, katera stranka v tem državnem zboru je varuhu blizu, in prav čudno in zanimivo je, da ko pa ta stranka predlaga kakšen amandma, pa od varuha nobenega komentarja oziroma je ta komentar zelo skop. In pa tretja zelo pomembna zadeva, ki dokazuje, da se varuh dejansko ni poglobil v stvari, o katerih je danes tukaj govoril, je tudi to, da je iz poročilo izostalo spolno nasilje. Se pravi, po njegovem prepričanju spolnega nasilja v Republiki Sloveniji ni, tako ne nad ženskami kot tudi ne nad mladoletnimi osebami. To je nedopustno. Vsi statistični kazalci ministrstva za notranje zadeve kažejo na to, da spolno nasilje nad mladoletnimi osebami narašča, iz dneva v dan narašča. V poročilu varuha človekovih pravic o tem ni niti besede! Kot sem že dejal, v Slovenski nacionalni stranki takega poročila ne moremo podpreti.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 8. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da so priporočila v celoti sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Državni zbor nadaljuje s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Kolega Sajovic, izvolite.
Hvala lepa.
Kolega Sajovic, samo vi in le vi imate besedo.
Bom obrazložil v svojem imenu najprej. Na področju šolstva, kjer je neka osnovna naloga tega, opismenjevanje, smo v zadnjem času pri imenovanju ravnateljev in vodstvenih delavcev naleteli na resne težave, kajti, če je barka brez krmarja, težko pluje v pravo smer. Zato bom kot poslanec Liberalne demokracije Slovenije nasprotoval in glasoval proti sklepu matičnega delovnega telesa, kajti mnenja smo, da ministrstvo v tem trenutku ne zmore dovolj moči za samoomejevanje in se bolj kot k načelu, "važno, da je pismen," zateka k načelu; "važno, da je naš". Kriteriji niso jasni, niso pregledni. Naša izboljšava zakonov pa rešuje številna področja in številne težave na tem področju in ne nazadnje podpira mnenje staršev, mnenje ustanoviteljev in mnenje pedagoškega zbora. Ni prav, da se minister postavlja nad vsa ta mnenja.
Besedo ima kolega Moge v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! V Liberalni demokraciji Slovenije smo z zanimanjem spremljali prva imenovanja ravnateljev novega ministra, kajti v javnosti so sprožale ogorčenja. Naj povem samo dva primera. Kolegica iz severovzhodne Slovenije, ki je bila kandidatka za ravnateljico, je izpolnjevala popolnoma vse pogoje. Nato sta dva strankarska kolega pisala ministru, da je na šoli vse narobe. On je poslal na to šolo potem inšpekcijo in preden je inšpekcija končala, ji je zavrnil soglasje za ravnateljico, inšpekcija je pa ugotovila, da je bilo vse v najlepšem redu. Druga stvar, kjer se je dolga roka politike vmešala v imenovanje ravnateljev in je bil to tudi prvovrsten političen dogodek, je bilo pa sigurno takrat, ko minister ni dal soglasja vodji ravnateljev, gospodu Račiču, čeprav je tudi izpolnjeval vse pogoje in je imel vse več imenovanj [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Ali lahko govorim?
Izvolite, samo vi imate besedo.
Ja, mislim, da sem v pevskem zboru, ker se vsi oglašajo. Ni dal soglasja. Zato smo v Liberalni demokraciji predlagali, da se o imenovanju ravnateljev pogovorimo na odboru za kulturo, šolstvi, mladino in šport, ampak tam smo bili zavrnjeni. Zahtevali smo izredno sejo in po nekem času to izredno sejo tudi dobili, vendar tudi na tej izredni seji, ko smo sprejemali sklepe in ko smo dokazovali in dokazali, da tu sistem ne deluje, in dobili zagotovila, da bo ta stvar urejena, ta stvar ni bila urejena. Potem smo vložili zakon in kljub temu, ko smo vložili zakon, pozvali vse, da pristopijo k podpisu tega zakona, smo pač dobili somišljenike samo v delu opozicije. Rad bi rekel naslednje, da ste na odboru na strani koalicijskih strank z ošabnostjo zavrnili ta zakon, kajti nobena izmed karakteristik, ki ste jih pripisali iz zakona, ni vzdržala, kar smo tudi dokazovali. Mislim, da ministru, ki ima prek 200 zaposlenih in ni uspel zakona napisati in tudi ni uspel vložiti vsaj enega amandmaja na ta zakon, verjetno ni lahko v tej službi, kajti če bo tako nadaljeval, se mu lahko tudi v bližnji prihodnosti obeta kakšna interpelacija. Vendar mislim, da zato da v Sloveniji povečamo blaginjo, šolski sistem je eden največjih, in da ravnateljem brez strahu dopustimo možnost, da gredo kandidirat za ravnatelje, vas prosim, kar bomo tudi mi naredili, da glasujete proti sklepu. Hvala lepa.
Hvala. Preden nadaljujemo z obrazložitvami glasov, vprašam, ali želita kolegica Žgajnerjeva in gospa Potrata besedo v imenu poslanske skupine? Besedo ima poslanska kolegica Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Dovolite mi, da se navežem na govornika pred menoj. Ob začetku mandata nove vlade smo bili namreč priče številnim spolitiziranim odločitvam ob dejansko neimenovanih ravnateljicah in ravnateljih. Naj spomnim. Osnovna šola Beltinci, Osnovna šola Muta, Zavod za slepo in slabovidno mladino, Osnovna šola Majde Vrhovnik. Na nekorektno ravnanje ministra Zvera v omenjenih primerih pa so opozarjali tudi v sindikatu vzgoje in izobraževanja ter v združenju ravnateljev osnovnih in srednjih šol oziroma vrtcev. Cilj predlaganih rešitev zakona, ki ga imamo danes na klopi - gre zgolj za eno spremembo, pa vendar pomembno spremembo - je omejiti možnost netransparentnosti, politične motiviranosti ali druge osebne kaprice, kar je dejansko zapisano tudi v predlogu zakona, pri ministrovi odločitvi, ali bo kandidatu izdal soglasje k imenovanju ali ne. Bili smo priča političnim odločitvam. Vlada je dala sicer negativno mnenje k predlogu zakona, pa vendar je obrazložitev sila smešna in - oprostite, ampak na podlagi prej omenjenih štirih primerov - niti slučajno ne drži. In veste, vlada je obljubila tudi, da bo pripravila svoj predlog zakona. Pa kdo sploh še verjame vladi na takšne zadeve! Vlada je, recimo, obljubila tudi, da bo pripravila svoj predlog zakona v primeru zakona o veterinarstvu. Do konca marca leta 2003 naj bi to storila oziroma 2005, se opravičujem. Pa tega do danes, ko se piše oktober 2005, ni uspela storiti. Ne nazadnje gre za javno šolstvo in v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da mora biti slednje neodvisno od vsakokratne politične oblasti oziroma volje. Sklepa matičnega delovnega telesa, ki je negativen, ne bomo podprli.
Hvala. Besedo ima poslanka Potrata.
Hvala. Zakon, o katerem se je matično delovno telo izreklo, da ni primerna podlaga za nadaljnji postopek, doživlja podobno usodo kot zakon, ki smo ga tudi opozicijski poslanci predlagali in zavrnili na prejšnji seji koalicijski poslanci. Tistemu je bilo očitano, da gre v pravo smer, ampak da je treba čakati na celovite rešitve. Temu je očitano, da je nekonsistenten in da ni dovolj domišljena rešitev. Ne zadnjič ne danes zadeva ne prenese tehtne presoje, najhuje od vsega pa je, da nekateri pri iskanju argumentov za zavračanje tega zakona brezsramno spreminjajo dejstva. Ko govorijo o tem, da bo izločeno mnenje lokalne skupnosti zavajajo zaradi tega, ker sprememba 53. člena v ničemer ne zmanjšuje vloge kateregakoli do sedaj v odločanje o imenovanju ravnateljice ali ravnateljev javnega segmenta. Res pa je, da pomeni samoomejitev ministra v tej točki, da mora minister upoštevati pozitivno mnenje učiteljskega zbora, da mora večina članic in članov učiteljskega zbora se izreči pozitivno o predlaganem kandidatu. S temi sodelavci bo moral ravnatelj ali ravnateljica delati in pravimo, da dobra šola stoji in pada na učiteljih. Kaj pomeni dobro sodelovanje med učitelji in ravnatelji, pa vsak, ki je kdaj v šoli deloval, ve. Zato se mi zdi popolnoma nesprejemljivo in neskladno s siceršnjim zagotavljanjem koalicije, koliko ji je do transparentnosti, ko sedaj zavrača nek predlog, ki v imenovanje ravnateljev in ravnateljic vnaša večjo jasnost, ali če hočete transparentnost. Pričakujem, torej, da boste glasovali proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa.
Hvala. Kolega Kangler, prosim vas, če se umirite. Besedo ima, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Nove Slovenije, poslanec Kokalj.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije bo podprla predlog sklepa, ki ga je predlagal matični odbor, razlogi so bili že našteti prej. Vsekakor pa je treba obrazložiti okoliščine predloga, ki ga je podal gospod Gaber, ki je bil prejšnji minister in v času katerega se je pravzaprav zakonodaja, takšna kot je, sprejemala. Vemo, da je bil v skladu s proceduro in pod taktirko Liberalne demokracije sprejet zakon, ki je osnovno šolo zaprl praktično v hermetično politično institucijo, v kateri v bistvenih vsebinah pravzaprav ne morejo vplivati ne ustanovitelj, to je lokalna skupnost, in ne starši. Lahko vplivajo samo posredno na področju nadstandarda, na samo vsebino pa praktično ne morejo. In glede na to, da je sedanji predlog gospoda Gabra verjetno - seveda, sedaj reševanje takšne situacije, ko se je politična opcija zamenjala, gre pa v popolnoma napačno smer, in sicer v skladu s tem predlogom bi pravzaprav odločali o tem, kdo bo vodil neko izvajalsko organizacijo - izvajalci sami, se pravi učitelji. To absolutno ni sprejemljivo, to je unikat, že sedaj je unikat, da o tem odloča minister, lokalna skupnost, ki je formalni ustanovitelj zavodov, pa lahko da samo svoje mnenje. V prihodnosti pričakujem, da se bo ta stvar normalizirala v to smer, da bo tisti, ki je ustanovitelj zavoda, in tisti, ki nosi vse odgovornosti zavarovanja zavoda, tudi imel ključno besedo pri imenovanju vodstvenega kadra, predvsem ravnatelja, hkrati pa, da bomo imeli tudi starši bistveno večjo vlogo in se bo razmerje tudi v svetih zavodov spremenilo v korist tistih, kot sem rekel, predstavnikov ustanoviteljev in predstavnikov staršev. Sedaj vemo, da je ta zadeva narejena tako, da skoraj do polovice pridejo predstavniki izvajalcev, to so učitelji, kar se mi pa zdi za izvajanje namena in poslanstva, ki ga ima nek zavod, popolnoma nesprejemljivo. Kot sem rekel, predlog gospoda Gabra gre popolnoma v napačno smer in poskuša kupovati politični točke pri kadru, ki se mu glede na demografsko sliko verjetno marsikomu tudi iztekajo službena obveznost počasi, in mislim, da je to zelo demagoški pristop, ki bi zelo slabo vplival, če bi bil sprejet, na nadaljnji razvoj šolstva.
Hvala. S tem smo zaključili z obrazložitvijo glasov poslanskih skupin. Prehajamo na obrazložitev glasu poslank in poslancev. Besedo ima kolega Gulič.
Cenjene kolegice, cenjeni kolegi, spoštovani predsedujoči! Dovolite mi, da vam v obrazložitvi svojega glasu povem, kaj so govorili ravnatelji in ravnateljice, tudi tisti, ki se jih ta zakon v resnici dotika, in sicer v pogovoru z gospodom ministrom. Namreč 29. kimavca letos je imel republiški odbor, to je 18 ravnateljev, sestanek z ministrom. In tam je bilo takole. To je iz zapisnika: "Večina ravnateljev s svojih področij je sprejela sistem sedanjega imenovanja kot optimalen. To pomeni, da sedanji sistem imenovanja večina ravnateljev podpira, le z dodatkom, da mora minister neimenovanje obrazložiti in da se ne veča politična moč pri imenovanjih na lokalni ravni." To so predstavili tudi ministru, ki jim je posredoval svoje mnenje. Njegovo mnenje pa je bilo, da bi rad zmanjšal moč, močan vpliv ministra. Se pravi, rad bi zmanjšal svoj vpliv, kot je dajanje soglasij, hkrati pa bi želel uravnoteženo sestavo sveta. Mislim, da je ta želja vredna upoštevanja in da je podano mnenje ravnateljev zadosten razlog, da glasujete proti sklepu matičnega delovnega telesa in glasujete za predlog zakona, ki domišljeno rešuje zagato, ki nastaja seveda gospodu ministru ob imenovanju ravnateljev in ravnateljic. Zato, ker bi rad upošteval tudi njegovo mnenje, bom glasoval proti predlogu matičnega delovnega telesa.
Hvala. Besedo ima poslanka Bebler.
Hvala, gospod predsednik. Če me nagovorite, se reče poslanka Beblerjeva.
Imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Torej želim poudariti, da bom glasovala proti predlogu matičnega delovnega telesa. In verjamem tudi, gospod Jerovšek, da je sistem imenovanja ravnateljev, ki je deloval dobro desetletje in je funkcioniral pod različnimi ministri in ministricami, dober. Naš predlog zakona pa ga dopolnjuje na tisti točki, na kateri je spodrsnilo sedanjemu ministru, na točki, ko je izrabil svojo diskrecijsko pravico in ravnatelje in ravnateljice imenoval oziroma neimenoval po kriteriju politične kompatibilnosti in po kriterijih, ki ne smejo biti kriteriji za izbiro tako pomembnih ljudi, kot so ravnatelji oziroma ravnateljice. Predlog zakona, ki je pred nami, predstavlja domišljeno samoomejitev oblasti, jemlje breme z ramen ministra in bolj jasno določa proceduro. Tudi sama naivno verjamem in upam, da si tega sedanji minister želi. Zato bom glasovala proti predlogu matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Gantar.
Hvala, gospod podpredsednik. Tudi jaz bom glasoval proti sklepu matičnega delovnega telesa. In seveda, malo naivno pozivam tudi koalicijo, poslance koalicije, da glasujejo tudi proti. Sam seveda mislim, da je ta zakon nastal iz nuje. In predvsem zaradi tega, ker nekatere ministre, v tem primeru ministra Zvera, tu vidimo iz vse te zgodbe o direktorjih oziroma ravnateljih in ravnateljicah osnovnih šol, ga je zanesel preprosto občutek moči, kot ministra. In očitno se ne zna omejiti in misli, da lahko v zadnji instanci počenja, karkoli hoče in kakorkoli hoče. Zato mislim, da ga je treba omejiti, če se ne zna omejiti sam, in predvsem zato, da tega, kar počenja, na koncu koncev ne boste plačali vi sami. In to morate imeti tudi v mislih, da vse te stvari gredo tudi na vaš rovaš, ne samo na rovaš ministra Zvera. Hkrati tudi mislim to, da z zavrnitvijo tega sklepa tudi afirmiramo šolo in šolstvo kot tisto razsvetljensko institucijo, v svoji osnovni razsvetljensko institucijo, ki jo ta družba še vedno rabi in jo bo še vedno rabila. Ne moremo si privoščiti tega, kar bi nekateri radi mislili, da bi pravzaprav programe v šolah podrejali lokalni skupnosti in prav lahko bi prišlo do tega, da bi v kakšni lokalni skupnosti nauk o evoluciji zamenjali s kakšnih drugim naukom, s kakšnim kreacionizmom. Mi moramo imeti tisto šolstvo na tisti stopnji vedenja in vednosti, ki si jo današnji svet lahko privošči in jo ima. Ni popolna, vendar ni slepo zaupanje v vse, v kar nekdo veruje tako ali drugače. Hvala lepa.
Hvala vam. Do sedaj zadnja prijavljena k obrazložitvi glasu je poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Včasih imam občutek, da kolegi in kolegice nenatančno berejo tekstov, ki so vloženi, ali pa nočejo natančno brati, zato še enkrat ponovim, da govoriti o tem, da ta zakon pomeni ekskomunikacijo lokalnih skupnosti in staršev, je, milo rečeno, netočno in neresnično. Struktura sveta, kot je predlagana ostaja takšna, kot je bila. To se pravi, trije starši, trije predstavniki lokalne skupnost in pet predstavnikov oziroma predstavnic učiteljic. Ampak imamo sistem, ki je partnerski, in bi bilo zelo nespametno, če bi ga spreminjali oziroma porušili, čeprav je povsem jasno - in tukaj poglejmo resnici v oči - kaj je vaša intenca pri tem, ko sesuvate ta zakon; in to intenca na dolgi rok. Intenca je pač povečati moč lokalnih skupnosti in na ta način skozi vse mehanizme doseči to, da se bo lokalno nastavljalo ravnatelje in ravnateljice in se jih discipliniralo. To ni prvič in vemo, da je zgodba v preteklosti že funkcionirala tudi na ta način. Seveda bom glasovala proti sklepu odbora.
Hvala. Besedo ima Pavle Rupar. Besedo ima Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi v svoji obrazložitvi glasu rad povedal, da je sprememba zakona vložena po desetletnem obdobju, ko so bila pravila med vsemi kandidacijskimi postopki jasna. To je prva ugotovitev. Druga ugotovitev je dejstvo, kakšno je odločanje. Bilo je povedano, kakšna je sestava sveta in kakšno je razmerje: 5 - 3 - 3. In učiteljski zbor mora dobiti v svojem mnenju podporo vsaj še enega;ali iz lokalne skupnosti ali od staršev. Rad bi povedal izkušnjo, kajti bil sem v obeh vlogah, ko sem bil v fazi ocenjevanja in ko sem bil sam kandidat. Ko se odločaš za kandidaturo in se odločiš za postopek, potem prav gotovo veš, da je treba ob vseh strokovnih sposobnostih, ob izkušnjah delovne prakse, ob dodatnem strokovnem izpopolnjevanju, kajti to vse so zahteve, predstaviti tudi vizijo. In vizijo šole predstavljaš kolektivu, predstavljaš jo tudi lokalni skupnosti, predstavljaš jo tudi staršem, predstavljaš jo ne nazadnje lahko tudi šolski skupnosti učencev. In preživeti vse to in zavedanje kandidata, ko se spusti v ta postopek, pomeni odločitev, da lahko na koncu dobiš pozitivna mnenja. In po mojem je pravica vsakega, ki na vsej tej težko poti dobi pozitivno mnenje vseh teh in dobi podporo na svetu, si zasluži, da bo na koncu dobil tudi, če bo zavrnjen, pri končnem mnenju, pri mnenju ministra, to obrazložitev. Zato je vpliv tega zakona lahko samo pozitiven oziroma te spremembe samo pozitivne in se seveda nikakor ne bi mogel strinjati, da bi, recimo, taka sprememba lahko imela negativ vpliv na šolstvo. Seveda bom zato proti sklepom matičnega delovnega telesa.
Glasujemo. Kolega Pavle Rupar, umirite se! Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 26. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. Kolega Pavle Rupar, drugič vas opozarjam, umirite se! Ne dam vam besede. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točki dnevnega reda - z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov - skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, k tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo o zakonu. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 1. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških 2005-2013. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o resoluciji. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucija neusklajena. Poslanka Širca, izvolite.
V imenu poslanske skupine. Seveda, resolucijo bomo podprli. Mislimo, da je kvalitetna in zavezujoča, in da bo imela in kazala posledice. Vendar naj povem, vsi imamo enake možnosti. Ene skupine so bolj privilegirane vedno, druge manj. Razlike med manjšino in večino se v vsaki demokraciji morajo zmanjševati in odpravljati. A kako zmanjševati razlike, če se ne odpravljajo predsodki in če se ne odpravljajo nestrpnosti. [[...]] [[Nemir v dvorani.]] [[...]]Ob današnji obravnavi resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti [[...]]
Mir v dvorani. Besedo ima izključno poslanka Širca. Prosim, izvolite, nadaljujte.
[[...]]Ob obravnavi programa resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti je bilo tudi nekaj nestrpnosti. Iz svoje bližine sem med nastopom kolegice Majde Potrata, ki je imela pronicljiv in analitičen prispevek v razpravi, slišala namige, da gre za potrato časa, in tudi izjave, naj bo tiho, saj je zmešana. Bile so izrečene ženski in bile so izrečene na mestu, ko smo obravnavali resolucijo o nacionalnem programu za enake možnosti, ki se je ukvarjala tudi in se ukvarja tudi z odpravo vsake nestrpnosti med spoloma. Danes smo večkrat slišali, da papir prenese marsikaj in da prakse so različne in običajno tudi drugačne. Če se v teh prostorih, v prostorih državnega zbora, ne bodo izkazovale pozitivne prakse razlikovanja in izvajanja in izrekanja v nestrpnem dialogu, potem je res: papir prenese marsikaj.
Gospa Širca, hvala. Kolega Jerovšek, vi nimate besede. Jaz kot predsedujoči v tistem momentu, če se je to zgodilo pod mojim vodenjem, tega nisem opazil, resnično ne. Besedo pa ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Poslanska skupina Socialnih demokratov je s svojimi nastopi ob obravnavi resolucije o nacionalnem programu uresničevanja politike enakih možnosti povedala svoje stališče do tega dokumenta dovolj jasno in tudi dovolj vsebinsko izčrpno, dovolite pa, da pred glasovanjem še enkrat povem stališče naše poslanske skupine do tega dokumenta. Resolucija je pomemben strateški dokument, je rezultat analitičnega dela številnih strokovnjakov in strokovnjakinj. V pripravo tega dokumenta so bile vključene tako vladne moči, da rečem, kot tudi nevladne organizacije in številni posamezniki in posameznice, strokovnjaki za posamezna področja. Zato si je obetati, da bo ta resolucija v času med leti 2005 in 2013 uspela uresničiti vsaj kakšnega od zastavljenih ciljev, če bomo zmogli tisto, kar so nekateri narodi pred nami že zmogli, da se po stopnji uravnotežene zastopanost žensk in moških v javnem življenju meri stopnja demokracije. Danes smo razpravljali o poročilu varuha človekovih pravic. Človekove pravice so v svojem izvoru pravzaprav pravice žensk. In znova moram reči, da bi si bilo želeti, da bi bila stopnja strpnosti in spoštljivega odnosa med spoloma, med generacijami med poklici večja, kot jo je mogoče v praksi zaznati. In želeti si je samo še to, da bodo periodični načrti, ki bodo izhajali iz načelnih opredelitev v resoluciji uresničevali dobro zastavljeno delo. In če bomo to resolucijo, uresničevali, ne bodo pridobili samo tisti, ki imajo v rokah vzvode odločanja, ampak bodo pridobili tudi tisti, za katere v tem državnem zboru odločamo. Hvala.
Hvala vam. Gospod Grims, imate besedo.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Glasoval bom za resolucijo. Dodaten razlog, zakaj bom glasoval za, je dejstvo, da živim v državi, v kateri lahko zelo znan funkcionar izreče besede, ko govori o žrtvah množičnega morilca, da je bil dim, ki se je valil iz njegove peči, bil to, oprostite izrazu, "pičkin dim". To je dobeseden citat tega znanega funkcionarja, ki je nepojmljivo seksističen, grob, nasilen [[...]]In ne boste verjeli, ne samo, da se temu funkcionarju ni prav nič zgodilo, cel kup politikov, cel kup ljudi na različnih področjih javnega življenja se je čutilo dolžne, da so tega človeka potem branili, da so to izjavo zagovarjali. Zato se sam sprašujem, kam je izginila strpnost v tej državi, da se lahko kaj takega dogaja. Ne zato, ker se nekomu nekaj zareče, ampak zato, ker se čuti cel kup ljudi potem poklicanih, da takega človeka branijo in javno zagovarjajo. To pa je nenavadno. Ta izjava je tako nepojmljiva, da je edina, ki ji najdem par, po spominu, takole na hitro, tista, da so razmere v Sloveniji primerljive z nacistično Nemčijo, in jih izreče neka oseba, takrat v zvezi z izbrisanimi, ko se je na RTV Slovenija vrtel spot z gospodom Aksentijevićem v glavni vlogi, in to na stroške nas, plačnikov RTV prispevka, ker je šlo za brezplačno objavo. V tej državi živimo in edino, kar lahko storimo v tem trenutku, je, da glasujemo za to resolucijo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O USTANOVITVI EVROPSKEGA UNIVERZITETNEGA INŠTITUTA, KOT JE BILA SPREMENJENA S KONVENCIJO O SPREMEMBI IZ LETA 1992. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval šest predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo, predlog sklepa o imenovanju člana Statističnega sveta Republike Slovenije in obvestilo Okrožnega sodišča v Kranju za dovoljenje za kazenski pregon zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Sodni svet je državnemu zboru predložil šest predlogov o izvolitvi sodnikov v sodniško funkcijo, na sodniško mesta. In sicer dveh okrožnih sodnic na okrožnem sodišču v Celju in Ljubljani ter treh okrajnih sodnic in Okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Novi Gorici, Mariboru in Tolminu. Predloge je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o posameznih predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Sabine Zakošek na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Nataše Pavlin Rogelja, na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Novi Gorici. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Renate Vajdič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Primoža Čeha na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Tatjane Lipušček na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Tolminu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Irene Grm na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, noben proti. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na predlog sklepa o imenovanje člana statističnega sveta Republike Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila mandatno volilna komisija in sicer se je v statističnem svetu Republike Slovenije za člana imenuje magistra Lovra Lončarja za dobo štirih let. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju člana Statističnega sveta Republike Slovenije za dobo štirih let. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, noben proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo obvestila Okrožnega sodišča v Kranju za kazenski pregon zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo okrožno sodišče v Kranju. Obvestilo je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo in zboru predložila predlog sklepa. V skladu s prvim odstavkom 207. člena poslovnika ni razprave o imunitetnih zadevah, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije na podlagi tretjega odstavka 83. člena ustave Republike Slovenije ter 22. člena zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Kranju, opravilna števila K206/2003 z dne 13.9.2005, v zvezi z vloženo zasebno kazensko tožbo zoper poslanca državnega zbora gospoda Pavla Ruparja zaradi kaznivega dejanja obrekovanja po prvem in drugem odstavku 170. člena kazenskega zakonika Republike Slovenije ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Republike Slovenije gospodu Pavlu Ruparju in dovoli vodenje kazenskega pregona." Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 63. poslank in poslancev, za je glasovalo 59, 1 proti [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 10. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Srečno in lahko noč vsem skupaj!