Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 9. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Polonca Dobrajc, dr. Slavko Gaber za pričetek seje, Ljubo Germič, Feri Horvat, Jožef Jerovšek, Dimitrij Kovačič, Darja Lavtižar Bebler, Rudolf Moge za pričetek seje, Breda Pečan, Majda Širca, Davorin Terčon in mag. Franc Žnidaršič. Prehajamo na 37. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPODBUJANJU SKLADNEGA REGIONALNEGA RAZVOJA, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Izvolite, prosim, gospod minister Žagar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani poslanki in spoštovani poslanci! Če se ozremo na področje regionalizma v Sloveniji, lahko ugotovimo, da je v preteklem obdobju Slovenija sicer v celoti razvojno napredovala, kar pa je zaskrbljujoče, je pa to, da so se razvojne razlike med posameznimi regijami celo povečale. To je v popolnem nasprotju z načeli skladnega regionalnega razvoja. Med ukrepi, ki bodo pomagali preokreniti negativni trend in pospešiti skladni regionalni razvoj ter tako dejansko omogočiti, da bodo prebivalci Prekmurja, Posočja, Bele Krajine ter številnih drugih območij v Sloveniji imeli vsaj približno primerljive življenjske pogoje, je tudi sprejetje predloga zakona o spodbujanju skladnega razvoja, ki je pred vami. Naj uvodoma kratko orišem vsebino tega zakona. V predlogu zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je skladni regionalni razvoj opredeljen kot skupna odgovornost države in občine. Osnovne funkcionalne note za izvajanje regionalne politike so razvojne regije, ki v vmesnem obdobju nadomeščajo tovrstno vlogo pokrajin do njihove ustanovitve, v katero ne dvomim, seveda, če bo politična volja tudi tu, v državnem zboru. Sicer pa gre za termin, ki nadomešča dosedanje statistične regije. Sedanje regionalne razvojne agencije se nadgrajuje s strnejšimi regionalnimi strukturami, ki bodo lahko učinkoviteje skrbele za razvoj v regijah. Na območju razvojnih regij bodo občine oblikovale zveze občin po zakonu o lokalni samoupravi. Politični organ odločanja bo svet regije, sestavljen iz predstavnikov občin. Svet regije bo sprejemal regionalni razvojni program, njegove letne izvedbene programe in določal regionalno organiziranost. Poleg sveta regije zakonski predlog predvideva še regionalni razvojni svet, v katerem naj bi se uresničevalo razvojno partnerstvo med javnim sektorjem, gospodarstvom in nevladnim sektorjem. Zakonski predlog priznava dejstvo, da obstajajo pomembne razvojne razlike tudi znotraj razvojnih regij, in z institutom območnega razvojnega partnerstva oziroma območnega razvojnega programa omogoča, da se izrazijo razvojne posebnosti tovrstnih zaključenih geografskih območij. Predlog zakona določa, da se razvojne regije povezujejo v tako imenovane kohezijske regije, kar je potrebno za učinkovito vključitev Slovenije v kohezijsko politiko v EU. Število kohezijskih regij, kot tudi razvojnih regij, določi vlada. Pristojnost za politiko skladnega regionalnega razvoja na državni ravni je s predlogom zakona dana vladni službi za lokalno samoupravo in regionalno politiko. Služba se bo okrepila z delavci Agencije Republike Slovenije za regionalni razvoj, ki se bo po sprejetju zakona integrirala v Službo vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko. S tem bo izvedena racionalizacija na državni ravni in povečana učinkovitost državne administracije. Predlog zakona ohranja Javni sklad Republike Slovenije za regionalni razvoj in razvoj podeželja kot javni finančni sklad. Poleg dosedanjih nalog se bodo v njegovem okviru opravljale tudi naloge, povezane z razvojem projektnega financiranja oziroma javno zasebnega partnerstva v Sloveniji. Slednjemu je v predlogu zakona namenjeno obsežno poglavje. Gre za to, da se zagotovijo doslej manjkajoče zakonske osnove za pritegnitev zasebnega sektorja v projekte javnega sektorja. Obsežen opis procedure zakona, je potreben, ker predlagani postopek nadomešča postopka po zakonu o javnih naročilih in zakonu o izvrševanju proračuna. Teh vsebin ne morejo urejati podzakonski akti. Predlog zakona opredeljuje temeljne programske dokumente, kot so Strategija regionalnega razvoja Slovenije, državni razvojni program in regionalne ter območne razvojne programe. Vsi ti dokumenti so operativne narave in imajo za skupen cilj pripraviti in uskladiti nabor ključnih razvojnih programov in projektov slovenskih regij. Cilj je okrepiti lokalno razvojno pobudo in povečati absorpcijsko sposobnost Slovenije in še posebej območij, ki najbolj zastajajo v razvoju. Del sredstev za opravljanje nalog na regionalni ravni, ki so v javnem interesu, zagotavlja državni proračun kot regionalno spodbudo. Preostali del zagotovijo občine in drugi, v regionalni razvojni svet povezani partnerji. Predlog zakona določa obseg regionalnih spodbud, ki naj bi v naslednjem programskem obdobju dosegale 1,5% bruto domačega proizvoda. Regionalne spodbude so v predlogu zakona jasno definirane kot tista sredstva, ki jih državni proračun namenja za sofinanciranje regionalnih projektov iz izvedbenih načrtov regionalnih razvojnih programov. Gre torej za projekte, ki jih tudi v regijah sprejemajo kot svojo razvojno priložnost. Predlog zakona določa tako imenovane posebne ukrepe regionalne politike, ki se izvajajo v prednostnih območjih, ki najbolj zaostajajo v razvoju ali se soočajo z velikimi strukturnimi problemi. Namenjajo se tudi za razvoj regijskih razvojnih instrumentov in shem, ter za financiranje priprave projektov in vzpostavljanje decentralizirane razvojne funkcije države. Obseg posebnih ukrepov regionalne politike v državnem proračunu naj ne bi bil manjši od 0,25% bruto domačega proizvoda. Hvala za pozornost in hvala tudi za podporo predlogu zakona.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Pavla Ruparja, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči, kolegice in kolegi. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je v septembrski seji obravnaval vladni predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno pravne službe državnega zbora in odzivom službe vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko, mnenjem zakonodajno-pravne službe, mnenjem odbora državnega zbora za gospodarstvo, kot zainteresiranim delovnim telesom, mnenjem občin in mestnih občin obalne samoupravne skupnosti italijanske narodnosti in združenjem občin Slovenije ter z mnenjem Državnega sveta Republike Slovenije. Odbor je v drugi obravnavi predloga zakona izhajal iz dejstva, da je predlog zakona nastajal v časovni stiski po neuspehu pogajanj o finančni perspektivi 2007-2013, pod Luksemburškim predsedstvom in z namenom, da bi čim prej zagotovil zakonsko podlago za ustanovitev kohezijskih regij in vključevanje Slovenije v kohezijsko politiko EU. V razpravi o členih v drugi obravnavi je odbor največ pozornosti namenil 6. in 7. členu predloga zakona v povezavi s 77. členom, to je opredelitvi in določitvi razvojnih in kohezijskih regij v sladu z uredbo EU o oblikovanju skupne klasifikacije statističnih teritorialnih enot. Še posebej je bilo izpostavljeno vprašanje o zagotovitvi potrebne fleksibilnosti v določbah zakona, povezane s prenosom pristojnosti na vlado Republike Slovenije, da na podlagi rezultatov pogajanj o številu kohezijskih regij, ki je lahko neposredno povezano tudi z rezultatom pogajanj o prihodnji finančni perspektivi, njihovo število kasneje določi z uredbo. V razpravi so bila izražena različna mnenja. Nekateri razpravljavci so na začetku izpostavili napaki iz preteklosti in poudarili, da bi z regionalizacijo Slovenije v prejšnjem mandatu olajšali pogajanja o kohezijskih in razvojnih regijah. Nekateri so izrazili zaskrbljenost in negotovost glede na delovanje razvoja Slovenije v smeri decentralizacije in poudarili veliko odgovornost, ki jo prevzema vlada z določanjem števila kohezijskih regij z uredbo. V teku razprave pa je bilo večinsko podprto mnenje, da bi bilo neodgovorno, če bi nadaljevali z napakami iz preteklosti. Poudarjeno je bilo, da se je potrebno osredotočiti na pogajanja in omogočiti vladi, da ne bo vnaprej omejena v pogajanjih zato, da bi jih čim uspešneje zaključila. V tem smislu je potekal tudi dogovor predsednikov parlamentarnih strank pred obravnavo predloga zakona na seji državnega zbora, ki je bil, kot veste, uspešen. To seveda pomeni, da se odpira možnost, da Slovenija ne bo omejena zgolj na eno kohezijsko regijo, ampak razdeljena na dve, morda celo tri kohezijske regije. V razpravi je bilo posebno poudarjeno, tako s strani vlade, kot odbora, da ni možno izpeljati regionalnega razvoja brez decentralizacije države oziroma ni možno zagotoviti decentralizacije države brez ustanovitve pokrajin in sistemskega prenosa pristojnosti in nalog iz države na nižje nivoje, vključno s finančnimi viri. V tem smislu bi bilo potrebno čim prej pristopiti k ustanavljanju pokrajin na podlagi doseženega predhodnega soglasja poslanskih skupin glede nujnih ustavnih sprememb. Nekateri člani odbora so menili, da naj bi namesto predvidenih 12 razvojnih regij omogočili nastanek 13 ali 14 regij, ki bi kasneje lahko prerasle v pokrajine. Odbor se je na podlagi razprave o členih predloga zakona opredelil do vloženih amandmajev in na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe sprejel številne svoje amandmaje, s katerimi je predlog zakona dopolnil v smeri večje jasnosti besedila, razvidnosti ciljev in načel predlaganega zakona, hierarhije aktov, na podlagi katerih se izvaja politika regionalnega razvoja, ter razmerij oziroma hierarhije nosilcev regionalne politike, zlasti razmerij med posameznimi organi in njihovimi pristojnostmi. Odbor je sledil tudi zahtevi zakonodajno-pravne službe po preciznejši definiciji posameznih izrazov, posebno pozornost pa je namenil tudi dodelavi postopka za izvajanje projekta financiranje ter rešitvam iz prehodnih določb. Z ustavno zakonodajnega vidika pa se po mnenju zakonodajno-pravne službe še vedno postavlja vprašanje organa, ki naj bi prevzel pristojnost za regionalni razvoj. Po njenem mnenju ta organ v predlogu zakona ni jasno določen, prav tako pa tudi ureditev njenega položaja in pristojnosti v prehodnih določbah. Za rešitev navedenih pomislekov oziroma stališč zakonodajno-pravne službe, so bili k predlogu zakona vloženi ustrezni amandmaji, zato predlagam državnemu zboru, da predlog zakona sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Mihael Prevc v imenu Slovenske ljudske stranke. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi poslanci! V Slovenski ljudski strani vsekakor podpiramo predlog zakona o skladnem regionalnem razvoju in pozdravljamo veliko prizadevanje Službe Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj z ministrom dr. Ivanom Žagarjem na čelu, da se končno izvede nujna regionalizacija države. Zavedamo se, da ni možno izpeljati decentralizacije države brez ustanovitve pokrajin in sistemskega prenosa pristojnosti in nalog z države na nižje nivoje in za njihovo delovanje zagotoviti tudi potrebna finančna sredstva. Žal je bilo do sedaj premalo politične volje, da bi podprli projekt ustanavljanja pokrajin, tista minimalna sredstva, ki jih je Slovenija črpala iz strukturnih skladov, niso prispevala k zmanjšanju razvojnih razlik slovenskih regij, kvečjemu so se te razlike še povečale. S sprejetjem zakona o skladnem regionalnem razvoju že krepko zamujamo. Zakon zagotavlja zakonsko podlago za ustanovitev kohezijskih regij in vključevanje Slovenije v kohezijsko politiko Evropske unije in predstavlja neko prehodno ureditev do oblikovanja pokrajin, kar pa je vezano, vemo, na spremembo ustave. Spomnimo se, da smo pred nekaj meseci ta predlog zakona že obravnavali. Glede na številne izgubljene priložnosti v preteklosti, je žal predlog Slovenije na dve kohezijski regiji, se pravi manj razvito vzhodno in razvitejše zahodno, bil zelo neugoden, predvsem za nekatere regije znotraj razvite regije, kar bi še posebej prizadelo Gorenjsko in pa Goriško regijo. V letu 2003 sprejeta uredba Evropske unije, ki opredeljuje število prebivalcev kohezijske regije je dopuščala samo to možnost, vse ostale pa so izjeme, ki so bile možne do uveljavitve te uredbe. V časovni stiski, v kateri je zakon nastajal, smo se tudi na Gorenjskem s tem skušali sprijazniti, zlati ker je služba vlade v zakon pripravila dodatne rešitve v obliki dodatne pomoči manj razvitim regijam znotraj razvite kohezijske regije. Smo si pa oddahnili, ko so se predsedniki parlamentarnih strank dogovorili, da se v zakonu opredelijo kohezijske regije na nivoju NUTS 2 in statistični regijski nivo NUTS 3, ne določi pa se njihovo število. To naj bi določila kasnejša uredba vlade, ki se bo lahko v skladu s potekom pogajanj hitreje odločala o njihovem številu, pogajalska izhodišča pa bo preverjala tudi na odboru za evropske zadeve. Predlagani zakon dopušča fleksibilnost vlade in državnega zbora o številu regij glede na negotovost poteka in izida pogajanj o finančni perspektivi 2007 do 2013. Od vlade bomo pričakovali, in tudi zahtevali, da bo zagotovila optimalno rešitev za Slovenijo, v smislu pridobiti čim več evropskega razvojnega denarja. Prvi in poglavitni namen zakona pa je, pospešiti skladni in zagotoviti enakomerni regionalni razvoj Slovenije. Zato je resnično treba zakon čim prej sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. Slovenska nacionalna stranka. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, dober dan. Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, minister in predstavniki vlade! Predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, bom decidirano skušal govoriti, ima velik pomen za to državo in to je dobro. Njegova vsebina je zato, ker ima tako velik pomen, še toliko bolj pomembna. Danes govorimo o dveh nivojih, ki se po slovensko imenujeta "statistična klasifikacija teritorialnih enot". O nivoju dve, kjer govorimo o naši prisotnosti v Evropi in o nivoju tri, kjer govorimo o oblikovanju pokrajin in s tem preureditvi državne uprave na slovenskem področju. Dajmo enkrat skušati govoriti ljudsko, če nas bo kdo poslušal ali pa bral, da nas bo razumel. Gre za usklajeni razvoj. Usklajeni razvoj pomeni, da Evropa omogoča 25-im članicam države, da so usklajene z najmanj 75% bruto družbenega produkta Evropske unije. To Evropa želi. Nobena od 25 držav članic naj ne bi bila pod tem nivojem. Tiste, ki so, jim bo Evropa pomagala, tiste, ki so nad 75, bodo pomagale tistim, ki so pod. To vsi vemo. Slovenija je sedaj v tem trenutku tam ali tam. Zakaj rečem tam ali tam? Zaradi tega, ker govorim, še enkrat, ne glede na sedanjo ali pa prejšnjo vlado, ker še danes nimamo nobenih konkretnih jasnih finančnih pokazateljev. Nimamo jih. Mi ne vemo kje smo. Mi predvidevamo, da smo nad 75%, predvidevamo, glede na to, da so se revnejše države pridružile. Ampak še vedno ne vemo točnih podatkov. In ali je, spoštovane kolegice in kolegi, dostojno in pristojno od te države Republike Slovenije, da igra Ameriško ruleto in stavi na eno, drugo ali tretje. Ni. Ta država je imela pred tremi, petimi leti možnost se že odločati o razdelitvi regij v državi Republiki Sloveniji na nivoju statistične klasifikacije teritorialnih enot 2. Evropa je rekla, odločite se, če boste ena, boste ena. Takrat je bil odstotek BDP, ki ga je Slovenija imela, 72,75. In takrat bi bili vsi mi najbolj pošteni do vseh Slovencev, ker bi cela država dobila evropsko pomoč. To se ni zgodilo. Potem so šle špekulacije naprej. Kaj bomo zdaj? Dve enoti. Pomeni, zahodno Slovenijo, vzhodno Slovenijo. Ampak ne mi govoriti, da mi ne vemo, da v zahodni Sloveniji so občine in enote, ki so potrebne skladnega regionalnega razvoja in pomoči, in prav tako vzhod. In zdaj bomo rekli, zahod po neki črti ne bo dobil nič zaradi Ljubljane, ne vem, na pamet govorim, vzhod bo dobil pa vse. Saj je prav, da dobi, ker je manj razvit, ampak tudi na zahodu je tako. In potem smo špekulirali in igrali karte, eni bi eno regijo - mi zagovarjamo eno še vedno, Slovenska nacionalna stranka -, drugi bi dve, tretji bi tri. In ker se nismo mogli zmeniti - nismo se pa mogli zato, ker nimamo nobenih podatkov -, je bil najprej predlog, ki ga je seveda favorizirala pač neka skupina ljudi prej in zdaj, ne vem, o tem je sploh škoda govoriti, na dve regiji. In zdaj so ideje tudi za tri, kar bi bilo tudi malo bolj pošteno kot pa dve regiji. Ampak ne nazadnje se je iz vsega skupaj izcimilo, da zaradi nedela in neizkoriščenja evropskih sredstev predaja državni zbor pravico vladi, da bo vlada z uredbo določala število regij na nivoju statistične klasifikacije teritorialnih enot [[jaz uporabljam slovenski izraz, to pomeni NUTS]] , da bodo sami odločali. Na osnovi česa? Kar tako, iz zraka? Imamo take podatke? Imamo finančne pokazatelje? Nimamo! In v povezavi z delitvijo na statistične klasifikacije [[opozorilni znak za konec]] teritorialnih enot 2 je tudi delitev na nivoju 3, [[...]]
Gospod Barovič!
[[...]]to pa je pokrajina.
Čas se izteka.
To pa je pokrajina. Končam in bom nadaljeval kasneje. Skratka, to samo v razmislek ob branju tega zakona - ali vlada ali zakonodajna veja oblasti določa.
Hvala lepa. Stališče DeSUS bo predstavil gospod Vili Rezman. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Dosedanje dolge, večletne, številne in mestoma tudi hektične razprave so najbrž pokazale na mnoge slabosti. Pokazale so tudi na številne rešitve, na argumente za in argumente proti. In v poslanski skupini DeSUS sodimo, da je bilo dovolj časa in dovolj argumentacije za tehten premislek, kaj naj podpremo. V poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog, ki je pred nami, in sodimo, da bi se morali zdaj pač potruditi, da bi ga čim prej tudi korektno implementirali. Podpiramo tudi nekatere amandmaje, ne vseh, večino pa. Glasovali bomo za tiste, ki smo jih sopodpisali, torej za koalicijske amandmaje. Sodimo tudi, da je amandma k 12. členu, ki govori o vseh razvojnih partnerjih, sprejemljiv. Nismo pa soglasni, da bi dali podporo tudi amandmaju, ki govori o 14 razvojnih regijah, in ne tistemu, ki govori o tem, da bi se morale vse razvojne regije določiti z zakonom v tem našem parlamentu. Skratka, prepričani smo, da bo tudi vlada na osnovi teh premislekov, ki jih je in jih bo še opravila, sposobna prilagoditi se takratnim razmeram, ko bo odločala, in prevzeti seveda za odločitev, ki jo bo sprejela, tudi vso odgovornost. Hkrati z njo bo odgovornost sprejemal vsaj tisti del državnega zbora, ki koalicijsko to podpira. Podpiramo zato, ker je zakon, kakršen je predlagan najbrž dovolj premišljen, da lahko upamo na to, da se bo konsistentna regionalna politika pričela razvijati. Podpiramo ga tudi zato, ker je ta nameravani razvoj dovolj institucionalno podprt in podpiramo ga seveda, ker meni [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]merjenja decentralizacijo in meri na krepitev regij oziroma občin. Hkrati seveda razmišljamo tudi o drugih zakonih, ki smo jih že sprejemali in jih še bomo in jih je potrebno povezati v celoto, ki gre v smeri decentralizacije in krepitev primarne ravni. Vse to upamo, da bo v naslednjih letih prispevalo tudi k temu, da bo resnično moč reči, da smo na tisti poti, ki smo si jo zastavili, namreč na poti dohitevanja razvitejših regij okoli nas ali znotraj naše države. Seveda je popolnoma jasno, da vsi deli, vsi parcialni interesi, tudi opravičene potrebe, ne bodo mogli biti realizirani kar takoj, toliko bolj za voljo tega, ker je naša naloga, da vendarle premislimo celoto, torej tisto, kar lahko država kot celota pridobi in kar naj ima večjo težo nad kakšnim parcialnim interesom. Opravičene parcialne interese pa, tako je predvideno v zakonu, je možno tudi z drugimi, recimo temu tako, korekturnimi ukrepi še realizirati. Ob vsem tem se kaže kot očitna slabost dejstvo, da nimamo pokrajin, pohvalimo lahko to, da vendarle težimo k temu, da bi se na tem področju kaj naredilo pa vendarle moramo biti zaskrbljeni, ko hkrati cvetijo zahteve za še večjo drobitev Slovenije s številnimi malimi in skoraj bi rekel poslovno nesposobnimi občinami. Tisto, kar nas posebej veseli pri tem zakonu je pa pravzaprav edina novost. Edina novost je poseben način projektnega financiranja, tega doslej pač ni bilo in mi sodimo, da ta ukrep, ta pot je prava pot, kakor je prava pot ustanavljanje projektnih družb. Radi bi opozorili pri tem, da država, čeprav je tudi to že v neki drugi obliki imela zapisano v posamičnih dokumentih ali v zakonih, ni pripravljena tudi realizirati. Do sedaj smo imeli vrsto nepremičnin, takšnih in drugačnih, ki ležijo kot mrtev kapital in, ki bi ga bilo treba povezati v teh projektnih družbah in ga postaviti v smisel spodbujanja razvoja. Torej, če sklenemo, mi se bomo odločili podpreti zakon, podprli pa bomo tudi vse tiste amandmaje, razen amandmaja, ki govori o štirinajstih razvojnih regijah in o tem, da je treba vse te regije z zakonom tukaj določiti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Cilj Strategije regionalnega razvoja Slovenije oziroma tega predloga zakona, je povečanje učinkovitosti regionalne politike in preko tega zmanjšanje regionalnih razvojnih razlik. Zmanjševanje razvojnega zaostanka Slovenije in slovenskih regij za povprečjem Evropske unije bo dolgotrajen proces, ki ga je možno pospešiti le s krepitvijo regionalnih inovacijskih sistemov, ki bodo povečali izrabo potencialov razvojnih regiji in povečali konkurenčnost gospodarstva v regiji. Sprejem predloga zakona je potreben, ker je reforma regionalne politike prišla do točke, ko je potrebno utrditi in nadgraditi institucije regionalnega razvoja na državni in še posebej na regionalni in lokalni ravni, s ciljem jasne razmejitve nalog in vlog posameznih razvojnih partnerjev. Skladni regionalni razvoj je opredeljen kot skupna odgovornost države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Kot osnovna funkcionalna enota za izvajanje regionalne politike je opredeljena razvojna regija. Predlog zakona opredeljuje temeljne programske dokumente, strategijo regionalnega razvoja Slovenije, državni razvojni program in regionalne ter območne razvojne programe. Z dopolnitvijo zakonodaje bo potrebno doreči vsebino območnih razvojnih programov. V prihodnje je tudi potrebno več aktivnosti, še posebej v povezavi s pripravo celovitih projektov na ožjih funkcionalno-interesno zaokroženih območjih znotraj regij in v povezavi z razvojem naravno varstvenih območij, nacionalnih, krajinskih in regijskih parkov, ki na skoraj tretjini teritorija države omejujejo razvojno samostojnost regij. Okrepiti je potrebno vlogo občin v regionalnem razvoju in vzpostaviti ustrezna razmerja med regionalnimi institucijami. Regionalna razvojna agencija ne more biti mesto odločanja o glavnih projektih. Lahko je le mesto povezovanja in priprave projektov. Za odločanje je potrebno vzpostaviti politično telo na ravni regije, sestavljene iz predstavnikov občin. Za povezovanje interesov in uresničevanje načela partnerstva je potrebno nadgraditi sedanje programske odbore. Dosedanja regionalna politika ni uspela v zadostni meri pritegniti gospodarstva v pripravo in realizacijo regionalnih razvojnih programov. Obstajajo sistemske ovire za uresničevanje javno zasebnega partnerstva, ki jih je potrebno odpraviti. Projekt bo zaokrožen z ustanovitvijo pokrajin, s čemer bodo tudi Slovenci dobili več stopenjske teritorialne strukture, kot je to običaj v vseh sosednjih državah. Aktualna vladna koalicija je dedič te usmeritve in je zastavila za cilj, da bo odločilen premik dosegla že v tem mandatu. Ta cilj lahko doseže le celovita ekonomska politika države, ki bo regionalni kriterij vgradila kot merilo in vodilo. To bo mogoče realizirati, če se bo ustrezno povečala ponudba kvalitetnih projektov iz regij, ki zaostajajo v razvoju. Novost, ki jo prinaša predlog zakona, je tudi podpora nadaljnjem razvoju regionalizma v Sloveniji. Predlog zakona sicer ne ureja vprašanja upravno-politične decentralizacije, ki naj bi jo prinesle pokrajine, vzpostavlja in krepi pa regionalne mehanizme za spodbujanje razvoja, ki jih bodo potrebovale tudi bodoče pokrajine. Z njimi želimo vzpostaviti in urediti regionalno raven doseganja konsenza o razvojnih prioritetah. Koalicija bo z namenom krepitve decentralizacije države in nadgradnje lokalne samouprave gradila reorganizacijo Slovenije predvsem na področju načrtovanja regionalnega razvoja. Razvojne interese Slovenije bomo uveljavljali tudi v pogajanjih z Evropsko unijo za razvojna sredstva iz naslednje finančne perspektive 2007-2013. Velikim panevropskim projektom, ki bodo potekali skozi Slovenijo in projektom za uresničevanje Lizbonske strategije bomo dodali spodbude malim podjetjem, še posebej družinskim, spodbude za razvoj podeželja, spodbude za razvojno aktiviranje naravne in kulturne dediščine in druge projekte trajnostnega razvoja, ki krepijo slovensko nacionalno identiteto in konkurenčnost. Tudi pripravo državnega razvojnega programa 2007-2013 bomo usmerili k istemu cilju, poskrbeli bomo za ustrezno in enakopravno zastopanost različnih razvojnih interesov in vseh razvojnih partnerjev pri pripravi tega dokumenta. Slovenska demokratska stranka bo predlog zakona o skladnem regionalnem razvoju podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Cveta Zalokar Oražem, LDS. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj. V poslanskem klubu LDS smo zelo zadovoljni, da se je razprava o razdelitvi Slovenije na kohezijske regije odložila na jesen, s čemer je vlada dobila čas za dodaten razmislek o delitvi Slovenije ter pripravo ustreznih izračunov o najprimernejši rešitvi. Zato bomo tudi podprli rešitev, s katero zakon ne prinaša dokončnega števila kohezijskih regij, in je to prepuščeno vladi, ki se lahko sproti prilagaja situacijam na osnovi interesov države, ob tem pa menimo, da mora dokončno rešitev potrditi parlament. Kljub temu, da bodo pogajanja o treh kohezijskih regijah bolj naporna kot pogajanja o dveh, menimo, da je dolžnost vlade, da se pogaja in skuša izposlovati za Slovenijo najboljšo rešitev. Odgovornost vlade je zelo velika, morda bo pri tem tudi neuspešna, vendar pa bomo v LDS vlado podprli pri prizadevanjih, da doseže najboljše. Seveda pa bi ob tem radi tudi opozorili, da smo v poslanskem klubu LDS razočarani nad aktivnostmi vlade, ki jih je doslej na ravni Evropske skupnosti opravila v zvezi s problemom teritorialne razdelitve Slovenije, ki je izjemnega pomena, saj ima neposreden vpliv na višino sredstev iz strukturnih skladov prihodnosti. Po našem mnenju predstavniki vlade, predvsem predsednik vlade Janez Janša, pa tudi zunanji minister dr. Rupel, vsaj do sedaj niso bili dovolj aktivni pri zavzemanju za pojasnjevanja naše situacije in iskanju zaveznikov za rešitev v korist Slovenije pri ostalih članicah Evropske unije. V poslanskem klubu LDS pa zelo ostro nasprotujemo rešitvi, po kateri naj bi bile razvojne regije teritorialne enote na ravni NUTS 3 ustanovljene v skladu z uredbo EU o oblikovanju statističnih enot in naj bi vlada o njihovi ustanovitvi odločila sama. Regionalizacija Slovenije na ravni NUTS 3 pomeni pravzaprav nastavek za bodoče regije, saj nikakor ne moremo razumeti, da se razvojne regije ne bi pokrivale tudi z bodočimi upravno-administrativnimi regijami. Regije brez razvojnih pristojnosti ni ali pa je zgolj navidezna regija. Predlagatelja opozarjamo, da regionalizacija Slovenije na ravni razvojnih regij ni bila predmet dogovora predstavnikov parlamentarnih strank na posvetu, zato je vlada pri tem presegla in kršila dogovor, kar je slaba popotnica za nadaljnje dogovore o regionalizaciji, pri čemer je jasno, da bo za ustanovitev regij potrebno zaradi spremembe ustave doseči 2/3 podporo v parlamentu, seveda pa obenem upoštevati tudi mnenja lokalnih ravni. V zvezi z razvojnimi regijami je po naši oceni s pogajanji v Evropski skupnosti celo lažje doseči in izposlovati izjemo, saj jo uredba v 3. členu zaradi posebnih razmer dopušča, dopuščanje posebnosti manjših enot pa priporoča tudi Evropski parlament v svojem poročilu. Zato smo v poslanskem klubu LDS vložili amandma, da bi s spremembo zakona uveljavili 14 razvojnih regij, kar je predlagala že prejšnja vlada. Ker je za takšno rešitev že dosežena največja mera soglasja in ker menimo, da je pri oblikovanju absolutno treba upoštevati tudi realno stanje, to pa kaže na nezmožnost sodelovanja v nekaterih okoljih in regijah, ter pri tem tudi želje in pričakovanja posameznih lokalnih skupnosti. V poslanskem klubu opozarjamo tudi na vse bolj pogosto nedopustno prakso, ko se vlada ne posvetuje o stališčih Republike Slovenije o zadevah EU skupaj z državnim zborom, kar se je na primer zgodilo tudi ob zasedanju kmetijskih ministrov Evropske unije 20. septembra, ko je ministrica zastopala stališče, ki ni bilo potrjeno tudi na strani državnega zbora, kljub zahtevam poslancev, ki so bile poslane 14 dni pred to sejo sveta ministrov. Skratka, zakon bomo podprli samo v primeru, da bo, predvsem v zvezi z razvojnimi, regijami dopuščal možnost, da o tem odloča in sodeluje pri teh postopkih tudi parlament, kajti v tem trenutku se nam zdi, da je, glede na to, da je v celoti odločanje tako na ravni kohezijskih regij kot tudi razvojnih regij prepuščeno vladi, na nek način degradirana vloga parlamenta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič, Socialni demokrati. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je bil v državni zbor predložen že v preteklem letu, a zaradi predvolilnih napetosti ni bil sprejet. Po velikih kritikah, ki jih je bil deležen s strani sedanje vladne koalicije, je le-ta letos posredovala svoj spremenjen zakon po nujnem postopku. Kasneje se je izkazalo, da ta nujni postopek ni ravno temeljil na nujnosti zaradi časa sprejemanja, temveč predvsem zaradi postopka in onemogočanja opozicije, da bi zahtevala temeljito obravnavo zakona v državnem zboru. Tudi sama razprava se je nanašala predvsem na odločitev o številu tako imenovanih kohezijskih in razvojnih regij. V poslanski skupini smo še vedno prepričani, da bi za nadaljnji skladnejši razvoj Slovenije bilo primerneje izpogajati tri kohezijske regije, a tudi mi ne nasprotujemo temu, da v tem zakonu ne zapišemo njihovega števila in si s tem ne zmanjšujemo pogajalskih izhodišč. Naše stališče je, izpogajati toliko kohezijskih regij, da si zagotovimo najboljša izhodišča za črpanje tako imenovanih evropskih sredstev. Zgodba zase pa so razvojne regije, ki pa tudi številčno opredeljene sodijo v ta zakon. V strankah, ki tvorijo sedanjo sestavo državnega zbora, je, po občutkih sodeč, dozorelo spoznanje po nujnosti reforme lokalne samouprave in uvajanju pokrajin. Te pokrajine pa morajo vsekakor vsebovati razvojno komponento in morajo postati razvojne regije. Tu pa naletimo na nekonsistentnost sedanje vladne politike: na eni strani 12 razvojnih regij in na drugi strani 14 pokrajin. In ker tega soglasja ni, ste se odločili za črtanje predlagane rešitve in zapisali, da je razvojna regija, teritorialna enota NUTS 3, v skladu z uredbo Evropske unije o oblikovanju skupne klasifikacije statističnih teritorialnih enot, kar pa v prevodu pomeni 12 oziroma največ 13 razvojnih regij. In ker so zadeve namensko zamegljene, bi bilo prav, da se število razvojnih regij zapiše v danes obravnavani zakon. Tudi odločitev, da se razvojne regije opredelijo z uredbo vlade, je vsaj sporna, če že ne ustavno vprašljiva. Bistvo tega predlaganega zakona pa je spodbujanje skladnejšega regionalnega razvoja. A temeljiti razvoj le na vsakokratni spremembi institucionalnosti ureditve vsekakor ni dovolj. To nam dokazujejo dosedanje izkušnje. Bistvo skladnejšega regionalnega razvoja je vsekakor je v višini in namenskosti sredstev. Je v spodbudi lokalnim skupnostim, da se povezujejo v obsegu, ki temelji na skupnem imenovalcu, to je hitrejši razvoj posameznega območja. Seveda pa pri tem ne gre spregledati dejstva, da ta območja, zaokrožene celote, potrebujejo institucije, ki bodo sposobne pripravljati kvalitetne programe, ki so osnova za pridobivanje razvojnih sredstev. In če dodamo še nujnost neposredno izvoljenih organov odločanja, krog sklenemo v točki, imenovani pokrajine, v smislu razvojnih regij. To predvideva tudi zakon v 71. členu, ki pravi, da po uveljavitvi zakona o pokrajinah prevzamejo funkcijo razvojnih regij te pokrajine. Zakon predvideva oziroma uzakonja možnost ustanovitve zveze občin, ki bo zadolžena za opravljanje razvojne funkcije na ravni celotne razvojne regije. In če ni soglasja za ustanovitev zveze, se lahko neposredno ustanovi svet regije. Prav tako regionalni razvojni svet ustanovi zveza; če zveze ni, občine neposredno ustanovijo regionalni razvojni svet. Pri tem se zastavlja vprašanje, kaj pa, če večina občin želi zvezo, in če jo ustanovi, kaj je z občinami, ki niso v zvezi. In če ni zveze ter je samo svet regije, kaj je z občinami, v katerih župani ne sodelujejo v svetu regije. Prepričani smo, da bo mogoče ta vprašanja korektno in konkretno razrešiti šele z ustanovitvijo razvojnih pokrajin, v katerih bodo občine prepoznale svoj nadaljnji razvoj. In ko govorimo o odgovornosti za regionalni razvoj je prav, da ugotovimo, da so lokalne skupnosti vsekakor odgovorne za regionalni razvoj. Za skladen regionalni razvoj pa je odgovorna predvsem država.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič, Nova Slovenija. Izvolite prosim.
Lepo pozdravljeni, gospod podpredsednik, spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Danes obravnavamo zelo pomemben zakon, katerega izvajanje bo ključnega pomena za doseganje bolj enakovrednega razvoja posameznih območij v Sloveniji. Pa nista v zakonu pomembna samo 6. in 7. člen, ki definirata okvirje razvojnih in kohezijskih regij, ampak je zelo pomembna vsebina, ki govori o ključnih ciljih, kot so zmanjševanje razlik gospodarske razvitosti v regijah in znotraj posameznih regij, o preprečevanju nastajanj novih območij z večjimi razvojnimi problemi, o dvigu konkurenčnosti, zaposlenosti, izboljšanju človeškega kapitala v slovenskih regijah in tako dalje. Po podatkih urada za makro-ekonomske raziskave in razvoj kažejo makro-ekonomski kazalci za leto 2004 še dokaj ugodno sliko. Vendar se zelo različno izražajo v slovenskih regijah. Osrednja slovenska regija je ustvarila kar eno tretjino bruto dodane vrednosti v državi, eno tretjino pa Gorenjska, Podravska in Savinjska regija ter preostalo tretjino drugih osem regij. Na širšem območju Ljubljane je poslovalo kar 45,5% vseh gospodarskih družb in dalo delo tretjini zaposlenih v gospodarskih družbah. Prav gotovo so razlike v brezposelnosti največja težave regionalnega razvoja. Najslabši položaj je pri brezposelnosti mladih, saj ima višjo stopnjo brezposelnosti kot je povprečje v Evropski uniji kar pet regij in sicer Zasavska, Pomurska, Podravska, Savinjska in Koroška. Ti podatki nam dajejo jasno vedeti, da je bil zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki je bil sprejet leta 99 in dopolnjen leta 2003, le dokument na papirju, njegovo izvajanje pa je bila vsakoletna zameglitev, ker proračunska sredstva niso sledila zakonskim določilom. Prav gotovo je to, zraven velikih težav gospodarskih subjektov v nerazvitih območjih, eden od poglavitnih vzrokov, da so se razlike med razvitimi in nerazvitimi v zadnjih letih še samo povečevale. V poslanski skupini Nove Slovenije, krščansko ljudske stranke, ocenjujemo, da je predlagani zakon dobra osnova za uresničevanje zastavljenih ciljev iz koalicijske pogodbe, v kateri smo zapisali, da bo potrebno posebno pozornost nameniti nerazvitim območjem Republike Slovenije. Obseg regionalnih spodbud, ki zajema tudi razvojna sredstva EU se bodo postopno povečevale in morajo doseči 1,5% BDP v programskem obdobju 2007-2013. Prav tako morajo posebni ukrepi regionalne politike, ki se bodo izvajali v prednostnih območjih, ki najbolj zaostajajo v razvoju doseči v tem programskem obdobju raven 0,25% BDP. Medtem, ko je junija predlagan zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki je predvideval delitev Slovenija dve kohezijski regiji, razdelil politično javnost, je tokratni predlog, da bo število kohezijskih regij določila vlada z uredbo, prav gotovo boljša rešitev. S to zakonsko rešitvijo ima vlada dovolj manevrskega prostora, da v predvidljivih oziroma nepredvidljivih pogojih pogajanja o finančni perspektivi 2007-2013 sprejema tiste odločitev, ki bodo Sloveniji prinesle največ svežega evropskega denarja. V poslanski skupini Nove Slovenije zaupamo vladi, da bo znala braniti nacionalne interese in za Slovenijo izpogajati, kot je že rečeno, najugodnejše rešitve. Prav tako smo mnenja, da ima Slovenija pri oblikovanju teritorialnih enot na ravni NUTS 3 tudi realno boljša izhodišča, kot na ravni NUTS 2, in bi si vlada eventualno lahko izpogajala izjemo glede na uredbo EU o oblikovanju skupne klasifikacije statističnih teritorialnih enot. Novosti, ki jo prinaša zakon, je podpora nadaljnjemu razvoju regionalizacije v Sloveniji. Dosedanja oblika partnerstva med lokalnimi skupnostmi in regionalnimi razvojnimi agencijami je bila nedorečena in je marsikdaj privedla do konfliktnih situacij. Nov zakon predlaga svete regij, kot politične organe odločanja, ter regionalne razvojne svete, kot partnerska telesa, ter jasno pozicira subjekte spodbujanja razvoja na regionalni ravni ter njihova medsebojna razmerja. Zakon tudi opredeljuje način izvajanja projektnega financiranja, kar bo pomenilo nov zagon za hitrejši razvoj regij. V Novi Sloveniji - krščansko ljudski stranki bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na obravnavo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega predloga zakona. K šestim členom zakona imamo vloženih sedem amandmajev. K 6. členu, kot prvemu členu, pa imamo vložena dva amandmaja. V razpravo dajem 6. člen, amandmaja k 6. členu. Kdo želi besedo? Izvolite, gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! 6. in 7. člen sta, hočete ali nočete, lepo ali grdo, medsebojno zelo povezana. K 6. členu, vsaj v pregledu vloženih amandmajev z dne 3.10., imam jaz, zato vas sprašujem gospod podpredsednik, dva amandmaja. Ne vem kako ste vi imenovali oziroma opredelili, da imamo šest amandmajev. Ne vem, kaj menijo ostali kolegi. K 6. členu je gospod podpredsednik rekel, da imamo sedem amandmajev oziroma šest, ampak imamo samo dva. Lahko, da se je zgodil lapsus.
Ali lahko takoj popravim? K šestim členom omenjenega zakona je bilo vloženih sedem amandmajev. Kot prvega obravnavamo 6. člen, za katerega sta bila vložena dva amandmaja. Tako sem rekel in se nismo dobro razumeli.
Hvala. Jaz sem samo zato vprašal, ker nisem vedel ali mi mogoče kakšen dokument manjka. Skratka, prvi amandma, ki ga je vložila Liberalna demokracija Slovenije opredeljuje oziroma želi oblikovanje 14-ih statističnih regij, ki naj bi veljale do ustanovitve pokrajin. V drugem amandmaju pa imamo predlog vlade, da bo vlada z uredbo odločala, koliko pokrajin bo imela država Republika Slovenija. Poudarjam, v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da sta 6. in 7. člen medsebojno povezana, to ve najbrž že tudi minister in njegove službe. Nič ni narobe, če bi v Sloveniji imeli, govorili smo že, 8, , 10, 12, 14, celo več namišljenih pokrajin oziroma statističnih regij je bilo zaželenih. Ampak, ob tem spoštovani in spoštovane kolegice in kolegi, se zamislimo. Če mi ne vemo, kje ta trenutek Slovenija, kot ena, dve ali tri regije v veliki državi Evropski uniji, kamor smo Slovenci hoteli, je, in ali bo Slovenija prejemala razvojno pomoč s strani Evrope zato, da bo dosegala željo Evrope, da smo vsi na vsaj 75% bruto družbenega produkta, do takrat se mi ne moremo pogovarjati o notranji ureditvi. Povezujem. Drugič. Če gledamo, da bo vlada z uredbo uspela in določila dve regiji na statistični klasifikaciji teritorialnih enot na evropskem nivoju, me prav zanima, kako bo tej delitvi, ki je predlagana, ena ali druga izgledala. Tako da predlagam, v imenu Slovenske nacionalne stranke, da k 6. členu, ne vem, Slovenska nacionalna stranka bo nasprotovala, oziroma ne bo podprla niti enega niti drugega, ker ocenjujemo, da je potrebno rešiti najprej 7. člen, žal je temu tako, žal nismo imeli časa, da bi tudi k 6. členu vložili naš amandma, ki je vložen k 7. členu, vsekakor pa želimo v Slovenski nacionalni stranki, da o ureditvi pokrajin, govorim o statistični regiji, ta trenutek in kasneje ne odloča vlada, temveč zakonodajna veja oblasti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Pavliha. Prosim.
Hvala lepa, gospod kolega podpredsednik. Sam sem vesel, da je bila naša prošnja na kolegiju predsednika uslišana, naj se tako pomembna tema, kot je naš regionalni razvoj in pospeševanje regij, prestavi na jesen. To je dobro. In dobro je tudi, da imamo danes kar nekaj časa za debato o zakonu oziroma o amandmajih. Bi pa rad tule povedal, da katerikoli tako imenovani NUTS ne bo koristil, če bo Slovenija razdeljena zoper voljo ljudi in zoper tisto, kar si posamezne občine želijo. Namreč, prevečkrat gre za evropsko politično-birokratsko razmišljanje in premalokrat se sprašujemo, ali bo to res konkretni regiji, konkretni občini, krajevni skupnosti, vasi, kraju prineslo tisto, kar si pravzaprav vsi želimo, in to je zelo preprosto: boljše življenje. Sam bom podprl oba amandmaja. Bi pa tu povedal nekaj o Primorski, kajti ne nazadnje živim tam, čeravno ne rojen, se pa seveda imam za priženjenega Primorca že več let. Kot vidimo iz prvega amandmaja, smo Primorsko sicer razdelili na tri razvojne regije: na Goriško, Obalno-kraško in pa Notranjsko-kraško razvojno regijo. Ob tej priliki bi rad povedal, da intimno verjamem v celovito Primorsko, da intimno verjamem v povezavo severa in juga, zaradi naslednjih razlogov. Prvič, enotna Primorska bi bistveno lažje dosegla enotno, eno primorsko univerzo; tako bomo očitno imeli dve, govori se že o primorski univerzi številka dve. Drugič, še do danes nimamo vzpostavljene prometne povezave vzdolž Primorske, sever-jug [[o tem smo včeraj govorili na Klubu primorskih poslancev]] . Če bi bila Primorska enovita, bi bistveno lažje vplivali na vlado, na Evropo, pa tudi na druge "decision makerje", kot se reče zdaj popularno v grdi slovenščini, da bi nam omogočili takšno povezavo. Podobno velja za drugi tir, podobno velja za luko Koper, za turizem, za sodelovanje s Slovenkami in Slovenci v zamejstvu, ne nazadnje za tesnejše povezovanje s Furlanijo-Julijsko krajino, pa ne v luči, da se, na primer, minister za promet ne more pogovarjati z gospodom Illyjem, ker pač nista na istem državnem nivoju, ampak zgolj iz pragmatičnih razlogov - morda se pa lahko minister za promet ali katerikoli naš drug minister lažje zmeni z nekom, ki je poglavitni v pokrajini, ki problematiko pozna, kot pa na primer s kolegom iz Rima. Zato se mi zdi zelo, zelo pomembno, da vlada ne vrže puške v koruzo pri pogajanjih in pri prizadevanju za vzpostavitev treh kohezijskih regij, ne pa dveh [[o tem je bilo že nekaj rečenega pred poletnimi počitnicami]] . Namreč, dosedanji izračuni kažejo, da bi v primeru odpovedi tretje regije Slovenija izgubila kar približno 100 milijard slovenskih tolarjev. Kako naj to povemo državljankam in državljanom, ki na primer živijo v zahodni Sloveniji, ki živijo na Primorskem? Pravijo, da evropski statistični pogoji sicer zahtevajo regije z vsaj 800.000 prebivalci, vendar prevečkrat pozabljamo, da je med 250 regijami v Evropi kar 56 izjem in od teh 56 izjem kar 26 regij vsebuje manj kot 400.000 prebivalcev. Torej popolnoma dovolj trden argument, da se tudi Slovenija bori in da poskuša iztržiti največ, kar lahko iztrži iz prestižnega kluba petindvajsterice. Če bi Slovenijo razdelili na tri kohezijske regije, bi bila situacija približno takšna: osrednja ljubljanska regija bi lahko črpala sredstva zlasti za, na primer, razvoj prometnih koridorjev, ne smemo pozabiti, da ima Slovenija izjemno priviligiran položaj lege na sečišču petega in desetega koridorja - zahodna in vzhodna regija pa za kohezijske projekte, ki bi oba dela Slovenije približala razvitejšim oziroma razvitim evropskim pokrajinam. Seveda naj mi bo dovoljeno na tem mestu povedati še naslednje. Dobra pogajanja so seveda pogajanja, ki ne izhajajo iz pozicije pogajalskih strank, torej na način, da vsaka trdi svoje, to je črno, to je belo, pa nikamor ne prideta, ampak iz interesa. To se seveda kaže in pri regijah in pri naslednji točki današnjega dnevnega rega, odnosih s Hrvaško, pa še bi lahko naštevali. Zato je seveda zelo pomembno, da se ne bojimo velikega brata iz Bruslja kot tudi nikogar drugega. Smo samostojna država, smo enakopravna članica Evropske unije. In če sami ne bomo ponosni, če se sami ne bomo znebili, lahko rečem cankarjanskega kompleksa hlapčevstva in pa prebivalcev iz neke doline Šentflorjanske, potem verjemite, da nam nihče iz Strasbourga, Bruslja ali Luksemburga pri tem ne bo pomagal. Ampak tudi pogajanja, če so še tako sposobna, očitno niso dovolj. Če se že domenimo z Evropsko unijo in če si že izborimo denar, da leži na evropski cesti, se je seveda treba skloniti in ta denar tudi pobrati. Z velikim razočaranjem danes berem v enem od slovenskih časopisov naslednji naslov: Vlada ni porabila evropskega denarja. Citiram: prvi obrok evropske pomoči pri gradnji drugega tira v višini 5,5 milijonov evrov čaka že devet mesecev, vlada pa ni v tem času zmogla porabiti še niti enega centa. Če se niti sklonili ne bomo, takrat ko seveda moramo delati, potem bo to pomenilo, da sklonjeni hodimo samo takrat, kadar poslušamo direktive od velikih bratov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Oražem Zalokar. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Najprej moram izraziti zadovoljstvo v zvezi z amandmajem, ki ga je koalicija pripravila k 6. členu. Gre za pomembno vsebinsko razliko, na katero smo na odboru vseskozi opozarjali, in sicer govorimo o regijah, razvojnih regijah na ravni Nuts 3, torej o razvojnih regijah. Na naše veselje, bo v resnici v zakonu napisano, da se te samo oblikujejo v skladu s postopkom, določenim z uredbo, ne pa z uredbo, na kar smo vseskozi opozarjali, kajti uredba govori, da mora imeti takšna regija 150 tisoč prebivalcev oziroma to pomeni, da Slovenija bi lahko imela v tem trenutku 13 razvojnih regij. Vendar pa je pri tem treba povedati, da pravzaprav tako kot smo predstavili že v mnenju poslanskega kluba, je tukaj na tej ravni za vlado še veliko več možnosti, da doseže več kot 13 regij, in glede na to, da pravzaprav v Sloveniji obstaja želja, ki smo jo detektirali po ustanovitvi 14 regij in za toliko regij je tudi naš poslanski klub pravzaprav vložil amandma, kajti prav nobene škode ne bi bilo, če bi teh 14 regij v zakonu tudi že napisali, zato obstaja v številnih dokumentih dovolj možnosti, ki jo moramo izkoristiti pri pogajanjih. Seveda, če želja po pogajanjih sploh obstaja oziroma če bo ta aktivnost, tako kot smo že prej kritično povedali, postala bistveno večja, ne samo na ravni aktivnosti ministra, ki pokriva to področje in ki po moji oceni deluje korektno in dobro, vendar bo pri tem potrebna vloga cele vlade. Mislim, da se bo moral absolutno aktivno s to zgodbo ukvarjati tudi predsednik vlade Janez Janša in tudi zunanji minister, ki v tem trenutku zaradi predsedovanja Ovse-ja vidi probleme povsod drugod, samo tam ga ni, kjer bi ga mi potrebovali kot država. In seveda v teh zgodbah bi ga potrebovali. Potrebno je lobirati, kajti dovolite, da preberem, v uredbi v 3. členu jasno piše, da dovoljuje posameznim neupravnim enotam odstopanje od teh pragov zaradi posebnih geografskih, socialno-ekonomskih, zgodovinskih, kulturnih ali okoljskih razmer. Jaz sem prepričana, da imamo v tem 3. členu uredbe dovolj možnosti, da si to izposlujemo. In naprej. Evropski parlament je v svojem poročilu o teritorialni klasifikaciji oziroma teritorialni členitvi na NUTS-e opozoril, da je pri teritorialni klasifikaciji treba upoštevati posebnosti manjših administrativnih enot oziroma je relativiziral pogoje v smislu števila prebivalcev. Na ravni NUTS 3 ni nikakršnih ovir, da bi z večjo aktivnostjo Slovenija dosegla lahko drugačno rešitev, pri čemer pa želim ponovno izraziti ogorčenje, nikjer in nikoli ni bilo dogovorjeno, da bodo tudi razvojne regije na ravni NUTS 3 določene z uredbo vlade oziroma, da bo o tem pomembnem vprašanju lahko odločala izključno vlada. O tem govora na posvetu predsednikov ni bilo in je vlada mirno dogovor v zvezi s kohezijskimi regijami raztegnila še na razvojne regije, pri čemer se ves čas sprenevedajo, da temu ni tako, kljub opozorilom, ki jih že, mislim, da več kot mesec dni, iz našega poslanskega kluba sporočamo, tega dogovora ni bilo. To je izigravanje dogovora in je slaba popotnica za prihodnost, ko se bo o pokrajinah, kolegi iz koalicije, potrebno pogovarjati. Kljub vaši veliki večini pokrajin v Sloveniji brez dogovora, kajti pri tem je potreben dogovor, ki ima dvotretjinsko večino, ne bo. Seveda pa rešitev, ki jo morda v ozadju pripravljate, to pa je rešitev, da bi imeli 12 razvojnih regij, pa morda 14 upravno administrativnih ali pa še več, po moji ceni absolutno ni dobra. Korakamo naprej pri nedoslednostih, kajti po moji oceni administrativno upravna regija ali kakršnakoli regija, ki v svojih pristojnosti nima tudi razvojne komponente, ni nikakršna regija. To je regija, ki bo lahko samo transmisija nekih državnih omizij oziroma šalterjev, ne bo pa regija, ki bo o sebi tudi korektno lahko odločala. Seveda takšen kompromisen predlog, ki ga glede na to, kako je ta zgodba zapleteno sestavljena, v tem trenutku jaz vidim na ta način, bi pa želela, če so kakšne drugačne informacije, da jih morda danes dobimo, da bomo morda imeli lažjo možnost, kajti prav na tej točki se bo podpora našega poslanskega kluba tehtala, ali zakon podpremo ali ne. Seveda tu moram povedati, da nas to zanima in takšne rešitve nikakor se mi zdi, da je pa to izjemno podcenjujoč odnos, če bomo prepustili, da vlada tudi razvojne regije, za kar ni nobene potrebe, ponovno ali pa sama o tem odloča z neko uredbo, medtem ko zaobidemo, glede na to, kako pomembno je to za okolja, in tudi glede na to, kolegi iz koalicije, kako ste obljubljali in v preteklem mandatu na neki način rušili rešitve v zvezi s pokrajinami prav na točki, da se ne upošteva dovolj mnenje prebivalstva oziroma posameznih lokalnih ravni. Seveda tu greste pa vi korak naprej, morda bi v prejšnji varianti o tem odločali vsaj v parlamentu, vi ste se temu izognili, tako da bodo o tem odločali samo na vladi. Ker pa bo dogovor hitro sklenjen, je pa vprašanje, kako bo takšen dogovor v obliki uredbe vlade v resnici imel v sebi tudi to soglasje lokalnih ravni. Jaz mislim, da bo to zelo daleč od tega. Še enkrat poudarjam, da seveda mandat za kohezijske regije je v resnici dan vladi. Menimo, da je to dobra poteza, da ima vlada čas in seveda možnost, da na posamezne situacije hitro odreagira in se tako tudi pri pogajanjih obnaša. Če bodo to takšna pogajanja, kot jih lahko spremljamo v tem trenutku, potem lahko že v naprej rečemo, da s tem ne bo nič, kajti od najvišjih predstavnikov jaz v tem trenutku do danes nisem videla nobene aktivnosti. Lahko, da se vse dogaja tajno, ampak najbrž ni potrebno, da bi o takšnih stvareh ne dobili ustreznih informacij, da nekdo vendarle, jaz sem to predlagala tudi na seji odbora, pove kakšni sestanki, v katerih državah Evropske unije, kje se je lobiralo, kdo je s kom govoril, tega ni. Ni zaznati nikakršne aktivnosti niti zunanjega ministrstva niti premiera vlade, da bi v to zgodbo s polnim žarom vstopil in jaz moram reči, da brez tega uspeha tudi pri kohezijskih regijah ni pričakovati in potem bo potrebno prav gotovo parlamentu povedati, kaj je bilo narejeno. Mi razumemo, da morda pogajanja ne bodo uspešna, vendar pa nikakor, tako kot smo že povedali v mesecu juliju, ne bomo pristali, da se v naprej odrečemo pogajanjem oziroma da že v naprej rečemo, da je to morda za nas pretežko. To ni res in te možnosti obstajajo in jih je treba v popolnosti izkoristiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V tej zgodbi o pokrajinah in regijah, tako imenovanih razvojnih regijah, sodelujem od vsega začetka. Že zakoni, ki so bili povezani z ustanavljanjem pokrajin, so šli v to smer, ki sedaj nekako manjka v tem zakonu o spodbujanju skladnejšega regionalnega razvoja. Že v prejšnjem mandatu smo poslanci koalicijskih strank vložili v proceduro zakon o Savinjsko-Šaleški pokrajini, pa njegovo usodo verjetno tudi vsi poznate kot vseh podobnih zakonov, ki niso bili obravnavani. Niso pa bili obravnavni zaradi tega, ker smo istočasno vodili postopek za spremembo ustave. Kljub temu, da smo v takratni vladni koaliciji imeli število glasov, ki je zadostovalo in celo presegalo število, potrebno za spremembo ustave in uvedbo dvonivojske lokalne samouprave, torej pokrajin, tega nismo storili. V tem mandatu bo seveda to še nekoliko težje. Glede na izjave predstavnikov vlade v času, ko se je ta nova vlada, ki jo sedaj imamo, oblikovala, je bilo izrečeno kar nekaj besed tudi o pokrajinah, o regijah in o tem, da naj nekako spontano statistične razvojne regije sčasoma prerastejo v pokrajine in zato smo tudi vložili zakon o Savinjsko-Šaleški pokrajini, ki pa so ga koalicijski poslanci oziroma ste ga koalicijski poslanci ocenili sicer kot dobrega, kot zakon, ki bi lahko bil sprejemljiv, ampak je bil nekoliko prehiter in opozorili, v tem primeru celo upravičeno, da bi bilo smiselno to področje urediti sistemsko, celovito in Slovenijo z enkratnim dejanjem razdeliti na pokrajine, tako kot si to dejansko predstavljate. To je bil argument, na katerega sem tudi sam, kot opozicijski poslanec, takrat pristal. Na področju ustavnih sprememb ni sicer veliko novega. Bil je vložen predlog za spremembe. Sedaj se bomo do tega opredeljevali, ampak glede na izkušnje, ki jih imam, imam upravičeno bojazen, da bo ta postopek trajal še nekaj časa. Samo povezanost pokrajin z razvojnimi regijami ste tudi sami opredelili v tem zakonu, ko ste najprej opredelili razvojne regije, njihovo vsebino in v prehodnih določbah tudi zapisali, da ko bodo pokrajine ustanovljene z zakonom, bodo te pokrajine prevzele naloge razvojnih regij. S to rešitvijo, ki jo imamo danes zapisano v zakonu, to pomeni, da bomo imeli v naslednjem obdobju 12 statističnih regij, dokler ne bomo sprejeli ureditve, ki bo ustanovila pokrajine. To lahko kar nekaj časa tudi traja. Hkrati pa smo priča sporočilom vlade, ki nekako sporoča svoje mnenje tudi tam, kamor hodi na obisk, da je 14 pokrajin tista prava rešitev in da je potrebno razmišljati v tej smeri in tudi predlagati rešitve, do katerih bomo na koncu dobili 14 pokrajin. To nekako ni usklajeno ali bolje rečeno, v tem trenutku zanesljivo ni usklajeno. Morda bi se ta zadeva kdaj v prihodnje lahko celo uskladila. Upam, da bomo to večino v parlamentu tudi našli. To o 14 razvojnih regijah vsekakor ni prišlo zlahka. Tudi v prejšnjem mandatu je bilo predlaganih najprej 12 razvojnih regij, pa so potem sledila usklajevanja in nekako je bilo potem znotraj koalicije spoznanje, da je številka 14 tista prava številka. Statističnih regij, ki doslej predstavljajo izhodišče za izvajanje regionalne politike, je torej 12. V teh 12 statističnih regijah so se oblikovale regionalne razvojne agencije, katerih naloga je bila priprava regionalnega razvojnega programa. V praksi pa se je pokazalo, da nastajajo težave pri sprejemanju regionalnih razvojnih programov. Občine v nekaterih statističnih regijah niso sodelovale oziroma niso našle skupne točke, na kateri naj bi temeljil razvoj posamezne regije. Največ težav je bilo na teritoriju Podravske in Savinjske statistične regije. Zato tudi ni čudno, da je bil vložen amandma, ki bi nekako opredelil 14 razvojnih regij. Naj povem, da sem ta amandma vložil v drugi obravnavi in smo v poslanski skupini Socialnih demokratov razmišljali o njegovi vložitvi tudi na dopolnjen predlog zakona, a smo ugotovili, da je vložen enak, kot je bil v drugi obravnavi, tudi s strani LDS-a in da nima smisla vlagati amandmajev z istim tekstom. Zato v svojem imenu povem, da bom amandma, ki ga je vložil LDS in ki je enake vsebine kot moj amandma v predlogu za drugo obravnavo, ki je zaradi neizglasovanja LDS-ovega amandmaja postal brezpredmeten, da bom ta amandma podprl. V to me prepričuje veliko signalov z območja, s katerega prihajam, torej iz Zgornje savinjske in Šaleške doline, kjer je odločitev o razvojni regiji, o pokrajini dozorela že pred časom. Občine Savinjsko-Šaleške regije so med seboj namreč tesno povezane. Naj povem samo nekaj razlogov: povezovanje občin za izvajanje nalog lokalne samouprave je pomembno in to se v našem prostoru dejansko že nekaj časa izvaja, tako na nivoju organov občinske uprave kot tudi v ustanovitvi skupnih gospodarskih družb, kot so Savinjsko-Šaleška območna razvojna agencija, d.o.o., TRC Golte, d.o.o. in podobne; priprava regionalnega razvojnega programa in prostorskih aktov; povezovanje pri izvajanju gospodarskih javnih služb, vključno z ravnanjem z odpadki. Obstoj znanja in kadrov za oblikovanje razvojne regije je nadvse pomembno in tu imamo zagotovilo, da je teh kadrov v našem prostoru dovolj. Ustanovitev upravnega okraja ob reorganizaciji upravnih enot, tudi tu se govori o 14 upravnih okrajih in tudi tu se ta upravni okraj nekako tudi teritorialno zaključuje, podobno kot bi se zaključila 14. oziroma 13. razvojna regija, to je Savinjsko-Šaleška regija. Veliki skupni interesi in možnosti v razvoju turizma; gospodarska povezanost tega prostora, skupni naravni viri in vitalni interesi na področju oskrbovanja prebivalstva s komunalnimi dobrinami, dnevna migracija med občinami Šaleške in Zgornje savinjske doline; skupne regijske institucije, ki omogočajo koriščenje uslug prebivalcev v okviru predlagane SAŠA regije. Zagotoviti je mogoče pretok splošnih informacij za potrebe statističnega urada Republike Slovenije - to je nadvse pomembno sporočilo, ker vemo, da se v statističnih regijah spremljajo tudi statistični podatki. In pa zaradi podobnosti regij in pokrajin je vzpostavljeno dobro čezmejno sodelovanje s sosednjo državo Avstrijo. Razlike med regijami se torej kljub vsem našim prizadevanjem še vedno večajo. Na eni strani moč pridobivajo centri, razvita območja, na drugi strani so manj razviti. To gotovo ni v duhu skladnega regionalnega razvoja in ciljev spodbujanja tega razvoja, ki so zapisani v predlogu novega zakona. Z oblikovanjem 14 razvojnih regij ne oškodujemo nobenega območja, kar je ravno tako pomembno sporočilo. Omogočimo pa razvoj tudi Savinjsko-Šaleške regije. Sama ustanovitev politične pokrajine SAŠA brez razvojne komponente je seveda popoln nesmisel. Vsako ustanavljanje pokrajin zgolj zato, da državo razdelimo na upravne teritorialne enote, ne da bi te imele razvojno komponento upoštevano ali pa na prvem mestu pri svojem delovanju, je seveda nepotreben strošek, ki bi ga povzročili državi. V primeru, da je razvojna regija enako razvojna pokrajina, pa je seveda smisel ustanavljanja pokrajin oziroma razvojnih regij. Jaz sem še vedno prepričan, da je mogoče sprejeti odločitev in da je vlada sposobna udejanjiti zahteve po štirinajstih razvojnih regijah. Še enkrat pa ugotavljam, da razvojnega oziroma regionalnega razvoja ni mogoče zaukazati in ga ne bo mogoče zaukazati niti z zakonom, ki ga bo sprejel državni zbor. Razvojni interesi morajo ugotoviti predvsem lokalna okolja tudi v povezovanju in vedeti morajo, da je razvojna regija, da je pokrajina z razvojno komponento namenjena predvsem razvoju. Prepričan sem, da s skupnimi močnimi lahko še vedno dosežemo najbolj učinkovito teritorialno pa tudi vsebinsko razdeljenost Slovenije na pokrajine, ki naj postanejo tako imenovane razvojne pokrajine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Oglašam se predvsem zato, da bi poudaril, da sem prepričan, da sem vsaj osebno, ne vem ali tudi kolegice in kolegi, v veliki stiski pri sprejemanju odločitev, ki so danes na dnevnem redu. Na eni strani čutim, da tako vlada, ali pa posej vlada, deloma pa tudi mi, nismo sposobni in pripravljeni, glede na lastna spoznanja, razlike v pogledih, predvsem pa tudi aktivnosti, ki smo jih doslej vodili v Evropski uniji, sprejeti odločitev, ki bi pomenile korak naprej v neko jasno smer, in da zato iščemo podlage, kako naj bi odločali nič ali pa čim manj. In na drugi strani najbrž vsi ugotavljamo, da tisto, kar je posledica tega dejstva, za nas ni dobro, ker je regionalizacija Slovenije povezana s predvsem razvojnimi cilji in vključevanjem ljudi v razvojne projekte, pokrajine kot politično teritorialno enote, gotovo, to, kar je sedaj kolega Kontič govoril, povezane z razvojem, ker drugače nimajo svojega pravega smisla oblikovanja ali ne identičnih po teritorijih upravnih okrajev, verjetno da, ker je to prav gotovo racionalnejše. O vsem tem govorimo dolgo časa, odločitve ne moremo sprejeti, pa ne samo zaradi tega, ker bi imeli razlike, ali jih naj bo dvanajst ali štirinajst, ampak tudi zaradi tega, ker enostavno je vsakega ali pa mnogo koga strah, da bi neka jasno usmerjena pot pomenila morda tudi odločitev, ki bi nekomu ne bila všeč. In kakorkoli jaz sprejemam ugotovitve, da prav gotovo regij ni mogoče zapovedati, da prav gotovo skupnih interesov ni mogoče zapovedati, ker morajo rasti iz nekega okolja in interesov gospodarstva in lokalnih skupnosti, da jih uresničijo, tako sem hkrati prepričan, da če želimo regije postaviti, posebej pa, če želimo postaviti pokrajine, da bomo to težko delali, ne da bi imeli za cilj, da se del funkcij, razvojnih in tudi drugih, prenaša tudi z države na te pokrajine oziroma regije. Če pa to želimo, potem verjetno moramo narediti teritorizacijo Slovenije hkrati, na celem območju, ne pa reči, da jemljemo enkrat na vzhodu, enkrat na jugu, enkrat na zahodu en delček, ki je že zrel, ostali pa čakajo morda leto, dve ali pa do neznanega trenutka. Ko ob tem govorim, moram reči, da sem po svoje nezadovoljen, da bomo, ne da bi krivil vlado, posebej ne samo aktualno vlado, ki v enem letu ni mogla vsega urediti, ne da bi želel spominjati na vse, kar vemo, kakšni so bili postopki štiri leta okoli ustavnih sprememb, po pokrajinah, pa kdo je kaj hotel ali pa ne hotel. Samo ne glede na to, ne morem in soglašam z vsemi tistimi, ki so danes to že rekli, sprejeti dejstva, ker ne znamo odločiti, naj odloči pa vlada. Mislim, da to enostavno ustavno in politično ne gre in ni dobra rešitev. Ta rešitev je mogoča, kar zadeva pogajanja o kohezijskih regijah ta moment v Evropski uniji. Sprejmem. Mogoča je, ker je tukaj edino možna tista fleksibilnost, ki je ob neznankah, ki jih imamo tudi vis-a-vi načina reagiranja na naše predloge v Evropski uniji, predpostavljajo potrebno fleksibilnost vladi, da se bo lahko odzivala na ta dejstva, pod predpostavko, da se bo odzivala na način, ki bo res zagotovil Sloveniji takšno delitev na kohezijske regije, ki bo zagotavljala največjo možno koriščenje sredstev, ki so v ta namen v Evropski uniji na razpolago. To pa kaže verjeti, ker konec koncev težko bi naprej očital katerikoli vladi, da se bo šla pogajat s tem, da bo državi zagotovila čim manjše, ne pa čim večje koristi in iz te predpostavke ne želim izhajati, ampak v tem delu je to še mogoče. Kar zadeva pa teh razvojnih regij, pa moram reči, da ta svoboda ni dobra in mislim, da bi jo morali v državnem zboru zakoličiti. Zaradi tega bom tudi jaz osebno podprl amandma, ki je predlagan in ki govori o štirinajstih regijah, ker smo tudi v prejšnjem mandatu v poslanski skupini, ko je bilo govora o pokrajinah, soglašali, da je to najbližje možni rešitvi - ne bom rekel, da je idealna - ker idealne ni, ker vedno se javi kdo, ki pravi, da mu to ne odgovarja, ampak kljub temu je to najbližje možni ureditvi, s katero bi vsaj večina lahko bila zadovoljna. Ne vidim utemeljenih razlogov, zakaj smo se ob dejstvu, da moramo za kohezijske regije pustiti večjo svobodo vladi, odločili da jo pustimo tudi na tem področju. Jaz mislim, da bi tu zakoličenje bilo dobro. Pričakujem pa, da se bo intenziviralo delo na oblikovanju upravnih okrajev, posebej, da se bo intenziviralo delo na oblikovanju pokrajin. Upam, da ne bo situacija ista, kot je bila v prejšnjem mandatu, ker se bodo zahtevali tako težki pogoji, kjer boš težko zagotovil, da boš do teritorializacije preko pokrajin res za Slovenijo kot celoto lahko v istem času prišel. Mislim, da je prav razmišljati tudi o tem, da če oblikujemo zdaj zakon, ki bo zagotovil spodbujanje skladnega regionalnega razvoja, da smo stvari toliko domišljali, da ga ne bomo čez spet let spet spreminjali, ker pred približno petimi, šestimi leti smo oblikovali novega, postavili mehanizme odločanja, takrat smo bili nekateri skeptični, da samo mehanizmi odločanja, če ni tudi vsebine in sredstev, ne zagotavljajo dovolj. Jaz bi si želel, da tokrat tudi ni tako in da bomo našli tudi mehanizme odločanja, ki bodo zagotavljali vsebino, ker če tega ne naredimo, bomo imeli samo dodatna sredstva in stroške za neke organe, ki bodo skupaj sedeli, konkretnih rezultatov pa ne bo. Jaz bom podprl predlagani amandma in menim, da vsaj kar zadeva razvojne regije, res ni razloga, da bi že zdaj prepuščali vladi njeno odločitev, koliko in kakšne bodo, ampak to mora biti odločitev državnega zbora, ker če je to samo statistika, potem je to tako ali tako vseeno, če pa je notri vsebina, potem pa o tem po mojem ne more odločati vlada sama, ampak moram biti državni zbor tisti, ki te regije opredeli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister Žagar, ste prosili za besedo?
Hvala za besedo. Jaz bi poskušal nekatere stvari pojasniti z ozirom na razpravo, ki je bila do zdaj opravljena. Najprej kar zadeva očitka, da so bili kršeni dogovori. To seveda niti približno ne drži. Drži, da je bil na dogovoru parlamentarnih strank dosežen konsenz o tem, da se o kohezijskih regijah ta pristojnost poveri vladi, o teh razvojnih regijah dogovora ni bilo, bil pa je dogovor, da se v fazi ustanavljanja pokrajin ponovno sestanejo parlamentarne stranke in se glede tega poskuša doseči dogovor. To je bil dogovor in mi smo se tega držali in tudi nismo nikdar drugačnih stvari interpretirali. Za tem trdno stojim, je pa seveda dejstvo, da je v tem trenutku pravzaprav že razprava tudi v državnem zboru sprožena v povezavi z ustavnimi spremembami. Ko se pogovarjamo o ustavnih spremembah se je smiselno se pogovarjati o celotnem paketu zakonodaje s tega področja. Samo takšen paket ima smisel, če govorimo o ustanavljanju pokrajin. Razprava, ki je bila pa do zdaj opravljena, je pa v pretežni meri govorila predvsem o ustanavljanju pokrajin, ne pa o tem zakonu, ki ga imamo pred sabo. Ta zakon nima namena ustanavljati pokrajin in v tem zakonu v tem trenutku ni nikakršnih številk. Kar zadeva konsistentnost, moram reči, da smo z ozirom na pogajanja predlagali oziroma so bile ves čas predlagane konsistentne rešitve. V prvotnem predlogu zakona takrat sta bili pravzaprav obe številki, kar zadeva ustanavljanje enih in drugih statističnih regij, se pravi, na nivoju NUTS 2, in na NUTS 2 je vsebina tega zakona. Mislim, da je bila takrat v danem trenutku, z ozirom na dano situacijo, ta se pa zelo hitro spreminja, tudi verodostojna rešitev. No, kasneje, ko se je pokazalo, da kar zadeva te izredne seje, ni bilo treba v tem smislu tako hiteti, je zdaj v tem trenutku konsistentna rešitev v tem smislu, da sta pa oba predloga umaknjena iz zakona in se obe poglavji na nek način poverita sami vladi. Kar zadeva kohezijske regije. Rešitev je smiselna, vezana je na samo vsebino pogajanj. Kar zadeva pogajanja, so v tem trenutku odprta številna vprašanja, odvisno, kdaj se bodo končala, odvisno, kakšen bo finančni aranžma na mizi. In samo ustanavljanje kohezijskih regij je eno od pogajalskih izhodišč v celotnem sklopu pogajanj in vsa pogajalska izhodišča so se ves čas potrjevala na odboru za evropske zadeve in se bodo tudi v prihodnje. Tako da bo tudi v tem delu državni zbor sodeloval pri teh odločitvah. V drugem delu, ko se pogovarjamo o členitvi na razvojne pokrajine, moramo pa zelo jasno povedati, da te v tem trenutku nadomeščajo na nek način statistične regije, in da so te statistične regije pač zatečeno stanje, ki ga vzpostavila vlada. Meni ni jasno, ali je bil ta odlok kdajkoli predstavljen v tem državnem zboru. Seveda govorim v preteklem času. Verjetno nikdar, in je to v tem trenutku za nas zatečeno stanje. To je bila vlada naredila. Lahko bi že v preteklosti - pa se ne želim vračati, da se razumemo, v preteklost in pogrevati polemike iz tega naslova, ampak lahko bi že drugačne rešitve bile davno sprejete in bi bili danes tudi v bistveno, bistveno bolj ugodni situaciji, kar zadeva pogajanja. Vendar ko se pogovarjamo, zakaj niso te rešitve bile sprejete, imam občutek - in ta občutek se mi danes na novo poraja -, da pač ni bilo politične volje, da se izpelje decentralizacija države. In ustanavljanje pokrajin je točno to. Kar zadeva trenutne rešitve. Z oziroma na to, da je razprava o ustanavljanju pokrajin odprta, se nam zdijo predlogi, ki so v tem zakonu predlagani, smiselni. Če je politična volja, potem se lahko pride do osnovnih odgovorov, kar zadeva ustanavljanja pokrajin, zelo, zelo hitro. In sedaj se bojim, da te politične volje pravzaprav ni, glede na predlagani amandma. Tega se bojim. Ker se poskuša skozi zakon ta del na nek način obiti. In s tem, če se tak amandma sprejme, se poskuša obiti tudi to, da občine kot prizadete ne sodelujejo in niso sodelovale v tem delu razprave in odločanja. To pa ni naš namen v fazi ustanavljanja pokrajin. Če sem pazljivo poslušal tudi vse razpravljavce, so vsi govorili o tem, da je treba občine v to vključiti. Se pravi, da so pravzaprav razpravljavci v tem primeru v nasprotju sami s sabo. Kar zadeva ta zakon, sem že večkrat povedal, če bi imeli v tem trenutku pokrajine ustanovljene, potem tega zakona ne bi potrebovali, ker ena od osnovnih nalog in tista, ki je bistvena, mora biti razvojna komponenta. In tudi v tem zakonu predlagamo seveda v naslednji fazi takoj rešitev, da bodo bodoče pokrajine, in jaz upam, da bodo zelo hitro ustanovljene, kar je možno, ker vsi razlagate o tem, da bi naj bila to politična volja, da bodo takoj prevzele tudi to svojo razvojno funkcijo ob vseh ostalih administrativnih funkcijah. Ta je seveda bistvena. Je pa seveda res, da v tem vmesnem trenutku, na eni strani pa tudi za potrebe pogajanj, kar zadeva recimo kohezijske politike, na drugi strani pa za izvajanje nalog na področju skladnega regionalnega razvoja pač določene inštitucije tudi v tem trenutku seveda potrebujemo. Zato je ta zakon danes na mizi. In ta zakon po moji oceni seveda pomeni kar precejšen premik na področju skladnega regionalnega razvoja, če ga ima pač namen vlada izvajati. Ta vlada ga ima namen izvajati. Ta vlada ima eno od osnovnih prioritet skladni regionalni razvoj in s svojimi predlogi, s svojimi odločitvami je te stvari že tudi dokazovala. Toliko mogoče zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Jaz sem zelo vesel in zadovoljen, da bo končno ta zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja prišel v državni zbor. O njem govorimo že zagotovo skoraj petnajst let. Imeli smo takšnega in drugačnega, v bistvu stvari, ki niso pile vodo in ki niso delale v tem smislu skladnega regionalnega razvoja, ampak tako, da tisti, ki so bili bogati, so bili še bogatejši, tisti, ki so bili pa revni, so bili pa še revnejši. Takšen je bil do sedaj model. To lahko dokazujem s številnimi lokalnimi regionalnimi primeri na nivoju regije Posavje, od koder prihajam, upam pa, da bo ta zakon, ki je po moji oceni pripravljen v pozitivni smeri, da vendarle bodo tiste razvojno moteče regije dobile en korak naprej spodbude, da se lahko rahlo približale tistim regijam, ki so bolj razvite, ki imajo bistveno večje in boljše gospodarske in druge resurje in seveda tudi bistveno večjo kakovost življenja ljudi. Ta je v Sloveniji izjemno, izjemno različna. Današnja razprava tudi to dokazuje, da v bistvu so te razlike velike in trenutno se še večajo v Sloveniji. Morda ta zakon lahko to deloma ublaži in deloma tiste dele Slovenije, regije in lokalne skupnosti malce približa k tistim bolj razvitim. To bo zagotovo proces, to ne bo čez noč, to bo trajalo seveda daljše obdobje, ampak vendarle, če bomo začeli jutri, potem verjamemo enkrat na boljši rezultat. O tem policentričnem, o teh regijah, kot sem že rekel, govorimo dolgo. Mnogi smo se o tem že na lokalnih ravneh regionalnih povezali v neke regije v ustanavljanju, da smo že kot regija, sicer brez kakršnih koli državnih pristojnosti, pa vendarle regija Posavje v ustanavljanju deluje kot tri občine in bo delovala tudi v bodoče, zagotovo, kot pokrajina. V to sem prepričan. In da bo rezultate, ki jih vidimo na lokalni ravni, lahko združevala na tej regionalni ravni v pozitivni smeri. Kar se tiče vlade, odločitve o tem ali onem. Mislim, da je ta odgovornost, ki jo sprejema, izjemno velika. Velika pa so tudi pričakovanja. Žal, to moramo priznati, na tem področju smo bili v preteklosti zelo neuspešni. Črpanje evropskih virov je rak rana Slovenije. Tudi danes nismo dosti boljši. Prepričan sem, da bosta pogajalska skupina in vlada naredili vse, da bo ta rezultat demantiral vse govorice, takšne in drugačne, da bomo tu bolj uspešni. To je naša velika priložnost v Sloveniji, da počrpamo čim več. Za to pa potrebujemo dobre pogajalce, dobre projekte, dobre lobiste in tako naprej. Verjamem, da bo teh regij, ki jih kolega predlaga - sam tudi načeloma podpiram 14 regij, zakaj ne, v končni fazi je to nek model, čeravno ta zadeva zaenkrat ne pije vode, ker je to bolj kot ne izjema, 14, 13 da. Vendar mislim, da če lokalne skupnosti in regije to hočejo, da se združijo, imajo skupne interese, mora tudi aktualna politika temu slediti. O tem se pogovarjamo res že kar desetletja intenzivno, gor dol, pa 12 pa 8, pa 16 pa 22, ne vem, pa 24. Mislim, da je 14 regij, če pogledam po parlamentu, nek tak model, ki bi ga nekako skorajda vsi soglasno podprli. In to je verjetno jasno tudi vladi, da bodo o tem resno razmišljali. In kot imam informacijo, o tem tudi resno razmišlja, o 14 regijah v Sloveniji. To bi bilo tisto število pokrajin, ki bi bile razvojne, spodbujevalne, v skupnem interesu, da bi te regije bolje zaživele, ob dejstvu, da bo tudi država ta zakon, ki ga bomo danes, verjamem, z veliko večino podprli v državnem zboru, izvajala v tem duhu, kot je napisan, s temi cilji, ki so napisani, ki so zelo pomembni. Zmanjšanje razlik, to je temeljno sporočilo tega zakona, policentrični razvoj, zelo pomembno, predvsem pa povečanje konkurenčnosti gospodarstva. O tem veliko govorimo, pa je do zdaj še bolj malo prišlo do tistih regij, ki smo nerazvite. Predvsem pa zmanjšanje stopnje brezposelnosti in ne nazadnje kakovost življenja ljudi v teh regijah, kot so Posavje, Bela krajina, Prekmurje, pa še bi lahko našteval, ki je bistveno drugačna od tistih, ki so na Obali in osrednji ljubljanski regiji. Žal, pri nas delajo ljudje še za 70, 80 tisočakov! Verjamem, da v Ljubljani nihče več ne dela za ta denar. Pa še tega dela, žal, ni več. Ženske, delovna sila, so doma in čakajo neko miloščino od države, da prek zavoda nekaj dobijo. To je grozovito. V Beli krajini je podobna zgodba. O tem je bilo veliko napisanega in povedanega v zadnjem času. Življenje tam je popolnoma drugačno, kot da živijo v drugi državi in ne v Republiki Sloveniji. In to je treba resno jemati. Verjamem, da se vlada tega zaveda, da bo to sporočilo tudi dala s konkretnimi ukrepi, da bo poskušala ne nazadnje tudi z ukrepi, kot je davčna reforma, o kateri se veliko govori in veliko pričakuje. Verjetno bo treba v tem smislu davčno regulativo narediti tako, da bodo manj razvita območja, na primer Bela krajina, Posavje, dobila nek spodbujevalec, da bodo morda investitorji, podjetniki svoje podjetniške zamisli izvajali tam, ne samo na osrednjem ljubljanskem območju, pa mogoče še nekaj na Obali. Mislim, da je v tem pomembna naloga vlade in tudi državnega zbora, da bosta temu sledila, da bodo tudi obljube, ki smo jih dali vsi skupaj in jih še vedno dajemo, poskušali v čim večji meri realizirati, da bomo te razlike bistveno zmanjšali. Da ne bo več takih razlik, kot so zdaj, ko je cena kvadratnega metra stanovanja v Sevnici 500 evrov, v Ljubljani pa krat šest! To je nenormalno za 100 kilometrov razlike med Sevnico in Ljubljano. To je nenormalno. Cena energije je pa enaka tako v Sevnici kot v Ljubljani. Življenjski stroški pa so v bistvu celo večji v Sevnici kot pa v Ljubljani, nenormalen svet, narobe svet, bi temu rekel. Da mladi potencialni izobraženec beži v osrednjo Slovenijo, je normalno. In s tem slabi regijo, slabi lokalne skupnosti, preprosto zato, ker je življenje tu bistveno bolj kvalitetno. Ostajamo še nekateri tisti, ki vztrajamo v tej regiji in bomo vztrajali še naprej in verjamemo, da bo nam tudi ta zakon in tudi ti cilji vlade, ki jih želijo z davčno reformo in z nekimi drugimi ukrepi in z zagotovo čimprejšnjo ustanovitvijo pokrajin, verjamem, da 14, in z jasnimi pristojnostmi predvsem pa s finančnimi pristojnostmi, da bi dobili tisto, kar smo zamudili teh 15 let po osamosvojitvi. Zato se mi zdi amandma, ki ga je predlaga koalicija, čisto v redu. Nalaga seveda veliko odgovornosti vladi in da se bo odločila pravilno, modro in od nje pričakujemo tudi jasne ukrepe. To pa vemo, kaj je: da bo boljša in pa uspešnejša pri črpanju evropskih virov, da bo tako oblikovala pokrajine v Sloveniji, ki bodo pile vodo v nadaljnjem razvoju te Slovenije v prihodnosti, da bodo tiste občine in tiste regije, ki so danes tako na repu razvitosti po vseh kazalcih, ki jih lahko naštejemo, od plač, do razvoja, brezposelnosti in druge stvari, počasi malce se dvigovale. Predvsem z željo, da ne bežimo vsi v osrednjo Slovenijo živet, da ostanemo tam, kjer smo: v Beli krajini, Prekmurju, v Posavju. To mislim, da bi morali kupiti vsi skupaj in današnja razprava, kolikor sem jo povzel, gre v to smer pozitivno, da tudi to nekateri drugih, ki izhajate iz bolj bogatih okolij, to razumete in verjamem, da boste razumeli še naprej. Na vladi pa je seveda odgovornost velika, pričakovanje je veliko. Štejejo rezultati v življenju in nič drugega. Bilo je doslej že veliko obljub, takšnih in drugačnih, preteklih vlad, rezultatov pa nobenih. In na koncu so bili bogatejši še bolj bogati, revnejši še revnejši in verjamem, da to ni korektno za to našo Slovenijo. Seveda je pa izziv - črpanje evropskih virov velik, velika so pričakovanja in upam, da bodo pogajalci, kot sem že rekel, in vsi ostali o tem. Čas je za neke spremembe v tem slovenskem prostoru. Čas je, da tisti bolj revni, nerazviti prihajajo s spodbudo države, predvsem pa z nekimi drugimi olajšavami malce bližje tistim, ki so že odleteli v nebo v slovenskem prostoru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Sam se oglašam k besedi ravno zaradi tega, da skušam na svoj način pripomoči k temu, da prepričam vlado ali pa koalicijske poslance, da pritegnejo našemu amandmaju, ki želi, da bi se to reformiralo na 14 razvojnih pokrajin. To bom argumentiral tudi s svojega zornega kota, pa čeprav bi lahko na nek način bi egoist, ker prihajam iz Maribora, bi rekel, me ne zanima Ptuj in me ne zanima Spodje Podravje. Maribor je dovolj močan in bo še bolj močan, če bo imel priključeno tudi to področje, vendar se mi zdi, da kot poslanci moramo ta egoizem preiti in biti pri tem stvarni. Sam sem tako dolgo v politiki, predvsem v lokalni, da lahko objektivno povem, kako pravzaprav antagonizem Maribora in pa Ptuja onemogoča vse skupne aktivnosti. Torej gospod Strmšnik je zgodovina tega regionalnega razvoja, je najboljša priča med vsemi nami, kako pravzaprav ne moreš na silo združiti akterjev z enega ali pa z drugega področja in dati torej politično komando pa reči, sedaj pa delajte sporazumno v okviru in za zahtevo zakona. Tega se ne da narediti. In v tem primeru, ko govorimo o teh 14 razvojnih pokrajinah, je nesporno tudi nam, ki živimo in delamo v Mariboru, da je potreba dati podporo temu spodnje dravskemu področju. Posebej mislim, da tisti poslanci, ki s tega področja izhajate, in kar nekaj jih je, se zavedate in veste, kaj to pomeni, ko so se pisali regionalni razvojni programi, kako je trpko in težko bilo uskladiti že izbor regionalnih agencij, kaj šele kasneje programe. Zaradi tega mislim, da je praksa, življenje v tem preteklem obdobju pokazalo, da so ob političnih argumentih seveda tudi življenjski, strokovni, torej čisto tisti, ki jih jemljemo, ali ki jih dobivamo skozi izkušnje pri svojem delu. O SAŠI je meni težje govoriti, ampak kolikor jaz poznam, ko sem bil gospodarstvenik, je tam pravzaprav Velenje stalno na nek način svojo gospodarsko politiko vodilo, se povezovalo, ustvarjalo močne gospodarske subjekte, ki prenašajo pričakovanja tudi na politično raven. Zaradi tega mislim, da ni nobenega dvoma teh 14 razvojnih pokrajin podpreti, posebej zaradi tega, ker si ne znam predstavljati, če bomo šli v oblikovanje pokrajin kasneje z osnovnim zakonom ali kakorkoli pač, da te pokrajine ne bi vsebovale tudi teh razvojnih elementov, ki bi jih naj razvojne pokrajine vključevale. Dve muhi na en mah pravzaprav ubijemo s tem, ko razvojne pokrajine oblikujemo s številko 14. Če mene vprašate osebno, ampak to je danes verjetno nemogoče in nestvarno in nesmiselno, bi za Slovenijo najbolj veljala številka 8. To je moje osebno mnenje, ampak verjetno tega koraka nazaj niti politično nismo v stanju narediti, kaj šele gledano čisto individualno. Zaradi tega jemljem to kot gotovo dejstvo, jemljem to kot situacijo, v kateri smo in predlagam, da tudi vlada akceptira te argumente, ki so danes izrečeni in da podpre amandma, ker se bo izognila nevarnosti, ki jo bo [[...]] [[nerazumljivo.]] [[..]], ko bo morala sama, kar pa se mi zdi popolnoma nesmiselno, sama sprejemati odločitve o teh 12 ali 14 razvojnih regijah. Mislim, da je to naloga parlamenta. Mislim, da je to položaj, ki ga mora parlament razrešiti. Parlament je mesto, kjer se pogovarjamo, kjer usklajujemo, kjer se konfrontiramo pa tudi, če hočete preglasujemo, ampak odločitev je mnogo bolj veljavna, če to naredi parlament, ne pa vlada, čeprav obljublja, da bo prišla po verifikacijo. Če govorimo o tem nivoju, opozarjam v povezavi tudi s kohezijskimi regijami, da vlada ne bi smela koraka narediti, da oblikuje kohezijske regije po svojem okusu. Mislim, da smo v vseh teh razpravah ugotavljali, da je elementov in podlag za to, da se naredi tako imenovana izjema, čeprav jaz temu pravim, da izjema v tem primeru sploh še ni bila uporabljena. Prej sem gledal reakcijo predstavnikov vlade na razlago gospoda Pavlihe, ko je govoril o tistih izjemah. Saj vem, kaj ste hoteli povedati, ko ste gledali proti predsedujočemu, ali so to bile izjeme v tistem obdobju. Da, bile so, tudi danes sem prepričan, da bodo izjeme možne zato, ker smo člani te Evropske unije, ker imamo svoj močan glas in zato, ker imamo vpliv, da odločamo tudi z našim glasom. Brez našega glasu se nekatere odločitve ne morejo sprejemati in mislim, da imamo ob ustrezni vztrajnosti, agresivnosti, lobistični sposobnosti, delavoljnosti vlade, njegovih predstavnikov možnost, da uveljavimo tudi te izjeme, ki niso tako radikalne, da ne bi bile po mojem v Evropski uniji sprejete. Zato si moramo ustvariti pozicijo, najbolje bi bilo, da imamo že upravno administrativne enote, torej pokrajine. Če jih nimamo, pa mislim, da imamo za sprejetje trdno obvezo, da jih čim prej sprejmemo, kakor se pač hitro take zadeve dajo sprejeti. Rad bi malo še komentiral tisto izjavo, ki jo je dal minister sedaj, ko je dobil besedo. Tudi meni diši po tem, če že prejšnje vlade ali pa parlamenti niso imeli neke želje po decentralizaciji, tudi mene danes skrbi ali pa mi diši, da tudi ta vlada nima prave volje po decentralizaciji. Če bi za to decentralizacijo imela pravo voljo, bi to izražala z vsemi temi postopki, o katerih danes govorimo. Ta decentralizacija bi se začela najprej na kohezijskih regijah in bi bilo normalno, da so tri slovenske kohezijske regije. Nenormalno je, da je Koper vključen v neko regijo, s katero dobesedno nima nič. In nenormalno je, da se bo Koper oziroma da se bo Ljubljana pogovarjala s Trstom, torej s tem zaledjem, o zadevah, ki se tičejo tistega področja, pa čeprav na kohezijskem nivoju. Mislim, da je Koper tisti, ki bi moral dobiti to pristojnost, pa dobiti sedež tretje kohezijske regije. Tako kot je nenormalno, pa čeprav bi spet egoistično gledal na Maribor sega kot sedež tretje kohezijske regije čisto do Notranjske oziroma vključno z Notranjskim. To je popolnoma neživljenjsko. Nič skupnega se v tem okolju ne dogaja, nič skupnega se ne bo moglo pravzaprav poenotiti, težava bo v tem komuniciranju in mislim, da bi to morali biti vsaj tisti argumenti, ki govorijo v prid treh regij. Da ne govorim o tem, da za te tri kohezijske regije ravno tako potrebuješ podporno okolje, pa so to univerze, pa so to bančne inštitucije. To so tudi škofije, ki so bile sedaj pač tri, s katerimi pravzaprav prenašamo vse oblike te politične decentraliziranosti na vse pore decentraliziranosti celega življenja v slovenskem prostoru. Zaradi tega torej ta apel, ko bo vlada odločala, da upošteva vse te razprave, da gre le na tri kohezijske regije in da podpre torej štirinajst razvojnih regij. To bo dokaz, da besede o decentralizaciji niso samo besede, ampak so dejanja. Zaradi tega bom sam osebno, prav tako tudi kot skupina poslancev LDS, zakon podprl, če bo ta amandma akceptiran in če bo ta amandma vključen v zakon, ker mislim, da ima parlament vso pravico in dolžnost, da to sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. Izvolite prosim.
Hvala, predsedujoči, kolegice in kolegi! Dosedanja razprava kaže o resnosti tega zakona. Slovenska nacionalna stranka tako kot je opozarjala ob vstopu v Evropsko unijo, ponovno opozarja vse kolegice in kolege, predlog amandmaja k 6. členu, ki zajema štirinajst regij, pravzaprav ne spreminja v bistvu veliko, danes jih imamo dvanajst. Govorim o statističnih regijah, kajti mnoge med nami zanese v pogovoru in govorimo o pokrajinah, ampak to ni isto. Amandma govori do ustanovitve pokrajin se kot razvojne regije ustanovijo. Dobro. Če jih je štirinajst, danes jih je dvanajst, štirinajst. Ampak zelo konkretno, če bo, in jaz mislim, da bo vlada, če bo imela to uredbo, odločila, da se Slovenija deli na dve regiji, sedajle povemo, da bo v tem predlogu Gorenjska razvojna, Goriška razvojna, Obalno-kraška razvojna, Notranjsko kraška razvojna, Osrednjeslovenska razvojna regija, da bodo te regije ostale brez evropske pomoči, ker presegajo 75% bruto družbenega produkta. Povejmo to danes tu, tem ljudem, če bomo ta predlog sprejeli. To jim povejmo danes. In če bo sprejet kasneje predlog, da vlada z uredbo določa kohezijo. Kar se Slovenske nacionalne stranke tiče, še enkrat poudarjam, statistične regije danes obstajajo. Naj ostanejo takšne, kot so, in naj se v zakonodajni veji oblasti odloči regionalizacija države Republike Slovenije na evropskem nivoju. Slovenska nacionalna stranka še vedno vztraja in bo vztrajala, da je najbolj pošteno do državljank in državljanov, da bi bila, žal, mogoče pa tudi ne, še ni zamujeno, ena regija. Ena Slovenija, ena regija, ki bi morala dobiti del evropske pomoči za svoj razvoj. Ta pomoč bi bila enakovredno in enakomerno razdeljena ter pošteno tja, kjer področja potrebujejo pomoč. Če smo v Evropi, če Evropa ponuja 25 državam možnost določiti regijo zato, da bodo prejele pomoč, če ne dosegajo 75%. Slovenija je tudi država in zakaj Slovenija znotraj tega ne naredi tako in reče: "Sedaj bomo pa mi v Sloveniji kot eni regiji, ki bo dobila evropsko pomoč, dali tudi pošteno pomoč vsem tistim občinam, ne glede, ali so na zahodu, vzhodu, severu ali jugu, vsem tistim občinam, ki ne presegajo ali pa, ki ne dosegajo enako številko 75% bruto družbenega produkta, ki ga dosega Slovenija." Zakaj smo bolj pametni od papeža? Jaz ne morem podpreti, pa nimam nič proti 14, ampak ne morem podpreti v naprej. Kaj se bo zgodilo? Ker danes piše: "Do ustanovitve pokrajin [[...]]Ko bo to sprejeto, ne bo kasneje nič, pokrajine bodo druge. Ne, pokrajine bodo take. Ampak ta trenutek povem: Gorenjska razvojna, Goriška razvojna, Obalno-kraška, Notranjska in Osrednjeslovenska ne bodo dobile evropske pomoči. Pika. Če se bomo delili na dve regiji, in to danes ljudem povejo, pa ne glede, da so tam revni. Če se bo to zgodilo, želim vedeti, kje in na kakšen način. Slovenska nacionalna stranka je imela prav. Eno regijo bi morali doseči že pred tremi leti, eno in znotraj te ene regije ravnati tako kot Evropa. Vsem občinam, vsem pokrajinam, ki so, ki bodo, pomagati, če ne dosegajo 75% bruto družbenega produkta, tako kot Evropa pomaga vsem državam. To bi bilo pošteno do slovenskih državljank in državljanov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci! Najprej moram reči, da imam malo težav z razumevanjem tega, kar sem sedaj slišal, kajti nedvomno v tem trenutku Slovenija je ena regija, kar se tiče delitve v odnosu do Evropske unije. Naš problem je ravno v tem, da smo ena regija in da ni bila sprejeta finančna perspektiva. Naš problem je v tem, da bomo v naslednjem obdobju prešli to povprečje bruto družbenega produkta in v tej situaciji bomo ostali brez možnosti koriščenja evropskih sredstev. Se pravi, o tem se pogovarjamo. V tej luči je vlada prišla s tem predlogom, da jo nekako državni zbor, če temu rečem, bianco pooblasti, da bo lahko sama z uredbo razdelila Slovenijo na dve oziroma če bo možnost teh nadaljnjih pogajanj in če bo šlo v tej smeri, tudi eventualno na tri kohezijske regije, to, kar nekateri, predvsem pa opozicija zahtevate. Ampak dejstvo je, da pač uredba številka 1059/2003 določa, da mora imeti regija 800.000 prebivalcev, torej več kot 800.000, ne more imeti manj. Če bomo, hvala bogu, v pogajanju to dosegli, potem se lahko izpogajamo in Slovenijo tudi, če hočete, razdelimo na tri kohezijske regije, kar bi bilo optimalno. Tisto, kar nekateri govorite o izjemah, pa je vlada že večkrat pojasnila, da gre za izjeme pri tistih državah, ki pač ne dosegajo kot celota te številke. To so Ciper, Malta in Luksemburg. Tukaj se nenehno vrtimo v nekem začaranem krogu in nenehno ponavljamo in poskušamo na nek način kritizirati sedanjo vlado in sedanjo vladajočo koalicijo. Bil sem poslanec v prejšnjem mandatu, da trenutno opozicija pravzaprav nima neke velike pravice, da na takšen način kritizira, kajti zakon o skladnem regionalnem razvoju je bil pripravljen že v prejšnjem mandatu. Ampak kaj več od tega, da ste ga pripravili in da ga je celo državni zbor uvrstil na dnevni red zasedanja, pa je potem tukaj v tem državnem zboru tudi z glasovi poslancev DeSUS-a bil umaknjen z dnevnega reda. Dlje pa nismo prišli. In tisti predlog zakona je potem vseboval to, kar tudi danes LDS predlaga z amandmajem, da se Slovenija razdeli na 14 razvojnih regij, se pravi, da se iz teh 12 statističnih uredita še dve, med drugim tudi to, kar je govoril kolega Petek, da se Spodnje Podravje razdeli na dve razvojni regiji. Razvojna agencija te statistične regije, Podravske, je dejansko bila popolnoma neoperativna. Neoperativna zato, ker so bile določene tri in potem so se ves čas med seboj prepirale, katera je nosilna. Zakaj je to prejšnja vlada dovolila, to je neka preteklost, ampak tri so se med seboj prepirale in na koncu smo dobili nek skupni razvojni program, ki bi mu jaz težko rekel razvojni program. V glavnem na nekem spisku so bile napisane neke pobožne želje, ki so potem občine Podravja to obravnavale in so potem tudi sprejele. Ampak to je bil nek razvojni dokument, ki je imel spisek, kaj vse bi želeli narediti in se je glasil v neke neskončne milijarde slovenskih tolarjev, tako bi rekel čez palec ocenjeno. Praktično brez vsake vrednosti. Koliko so te tri razvojne agencije, se pravi mariborski inštitut, ekonomska fakulteta, ptujska Bistra porabile za svoje delovanje, pa je drugo vprašanje. Mislim, da veliko več, kot je to področje v tem času dobilo za svoje razvojne projekte. In če kaj, mi je najbolj všeč v tem novem zakonu pravzaprav pristop k temu, da bo razvojna agencija šla pod ingerenco ministrstva, da bo ministrstvo bdelo nad porabo tega denarja in da bo potem temu sledilo tudi projektno financiranje. Samo na takšen način je možno v Sloveniji dejansko manj razvita območja, deprivilegirana območja, v razvojnem smislu dvigniti in nameniti več denarja za to. Seveda ob dejstvu, da je vlada s proračunom za leto 2006 in 2007 in že s samim rebalansom za leto 2005 znatno povišala glavarino in da namenja tudi veliko več sredstev za investicije v lokalnih skupnostih. Tako bo, recimo, ta vsota v letu 2006 27 milijard slovenskih tolarjev, v letu 2007 pa je planiranih 58 milijard. To pa je že denar, če bo pravilno uporabljen in če bo oplemeniten s sredstvi iz Evropske unije, s katerimi se da veliko narediti. Tudi ne razumem kritik, ki sem jih tu slišal s strani opozicije, češ da se denar Evropske unije še vedno ne uporablja. Torej, ko ste zaključevali mandat, kolegi, je bila poraba, razen kmetijstva, enaka nič. In dajati tu take izjave, kot je rekel dr. Pavliha, da se je treba skloniti in samo pobrati denar, lepo vas prosim! Tega seveda ni mogoče na takšen način. On pravi, samo skloniti se je treba in pobrati denar. Ali je res temu tako? Mislim, da je treba imeti dobre projekte, in to ni odvisno samo od vlade, ampak tudi od županov. Nekateri se tu oglašajo v vlogi poslancev in bi jim lahko postavili vprašanje, kaj ste pa vi pri tem naredili. Ali ste pomagali pripraviti te projekte? Ali imamo te projekte, smo kandidirali s temi projekti? Vlada se sedaj trudi, da ta zaostanek nadomestimo in da se tega dejansko lotimo na pravilen način. Toliko na splošno o tem zakonu. Rad bi se pa dotaknil še amandmaja, ki je pred nami, in sicer amandma, ki razdeli Slovenijo na 14 razvojnih regij. Seveda tega amandmaja ne bom podprl. Rekel bi, da pisci tega amandmaja ne vedo, kako je Slovenija geografsko sestavljena. Zato se bom opredelil samo do tistega dela, ki ločuje podravsko regijo na dve, na Spodnje Podravje in na Zgornje Podravje. Kar se tiče te delitve, moram ugotoviti, da pisci tega amandmaja - seveda je to že bilo enkrat na lokalni ravni izglasovano s pomočjo svetnikov LDS in vašega poslanca, gospoda Trofenika - Ormož naenkrat umeščajo v pomursko razvojno regijo. Torej, upravna enota Ormož nikdar ni bila del Pomurja, nikdar in nikoli. Območje občine Ormož je v razvojnem smislu in v vseh ostalih vidikih vedno bilo vezano na Maribor oziroma na Ptuj. S tem okoljem nas veže tako dejavnost na področju zdravstva, šolstva, kulture, inšpekcijskih služb in gospodarskih pobud. Naenkrat pa je tu predlog, naj se Ormož poveže s Pomurjem. Pisci, ki so to napisali, niti tega ne vedo, da je, recimo, med Ptujem in Ormožem planirana po nacionalnem programu izgradnja avtocest nova cestna povezava, da gre za razdaljo 20 kilometrov, medtem ko je razdalja do Murske Sobote še enkrat toliko, se pravi 40 in več kilometrov. In seveda tudi cestna povezava veliko slabša kot pa proti Ptuju in Mariboru. Ampak, ta dilema, ta delitev se je pojavila že v prejšnjem sklicu, že ministrica Kovačeva je predvidela, da se Ormož naj uvrsti v Pomurje in ko sem enkrat z njo o tem razpravljal, mi je dejala: "Kaj bi pa bilo narobe, če bi Ormožanci začeli hoditi v murskosoboško bolnišnico?" Sem rekel: "Ja, nič drugega kot vozili bi se enkrat dalje!" Sedaj se vozimo 20 kilometrov na Ptuj, potem bi se vozili 45 kilometrov. In tudi vezani smo na Ptuj in vedno smo hodili na Ptuj in ljudje so povezani tako ali drugače s Ptujem. Pa nimam nič proti Pomurcem, sem z mnogimi Pomurci zelo dober prijatelj in sem se tudi večkrat oglašal v imenu Pomurja. Vendar, servirati nam na mizo takšne predloge in potem to prodajati kot neke dobre rešitve je, milo rečeno, čisti politični fiasko. Ormožanci nekaj takšnega ne bi nikoli sprejeli, ljudje seveda, je pa to sprejel občinski svet, v katerem ima večino Liberalna demokracija, ki pri tem kalkulira z nekimi svojimi, bi rekel, LDS-mi računi. To se seveda ne bo izšlo in jaz sem proti temu in bom tudi proti temu glasoval, vem pa, da je verjetno tudi to spravljeno v ta amandma s pomočjo mojega poslanskega kolega, gospoda Trofenika, ki je v tem mandatu močno okrepil Liberalno- demokratsko stranko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod Barovič kaj želite?
Hvala. Jaz mislim, da poslovniško možnost imam, kratko repliko gospodu Soku na njegove besede, da ste tukaj ste poslanci in župani in vas vprašam, kaj ste storili za pridobitev evropskih sredstev - če sem prav razumel. No, vam bom povedal, da [[...]]
Kratko prosim.
Zelo kratko. Vam bom povedal, da smo mi storili vse, vendar drugi, tisti, ki bi morali, nas niso obvestili, da so evropska sredstva na razpolago. Najhuje pa je primer Trbovlje, Hrastnik. Smo se prijavili, ker Evropa zahteva, da se prijaviš v okviru regije, da zajemaš najmanj 50.000 prebivalcev in še več, ampak najhuje je ravno to vprašanje. Mi smo se sicer prijavili na osnovi obstoječe statistične regije in smo, hvala bogu, ta trenutek pilotni projekt za evropska sredstva in mislim, da smo tik pred tem, da jih bomo dobili. Ampak, najhuje je ravno to vprašanje. Mnogi pa se ne morejo prijaviti, ne morejo, ker ni rešeno vprašanje o tem, o čemer danes govorimo, vprašanje regionalizacije znotraj države v povezavi, že spet, tretjič in ne bom več, poudarjam, z regionalizacijo na evropski ravni. In tukaj smo spet tam: če bi bili ena regija, bi imeli skupna sredstva in bi jih lahko razdelili na obstoječe statistične regije. Če pa ne bomo in ko ne bomo, ne bomo teh sredstev mogli deliti niti slučajno, ne glede ali bomo imeli 17, 20, 15, 3 regije! Ne bomo jih mogli, ker bomo imeli dve, ker bo zahodna razvita, vzhodna pa nerazvita. V tem je problem in to je samo, bom rekel, odgovor iz prakse ven, da se župani - verjamem, tudi moji drugi kolegi, ne glede na politično barvo - trudijo, ampak mnogi so prišli do tega, da evropskih sredstev ne morejo koristiti, ker regionalizacija ni tako urejena, že na evropskem nivoju, da bi lahko rekli O.K., Trbovlje, Hrastnik, nas je skupaj z Zagorjem, smo ga priključili, 50 tisoč - mi lahko. Recimo, manjše občine pa tega ne morejo narediti, na žalost. In so rekli, mi imamo vse pogoje, vse imamo narejeno, ampak nas je 15 tisoč vseh skupaj, kar se lahko zberemo, pogoj je pa 50 tisoč, da da kohezija določena sredstva za določen projekt in so bili na žalost obubožani. Samo v razlago iz prakse in teorije in prav je, da to slišimo in se pogovarjamo, kako to rešiti.
Hvala lepa, gospod Barovič. Besedo ima gospod Pavel Rupar. Prosim. Prosim.
Gre za resnico, se opravičujem. Stališče občinskega sveta občine Ormož je pisno podano in si je vsak član državnega zbora in še kdo drug lahko prebral. Občinski sveto občine Ormož pledira za obstoječo statistično regijo Podravje. To, da je pa moja poslanska skupina vložila nek drug amandma, nima z menoj kot poslancem nobene zveze in tega nisem nikoli podpiral. Zakon pa daje možnost naravnemu in nujnemu povezovanju na podlagi sosednjih interesov - to je z občino Ljutomer - ki je pa v pomurski statistični regiji. Zato navedbe, kolega Sok, ker ste član občinskega sveta, vam je pisno gradivo dobro znano in ne poslužujte se takih neresnic, ker sploh niso potrebne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pavel Rupar.
Hvala. Gospod predsedujoči, kolegice in kolegi! Naj najprej oporekam besedam kolega Baroviča. To, kar je on govoril, ni res. To preprosto ne drži in denar iz kohezije oziroma iz Evropske unije za projekte, ki so dobro pripravljeni, tudi prihaja. Je pa za to treba imeti resnično, tako kot Evropa zahteva, pripravljeno gradivo, pripravljene projekte in potem ta denar, iz prakse lahko povem, tudi pride. Toliko samo v pojasnitev. Sedaj pa, če mi dovolite; torej ko smo začeli to točko po obrazložitvah poslanskih skupin, sem bil najprej toliko zmeden, da pravzaprav nisem vedel pri kateri točki smo, nakar sem ugotovil, da pravzaprav zapeljanost, namerna zapeljanost kolegov s strani opozicije, je odlična manevrska poteza. To, kar so vložili k amandmaju oziroma kot amandma k 6. členu, je pravzaprav bistvo tega manevra, to pa je, oddaljiti se od kritike, da bi prejšnjo vlado in pa nesposobnost prejšnje vlade v zvezi z zakoni o koheziji nekako odmaknili. To je zelo spretno, vesel sem pa, da vsaj tisti, ki ste razpravljali s strani pozicije, temu manevru niste nasedli. Namreč zakon, ki je pred nami, zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, nikjer ne omenja ne 12 razvojnih ne 14 razvojnih regij. Nikjer jih ne omenja. Torej je bila to neka poteza, neka politična spretnost, ki pa se lahko tako imenuje samo, če uspe. Sem vesel, da ni uspelo. Zelo veliko in čudnih stvari se je slišalo v razpravi. Torej to je pripeljalo tudi do moje zmede. Poglejte, vsa kritika in vse te pojasnitve ali pojasnila, ki so bila dana s strani predlagateljev amandmaja, so strahotno zavezujoča. Samo en stavek: "S tem smo dali vladi dodaten čas za dodaten razmislek o razdelitvi Slovenije na regije." Oprostite, ta vlada ne razmišlja o tem, saj ne more, saj ne sprejema kohezijske regije vlada sama! Torej nima o čem razmišljati. O tem je treba govoriti s partnerjem, to je pa Evropska unija. In ta zakon ne daje drugega tej vladi, kot pa, da se z njimi pogaja, in popotnica tej vladi je, da se izpogaja za tri kohezijske regije. Vsaj tako sem razumel kolege iz koalicije in vsaj tako je ta mandat, ki smo ga dali vladi, bil pojasnjen in tako je prav. Če pa ne bo šlo, pa seveda opozarjam že sedaj na nekorektno pristransko in zlonamerno kritiko tej vladi, če ne uspe izpogajati treh regij. To ni naloga te vlade, je pa priporočilo, ampak to je bila naloga prejšnje vlade, da bi vsaj pripravile izhodišča, pa jih ni, ker jih ni mogla, ker pač Evropske unije v Evropskem parlamentu izglasovala zakone, ki so določili pogoje za ustanovitev teh kohezijskih regij in takrat se, kolikor vem, nihče iz tedanje vlade od oziroma od pogajalcev niti v pristopu niti kasneje ni mogel ali ni želel - to bolj verjamem kot pa ne - ali pa ni bil sposoben izpogajati drugačnih pogojev, kot so jih potem članice Evropske unije sprejele. Zatorej ta vlada gre tja z neko popotnico, s težkim bremenom, če uspe. Ampak lepo vas prosim, bodite korektni, priznajmo si tudi manever, ki sem ga omenil, je bil izpostavljen oziroma dan zato, da se na to pozabi opozoriti. Prejšnja vlada je bila tista, ki bi morala te pogoje sprejeti, pa se danes ne bi naknadno pogajali, ne bi naknadno zahtevali, ne bi dajali nek ne vem nesmisel, da ima pač ta vlada sedaj čas, naj ponovno še razmisli. Računi in izračuni so popolnoma jasni. Tu biti pameten, matematika se igrati, nima nobenega smisla, ker je jasno. Več teh regij, bolje za Slovenijo. To je prvi cilj in ga seveda ta vlada to akceptirala - ampak, kako pa, če ste pa v prejšnjem mandatu brez pogajanj pa z nesposobnimi pogajalci zaprli ta vrata. Če bo šlo - jaz bom zelo vesel; če ne bo šlo, kritike tej vladi ne postavljajte pa ne očitajte! Teh dvanajst oziroma štirinajst razvojnih regij, če je kdo prvi v tej državi, da podpre Savinjsko-šaleško regijo, potem sem to jaz. Ne - ja, sem jo. Oprostite. Slovenska demokratska stranka, takrat še Socialdemokratska, je stranka v prejšnjem mandatu vložila predlog za štirinajst regij. Tega ni mogoče očitati in tu ni mogoče se slepiti. Prvi smo bili, ki smo bili za Savinsjko-šaleško in pa še za ptujsko regijo, tudi zraven dvanajst statističnih. Ne! Niste bili prvi tam z vašimi župani pa z Združeno listo! Nikakor ne! Prvi za to so bili ljudje, prvi so bili ljudje! In prvi so začutili, da v prejšnjem petnajstletnem ali pa, bom rekel, sedaj dvanajstletnem razvoju tam nekaj ni v redu. Da se počutijo zapostavljene! In prvi so ljudje opozorili tisto prejšnjo vlado, ki ste jo vi sestavljali, da je treba nekaj narediti tudi za to, da te regije dobijo denar. In jaz sem prepričan, da v tej dvorani zelo, zelo dvomim, če je na prste ene roke moč prešteti tistih, ki bili proti štirinajstim regijam. Torej, o čem ste se potem zgovarjali - nič! Demagogija, zgolj natolcevanje in zgolj zavajanje, iz problema kohezije na problem, ki je pravzaprav rešen, vsaj jaz ga tako vidim in se mi zdi pravzaprav, da je to tudi ena od popotnic tej vladi, da začne pogajanja s 14-mi ne pa z 12-mi, s 14-mi! Jaz sem zopet prepričan in upam, da ji bo uspelo, če pa ne, pa oprostite, zopet ne more biti kritika usmerjena tej vladi, ampak preteklosti. Danes sem slišal tudi besedo: povejte, gospod minister in vlada, kam ste šli, kje ste hodili, s kom ste se pogajali, koga ste lobirali. Ja, oprostite, povejte mi, prejšnja vlada kje je bila, s kom je lobirala, koga je prepričevala, kje je bila; vem zelo veliko, ampak to se da v preprost stavek stlačiti - veliko hodili, nič storili. Ta vlada pa je naredila obrat pa ne hodi, ampak čaka na izhodišča tega parlamenta, na priporočila tega parlamenta, da bo šla potem lahko popravljat tisto, česar ni storila prejšnja vlada. Kritike so pa povsem upravičene, ker toliko neizkoriščenega denarja s strani kohezije - ja, oprostite, nobena država v Evropski uniji takšnega slabega rezultata nima, nimamo ga pa zato, ker nimamo urejene zakonodaje. Sedaj hitimo v enem letu in v enem letu smo storili toliko na tem področju kot prej 12 let niste mogli in nismo. To pa je, da imamo prvič zakone v obravnavi, v proceduri - ja oprostite, to ni smešno, poglejte zgodovino, arhiv pa boste videli, pokažite mi vsaj približna prizadevanja prejšnje vlade v to smer. Jaz sem tudi leta in leta že - morda preveč, ampak se tega ne spomnim, ker tega preprosto ni bilo. In zato sem vesel, da smo naredili ta korak iz bojazni, da ne izpuščamo več tega denarja, ki je namenjen za enakost razvoja, za enakomeren razvoj Slovenije drugam. In jaz upam, da bo danes zakon, tako kot je bil predlagan, tudi potrjen in apeliram na opozicijo, ne se izgovarjati zdaj, če ne bo tega amandmaja sprejeta, potem pa mi ne bomo dali mandata tudi ne za kohezijo. To je, oprostite, nojevsko obnašanje, glavo v pesek. Če smo zaupali popotnico pri kohezijah, jaz ne vem, kje pa je smisel, da potem ne rečemo: "Vlada, pojdite s 14-mi razvojnimi regijami pred Evropo, če se boste izpogajali, v redu, če ne, bo Evropa povedala svoje." In to je tisto, kar bi morali tudi opozicija storiti, dati to možnost, ne glede na dogovor, če ga pa potrebujete, jaz ne vem, pa predlagajmo eno uro odmora pa se zmenimo še o tej stvari, da damo mandat. Ampak, danes govorimo o razvoju, enakomernem razvoju vse Slovenije, in tu pogojev: če bo to, pa potem jaz tistega ne bom, ne more biti. Enostavno ne more biti, ker potem tudi tisto možnost pri kohezijah enostavno negirate in ste tudi proti temu. Zato prosim še vas za dodaten razmislek, ne vlado. Opozicija mora dodatno razmišljati, ali bo prenesla oziroma akceptirala kritike, da je enostavno proti tistemu, za kar lahko rečem, da že prej ni bila sposobna storiti, ali pa, da vendar da priložnost, da popravi svoje napake. Hvala.
Hvala. Izvolite, prosim. Kaj želite gospod Cvikl?
Jaz repliciram gospodu poslancu [[...]]
Samo moment. Mislim, da [[...]]
Tukaj je omenjeno cel kup prejšnjih pogajalcev, vemo, kdo so bili prejšnji pogajalci [[..]]
Jaz ne vem, če bi lahko Spoštovani gospodje Ljudske stranke, jaz vam nisem dal besede. Izvolite, gospod Cvikl. Samo nekaj bi vas vprašal - na kaj replicirate?
Repliciram na to, da prejšnji pogajalci niso naredili to, kar je bilo možno, maksimalno možno. Želim gospodu [[...]]
Ne vem, če bi vam lahko po poslovniku dal besedo, ste pa takoj za gospod Barovičem ste na vrsti za razpravo pa prosim, izkoristite to. Izvolite, gospod Barovič.
Jaz imam repliko [[...]]
Za kaj prosim, repliko?
Gospod Pavel Rupar je trdil, da ni res, kar sem izjavil, da denar prihaja, vendar, da je potrebno imeti projekte. Poglejte, končujem. Ja, spoštovani kolega, res je, ampak pri nas je pa obratno: mi pa projekte imamo, denarja pa še vedno ni.
Prosim, izvolite gospod Gantar.
Gospod podpredsednik, res je, da je gospod Rupar v svojih izvajanjih ni omenil nobene besede, omenil je pa prejšnjo vlado in v tej vladi sva vsaj dva - tu notri sediva - ki sta bila tako ali drugače vpletena, eden celo povsem neposredno v pogajalski proces, zato je seveda povsem jasno, da so poslovniški razlogi za repliko dani. Predlagam, da, gospod podpredsednik, daste možnost replike bodisi gospodu Cviklu ali pa tudi meni, sem se tudi sam hotel javiti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cvikl, imate besedo.
Hvala. Poglejte, gospod predsedujoči, poslanke in poslanci.
3 minute, prosim.
Tukaj želim seveda ogovarjati napačnim navedbam. Prejšnja vlada ni zaprla vrat. Prejšnja vlada je pred podpisom dogovora v Atenah z izjavo, da bodo pogajanja o regionalizaciji v Sloveniji potekalo v obdobju 2004-2006 ta vrata odprla. Prejšnja vlada je neposredno po vstopu v Evropsko unijo - in priča je kar nekaj strokovnih sodelavcev, tudi nekaterih, ki sedijo v tej dvorani - ta postopek začela, začela je pogajanja z Evropsko unijo. V lanskem avgustu sem sam gostil evropskega komisarja za regionalni razvoj, gospoda Jacquesa Barrota in mu razložil, da je za Slovenijo seveda dve regije, ki imata obliko krofa, osrednja Slovenija in vse ostalo nekaj, kar je izredno težko sprejemljivo, in zato smo se tudi na podlagi teh pogovorov odločili in v septembru - prejšnja vlada - sprejeli stališče, pogajalsko izhodišče Republike Slovenije, da je za Slovenijo najbolje izpogajati tri regije. Da je to res najboljše stališče, gospodje poslanci, ste potrdili, ko smo v marcu sprejeli amandma k deklaraciji, v kateri smo rekli, da v kolikor bodo pogajanja zaključena do konca junija ali do takrat, ko je Slovenija pod 75%, bomo ena regija, če bodo šla pogajanja v obdobje po tem, ko ne bomo več pod 75%, torej preko junija ali preko decembra letošnjega leta, pa se bomo zavzemali za tri regije, ker je najboljše v strateškem interesu. Tako zavračam napačne, lažnive obtožbe poslancev, da je prejšnja vlada zaprla vrata. Obratno je! Vi bi zaprli vrata, če bi bil sprejet zakon z dvema regijama. To bi bila zaprta vrata in ne bi Slovenija nikoli več mogla teh vrat odpreti. Zato je dobro - in bom tudi v svoji razpravi o tem govoril -, da se o tem pogovarjamo, pri tem pa vežemo pogajanja, ki jih izpeljujemo doma, med koalicijo in opozicijo o najboljšem za Slovenijo s pogajanji z Evropsko unijo. In o tem je treba danes govoriti, ne pa obsojati, kot počnete že ves ta mandat, česa prejšnja vlada ni naredila. Ta vlada, oprostite, ni uspela v desetih mesecih mandata spraviti iz Evropske unije več kot milijardo tolarjev. To so dejstva. No, poglejte, številke so jasne, napačnih navedb je bilo tule kar nekaj. Jaz sem ugovarjal, da prejšnja vlada ni zapirala vrat. Hvala.
Hvala lepa, gospod Cvikl. Izvolite, gospod minister, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Kar zadeva kohezijske regije, je ta vlada v danem trenutku reagirala na edini možen način, vedno, tudi takrat julija, ko je predlagala rešitev, ki je bila takrat potrebna. [[Oglašanje iz dvorane.]]
Ali lahko prosim, da se umirite. Gospod Cvikl, dobili ste repliko, ki je trajala točno tri minute. Kaj bi želeli? Gospod Žagar je predstavnik vlade in mu lahko dam besedo v vsakem trenutku, da pojasni. Prosim, gospod minister, da nadaljujete. [[Oglašanje iz dvorane.]]
Bom, ko bom lahko.
Lepo prosim! Nobenemu nisem dal besede, razen gospodu ministru, in prosim, da se umirite in ga pustite nadaljevati svoje izvajanje. Izvolite, gospod minister.
Hvala za besedo, še enkrat. Kar zadeva predloge, ki so povezani s pogajanji o kohezijskih regijah, je ta vlad vedno reagirala v danem trenutku na način, ki je bil takrat edini relevanten. Kar zadeva odpiranja vrat, v povezavi s pogajanji za kohezijske regije, jih je odprla ta vlada letos marca na Coreperju. Ta vlada jih je odprla. Kar pa zadeva črpanje evropskih sredstev, je pa dejstvo to, da na področju strukturnih skladov lani ni bilo počrpano ničesar. To je tudi dejstvo. In mi se zdaj zelo trudimo, da bomo ta vlak pospešili, in premiki se že kažejo. In se poskuša ves čas tudi zavajati javnost v zvezi s tem. Je pa res, da stvari, ki so bile v preteklem obdobju takšne, kot so bile, delno tudi zapeljane, ni mogoče čez noč spraviti v pozitivno smer; je pač treba ogromno energije vložiti v to, da bomo lahko te stvari sploh postorili. Jaz upam, da jih bomo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marinič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! No, upam in želim si, da ta vlak pelje v pravo smer s predlogom zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki ga je vlada Republike Slovenije poslala v obravnavo državnemu zboru. Ko so danes mnogi govorili o Sloveniji kot celoti in o nekaterih krajih, iz katerih prihajajo, sem bil mnenja, da je prav, da tudi sam povem, od kod prihajam. To pa povem zaradi tega, da bi skušal osvetliti in nekako pripeljati neko prispodobo, da prihajam iz tistih krajev, kjer jim zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki je veljal oziroma še velja, nikakor ni bil naklonjen. Občine Majšperk, Žetale, Videm v Halozah so žal tisti kraji, ki so, kot sem že dejal, bili nekako pozabljeni. Pozabljeni zaradi tega, ker žal mnoga gospodinjstva v teh krajih ne premorejo niti toliko skladnega regionalnega razvoja, da bi lahko danes pili vodo iz javnega vodovoda. Poročevalec državnega zbora, ki smo ga dobili na klopi včeraj in danes, me je razveselil predvsem v tistih postavkah, kjer te kraje nekako uvršča v prioriteto in jim zagotavlja tudi sredstva za pitno vodo. Jaz sem prepričan, da je sedanja vlada, tudi ko je predlagala predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, resno mislila na to, da se mnogi kraji, ki so bili v preteklosti nekako pozabljeni, tudi skladno regionalno razvijajo. In kar zadeva konkretno, ko obravnavamo 6. člen in vložene amandmaje, moram povedati, da sem tudi sam bil skeptičen od vsega začetka, ko smo predlog zakona v 6. členu obravnavali tudi na odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Že takrat sem pogrešal - ali morda ne bi bilo prav, kar so mi nekateri iz lokalnega okolja predlagali, da bi bilo prav, da bi bilo štirinajst razvojnih regij. Ali bi bilo potem prav, naprej, da so tri kohezijske regije? Na pojasnilo pristojnih uslužbencev iz pristojnega ministrstva pod vodstvom doktorja Žagarja so te dileme bile razjasnjene. Vsaj kar zadeva tako imenovano koalicijo oziroma poslance, ki smo nekako želeli tudi konkretnejše in bolj jasne odgovore. Danes ni dileme o tem, ali naj bo štirinajst, dvanajst ali morda trinajst ali morda šestnajst tako imenovanih statističnih oziroma razvojnih regij. Danes je to prepuščeno v 6. členu vladi, ki bo v skladu z uredbo Evropske skupnosti, tako je tudi zapisano v 6. členu, ukrepala hitro in da bodo doseženi tisti cilji, ki v tem 6. členu tudi natanko opredeljujejo to uredbo, ki je začasna. In ravno zaradi tega se mi ne zdi prav, da mnogi zagovorniki, ki danes govorite, kakšna velika škoda bo, da bo Slovenija ostala brez 14 statističnih regij. Ne, saj vlada tega - oziroma s potrditvijo tega predloga 6. člena nikakor ne zapiramo možnosti, ker se o številu tako imenovanih statističnih regijah ne govori, se ne omejuje in se ne omenja. To je prepuščeno vladi in jaz sem prepričan, tako kot je danes minister že povedal, da sedanja vlada na tem področju, ko obravnavamo predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, misli resno. To pričakujem tudi sam, v imenu tistih poslancev koalicije, ki smo se glede tega jasno in dokončno opredelili, da predlog 6. člena ostane takšen, kot je bil predlagan in tudi koalicijsko usklajen. Hvala.
Hvala lepa. K razpravi se je prej javil gospod Milan Cvikl. Izvolite.
Gospod predsedujoči, poslanke in poslanci, gospod minister, predstavniki vlade, mediji in gostje! Po mojem je današnja razprava zelo pomembna razprava. Jaz bi celo rekel, da je najpomembnejša razprava, odkar smo vstopili v Evropsko unijo in odkar iščemo način, kako pospešiti razvoj Slovenije. Pri tem pa dovolite, da podam oceno, da sploh ni pravo vprašanje ena, dve, tri regije ali karkoli, kar je manj kot štirinajst, trinajst regij. Zakaj to ni pravo vprašanje? Zato, ker nam neposredno po uredbi pripada trinajst razvojnih regij. Nam neposredno po uredbi pripadata dve kohezijski regiji. Pravo in edino pravo vprašanje, o katerem bi danes v državnem zboru veljalo diskutirati, je: Ali se je Republika Slovenija sposobna kot polnopravna in enakopravna članica Evropske unije pogajati za uveljavitev pravic in za ohranjanje nacionalnega interesa v okviru Evropske unije? Dve regije nam neposredno pripadata, trinajst razvojnih regij ravno tako. Pri tem pa gre za to, da mora vlada za ta pogajanja uporabljati vse argumente in vse adute. In če pogledamo sam zakon, ta v svojem 5., 6. in 7. členu da celoten odgovor. Jaz sem to že povedal na odboru za lokalno samoupravo, ker zakon v 7. členu govori o množini. Govori o kohezijskih regijah. Če vlada resno misli z dvema, potem bi tukaj moralo pisati "kohezijski regiji", ali pa so mislili eno, bi moralo tukaj pisati "kohezijska regija". Torej, v samem zakonu imamo že zelo jasno, v Sloveniji lahko imamo samo tri kohezijske regije. Enako velja, da zakon zelo natančno določi v 5. člen jasen izraz, kaj je to razvojna regija. Da je to funkcionalna ozemeljska enota itn., potem pa napačno, namesto da bi v 6. členu povedal, katere razvojne regije imamo, pravzaprav v nasprotju s tem, kar je bil dogovor parlamentarnih strank - mogoče pa je bil, kot je ravno en poslanec rekel, dogovor vladajoče koalicije - ne določi v 6. členu, katere so te razvojne regije. In zato je naš amandma k 6. členu, da povemo, katere so te razvojne regije v Sloveniji. Zakaj to povemo? To povemo zato, da bi naši pooblaščeni pogajalci, ki jih zastopa na eni strani vlada Republike Slovenije, na drugi strani pa ključni naš pogajalec in piše se gospod Senčar, stalni predstavnik Republike Slovenije, ne vlade Republike Slovenije, stalni predstavnik Republike Slovenije v Bruslju, imel zelo jasna navodila tega državnega zbora glede tega, kaj so te razvojne regije. Diskusija, ki jo imamo danes, kaj, kdaj, kdo ni naredil, ni prava diskusija; diskusija, ki jo imamo danes ali sedaj, ko smo Evropska unija, ko smo članica Evropske unije, smo se sposobni kot Slovenija z Evropsko unijo dobro izpogajati. Tukaj je bilo nekaj napačnih navedb: da, so vsa stališča tako ali tako predstavljena v državnem zboru - ni to res! Gospod Janša je šel na prvi obisk k gospodu Barrosu in mu je februarja nepooblaščeno povedal, brez tega državnega zbora, v Sloveniji regije niso problem, regionalizem v Sloveniji ni problem! Enako je gospa ministrica Lukačičeva, če dam zadnji primer, nepooblaščeno, mimo sklepa odbora za evropske zadeve, kljub temu, da smo na to 14 dni opozarjali, v Bruslju pač ob tem tako imenovanem odboru za kmetijstvo Svetu ministrov pač povedala, da imamo mi nek problem in da vse, kar želimo, izjemo, da lahko uveljavimo toliko regij, kot nam neposredno pripada, prej kot v 3 letih. Ali drugače: 1. januarja 2006, če ne bo evropskega dogovora o naslednji finančni perspektivi pod britanskim predsedstvom, bo vlada Republike Slovenije šla v Bruselj in rekla: "Na podlagi deklaracije iz odbora ministrov meseca septembra želimo, da se z vami izpogajamo o regijah..." - in sedaj tukaj imamo konflikt, o koliko regij. Zakon govori - množini - tri; vlada pa seveda v posebni izjavi ni jasno povedala, da gre za tri regije, mi bi se pač o tem želeli izpogajali že v letu 2006. Sedaj, povsem jasno je, da je za razvoj Slovenije najustreznejše imeti tri regije, ne rabim razlagati, gre za to, da seveda in to je tudi gospod evropski komisar dobro razumel, Ljubljana kot osrednja regija kot stičišče dveh koridorjev bo črpala drugačne vire sredstev iz evropskega proračuna, povezane predvsem s transevropskimi in drugimi infrastrukturnimi projekti in bi seveda bilo neustrezno to, kar je bil predlog vlade - Ljubljano povezovati z Gorenjsko in Primorsko. Zato seveda pravim, da bi bil predlog vlade, ki ga je na hitro sprejela - naj vas spomnim, 23. junija 17. junija zvečer oziroma 18. junija zgodaj zjutraj je zaradi britanskega nasprotovanja propadel luksemburški predlog. Propad luksemburškega predloga je pomenil, da Slovenija mora dobiti več kot 1 regijo, zato smo poslanci LDS v ponedeljek 20. junija predlagali spremembe ustave, vlada je pa 23. junija sprejela predlog, imejmo dve regije, pač po stilu: "Bolje drži, nego lovi ga." Ta predlog vlade o razdelitvi na dve regiji, kot ste, vlada, sami v predlogu zakona predlagali, bi bil pa res katastrofalna rešitev in bi seveda zaprl vrata. Jasno, da bi takšna delitev usodno za desetletja oškodovala zahodni del Slovenije, mogoče tudi zaradi tega, kar je bilo povedano - vemo, z zadnjega referenduma, kaj zahodna Slovenija meni o tej vladi - in zato bi ta predlog pomenil konec pogajanj. Toda vlada Republike Slovenije na podlagi dogovora parlamentarnih strank se umika iz tega predloga in pravzaprav pravi, da želi za to imeti pooblastilo v državnem zboru, je korektno; vendar se pozablja na to, kar je ključno pri tem pooblastilu. In ključno pri tem pooblastilu je, ali bo vlada pogajanja o številu regij povezovala s ključnimi pogajanji, ki tečejo v EU, to pa so seveda pogajanja o naslednji finančni perspektivi. In dobro je, da so se parlamentarne stranke, potem ko smo nekaj tega tudi javno napisali, letos julija na to temo srečale. Vendar naj vam povem, kaj je ozadje tega. Ozadje tega je informacija, ki jo je vlada dobila, da bo verjetno še decembra Slovenija pod 75% in da se ne mudi do decembra, ne mudi se še julija sprejeti tega zakona. Ta zakon lahko mirno sprejmemo v mesecu septembru, oktobru, ker če bomo zaključili naslednjo finančno perspektivo, dogovor o tem, do meseca decembra, je za Slovenijo, tako piše v deklaraciji, še vedno najboljše, da smo ena regija v obdobju 2007-2013. Problem pa je, da izgleda zelo slabo glede pogajanj o naslednji finančni perspektivi. In zato bi morala vlada, jasno, tudi s sporočili v tem državnem zboru, pravzaprav pričeti povezovati pogajanja o številu kohezijskih regij s svojim soglasjem o naslednji finančni perspektivi. Zato je seveda drugo ključno vprašanje, katerega potrebujemo danes odgovor, je, gospod minister, vlada Republike Slovenije: Ali boste povezovali pogajanja z Evropsko unijo o številu kohezijskih regij s pogajanji o naslednji finančni perspektivi? Ali boste jasno povedali, zato da bi Slovenija dobila 100 dodatnih milijard, potrebujemo ali tri kohezijske regije ali pa v naslednji finančni perspektivi izjemo? Vemo, da je to pogajanje predvsem pogajanje s sosednjo državo, našo sosedo na severu, Avstrijo. Oni so predsedujoči Evropski uniji. Kaj se z njimi pogovarjate? Upam, da ko se je minister za zunanje zadeve sprehajal po Piranu, [[...]]
Gospod Cvikl, lepo bi vas prosil, govorimo o amandmajih k 6. členu.
Točno tako.
In je malo preširoka ta razprava. Prosil bi vas [[...]]
Vsi so govorili, poglejte [[...]]Se bom vrnil na to.
Lepo prosim.
Vprašanje, ali je minister za zunanje zadeve ministrici za zunanje zadeve sosednje Avstrije povedal ob sprehodu v Piranu, kako pomembno je, da piranska občina bo skupaj z ostalimi občinami v posebni zahodni regiji. Jaz upam, da je, ker o tem bo ministrica za zunanje zadeve imela čez nekaj mesecev zelo veliko povedati. Poglejte, kakšen "kažin" je bil včeraj in danes ponoči na temo Turčije in Hrvaške. In marsikaj se da v neposrednih pogajanjih doseči, če se to povezuje z uresničevanjem strateškega interesa, ki je za Slovenijo dobiti maksimalen izplen iz naslednje finančne perspektive. Tako je drugo pomembno vprašanje gospodu ministru. Tretje vprašanje, neposredno povezano s tem členom, je pa vprašanje teh tako imenovanih 14 razvojnih regij. Gospod Janša je bil na obisku v Savinjsko-Šaleški pokrajini - tudi sam sem doma iz Velenja - in tam je jasno povedal, mi vam bomo zagotovili, ta vladajoča koalicija vam bo zagotovila razvojno regijo, pokrajino. Danes, gospodje vladajoče koalicije, boste s pritiskom na gumb potrdili, ali so bile besede gospoda Janše preprosta dimna zavesa ali resno mislite. Ali resno mislite s 14 razvojnimi regijami, med katerimi je ena tudi Savinjsko-Šaleška regija, pa seveda tudi ostale, da jih ne naštevam. Če tega ne boste, potem bo najmanj, kar bo, obstajala velika razlika med besedami predsednika vlade ob obisku v Savinjsko-Šaleški regiji in današnjim dejanjem. Današnjim dejanjem! Danes boste z "ne" na amandma LDS preprosto rekli, da niste za to, da so občine v Savinjsko-Šaleški regiji sposobne same povedati, kakšno vrsto regije želijo imeti. In samo to smo zapisali v svojem amandmaju. Zapisali smo to, kar je v bistvu ključno vprašanje, da je razvojna regija funkcionalna ozemeljska enota, ki združuje občine, zato da najbolje izvajajo regionalne politike. Se pravi, imamo tri glavna vprašanja. Ali se bo vlada resno pogajala, ali ji bomo za to dali mandat v državnem zboru ali kje drugje? Drugič, ali boste pri teh resnih pogajanjih znali povezovati pogajanja o naslednji finančni perspektivi s pogajanji o številu kohezijskih regij? In: ali boste kot vladajoča koalicija potrdili besede predsednika vlade ali pa bodo preprosto te besede ostale dimna zavesa? Seveda bom zelo obžaloval, če ta amandma ne bo izglasovan. In še zadnja misel. S tem, ko smo vam predlagali - gospod Žagar se bo spomnil, ta predlog je bil dan v tekstu, ki sem ga objavil v Večeru, tako ste ga tudi nekateri na tem sestanku parlamentarnih strank poimenovali -, ko smo dali predlog, naj vlada dobi pooblastilo v zakonu, smo hkrati rekli, ta vlada se pa mora predvsem začeti pogajati in na podlagi pooblastila zakona v povezavi s pogajanji o naslednji finančni perspektivi predlagati končno rešitev. Če tega ne boste naredili na ta način, boste nepooblaščeno zaprli vrata in nepooblaščeno boste predstavniki vladajoče koalicije, približno 50 vas je, vsak s pritiskom na gumb spustili v zrak 2 milijardi dodatnih sredstev, ki jih lahko dobi zahodna Slovenija, če bi seveda imeli tri kohezijske regije. Taki so izračuni, 400 milijonov evrov je negativen izplen, če bi imeli samo dve namesto treh kohezijskih regij. To so današnje odločitve, vse drugo je pa klasično obtoževanje ali neobtoževanje prejšnjih vlad, ko ta vlada, lahko tudi o tem govorim, ne dela to, kar bi morala - ukvarjati se s čim boljšim upravljanjem države. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo. En moment, oprostite. Gospod Kokalj bi želel razpravljati ali kaj drugega?
Proceduralno.
Prosim.
Želel bi vas opozoriti, da vodite razpravo vsebinsko tako kot gredo amandmaji. Gospod Cvikl je razpravljal o kohezijskih regijah, ki niso vsebina 6. člena, ker s tako debato bo problem. Hvala.
Vem, da je s tako debato problem, ne samo pri gospodu Cviklu, tudi še pri nekaterih ostalih. Upam, da tudi vi ne boste v isti smeri razpravljali. Jaz sem opozoril na to in tega se bomo zdaj držali. Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala za besedo. Jaz bom zdaj prisiljen še enkrat pravzaprav ponoviti, kar sem že danes najmanj enkrat, če ne dvakrat povedal, nisem pa prepričan, če me je gospod poslanec poslušal, kot me tudi verjetno zdaj ne. Prvič, kar zadeva dogovora, ki je bil na sestanku predsednikov parlamentarnih strank, se ga je ta koalicija tudi s tem predlogom v celoti držala. Mandat za kohezijske regije je bil podeljen vladi. Kar zadeva razvojne regije, sem že tudi zelo jasno povedal - ni bilo dogovora. Predlog je utemeljen, kot sem že povedal, in bil je seveda dogovor, da se o tem še opravi predhodna razprava. Kar zadeva resnost pogajanj vlade, ste lahko prepričani, da se vlada resno pogaja, da se v danem trenutku pogaja v skladu s pogajalskimi izhodišči, ki so potrjena bila tukaj tudi na odboru za evropske zadeve, in se pogaja na podlagi tega, kar je na pogajalski mizi. In je v tem trenutku nesmiselno govoriti o številkah, ker bodo takrat, ko se bodo pogajanja zaključevala, nove številke. Lahko ste pa prepričani, da bo vlada naredila vse, kar je v njeni moči, da bo izplen za Slovenijo v največji možni meri, jaz si ne znam predstavljati sploh drugačnih pogajanj. Kar zadeva povezave in pogajalskih izhodišč, vključno s kohezijskimi regijami, bodo predstavljane takrat, v dani situaciji na odboru za evropske zadeve. Vsekakor bo vlada šla po pogajalska izhodišča, tako kot je šla tudi pred zaključkom pogajanj v Luksemburgu. Moram še zelo jasno povedati, da to, kar je trdil gospod poslanec, ne drži. Predsednik vlade ni govoril o razvojnih regijah, ampak je govoril o pokrajinah in je to tudi zelo jasno povedal, ko je bilo to vprašanje izpostavljeno na razgovoru s predsedniki parlamentarnih strank; je pa škoda, da ga predsednik verjetno ni, gospoda poslanca, o tem obvestil. In poskuša se vedno in tudi zdaj večkrat se poskuša v ta zakon pripeljati regije oziroma pokrajine po nekem stranskem tiru. Ta zakon ne govori o pokrajinah. Če je res namen, kar bomo pa seveda videli, ker je razprava v tem trenutku odprta, kar zadeva ustanavljanja pokrajin, če je resen namen politike, potem bomo mi zelo hitro do pokrajin prišli. Pokrajine so pa sicer tudi nujne za decentralizacijo države, v to sem jaz seveda absolutno, absolutno prepričan. Kar pa zadeva tri pokrajine, kot je pa bil predlog Liberalne demokracije, takoj drugi dan ali pa mogoče celo isti dan, ko so bila pogajanja zaključena, je bil pa v danem trenutku seveda popolnoma nerealen - kar zadeva že same procedure. In drugič je bil neživljenjski, kar zadeva Slovenijo kot tako. Jaz si ne znam predstavljati decentralizacije Slovenije v primeru, da bomo ustanovili samo tri pokrajine. Za mene to ni decentralizacija, to pomeni še bistveno večjo nevarnost, kot jo imamo sedaj v tem trenutku, pomeni selitev enega centralizma na tri druge centralizme, ki so še lahko veliko težji in veliko bolj problematični. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moja razprava se veže na izjavo gospoda ministra ob svoji prvi razpravi, ko je govoril o tem, da [[...]] [[Vmesno govorjenje.]] [[...]]ja, ja, v 6. členu, ki govori o razvojnih regijah. Takrat je minister omenil ali pa zatrdil, da tisti, ki predlagajo amandma, s katerim bi zapisali v 6. členu štirinajst razvojnih regij, delujejo v nasprotju s tem, da v Sloveniji uvedemo pokrajine. In ne mislimo resno o pokrajinah. Mi smo s tem amandmajem oziroma sedaj je ostal samo še amandma LDS-a, ker mi svojega zaradi istega teksta nismo vložili, zgolj zapisali v ta zakon to, kar vlada napoveduje, ko hodi po Sloveniji. Ta vlada govori o štirinajstih pokrajinah in štirinajst pokrajin mi smatramo tudi kot razvojne regije, zato mislimo, da jih je potrebno vnesti v ta zakon. Kajti pokrajine brez razvojen komponente, če to niso razvojne regije, so zgolj strošek in jih ne rabimo - tudi tisti, ki zagovarjamo decentralizacijo Slovenije! In dejansko smo zapisali v ta zakon to, kar vi govorite po Sloveniji. Sedaj bi pa naj zadeva izgledala tako: razvojne regije so eno, pokrajine so drugo, čez nekaj časa, nekega lepega sončnega dne bo pa to postalo isto. Se pravi, razvojna regija in pokrajina, pokrajina s funkcijo razvojne regije. Ostro pa nasprotujem trditvi, da tisti, ki podpiramo ta amandma, nasprotujemo decentralizaciji Slovenije in na stranska vrata vpeljujemo pokrajine v ta zakon o regijah.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Izvajanje gospoda poslanca, seveda, v celoti ne drži, seveda jaz nisem tega na tak način trdil, rekel pa seveda sem, da se bojim, da to lahko pomeni to. To pa je res. Kar pa zadeva ta del, moram pa zelo jasno povedati, da ste vsi, ki ste tukaj tudi razpravljali, trdili to, da morajo biti v proces ustanavljanja pokrajin vključene občine. V pripravo tega amandmaja v tem trenutku v to niso bile vključene občine, kar nekaj. Če dovolite, kar nekaj pripomb je, ne nazadnje smo slišali vsaj dva poslanca, ki sta že to zelo jasno tudi povedala. Ne rečem za nekatere rešitve, ampak v celoti pa v ta proces niso bile vključene občine. In še enkrat ponavljam: če je seveda politična volja, da se bodo pokrajine ustanovile, pa tudi če jih bo štirinajst, jih lahko zelo hitro ustanovimo. In bodo sočasno potem prevzele točno to, ko ste rekli, tudi to razvojno funkcijo. Kar pa zadeva še naprej pogajanj okrog te delitve, seveda v navezavi z Evropsko zvezo, bo pa popolnoma drugačno pogajalsko izhodišče v tem trenutku v Sloveniji, ker se bo potrebno pogajati za izjemo, ki je v tem trenutku ni v Evropski ureditvi.
Hvala lepa. Ja, izvolite, prosim.
Če se gospodu ministru predstavi postopek v državnem zboru, med katerim bi bila odložena razprava za 30 dni ravno zato, da bi se spoštoval ustrezen člen poslovnik in ustava. In vključene so bile občine, gospod minister.
Hvala lepa. Besedo želi še predstavnik vlade, izvolite prosim.
Hvala za besedo. No, prav v zvezi s tem, kar je gospod minister že govoril, da občine niso bile v celoti vključene v ta proces priprave amandmaja k 6. členu, je treba povedati, da matični odbor, ki je spremljal in pridobival vse pobude občin, dobil pobude iz različnih občin. Tako je bila pridobljena pobuda iz občine Logatec, kjer je občinski svet že zdavnaj sprejel sklep, da bi se Logatec priključil k Notranjsko-kraški regiji. Ta amandma vsebuje predlog, da je Logatec še vedno del Osrednjeslovenske regije. Prav tako je matični odbor dobil predlog oziroma pismo župana občine Litija, ki predlaga, da je Litija v tako imenovani zasavski razvojni regiji, ne v osrednji ljubljanski. Amandma tudi tu ne povzema teh odločitev. Da ne govorim o odločitvah o Spodnjem Podravju in tako naprej. Vse to so rešitve, ki niso konsistentne z odločitvijo, da morajo biti občine aktivne in v popolnosti soodločati, v kateri statistični oziroma razvojni regiji želijo udejanjati svoje razvojne projekte. Zato ta trenutek verjetno ni pravi čas za odločitev o takšni administrativni delitvi in je treba z amandmajem, kakršen je, nadaljevati rešitev v tem prehodnem času v okviru uredbe vlade, po tem času pa upoštevati ustrezen političen dogovor - v vladi pričakujemo, da bo to zelo kmalu - o ustanovitvi pokrajin. Takrat bo pa tisto, kar že sedaj vrabci čivkajo na vejah, 14 pokrajin, verjetno tudi postalo dejanje. In takrat se naj tudi pokrajina zlije s svojo razvojno in upravno funkcijo. Vse drugo je prehitevanje po levi ali po desni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi s tega mesta! Na vrsti je gospod Džuban.
Hvala lepa, predsedujoči. Iz razprave sem ugotovil, da imamo vsi tukaj enake težave s samo terminologijo: pokrajina, regija. Ta izraz uporabljamo eni in drugi na različne načine in potem se morda tudi napak razumemo, ko govorimo enkrat o razvojni regiji, pa kohezijski regiji in s pokrajino počenjamo isto. Ampak to je ugotovitev mimogrede, da bi morda vlada dokončno stališče zavzela, o čem bomo govorili. Govorimo o 6. členu in amandmaju k 6. členu. Pri tem lahko ugotovimo, da tudi člani nekaterih koalicijskih strank podpirajo ta člen, z manjšimi modifikacijami, in to smo zdaj slišali tudi od vlade - da bi se strinjala s 14 regijami in da je "diskutabel" morda samo to, da se poenotimo glede lokalnih skupnosti, občin, ki bodo spadale v posamezno regijo. Očitki, da v preteklosti ni bilo politične volje. To je res, toda kje ni bilo politične volje? Samo spomnimo se razlogov! Zaradi pogojevanja dve tretjini soglasja občin - ravno zdaj smo slišali, soglasje vseh občin -, nekatera druga soglasja in seveda sprememba ustave, ki je zahtevala dvotretjinsko večino, se je zgodilo, da do tega nismo prišli. Toda ravno taiste stranke, ki so najbolj pogojevale te stvari, o katerih govorim, danes sedijo v vladi. In če bomo tudi v bodočnosti na tem stališču, ki ga je posredoval ravnokar gospod Rokavec - če sem dobro razumel, zapisal sem si -, da občine soodločajo o oblikovanju regije, potem jih nikoli ne bomo imeli, kolega Rokavec - nekdanji kolega, se opravičujem. Ker tako natančnega soglasja vseh občin, da bi lahko naredili 14 regij po neki delitvi, kakršnikoli, nikoli ne bomo imeli. To pomeni, da bo potreben političen poseg in na ta način bi potem odločali. Iz dosedanjih razprav o tem amandmaju izgleda, da "štrli" Ormož o Pravilna je tista ugotovitev, da se je treba zmeniti. In da se zmenimo, tudi krivca za to, da je to v tem amandmaju, smo slišali, da je zadeva "diskutabel", da se lahko zmenimo, da lahko tudi drugače, pomeni, da se lahko približamo k temu, da bi ta amandma bil sprejet. Pa da ni to edina zadeva, morda ni prava primerjava, da je Ormož predviden v neki Pomurski regiji, tudi novo ustanavljanje škofij v Murskosoboški škofiji ima eno od variant, da je Ormož v Murskosoboški predviden. In ni kar tako izmišljotina, brez razlogov, zakaj naj bi bil Ormož v tej regiji. Mi smo imeli med prvimi v Sloveniji obisk vlade. Gospod minister je bil prisoten, ko je predsednik vlade posredoval ene dokaj optimistične napovedi, in sicer, ena od teh je bila, dobili boste regijo, dobili boste univerzo in dobili boste več pomoči, da potegnemo to regijo iz zaostalosti. Pri regiji je še dodal: regije bomo ustanovili brez spremembe ustave. In je še dodal: tisti, ki se vam smeji, se mu smejte nazaj. Pomeni, da je tudi v vladi volja, da gremo v tej smeri in da se eventualno poenotimo o amandmaju ali amandmajih na ta 6. člen, da enkrat pridemo do tega dejanja, da ustanovimo regije in da vlada in vsi ostali, ki lahko kakorkoli sodelujejo pri tej vladi, delajo na tem, kar piše v naslovu zakona: spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Tudi na univerzo čakamo, tudi čakamo na več pomoči. Ampak vsi ti koraki so prepočasni in pri tem, kar je sedaj bistvo tega našega dejanja, jaz vidim, da je nekako večina za to, da se ta amandma podpre. Ampak o tem tisti, ki bi morali pomagati da se to zgodi, v zadnjem stavku rečejo, da ne bodo podprli in to skoraj brez razlogov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kontič želi govoriti o uporabi poslovnika.
Ja, proceduralno bi želel predvsem opozoriti na to, da so se do tega zakona opredeljevale občine, seveda tiste, ki so svoj interes izkazale in so se do tega opredelile. Govoriti o tem, da občine pri tem niso sodelovale ni točno, oziroma ni točna izjava. Jaz imam pred seboj stališče k predlogu zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja s strani mestne občine Velenje, ki pravi: "Svet mestne občine Velenje predlaga, da se predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja spremeni tako, da se ustanovi 14 razvojnih regij, v katere je uvrščena tudi Savinjsko Šaleška razvojna regija." Torej občine so pri tem sodelovale.
Hvala lepa. Naj ob tej priliki opozorim, da to ni primer proceduralnega vprašanja. Naj se po 69. členu uporaba poslovnika res nanaša na uporabo poslovnika. To je bilo sedaj, recimo, tisto kar spada v razpravo, ne pa k uporabi poslovnika. Nadaljujemo razpravo. Na vrsti je gospod Štebe.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Res se bom poskušal omejiti samo na amandma, o katerem teče razprava, na ta 6. člen, kjer LDS predlaga iz sedanjih 12, mislim, da je bilo tudi v njihovem predlogu zakona njihove vlade 12 razvojnih regij na 14 razvojnih regij. To pravzaprav niti ni bistveno. Jaz mislim, da kar tako povšečnosti ali iz kakšnih drugih razlogov občinskih svetov ali kogarkoli, določati število območij, ki naj bi bila neka razvojna območja, ki bodo izvajala državno oziroma kohezijsko razvojno politiko, seveda inicirano iz terena, iz lokalnega nivoja s strani občin in vseh drugih partnerjev, ki naj bi pri teh razvojnih projektih bili udeleženi, je zelo hitro in verjetno tudi precej na pamet. Menim, da bo treba na ustrezen način narediti konsistentno delitev Slovenije na ta umestni nivo, tako na upravnem delu, kot na tem razvojnem, o katerem danes govorimo, in tudi na tistem delu, kjer naj bi občine in država združile v vmesnem nivoju nekatere funkcije in jih imenujemo pokrajine. Sedaj, tukaj verjetno, vsaj po mojem občutku, ni racionalno govoriti o različnih strukturah, o različnem številu. Mene celo moti tako veliko število, ker menim, da večino projektov lahko peljemo tudi centralizirano, se pravi na nivoju Slovenije, ker so to večinoma zahtevni projekti. Bolj je važna transparentnost izvajanja te dogovorjene politike s strani občin in vseh partnerjev in pošteno in korektno vodenje takih projektov na državi. V prejšnjih časih - jaz imam velike izkušnje - iz ljubljanske, iz tako imenovane osrednje slovenske statistične regije, ljubljanske urbane regije, kjer smo v občini pripravili vse potrebne predloge projektov. Za projekte, ki so bili udejanjeni v tej ljubljanski urbani regiji, pa nas nihče ni niti referiral. Edini projekt, ki je bil zelo demokratično voden, so bile tako imenovane kolesarske poti, kolesarske poti, kjer smo prišli od leta 2002 do danes do tipizacije oznak teh kolesarskih poti, sama investicija pa še ne teče. Bistvo v tem zakonu, vsaj zamene, ni to, da določimo že v zakonu število regij. Bistveno je, da bomo naredili neko skladnost delitve Slovenije po teh treh različnih tipih in ne povečevali administracijo. Bistvo zamene je zajeto v 31. členu, kjer se govori o pogodbenem območnem razvojnem partnerstvu. Mislim, da tukaj predlagatelj ne misli območno striktne občine. Važno je, da se najdejo neki partnerji, ki potem med seboj sklenejo ustrezno pogodbo o tem partnerstvu, ampak bistveno pa je, da država s svojimi spodbudami in s svojimi pravili pospešuje tako partnerstvo v korist temu, da se ureja določene zadeve na območju. Imam zelo slabe izkušnje, kako težko je v nekem majhnem Porečju spraviti skupaj občine s povsem logično ekonomsko utemeljenim in tudi okoljsko povsem utemeljen projekt, sodelovati pri skupni izvedbi, recimo odvajanja odpadnih voda in pri tem tudi priključitev na neko že obstoječo centralno čistilno napravo. Tukaj bi se moralo delovati povsem jasno. Na drugi strani imate celo težnje, da se že sodelovanje na nekem vodooskrbnem sistemu podira, če so neki interesi deliti, upravljati in potem nekako vladati. Tako da je bistvo, po mojem mnenju, razvojno partnerstvo, če pa, verjetno da je potrebno in potrebujemo nek umestni nivo, pa to narediti skladno. Ta vmesni nivo, število teh območij, naj vlada nekako pretehta tudi v smislu, da se danes da veliko storitev izvajati kar na licu mesta pri občanu ali v lokalni skupnosti občin. Tega bo verjetno vedno več in bodo občani lahko veliko storitev dobili ali doma ali direktno na svoji občini in da za tisto, kar naj bi bil vmesni nivo, je verjetno potrebno zelo majhno število dobro profesionaliziranih uradnikov administracije, ki znajo izvajati politiko tako lokalnega nivoja, kot razvojno politiko državnega nivoja. Tako, da jaz ne podpiram tako na hitro in že sedaj v zakonu takšnega določanja teh NUTS 3 statističnih regij. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Mira Petka.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni vsi prisotni v tej dvorani. Mislim, da se okrog tega 6. člena in amandmaja LDS na nek način sekiramo in vznemirjamo na zalogo. Minister je tu jasno in glasno povedal in tudi vsem nam je jasno, da bodo pokrajine urejene v drugem zakonu, omenjeno je tudi bilo, da jih bo 14. Glede Saše, ki so jo omenjali tu kolegi, je več ali manj jasno. Savinjsko-Šaleška bo svoja regija oziroma pokrajina, nenazadnje je to namero jasno izkazala tudi Vlada Republike Slovenije, ki je to pokrajino obiskala. Jaz mislim, da ni obiskala neko pokrajino oziroma regijo, ki bi bila fikcija. Mimogrede ta vlada še ni bila na Koroškem, pa Koroška že nekaj časa funkcionira kot statistična regija. Sicer pa so prvi odzivi na ta zakon o skladnem regionalnem razvoju precej indikativni. Mene osebno spominjajo na tiste Slovence, ki se dopoldan z BMW-jem ali mercedesom pripeljejo na center za socialno delo po socialno pomoč, popoldan gredo na Bled, kjer igrajo golf, zvečer pa še v Portorož v igralnico. Gre namreč za to, da bi tisti razviti del Slovenije, zahodna kohezijska regija, v tem primeru rada bila tudi del te vzhodne oziroma manj razvite regije. To je skregano z vso solidarnostjo in s skladnim regionalnim razvojem, ki ga skuša opredeliti ta zakon. Osebno bi rajši videl, če bi koroška regija bila del zahodne oziroma razvite kohezijske regije v Sloveniji. Ker v tem primeru Koroška zagotovo ne bi zaostajal za 10.000 evrov za osrednjo Slovenijo oziroma za Ljubljano z okolico in ne bi zaostajala za 40% za evropskim povprečjem. Če bi bili v razvitem delu Slovenije, potem bi Korošci zagotovo bili deležni precej več regionalnih spodbud, kajti pradoks je, da Ljubljana z okolico oziroma osrednja Slovenija dobiva največ regionalnih spodbud, tako namreč vsaj kažejo podatki iz leta 2003. Koroška je v tem obdobju kar za 6% zaostajala za republiškim povprečjem. Medregionalni selitveni saldo je na Koroškem minus 1 na 1000 prebivalcev in je drugi najvišji v državi. Zato tudi pozdravljam duh tega zakona, ki govori o tem, da bi se regionalne spodbude dvignile od sedanjega odstotka na poldrugi odstotek bruto domačega proizvoda, pri tem pa mislim, da je bolj pomembno to, da te regionalne spodbude končno pridejo v prave roke. Dober se mi zdi tudi dopolnjeni 7. člen, ki pač govori o tem, da se teritorialne razdelitve določijo na predlog vlade. To je pomembno, če bo uspela vlada doseči tri kohezijske regije ali eno kohezijsko regijo, toliko bolje. Prepričan pa sem, da se bo vlada z Evropo zelo dobro izpogajala. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Vebra.
Hvala za besedo. Smisel razvojnih regij je seveda, da poskušamo čim več sredstev pridobiti iz evropskih skladov za svoje razvojne potrebe in rešitve, ki jih imamo danes pred seboj in tudi v obliki amandmajev poskušajo nakazovati neke oblike razvojnih regij. Če pa pogledamo seveda izraz v 5. členu, kaj razvojna regija je, govorimo v tem zakonu o enovito zaključeni prostorski celoti, ki združuje poselitveni gospodarski, infrastrukturni in naravni sistem ter nekaterim omogoča zagotoviti enake možnosti za skladni regionalni razvoj. Že iz tega pojma mislim, da zelo težko oblikujemo neko regijo, ki bi izpolnjevala vse te pogoje in mislim, da si je treba resnično prizadevati za to, da poskušamo zmanjševati razlike v Sloveniji predvsem na tistih območjih, kjer imamo resnično največje razvojne probleme. Velikokrat pri teh razvojnih regijah poskušamo resnično govoriti bolj o pokrajinah pa manj o samem razvoju, in predlagam, da poskušamo resnično več energije vložiti v to, da poskušamo priti do rešitev in informacij, ki bi jih resnično odpravljale in pripomogle pravzaprav k odpravljanju razvojnih razlik. V samem 5. členu je tudi obrazložen pojem posebnih ukrepov regionalne politike, to so programi, pravijo v 5. členu, ki se financirajo na podlagi finančnih načrtov, proračunskih uporabnikov, pristojnih za izvajanje regionalne politike na državni ravni za zmanjšanje regionalnih razvojnih razlik in odpravo strukturnih neskladij v posameznih prednostnih območjih regionalne politike. Tukaj smo že mogoče bližje tistemu nujnemu razmišljanju. Gre resnično v Sloveniji tudi za prednostna območja, ki so potrebna posebne pozornosti in najbolj v nebo vpijoči primeri so zagotovo ta prednostna območja. Vendar sam zakon in tudi 6. člen ne govori kaj veliko o prednostnih območjih, to sicer zasledimo potem naprej v 36. členu, kjer govorimo o posebnih ukrepih regionalne politike in se pojavlja pojem prednostnega območja, vendar sam postopek določanja prednostnega območja je v zakonu nenatančno opredeljen oziroma lahko rečem, da pravzaprav ne razberem postopka, po katerem bi lahko ugotovili kako opredelimo prednostno območje v ali znotraj neke razvojne regije ali pa bi rekel tudi sicer na območju celotne Slovenije. To se mi zdi, da je ena od ključnih pomanjkljivosti tega zakona, hkrati pa seveda izpušča resnično tisti del slovenskega ozemlja in slovenskih krajev, ki se srečujejo z največjimi razvojnimi problemi. Kot primer in tudi mogoče pojasnilo, če ga bom uspel dobiti s strani predstavnikov vlade, bi želel navesti predvsem južno mejo in tudi seveda Schengensko mejo, ki se bo zagotovo srečevala z bistveno težjimi razmerami kot vsa ostala območja v Sloveniji, že zaradi same Schengenske meje kot take, ki prinaša omejitve. Pričakoval pa bi, da se bo ta zakon tudi zelo jasno opredeljeval, predvsem o Shengenski meji in o razvojnih priložnostih, oziroma zahtevah po razvoju na teh območjih. Že danes se srečujemo z zelo resnimi problemi na območju Kolpe, kjer ugotavljamo, da se meja dobesedno iz dneva v dan, kaj šele iz leta v leto, prazni. Torej poseljenost tega območja je v upadanju, napovedano je zapiranje šol in tudi drugih ustanov, da ne govorimo o bankah in o poštnih enotah, ki so to že storile in se ne sprašujejo ali gre za kakšen razvoj ali ne, pač tržna logika jim je narekovala, da za njih to ni več dovolj tržno zanimivo. Vendar ni pravega odziva, tudi v tem zakonu, da se te pomanjkljivosti začnejo odpravljati. In mislim, da je velik poraz za slovensko politiko, kolikor bomo dovolili, da se nam katero koli območje izprazni. To je poraz, ki ga ne moremo upravičiti niti v koaliciji, niti v opoziciji. Skratka, menim, da bi morali imeti zelo jasne odgovore ravno na to vprašanje, torej o posebnih območjih s posebnimi razvojnimi potrebami in menim, da tudi vlada, kot tista, ki se bo pogajala s komisijo v Bruslju o tem, kakšen razvojne regije in koliko razvojnih regij bomo imeli, po mojem mnenju izpušča eno pomembno priložnost, da si izbori, izpogaja razvojno regijo ob Schengenski meji. To mislim, da so neki kriteriji, ki jih razume in spoštuje tudi Evropska unija, kajti stabilnost in razvoj življenja ob Schengenski meji je še kako v interesu Evropske unije, in v kolikor vlada ne razmišlja o tem, da bi opredelila južno mejo ali pa vsaj tisti del meje, ki jo predstavlja Kolpa, ker tudi ni spornih ozemelj, je seveda možno resnično izpogajati po mojem mnenju zelo dobre razvojne ukrepe in sprašujem vlado, ali razmišlja o tem, ker daje pač amandma, da bo tudi sama določala razvojne regije na podlagi pogajanja z Evropsko komisijo. Torej, ali vlada razmišlja o tem, da bi vzpostavila razvojno regijo tudi na območju reke Kolpe in s tem odpravila in dala možnost za reševanje resnično izjemno perečih problemov in stanj v katerem se nahajajo tako občine ob tej mejni reki kot tudi sicer gospodarstvo, da ne govorimo o infrastrukturi, ki je daleč za ostalimi v Sloveniji? Železnica se na tem območju neha kot slepi tir, njena nosilnost je nezadostna niti za zahtevnejši tovor, samo kosovni material se lahko varno pelje po tej progi, tekočinski tovori pa zaradi premajhnih osnih obremenitev niso varni. Zato govorimo o izjemno, izjemno zahtevnem prostoru, za katerega pa nekako ni čutiti, da bi ga vlada v svojih rešitvah, predvsem pa v tem zakonu, reševala. Zato še enkrat tudi v tem trenutku, ko se nam je minister pridružil, sprašujem ali vlada razmišlja o tem da bi eno od razvojnih regij opredelila tudi na območju reke Kolpe in s tem dala odgovor na te izjemno velike razvojne probleme, ki jih imamo na tem območju? Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo k 6. členu in amandmajih. Na vrsti je dr. Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Že uvodoma smo v predstavitvi slišali, da je zakon o spodbujanju skladnejšega regionalnega razvoja nastal v časovni stiski zaradi koristi in pogojev s strani Evropske unije in na ta način lahko tudi delno odgovorim kritikam, zakaj zakona že prej nismo imeli, če teh pobud s strani Evropske unije in takih pogojev ne bi bilo, ga tudi sedaj še ne bi dobili. In sam ocenjujem, da je v redu, da smo ta osnutek zakona dobili, še toliko bolj kolikor bo lahko sledil opredelitvi v svojem naslovu, to je spodbujanju skladnejšega regionalnega razvoja. Pri tem amandmaju gre za vprašanje delitve Slovenije. Sam stojim za stališčem, da bi delitev morala biti namenjena povezovanju ljudi. Povezovanju tistih ljudi, ki imajo skupne interese, s tem namenom, da bodo te skupne interese lahko v čim večji meri tudi udejanjili. Pri tem opozarjam, da skupni interesi niso samo interesi povezani s črpanjem denarja s strani Evropske unije, ampak smo še zmeraj v Sloveniji in bomo v Sloveniji živeli in zaradi tega ne kaže vsega podrejati tistemu, kar Evropska unija v svojih pravilnikih za črpanje sredstev predvideva. Skladni regionalni razvoj je zmeraj vprašanje dveh plasti: po eni strani gre za politično usmeritev, po drugi strani pa tudi za pogled razvitejših na manj razvite. Nedvomno je to tudi bil eden izmed razlogov, zakaj zakona tako dolgo ni bilo, podobno kot pri zakonu o nezdružljivosti poslancev in županov, saj imamo skoraj pri vseh političnih opcijah ene in druge in je zaradi tega ti dve ravni in ti dve plasti toliko težje uskladiti. Vendar poudarjam, če na svetovni ravni bogate države ocenjujejo, da za njihov hitrejši razvoj kaže pomagati manj razvitim, in to z raznimi ukrepi tudi počnejo, potem toliko bolj to lahko velja tudi za Slovenijo in bo tudi osrednja Slovenija lahko zagotavljala toliko hitrejši razvoj, kolikor hitreje se bodo razvijali tudi manj razviti predeli. Zaradi tega kaže v zakonu, predvsem pa v izvajanju tega zakona, zagotoviti pozitivno diskriminacijo manj razvitih območij, o kateri smo že velikokrat lahko slišali, saj bo le s tem potem zagotovljen, prek sinergijskih učinkov, tudi toliko hitrejši razvoj celotne Slovenije. Kot sem povedal, pa gre za delitev zaradi povezovanja. In zaradi tega toliko težje razumem odločitev, da bi naj način in oblike te delitve prepustili vladi, saj v parlamentu nenazadnje sedimo predstavniki približno enakomerno teritorialno porazdeljeni in lažje neposredno povemo, kakšna so pričakovanja, želje in kakšni so interesi celotne regije, kot bo pa to centralistično lahko ocenila in storila vlada. Slišali smo tudi o problemu projektov. Ti projekti zagotovo ponekod so problem, vendar v Pomurju izpred meseca dni stara izkušnja kaže drugače. Tam je bilo projektov preveč in je tudi zaradi nedorečenosti odločanja, katerim projektom dati prednost, privedlo do tega, da je legitimen sklep, ki ga je sprejel stari organ za spremljanje skladnega regionalnega razvoja, potem na osnovi sveta regije, ki ga predvideva šele zakon, ki ga danes obravnavamo in ga bomo v taki ali drugačni obliki sprejeli, ta svet regije je torej brez formalnopravne osnove spremenil, ovrgel, in to seveda na račun tega, da so določeni projekti, žal ravno tisti, ki so bili širšega pomena za celotno regijo, izpadli. Zaradi tega želim, da bi odločanje o regijah ostalo tistim, ki jim je zakon namenjen, in da bi tudi, kot sem že povedal, pri izvajanju tega zakona ministrstvo bilo čim uspešnejše in v čim večji meri zagotovilo to, kar naslov zakona obeta, torej, spodbujati skladen regionalen razvoj. In skladnost regionalnega razvoja sam razumem tako, da se razlike med stopnjo razvitosti znotraj Slovenije ne bodo povečevale, pač pa nasprotno, zmanjševale. In to ne na račun tega, da bi razvite regije bile manj razvite in bi se manj razvite razvijale, ampak da bi se te regije, ki so v tem trenutku razvite manj, razvijale hitreje, to pa, upam, da se lahko vsi strinjamo, je pa možno samo, če bo tudi bistveno več vlaganj v manj razvite regije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom amandma vladne koalicije k 6. členu podprl. Pravzaprav ne vidim tudi nobenega problema, če vlada na terenu govori o 14-ih razvojnih regijah, saj pravzaprav ta naš amandma je v tem smislu, v tej dikciji, tudi sestavljen, ker sedaj ne opredeljuje število razvojnih regij in vlada bo v pogajanjih, sem trdno prepričan, poskušala narediti največ. Tako, da ne vidim tega problema, kaj sedanja vlada razlaga na terenu. Moram pa povedati, da je bivša vlada na tem istem terenu v preteklosti velikokrat delala probleme, sicer je bila bolj malo na terenu na nerazvitih območjih, prišel je pa včasih kakšen minister ali pa gospa ministrica, vemo katera, in je obljubljala denar za nerazvita območja. Ampak tega denarja ni bilo, zato imamo danes takšno razliko med razvitim in nerazvitim območjem v Sloveniji. Vemo, da je zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja bil sprejet leta 1999, najbrž tudi poznamo vsebino, ki govori kako v obdobjih, ki so za nami, zagotoviti skladen regionalni razvoj. Če se ne motim, naj bi bilo ravno 6% državnega proračuna namenjeno za to, ampak očitno da so si nekateri takrat termin spodbujanja različno razlagali. Povejte mi, kako boste lačnega spodbujali k dobri volji, če mu ne boste dali hrane in zgleda, da ta območja hrane niso dobila, nekateri pa so poleg dobili še sladico. To so dejstva in sam smatram, da je to eden od vzrokov, kar je bilo prej omenjeno, da se danes ne črpajo sredstva, saj pravzaprav tudi niso bila zagotovljena finančna sredstva, da bi se pripravili korektni oziroma konkretni projekti. Zato bi bilo prav, da zadeve, ko nekdo to razlaga, najprej razčisti pri sebi. Jaz smatram, da je ta zakon zelo dobro pripravljen in daje vso garancijo sedanji vladi, da bomo uresničevali skladni regionalni razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo gospod predsedujoči. No, jaz bom v tej svoji kratki razpravi navezala na amandma oziroma 6. člen predlaganega dopolnjenega predloga zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Zanalašč sem ponovila ime samega zakona, govorimo namreč o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Ta zakon v 1. členu določa cilje, načela in organiziranost. Cilji so jasni, nekoliko manj jasna so načela, še manj jasna pa je organiziranost po tem predlogu zakona. Dovolite mi, spoštovani gospod minister, omenili ste v eni izmed vaših predhodnih razprav, da je iz marsikaterega govora marsikaterega poslanca danes v tej sejni dvorani mogoče sklepati, da gre za zavajanje javnosti. Jaz upam in pričakujem, da boste podali odgovore na moja vprašanja v izogib temu zavajanju javnosti in sedaj dovolite, grem konkretno k mojim vprašanjem. Temeljila bom, oziroma izhajala, izključno iz zakona, iz ciljev in načel, ki so zapisani v tem zakonu. Verjamem, da se vlada trudi oziroma si prizadeva k zmanjševanju razlik, življenjskih možnosti prebivalstva med posameznimi območji v državi, k zniževanju stopnje brezposelnosti v razvojnih regijah oziroma povečanje zaposlenosti in odpravo strukturnih neskladij na trgu dela, nenazadnje tudi k zmanjševanju razlik v kakovosti življenja ter ekonomski in socialni blaginji in tri pikice. Med načeli naj omenim celovitost izvajanja regionalne politike na celotnem ozemlju Republike Slovenije, partnerstvo med državo in občinami ter javnim in zasebnim sektorjem, pri določanju in uresničevanju razvojnih ciljev subsidiarnost in nenazadnje tudi, ja, še enkrat se bom navezala, skladen regionalni razvoj. Sedaj pa tisto, kar sem želela oziroma, kar želim izvedeti od vas, spoštovani gospod minister, konkretno, razvojne regije, tisto o čemer govori tudi amandma k 6. členu predlaganega zakona. Zasavje. Predlagatelji amandmaja Zasavje uvrščajo med razvojno regijo, z občinami pač v takšnem obsegu, kakršen je predlog. Jaz sem s strani gospoda Rokavca celo slišala, da si Litija prizadeva, da se vključi v zasavsko razvojno regijo. Jaz se le bojim, da če bomo čakali, resnično čakali, da bo vlada oblikovala regije po svoje, da se bo zasavska regija blazno razširila, pa ne za to, ker bi bilo tako dobro živeti v zasavski regiji, ampak za to, ker je BDP še vedno tako nizek, da bo omogočal pridobivanje sredstev iz EU. Sedaj pa me zanima, oziroma sprašujem o vsebini predlaganega zakona, vsebina namreč je še vedno zelo bosa, vsaj po oceni Slovenske nacionalne stranke, ali ta zakon, spodbujanje skladnega regionalnega razvoja, navezala pa se bom tudi konkretno na zasavsko regijo, prinaša oziroma kakšno vsebino prinaša? Ali to pomeni, da bo Zasavje, ki je bilo v preteklosti pozabljeno tudi s strani države in kjer se je delalo v glavnem na poglabljanju razvojnih razlik, gledano celostno z državo? Ali to pomeni, da bo Zasavje nazaj dobilo okrožno sodišče, ki ga danes nimamo, gre za razvojno regijo? Ali to pomeni, da bo Zasavje nazaj dobilo policijsko upravo, šolske uprave? Kakšna bo pravzaprav oblika urejanja upravnih poslov? To je tista vsebina, ki jo v Slovenski nacionalni stranki pogrešamo in jaz upam da bom, spoštovani gospod minister, ker verjamem, da ima vlada nenazadnje pripravljeno neko strategijo kljub temu, da se še noče danes izjasniti o tem, kakšne bodo razvojne regije oziroma koliko teh razvojnih regij bo, da pa vlada kljub vsemu neko strategijo ima. In jaz upam, da bom dobila odgovore na zastavljena vprašanja, od tega verjemite, je tudi odvisna odločitev Slovenske nacionalne stranke pri današnjem glasovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister želi besedo, potem bomo pa nadaljevali. Hvala. Minister, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pravzaprav sem dolžan dveh vprašanj, poslanca Vebra ni prisotnega. Sedaj, kar zadeva seveda vašega vprašanja, moram reči, da vsebina seveda presega ta zakon. To je dejstvo. Vsebina posega pravzaprav na tisto, na kar smo že danes večkrat opozarjali in ravno zaradi tega, ker na to opozarjamo, mislim, da smo kot vlada dolžni na to opozoriti, je to predmet ustanavljanja pokrajin v povezavi tudi z opravljenimi okraji. To ni vsebina tega zakona v smislu seveda samo teh razvojnih elementov, kar se regij tiče. Se pa strinjam z vami, da če želimo speljati projekt decentralizacije države in če želimo res pripeljati razvoj, potem je potrebno dejansko pripeljati to skozi sistem ustanavljanja pokrajin. Sedaj, katere so vse te vsebine, je v tem trenutku seveda nemogoče odgovoriti. In tudi zaradi tega mi opozarjamo na to, da je seveda pri oblikovanju pokrajin smiselno, da sodelujejo tudi občine. In v tem procesu, ki je bil do sedaj, v povezavi s sprejemanjem tega zakona opravljen, smo mi, vsaj kar zadeva vladno službo, vsekakor ugotavljali manjko te malce širše razprave, pravzaprav ni bilo v javnosti tudi ne opaziti. In jaz sem seveda prepričan, da bomo na ta vaša vprašanja odgovorili dejansko z ustanavljanjem pokrajin in upam, da bo ta proces stekel. Se pa strinjam z vami, seveda, da so to vprašanja, katera ste vi seveda postavili. In še mogoče odgovor na prej, na vaša vprašanja. Zakon že v tem trenutku omogoča tako imenovana območna razvojna partnerstva. In ta območja imajo, oziroma večina statističnih regij ima pač znotraj posameznih regij velike razlike v razvitosti, tudi recimo Gorenjska, Goriška, pa tudi nekatere druge, na drugem koncu Slovenije in tudi ta del, ki je ob meji s Hrvaško. In seveda je znotraj teh območij omogočeno pripraviti programe, ki bodo odgovarjali na ta razvojna vprašanja in vlada tudi v skladu z, mislim da 35. členom, predvideva posebne ukrepe, ki se letno lahko opredeljujejo v zvezi s tem zakonom. In nenazadnje smo že tudi sedaj v tem času seveda namenili posebna sredstva, recimo za obmejna vprašanja, predvsem recimo infrastrukture, in jaz upam, da bomo lahko tudi skozi sprejetje proračuna, kjer se bistveno povečuje obseg sredstev za regionalni razvoj, še bolj jasno odgovorili na to. Predvsem v smislu izboljševanja infrastrukture, ker na tem področju v tem trenutku čutimo največji manjko. Hvala lepa.
Gospa Žgajner Tavš, replika ali ponovna razprava?
Hvala lepa. Dovolite, da na kratko repliciram oziroma podam, če lahko, dodatno, dopolnilno vprašanje. Glejte, jaz vem, kaj so pokrajine, kaj so regije, vsaj približno, ker verjamem, da tudi vlada čisto točno ne ve, ker vsebine še ni [[...]]
Dodatno vprašanje spada pod razpravo. Prosim samo, če ste bili napačno razumljeni, če ne, vas moram na koncu [[...]]
Ja, napačno sem bila razumljena, ker očitno gospod minister ne ve, da sem želela samo pojasnilo, ki se tiče vsebine tega zakona, ki ga danes obravnavamo. Namreč, spoštovani gospod minister, med cilji tega zakona je v prvem zapisano, da si vlada prizadeva, oziroma, da so cilji spodbujanja skladnega regionalnega razvoja med drugim tudi zmanjševanje razlik v gospodarski razvitosti in življenjskih možnostih prebivalcev. In regija, razvojna regija, ki je zapostavljena, si zasluži, če sprejemamo zakon, da je vključena med cilje. Torej, da dobijo tudi prebivalci Zasavja enake življenjske možnosti, gledano do ostalih regij. Glede na to sem startala, spoštovani gospod minister. Ko bomo govorili o pokrajinah, takrat verjamem, da bomo določali vsebino, ki bo ločena, oziroma vezana samo na pokrajino. V regijah, oziroma v tem primeru, pa ima še vedno država roko nad razvojnimi regijami. In še enkrat vas sprašujem, ali to pomeni, gledano kot razvojna regija, da bo Zasavje dobilo vse tisto, kar sem prej naštela. Ker tega danes ni in bi to dejansko omogočalo, da tudi prebivalci Zasavja dobijo enake možnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Kar zadeva ta zakon, dejansko opredeljuje ta načela, in se z vami lahko strinjam. Vendar to ni predmet samo tega zakona. Če želimo priti do teh rešitev, je treba gledati celoten paket zakonodaje. In na več vprašanj bo odgovorjenih še skozi druge zakone. Bistvena zgodba je pa seveda paket zakonodaje s področja ustanavljanja pokrajin. Upam, da smo se zdaj razumeli. Hvala lepa.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Na vrsti je gospod Kokalj. K besedi vabim gospoda Mogeta.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Zdi se mi, da se lotevamo teh regij na način, kot da bi konstruirali novo sorto drevesa, pri katerem naj bi korenine rasle iz krošnje v zemljo. Namreč, zdi se mi popolnoma logično, da bi bila ta pot neprimerno boljša in bi tudi te razvojne pokrajine neprimerno lažje naredili, če bi imeli administrativno postavljene pokrajine, kot jih ustava nekje določa. Žal ni bilo te politične volje, da bi se ta stvar uredila, in zdaj pač ustvarjamo drevo s koreninami iz krošnje. Nedvomno je Slovenija močno centralizirana, s čimer smo se poslanci vseh poslanskih skupin že velikokrat strinjali ob obravnavi različnih zakonov. In da je eden izmed vzrokov nerazvitosti, na primer, Koroške, Bele Krajine, Prekmurja in tako naprej, ravno ta huda centralizacija, kjer je na enem kupu zgrnjena moč in na enem kupu zgrnjen kapital. Pametno je, da se zdaj ukvarjamo s tem zakonom, to je že ena peta verzija, ki jo jaz vidim, ostale so bile v nastajanju že v prejšnjem mandatu, in verjetno bi lahko brez trohice oklevanja ta zakon sprejeli, če bi se odločili za to kar zdaj daje standardna klasifikacija teritorialnih enot, to pomeni Slovenija ena kohezijska regija in Slovenija 12 razvojnih regij. Zakaj ne moremo tega sprejeti, zakaj iščemo nove poti in v čem so zablode oziroma zakaj bom jaz glasoval za amandma Liberalne demokracije? Zdi se mi, da je večkrat, kadar pride do lokalnih interesov bodisi za gradnjo šol, bodisi za gradnjo cest ali kakršnih drugih objektov, da takrat strankarska pripadnost več nič ne pomaga in pri poslancu, ki je izvoljen na določenem področju, prevlada lokalni interes. In dostikrat, če lokalni interes ni usklajen z interesom države, država postane plen lokalnih interesov. Treba je reči naslednje; zagotovo je za to, da bi ta zakon polnokrvno živel treba troje. Prvič, črpanje sredstev, ki se bodo napajale te razvojne programe, drugič, odločanje tistih, ki bodo ta sredstva pridobili, in tretjič, kakovostna izraba teh sredstev, kajti če tega tretjega ne bo, lahko mi pišemo zlate zakone, ampak na koncu bo tisti, ki nam daje denar, bodisi Evropska unija, bodisi država, na koncu crknil kot dober konj. In zaradi tega se mi zdi, če gledamo samo prvo stvar, to je črpanje sredstev, da je dobro, da se razdelimo v več kohezijskih regij, zakaj, bi vas žalil, če bi razlagal, in je tudi verjetno dobro, če je model dober, da se razdelimo v več kot 12 regij statističnih, ki so zdaj priznane in so v bistvu prazne škatle za pobiranje samo statističnih podatkov. Stvar je v tem, da smo pri reševanju tega problema vezani na zakonodajo, ki velja v Evropski uniji in skladno s standardno klasifikacijo teritorialnih enot se lahko mi razdelimo največ na dve kohezijski regiji in največ na 13 razvojnih regij o katerih danes govorimo. Vendar je možno, če bi mi uspeli to bi bil velik domet za vlado, če bi uspeli, kajti nihče v Evropi še ni uspel da bi dobili tri kohezijske regije, kar so ljudje nedvomno potrdili in da bi se lepo razdelili na teh 14 razvojnih regij. Glejte, v čem jaz vidim srž problema in v čem je problem. Ko se bomo lotevali 2. točke, bomo rekli, da ta zakon, takšen kot je, je orodje v naših rokah za pogajanja in tudi orodje v naših rokah za arbitražo. To sem potegnil iz razprave, ki je bila dostikrat v javnosti povedana. Tudi ta zakon bi moral biti eden izmed teh, da se naši pogajalci v Evropsko unijo ne bi šli pogajati s praznimi škatlami, ampak bi imeli za seboj zakonodajo in jim lahko rečejo, zakaj ravno takšno število tega in tega. Zdi se mi pametno, da če bi mi sprejeli teh 14 regij, vemo da je to popolnoma v nasprotju s standardno klasifikacijo teritorialnih enot, ki je zajeta v uredbi Evropske unije. Ampak to je sedaj eno izhodišče, zato bi nosil odgovornost cel parlament. Če bo pa šla vlada se pogajati, pa bo rekla mi imamo tak zakon, ki nam omogoča, da bomo mi predlagali na podlagi tega, ko se bomo izpogajali, kolikšno bo to število, potem so sigurno glede pogajalskih izhodišč vladni možje na slabši strani, kakor če bi imeli zakon sprejet tako, kakor ga mi tukaj predlagamo in izboljšujemo s tem amandmajem. Zdi se mi, da bo verjetno ta zakon sprejet, o tem ni dvoma, da pa je prevelika avtonomija dana vladi glede kohezijskih in razvojnih regij. In da bi jo deloma zasidrali, bi bilo dobro, da bi sprejeli ta amandma, ki smo ga dali mi, kajti če ne, potem je tudi ta zakon, človek bi rekel tak, da nekako pogajalska izhodišča članom, ki bodo šli v EU, pušča popolnoma odprta. Ve se iz razprave, da si želimo čim več kohezijskih in čim več razvojnih regij, medtem ko kolikšno je število oziroma kaj, pa ta zakon s katerim boste nastopali v Evropski uniji, ne bo ničesar govoril. In zaradi tega, spoštovane poslanke in poslanci, se mi zdi dobro, da bi podprli ta amandma, ki smo ga tukaj predlagali. Po drugi strani se mi pa zdi, tudi ta navezava, do ustanovitve pokrajin, ki se oblikujejo kot razvojne regije, da je treba ta zakon tudi pogledati skozi optiko sosednjih držav, ki nas okrožajo, pa tudi skozi optiko vseh držav v Evropski uniji. Če bomo mi delali takšne administrativne regije ali pa pokrajine, ki ne bodo nikjer v Evropi priznane glede števila ljudi, potem delamo sami sebi volčjo uslugo. Delamo nekaj takega kar bo za malo Slovenijo imelo notranji mir, medtem ko bomo pa na zunaj na veliko izgubili vse [[...]]Zaradi tega je sanjati o dvanajstih ali pa štirinajstih pokrajinah že naprej brezpredmetno, saj ne moremo pustiti ljudi v državi v situaciji, ko se bodo hodili iz take pokrajine, v isto pokrajino, recimo v Avstrijo ali pa v Italijo pogovarjati kot Liliputanci. Morajo imeti vsaj približno, če ne drugega, vsaj približno enako število, prebivalcev, enako število oziroma tudi enako moč pri vseh teh pogajanjih. In če ne bomo mi strnili toliko modrosti, ki smo tukaj, in bo pri nas prevladal ta lokalni interes, potem tej državi lahko samo še bog pomaga. Mislim, da nas bodo potem pokupili, tuje firme bodo tu, mi bomo sicer tu stanovali, ampak bomo na domačih tleh delovna sila tujih firm. Zaradi tega vas lepo prosim, da združimo te moči, poskušamo skupaj te stvari rešit tako, da bo ta stvar res taka, da ne bo komaj štirinajst ali petnajst let staro državo poskušala postaviti na take temelje, da bo tudi na tem področju lokalne samouprave zmožna preživeti. Če pa, spoštovani kolegi, ne bomo zmogli toliko politične volje in bomo državo porazdelili na štirinajst pokrajin ali pa dežel ali kakorkoli hočete, potem velja to po principu, "divide et empera", razdeli in vladaj, kajti same takšne male enote ne bodo sposobne preživeti v tem krutem svetu tržne ekonomije. Če se velika podjetja, kot sta bila Droga, Kolinska pa Mercator združujejo, da lahko konkurirajo drugim, poskušajmo še tudi mi v tem smislu ujeti korak in zakon pripraviti do takšne mere, kot je. Jaz sem govoril pač brez dlake na jeziku, povedal sem kar mislim v tem parlamentu, zato vas prosim, da ko te stvari delamo, poskušamo pustiti ob strani te strankarske peripetije in poskušamo priti do enega modela, ki je bil za Slovenijo najboljši. Velika škoda pa bi bila, če bi naj se karkoli zgodi pri kohezijskih regijah izpadli iz pridobitev vseh sredstev v Evropi. Takrat pa mislim, da lahko vsi, ki sedimo tukaj notri, kolektivno odstopimo in gremo na nove volitve.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kanglerja.
Hvala za besedo. Tudi sam bom poskušal strniti svoje misli brez dlake na jeziku, tako kot moj predhodni kolega Rudi Moge. Moram reči, da se kar strinjam z njegovim razmišljanjem in besedami, ki jih je izrekel na tem mestu v državnem zboru. Vendar, ko gledam in razmišljam, ta amandma, ki ga je vložila Liberalna demokracija, sem v velikih dvomih, v dilemi, ali je pametno ali ni pametno takšen amandma sprejeti, podpreti ali zavrniti. V tem danem trenutku, glede na razprave, ki sem slišal, sem v veliki dilemi. V dilemi sem tudi glede tistega, kar sta se prej pogovarjala dva poslanca, en občinski svetnik in en župan. Po drugi strani se mi zdi smiselno, da bi bilo prav, da državni zbor sprejme število razvojnih regij in jih tudi oblikuje z zakonom. Kot pa je moj predhodni kolega tudi dejal, da se sam osebno boji, da gre tu za problem nekaterih lokalnih interesov in posameznikov - in veliko smo o tem v državnem zboru že mleli - se tudi sam bojim, da ne bi izbrali toliko politične moči ali volje, da bi lahko primerno, glede na potrebe Republike Slovenije, izoblikovali takšne regije, kot si jih želimo. Zato se mogoče po eni strani zdi smiselno, da to odgovornost prevzame vlada in tudi za njo odgovarja. Po drugi strani se mi pa zdi škoda, da kot politik, kot poslanec, ne bi sooblikoval takšne politike, ki je zelo pomembna za decentralizacijo. Danes smo na tem mestu veliko govorili. Poslušal sem tudi razprave nekaterih drugih poslanskih kolegov iz prejšnje vlade in tudi moja stranka je bila v prejšnji in predprejšnji vladi. Ampak ne glede na to, kakšen je bil položaj stranke v vladi, sem velikokrat na tem mestu opozarjal na nekatere segmente, ki so se dogajali. Moram še enkrat poudariti zavzemanje kolega Mogeta, ki prihaja iz regijskega središča, ki je na psu ali dnu po socialni in gospodarski krizi in ki zelo odstopa od osrednje Slovenije in skladen regionalni razvoj ni primerljiv s tem območjem, niti s Prekmurjem niti s Koroško in niti ne z Belo Krajino. Je pa tudi res, od leta 1996 sem v politiki na državnem nivoju in lahko rečem, da so velikokrat nekateri, ki so stremeli k centralizaciji, spodbujali, da se je ta centralizacija iz vlade v vlado, iz meseca v mesec z reorganizacijo državne uprave tudi krepila. In se je skladen regionalni razvoj v skladu s tistim zakonom, ki smo ga leta 1998, če se ne motim, sprejeli - takrat smo imeli tudi ministrstvo za ekonomske odnose in razvoj, mislim, da je bil minister gospod Senjur -, dobro pripravili in dobro peljali. Toda vlada ga ni spoštovala. Vlada ga ni spoštovala! Priprava proračuna ni bila temeljena na podlagi tistega zakona, ki smo ga takrat pripravili, ki bi dejansko zmanjšal nekatere neskladne regionalne poglede med enimi in drugimi regijami. In da politika nosi to odgovornost, bom obrazložil z nekaterimi drugimi konkretnimi podatki, kako gledam na te stvari. Mi danes lahko tu sprejmemo takšno ali drugačno varianto. Danes lahko uzakonimo vse, kar pride, če državni birokrati, ki so koncentrirani in centralizirani na enem mestu, ne sledijo zakonodajnemu postopku, ne sledijo zakonodaji, ki velja. Govorim o državnih birokratih, ne o ministru, ne o državnih sekretarjih. V tem je problem. In nihče me ne bo prepričal, da tu ni prisotna centralizacija - pri razdeljevanju določenih sredstev iz strukturnih skladov ali katerihkoli drugih, ki so sofinancirani iz sredstev Evropske unije. Problem je v tem, da so ti državni birokrati dostopni samo za ene, za tiste najbolj razvite - za tiste, ki so najbliže državnim birokratom, to se pravi, iz osrednje Slovenije, ali pa kakorkoli gledam, tudi po politični liniji. Za tiste, ki so najbolj oddaljeni, za tiste, ki so najbolj prizadeti, državni birokrati niso dostopni, ne dobijo informacij in se tudi danes ne morejo pravočasno pripraviti, prilagoditi, ustrezno urediti vso potrebno dokumentacijo, da se lahko prijavijo na nekatere razpise, ki so subvencionirani ali sofinancirani iz sredstev Evropske unije. Če pa to uspejo, dragi moji kolegi, pripraviti vso ustrezno dokumentacijo, se pa državni birokrati mimo ministra spet postavijo v vlogo komisije, ki vloge, prispele po vrstnem redu, točkujejo. In točkovanje je tisto, ki ponovno tiste vloge, ki so iz manj razvitih regij, potisne na stran, in tiste, ki so bliže državnim birokratom, ki vodijo to državo, postavijo na prvo mesto. Kar poglejte! V lanskem letu, ministrstvo za gospodarstvo prejšnje vlade, Krka Zdravilišče, Terme - milijarda, Naravni park Moravske Toplice - milijarda, Terme Čatež dve milijardi 800, Sava Panonske terme milijardo 938. Tu imam uraden spisek, kako se je neki denar delil. Če bi malo politično šel pogledati, spoštujem, podpiram ta podjetja, ampak denar, ki je bil namenjen, tudi Marina Portorož - 608 milijonov, je namenjen za tiste, ki nujno potrebujejo, s pomočjo Evropske unije, finančno injekcijo, da se bodo lahko prilagodile evropskim trgom in splavale na površje. Politično gledano so direktorji vplivni ljudje v teh podjetjih blizu ene izmed političnih opcij in na tak način se je denar razdelil. Oprostite, malo preveč na ena mesta, malo premalo pa na tista mesta, ki je nujno potreben, tam, ko je brezposelnost na samem višku, tam, ko je gospodarska rast najmanjša v regijah ali je to Bela krajina, ali je to Koroška, ali je to Prekmurje ali je to Štajerska, meni je čisto vseeno ali Posavje. V tem je problem in državni birokrati bodo spet po svoje delali. Nazadnje mi naj nekdo razloži tehnološki razvojni park, Ljubljana dobi milijardo 900, ostane za ostalo Slovenijo 500 milijonov pa nekaj za razdelit tega denarja, sedaj mi pa povejte, ali je ta razdelitev normalna, a poznam tehnološki razvojni park v Celju, poznam tehnološki razvojni park v Pesnici pri Mariboru, kdo bolj rabi ta denar, tam kjer je brezposelnosti 6 ali pa je sploh ni, ali tam, kjer je brezposelnost 20%, 18% ali 16%, ali tam, kjer je gospodarska rast najmanjša? In spet smo pri istem vprašanju, kaj delajo državni birokrati? Državni birokrati so po mojem mnenju centralizirani, skoncentrirani na eno mesto in imajo preveliko moč odločanja. In to so resni problemi, ko se naši podjetniki, ustanove, zavodi, tudi občine, prijavljajo na take ali drugačne razpise, ampak zaradi te državne birokratizacije in centralizacije, kakorkoli, ne pridejo skozi in to je boleče, dragi moji, za tiste ljudi, ki prihajajo izven osrednje Slovenije po denar v Ljubljano. Mi lahko danes sprejmemo take ali drugačne zakone pa ne pomaga nič, če ne bo nekdo udaril po mizi v državni birokraciji in jim dal nalogo, da naj upoštevajo nekaterih segmentov v skladu z normami, ki so v EU zapisane, se pravi, tisti, ki so zelo bogati, tisti, ki imajo najboljše razvojne možnosti, tisti, ki imajo najmanjšo brezposelnost, tiste regije črpajo denar, to je razvidno. Tisti, ki je pa revež, pa je treba po njem še udariti, ali je to mariborska regija, ali je to ptujska, ali prekmurska, ali koroška. In v tem je problem. Kako ta problem rešiti? Na ta način, da bomo zakon sprejeli, dragi moji, nisem najbolj prepričan. In to je zame dilema. To, kdo, in na kakšen način, bo delil ta denar. Kaj meni pomaga, če bom zapisal, da imajo razvojno regijo oblikovano, pomursko ali spodnje podravsko ali zgornje podravsko, če pa mi bo nekdo delil denar po nekem razpisu, me bo nekdo točkoval in me bo na razpisu, kjer bom ustrezen po tistih točkah, za katere se ve, na kakšen način se določajo, vrgel ven in bodo ti bogati lahko prišli do teh sredstev. Ali pa tisti, ki imajo takšne ali drugačne politične zveze, v tem je problem. In zato moram odkrito reči, da sem zelo, zelo skeptičen zaradi tega in da je ta centralizacija iz dneva v dan bolj prisotna in se še bolj krepi. Temu se bom pa ostro uprl in tudi nasprotoval. To vam odkrito povem. Tretji mandat sem bil izvoljen, devet let že tu sedim, devet let si to prizadevam in še naprej, kolikor mi bo pač preostalo, se bom za to zavzemal. In ko je ministrstvo za ekonomske odnose in razvoj pripravilo neke temelje, da bi zmanjšalo in dejansko peljalo skladnejši regionalni razvoj v Sloveniji, dejansko so bili temelji pripravljeni, si nekdo od birokratov izmisli, da je potrebno ministrstvo ukiniti in združiti in potopiti. Točno to se dogaja. In točno to se je zgodilo. Ministrstvo za ekonomske odnose in razvoj smo ukinili. Po mojem osebnem mnenju je bilo takrat nujno potrebno in je skrbelo in bdelo nad nekaterimi regijami in nad razlikami in se je tudi trudilo z vso ekipo, da se te razlike zmanjšajo. Šlo je za politično odgovornost, da se to ukine. Župani, ki pomnijo nazaj nekatere razpise - ker danes sem slišal tudi tam od enega poslanca, da v Halozah še ni vodovodov pa vode in še marsikje drugje - dobro vedo, da je ministrstvo za ekonomske odnose in razvoj bedelo nad tistimi regijami, ki dejansko niso imele vodovodov, infrastrukture za javno dobro, kar se tiče oskrbe, tako z vodo, kot s plinom, kot z derivati, kot ne vem s čim. Ampak šlo je za politično potezo nekoga, da je šel in ukinil ministrstvo. Še enkrat vam povem. In da smo spreminjali zakon in da smo zmanjšali te razvojne možnosti in primerljivosti, tako med osrednjo Slovenijo in nekaterimi drugimi. In tu se pojavi egoizem, ki je prisoten v slovenski politiki in je usmerjen centralistično. Ta egoizem je prisoten iz dneva v dan. In to ne v vrhu, tam, kjer je politična odgovornost pri ministrih, ta egoizem je v državni birokraciji, dragi moji. Od državnih podsekretarjev navzdol. Tam odločajo ljudje in to bo treba rešiti na takšen ali drugačen način. In danes govorimo, ali si želimo pokrajin ali ne. Ja, govorimo o eni zadevi, o pokrajinah, potem pa še se moramo ob sprejemanju takšne zakonodaje tudi dogovoriti, katere so pa naloge in funkcije, ki jih bomo prenesli. Slamnatih pokrajin jaz ne rabim. Ne zato, da bi imeli tam glavarja in bi lahko hodil na sprejeme. Tega jaz ne rabim, niti ne rabi narod, ki živi v neki pokrajini ali regiji. Če se bomo pa dogovorili, da bomo pa prenesli nekatere naloge in obveznosti iz nekaterih ministrstev navzdol na pokrajine in dejansko na ta način zagotovili decentralizacijo, potem bomo našli skupno besedo in točko. Ampak v prejšnji, ne prejšnji, predprejšnji vladi nismo prišli do te skupne točke zaradi državnega birokratizma in egoizma nekaterih državnih birokratov, ki zganjajo centralizacijo. Kajti v istem trenutku, ko bi se to zgodilo, da bi prišli do pokrajin, ki bi jim prinesli naloge od države navzdol na drugo vejo ali srednjo vejo med lokalno samoupravo na pokrajine, bi ti izgubili svoj pomen, bi ti državni birokratki in centralisti izgubili svoj vpliv in odločanje, to pa je boleče za tiste, ki danes obvladajo ta centralizem, dragi moji, in to je resnica. Po devetih letih sem se nekaj naučil v tej politiki. In tu je zgodba in tu je plat in tu je škoda, da ne najdemo skupnih točk, da s tem centralizmom, ki ga zganjajo ti državni birokrati, končamo enkrat za vselej. Ampak dokler ne bo prave politične volje, tega ne bomo doživeli in zato mene na tem mestu, odkrito povem, večkrat boli srce, ko poslušam, spremljam in gledam, ali je to sodna veja oblasti, ali je to izvršna veja oblasti, nekateri imajo apetite po centralizaciji in tudi po zakonodajni veji oblasti. In potem nazadnje si bom, preden bom zapustil ta stol, v ta mikrofon upal na glas dejati, da mi drugega ni preostalo, kot da postanem hlapec, samo to bom zadnje naredil, kar bom lahko, vam odkrito povem. In tako daleč se te stvari stopnjujejo in to bo treba enkrat presekati ne glede na to, ali je moj status koalicijski ali opozicijski, ne glede na to, ali pripadam Ljudski stranki ali kdorkoli pripada katerikoli drugi stranki. Ljudje so nas izvolili zato, da jim zagotovimo normalno življenje, normalne pogoje za delo in da imamo vsi enake pogoje v skladu z ustavo in da nihče ne bo v takšnem ali drugačnem priviligiranem položaju. Danes ni vseeno, dragi moji, ali živiš v Ljubljani in če si rojen v Ljubljani ali Mariboru ali v Beli Krajini ali v Murski Soboti, niti ne za izobraževanje, niti ne za bodočo zaposlitev, kaj šele, da dobiš kakšno priložnost ali možnost. Priložnosti in možnosti so dane samo enim, nam pa preostane tisto za kar se iz dneva v dan borimo in s tem bi tudi zaključil. In še enkrat bom poudaril, da sem zelo skeptičen zaradi amandmaja, ali ga podpreti ali ne podpreti, najti takšno ali drugačno rešitev.
Hvala lepa. Zdaj ima besedo gospod Ficko.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, oziroma člani vlade, kolegice in kolegi! Beseda Pomurje je bila danes, ne bom se nič zmotil, pri vsakem sogovorniku omenjena, pri enih neposredno, pri drugih, ki ste omenjali najmanj ali nerazvite regije v Sloveniji, posredno. Seveda beseda Pomurje je omenjena tudi v predlogu amandmaja in v takšnem kontekstu, ki ga žal ne morem podpreti. Namreč, v sklopu pomurske regije se pojavlja ime Ormož, kolikor mi je znano reka Drava skoraj neposredno teče skozi Ormož, in si ne morem predstavljati, kako bi lahko Ormož potem bil v pomurski regiji, v predlogu istega amandmaja pa imamo tudi podravske regije, zgornjo in spodnjo. Torej, iz tega razloga ne morem podpreti tega amandmaja. Sicer se mi pa zdi pomemben razlog za sprejemanje tega zakona. Sam bi si sicer želel, da ga državni zbor nikoli ne bi potreboval. Razlog je v izrazito neenakomerni razvitosti po Sloveniji. Samo, da osvežim spomin, Pomurje je tukaj na zadnjem mestu. Pomurje dosega približno 70% povprečja Slovenije. Slovenija dosega nekje, približuje se 75% povprečja Evropske unije. Torej, v Pomurju smo nekje na polovici razvitosti Evrope. Kje so razlogi za to? To je dediščina prejšnje vlade. Izrazito neustrezno vodena regionalna razvojna politika, kljub sprejetim ukrepom. Poudarjam, kljub sprejetim ukrepom ugotavljam, da se razlike med regijami povečujejo. Seveda Pomurje tukaj še vedno ostaja na istem mestu kjer je, na zadnjem. Izpade, da so Pomurci nesposobni, da Pomurje nima menedžmenta. Osebno vidim dva razloga, ki jih bom navedel, in nista povezana s kadri. Enakomerni pogoji. Regijam v Sloveniji bi bilo potrebno najprej zagotoviti enakopravne pogoje, kar se tiče infrastrukture, oziroma oskrbe prebivalstva, enakomerne, enakopravne, kot v ostalih regijah. Potem se lahko primerja sposobnost oziroma razvitost posamezne regije. Avtocesta je tukaj. Ko smo sprejemali program izgradnje avtoceste, smo vsi poudarjali, kako je to pomembno za razvoj regije. Pomurje bo povezano leta 2008. Do tega časa bo še kar nekaj vode preteklo po Muri, tako da učinke izgradnje avtoceste lahko pričakujemo nekje v prihodnosti. Oskrba v Pomurju z vodo. Začeli smo s projekti, realizacija se predvideva po letu 2008. Ne vem, kako se naj gre Pomurski kmet s tisto dopolnilno dejavnostjo, turizem na podeželju? Tako, da mu gasilska cisterna dovaža vodo, ali pa sam lastnik s kanistri dovaža vodo? Torej, navedel sem dva pogoja in če bi bila v preteklosti izpolnjena, verjetno, da Pomurje ne bi bilo na tem mestu, kjer se po razvitosti nahaja. Seveda se je med tem časom spremenil položaj Slovenije vis-a-vi Evropske unije oziroma znotraj Evropske unije. Tam neka pravilna veljajo in z njimi smo bili seznanjeni, ko smo vstopali. Če dosežeš neko mejo 75% razvitosti, padeš v nek drug rang sofinanciranja. Seveda ni nič narobe, ampak s tem se moramo sprijazniti. Tudi s tem, da so eni v Sloveniji malo bolj razviti, da so drugi malo manj razviti, in da bodo tisti, ki so malo manj razviti, deležni malo več sredstev. Ampak pojavlja se občutek, da se to jemlje tistim, ki so malo bolj razviti. Tega se bomo morali rešiti, če bomo hoteli res odkritosrčno enakomerno razvitost. Naj ne bo ta razvoj nerazvitih na račun tistih, ki so že bolj razviti. Naj se vrnem v Slovenijo. Ti ukrepi kažejo, da se neposredne regionalne spodbude res delijo malo bolj pošteno, malo več gre v manj razvite regije. Ampak če neposrednim spodbudam dodamo posredne spodbude, ki se delijo po resornih ministrstvih, pa pridemo do tistega podatka, ki ga je prej nek kolega omenil, da še vedno največ dobi Osrednjeslovenska regija, kar se tiče državnih sredstev. Torej, na ta način ne bomo nikoli prišli do enakomerne razvitosti. In tu dodajam to, kar je kolega Kangler omenjal, pereč problem delitve državnih sredstev. Samo dva konkretna primera navedem. Podjetje iz Prekmurja, ki do zdaj nikoli ni zaprosilo za nobena sredstva; seveda, ker se ni znalo iti te visoke igre, se je pač zainvestiralo. Za same investicije bi lahko bilo deležno, prek projektov, programov, določenih sredstev, ampak je zaradi tistega prišlo v likvidnostne težave. Žal, odgovor je bil, da se na tak način podjetju ne more pomagati. Ali pa drug primer, ko lastniki podjetij manevrirajo s svojimi prijavami na razpise, zganjajo akrobacije, ko deregistrirajo pa ponovno registrirajo podjetja in na tak način spet pridobivajo sredstva na račun tistih, ki se deset let ne prijavljajo, ko pa se pošteno prijavijo za razvojna sredstva in tistih kriterijev, ki so tam v razpisu navedeni, ne dosegajo, izpadejo. Torej, to je neenakomerna delitev. Jaz pričakujem, da bodo institucije in organi na podlagi tega zakona, ko bodo izvajali določila tega zakona, dosegli pogoje tudi za črpanje evropskih sredstev, pa naj bo to z dvema ali tremi kohezijskimi regijami. Nedavno nazaj lahko vidimo, da Evropska unija ni zabetoniran temelj, ki ne odstopa. Tudi glede Hrvaške so bili pripravljeni odstopiti od tiste ostre meje izročitve Gotovine. Mogoče bodo pa tudi s Slovenijo glede določitve kohezijskih regij se pogajali. Osebno si seveda želim, da ne bi bilo potem v Sloveniji očitkov, da nekdo v Pomurju dobiva denar, ki je bil namenjen nekomu v zahodni Sloveniji. Seveda si želim, da ne bi bilo občutka, da želimo v Pomurju prehiteti ostale. Želim samo, da bi skupaj s tistimi, ki smo zadaj, čim prej dohiteli povprečno razvitost Slovenije. In če sem začel z razlogi za sprejemanje tega zakona, naj zaključim s tem: bil bi zelo vesel, če bi enkrat v Sloveniji ugotovili, da tak zakon več ni potreben, torej, da je razvitost Slovenije enakomerna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj ima besedo gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Odkar se spomnim, da znam brati, berem in poslušam nekaj podobnega. Še v prejšnji državi smo temu rekli nerazviti, danes se je seveda izrazoslovje spremenilo in govorimo o skladnejšem regionalnem razvoju, o prizadevanju za skladnejši regionalni razvoj. Bolj, ko smo skrbeli za skladnejše regionalni razvoj že v prejšnji državi, večje so bile razlike in jaz se bojim, da se nekaj podobnega dogaja tudi sedaj. Porabili smo na tone črnila, porabili smo na tone besed, bile so tudi težke besede, spreminjali smo zakone, ob vsakem zakonu smo govorili, ko bomo spremenili to, bomo pa imeli dovolj denarja, skladnejši razvoj bo šel naprej, razvoj bo šel po neki drugi poti, denarja bo neizmerno, vsega bo dovolj. Kaj hočem povedati? Sam zakon ne pomeni nič, sam zakon je mrtva črka na papirju, če poleg zakona ni še kaj drugega. Sam zakon "eventuelno" lahko prenese, ne vem, nekaj administrativnih delovnih mest, dobro plačanih uradnikov, ki za to, da opravičijo svoj obstoj, oprostite izrazu, "zajebavajo" še drugega in si izmišljujejo delo, razne obrazce, razne statistične podatke, ki bi jih lahko tako ali tako dobili kje drugje. To je edini profit od samega zakona, se pravi, mora biti še kaj drugega. Tu govorimo, kako moramo v zakon napisati, da moramo imeti, ne vem, 14 regij takšnih ali drugačnih ali ne vem česa drugega. Če bomo to zapisali, potem bo denarja dovolj in skladnejši regionalni razvoj v Sloveniji bo stekel, vse bo rešeno. Nič ne bo rešeno. Ustanovili smo v preteklosti regionalne razvojne agencije, vse bo rešeno, ko bomo to ustanovili, tam bodo neki ljudje, ki bodo to pripravljali, denar se bo kar valil, kar padal bo. In kaj se je zgodilo, razen velike porabe sredstev za delovanje teh RRA-jev [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], tudi iz Evrope, ko bi lahko kdo drug porabil ta sredstva in neke politične regionalne administrativne birokracije, ne bom omenjal tistih strank, sami veste, kateri ste jih ustanavljali, kateri ste tja kadrirali, nimamo čisto nič drugega. Spoštovani, gospe in gospodje, pri nas v Dravinjski dolini je že sedaj skoraj pregovor, ki pravi, pomagaj si sam in Unior ti bo pomagal. Ni važno ime, ampak bistvo vsega pa je v tem razmišljanju, ker sam zakon ne pomeni nič, mora biti še nekaj drugega. To se pravi, če sami ne storimo nekaj zase, če se sami ne organiziramo, če sami ne pripravimo nekih programov, če sami ne znamo ali nočemo, kakorkoli že, saj je vseeno, recimo ne znamo kandidirati za neke programe, za neka sredstva, potem ne bo nič tudi, če imamo najboljši zakon, pa če imamo tri kohezijske regije ali pa dve, nič ne bo šlo. Zanašati se moramo na lastne oči, seveda pri tem pa strmeti za tem, da je tudi zakonodaja taka, ki nam omogoča, da sploh lahko nekateri kandidiramo, ampak mislim, da smo tudi že zdaj imeli neke take zakone. Rekel bi, da mogoče gojimo prevelika upanja pri spremembi te zakonodaje. Strinjam se z njo in jo bom podprl. To zakonodajo podpiram. Vendar bi posvaril, da ne vlagati vseh naporov v to, da bo sedaj vse boljše. Zato sem naredil ta uvod, da sem vas spomnil, kolikokrat smo že spreminjali zakone in smo rekli, sedaj bo bolje, sedaj bo denar, pa ga ni bilo. To se pravi, potrebno bo še nekaj drugega. In tu se vedno spomnim na zaključni govor predsednik vlade pred dobrim mesecem v Rogaški Slatini v stekleni dvorani, ko je v pogovoru s gospodarstveniki tega celjskega področja, z župani, tudi s poslanci, in še s kom drugim, bilo je veliko ljudi, na koncu enostavno dejal: "Lepo vas prosim, pripravite programe, kajti brez programov ne moremo kandidirati za sredstva. Denar je v Evropi, vendar če nimamo programov, ne moremo kandidirati. Vlada ne more pripraviti vseh programov. Nekaj jih lahko, druga sredstva pa morajo priti, ne vem, iz gospodarstva ali od kod drugod. Vi morate pripraviti programe za gospodarstvo, vlada jih ne more." In to je bistvo tega. In še nekaj. Ko govorimo o teh 12 ali 14 razvojnih regijah, mislim, da je tu nekaj sprenevedanja, ko se nam očita, kot da smo v vladajoči koaliciji proti temu, da bi bilo 14 razvojnih regij ali kakorkoli bomo temu rekli. To ni res. Verjetno se boste spomnili, da smo ravno v SDS bili tisti, ki smo konec prejšnjega mandata predlagali pri ustavnih spremembah, da bi bilo to 14, ker se nam je zdelo nekako najbolj sprejemljivo, da bi eventuelno lahko dobili večino, pa tudi to ni šlo skozi. Se pa strinjam z besedami enega od predgovorcev iz opozicije, ki je dejal: "Pri tem pa moramo paziti, ko bomo ustanavljali te regije, da te naše regije ne bodo "liliputanci" v primerjavi z našimi sosednjimi, kajti mej ni več." Z Avstrijo in Italijo meje padajo. In če se bo naša regija z 80.000 pogovarjala z, ne vem, "landeshaupmanom", ki ima prek dva milijona prebivalcev, pa nacionalni dohodek večji, kot je Slovenija, potem je treba razmisliti. To se pravi, ni vse v tem zakonu. Imamo lahko zlat zakon, če si mi sami ne bomo prizadevali in sami kaj storili in si sami pomagali, da nam bo Unior lahko pomagal, potem to ne bo šlo. Kar se tiče treh kohezijskih regij, ki bi nam prinesle, ne vem, 60 milijard iz Evrope, kak kanal bi naredili za denar, ki bi se vsipal iz Evrope v Slovenijo. Ni tako, gospodje, ni tako. Treba je imeti programe in kandidirati. Mi imamo samo možnost, da dobimo tista sredstva, vendar moramo imeti programe in kandidirati za njih. Če nimamo programov imamo lahko na razpolago ne vem koliko milijard, pa ne bo nič. Ne bi se vračal nazaj. Ne vem, ali Slovenija počrpa, ali ne počrpa. Po enih variantah sem slišal zadnji podatek, da smo počrpali lani vse, po drugi, da ne, ampak to konec koncev ni pomembno. Če nimamo programov, ne bomo dobili. Razpredanje spoštovanega kolega na moji levi strani, gospoda Cvikla, ki kar vidi tistih 60 milijard več, če bodo tri kohezijske regije, ali pa 100 milijard, še lepše; za to morajo biti narejeni pravi kanali iz Bruslja, da bomo tisto dobili, ampak ni tako. To je malo sprenevedanje, malo demagogije, malo je ne škodi, ampak kar je preveč je pa preveč. S tem enostavno ne bi nič dobili. Dejstvo je, da če v Evropi pač velja neko pravilo, ne vem, ali je to v kakšnem priporočilu, zakonu, ali karkoli napisano, 800.000 prebivalcev, potem se verjetno moramo tega držati. Nekaj je res, tega pa nihče ne pove, res je, da v Evropi, v državah članicah EU so tudi manjše regije, zelo majhne. Vendar je treba povedati, da država, ki je takrat vstopala s takšno regijo si jo je izpogajala. Mi si je pa nismo izpogajali. Pogajanja so mimo. Mi sedaj ponovno odpiramo neko zadevo, ki je bila tako rekoč že rešena. Seveda nimam nič proti, da jo ponovno odpremo, hvala bogu, če bo kdo uspel to odpreti. In kolikor vem je ravno sedanjemu ministru za lokalno samoupravo uspelo, da so v Evropi sploh hoteli slišati, da mi lahko odpremo neko zadevo, da se začnemo pogajati. Kakšen bo končni izplen tega, to je nekaj drugega. Ampak na čisto vseh področjih ponovno odpreti pogajanja pa tudi ne vem, če nam bo uspelo. Če nam bo, hvala bogu, minister, mojo podporo imaš za ta pogajanja, če ti uspe odpreti vsa področja. Ampak se bojim, da smo potem malo neresni, kaj smo pa prej delali, ko smo se pogajali za vstopanje v Evropsko unijo. Že to, da so nam prisluhnili, da bi šli v neka pogajanja, je veliki uspeh. Je. In mislim da to, če sedaj cela Evropa gleda na nas, če nam bo uspel neki velik met, da bomo nekaj naredili, kar do sedaj še nobenemu ni uspelo, da to po drugi strani tudi pomeni, da mi lahko celo zadevo Evropski uniji postavimo na glavo in ne vem, če bodo tam ravno toliko zainteresirani, da bi celo zadevo postavljali na glavo. Sem pa zato, da poskušamo - to pa vedno, tako da mi nebi kdo očital, - sem za to, da poskušamo, mislim, da je minister poskusil in je nekaj uspel, prav gotovo več kot pa prej v pogajanjih, ko še nismo imeli nič definiranega. Tako da, jaz bi rekel manj sprenevedanja in bodimo bolj realni. Sam zakon ne bo veliko prinesel, nekaj bo prinesel. Vse ne, se pa tudi strinjam, da tista administrativna delitev denarja v domači hiši, se pravi slovenskega proračuna tudi ni najboljša, ker običajno tisto, kar dobiš podarjeno, tisto ne znaš ceniti. Zato sem povedal tisto na začetku, pomagaj si sam in Unior ti bo pomagal. Se pravi, če si sam ne prizadevaš, da nekaj dosežeš, potem tudi tistega denarja, ki ga dobiš od nekod drugod, kot pomoč, ne znaš toliko ceniti, ali pa sploh ni efekta. Torej, jaz bom seveda podprl to, kar je pripravila vlada. Istočasno bi pa rekel, da res želim in upam, da bi vlada uspela v pogajanjih. Sami trmoglavimo, da prisiljevati Evropsko unijo verjetno ne bo šlo, kar nam konec koncev ne pomaga nič. Še enkrat, imeti moramo tudi sami programe, edino tako bo skladnejši regionalni razvoj lahko stekel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Magister Cvikl.
Proceduralno prosim.
Proceduralno. Dobro.
Hvala. Gospod predsedujoči. Jaz bi prosil, da proceduralno zagotovite poslankam in poslancem vso dokumentacijo, ki je povezana z obrazložitvijo vlade, zakaj je za ta zakon potreben nujen postopek. Za ta zakon je bil 23.6.2005 vložen nujen postopek zato, ker je vlada utemeljevala, da se brez te spremembe ne moremo učinkovito vključiti v izvajanje nove finančne perspektive 2007-2013. Naj spomnim poslance, člane odbora za evropske zadeve. Ta dokument ni več tajen, mislim, da je bilo nekako izpogajano, ponudba je bila nekaj čez dve in pol milijarde kohezijskih sredstev, evrov, v obdobju 2007-2013, to je približno 750 milijard tolarjev, od tega bi 40%, to je vlada trdila, izgubili, če se ne bi izpogajali vsaj za dve regiji, in izgubili bi 10%, - tako nekako so nam razlagali, - vseh virov v obdobju sedmih let in potem, če upoštevamo, da se tečaj spreminja. Če upoštevamo predvsem to, da raste tudi BDP, je bilo ocenjeno, da bo izgubljenih sredstev v primeru dveh kohezijskih regij namesto treh kohezijskih regij za 100 milijard tolarjev manj. To so bili podatki, ki so bili predstavljeni najprej na zaprtih sejah, potem na odprtih sejah in s temi dokumenti državni zbor razpolaga, vlada je celo iz teh dokumentov umaknila tisto tako imenovano oznako interno, zato je najprej pod vodstvom predsednika državnega zbora bilo odločeno, da je predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja treba sprejeti po nujnem postopku. Potem smo, če se spomnite, uporabili določbo 145. člena poslovnika in rekli, da morajo občine dati svoj komentar, ampak šlo je za, tako so nam trdili, velike izgube in jaz sem samo povedal, da odločitev med [[...]]
Gospod Cvikl, to ni uporaba poslovnika.
Končujem. Jaz bi samo prosil, če bi lahko predsedujoči poslancem to dokumentacijo dostavil, ker gospod Petan očitno ni obveščen, da gre res za 100 milijard razlike med dvema ali tremi regijami, ker on trdi, da jaz zavajam, jaz pa ne zavajam, samo berem dokumente, ki jih je vlada dostavila. Toliko proceduralno, če lahko o tem odločate, oziroma če vlada to zagotovi ali pa mogoče pojasni v čem je razlika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi predstavnik vlade besedo? Ne. Drugače smo o postopku odločali na kolegiju in je bilo izbrano to, da se odloča po nujnem postopku. Gospod Petan načeloma replike na repliko ni. [[..]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]Tudi proceduralno. Ne, zato sem gospoda Cvikla tudi opozoril, da je prešel meje proceduralnega. Upam, da to zadostuje. Nadaljujemo z razpravo, če dovolite. In sicer, ima besedo po mojem spisku gospod Kokalj, potem bom pa še prebral kdo je še na vrsti, da se boste lažje časovno orientirali. Za enkrat so prijavljeni še gospod Janc, Brenčič, Testen in Grill. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo. Osredotočil se bom na amandmaja k 6. členu. Amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije se začenja z naslednjim tekstom: do ustanovitve pokrajin se kot razvojne regije oblikujejo, in potem našteva razvojne regije. Prva stvar, ki je pri tem tekstu zelo čudna, je tekst do ustanovitve pokrajin. Ne moremo danes uzakonjati oziroma uporabljati v zakonu nekaj, česar še ni, to je prvo, in ne vemo kaj bo. Iz tega vidika je že v začetku ta tekst nesprejemljiv. Potem, ko našteva razvojne regije, ne naredi drugega, kot kozmetično popravi sedanje statistične regije, na katerih je do sedaj deloval dosedanji, oziroma sedaj veljavni zakon o skladnem regionalnem razvoju, v zvezi s katerim smo pred, mislim, da več kot sedmimi leti opozarjali občine, da je neustrezen in da ne bo prinesel skladnega regionalnega razvoja. Takrat se pač stališč občin a priori ni upoštevalo, kar se je pokazalo za slabo prakso. Če pogledamo tudi, kaj je vsebina sedanjih statističnih regij ali pa predloga, ki je zajet v tem amandmaju k 6. členu, ugotovimo, da so tu predlagane razvojne regije, ki so med sabo izjemno neprimerljive, tako po velikosti kot po številu prebivalcev in tako naprej. Seveda je treba vedeti, da so tako statistične regije kot ta predlog pravzaprav popolnoma politična odločitev, ki zelo težko upraviči cilj skladnejšega regionalnega razvoja. Glede na to, da se zakon spreminja, je jasno, da taka delitev Slovenije očitno ni prinesla skladnejšega regionalnega razvoja, zato ta amandma tudi s tega vidika vsebinsko enostavno ne more doprinesti k temu, kar bi ta zakon želel doseči. Zato mislim, da je amandma popolnoma neuporaben, glede na prakso v preteklih letih. Amandmaja, ki ga predlagamo poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS, pa pušča vrata odprta. Se pravi: "Razvojne regije se določijo na predlog vlade o teritorialni členitvi ozemlja Republike Slovenije na ravni NUTS 3, evropski komisiji po postopku, določenem z uredbo EU o oblikovanju skupne klasifikacije statističnih teritorialnih enot." Hkrati pušča vladi odprta vrata in hkrati tudi poskuša usklajevati delitev na razvojne regije z uredbo Evropske unije. Zakaj se mi zdi pomembno, da pušča vladi odprta vrata? Zato, ker mislim, da že pri pripravi tega zakona ni bil izpolnjen pogoj, ki se mi osebno zdi izjemno pomemben, in sicer, občine morajo pri oblikovanju razvojnih regij ali pa pokrajin prevzeti ključno vlogo, ne samo pristojnosti, ampak tudi odgovornost. Dokler tega ne bo, ne verjamem, da bo katerakoli rešitev funkcionirala. Sam nisem opazil stališč - mogoče so bila podana na odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj - dveh reprezentativnih združenj. Stališča nekaterih občin, ki si prizadevajo za to, da bi bile predvsem sedež bodočih razvojnih regij ali pokrajin, niso stališča, ki bi lahko bila objektivna in ki jih lahko jemljemo resno. Zato pričakujem od vlade, da bo na podlagi tega drugega amandmaja k 6. členu skupaj z občinami predlagala tako razdelitev razvojnih regij, ki bo dejansko pomenila, da se bo zgodila, decentralizacija in kjer, kot sem že rekel, bodo občine prevzele svoj del odgovornosti. Trdim, da je do sedaj niso. In so tudi občine same krive, da je situacija taka kot je. Predstavniki občin so prevečkrat hodili na ministrstva v Ljubljano in so, bom rekel, po domače rečeno, kupčevali za majhne denarje, za majhne projekte in so spuščali strateški pristop s katerim se sedaj po tolikih letih soočeni, da ga je pa treba na nek način urediti. Še, če se dotaknem samega pojma "skladen regionalni razvoj". V zakonu so sicer opredeljeni cilji, ki so zelo splošni po moji oceni. Ko se mi pogovarjamo in ko uporabljamo ta izraz, mislim, da pogosto mislimo o vsakem nekaj drugega. Ko se govori o tem, da so predvsem območja, ki so bolj oddaljena od Ljubljane, prikrajšana, pa moram povedati tudi kot nekdanji župan "obljubljanske občine", da je periferija Ljubljane infrastrukturno izjemno podhranjena in v času predpristopne pomoči in tudi v času po vstopu v Evropsko unijo pravzaprav ne bo opravičena do sredstev, ki bi jih nujno rabila za to, da razvije osnovno infrastrukturo. Tudi v okolici Ljubljane ni pitne vode. Tudi v okolici Ljubljane praktično ni kanalizacijskih sistemov. Zato mislim, da je treba biti zelo pazljiv, ko o tem govorimo in ko vsak na nek način navija za svoj kaj. Mislim, da je zadeva strateško preveč pomembna, da bi se na skladnem regionalnem razvoju odvila preveč ozka politična debata. Jaz sem proti temu. In se ne bo odvila, če bodo občine vključene in bodo morale prevzeti svoj del odgovornosti pri tem poslu in pri pripravi predloga, ki ga bo predlagala vlada. Same razvojne regije, kot je bilo že prej rečeno, in pokrajine same po sebi ne bodo rešile nič. Skladen regionalni razvoj je možen samo z resno strategijo celotne vlade. En zakon lahko k temu nekoliko pripomore. Če vlada ne pelje politike vseh ministrstev v smeri skladnega regionalnega razvoja, z enim zakonom tega ni moč rešiti in kot sem že omenil, če ne bo intenzivno, še enkrat poudarjam, vključila občin v ta posel, potem nam ustanovitev in regij in pokrajin ne pomaga k temu, da bi problem rešili. Bojim se celo, da bo prišlo do tega, da bomo z ustanovitvijo popolnoma neprimerljivih razvojnih regij oziroma pokrajin, dobili problem še na drugem nivoju. Z ustanovitvijo občin se je, jasno, večkrat na začetku sploh s politično trgovino, ustanovilo izjemno neprimerljive občine in zato so danes veliki problemi, ker so občine tako neprimerljive med seboj. In če se bo zgodilo to še z razvojnimi regijami, pokrajinami, bomo imeli en problem več, ne en problem manj. Zato mislim, da je amandma, ki ga predlagamo štiri poslanske skupine toliko odprt, da omogoča vladi doseči to, kar bi pravzaprav skladen regionalni razvoj moral v cilju tudi doseči. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Janca.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. Mislim, da je tale razprava, ki jo imamo danes v državnem zboru zelo na mestu. Da res prihajamo iz različnih okolij je dejstvo, to je normalno, saj nismo vsi iz Ljubljane in je to tudi prav. Mislim tudi, da vlada misli resno, in nenazadnje je ustanovila to ministrstvo za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Danes imamo tukaj resen, odgovoren zakon, ki bo dal enega od tistih možnih korakov, da bomo poskušali to lepo Slovenijo, ki je sicer majhna dežela, ampak izjemno raznolika in predvsem preveč centralistična, malce decentralizirati. To je prvi korak. Ta korak zagotovo ne bo rešil vseh problemov, ki jih imamo v Posavju, Beli Krajini, Prekmurju in tako naprej. Daleč od tega. To je dejstvo. Da imamo sedaj priložnost in da vendarle zaupamo tej vladi. Jaz verjamem, da nimamo vse možne projekcije te zgodbe, ki je zapletena, ni enostavna. In vendarle naj se odloči za tisto pot, ki bo optimalna, ki prinaša največjo možno blaginjo proračuna državni in zagotovo tudi vsem regijam, ki so že, oziroma, ki še bodo. O decionalizaciji smo danes vsi veliko govorili. Vse stranke, vsi poslanci iz različnih okolij se zavedamo, da je to težek, velik problem Slovenije in da smo se ga resno lotili na tak in drugačen način in da bomo z bodoči pokrajinami naredili odločen korak naprej, s tem mislimo resno. Takrat bomo videli tudi politično voljo poslancev, poslanskih skupin, ali mislimo res, da to hočemo imeti tudi resnico. Seveda bistveno težje bo zagotovo prenos iz države na drugi nivo, nižji nivo, pokrajinski. To ne bo enostaven proces, to bo zahteven proces in seveda dolgotrajen, kajti to je tisto, ko nekdo, ko ima, odda drugam, to je seveda preprosto zelo težko in zapleteno. Ampak vendarle, imamo sedaj ministrstvo, imamo vlado, ki to hoče, imamo tudi predstavo, neko davčno reformo, in še nekatere druge ukrepe spodbujevanja, ko bi lahko vsaj deloma manj razvita področja, regije, vsaj deloma izboljšali njihovo razvojno in drugo gospodarsko rast, ki je dobesedno na koncu, pri nekaterih že na ključni meji. Na različnih razpisih, ki so takšne in drugačne narave, so po pravilu regije iz manj razvitih območij slabše uspešne. Razlogov je več, eden izmed njih so tudi lastni viri, ki jih ni. In kako se javiš na nek razpis, če nimaš lastnega vira? Na začetku si obsojen na neuspeh. To si lahko zagotovijo močne regije, ne vem obala, Ljubljana, ni problema. In tisto, kar je bilo omenjeno, milijardo petsto za tehnološki park v Ljubljani, verjetno so bili pogoji izpolnjeni, po pravilih tistega razpisa so izpolnjevali pogoje in dobili denar. Tega denarja nikoli ne more dobiti ena manj razvita regija. Niti pod razno ne. To je to. In upam, da je s to potjo, z usklajevanjem regionalnega razvoja storjen en korak naprej, da bodo te anomalije, ki so se pojavile v preteklosti, vendarle odpravljene. Verjamem pa, tako kot sem že rekel, da samo ta zakon vseh teh naših težav, problemov, zaostajanj ne more in ne bo rešil. Veliko skrbi je v občinah, v regijah, da na dobrih programih, dobro pripravljenih razpisih, ko bodo, da tam uspemo neka določena sredstva seveda pridobiti v tista okolja ki so, seveda tega nujno potrebna. Lahko pa rečem za "intermezzo" primer, ki sem ga imel sedajle v našem okolju. Podjetje, ki je rešilo 100 delavk, da niso pristale na zavodu za zaposlovanje, jih zaposlilo v svojem novem podjetju, dobilo program, vizijo in tako naprej, se je hkrati v upanju prijavilo na en razpis, ki je bil žal neuspešen. Če rešiš 100 delavk, tekstilnih delavk v Sloveniji in ob dobrem programu nisi deležen pomoči iste države, potem se sprašujem ali res mislimo resno ali se malce hecamo vsi skupaj. V tem primeru je moja zgodba izjemno žalostna. Skratka, upam in zaupam vladi, podprl bom ta 6. člen amandmaja, ki mislim, da je pozitiven, daje vladi odprte roke in pot, da naredi tisto potezo, ki bo v tistem danem trenutku optimalna. Seveda, če pa uspehov ne bo, bo pa prišel nov čas, ko bomo rekli, da je vlada grešila oziroma naredila napako. Jaz verjamem, da je ne bo in da se bo dobro in modro odločila v koristi celotne Slovenije, vseh državljanov in tudi vseh regij, ki so še vedno statistične. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Brenčič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vesel sem, da je ministrstvo za lokalno samoupravo pripravilo vsebinsko tako predložen predlog zakona, predvsem sem vesel zato, ker dr. Žagar ne jamra in ne javka kar počez in išče vse tegobe in muke v prejšnji vladi, ampak se je lotil kreirati politiko ministrstva tako, kot se to dela, s predlogi sprememb in dopolnitvami in drugimi krovnimi zakoni in podzakonskimi akti in sem vesel, da je tako. Upam, da bo imel s strani premiera najmanj toliko podpore kot do zdaj, oziroma še več. Jaz nikakor ne sprejemam teh nenehnih obtoževanj in iskanj vzrokov za vsem "oh" in "aj" in še ne vem kaj v prejšnji vladi. Lep čas že imamo vlado, kreiramo svojo politiko in ni res, da iščemo vse tegobe v tako slabem delu prejšnje vlade. Poglejmo si zadnje štiri leta državni proračun v strukturnem razrezu pa bomo videli, koliko denarja je šlo tudi v Prekmurje. Bodimo odkriti, samo z zakonom po katerem sem jaz dosti pristno sodeloval v interventni pomoči družbam v trenutnih težavah, je od [[...]]treh milijard sredstev, ki so bile na razpolago, šlo dve milijardi 700 milijonov neposredno Muri. In podpiram to, prav je, da je šlo. Ampak, ne potem govoriti, da ni nič šlo v Prekmurje in še ne vem kam. Jaz vem, da je, če primerjalno gledamo, vrsto teh statističnih regij v zaostajanju za osrednjo Slovenijo, če pa samo izvzamemo glavno mesto Ljubljana, pa se bomo videli kje smo. Vprašajmo, se koliko kvadratnih metrov asfalta na državnih cestah v Prekmurju še manjka. Ni kvadratnega metra mreže državnih cest, da ni asfalta. Mi imamo, ne me napak razumeti, jaz želim, da bi ga imeli še širšega, še več - mi imamo v osrednji regiji območja, ki niti ceste državne nimajo do jurisdikcije države, ampak se vozijo po hrvaškem ozemlju, kaj šele, da bi imeli makadamsko. V osrednji regiji imamo celo vrsto državnih cest, ki so strahovit slab makadam in še dolgo ne računamo na izboljšanje. Hočem samo povedati, da bodimo malo bolj objektivni. Tudi prejšnja vlada je delovala z najboljšim namenom, vsaj nekateri smo se trudili za dobro države Slovenije v skladu z možnostjo, ki jo kot takšna država imamo in nič drugače ne bo mogla ravnati tudi ta, sedanja moja vlada, zato je skrajni čas, da se usmerimo na to poslanstvo, ki ga kot vlada imamo, da delamo na tem, kako izboljšati stanje na področju skladne razvitosti države. Tako da upam, da bo počasi ta vlada začela, in tudi vladni koalicijski poslanci, razmišljati nekoliko bolj trezno, upam da se bo tudi pristop v gospodarsko ekonomskem smislu te vlade spremenil. Če samo pomislim na državo kot večinskega lastnika v enem podjetju, ki je veliko podjetje, ki mu že par let pomagam, da se izvleče, potem sem zaskrbljen nad početjem tokratne vlade, v tem smislu konkretno financ ministrstva industrija usnje Vrhnika. Tako da, želim si samo to, da bi zakon, ki je pripravljen sedaj, veliko bolj operativno izvajali v praksi in da tudi čimprej zaživi to prakso. Kar se tiče pa amandmaja k 6. členu je pa tako. Vsebinsko se seveda amandma lepo sliši, samo težko se je čez noč po vsem preleviti, tudi prejšnja vlada ni predlagala v tem istem zakonu 14 regij, ker jih praktično ni mogla in bodimo korektni, maksimalno je bilo mogoče 13. Takratna pozicija je nastopala s 14 regijami, ki jih danes več ne priznava, ker ve, da je sedaj v drugačni situaciji in to ni mogoče zrealizirati. In takrat, da bi nastala Šaleška regija pa Spodnja Podravska, smo naprej črtali Notranjsko Kraško regijo, potem, seveda smo se eni temu z razumom uprli, se je zadeva spreminjala in ostalo je 14 regij s predpostavko, da tega zakona sploh ne bomo v prejšnjem mandatu sprejeli, če smo iskreni. Zato je situacija taka, če bi se že pristopilo k temu, da v to gremo, potem bi bilo treba tudi notranje prestrukturirati obstoječe regije [[...]]
Čas je potekel, gospod Brenčič.
Tudi Logatec bi raje stopil ven iz osrednje regije, bistveno boljšo pozicijo bi imel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na spisku imam še dva razpravljavca, in sicer gospoda Testena in gospoda Grilla. Najprej vabim k besedi gospoda Testena.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Gospod minister, poslanke in poslanci! Najprej bi se dotaknil nekaj stvari, ki so bile izrečene. S strani enega izmed poslancev je bilo rečeno, da bi bilo najbolje, da bi bila Slovenija ena regija. Potem je v nadaljevanju naštel, katere razvojne regije bi bile oškodovane - predvideval je, da bi bili dve razvojni regiji v Sloveniji, in je naštel zahodnoslovenske regije, ki bi bile oškodovane pri sredstvih iz EU. Verjetno je pozabil, če ostanemo ena razvojna regija, bi moral našteti še ostalih osem oziroma deset in bi ostali vsi brez razvojnih sredstev. Tako da ta varianta absolutno ne pride v poštev. Druga stvar, ki me je zmotila pri debati. Eden od poslancev, mislim, da je bil gospod Potrč, je rekel, ker ne znamo sami odločiti, naj odloči vlada. Moje razumevanje tega zakona je tako, da dajemo vladi mandat, da se bo lažje pogajala. Pričakujem, da se bo vlada pogajala za 3 kohezijske regije in za 14 regionalnih razvojnih regij. Seveda bo pa istočasno, če tega ne doseže, imela možnost pristati tudi na 2 kohezijski regiji. Tako jaz razumem. Ne razumem pa tega pooblastila državnega zbora v tem smislu, da mi nismo sposobni odločiti, koliko regij bi radi in koliko ne. Veliko je bilo govora od strani nekaterih, tudi koalicijskih poslancev, o zahodnih razvitih regijah, o vzhodnih nerazvitih regijah, češ da je neka nevoščljivost ali pa zamera zaradi tega, ker naj bi bile vzhodne regije deležne sredstev iz EU, zahodne pa ne. Glejte, jaz teh stvari ne razumem tako. To stvar razumem tako, da bodo vzhodne v vsakem primeru dobile, če pa izposlujemo tri kohezijske regije, potem bodo svoj delež dobile tudi zahodne, mislim, razvojne regije v zahodni kohezijski regiji. Tako da mislim, da nihče nikomur ničesar ne daje, to je samo stvar vlade in pogajanj, koliko bomo skupaj dobili. No, nekaj pripomb je bilo tudi na to, da je vlada za regionalne programe v preteklosti namenjala in tudi sedaj namenja malo sredstev. Moram reči, če se spomnimo zadnjih mesecev delovanja nove vlade, da je prav na področju občin, tudi regij bilo veliko narejenega in tudi veliko sredstev je bilo in skozi glavarine in pa skozi druge programe usmerjeno v občine. Bi pa rad povedal še to, mislim, da je pomembno, da vlada bolj dosledno spremlja izvajanje zakona, ker dejansko se je v preteklosti dogajalo, da so razvojna sredstva velikokrat dobili tisti, ki jih, pod narekovaji, niso potrebovali, oziroma so bili že razviti, tisti, ki bi jih pa nujno rabili, pa velikokrat žal niso prišli do njih. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod Grill, vsaj za enkrat.
Spoštovani gospod predsedujoči, kolegice in kolegi! Hvala lepa za besedo. Tudi sam ta zakon in tudi amandma k 6. členu podpiram, ker menim, da je dober in omogoča v nadaljevanju, kot je že minister Žagar omenil, tudi sprejemanje ostale zakonodaje, ki bo prispevala k boljšemu in skladnejšemu regionalnemu razvoju. Tudi sam se pridružujem mnenju kolegov, ki so razpravljali pred menoj, da zakon sam po sebi ne more doprinesti posamezni regiji ali pa področju večjega razvoja, če tukaj tudi sama skupnost - predvsem imam tukaj v mislih lokalno skupnost - ne prispeva svojega deleža oziroma svojega napora, da se ta zadeva premakne iz neke mrtve točke. Zakaj tako razmišljam? Prihajam iz jugo-vzhodne Slovenije, ki jo v celoti nekako uvrščamo v srednje razvito v Sloveniji, vendar v tem delu Slovenije imamo kar veliko različnih razvitosti. Sama osrednja Dolenjska spada med najrazvitejše dele Slovenije, ampak ta del je razvit predvsem, lahko rečem, zaradi treh, štirih zelo uspešnih podjetij. Vendar smo imeli tukaj v preteklosti številna podjetja, ki so bila paradni konj Slovenije in bi že zdavnaj morala propasti oziroma so propadla. Tukaj imam v mislih Pionir, Novotekst, tudi Labod se sooča s številnimi težavami, tekstilna industrija v Sloveniji zagotovo nima perspektive. Poleg osrednje Dolenjske pa imamo številna področja v tem delu Slovenije, ki se soočajo z velikimi težavami pri svojem razvoju. Tukaj imam zopet v mislih Belo krajino. Tukaj imamo Suho krajino, kjer praktično iz dneva v dan vidimo kako podjetja propadajo. Kje so vzroki za to? Verjetno je možno iskati razloge v globalizaciji, nekaj tudi v sami tranziciji, vendar sem prepričan, da je treba razloge iskati tudi v menedžerskih strukturah, ki niso hotele ali želele spoznati, da podjetja, ki jih vodijo, nimajo več perspektive. Pomeni, da so že kar nekaj let bila ta podjetja deležna številnih državnih subvencij in s tem se je ohranjal samo socialni mir, ni pa bilo tukaj interesa, cilja prestrukturiranja gospodarstva oziroma tistih podjetij, ki so obsojena vnaprej, zagotovo, v propad. Tako imamo danes v Beli Krajini, praktično kar nekaj podjetij, ki so praktično sedaj že morala ugasniti, še nekaj se jih kaže, pa ne samo v Beli Krajini, kot je že prej kolega Janc omenil, je tudi v njegovem okolju kar nekaj tekstilnih podjetij, ki propadajo. Sam, kot sem že uvodoma omenil, sem trdno prepričan, da ta zakonodaja, ki jo bomo danes, oziroma v teh dneh, sprejeli, bo zagotavljala neke okvirje. Verjamem, da bo tudi v nadaljevanju ta zakonodaja, ki se bo sprejemala, omogočala predvsem lažje kandidiranje na razne razpise, da bomo na podlagi teh uspeli pridobiti tista sredstva. Tukaj bi sedaj samo še na koncu poudaril, ko je bilo omenjena Krka recimo, pa verjetno še kakšno večje podjetje, ki je bilo deležno kar veliko subvencije, tudi s strani Evropske unije. Zakaj je bilo deležno? Zato, ker so pač imeli uspešen program, oziroma so na sam razpis lahko kandidirali in predvsem, da so zagotovili tudi tista svoja sredstva, ki so bila tukaj potrebna. Jaz verjamem, da bodo tudi tiste regije, ki so dejansko podhranjene, ki jim je treba pomagati, če bodo imele dober program, da jim bo potem tudi država oziroma tudi sredstva iz Evropske unije omogočala, da se bo skupaj potem tiste projekte tudi realiziralo, kar je predpogoj, da bo tudi ta sama regija na ta način se hitreje razvijala. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K razpravi se je še prijavil doktor Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Zelo na hitro bi rad samo opozoril na eno statistično dejstvo, in sicer tri leta nazaj je iz približno 80 milijard skupnih sredstev posrednih in neposrednih spodbud v Pomurje kot eno izmed dvanajstih statističnih regij prišlo zgolj ena dvajsetina, poudarjam, če bi bili vsi enaki, bi dobili dvanajstino, dobili smo žal samo dvajsetino. Na ta način, statistika žal kaže, da Pomurje ni dobilo več kot drugi. Nasprotno, manj! In se mi tudi ne zdi umestno primerjati vlaganje v Muro, brez da bi se spomnili vsaj deset let nazaj Litostroja, Tama in še vseh drugih podjetij, kamor je bilo vloženih zelo, zelo veliko sredstev. Mentaliteta Pomurcev je takšna, da ne čakajo in stokajo, temveč stopijo skupaj in probleme poskušajo sami čim bolj reševati. V kolikor bo regija formirana, se bo to lahko dogajalo na toliko širši ravni; torej za širše regijske probleme. In zaradi tega zelo, zelo podpiram sormiranje regij. Na koncu samo izpostavljam, da razvitost regije in nekega področja ne moremo meriti z razvitostjo infrastrukture, temveč s splošno razvitostjo tako gospodarsko, družbeno, kakor splošno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bi želel še kdo razpravljati o dveh amandmajih, ki so vloženi k 6. členu? Ker nihče ne želi več razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Gospod Cvikl, razprava? Gospod Cvikl, ampak res v skladu z 69. členom poslovnika, lepo prosim.
Proceduralno. Jaz bi želel v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije, preden bomo prešli glede na sprotno glasovanje pri tem členu tako k pojasnjevanju stališč posameznih poslancev kot odločanjem, pavzo za posvetovanje v poslanski skupini v dolžini 30 minut. Gre za namreč pomemben amandma in ker ste seveda zaključili razpravo, preden bomo seveda pojasnjevali, kako nameravamo glasovati, želimo pavzo v dolžini 30 minut, v skladu s 70. členom poslovnika, če se ne motim.
73., torej na podlagi zahteve namestnika vodje poslanske skupine prekinjam sejo za 30 minut do 15.35, ko nadaljujemo. Hvala lepa.
Gospe poslanke in gospodje poslanci! Nadaljujemo sejo, katere prekinitev je zahtevala Liberalna demokracija Slovenije. Sprašujem predstavnika mag. Cvikla, ali želi besedo? Beseda je vaša, mag. Cvikl.
Dovolite, da pojasnim posvetovanje poslanskega kluba Liberalne demokracije. Seveda želimo, da bi sedaj, ko bomo v nadaljevanju v skladu s poslovniškimi določbami podajali obrazložitve glasov posameznih poslanskih skupin in posameznih poslancev, še enkrat slovenski javnosti povedali, kako pomembno je to glasovanje, naprej pri tem členu, o tem, ali bomo v Sloveniji res z zakonom o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja zagotovili pogoje za skladen razvoj slovenskih občin, organiziranih v 14 razvojnih regijah, ali pa bo preprosto to zakon, ki ni zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ampak zakon o tem, kako naj bi se vlada pogajala z Brusljem. Upamo tudi, da bo vlada, kljub temu da tega še ni naredila, vendarle povedala v teku današnje razprave, mogoče pri razpravi o 7. členu, ali se bo in kako se bo pogajala ter ali bo vezala soglasje na naslednjo finančno perspektivo; soglasje, pri katerem je Slovenija ena od 25 s pravico veta, na izjemo, ki bi jo bilo treba doseči pri pogajanjih o kohezijskih regijah. Ne nazadnje želimo slovenski javnosti povedati - in to bomo tudi v nadaljevanju še pojasnili, če bo treba -, da bo glas za ta amandma, ki ga je sicer predlagala Liberalna demokracija Slovenije, povsem skladen s tem, kar nova vlada počenja ob obiskih v slovenskih regijah, ko razlaga, da bo prišlo tako do oblikovanja Savinjsko-Šaleške kot nekaterih drugih regij, pokrajin. [[Opozorilni znak za konec.]] Izmikanje vlade Republike Slovenije, češ da bomo to reševali s pokrajinami, je preprosto izmikanje, ki za nas ni dovolj dobro pojasnjeno, ker Slovenke in Slovenci ne ločijo med kohezijskimi regijami, med regijami in pokrajinami, pač pa vedo predvsem to, da želimo z združevanjem občin, kot ga predvideva zakon, če bi oblikovali 14 razvojnih regij, kar najbolje koristiti to, kar nam je Evropa ponudila, in to je dobro črpanje evropskih sredstev. Hvala.
Hvala lepa. Razpravo smo že prej zaključili, zato zdaj odločamo o amandmaju Liberalne demokracije Slovenije k 6. členu. Imamo pa na voljo še dva instituta, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine in obrazložitev glasu v svojem imenu. Kdo bi želel obrazložiti glas najprej v imenu poslanske skupine? Gospod Barovič.
Hvala lepa. Ne glede, kje je skupina, vsaj en član od šestih je tukaj; pa bodo še prišli, ne skrbite. Spoštovani kolegi! V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ponavljam, kar sem povedal. V imenu poslanske skupine ne moremo podpreti prvega, če govorim o prvem amandmaju, ali mi celo dovolite obrazložitev glasu tudi za drugi amandma - vprašam -, ali je ločeno?
Obrazložitev naj bo samo k temu amandmaju, ker bomo ločeno glasovali o drugem.
Ne, ne bomo! V Slovenski nacionalni stranki ga ne bomo podprli, ne bomo tudi nasprotovali, vzdržali se bomo. Še enkrat naj povem, zakaj. Zaradi tega, ker sta šesti in sedmi člen sta zelo močno povezana, ampak prvotnega pomena, verjemite in zapomnite si, kolegice in kolegi je 7. člen. Če bi bil ta urejen, bi o šestem danes sploh ne razpravljali toliko časa in bi ga uredili. Torej, kar v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, dokler ne vemo, kdo pije in kdo plača - mi tega pač ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Bi želel še kdo v imenu poslanske skupine? Ja, gospa Cveta Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Amandma seveda bomo v poslanskem klubu LDS podprli. Kot smo že večkrat poudarili, ni nikakršnih ovir, da bi že v tem zakonu oziroma ob teh spremembah zakona o skladnem regionalnem razvoju definirali ustanovitve pokrajin, tudi razvojne regije, ki so bile že v tistem zakonu, ki ga je predlagala predhodna vlada in ki so tudi že v slovenski javnosti na nek način ustaljene oziroma sprejete. Menimo, da na ravni tako imenovanih NUTS 3, torej razvojnih regij, ne bo mogoče ustanoviti tudi upravno administrativnih regij, ki ne bi imele tudi funkcijo razvoja. Skratka, menimo, da ne more biti kolizije oziroma razlike med tistimi regijami, ki bodo dobile status razvojnih regij, in delitvijo, ki bo potekala na osnovi upravno administrativnih zadev. Prav tako menimo, da je pri razvojnih regijah možnost, da vlada oziroma Republika Slovenija v pogajanjih doseže izjemo, še bistveno večja oziroma večja kot pri regijah oziroma kohezijskih regijah na ravni NUTS 2. Kajti uredba, ki govori o tem, eksplicitno narekuje in daje v 3. členu tudi možnost izjem. Kot smo že poudarili, dovoljujejo posameznim enotam odstopanja od teh pragov zaradi posebnih geografskih, socialnoekonomskih, kulturnih in ali okoljskih razmer. Prav tako je takšnim izjemam naklonjen tudi Evropski parlament in takšne potrditve smo dobili tudi ob obisku komisarja v Sloveniji, tako da menimo, da ne bi bilo nikakršne ovire, če bi že v spremembah zakona o skladnem regionalnem razvoju potrdili takšen predlog, kot ga je naša poslanska skupina oblikovala. Prej nasprotno! Ocenjujem, da bi bil to še dodaten argument, pozitiven argument pri pogajanjih, ki bodo potekala, in na ta način izražamo na nek način tudi pesimizem, kakšna je v resnici želja Slovenije oziroma kakšna bo v resnici ambicija slovenske vlade v zvezi s tem vprašanjem. Kajti če bi to danes na ta način potrdili, bi bile te ambicije prav gotovo potrjene. Tako pa izražamo dvom, da pravzaprav nameni morda le niso usmerjeni v celoti v to.
Hvala lepa. Želi še kdo v imenu poslanske skupine? V svojem imenu? Gospod Rupar.
V imenu Slovenske demokratske stranke. Amandmaja ne bomo podprli. Seveda zavračamo argumente, ki smo jih slišali, da bi sprejeli ta amandma, kot neutemeljene. Postavlja se hipotetično vprašanje, kaj, če se zgodi volja za 16 regij. Ali bomo s podrobnim opisom pri 14 za vsako občino, kam spada, celo z napakami, onemogočili voljo ljudi, recimo, po kakšni regiji več? Če ne sprejmemo tega amandmaja, je na vladi, da se izpogaja morda tudi za več regij; rezultati seštevkov in možnosti za uspeh v finančni perspektivi bodo z večjim številom regij večje. Torej, dopustimo, da vlada sama odloči, da se sama pogaja. Vse, kar bo nad tistim, kar je uzakonjeno v Evropski uniji, torej nad dvema regijama in nad 12 razvojnih regij, bo uspeh te vlade. Vse to bo uspeh te vlade. Zavedamo se pa, da greste s strašanskim bremenom nesposobnosti, ki ste jo podedovali, in karkoli bo uspelo, spoštovani minister, vam in ekipi, bo za Slovenijo uspeh, bo za Slovenijo mnogo bolje, kot je. Vemo pa, da je vse upe treba omejiti v neke realne okvire; žal je veliko zamujenega in stanje ni zavidanja vredno. Še enkrat povem, amandmaja ne bomo podprli.
Hvala lepa. Ker ni več prijavljenih, glasujemo. Prekinjam glasovanje. Prosim lepo, glasujemo! Kaj želite, mag. Cvikl?
Predsedujoči, gospod Rupar je govoril v imenu poslanske skupine in pričakovali smo, da boste povprašali še poslance.
Ja, ampak sem že prej dvakrat vprašal, kdo želi v imenu poslanske skupine in kdo želi v svojem imenu. Potem pa dvignite roko! Nemogoče je spremljati vseh 90 poslancev hkrati. Mag. Cvikl, v svojem imenu.
V svojem imenu, ker je že bilo v imenu poslanske skupine. Prvi amandma k 6. členu bom podprl. Podprl ga bom zato, ker je ta skladen s tem, kar zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja dejansko govori. Govori o definiciji razvojne regije in mi z amandmajem v 6. členu samo definiramo te razvojne regije. Jasno so definirane do ustanovitve pokrajin, če jih bomo dogovorili v okviru ustavnih in drugih diskusij. Mi menimo, da oblikovane razvojne regije odražajo predvsem neko razpravo, ki je v Sloveniji potekala vrsto let in je bila na koncu vodena v času razprave v povezavi s tem zakonom, zaradi česar je bil uporabljen ustrezen člen poslovnika. Oblikovanje 14-ih razvojnih regij, kar je ena več kot to, kar neposredno določa uredba Evropske unije, bo tudi prvi testni kamen, v kolikor bi seveda to bilo v državnem zboru sprejeto, na katerem bi vlada lahko preverjala resnost svojih pogajalskih namenov. Verjetno je lažje dobiti namesto 13 še 14-to razvojno regijo in če boste to danes zavrnili, potem bo to na eni strani dokaz tega, da predsednik vlade ne govori resnice, ko hodi po Sloveniji, oziroma da vlada Republike Slovenije ni pripravljena iti v okviru zakonodaje, ki jo Evropska unija omogoča, in na podlagi zakona, ki bi ga danes na ta način sprejeli, v resna pogajanja za oblikovanje razvojnih regij. Zato bom amandma podprl in z veseljem pogledal rezultat glasovanja, predvsem, ker me zanima, kako poslanci in poslanke posameznih okrajev dajte v nič razvojne intence lastnih občin. Hvala.
Hvala lepa. In ponovno vas prosim gospod Cvikl, da naslednjič pravočasno dvignite roko, da vas bomo lahko opazili. Na vrsti je gospa Zalokar Oražem.
Jaz bi rada obrazložila glas še v svojem imenu in pri tem bi želela opozoriti še na tisto [[...]]
Prosim lepo, ima pravico tudi v svojem imenu.
Pri tem bi želela opozoriti na tisto, kar se mi [[...]]
Prosim lepo. Lahko pogledamo v magnetogram.
Jaz bi rada, če se mi čas vrne, nisem še niti stavka mogla povedati.
V redu. Prosim nadaljujte.
Želela bi opozoriti v svojem imenu na to, da ob sprejetju 6. člena, takšnem kot bo ostal brez amandmajev, parlament v celoti in brez vsakršne možnosti vpliva prepušča oblikovanje razvojnih regij vladi. Jaz mislim, da je to daleč od tistega, kar ste kolegi v koaliciji obljubljali v predvolilnem času. Obljubljali ste, da boste pri oblikovanju razvojnih regij upoštevali mnenje ljudi in upoštevali mnenje lokalnih okolij. Tega danes ni, in ne samo to, ne bo upoštevano in ne bo slišano niti mnenje parlamenta, pač pa bo razvojne regije po takšnem predlogu zakona v celoti z uredbo ozirom z ne vem čem oblikovala sama vlada. Jaz mislim, da je to odmik od tega, kar je bilo poslušano več let, zaradi česar ni mogla prejšnja koalicija sprejeti sprememb in oblikovati pokrajin, kajti takrat je bil prav to vaš argument, danes pa bomo popolnoma vso pravico, vso možnost prepustili izključno vladi. Jaz mislim, da je to slabo tudi za sam parlament, ki s tem izgublja na svojem pomenu tudi z vašim sodelovanjem, in mislim, da je to "unicum" v zgodovini Slovenije, najbrž pa še kje, da bo pravzaprav tako pomembno zadevo, kot je oblikovanje razvojnih regij, ki pomenijo za prihodnost Slovenije temelj tudi bodočih regij [[...]]
Še 15 sekund z izjemoma, ker je dejansko. Imate blokiran mikrofon, se opravičujem. Naj povem še enkrat in prosim, da ne prekinjate. Prosim za posluh.
Hvala lepa. Samo 30 sekund bom izkoristila.
Žal, ne morete. Boste lahko govorili pri drugem amandmaju.
Se zahvaljujem kolegom za veliko mero demokratičnosti, ker so prej meni jemali besedo na račun ne vem česa, jaz nisem nič kršila, želela sem obrazložiti v svojem imenu [[...]]
Jaz bom povedal, kaj se je zgodilo prej, da ne bo kakšne dileme. Gospod Cvikl se je dvakrat oglasil, zato ker je prvič govoril o razlogu za prekinitev seje, drugič v svojem imenu. Gospa Zalokar Oražem se je dvakrat oglasila, prvič v imenu poslanske skupine, drugič v svojem to pomeni, da je bilo popolnoma v skladu s poslovnikom. Jaz se vam, gospa Zalokar Oražem, opravičujem za ta čas, ki ste ga izgubili, ampak žal druge možnosti zaradi izklopa mikrofona avtomatičnega nimamo. K besedi vabim, da še obrazloži svoj glas gospod Barovič. Se odpoveduje. Dr. Lahovnik.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci. Sam bom seveda podprl ta amandma. Prepričan sem, da ga boste tudi poslanci SDS, zakaj. Ko je bil gospod predsednik vlade, Janez Janša, v Savinjsko-Šaleški regiji, je obljubil, da bo to razvojna regija. Zato podpiram in s tem seveda obrazlagam svoj glas, ker je to bilo obljubljeno, ena tretjina energije prihaja iz Šaleške doline, največji slovensko neto izvoznik prihaja iz Šaleške doline, ko je bila vlada v Savinjsko-Šaleški regiji, je dala jasno obljubo. Ni prav, da ko pride nazaj na to stran Troj, to obljubo enostavno pozabijo, jo ignorirajo. Jaz mislim, da je za to prav in higienično, da se ta amandma podpre, sam ga bom podprl. Na nek način se bo tudi videlo, kdo ima figo v žepu, kdo je tisti, ki hodi po Sloveniji, se vozi po Sloveniji in govori eno, ko pa pride nazaj v državni zbor ali nazaj v Ljubljano, pa da svojim poslankam in poslancem drugačno navodilo. Za obiski vlade po Sloveniji so očitno ostali samo izpuhi in prazne obljube. S tem amandmajem ne naredimo nič drugega kot izpolnjujemo to, kar je vlada obljubila, in vsi, ki smo spremljali, kaj se je dogajalo v Šaleški dolini, vemo, kaj je bilo obljubljeno. In dajte ustanoviti Savinjsko-Šaleško regijo kot razvojno regijo ali pa bodite toliko pošteni, pa ljudem povejte, da ste jih zavajali. Ni pa prav, da se govori o Velenju eno, ko pridete pa v Ljubljano, pa počnete nekaj drugega. Hvala.
Hvala. Gospod Milan Petek. [[...]] [[Vmesno govorjenje.]] [[...]]Gospod Milan Petek ima samo besedo.
Gospod Pojbič jo ima, kot vedno. Lahko jaz govorim, predsednik?
Lepo prosim. In drugi posluh.
Torej, tako sem si jaz predstavljal parlament, ko sem sam kandidiral, poln polemike, poln razprave, poln torej tonov, ki dajejo podlago za odločanje, in ne takšnega, kot je bil sedaj pred nekaj trenutki, prazen zaradi tega, ker ste si tako in tako že svoje politično mnenje ustvarili, ker ste dobili tako komando. Torej, na vse pretege smo se trudili, da vam torej dopovemo, da smo predlagali dober amandma, in nekateri, ki poznate lokalno okolje, iz katerega prihajate, dobro veste, da je to dober amandma. In pozabite, da tisto, da ste seveda sužnji neke politike, sprejmite torej to razpravo kot podlago za vašo odločanje. Tako kot smo mi pozabili, da je ta zakon pravzaprav nezrel ravno za obravnavo, če je 81 členov zakona, od tega 60 členov popravljenih, pomeni, da smo pogledali skozi, bi rekel, skozi prste, pa rekli, gremo v razpravo. Zato tudi vi skušajte spregledati torej pri tem to vašo golo in kruto odločitev, ki ste jo verjetno morali sprejeti. Zakon oziroma amandma sta taka, da pravzaprav dajeta življenje tistemu območju, ki se ni moglo dogovoriti med seboj, kdo bo opravljal naloge razvojnih regij in v primeru Spodnjega Podravja so zato argumenti, ki jih mi, ki tam živimo in delamo, najbolje poznamo. V primeru SAŠA so ljudje, ki so vam povedali, kakšni so bili razlogi in okoliščine, da so šli ustanavljati štirinajsto razvojno pokrajino. Torej, moj glas gre seveda v podporo amandmaju. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Sok.
Hvala lepa za besedo. Sicer sem enkrat že povedal, pa ker vas je sedaj več, bom še enkrat. Torej, temu amandmaju seveda najodločnejše nasprotujem in bom glasoval proti. Če prav razumem, bi ga naj podprli samo zaradi tega, ker ste tu notri napisali pač to regijo SAŠA, ampak tisti, ki je Ormož dal k Pomurju, ne pozna geografije Republike Slovenije in jaz bi pričakoval, da bo vaš poslanski kolega Trofenik izstopil zaradi tega iz poslanskega kluba LDS. Ormož nikdar ni spadal k Pomurju, naj vam povem. Ormož je od Murske Sobote oddaljen 45 kilometrov. To je več kot od Maribora. Veliko bližje je seveda Ptuju. In če ste že pisali Spodnje Podravje, potem bi bilo logično, da Ormož daste k Spodnjemu Podravju. Razdalja med Ormožem in Ptujem je 22 kilometrov. Ormož je v vseh ozirih povezan z Mariborom in Ptujem. S Ptujem imamo, naj vam povem nekaj zgodovinskih resnic in pa dejstev, ker očitno tega ne veste in poskušate s takšnimi amandmaji [[...]]
Obrazložite glas, gospod Sok.
[[...]]državni [[...]]
Obrazložitev glasu je tema.
Saj obrazlagam glas, zakaj bom glasoval proti temu amandmaju, ker je nespodobno in bi [[...]]
Prosim za posluh!
[[...]]občanke in občane na referendumu po moji oceni z 99% zavrnili nekaj takšnega. "Za" bi glasovalo samo tisti nekaj Pomurcev, ki živijo v občini Ormož. Drugače pa verjetno svetniki LDS-a bi to podprli, drugi pa v ormoški občini sigurno ne. Vse vezi in kar imamo, nas veže na Ptuj in prek Ptuja na Maribor, z Mursko Soboto, pa mislim, da imamo samo skupaj neko vojaško obrambno poveljstvo v Murski Soboti in nič drugega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naj obrazložitev glasu ne izzove polemike, kajti kot veste, imamo vsi pravico samo enkrat obrazložiti glas. To pa je polemika, to pa je razprava. Še dr. Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sam bom glasoval za amandma in to iz dveh glavnih razlogov. Prvi razlog je ta, ker se dejansko bojim, da bi namesto še sprejemljivih, v končni sankciji še sprejemljivih, 14 razvojnih regij lahko dobili 16, ali celo 23, ali celo več. Da bi bila s tem vsaj ideja regionalizma, regionalnega razvoja uničena že od začetka, je vsakomur, ki malo pozna regionalistične teorije in regionalni razvoj, že v naprej jasno. Da bi se izognili temu, da bi vlada določila z uredbo 16 ali 23 regij, je dobro, da mi določimo danes teh 14 razvojnih regij, ki so še sprejemljive. Drugič, ta zakon v svojih členih določa vrsto mehanizmov, institucij, postopkov in drugih instrumentov za pospeševanje regionalnega razvoja. Kje? V regijah, ki jih ni. V regijah, ki jih bodo morali šele ustanoviti. Vse to delamo zato, da bi lansirali človeške kadre, denar, organizacijske potenciale. Kam? V nekaj, kar ne obstaja. Hvala lepa za te inštrumente, hvala lepa za tak zakon! Tako se nismo dogovorili in tako se regionalnega razvoja ne da pospeševati. Torej, če želite imeti zakon, ki bo cel, potem je treba sprejeti vsaj razvojne regije, če že iz taktičnih razlogov ne bomo sprejeli kohezijskih regij, kar je seveda prav. Hvala.
Spoštovani prisotni! Nadaljujemo z obrazložitvijo glasu. Na vrsti je poslanec Trofenik.
Hvala lepa za besedo. Brez kakršnekoli bojazni, jaz bom glasoval proti temu amandmaju. To je lastno prepričanje. Smatram, da vsaj nekoliko vem o tej problematiki in to je tudi zaveza mojim volivcem. Nihče ni treba skrbeti ali imeti patronata nad mojimi odločitvami. Mislim, da so časi demokratičnega centralizma mimo, in tisti, ki se bojijo zame, naj se bojijo najprej za lastno osebnost in za lastno verodostojnost. Glasoval bom proti, še zlasti tudi proti naslednjemu amandmaju, ker me je peturna razprava totalno razočarala, ker ni bilo vsebinske razprave. Ničesar ali pa zelo malo. Bilo je prestižnih razgovorov, debat in vse skupaj se je vrtelo bolj mimo inštrumentarija za pospeševanje razvoja oziroma zmanjševanja razlik med različnimi območji v Republiki Sloveniji. In se bojim, da ne bo nič boljše, kot je bilo leta 1998 oziroma 1999. Bom glasoval, še enkrat trdim, bom proti, po lastni odločitvi in lastni vesti.
Hvala. Besedo ima kolega Anton Anderlič.
Po nekaterih trditvah sem bil kriv za to, da ta zakon ni bil sprejet v prejšnjem mandatu - po trditvah gospoda Soka in še nekaterih drugih v tistem sestavu. Prepričan sem bil, da je potrebno narediti vse, da bi bil zakon usklajen, da bi zajel vse tisto, kar potrebujejo občine, kar potrebujejo posamezna okolja in kar je konec koncev dobro za državo. Zato sem verjel, da bodo nekatere blokade, ki so bile vzpostavljene takrat, odpravljene z vzpostavitvijo nove oblasti. Zgodilo se je, da spomladi je bilo potrebno nujno sprejeti zakon. Slučajno sem se znašel na nekem kolegiju, kjer sem nasprotoval, pa ste kljub temu uvrstili na izredno julijsko sejo, v počitnice, ta zakon. Pa ste čez dva dni prišli, pa ste rekli: "Ne, ne rabimo ga." In sedaj se je pokazalo, da tudi ta dodatni čas ni bil zadosti, da bi uskladili vse tisto, kar je potrebno v ta zakon dati. Nisem prepričan v to, da bo vlada naredila bolje, ko bo sama določila razvojne regije. Prepričan sem, da bo to naredila lažje zato, ker se bodo, tako kot je bilo danes, vsaj 20-krat zagotovljeno v vseh diskusijah s strani koalicijskih poslancev in poslank, da je v koaliciji to dogovorjeno. Mogoče je to edini razlog, zaradi katerega je bilo potrebno toliko besed danes tukaj in ustvariti vtis, kako delamo nekaj dobrega za regije, za skladen regionalni razvoj itn. Amandma bom podprl, ker mislim, da je korak naprej k temu, da določimo, kjer se bodo zaokroževala v osnovi območja, ki bodo sodila v neke regije, ki bodo imele neko skupno osnovo za nadaljnji razvoj. Hvala.
Hvala. Ker ne želi nihče več obrazložiti svojega glasu, prehajamo na odločanje o prvemu amandmaju k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslancev, za je glasovalo 25, proti 43. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na [[...]]Proceduralni predlog? Kolega Barovič, lepo po vrsti, prosim. Prehajamo na odločanje k amandmaju k 6. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolega Barovič? Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot smo povedali v razpravi in upam, da bomo vsi kratki, jasni in jedrnati. V Slovenski nacionalni stranki tega amandmaja ne bomo podprli, absolutno ne. Zato, ker še vedno poudarjamo, da je pomembno, da najprej dogovorimo 7. člen, ki ureja regionalizacijo države, Republike Slovenije v Evropi, in potem govorimo o tem, kako bomo razdelili Slovenijo na nivoju NUTS 3, če želite ta izraz, ker ga vsi pač uporabljate. Torej, še enkrat, razmislite! Mi prehitevamo, mi gremo od spodaj navzgor, namesto da bi šli od zgoraj navzdol. Pa mahate ali ne mahate. Presodite, prosim, ker ta odločitev, če bo zakonsko sprejeta, pomeni veliko, veliko odgovornost za naprej, karkoli se bo dogodilo na evropskem nivoju.
Hvala. Želi še kdo obrazložiti svoj glas v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 25. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. V razpravo dajem 7. člen in amandma k 7. členu. Kdo želi besedo? Kolega Barovič, v imenu poslanske skupine? Razprava. Se opravičujem. Izvolite.
Hvala. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo vložili amandma. Z njim smo želeli sporočiti samo eno: ne dajmo vladi pravice z uredbo določati, kako [[...]]
Kolega Barovič, iskreno se opravičujem, ampak tehnične službe so mi sporočile, da je čas poslanske skupine potekel. [[Oglašanje iz ozadja.]] Prosim, da izklopite mikrofon, da bodo tehnične službe preverile, kako je s časovnim razporedom. Časa več nimate, zato lahko podaste stališče v okviru obrazložitve glasu. Želi kdo razpravljati v okviru razprave o 7. členu? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Kdo želi obrazložiti svoj glas? Kolega Barovič, v imenu poslanske skupine?
Hvala. V imenu poslanske skupine predlagam kolegicam in kolegom, da sprejmejo amandma, ki smo ga predlagali. S tem bomo prevzeli nase svojo lastno odgovornost. Ta zakonodajna veja oblasti naj odloči, kakšna bo regionalna ureditev na evropskem nivoju, na nivoju NUTS 2, v tej državi. To je pomembna odločitev za razvoj Slovenije, njenega gospodarstva, njenega političnega, teritorialnega in tudi na sodni strani veje oblasti nadaljnjega razvoja. Prav bi bilo, da smo ena regija, da eden drugemu pomagamo, prav bi bilo, da smo Slovenci enotni. Ne glede, ali je na levi ali na desni strani, tisti, ki potrebuje pomoč, naj jo dobi. Naj jo dobi centralno in naj jo dobi enotno. In ne dovolimo, da bo vlada sama odločala, glede na to, kako se bodo pogovarjali na delovnem kosilu ali večerji, kakšna bi bila primerna ureditev v Evropski uniji za Slovenijo. To je opozorilo. In bodite pametni, odločite se in podprite naš amandma.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Zagorac.
Hala za besedo. Ne glede na vse skupaj, sem prepričan sam, da je Slovenska nacionalna stranka imela še skoraj 13 minut možnosti v toku razprave, ampak kolikor so tehnične službe tudi to razpravo nam vzele, bomo izkoristili čas za obrazložitev glasu. Dovolite mi, spoštovane kolegice in kolegi, da vam preberem amandma zato, da ga boste lažje razumeli tisti, ki amandmaja niste prebrali: "Kohezijske regije se določijo z zakonom o teritorialni členitvi ozemlja Republike Slovenije na ravni NUTS 2. Evropski komisiji po postopku, določenem z uredbo EU o oblikovanju skupne klasifikacije statističnih teritorialnih enot." Če to povem v ljudskem jeziku, govorimo zdaj o tem, koliko regij na nivoju NUTS 2 bo Slovenija imela oziroma ima možnost izbirati, ali bo to določala zakonodajna veja oblasti ali bomo to vse skupaj prepustili vladi. In če povem v še bolj ljudskem jeziku, govorimo o denarju, govorimo o tistem denarju, ki bi ga Slovenija dobila na razpolago v okviru regionalizacije. Tega denarja je že nekaj. Vemo, da ne nazadnje v Sloveniji, v Mariboru leži 5,5 milijona evrov na agenciji za železniški promet za razvoj drugega tira, ki ga ta agencija ne more koristiti zaradi tega, ker današnja vlada ni pripravila podlage za koriščenje tega denarja, in vsi vemo, da bo čez dva meseca ta denar šel v nič. Tako Slovenija koristi denar iz evropskih sredstev. Če mi dovolite še naprej. V Slovenski nacionalni stranki se še vedno zavzemamo za to, da bo Slovenija ena regija, se pravi, zagotovimo enakomeren regionalni razvoj prebivalcem v celotni Sloveniji, ne glede na to, ali živijo bodisi na Primorskem bodisi na Štajerskem ali v Prekmurju. Slišali smo nešteto govoric o tem, da je za to že prepozno. Ni res! Ravno danes smo iz ust ministra slišali, da za to še ni prepozno. In vsaj enkrat v tem parlamentu bi lahko delali oziroma se ravnali po zloglasnem načelu: en človek, en narod, denar.
Hvala vam. Mir v dvorani, prosim. Ob tem sem vas dolžen opozoriti predvsem poslance - mir v dvorani, prosim! Gospod Gulič, dovolite, da jaz vodim sejo. Ob tem sem vas dolžen opozoriti, da so me strokovne službe opozorile, da je prišlo do napačne interpretacije glede časa poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, zato sprašujem poslance Slovenske nacionalne stranke, v kolikor želijo razpravljati, imajo na voljo še 13 minut. Želite razpravljati? Potem bom štel vašo razpravo kolega Barovič kot čas v razpravo. Izvolite.
Hvala lepa za pregled. Saj ne bom izkoristil vseh 13 minut in ne bom izkoriščal. Rad bi pa razjasnil samo tisto, kar sem že povedal. Poglejte, še enkrat, danes smo slišali v prvem delu razprave, da lahko imamo v Sloveniji eno regijo na nivoju NUTS 2, tudi danes smo slišali naredimo to, imejmo eno. Zakaj? Jaz kot član Slovenske nacionalne stranke se ne bi rad pogovarjal, ko bo vlada odločala o tem, koliko regij bomo imeli na evropskem nivoju, da bom prisiljen mogoče, če bomo imeli dve regiji, se družiti celo z Avstrijci, Madžari ali Italijani. Jaz nimam nič proti njim, ampak jaz kot regija ne bom sestavni del, en del Slovenije pa en del Italije. To je možno! Ne mi govoriti, da ni! Možno je, da bomo en del regije imeli v Avstriji, en del pa - Evropa bo priznala kot eno regijo pol Avstrije, pol pa Slovenije. To je možno, o tem smo že govorili pet let nazaj! Tega ne želim, mi smo Slovenci in mi imamo pravico živeti v eni regiji, ki dela pošteno. Če ne dosega 75%, ima pravico, da Evropa pomaga tej državi. In znotraj te države bomo mi pomagali vsem Slovencem, ki so neenakomerno razviti, torej tistim, ki jim primanjkuje teh sredstev. Samo z zakonom, gospode in gospodje, bomo to uredili, z vladno uredbo sigurno ne. Vlada se bo menjala - mogoče, ne vem, čez tri leta, vlada bo odšla, slovenski narod bo pa nastradal zaradi tega, kar bomo mi danes sklenili.
Hvala. K razpravi je prijavljen poslanec Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo. Ni več obrazložitev glasu, ampak koriščanje časa Slovenski nacionalni stranki. Kot sem povedal že, v narekovajih, "obrazložitvi glasu", bi rad povedal tako, kot sem povedal, 5,5 milijona evrov leži na računu, ki jih naša vlada ne zna, ne želi koristiti. In takšni vladi danes naj bi zaupali odločitev o tem, koliko regij bi naj imela, evropskih regij, bi naj imela Slovenija v bodočem obdobju! Pa saj, če govorimo o regijah, ne nazadnje je treba ljudem povedati, da govorimo o denarju. V ljudskem jeziku, danes, tukaj se pogovarjamo samo in še enkrat samo o denarju, o tem, koliko denarja bo Slovenija dobila od Evrope za to, če bo oblikovala pravilno število regij v svoji državi. In v vladi, ki ne zna koristiti 5,5 milijona evrov za razvoj drugega tira, zaradi tega, ker ne zna narediti predpisov, projektov za koriščanje tega denarja, bi naj mi zaupali z neko uredbo, s tem zakonom, da bo lahko vlada z vladno uredbo odločala o tem, koliko regij bomo imeli, se mi zdi kratko malo zavajanje in pa, bom rekel, podcenjevanje tega državnega zbora. Ta amandma Slovenske nacionalne stranke nas vodi samo k temu, da bo državni zbor obdržal svojo dostojnost in svojo legitimnost do tega, da bo lahko kot zakonodajna veja oblasti oblikoval število regij v Republiki Sloveniji, glede na to, da smo vsi bili izvoljeni od ljudstva in nam je ljudstvo zaupalo svoj mandat. Hvala.
Hvala vam. Mi pa nadaljujemo z obrazložitvami glasu. Kolega Cvikl, vi ste prijavljeni k? Razpravi. Izvolite.
Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine o glasovanju k amandmaju k 7. členu. V poslanski skupini Liberalne demokracije, glede na dogovor parlamentarnih strank, na katerem je bilo dogovorjeno, da vlada umakne svoj predlog o dveh kohezijskih regijah in da se bo vlada pogajala z Evropsko unijo o kohezijskih regijah in pri tem spoštovala vse usmeritve državnega zbora, tega amandmaja ne moremo podpreti. Ne moremo ga podpreti zato, ker bi kršili dogovor, ki je bil na sestanku parlamentarnih strank, kjer pravzaprav amandma pravi, da je ponovno potrebno priti z zakonom v državni zbor. Pričakujemo pa od vlade Republike Slovenije, da bo v vseh fazah pogajanja z Evropsko unijo, predvsem v pogajanju o naslednji finančni perspektivi, še v tem letu, predvsem pa v letu 2006, v kolikor ne bi prišlo do dogovora v tem letu, prihajala na podlagi zakona o sodelovanju med vlado in državnim zborom v ta parlament in pri tem spoštovala to, kar bo ta parlament tudi dejal. Jasna usmeritev tega parlamenta je, da se vlada lahko pogaja letos za eno regijo, in to tudi dogovori, naslednje leto je potrebno glede na tekst deklaracije doseči tri kohezijske regije. Mislim, da je dobro, da je bila ta deklaracija sprejeta. Mislim, da je dobro, da v zakonu vlada ne sili več, da naj piše, da bomo imeli v Sloveniji dva kohezijski regiji in če kaj velja slovenski jezik, slovenski jezik pa seveda k 7. členu govori o množini kohezijskih regij - se pravi, o treh kohezijskih regijah - potem verjamemo, da bo ta vlada Republike Slovenije izpogajala za Slovenijo najboljšo rešitev, to so pa tri kohezijske regije. Zaradi teh razlogov, ker nočemo kršiti dogovora predsednikov parlamentarnih strank, in zato ker še vedno verjamemo, da bo vlada te svoje namere izpolnila, četudi je pri razvojnih regijah delovala v nasprotju z zavezami, amandmaja kolegov iz Slovenske nacionalne stranke ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Poslanka Žgajner, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsekakor bom podprla amandma, ki smo ga vložili v Slovenski nacionalni stranki, zato ker jasno sledi tistemu, kar je ne nazadnje zapisano tudi v zakonu, ki ga je v prejšnjem mandatu sprejemal državni zbor, v zakonu o sodelovanju med vlado in državnim zborom v zadevah Evropske unije. Me pa pravzaprav čudi obrazložitev kolega Cvikla pred mano. Izpostavila sem ga, kljub temu da niti ne bi smela [[...]]
Gospa Žgajner, v okviru obrazložitve glasu ni polemike z ostalimi poslanci. Iskreno upam, da se boste tega v nadaljevanju držali. Izvolite.
Hvala lepa za obrazložitev. Vem, tega se zavedam, vendar me zanima, zakaj se je kar naenkrat današnja opozicija, ki je imela oblast v prejšnjem mandatu, prelevila in nasprotuje temu amandmaju, ki ne nazadnje govori o tem, da mora vlada ob določitvi regij na nivoju NUTS 2 upoštevati tudi mnenje zakonodajne veje oblasti. Bojim se, da današnja LDS prelaga odgovornost na vlado, da bo s tem seveda vlada odgovorna tudi za pretekle grehe. Še enkrat morda poziv vsem poslankam in poslancem v tem državnem zboru, da podprejo ta amandma, ki ne nazadnje pomeni večjo vlogo zakonodajne veje oblasti v zadevah Evropske unije.
Hvala. Ker ne vidim več prijavljenih [[...]]Kolega Zagorac, obrazložitev glasu? Izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam bom [[...]]
Kolega Zagorac, opozorili so me, da ste že izkoristili svojo možnost za obrazložitev glasu. Pa vas sprašujem, ali ste si premislili glede glasovanja, v tem primeru vam dam možnost, drugače ne.
Ne, nisem si premislil.
Ocenjujem, da [[...]]
Še vedno podpiram amandma. Ne vem pa, kdaj sem izkoristil čas [[...]]
Potemtakem prosim, da izklopite mikrofon. Ker ne vidim več želja po obrazložitvi glasu, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 56. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 56]] . Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju k 12. členu. Kdo želi razpravljati? [[Nihče.]] Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Nihče.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 45. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. V razpravo dajem 23. člen in amandma k temu členu. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Nihče.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 7. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. V razpravo dajem 27. člen in amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Nihče.]] Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. V razpravo dajem 30. člen in amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Želi kdo obrazložiti glas? [[Nihče.]] Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 5. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. S tem smo zaključili z glasovanjem o vloženih amandmajih v drugi obravnavi. S tem zaključujem drugo obravnavo. Prehajam na tretjo obravnavo predloga zakonaUgotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 6., 23., 27. in 30. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje? [[Ne.]] Ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Obrazložitev glasu kolega Barovič v imenu poslanske skupine. Izvolite.
V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bomo zakonu nasprotovali. Po našem mnenju je ta zakon nekaj hitrega, nekaj zmešanega, nekaj nejasnega in poudarjam, vse posledice tega zakona, ki ga boste danes izglasovali, boste nosili vi, vsi tisti, ki ste to naredili. Vsi vi. Ker ko bo prišlo do zmešnjav na evropskem in na slovenskem nivoju, bo odgovornost nosila tista poslanska skupina ali tiste poslanske skupine, ki bodo sedajle pritisnile "da". In še enkrat, o tem bomo še govorili. Po našem prepričanju je tudi ta zakon v neskladju z zakonom o sodelovanju med vlado in državnim zborom, kar se tiče Evropske unije. Je v neskladju po našem prepričanju in vse bomo naredili, da bomo to dokazali. Če pa sprejemamo zakone samo zato, da jih sprejemamo, in da mi ne bo kdo potem pravno govoril, da je sedaj zakon, ker je v neskladju, nek zakon kasneje sprejet "lex specialis" - to se lahko počasi vsi pod nosom obrišete. Trdim, da je ta zakon v neskladju z zakonom o sodelovanju med vlado in državnim zborom, kar se tiče zadev Evropske unije, in Slovenska nacionalna stranka bo v prid slovenskega ljudstva to skušala maksimalno dokazati. Proti bomo.
Hvala. Želi še kdo v imenu poslanske skupine obrazložiti glas? Gospa Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. V poslanskem klubu LDS sprememb zakona o skladnem regionalnem razvoju ne bomo podprli. Menimo, ker niso bili sprejeti amandmaji, ki bi korektno uredili predvsem vprašanje razvojnih regij, pri čemer poudarjamo, da odprtosti vprašanja kohezijskih regij nismo nasprotovali, smo jo podpirali. Menimo pa, da je vlada v celoti izigrala dogovor, ki je bil sprejet med predstavniki in vodij poslanskih skupin v tisti točki, ki se tiče razvojnih regij. Predstavniki političnih strank vladi na tej točki niso dali mandata, da tudi pri vprašanju razvojnih regij v celoti oblikuje bodoče razvojne regije sama in z uredbo. To je bila eklatantna kršitev tega dogovora, ki se nam zdi tako huda, da pravzaprav lahko menimo, da zaradi tega vlada v celoti vse zadeve, povezane s skladnimi regionalnim razvojem, odslej pač nosi sama. Ta zakon je votla materija. To je materija brez vsebine in jaz upam, da kolegi niso danes preveč zadovoljni ali pa da ne bodo zadovoljni, kajti dve ključni zadevi ostajata odprti. Kohezijske regije, pogajanja, to je stvar, ki jo absolutno podpiramo, razvojnih regij, ki pa so povezane tudi z našim lastnim delovanjem znotraj države, razvojne regije pa ostajajo votla materija. Bodo oblikovane ko bodo, tako kot si bo zamislila in odločila vlada in sedaj jaz sploh ne vem, zakaj je zakon tako obsežen, zakaj je v njem napisano vse od tega, kako, kakšni organi sestavljajo in tako naprej, če pač takšnih regij ni. Ni jih! Bodo, ko jih bo imenovala oziroma oblikovala sama vlada. Pri tem se pač bojimo, da ne bo spoštovana niti volja ljudi in lokalnih ravni, seveda pa tudi ne volja poslancev, izvoljenih v državni zbor, ki s tem absolutno izgubljajo del svojih pristojnosti oziroma jih poklanjajo na oltar države. Takšnega načina dela v tako pomembni zadevi, kot je oblikovanje razvojnih regij, v poslanskem klubu LDS ne moremo podpirati.
Hvala. V imenu poslanske skupine Pavle Rupar, izvolite.
Hvala predsedujoči. V Slovenski demokratski stranki bomo zakon podprli, ga ocenjujemo kot kritično stanje tistih, ki govorijo, kako so za neko stvar, pa sedaj zaradi nečesa niso več. Ocenjujemo, da nadaljujejo prakso iz preteklosti, ko volje potem ni bilo, ko so bila nasprotovanja največ v smeri nič ne storiti in vse ostalo, karkoli se govori, ocenjujemo kot, milo rečeno, blefiranje. Tisti, ki bomo podprli zakon, sprejemamo zelo veliko odgovornost, vendar jo sprejemamo zavestno. Zavestno zato, ker je prišel čas, ko je treba lokalno samoupravo narediti, zgraditi tudi na drugem nivoju, smo, mislim da, zadnja evropska država v Evropski uniji, ki nimamo ustanovljenih niti kohezijskih, niti razvojnih, niti drugih regij. Prevzemamo zelo kaotično stanje, če lahko o takem sploh govorimo. Sprejemamo nekaj, kar ni bilo moč zgraditi brez pogajanj, brez kompromisa, za to volje ni bilo, in želimo samo, da bi bila vlada, ki sprejema vse to sedaj na svoja pleča, ko ji dajemo mandat, da bo uspešna. Seveda je demokratično in legitimno, da je vlada povprašala ta spoštovani zbor, ali ji daje mandat, da se pogaja v njegovem imenu. In če to izglasujemo, mislim, da smo izglasovali povsem zakonito zaupnico, da to tudi stori. Poznamo namreč vlade, ki nikoli niso spraševale državnega zbora po stvareh, ki so jih počele, ki so jih počele mimo volje zakonodajnega telesa, celo protizakonito, kar se v zadnjem času iz dneva v dan tudi kaže. Želimo podpreti ta zakon zato, ker zaupamo, da bo vlada pri pogajanjih uspešna zavoljo enakomernega razvoja regij in občin v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala vam. V imenu poslanske skupine poslanec Kristijan Janc, izvolite.
Hvala lepa. V imenu Slovenske ljudske stranke bomo podprli ta zakon z velikim veseljem, ker verjamemo, da je to velik korak naprej v spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. In čudi me, da kolegi iz opozicije tega ne podpirajo, čeravno sem iz razprave zasledil, da podpirajo regionalni razvoj, ga spodbujajo in tako naprej. Zdaj pa naenkrat pač ne. In verjamem, da nalagamo vladi veliko odgovornost in pričakovanja vseh nas v parlamentu in slovenskih državljanov, da vendarle naredimo korak naprej k regionalizaciji. To je prvi odločen korak, in če bosta vlada in ministrstvo to zgodbo izpeljala, potem bodo veliki zmagovalci, saj bo Slovenija bolj uravnotežena, da bodo tudi v tistih regijah, kjer smo zelo nerazviti, Bela krajina, Posavje, Prekmurje, dobili malce večje priznanje te države, da tudi mi živimo v tej državi in da živimo bolj kvalitetno življenje, kot ga živimo danes. In ta korak je narejen. Vem, da ni edini, sledili bodo še drugi koraki, davčna reforma, pokrajine in tako naprej. Današnja razprava je pokazala tudi, koliko pokrajin je sprejemljivih za večino poslancev, in verjamem, da je to vlada slišala in bo to tudi upoštevala pri nadaljnjih korakih. Seveda, nalagamo pa ji danes tu veliko odgovornost in pričakovanja in verjamem, da jih bo upravičila v imenu slovenskih državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala vam. Obrazložitev glasu, poslanec Boštjan Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Tako kot je kolega Barovič povedal, tudi sam, tako kot Slovenska nacionalna stranka, zakona ne bom podprl. Tudi po mojem prepričanju je zakon v nasprotju z zakonom o sodelovanju med državnim zborom in vlado Republike Slovenije v zadevah Evropske unije. Zaupati vladi, da bo z nekim svojim odlokom določala regije, določala denar, ki bi ga naj Slovenija prevzela, je malodane neodgovorno od tega državnega zbora. Vladi z današnjim zakonom zaupamo - in tu se bom navezal na to, ne preteklost, sedanjost te vlade je 5,5 milijona evrov, ki jih ne zna izkoristiti in jih bomo morali vrniti Evropski uniji, v kolikor ta vlada v roku enega meseca, kar dvomim, da bo naredila, glede na to, kako se spravlja k reševanju določenih stvari, in bomo morali vrniti ta sredstva Evropski uniji, ki so bila namenjena za izgradnjo drugega tira iz koprske luke - za katerega vemo, kaj pomeni za koprsko luko -, zaupamo ji takšno odgovornost, da bo določala, koliko regij bo imela Slovenija oziroma ne nazadnje, zakaj govoriti o regijah, zaupamo ji dejstvo o tem, koliko denarja bo Slovenija dobila na področju regionalizacije iz Evropske unije. Prepričan sem, da takšnega zaupanja v to vlado po enem letu njenega mandata v tem državnem ne moremo imeti. Vsaj glede na podlagi dosedanjih izkušenj in dosedanjega dela te vlade. Zato z gotovostjo lahko trdim, da bom glasoval proti temu predlogu, enostavno zaradi tega, ker enoletnega zaupanja dela te vlade vlada v meni ni zbudila. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Res bi zelo na kratko, nisem dosti diskutiral o teh zadevah, opozoril kolege, da danes sprejemamo zakon, ki se nanaša na nekaj, kar ne obstaja. Razvojnih regij ni, ni jih v zakonu, ni kjerkoli drugje. Sprejemamo vse mehanizme sofinanciranja, odbore, na nekaj kar ni. To je zakon, ki niti virtualno ne obstaja, virtualna regija obstaja, ampak to je neobstoječe. Do sedaj smo imeli vedno zakone, ki se nanašajo na nek realen objekt, ne vem, na notariat, na kadilce, na tobačne zadeve, tobačno politiko, na vse mogoče stvari, če berem tu. Ta se nanaša na nekaj, česar ni. Opozarjam vas, kolegice in kolegi, dobronamerno - iz koalicije -, da sprejemate zakon o stvari, ki ne obstaja; in to so razvojne regiji, kajti ni jih v zakonu. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu Bogdan Barovič.
Hvala. Ne vem, zakaj 5 let kot podpredsednik odbora - najprej komisije, sedaj odbora, z vsem spoštovanjem - za evropske zadeve sedim in sem sedel, sedaj celo ob petkih ob dveh, ob treh, ob štirih, petih popoldan, ko mnogi greste in gredo domov, in se 5 let pregovarjal na osnovi zakona o vladi in državnem zboru, kakšna bo regionalna ureditev te države na evropskem nivoju. 5 let prepirov, prepričevanj, tudi zunanji minister je z nami, tudi bivši minister. Vsi vemo, 5 let prepričevanj, kreganja, ne vem česa še, zato da bomo danes dali bianco menico nekomu, da bo odločal tako, kot se mu bo zdelo. Vsakem minute, vsake ure mi je bilo, Slovenke in Slovenci, kolegice in kolegi, žal! Žal mi jih je bilo, ker smo se borili za to Slovenijo, borili smo se za regionalno ureditev, borili smo se za svoje pravice. In danes damo nekomu v odločitev, da bo odločal, kakor se mu bo zdelo - po petih letih! Po drugi strani, pa končam, me je pa sram, da ima Evropa, ki ste si jo vi izbrali, mi ne, mi pa pravila spoštujemo, celo dvojna merila in danes ob polnoči vsa merila prekrši in dovoli sosednji državi, je ne bom imenoval, da dela, kar hoče, da začne pogajanje, kljub temu da ne izpolnjuje ničesar. Slovenci pa smo po kolenih hodili proti Avstrijcem in Italijanom in smo morali ustreči vse v nulo, da smo se smeli pogajati v Evropi. In danes, ko smo v Evropi, prepuščamo odločitev nekomu, nekje, nekdaj, ki bo povedal "da" ali "ne". Sram me je za vseh pet let dela v odboru za Evropsko unijo!
Hvala. Besedo ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! Jaz bom glasoval proti temu zakonu iz več razlogov. Predvsem pa me vsa ta, mislim da, šest - in polurna razprava ni prepričala v to, da bi bil ta zakon dober. Po drugi strani se mi na nek način upira, da bi podpisoval prazne liste papirja, da bi pristajal na to, da se nam, tukaj v državnem zboru jemlje pravica parlamenta, da se nas spravlja na nivo skupščine, ki potrjuje odločitve vlade oziroma v tem primeru celo ne odločitve vlade, ampak da se daje pravzaprav neko pooblastilo, komurkoli - zdaj ne govorim samo o tej vladi, jaz mislim, da pravzaprav je ena od osnovnih zadev demokracije to tudi, da dvomimo in da ne zaupamo in da ne dajemo, podpisanih čekov brez številk komurkoli v roke. Druga stvar oziroma tretja stvar, ki se mi zdi tudi tako na nek način signifikativna, pa je ta, da se državnemu zboru kar naprej jemlje - "mic po mic" se reče - po malem pa po malem njegovo osnovno funkcijo in se ga spravlja pravzaprav v čisto navadnega potrjevalca, v tem primeru celo bodočih odločitev.
Hvala. Besedo ima poslanska Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Jaz sem pravzaprav, bom rekla, tudi z začudenjem spremljala vse skupaj. Ne nazadnje tudi nasmeh ministra. Jaz upam oziroma bojim se, da ko bomo padli na realna tla, ta nasmeh bolj grenak, kot je danes, ko odločamo oziroma razpravljamo o tem zakonu. S strani predstavnika vladne stranke sem slišala, da bo podprl zakon zavoljo enakomernega razvoja občin. Danes odločamo o dveh delitvah, pa vendar o nobeni ne vemo pravzaprav nič. Vprašali smo ministra, sama sem ga vprašala, pa je rekel, pravzaprav nič. Sprejemamo torej zakon, ki pomeni nič. Šesti člen - kaj pove? Nič. Sedmi člen pove prav tako nič. Govori samo o tem, da bo odločila vlada. O čem? Nič, je odgovor, spoštovani minister, pa čeprav z nasmehom na obrazu. Še enkrat bi rada povedala, zakaj pravzaprav ne bom podprla tega zakona, zakona, ki dejansko pomeni nič. Za Slovensko nacionalno stranko je še vedno zakonodajna veja oblasti, bom rekla, najvišja veja oblasti, ki ji moramo dati mandat, da odloča o teh zadevah. Gre za pomembna vprašanja, ki se bodo dotikala oziroma se dotikajo državljank in državljanov Republike Slovenije. Ne nazadnje, veste, ljudstvo nam je dalo mandat za to, da državni zbor odloča o teh zadevah.
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine. V poslanski skupini Nove Slovenije - krščansko ljudske stranke bomo zakon podprli. Res je bila dolga razprava. Mi bi radi še enkrat opozorili, da ta zakon ni samo pomemben na segmentu kohezijskih regij in razvojnih regij, ampak je pomemben celoten zakon. Zakon, ki govori, koliko bo v prihodnje namenjeno za skladen regionalni razvoj, ki govori, koliko bruto družbenega proizvoda bomo namenili za to, ki govori, koliko procentov bruto družbenega proizvoda bomo namenili še za posebne spodbude za najbolj ogrožena območja. To med ostalim govori tudi ta zakon in tudi to nekateri zanemarjate oziroma niste bili pri tem nekako pazljivi. Zakon govori o tem, kako bolj jasno opredeljuje naloge na regionalni ravni in pristojnosti na eni strani regij ter bodočih subjektov, ki bodo pravzaprav opravili določene naloge v regiji. O tem tudi govori zakon. Vsekakor pa v poslanski skupini Nove Slovenije - krščansko ljudske stranke zaupamo vladi in zaradi tega smo dali s tem zakonom mandat vladi, da res odloča tudi o pomembnih zadevah v prihodnje. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem prej podprl amandma Liberalne demokracije za oblikovanje štirinajstih razvojnih regij oziroma pokrajin, vendar ne bom ne zavrnil zakona ne podprl zakona, ampak se bom vzdržal. Namreč, s temi regijami oziroma razvojnimi regijami in pokrajinami je pa tako. Spada že nekako v parlamentarno folklora: za poslance iz Ljubljane bi bila dovolj ena regija, za poslance iz Maribora bi bili dovolj dve regiji, za poslance iz Kopra bi povsem ustrezale tri regije za poslance iz Nove Gorice bi jih bilo komaj osem dovolj, velika večina bi se verjetno strinjala z dvanajstimi regijami, za kolege iz Velenja in Ptuja je dovolj štirinajst regij, jaz pa Janko, moj kolega iz Kočevja, pa bi se, recimo, zadovoljila z dvaindvajsetimi regijami. To ta tema je nikoli ne dokončana zgodba in tudi dvomim, da bomo tudi v tem mandatu kaj poštenega na tem področju naredili. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Rudi Moge. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko bom po tem glasovanju - verjetno boste zakon izglasovali - prišel med svoje volivce, bodo vprašali v katerih kohezijski regiji smo, bom rekel: "Ne vem, vprašajte vlado." Ko me bomo vprašali, v kateri razvojni regiji smo, bom rekel: "Ne vem, vprašajte vlado." Po mojem osebnem okusu, ko sem ta zakon bral, ta zakon ne prinaša neke kvalitete, na podlagi katerega bi se lahko razvoj v Republiki Sloveniji razvil do take mere, da nerazvitih območij več ne bi bilo in je po mojem zakon, tak kot je, brezzobi tiger, zato nanj ne bom se odločil niti za niti proti in zapuščam.
Hvala. Besedo ima Jožef Školč.
Hvala lepa. Poleg vseh argumentov, ki so bili že povedani, zakaj takega zakona ni mogoče podpreti, bi vas spomnil, da je desetletje tekla razprava o regionalizaciji Slovenije; in da so stranke sedanje vladne koalicije striktno, posebej pa še SLS nasprotovale, da bi kakršnakoli regionalizacija bila mogoča brez soglasja občin. Drugo pravilo je, ki pove, da ni mogoče bistvenih pristojnosti prenašati brez zakona. Tudi to danes kršimo. Tudi tu se in SDS in SLS odpovedujeta tem ustavnim predpostavkam. Zakon enostavno naredi nekaj, kar si ni nihče prej niti upal pomisliti, da bi predlagal: da z zakonom prenaša pristojnost za seciranje Slovenije na vladni odlok. Niti občine ni mogoče v Sloveniji ustanoviti brez zakona in predhodnih odločitev; regije, kakršnekoli že, pa lahko z vladnim odlokom. Tu gre, bom rekel, za popolno odpoved zgodovinskega spomina pri teh strankah in za prevaro tudi tistih ljudi, ki so jim verjeli, da jih bodo zmeraj vprašali, ko jih bodo razmeščali v pokrajine oziroma občine. Hvala lepa.
Hvala. Obrazložitev glasu, Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo. Eden od mojih predhodnih govornikov iz stranke Nove Slovenije je povedal svojo obrazložitev - malo mi gre na smeh, kar je prav, da mi gre - da se v tem zakonu pravilno začrtane in opredeljene naloge regij. Ali mi lahko poveste, katerih regij, koliko bo teh regij, kje bodo te regije; naloge imamo za nič. Veste, to izgleda tako, kot da vi meni danes izdate prometno dovoljenje za avtomobil, ki ga še ni, da ga lahko vozim ali ne. Ravno zaradi te zmedenosti tudi na vaši vladni strani bom glasoval proti temu zakonu. Hvala.
Hvala. Mi pa prehajamo na odločanje. Obrazložitev glasu? Jaz bi prosil, da drugič prej dvignete roko. Gospod Cvikl, izvolite.
Zakona ne morem podpreti zato, ker velja, treba je povedati, da je v preteklosti vlada vsa pooblastila za pogajanja z Evropsko unijo dobila v tem parlamentu, v komisiji, sedaj pa tega ni več. S tem zakonom si bo vlada predvsem zaradi nesprejema amandmaja poslanske skupine Liberalne demokracije vzela vsa pooblastila, pooblastila, ki jih za, kot je bilo povedano, ustanavljanje občin nima niti sedaj. Bi pa sedaj kar z določanjem pokrajin sama odločala, kje in kakšne bodo. Mi smo želeli, da bi danes državni zbor zmogel toliko moči, da bi Evropski uniji sporočil, da v Sloveniji želimo imeti 14 razvojnih regij. Te moči predstavniki vladajoče koalicije niste zmogli. Zato menimo, da zakon, ki je pred nami, nima nobene vsebine. Vlada se je s tem zakonom zaletela, ko je v zakonu predlagala dve kohezijski regiji, potem se je umaknila, pri tem umikanju pa zlorabila dogovor predsednikov parlamentarnih strank. Jaz vlado ne morem pooblastiti kot poslanec za to, da bi v mojem imenu izvedla nekaj, kar v zadnjih 9, 10 mesecih ni pokazala, da je sposobna narediti. Če bi ta zakon določal razvojne regije, kar je bil predlog amandmaja, potem bi to bil zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ker tega zakon ne določa, je pravzaprav to neko dobro navodilo vladi Republike Slovenije, kako se naj gre pogajat v Evropsko unijo. Vas, 43, ki ste bili priti ustanovitvi razvojnih regij, mora prevzeti tudi vso odgovornost za sprejem tega zakona, zato zakona sam osebno ne bom podprl.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti 16. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 38. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RAZGLASITVI ZAŠČITNE EKOLOŠKE CONE IN EPIKONTINENTALNEGA PASU REPUBLIKE SLOVENIJE - NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Gospod Podobnik, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani podpredsednik! Temeljne ekološke značilnosti Jadranskega morja so zaprtost, plitvnost in šibki morski tokovi. Zaradi naraščajočih pritiskov in vpliv s kopna, obale in morja postaja Jadran vse bolj ogrožen morski ekosistem. Za njegovo ohranitev je potreben dejavni odziv obalnih držav z usklajenimi načrti zmanjševanja obremenitev. S predlogom zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu Republika Slovenija izvaja pravice, ki jih ima po konvenciji Združenih narodov o pomorskem in mednarodnem pravu iz leta [[...]]
Gospod Podobnik, dovolite, prosim. Mir v dvorani! Kogar razprava ne zanima, naj zapusti sejno sobo in pustite, da minister pove dodatno obrazložitev k zakonu. Nadaljujte, prosim.
Hvala lepa. Slovenija s tem izvaja pravice, ki jih ima po konvenciji Združenih narodov o pomorskem in mednarodnem pravu iz leta 1982, kot tudi možnosti, ki jih ima po mednarodnem običajnem pravu. S sprejemom zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnega pasu si bo Republika Slovenija kot obalna država zagotovila enakopraven status do jadranskih sosed, zlasti Italije in Hrvaške, s katerima si deli morski ekosistem severnega Jadrana. Ta zakon bo Sloveniji tudi omogočil izvajanje vsebin trajnostnega upravljanja z morskimi viri, ki temelji na celovitem upravljanju z morskim ekosistemom. Slovenija si kot suverena obalna država prizadeva v okviru pristojnih mednarodnih teles, na primer, v okviru slovensko-italijansko-hrvaške komisije za varstvo voda Jadranskega morja in obalnih območij pred onesnaženjem ali pa jadransko-jonske pobude oziroma barcelonske konvencije, za čim bolj podrobno opredelitev ukrepov za izvajanje takega režima upravljanja, ki bo upošteval zmanjševanje pritiskov in vplival na skupen morski ekosistem Jadrana. Slovenija pri tem sledi pravni praksi držav Evropske unije v Sredozemlju, Francije, Španije ter nameri Italije, ki sta že uporabili pravico konvencije o pomorskem mednarodnem pravu v omejenem obsegu za zaščito ribjih populacij in preprečitev onesnaževanja onkraj meja svojih teritorialnih voda. Menimo, da aktivne skrbi za celovitost morskega ekosistema v zaprtem morju, v vodnem telesu in habitatu ni mogoče zagotoviti zgolj z razglašanjem črt, temveč le z izvajanjem čim bolj usklajenih režimov za trajnostjo rabo morskih virov. Slovenija s tem predlogom zakona potrjuje pravni status, ki ga je imela nekdanja SFRJ z Republiko Italijo o razmejitvi epikontinentalnega pasu med državama in pogodbo med SFRJ in Republiko Italijo. Na ta način ima Slovenija enake možnosti v zvezi z rabo epikontinentalnega pasu, kot jih imata Italija in Hrvaška. Svoje pravice in dolžnosti suverene pomorske države bomo izvrševali. Uresničevali jih bomo v skladu z mednarodnim pravom in pravom Evropske skupnosti. Ta predlog zakona tudi omogoča Sloveniji, ob sodelovanju z jadranskimi državami, tristransko, v okviru komisije za varstvo Jadranskega morja, večstransko, v okviru jadransko-jonske pobude, sporazumno določati tiste vsebine, vključno s študijami, ki so potrebne za določitev sodobnega načrta upravljanja zaprtega morja, katerega ekosistem ogrožajo naraščajoči pritiski različnih gospodarskih dejavnosti na morju, obali in na kopnem. Predlog zakona upošteva cilje zmanjševanja pritiskov in vplivov na morski ekosistem. To pa je tudi osnovno vodilo EU-jevske morske strategije. Predlog zakona je lahko tudi dobra podlaga za izvajanje sklepa visokih predstavnikov vlad jadransko-jonske pobude, ki je bil sprejet junija letos. Predstavniki Italije, Slovenije, Hrvaške, Bosne in Hercegovine, Srbije in Črne gore, Albanije in Grčije so predlagali, da se Jadran zaradi povečanja ogroženosti, zaradi hitro naraščajočega pomorskega prometa razglasi za posebej zavarovano morsko območje v skladu z merili mednarodne pomorske organizacije. Jadranske države na ta način želijo dati močno podporo izvedbi tega cilja tudi v okviru izvajanja mediteranskega akcijskega načrta, zlasti v obdobju 2005-2007. Spoštovane poslanke in poslanci! Slovenija s tem zakonom določa okvir izvrševanja svojih suverenih pravic, ki jih ima kot pomorska država z neposrednim dostopom na odprto morje. Predlog zakona tudi ne opredeljuje meja teritorialnih voda, pri čemer je razumeti, da je meja z Republiko Italijo določena in v skladu z mednarodnim pravom ter tako nespremenjena. Predlog zakona tudi izrecno določa, da se meja ekološke cone s Hrvaško določi s posebnim sporazumom med državama v skladu z mednarodnim pravom. Z vzpostavitvijo spremljanja stanja morskega ekosistema in služb za delovanje v primeru nesreč s posledicami onesnaževanja morja tudi onstran meja teritorialnih voda pa postaja Slovenija sodobna evropska obalna država, ki odgovorno in dejavno uresničuje ukrepe za zmanjševanje pritiskov in vplivov na morski ekosistem, ki ga deli z drugimi državami Jadranskega morja. Spoštovane kolegice in kolegi! Naštel sem nekaj predvsem okoljskih argumentov, na podlagi katerih predlagam, da predlagani zakon podprete. Mednarodnopravne in druge pa bo predstavil tudi kolega dr. Dimitrij Rupel. Hvala lepa.
Hvala vam, minister Podobnik. K besedi pa vabim dr. Dimitrija Rupla, ministra za zunanje zadeve. Izvolite, prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Osnovni cilj zakona o zaščitni ekološki coni in epikontinentalnem pasu je seveda zaščita suverenih pravic Republike Slovenije na odprtem morju. Izhodišče za zaščito suverenih pravic predstavlja teritorialni izhod na odprto morje. Pred nekaj dnevi smo brali članek znanega hrvaškega strokovnjaka za mednarodno morsko pravo, ki pravi, da Slovenija ima takšen izhod, samo da nima njeno teritorialno morje stika z odprtim morjem in da mora Slovenija na odprto morje skozi Hrvaško teritorialno morje. No, seveda na ta, na prvi pogled velikodušen sklep, je mogoče odgovoriti samo tako, da seveda v resnici ne vemo, kateri del morja je hrvaški del in kateri del morja je Slovenski del, in da se je treba o tem sporazumeti, da imamo sicer pred nekaj časa, pred nekaj leti sprejeti in s strani obeh vlad potrjeni sporazum na to temo, da pa ta ni obveljal. Kar zadeva teritorialni stik torej, teritorialnega morja z odprtim morjem, je Republika Slovenija takšen stik imela v nekdanji Jugoslaviji in ga je ohranila tudi po razpadu SFRJ. V skladu s temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti je naša država kot neodvisna država, suverena država prevzela pravice in obveznosti, ki se nanašajo na teritorialno morje, s tem pa tudi neposreden teritorialni izhod ali stik če hočete - kot bi želel gospod Ibler - na odprto morje. Teritorialni izhod na odprto morje pomeni, da ima Slovenija svoj epikontinentalni pas in s tem možnost razglasiti izključno ekonomsko ali kako drugo cono. Glede na navedeno ima Republika Slovenije v skladu z mednarodnim pravom možnost zaščititi svoje pravice na morju zunaj teritorialnih voda. Ne gre samo za naše, za svoje, za slovenske interese, navsezadnje gre za interese morja v celoti, ekologija ne pozna meja, o tem je nekaj povedal že moj kolega Podobnik. Naj ponovim z njim, da je v zadnjih letih dejansko odločitev o razglasitvi takšne ali drugačne cone sprejelo več sredozemskih držav. Mi smo o takšnih možnostih razmišljali že v preteklem letu, ko je Italiji, Hrvaški predlagala Slovenija namreč razglasitev skupne zaščitne cone. Mi smo predlagali skupno zaščitno cono vseh treh držav, Italije, Hrvaške in Slovenije v severnem delu Jadranskega morja. Takrat slovenski predlog na žalost ni bi upoštevan. Hrvaška je obdržala, kot veste, z nekaterimi omejitvami svojo zaščitno ekološko ribolovno cono, Italija pa se pripravlja na razglasitev svoje zaščitne ekološke cone. S sprejetjem zakona v državnem zboru, v kolikor bo sprejet seveda, v kolikor ga boste sprejeli, bo Republika Slovenija dobila podlago za vzpostavitev učinkovitih ukrepov in mehanizmov za ohranitev celovitega morskega ekosistema Jadranskega morja, teritorialnega morja Republike Slovenije in seveda obalnih območij. Obenem bo Republika Slovenija s sprejetjem zakona o zaščitni ekološki coni in epikontinentalnem pasu zaščitila tudi svoje pravice na odprtem morju, saj bo v Jadranskem morju ponovno vzpostavljeno stanje, ki bo Sloveniji omogočilo enakopravna pogajanja o razmejitvi morskih pasov s sosednjimi državami. Predlog zakona je v skladu z načeli mednarodnega prava in vsemi mednarodnimi pogodbami, ki veljajo za Republiko Slovenijo in pa ni mogoče razlagati kot ozemeljsko zahtevo, čeprav se tu pa tam takšna interpelacija pojavlja. Poleg tega cona obsega morska območja, ki so zunaj teritorialnega morja, torej ne gre za teritorij. Možnost razglasiti ekološko cono daje državi mednarodno pravo, konkretno konvencija OZN o mednarodnem pomorskem pravu iz leta 1982 v svojem petem delu, v povezavi z 12-im delom, ki se nanaša na varstvo in ohranitev morskega okolja. Vsebina predloga zakona je tudi v skladu s sporazumom med vlado SFRJ in vlado Republike Italije iz leta 1968, gre za razmejitev epikontinentalnega pasu, potem pa tudi v skladu s pogodbo med SFRJ in Republiko Italijo s prilogami 1 do 10, ki je bila podpisana v Ozimu leta 1975. Republika Slovenija je pogodbenica obeh navedenih mednarodnih sporazumov na podlagi nasledstva po nekdanji SFRJ, in to nam je Italija tudi priznala. Med notranje pravne podlage sodi 4. člen pomorskega zakonika Republike Slovenije, ki je bil nedavno popravljen v tem zboru, ki določa možnost izvrševanja suverenih pravic jurisdikcije in nadzora nad morsko površino, morskim vodnim stebrom, morskim dnom in morskim podzemljem onkraj meja državne suverenosti. Prav tako pravno osnovo za razglasitev te cone predstavljajo pravo in usmeritve Evropske unije - slišali smo že, da podobne ukrepe oziroma podobno pravno prakso uveljavljajo, recimo, države Evropske unije kot sta Španija in Francija. V zaščitni ekološki coni bo Slovenija izvajala svoje suverene pravice glede raziskovanja in trajnostne rabe, ohranjanja in upravljanja z morskim bogastvom, jurisdikcijo glede znanstvenega raziskovanja in ohranjanja ter zaščite morskega okolja v skladu z mednarodnim pravom in obveznostmi, ki izhajajo iz pravnega reda Evropske unije. Podrobnejši način izvrševanja posameznih suverenih pravic in jurisdikcije, ki jih določa zakon o zaščitni ekološki coni in epikontinentalnemu pasu, pa bo predmet nadaljnjih notranje pravnih postopkov, ki bodo privedli do sprejetja ustreznih izvedbenih aktov. Kateri bo prvi korak potem, ko bo, če bo ta naš predlog oziroma zakon sprejet? Najprej bi morali cono notificirati pri generalnem sekretarju Organizacije združenih narodov. V nadaljevanju pa nas čakajo v skladu s 5. členom zakona, ki določa, da bo dokončna zunanja meja zaščitne ekološke cone določena z mednarodnimi sporazumi s sosednjimi državami, nas čakajo torej pogajanja s Italijo in Hrvaško. Do sklenitve sporazuma, do sklenitve takšnih pogajanj je začasna razmejitev zaščitne ekološke cone z Republiko Italijo enaka meji, kot je bila določena s sporazumom med vlado SFRJ in vlado Republike Italije o razmejitvi epikontinentalnega pasu med državama iz leta 1968 in s pogodbo med SFRJ in Republiko Italijo, ki jo imenujemo osimski sporazumi, iz leta 1975 s prilogami od 1 do 10. Začasna, poudarjam, začasna zunanja meja zaščitne ekološke cone na južni strani poteka po vzporedniku z geografsko širino 45 stopinj 10 minut, pri čemer pričakujemo, da se bo dokončna meja te cone natančno določila z mednarodnim sporazumom z Republiko Hrvaško. Z Republiko Hrvaško bo z mednarodnim sporazumom v skladu s 83. členom konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu razmejen tudi epikontinentalni pas. Naša država si bo v pogajanjih s sosednjima državam tako kot vedno doslej prizadeva za konstruktiven dialog ter sporazumno in odgovorno obravnavanje in reševanje vseh vprašanj, ki zadevajo Jadransko morje. Še nekaj bi rad na koncu povedal. Danes zjutraj je Svet za splošne zadeve in zunanje odnose Evropske unije dal zeleno luč za pogajanja Evropske unije s sosednjo Hrvaško. V svojem govoru ob koncu te svečane seje je predsednik hrvaške vlade izrekel nek stavek, ki si ga velja zapolniti, rekel je: "Zaupajte Hrvaški!" Torej, zaupajmo ji. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, Rudolfa Petana, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministra, predstavnika vlade, kolegice in kolegi. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za okolje in prostor je na tretji nujni seji obravnaval predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnega pasu Republike Slovenije, ki ga je v obravnavo državnemu zboru Republike Slovenije poslala vlada Republike Slovenije s predlogom, da ga obravnava po nujnem postopku. Razloge za sprejem zakona in glavne okoljske vsebine predlaganih rešitev je predstavil minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, mednarodnopravne in pomorske vsebine pa državni sekretar v ministrstvu za zunanje zadeve, dr. Božo Cerar. Notranjepravna podlaga za razglasitev zaščitne ekološke cone je drugi odstavek 4. člena pomorskega zakonika, ki določa možnost izvrševanja suverenih pravic, jurisdikcijo in nadzor nad pomorsko površino morskim vodnim stebrov, morskim dnom in morskim podzemljem onkraj meja državne suverenosti v skladu z mednarodnim pravom. Mednarodni pravni okvir pa predstavlja že omenjena konvencija Združenih narodov iz leta 1982, sporazum med vlado nekdanje SFRJ in vlade Republike Italije o razmejitvi epikontinentalnega pasu med državama iz leta 1968 in pogodba med SFRJ in Republiko Italijo, podpisana v Ozimu leta 1975. Meja zaščitne ekološke ceno v tem trenutku še ni določena dokončno, določena bo s posebnim mednarodnim sporazumom na podlagi doseženih sporazumov s sosednjima državama o razmejitvi v skladu z mednarodnim pravom. Do sklenitve takšnega sporazuma pa je dodana začasna razmejitev zaščitne ekološke cone, ki z Republiko Italijo sovpada z že določeno mejo epikontinentalnega pasu, s prej navedenim sporazumom med državama iz leta 1968 in osimsko pogodbo, z Republiko Hrvaško pa meja začasno poteka po vzporedniku z geografsko širino 45% 10 minut severne zemljepisne širine, kot to določa sporazum med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o obmejnem prometne sodelovanju. K predloženemu zakonu je v skladu s prvim odstavkom 27. člena poslovnika državnega zbora dala pisno mnenje zakonodajno-pravna služba državnega zbora z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter tudi zakonodajno tehničnih vidikov. Dr. Miha Pogačnik z inštituta za mednarodno pravo je v zvezi z mnenjem zakonodajno-pravne službe pojasnil, da je bil namen snovalcev obravnavanega zakona v 1. členu celovito zajeti tako mednarodnopravnem kot notranje pravne podlage za odločitev o razglasitvi zaščitne ekološke cone in vzpostavitvi epikontinentalnega pasu. Minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, je dodal, da ob pripravi obravnavanega zakona skupina strokovnjakov s pravnega in drugih področjih temeljito razmislila, kako najbolj korektno zapisati 1. člen obravnavanega zakona. Zato meni, da so s predlagano rešitvijo v 1. členu podlage korektno povzete in v imenu vlade ocenjuje, da ni potrebna sprememba 1. člena predloženega zakona, kot je predlagala zakonodajno-pravna služba. V razpravi so se člani odbora izjasnili, da v poslanskih skupinah predlagani zakon v celoti podpirajo, saj bosta z njegovim sprejetjem dosežena dva pomembna cilja: vzpostavitev učinkovitih ukrepov za ohranitev morskega ekosistema Jadranskega morja ter zaščita državnih interesov v epikontinentalnem pasu. Izraženo je bilo mnenje, da je Slovenija dolžna zaščititi in uveljaviti svoje interese na odprtem morju tudi praktično in eden od korakov k temu je predloženi zakon. Odbor za okolje in prostor je po opravljeni razpravi o posameznih členih predloga zakona v skladu s 128. členom poslovnika državnega zbora glasoval o vseh členih zakona skupaj in jih tudi sprejel. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, odbor za okolje in prostor predlaga državnemu zboru Republike Slovenije, da predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu Republike Slovenije, nujni postopek, obravnava in sprejme v besedilu kot je bil poslan v zakonodajni postopek. Hvala lepa.
Hvala vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem kolegu Bogdanu Baroviču za podajo stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana ministra, gospa iz vlade, gospodje iz vlade! Slovenska nacionalna stranka bo kadarkoli, kakorkoli in brezpogojno podprla predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu Republike Slovenije. Te pravice nam ne bi bilo treba iskati, kajti nobeno zgodovinsko in geografsko dejstvo ne zahteva od nas Slovencev, da to pravico sploh iščemo. Slovenci smo se odzvali popolnoma na enakovredno dejanje sosednjih držav Hrvaške in Italije. In nekateri med nami v tem državnem zboru ste izrazili dvom, da je to enostranska volja države Republike Slovenije, kar seveda v Slovenski nacionalni stranki zavračamo in zaničujemo. Končno je ta predlog zakona dejstvo in prvo pokončno dejanje v zgodovini mojih petih let, mojih, kot člana Slovenske nacionalne stranke, v tem državnem zboru. Končno prvo pokončno dejanje! Ne bom dolg. Slišali ste zgodbe zgodovine, mire in vseh, ki jih sploh ne bi bilo treba, ker to je naše. Bilo in bo! Toda, spoštovani gospod zunanji minister, lepo da ste povedali stavek, ki ga bom pozabil takoj zatem. Jaz Hrvatom ne zaupam, sporočam pa, Slovenci, zaupajte Slovencem! Vsaj enkrat, upam, pa zaupajte še temu državnemu zboru. Za vsakega od članov Slovenske nacionalne stranke je vsakdo, ki kakorkoli dvomi o tem zakonu, ali ima kakršnekoli pomisleke, za vse člane Slovenske nacionalne stranke je tak človek izdajalec slovenskega naroda.
Hvala. Prehajamo na stališče poslanske skupine DeSUS. Poslanec Ivan Jelen, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Gospoda ministra! Predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnega pasu Republike Slovenije naša poslanska skupina v celoti podpira. Zakon podpiramo iz načelnega stališča in možnosti, ki nam ga daje mednarodno pravo iz leta 1982. V njem gre za bistvo nasledstva nekdanje Jugoslavije in sporazum, ki kot osnova izhaja iz leta 1968. Predlog zakona je urejen z načeli mednarodnega prava in ga ni razumeti kot zahtevo po morju Hrvaške ali na drugi strani Italije. Zakon naša poslanska skupina podpira tudi vsled tega, da bi v najkrajšem času razrešili dvom, čigavo je morje in kje naj bi bil ta pas, ki bo v lasti Republike Slovenije, ki bi naj bila naša pravna pot za vstop v morje. Ta zakon smatramo, da ga je nujno podpreti tudi s stališča, da se končno rešijo problemi našega ribolovnega okoliša, našega nedotakljivega ozemlja. Podpiramo predlog vlade, da se pas postavi tudi po zgodovinskih izročilih, v katere raziskave smo vložili vse znanje, ki ga premoremo na tem področju. In končno. Kaj govori nasledstvo sporazuma iz leta 1968? V njem je garant in pravno nasledstvo državljanov Republike Slovenije. Bistvo je v tem, da smo že dolgoletni uporabniki tega dela ozemlja in da nam te pravice vsekakor pripadajo po mednarodnem pravu, iz konvencije Združenih narodov in pomorskega zakonika, pogodbo med SFRJ in Republiko Italijo. Vsled navedenih dejstev ni mogoče razumeti to naše dejanje kot ozemeljsko zahtevo. Podpiramo prizadevanja vlade Republike Slovenije, ministrstva z okolje in prostor in ministrstva za zunanje zadeve. Podpiramo prizadevanja vseh strokovnjakov s pravnega področja in smatramo, da je vredno zakon podpreti. Vsi dobro vemo, da so v tej smeri potekali razgovori o sprejetju slične zakonodaje v sosedi Hrvaški in da bo to storila tudi Italija. V Demokratični stranki upokojencev in njene poslanske skupine smo mnenja, da okoli omenjenega zakona ni potrebna dolgotrajna diskusija, ampak je že skrajni čas, da vse stranke opozicije in koalicije podpremo takšen predlog zakona, ki ga je v državni zbor poslala vlada Republike Slovenije. S sprejetjem bomo zaščitili svoje vitalne interese, kar nam omogoča mednarodno pravo in notranja zakonodaja za ekološko zaščito severnega Jadrana in zaščito interesov državljanov Republike Slovenije okrog epikontinentalnega pasu. Kot poslanska skupina se pridružujemo mnenju odbora za zunanjo politiko, ki je postavilo svoje nepreklicno stališče, da je v tem trenutku skrajni čas zaščititi svoje interese in upoštevati dejstvo, da je to Hrvaška storila že znatno prej, brez vsakega pogajanja z našo državo. Sprejetje tega predloga zakona je pomembno tudi zaradi stališča nekvalitetne ekološke naravnanosti, da do sedaj v naši državi nismo izkoriščali zunanjepolitičnih tem s tega področja, kakor tudi vsled približevanja Hrvaške Evropski uniji. Podpiramo izražen slovenski nacionalni interes, zato bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine SDS, poslanec Rudolf Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki podpiramo predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu. Razlogov za podporo je prav gotovo več, dovolite, da jih omenim samo nekaj. Slovenija se je že zdavnaj opredelila za pomorsko državo in se je opredelila tudi, da bo podpirala pomorsko usmeritev. Ne nazadnje ima Slovenija svoje morje in je dolžna storiti vse, da zaščiti svoje interese na tem področju. Drugi pomemben razlog je, da je naša soseda Hrvaška že razglasila svojo zaščitno ribolovno cono in da se na podoben korak pripravlja tudi naša zahodna soseda Italija. To dejstvo zahteva nujen in konkreten korak s strani naše države. Slovenija ima pravno podlago za ta korak v mednarodnem pravu, zlasti v konvenciji Združenih narodov, ki daje državam pravico, da vzpostavijo cone, področja, katerih namen je varovanje in ohranjanje morskega okolja. Mišljeni so tako režim rabe morja, se pravi, tako glede izkoriščanja morja kot tudi ekološkega ravnotežja na tem področju. Pri tem v SDS še posebej poudarjamo ekološki vidik. Značilnost Jadranskega morja je plitvost in specifična geografska lega, leži namreč na območju, ki proizvaja ogromne količine odplak, ki ogrožajo morje zaradi omejenih samoočiščevalnih značilnosti. Omenil bi reko Pad, ki zbira odplake za celotno severno Italijo, vemo pa, da to predstavlja več kot dve tretjini industrijskega potenciala Italije. Jadransko morje je ogroženo tudi zaradi naraščajočih prometnih tokov, še posebej v severnem Jadranu. Kot podkrepitev temu omenjam primer zadnjega onesnaženja morja v Kopru. Omeniti je treba tudi izpust balastnih voda z ladij pred večjimi pristanišči severnega Jadrana, kot so Koper, Trst in Benetke, kar še bolj ogroža ekosistem severnega Jadrana. Stanje poslabšuje dejstvo, da je Jadransko morje kot del Sredozemskega morja zaprto morje in že zaradi tega je potrebna večja skrb za ohranitev ekosistemov. Mogoče na prvi pogled še ena grožnja, ki se ne zdi tako pomembna, vendar, kot kažejo podatki, ni tako nedolžna. Namreč, iz laboratorijev v Nici je ušla, po pomoti ali po malomarnosti, tropska alga, ki se je kar razbohotila v Sredozemskem morju. In če bi dodali še onesnaženje, ki ga povzroča človek po normalni poti prek voda, bi seveda bila katastrofa neizbežna. Določitev meje slovenske zaščitne ekološke cone temelji na sporazumu med vlado nekdanje SFRJ in vlado Republike Italije iz leta 1968 in z dodatki iz leta 1975, z osimskimi sporazumi. Podlaga je seveda tudi 4. člen pomorskega zakonika, ki daje državi suvereno pravico, da vrši svoje pravice nad tem področjem. Ne nepomembno dejstvo pa je, da se dve od naslednic tega sporazuma med nekdanjo SFRJ in Italijo dogovarjata za meje ali koordinatno opredelitev zapisa črte epikontinentalnega pasu. Pogovori gredo v smer, da bi ta pas bil na severu zaprt, na jugu pa odprt, kar pomeni toliko večjo odgovornost Slovenije, da zaščiti svoje interese. Na podlagi tega bi lahko rekli, da ta zakon, ne samo da je potreben, ampak da je tudi nujen odgovor na marsikdaj tudi enostranske korake naslednice sporazuma med SFRJ in pa seveda Italijo samo kot podpisnico, eno do podpisnic tega sporazuma. V Slovenski demokratski stranki omenjeni predlog zakona podpiramo, še posebej zato, ker je sedaj prvič, da naša vlada odgovarja v realnem času na enostranske poteze sosednje države. V SDS bomo podprli ta zakon. Hvala.
Hvala. K besedi vabim dr. Pavliho, podpredsednika državnega zbora, da poda stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo, spoštovana ministra s kolegi in kolegicami, spoštovane kolegice poslanke in poslanci. Žalosti me, da ob tako pomembnih temah, kot je morje in pomorstvo, tule ne sedi vseh 90 kolegic in kolegov. Ampak pač tako je, tudi na ta način morda kažemo na svoj tradicionalni kontinentalni odnos do te problematike, da nas morje zanima običajno samo med počitnicami. Večina poslancev Liberalne demokracije Slovenije bo zakon podprla, bi pa želeli na tem mestu opozoriti na nekatere dileme, na nekatere pomisleke. Prvič. Ta zakon seveda ne bo rešil dejstva, da trenutno nimamo nobene konkretne diplomacije do sosednjih držav ali pa je ta diplomacija oziroma zunanja politika premedla. Jaz se zavedam pomena delovanja v različnih mednarodnih institucijah, OVSE, Združeni narodi in druge. Ampak brez dobrih sosedskih odnosov nam kakršnokoli mednarodno udejstvovanje ne bo kaj prida pomenilo. Drugič. Zakon ni nič drugega kot panična reakcija na akcijo opozicije mi smo namreč razkrinkali tajna dogovarjanja med Italijo in Hrvaško o ponovnem vlečenju črte epikontinentalnega pasu, čeravno to obstaja že od leta 1968. Pri tem pa zamolčimo za dejstvo, da je bil teren pripravljen že s strani prejšnjega državnega zbora in vlade. Spomnimo se samo na spremembo pomorskega zakonika, na 4. člen, ki omogoča takšno razglašanje morski con, čeravno seveda takšen tekst ni bil nujen. To pravico imamo že na podlagi same konvencije. Ampak učinek je bil verjetno pedagoški, ne nazadnje smo tedaj dosegli, da Hrvaška ni razglasila izključne ekonomske cone, ampak samo ekološko ribolovno in še potem kasneje iz te izvzela vse članice Evropske unije. Tretjič. Ta zakon morda malce spominja na strah, znotraj je votel, okoli pa ga je bore malo. Zakaj? Je na trhlih mednarodnopravnih nogah, kajti mednarodno pravo narekuje soglasne in pravične rešitve, je pa res, da svojo bistvo odlaga za nedoločen čas, svoje bistvo odlaga na sporazum, na dokončno določitev mej, ki bo seveda soglasna. Je pa treba priznati, da vsebuje eno zelo, zelo pomembno točko, namreč, točko 5. Prvič v življenju bomo tu na najvišjem nivoju sami določili in povedati, da ne samo, da imamo na podlagi mednarodnega običajnega prava ali na podlagi drugih mednarodnopravnih virov izhod, pravico do izhoda na odprto morje. Ne! Ta izhod je določen že v točki, sedaj ga je treba samo še precizirati. Trditve, da Slovenija nima izhoda na odprto morje, so namreč iz trte izvite. Razpad Jugoslavije je seveda vrnil hrvaško morje med slovensko teritorialno in pa mednarodnim vodam, sedaj je pa treba seveda samo še precizirati našo pravico, kako priti do odprtega morja. To je možno storiti na več načinom; bodisi s sporazumom Drnovšek-Račan, katerega usoda sedaj ni več jasna, tudi nova vlada se je menda temu sporazumu odpovedala kot še vedno relativno dobremu kompromisu. Seveda je možno takšen sporazum doseči oziroma takšno rešitev doseči na podlagi arbitražne odločbe ali na podlagi sodne odločbe, zato se sprašujemo, kako naprej, kakšna bo politika nove vlade do sosednje države, zlasti do Hrvaške. Ali se bomo vrnili nazaj k stališču Badinterjeve komisije? Ali bomo zopet zahtevali celovitost Piranskega zaliva? Ali bomo zahtevali Piranski zaliv na podlagi zgodovinskega dejstva? Menimo, da če bo v sporu resnično na koncu odločala arbitraža, da ne bo možno več sklicevanje in uporaba drugih miroljubnih sredstev za reševanje spora, ki jih ne nazadnje narekuje ustanovna listina Združenih narodov, potem je treba na takšni mednarodni instituciji zahtevati in pričakovati največ, ker nam ne manjka zgodovinskih in pravnih argumentov. Hvala lepa.
Poslanec Pavliha, hvala za vaše izvajanje. Državni zbor pa bo nadaljeval s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima Samo Bevk za predstavitev stališča poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Ob nekaterih zunanjepolitičnih uspehih ali prioritetah, kot sta vodenje OVSE in priprave na vodenje Evropske unije leta 2008, je vlada zanemarila urejanje odnosov s sosednjimi državami. Vlada se je v začetku mandata najprej odpovedala sporazum Drnovšek-Račan in tako postavila pod vprašaj taktično prednost, ki smo jo dosegli v odnosih z Hrvaško, takoj v prvim mesecih letošnjega leta pa so se zaostrili še odnosi z Italijo in Avstrijo. Očitno je, da bo potrebno popraviti prednostne naloge, ki si jih je zastavila slovenska zunanja politika. Ureditev odprtih vprašanj s Hrvaško je za Socialne demokrate eden tistih pomembnih projektov, kjer upravičeno pričakujemo, da bo slovenska politika dosegla nacionalno soglasje. To je za nas projekt, v ospredju katerega želimo imeti tisto, kar nas povezuje in ne, kar nas ločuje, zato je popolnoma neproduktivno, da bi ob urejanju razmerij z Hrvaško prišlo do prestižnega prerivanja med političnimi strankami v slovenskem parlamentu. V nekdanji SFRJ meje med republikami na morju niso bile nikdar določene, tako kot je bilo to na kopnem. Slovenija in Hrvaška sta naslednici konvencije Združenih narodov o pomorskem in mednarodnem pravu, osimskih sporazumov in sporazuma med SFR in Italijo o razmejitvi epikontinentalnega pasu med državama. To so temeljni mednarodnopravni dokumenti, na podlagi katerih mora priti do razmejitve med državama na morju. To je nesporno dejstvo. Pri razmejitvi v Piranskem zalivu pa so pomembne tudi zgodovinske okoliščine. Tukaj imamo štiri mesta oziroma naselja, Piran, Portorož, Lucija in Sečovlje, ki se s svojimi več kot 15 tisoč prebivalci gravitirajo k Piranskemu zalivu in so od njega življenjsko odvisni. Na nasprotni strani zaliva ni niti enega mesta, kaj šele naselja. Izhod na odprto morje je za nas strateško in gospodarsko nadvse pomemben. Ob prestavitvi predloga zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnega pasu Republike Slovenije, smo Socialni demokrati opozorili, da bi bilo to vprašanje bolj smiselno urediti v okviru pomorskega zakonika. Pomorski zakonik ureja tako notranje morske meje kot teritorialno morje, zato bi lahko razglasitev ekološke cone in epikontinentalnega pasu uredili tudi v pomorskem zakoniku. Zakonik smo sprejeli ravno zato, da je vsa pomorska problematika skoncentrirana v enem predpisu, tudi primerjalno-pravno so namreč določbe o morskih pasovih običajno zbrane v tem predpisu. Žal pa naša pobuda ni obrodila sadov. Republika Slovenija, tako trdima, ima izhod na odprto morje. Zaradi tega lahko razglasimo tudi pasove, v katerih imamo suverene pravice. To pravico nam zagotavlja tudi nasledstvo sporazuma med nekdanjo SFRJ in Italijo o razmejitvi epikontinentalnega pasu. Zakon je zato smiselno podpreti. Določanje natančnih koordinat v drugem odstavku 5. člena pa po našem mnenju ni primerno. Konvencija Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu namreč določa, da se epikontinentalni pas med državama razmeji z dogovorom držav, tako da se doseže pravična rešitev. Kje se bosta epikontinentalni pas in zaščitni ekološki pas Republike Slovenije nahajala, bo jasno, ko bo jasno, kje bo potekala meja med teritorialnim morjem Hrvaške in Slovenije. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon podprli, mislim pa, da bi morali čim prej oblikovati posebno ekspertno skupino v kateri bi sodelovali strokovnjaki za mednarodno in pomorsko pravo, zgodovinarji, geografi in eksperti nekaterih drugih področij, ki se spoznajo na vprašanja meja in tudi na druga odprta ter sporna vprašanja, ki jih imamo s Hrvaško. Stopicanje na mestu ni dobro in neaktivnosti si ne smemo več privoščiti. Dejstvo je, da pogovori in dogovori vlad Hrvaške in Slovenije na Brionih niso obrodili sadov. Vse nadaljnje odločitve, ki so pred nami, pa morajo biti temeljito pretehtane. Dobro bi bilo, da bi pri delu ekspertne skupine sodelovali tudi predstavniki politike, tako iz koalicije kot opozicije. Spoštovani! Naj za zaključek ponovim, da bomo Socialni demokrati zakon podprli, toda zgolj ta zakon ni dovolj, da uspešno zapremo vprašanja, ki jih imamo odprta s Hrvaško, in da bo naposled rešeno tudi vprašanje meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev Stališča poslanske skupine Nove Slovenije, poslanec Jožef Horvat, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospoda ministra s sodelavko in sodelavcem, spoštovane poslanke in poslanci! Uvodoma želim pojasniti, da smo v poslanski skupini Nove Slovenije z odobravanjem sprejeli predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu Republike Slovenije, ki mu ga je v obravnavo poslala vlada Republike Slovenije. Vsebina tega zakona je tesno povezana s kardinalnim vprašanjem slovenske suverenosti in karakterjem Slovenije, kot pomorske države. Gre za to, da s tem zakonom potrjujemo, da ima Slovenija prost teritorialni izhod do odprtega morja in tega si ne pustimo vzeti. V primeru tega zakona se je tudi omogočilo, da je okoljska argumentacija dobila možnost, da uveljavi nekatera stališča, ki imajo tudi v smislu državotvornosti pomembno težo. Da je trenutek za sprejem zakona pravi, argumentiramo z naslednjimi dejstvi. Prvič. Republika Hrvaška je že razglasila svojo ekološko ribolovno cono oktobra 2003. Drugič. Enako namerava storiti Republika Italija. Torej, obe sosednji državi, s katerima si Slovenija deli Jadransko morje. Tretjič. Med sosednjima državama Republiko Italijo in Republiko Hrvaško potekajo pogajanja o tehničnem zapisu črte razmejitve epikontinentalnega pasu na podlagi sporazuma med vlado SFRJ in vlado Republike Italije o razmejitvi epikontinentalnega pasu med državama iz leta 1968. Upoštevaje dejstvo, da meja na morju z Republiko Hrvaško še ni določena, mora Republika Slovenija pravočasno zaščititi svoje interese ter pravočasno zagotoviti ustrezno ekološko zaščito dela epikontinentalnega pasu, ki ji pripada v skladu z mednarodnim pravom, ter v skladu z notranjo zakonodajo. Pravila običajnega mednarodnega prava pa v Sloveniji veljajo v skladu z 8. členom ustave Republike Slovenije. Direktno so adaptirana v slovenski pravni red. Zaščitna ekološka cona, kot podvrsta izključne ekonomske cone, ni nek novi fenomen, ampak se je razvija v običajnem mednarodnem pravu v vrsti let vzporedno z uveljavitvijo konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, ki je potrebovala kar dolgih 11 let, od leta 1982, da je bila julija 1993 tudi mednarodnopravno uveljavljena. Gre za trden institut o pravicah obalnih držav do tega instituta, o tem ni dvoma. Posebej je poudarjeno, da se meje in mejni režimi ne spreminjajo, kar pomeni, da predlog zakona v ničemer ne posega v vprašanje že obstoječih mednarodnih meja. V poslanski skupini Nove Slovenije pozitivno ocenjujemo, da je v tem zakonu prišlo do sinergije med skrbjo za okolje in med uveljavljanjem zunanjepolitičnega interesa. Meja teritorialnega morja, čeprav formalno določena, kar se tiče skrbi za varstvo okolja, ni neka formalna meja, ki bi predstavljala zunanjo mejo interesa Slovenije in s tem zakonom Slovenija pove, da ima svoj okoljevarstveni interes in okoljevarstvene skrbi presegajo zunanjo mejo teritorialnega morja, kjerkoli ta že je. Z uveljavitvijo tega zakona si Republika Slovenija notranje pravno šele zagotavlja enakopraven formalni status, da se sploh lahko pogovarja večstransko o urejanju teh vprašanj. Konvencija Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu pa je v treh pomembnih členih postavila delimitacijska pravila, vendar kot pogoj postavlja to, da imata državi enakovredne morske pasove. Neenakovrednih morskih pasov pač po konvenciji ni mogoče razmejiti. Spoštovani! V poslanski skupini Nove Slovenije-krščanske ljudske stranke smo prepričani, da si Slovenija mora pripoznati pravice, ki jih ima po mednarodnem pomorskem pravu. Zato bomo predlog zakona o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu Republike Slovenije soglasno podprli. Smo pa mnenja, da je sprejemanje tega zakona zelo pozno. Dolgo, morda predolgo smo se ukvarjali s sporazumom Drnovšek-Račan, ki pa ga Nova Slovenija nikoli ni podpirala. Hvala za vašo pozornost.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Poslanec Josip Bajc, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister s sodelavko in sodelavci, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Zakon, ki ga je pripravilo ministrstvo za okolje in prostor v sodelovanju z ministrstvom za zunanje zadeve in ki ga danes obravnavamo, za Slovensko ljudsko stranko predstavlja prvi odločnejši korak po slovenski osamosvojitvi v smeri uveljavljanja slovenskega nacionalnega interesa napram Republiki Hrvaški. Po našem mnenju je zakon strokovno utemeljen, saj temelji na mednarodnem pravu, ki daje Sloveniji pravico, da zaščiti svoje pravice in interese na morju tudi zunaj teritorialnih voda. Zakon je skladen tudi s koalicijsko pogodbo, ki določa nov začetek pogajanj z Republiko Hrvaško in na meji vzpostavlja stanje pred 25.6.1991. Slovenija je pred tem datumom imela celovit Piranski zaliv in prost dostop do odprtega morja. Slovenska ljudska stranka si že vrsto let vztrajno prizadeva, da v javnosti in političnih krogih uveljavlja svoja jasna stališča o celovitosti narodovega ozemlja, ki je vso zgodovino obsegalo tudi morje v severnem Jadranu. Stališča Slovenske ljudske stranke temeljijo na trdnih argumentih zgodovinske, etnološke in pravne stroke, ki smo jih predstavili v zborniku domači in mednarodni javnosti. Slovenska ljudska stranka si bo skladno s temi argumenti prizadevala, da bo v primeru morebitne arbitraže Slovenija uveljavljala stališče, da je Piranski zaliv slovenski in ne more biti predmet arbitraže, kakor tudi ne vprašanje prostega teritorialnega dostopa na odprto morje, ki ga je Slovenija v zgodovini vedno imela. Po mnenju Slovenske ljudske stranke bo v primeru arbitraže treba upoštevati vse mednarodno uveljavljene razmejitve med Slovenijo in Republiko Hrvaško, tudi v duhu zgodovinske pravičnosti. Zakon, ki ga danes sprejemamo, določa zaščitno ekološko cono in epikontinentalni pas južno od točke T-5 in s tem samo potrjuje, da je Slovenija pravna naslednica osimskega sporazuma med Republiko Italijo in bivšo Zvezno republiko Jugoslavijo iz leta 1975, ko je bilo morje do meje z Italijo, določeno do točke 5, pod nadzorom slovenske policije. Slovenska ljudska stranka tudi verjame, da bo Slovenija odločno zastopala svoje nacionalne interese uveljavljanja svojih pravic do dostopa do odprtega morja v pogajanju z Republiko Hrvaško tudi v času pristopnih pogajanj Republike Hrvaške z Evropsko unijo, saj pričakuje, da bo Hrvaška spoštovala norme in merila, ki so v Evropski uniji uveljavljena pri urejanju odprtih vprašanj. To še posebej zato, ker so sedaj odprta vrata tudi Republiki Hrvaški za pričetek pogajanj za vstop v Evropsko unijo. Če na kratko povem, poslanci Slovenske ljudske stranke bomo soglasno podprli zakon, ki je v proceduri.
Hvala. S tem smo končali s prestavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo predloga zakona. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je odločanje o predlogu zakona. Zaprosil bom, da se prijavite tisti, ki imate obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Kolega Barovič v imenu poslanske skupine.
Slovenska nacionalna stranka bo brezpogojno, kadarkoli, kjerkoli podprla ta zakon.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslank in poslancev. Kolega Aurelio Juri, izvolite.
Hvala podpredsednik, kolegice in kolegi. Srčika demokracije je tudi pravica do dvoma in do različnega mnenja. V naši stranki to premoremo. Glejte, morali bi zagotoviti zanesljivo jurisdikcijo, varno plovbo, varen ribolov, učinkovit ekološki in ostali nadzor nad teritorialnimi vodami, ki smo jih razglasili za svoje in šele potem seveda iti korak dlje. Mi delamo obratno, za voljo tega seveda mojega glasu pri tem zakonu ne bo. Tudi sicer predlagatelj ni prepričal, da zakon ureja stanje slovenske suverenosti na zapisanem območju več ko le virtualno. Razen, če se ne zadovoljimo s tem, da bo tudi brez nas nekdo vendarle poskrbel za čistočo onega morja, pa še mimo grede računa nam ne bo dostavil za to storitev. Me ni prepričal, da iskanje dogovora, ker da bomo pogajalsko močnejši, bo odslej steklo hitreje oziroma da dodatnega slabšanja, ki se najbolj odraža na življenju obmejnih ljudi, zlasti ribičev, ne bo. Izkušnje kažejo, da gremo s takimi potezami bolj v nasprotno smer. In predvsem me ni prepričal, da smo z njim prepričali evropske partnerje, da s tem zakonom ravnamo evropsko. Pogrešam sporočilo iz Bruslja, da je to, kar počnemo, naša neodtuljiva pravica, ki jo mora Hrvaška, če želi postati članica Evropske unije, mora spoštovati in tudi priznati. Vem pa za drugo sporočilo iz prestolnice Nata in EU-ja, da v ta spor se ne namerava vmešavati oziroma da pričakuje dogovorno rešitev. Če bodo moje bojazni s tem zakonom demantirane, bom iskreno vesel, sicer bom tudi čez kak mesec poprosil, da vidimo, kako je z notifikacijo pri Združenih narodih in kako je z izvajanjem tega zakona. Hvala.
Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani prisotni! Zakon, ki ga danes tukaj potrjujemo, je nujno potrebno sprejeti. Ne nazadnje bi lahko to obrazložitev začel z besedami, da kar je naše, je pač naše. Verjamem, vsaj v začetku, ko je ministrska dvojica predstavljala omenjeni zakon, sem že verjel v konstruktivno delovanje Slovenije navzven, proti Republiki Hrvaški. Jemljem ta zakon kot zunanjepolitično potezo, bolj kot ekološko potezo, in že sem imel občutek, da se je pa ta vlada odločila konstruktivno za Slovenijo delovati tudi navzven proti Republiki Hrvaški. Vendar verjamem, da je gospod zunanji minister svoj govor končal bolj v šali kot zares, glede na vreme in glede na razpoloženje v tej dvorani, ki je zelo turobno in nas je hotel razveseliti z eno šalo, ko je rekel: "Zaupajte Hrvatom". Veste, osel gre samo enkrat na led in ne večkrat, mi smo šli že dvakrat, mislim, da tretjič ne bomo več šli. Zagotoviti varno plovbo, zagotoviti varen ribolov. Spoštovani gospodje iz vladne koalicije, prejšnje, imeli ste možnost 15 let to narediti, pa tega niste naredili, kljub temu da je zakon, kot smo slišali, že bil pripravljen, tudi smernice so bile pripravljene. Enostavno niste imeli dovolj tiste moškosti v sebi, da bi to naredili prej. Danes je ta zakon pred nami in z veseljem ga bomo v Slovenski nacionalni stranki sprejeli. Končal bom pa z besedami: Tisti, ki izreka pomisleke glede pravice Slovenije in dvome glede tega, kar je naše, in glede tega, kar Sloveniji pripada, je izdajalec slovenskega naroda. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala. Absolutno, še enkrat v svojem imenu, podpiram ta zakon. Če pa mi kdorkoli na mednarodnopravnem področju dokaže, da je morala Hrvaška in da je morala Italija iti preko razno raznih mednarodnih evropskih in drugih, celo organizacijo Združenih narodov, institucij za razglasitev njihove ekološke cone, takrat bom spoštoval tudi ta red. Ne moremo, gospodje, predvsem tam naravnost, biti bolj papeški od papeža, vendarle imejmo enkrat tisto, kar imajo moški med nogami.
Hvala. Besedo ima poslanec Janez Kramberger.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Z veseljem bom podprl ta predlog zakona. Ko sem poslušal obrazložitve poslanskih skupin, sem bil začuden, da nekateri ugotavljajo, da je ta predlog zakona pripravljen na trhlih mednarodnih pravnih aktih. Jaz sem prepričan, tako kot tudi sledi, tako kot je navedeno v obrazložitvi tega zakona, da to niso trhli mednarodni pravni temelji. Zakon namreč zelo jasno omenja to tako imenovano točko T5. To je končno že enkrat tudi na zakonski ravni opredeljeno, tako da imamo celovit Piranski zaliv na tak način. In to vidim kot državotvorno dejanje, da se lahko tudi na tak način vključijo tudi okoljski argumenti. Absolutno bom podprl ta predlog zakona in obžalujem, da tega nismo storili že veliko prej.
Hvala. Besedo ima Pavle Rupar.
Hvala, predsedujoči. Nekaj stvari bi rad pojasnil, ker se mi ne zdijo, da so bile pravilno izrečene oziroma celo zavajajoče. Po moji oceni zunanja politika ima precej širšo odgovornost, kot samo pogajati se s sosedi in polagati pozornost na to. Jaz vem, da se naša zunanja politika nenehno ukvarja z vsemi sosedi. Tu kolega Pavliha definitivno nima prav. Naj se vrnem k Badinterjevi komisiji. Badinter je ugotovil samo to, da so nekdanje republiške meje postale državne meje. Izhodišče za to je 25.6.1991, in to je vlada podpisala na Brionih v deklaraciji oziroma izjavi o izogibanju incidentov, kar se mi zdi največji uspeh, kar ga lahko kdo doseže - izhodišče nazaj na točko, kjer se prizna državna meja. Tu se moti Bevk, definitivno. Trenutno se v našem interesu, kolikor vem, v interesu Slovenije s Hrvati pogaja evropska komisija o ribolovu v okviru SOPS. In ne nazadnje, poglejte, Slovenija je pravzaprav sestavni del Evropske unije. Včeraj je dala skupaj z ostalimi državami Hrvaški zeleno luč za pogajanja o pristopu. Ne vem, zakaj je treba potencirati neko nestrpnost do Hrvaške. Pustimo jih, tako kot je rekel Sanader, zaupajmo jim, da pokažejo, ali spadajo v sestavni del Evropske unije. Slovenija ima od včeraj naprej najmanj 35 priložnosti, da izpostavi svoje zahteve in zahteve Evropske unije napram Hrvaški, preden bo ta prišla v Evropsko unijo. [[Opozorilni znak za konec.]] Imamo torej krasno izhodišče, in ta trenutek se mi zdi, da že zavoljo tistih, ki preživljajo dopust, in to je ogromno Slovencev, ne zaostrujemo z izjavami o odnosu s Hrvaško [[...]] [[Izklopljen mikrofon.]]
Nadaljujemo z obrazložitvami glasu. Besedo ima poslanec Branko Grims.
Hvala za besedo. Naj najprej rečem, končno! Končno popravljamo vse tisto, kar ni bilo storjeno v času prejšnjih vlad, ko je bilo nekaj časa za videz storjeno tako, če je tu rdeča vlada, tam rdeča vlada, se bosta pa fino zmenili. No, izkazalo se je, da so Hrvatje v tem primeru ravnali kot nekdo, ki mu ni mogoče zaupati, torej kot neverodostojen pogajalec, in zadeva se je pač končala, kot vsi vemo, kako. Zdaj je pred nami priložnost, da to popravimo. Da to popravimo s sprejemom novega zakona in da postavimo stvari na pravo mesto. Tudi sam sodim med tiste, ki smo besede zunanjega ministra razumeli kot besede diplomata. Vsi pa vemo, v čem je razlika med damo in diplomatom. Gre za to, da se Slovenija neha obnašati kot dama. Zato naj povem, da kot državljan in kot poslanec pričakujem, upravičeno pričakujem od te vlade, da bo v času pristopnih pogajanj dosledno in odločno uveljavljala proti državi Hrvaški svoje vitalne interese in zahtevala, da sprejete obveznosti skladno z evropskimi normami v celoti tudi izpolni. S tem namenom bom zakon tudi podprl.
Hvala. K besedi vabim podpredsednika Marka Pavliho.
Hvala lepa. Ne bom se dal speljati na tanek led in tudi sam polemiziral, kar so nekateri predhodniki storili. Povedal bom le to, da bom zakon podprl, čeravno s cmokom v grlu, zaradi tistih pomislekov, o katerih sem že govoril. S cmokom v grlu tudi zaradi tega, kajti sam sem od začetka menil, da bo zakon pomenil krepko politično gesto, ki bo pomenila ne več vabilo Hrvaški, naj se vrne za pogajalsko mizo, ampak zahtevo. Toda kaj smo dobili v zameno? Mahanje z arbitražo oziroma z, v narekovajih, nasilnim reševanjem spora. Zato iskreno upam, da bo ta zakon samo prvi kamenček v mozaiku in da bo minister za zunanje zadeve več časa v nadaljevanju preživel v Zagrebu, pa tudi v Rimu, Budimpešti, kot pa na primer v Kazahstanu, Turkmeniji in drugih eksotičnih deželah. To bo pomenilo korak naprej, to bo prispevalo k prejšnji rešitvi vseh odprtih vprašanj, ki jih imamo z našo sosedo.
Hvala. K besedi vabim poslanca Rudolf Petana.
Hvala za besedo. Tudi sam bom podprl ta predlog zakona, kajti prepričan sem, da ima vlada v tem primeru pravo stališče do zunanje politike, do zunanjepolitičnih problemov, do zunanjepolitičnih zadev. Dejstvo je, da ta vlada sedaj prvič predlaga resen dokument kot odgovor na ravnanje sosedov. To je prvič, da je tako resen in pomemben dokument pri nas kot odgovor. Še najmanj se mi zdijo umestne nekatere kritike ali pomisleki nekaterih ljudi, še posebej tistih, ki so v uvodu v pomorski zakonik podpisali, ali pa se strinjali s tem, da je Slovenija tako imenovana prikrajšana država. Zaradi tega smo verjetno imeli kar nekaj problemov. Zato se mi zdi ta odgovor pravi odgovor na ravnanje sosednje države. Do sedaj se nam je v naši zgodovini vedno dogajalo, da smo čakali. Mednarodna skupnost nam je kar naprej obljubljala, pustite na miru, saj to vam tako ali tako pripada, to boste tako ali tako dobili na mirovni konferenci. Tako smo po nepotrebnem odpoklicali generala Maistra iz predmestja Celovca, drugi so mu obljubljali, da naj ne intervenira v Prekmurju, češ, boste vse dobili. Pa ni bilo tako. Nismo vse dobili. In ravno zaradi tega, da ne bi tudi v tem primeru nasedli na kaj podobnega, mislim, da je ta predlog zakona ravno pravšnji odgovor, to, kar nam dovoljuje tudi mednarodno pravo in kar je pokrito tudi z našimi notranjepolitičnimi akti, notranjimi pravnimi akti. Zato bom podprl ta predlog zakona, ki se mi zdi zelo pomemben zaradi ekoloških skrbi in onesnaževanja, ker je v Jadranu vedno bolj prisoten. Glasoval bom za. Hvala.
Hvala. K besedi vabim poslanca Alojza Soka.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom ta predlog zakona z veseljem podprl in rekel "končno". Končno smo prišli do tega, da tudi Slovenija uveljavlja svojo pravico. Rekel bi naslednje. Vedno, ko v tem državnem zboru ali kjerkoli drugje bodisi poslanci, bodisi politične stranke uporabljamo težke besede in tako naprej, imajo prebivalci, ki živijo ob meji, težave. Ko to govorimo, vendarle imejmo v mislih tiste ljudi, ki morajo vsak dan ob meji živeti in komunicirati tudi z drugo stranjo. Se pravi, ni potrebno, da tukaj govorimo velike besede na račun Hrvaške in uporabljamo neprimerne stavke. Jaz našo poslansko skupin želim od takšnih nastopov distancirati. Hvala bogu, pravim, da smo prišli do tega trenutka, da zaščitimo tudi ekološko svoj del morja, kajti če bomo še nekaj časa čakali, ne bomo imeli kaj več zaščititi. To je zadnji trenutek in res je škoda in se strinjam z vsemi tistimi, ki ste to že povedali, da nismo tega že davno naredili, da smo se tako dolgo ukvarjali s sporazumom Drnovšek-Račan. Res je, da Nova Slovenija tega sporazuma nikoli ni podprla. Rekel pa bi naslednje. Tako kot velja za Hrvate, ki pravijo, hrvaški predsednik pravi: "Hrvatska ne traži ništa tuđe a neče dati ni svoje." Enako velja seveda tudi za Slovenijo. Tudi mi ne želimo tujega in svojega ne damo. In upam, da bodo Hrvati to razumeli v tem smislu in tudi v tem, kar smo lahko v medijih prečitali, da se je Hrvatska posebej zahvalila Sloveniji za podporo pri njeni poti v Evropsko unijo. Jaz mislim, da jih bomo še naprej podpirali in da bomo seveda tudi našli soglasje na tej poti glede odprtih vprašanj. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Mirana Potrča.
Hvala lepa. Gospod minister, kolegice in kolegi. Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira predlog zakona. Naš kolega Aurelio Juri nam je sporočil svoje stališče, ki ga sprejemamo na znanje. Podpiramo tudi dejstvo, da so se parlamentarne stranke skupaj dogovorile, da je to enoten projekt, za katerega je velika večina prepričana, da je v korist Slovenkam in Slovencem in naši državi, zato se mi zdi škoda, da poskušamo namesto potrebne podpore ponovno oživljati različne razprave o tem, kdo je kdaj bolj ali manj zaslužen ali kriv za stanje, v katerem se nahajamo. Mislim, da kakorkoli se bomo tega lotevali, bo slabo za vse in ne bo nikogar, ki bi na tej točki, odvisno od tega, kako daleč bomo šli nazaj, postal popolnoma neomadeževan. Zato sem prepričan, da je sporočilo in da bi moralo biti sporočilo tega državnega zbora, da stranke in poslanke in poslanci o njem želimo, da se zakon ne samo sprejme, ampak da res da tudi želene učinke, ki jih od njega pričakujemo. To pa je tako sporočilo o tem, da želimo urejati odnose s Hrvaško, da jih želimo urejati na načelih mednarodnega prava, pa tudi upoštevaje pravice, ki jih imamo do enotnosti Piranskega zaliva, do odhoda na odprto morje in tudi do ekološko čistega Jadrana, ne samo v našem delu, ampak v celoti. Predlagam zato, da bi rekel po možnostih na teh izhodiščih razpravo vodimo in sklenemo in da ne tekmujemo tokrat na točki, kjer najbrž notranjepolitično te potrebe ni. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Jaz bom ta zakon z veseljem podrl. Veseli me tudi smer razprave danes tukaj v državnem zboru, ki kaže na to, da bo zakon sprejet skoraj s konsenzom, in veseli me tudi pozitivno mnenje slovenske javnosti. Bi ob tej priliki rad dejal še to, da danes dejansko na nek način koencidbirata dva zelo pomembna, da ne rečem, zgodovinske dogodka, pomembna za Republiko Slovenijo na relaciji s sosedo Hrvaško. Prvič. Danes zjutraj so zunanji ministri Evropske unije prižgali zeleno luč za začetek pristopnih pogajanj med Evropsko unijo in Republiko Hrvaško. In drugič. Sprejetje tega zakona, ki ga pravkar obravnavamo. Jaz Hrvaški želim, da bo pogajanja zaključila čim prej. Moja želja je v tem desetletju. Toliko bolj bom pa vesel, če se bo uresničila hrvaška želja, to je do leta 2008, morda v času predsedovanja prav Republike Slovenije. Želim tudi to, kar ves čas, vsaj koalicijski partnerji, govorimo, da bi v sklopu pristopnih pogajanj rešili odprta vprašanja, ki jih imamo z Republiko Hrvaško, in to na tak način, kot znajo samo sosedje. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim Aleša Guliča.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister! Jaz bom zakon podprl, glasoval za iz več razlogov, predvsem pa zaradi tega, ker se mi zdi, da zna to biti dobro orodje tudi v nadaljnjih pogajanjih, ki jih imamo še za opraviti s sosedo Hrvaško. Drugi razlog je tudi ta, da vendarle govorimo o eni od vplivov slovenskih eminenc, in tukaj pa sem toliko patriota, da me to navaja k temu, da naj zakon podprem. Upam, da bo ministru ta zakon služil dobro da se Slovenija ne bo opekla z njim. In da se ne bo opekla slovenska zunanja politika. Prevečkrat smo verjeli, preveč smo verjeli in treba je biti vedno previden, ne samo slepo zaupati. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Bojana Kontiča.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zelo malo je potrebno za uspešno podpihovanje sovraštva, ki nas ne vodi nikamor. Seveda pa vsekakor pogrešam pri vseh naših aktivnostih na področju zunanje politike nekoliko več odločnosti. So pa vse obtožbe v tem državnem zboru povsem odveč, še posebej v času, ko so ali pa ko je napovedana tako visoka podpora temu zakonu, kot je to danes. Mi je pa všeč, da zakon zagovarjata ministra, ki bi lahko ta zakon že v prejšnji vladi pripeljala v državni zbor. Bila sta tudi v prejšnji vladi. Glasoval bom za ta zakon.
Kolega Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Zakon, ki predstavlja slovenski nacionalni interes, bom z veseljem podprl, še posebej zato, ker sem na zadeve, ki se tičejo okolja, še posebej občutljiv. Kar se pa tiče političnih posledic in pa rešitve problemov z državo Hrvaško, pa je pač tako, kadar se pri šahu partija konča z remijem ali s patom je treba pač šahovnico podredi in pa bojno polje vzpostaviti na novo. Pa to delamo sedaj na novo. Jaz se s tem strinjam, to podpiram in pa seveda opozarjam pa tiste, ki so tak trenutek, kot je današnji, ki bi moral miniti v interesu nacionalnega konsenza, izkoristili za politikantska obračunavanja z nekimi preteklimi zgodbami, za katere se pa mogoče v bodoče pokaže, da niti niso bile tako slabe. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo [[...]]Kolega Školč.
Hvala lepa. Jaz za razliko od kolegov ne bom podprl tega zakona. Podprl ga ne bom kljub temu, da je uspel poenotiti praktično vse politične akterje v tej državi na neki politiki, ki ni rodila dobrih sadov v reševanju problemov s Hrvaško. Zakona ni mogoče podpreti iz preprostega razloga, ker ne rešuje ekoloških problemov, kot trdi gospod Podobnik, ker ne rešuje vprašanja definiranja tega pasu, kot trdi gospod Rupel, ker tako kot pri prejšnjem zakonu, ko bomo to izglasovali oziroma boste izglasovali, ne bomo vedeli, kje je ta epikontinentalni pas, v kakšnem obsegu in kdo lahko tam izvaja suverenost. Na odboru sem se izrazil, da je to še ena od tistih potez, ki jo tu akterja zagovarjata: eden je obiral češnje, drugi je sadil lipo. Od te politike Slovenija ni imela nič dobrega. To je samo nadaljevanje z vključevanjem parlamenta v to igro.
Prijavite se, prosim, vsi tisti, ki še nameravate obrazložiti svoj glas. Kolega Cvikl. Še kdo drug? [[Ne.]] Kolega Cvikl, izvolite.
Hvala lepa. Podprl bom predlog zakona, čeprav seveda ob tem ne morem, da ne bi opozoril na to, kar je sicer bilo govorjeno predvsem na oboru za zunanjo politiko, da ni povsem znano, kaj bo po sprejemu tega zakona. Jaz verjamem, da predvsem današnja jutranja odločitev oziroma včerajšnja odločitev Sveta ministrov o začetku pogajanj z Republiko Hrvaško in seveda tudi pogajanj s Turčijo, pomeni, da bomo odnose s sosednjo državo reševali predvsem na evropski način. Mislim, da je s sprejemom tega zakona in visoko doseženim soglasjem parlamentarnih strank prenešena predvsem odgovornost na vlado Republike Slovenije, da ne bi v nadaljevanju odnosov s sosednjo državo padala bodisi na, bomo rekli, razprave o Bovcu, ali na sonce, ki je zaslepilo vlado ob podpisovanju Brionskega sporazuma. Na žalost ta zakon sprejemamo kot odgovor na nekatere poteze sosednjih držav. Ob tem je očitno v tem državnem zboru še kar nekaj različnih mnenj o tem, ali je najboljši dosedanji dosežek sporazum Drnovšek-Račan, ker zakon z nedvoumno določitvijo točke T5 tudi vsebinsko sledi Drnovšek-Račan sporazumu in ob pogoju, da bo vlada razumela to parlamentarno soglasje predvsem kot napotilo za sedanje delo, bom z veseljem ta zakon podprl. Od vlade Republike Slovenije pa bom pričakoval, da bo v odnosih z Republiko Hrvaško delovala bolj tvorno, kot je to bilo v preteklosti. Hvala.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev. Za je glasovalo 62, proti 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] S tem ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 40. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na POTRDITEV URADNIH PREČIŠČENIH BESEDIL ZAKONOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba državnega zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o javnih zbiranjih." Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o osebni izkaznici." Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja." Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o reviziji postopkov javnega naročanja. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, nihče proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2004 in 2005. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o varnosti cestnega prometa. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o političnih strankah. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 54 , proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o eksplozivih. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslanec, za je glasovalo 52 poslank in poslancev, nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o lokalnih volitvah. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o lokalni samoupravi. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, nihče proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] S tem ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o državnem svetu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, noben proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o sodiščih. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na naslednji predlog sklepa, in sicer: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o vrtcih. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o zadnjem predlogu sklepa o prečiščenih besedilih in sicer, potrdi se popravek uradnega prečiščenega besedila zakona o ustanovah. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradni prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 8. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v raziskovalni in razvojni dejavnosti. Državni zbor je v torek 27.9.2005 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člene poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Prehajamo na odločanje. Kolega Anderlič, če imate kaj za povedati, dvignite roko, drugače vas prosim, da ste tiho in ne motite seje. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 10. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o veterinarskih merilih skladnosti. Državni zbor je v torek 27.9. letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov, dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, in sicer na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki ste jih prejeli na klop. V razpravo dajem 88. člen in oba amandmaja. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Želi kdo obrazložiti svoj glas? Kolega Sajovic, izvolite.
Hvala lepa. Kar se tiče amandmaja k 88. členu bom seveda podprl amandma skupine Socialnih demokratov, ker je pač boljši in pa daje določeno varovalko, da bodo zadeve v dobro slovenskega kmeta in pa potrošnika v tem prehodnem obdobju bolje rešene. Hvala lepa.
Hvala vam. Ob tem sem vas dolžan opozoriti, če je sprejet prvi amandma k 88. členu, je amandma pod zaporedno številko dva brezpredmeten. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 34. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 34.]] Prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko dve. Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 4. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 13. točke dnevnega reda - obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državni upravi, tretja obravnava v okviru skrajšanega postopka. Državni zbor je v četrtek, 29. septembra letošnjega leta, po končani obrazložitvi glasu sklenil, da bo glasovanje o zakonu opravil danes po končani zadnji točki dnevnega reda. Tako prehajamo na odločanje o zakonu. Proceduralno? Proceduralno je možno. Proceduralni predlog, kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Točko smo prekinili na željo ene izmed strank vladajoče koalicije, katere predstavnik je dejal [[citiram iz magnetograma seje]] : "Jaz predlagam, da ne bo neke dileme, da vladajoča koalicija krši poslovnik, da si vzamemo še nekaj časa, da o tej temi oziroma zadevi razmislimo. Zato predlagam, da odločanje še enkrat prestavimo, in sicer predlagam, da se odločanje o tem prestavi do torka." Zdaj me pa zanima, proceduralno seveda, kaj je vladajoča koalicija od prejšnjega četrtka do današnjega torka sklenila, da smo prestavili glasovanje. Hvala.
Kolega Zagorac, moram vas opomniti, da ne obstoja inštitut proceduralnega vprašanja, je samo proceduralni predlog. Imate proceduralni predlog?
Ja, proceduralno predlagam - lahko daste tudi na glasovanje -, da se izjasnimo o tem, ali naj vladajoča koalicija predstavi svoje stališče, zakaj smo glasovanje iz četrtka prestavili na torek. Hvala.
Tega proceduralnega predloga seveda ne morem dati na glasovanje. Mislim pa, da se je proceduralno k besedi javil tudi kolega Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Prosim, da se nam da samo dve minuti časa za posvet.
Kolega Potrč, odredil vam bom ta čas, vendar po tem, ko bom dal besedo še kolegu Gantarju in kolegu Tanku. Kolega Gantar, izvolite, samo proceduralno.
Proceduralno bi me ravno tako zanimalo, do česa je prišla koalicija. Dejansko dajem podoben predlog, ki ga boste, gospod podpredsednik, podobno zavrnili, da bi nam koalicija razložila, do česa in do kakšnih ugotovitev je prišla od četrtka do današnjega dne. To bi bilo zanimivo tudi za magnetogram. Hvala lepa.
Poslanec Gantar sami veste, da ste izrabili poslovnik državnega zbora. Še zadnjemu dam besedo kolegu Tanku. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod predsedujoči, jaz bi vas opozoril, da je pri 8. točki dnevnega reda namesto poslanca Jeriča glasoval eden izmed zaposlenih v poslanski skupini Liberalne demokracije. Prosil bi vas, da to preverite.
V temu primeru je šlo za izjemno grobo kršitev poslovnika in vseh pravil, ki se odvijajo v tej hiši. S tega mesta se zavezujem, da bom skupaj z vodstvom državnega zbora preveril vaše trditve in ustrezno ukrepal. Hvala za opozorilo. Kolega Zagorac, se še niste naveličali? Izvolite.
Še vedno se nisem naveličal, kljub temu, da smo sedaj ugotovili oziroma smo dobili potrditev morebitnega suma grobe kršitve poslovnika državnega zbora. Dajem proceduralno, da se odločanje o tem zakonu preloži tako dolgo, dokler se ta sum ne razjasni. Hvala.
Tega proceduralnega predloga ne bom upošteval. Besedo dajem samo še kolegu Cviklu, potem bomo na predlog, edini proceduralni predlog, kolega Potrča odredili 3 minutni odmor. Kolega Cvikl, izvolite.
Gospod podpredsednik, poslanke in poslanci! Odločali naj bi o pomembnem zakonu, zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o državni upravi, glede katerega je povsem znano, kako je do njega prišlo. Jaz vendarle podobno kot kolega Gantar, bom izkoristil te tri minute proceduralne, pričakujem pojasnilo vsaj za dve stvari. Prvo pojasnilo, zakaj ste kot predsedujoči, ne vem, kdo je takrat predsedoval, odločili, da bomo kar tako odločanje o tem zakonu prestavili na današnji dan. Če smo že to naredili, če je bilo to narejeno, mislim, da imamo tukaj kar nekaj tistih, ki ste to najprej zahtevali, imamo tudi gospoda ministra, da nam pojasnite, do česa ste prišli čez ta vikend.
Kolega Cvikl, jaz vam bom vzel besedo zaradi tega, ker izrabljate poslovnik [[...]]
Dovolite, bom dal proceduralni predlog [[...]]
[[...]]in proceduralno možnost. Hvala. Jaz pa odrejam tri minute odmora na zahtevo poslanskega kluba Socialnih demokratov. Sejo nadaljujemo ob 18.35 uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo z drugič prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je, s predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državni upravi. Najprej bom dal besedo poslancu Tanku. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko sem pogledal, sem videl, da sedi uslužbenec Liberalne demokracije na mestu, kjer običajno sedijo poslanci. Po izpisu sem videl, da je bilo tudi glasovano, vendar Jerič sedi na drugi strani, tako da se poslanski skupini Liberalne demokracije opravičujem, ker sem jo obdolžil za napačno glasovanje. Bi pa prosil, da službe državnega zbora in tisti, ki vodite sejo, zagotovite, da v klopeh, kjer so poslanci, ne posedajo tisti, ki jim tam ni mesto in motijo pregled nad delom državnega zbora. Hvala lepa.
Verjamem, da je vaše opravičilo vzeto na znanje s strani tistih, ki ste jih obdolžili. Po drugi strani pa lahko vsaj s strani vodstva državnega zbora zagotovim, da če bi predsedujoči, katerikoli bi takrat vodil sejo, vedel za namestitev strokovnega sodelavca na sedežu kateregakoli izmed poslancev, bi seveda tudi ukrepal. Sedaj dajem besedo poslancu Miranu Potrču. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini smo pričakovali, da bodo koalicijske stranke sporočile svoj pogled po štiridnevnem odmoru, ki so si ga vzele. Tega niso storile. Naša ocena je, da to ni korekten odnos do vseh kolegic in kolegov v državnem zboru, zato sem prosil za odmor, da bi se odločili, ali pod takimi pogoji sodelujemo na seji. Odločili smo se, da bomo, da bi še enkrat povedali, da bo ta državni zbor skupaj z vlado in spoštovanim ministrom, če bo izglasovan zakon o državni upravi, naredil veliko napako. S tem bo zakon direktno posegel v zakonodajno oblast državnega zbora, saj državni zbor s poslovnikom ureja odnose, po katerih bo deloval, in tudi odnose vis a vis vlade, ustavnega sodišča, varuha človekovih pravic, državnega sveta in podobno. Če bi začeli to z zakoni spreminjati, potem lahko nehamo delati v državnem zboru kot edini zakonodajni oblasti v tej državi. Mislim, da je to napačna odločitev, in povem vam, da bomo poprosili in se že dogovarjamo s kolegicami in kolegi v Liberalni demokraciji in Slovenski nacionalni stranki, da še enkrat ocenimo, ali je vredno sprejemati take zakone ali bi predlagali, da se oceni njihova skladnost z ustavo. Glasovali bomo seveda proti. Hvala.
Kot predsedujoči vas prosim, kolega Sok, da podate vaš razmislek štirih dni okoli tega zakona. Hvala.
Hvala lepa za besedo. Mi smo dejansko predlagali, da to predstavimo na danes, da se v tem času tudi z ministrom za javno upravo posvetujemo in dejansko smo se tudi smo posvetovali. Vlada se je pač odločila podati tak predlog zakona. Gre za to, če v resnici hočemo priznati ali ne priznati tega dejstva, je trenutno situacija takšna, da ima vsak minister samo enega sekretarja, v prejšnji vladi je to bilo drugače. Ta poslovnik, ki ga danes uporabljamo, je seveda bil napisan na neko drugo situacijo. Se pravi, bil je napisan na situacijo, ko je minister lahko poslal v državni zbor ali pa na delovna telesa enega, dva ali pa celo tri, nekateri ministri so imeli celo po pet sekretarjev. V tem trenutku smo dejansko v eni težki situaciji. Jaz se strinjam, bilo bi seveda bolj elegantno, če bi tehnično to rešili na nek drugi način, če bi spremenili poslovnik. Če je res vaša resnična želja, da to storimo, to lahko zelo hitro poskusimo, že jutri lahko vložimo predlog spremembe poslovnika. Glede na to, da se temu danes na takšen način poskušate upirati, bomo to tudi naredili in potem hitro videli, ali smo pripravljeni na to ali ne. Danes pa seveda lahko, če je dobra volja in pa dobronamernost, ta zakon, ki je pred nami, sprejmemo in na takšen način omogočimo delo. V zakonu pa seveda piše, da samo v izjemnih primerih lahko generalni direktor zastopa stališče vlade. Mi bomo prosili vlado, da dokler tega ne uredimo poslovniško, da tega ne uporabljamo in da bodo še naprej ministri in sekretarji predstavljali vladna stališča državnemu zboru. Sicer pa je tako, da boste, če se pač s tem ne strinjate, kot predsedujoči v tistih odborih, kjer ste predsedniki, lahko izvajali ta poslovnik in pač generalnim direktorjem, mislite, da je tako prav, ne boste dali besede, vendar bo seveda to pomenilo naprej težave pri našem delu. Mi bomo že jutri predlagali spremembo poslovnika, to lahko zelo hitro storimo. Hvala lepa.
Hvala vam za zanimivo obrazložitev. Proceduralni predlog s strani poslanca Zagorca.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Bom rekel, pavza mi je dala nove moči za nove proceduralne predloge, zato bi zahteval pred glasovanjem 20 minut pavze, glede na novo nastala dejstva, ki nam jih je pravkar predstavil gospod Sok. Hvala.
Dovolite samo sekundo, da preverimo poslovniško določbo. Po razmisleku bom dodelil pavzo ne 20 minut, ampak 10 minut. Je pa to zadnja pavza, ki jo bom dodeli v okviru te točke, zato svetujem vsem tistim, ki se še načrtujete sklicevati na poslovniško določbo o zahtevani pavzi, da razgovore opraviti zdaj, kot jih bo opravila tudi poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. S sejo nadaljujemo ob 18.56 uri. Hvala.
Poslanke in poslance prosim, da zasedejo svoja mesta. Prej bomo začeli z nadaljevanjem, prej bomo končali. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prehajamo na nekajkrat prekinjeno 13. točko dnevnega reda - predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državni upravi. S tega mesta sprašujem predstavnika poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, če bo podal poročilo? To lahko razumemo, da ne bodo podali poročila. Kolega Zagorac, hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 51 poslancev, za je glasovalo 36, proti 13. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in zaključujem 9. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Lep večer vsem naprej!