Spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Očitno smo si zaželeli, da še preden se uradno iztečejo parlamentarne počitnice, da se dobimo na seji z dokaj zahtevnim dnevnim redom in tudi nekaterimi vročimi temami. Pričenjam 50. izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena poslovnika drugega odstavka 60. člena poslovnika državnega zbora. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji kolegi poslanci: Roberto Battelli, Ivan Kebrič in Anton Partljič. Na sejo sem povabil predstavnike vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda ter predstavnika komisije za preprečevanje korupcije k 2. točki dnevnega reda. Vse prisotne vabljene prav lepo pozdravljam, predsednika vlade Republike Slovenije, mag. Antona Ropa, ministrice in ministre, državne sekretarke in sekretarje in lep pozdrav seveda velja tudi generalnemu sekretarju vlade ter predstavnicam in predstavnikom medijev in vsem drugim prisotnim. Prehajamo na določitev dnevnega reda 50. izredne seje Džavnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno s prvim odstavkom 58. člena poslovnika in ste ga prejeli s sklicem seje. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda nisem prejel. Imamo pa predloge za širitev dnevnega reda, in sicer kolegij predsednika državnega zbora predlaga, da se dnevni red razširi z obravnavo zahteve za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma o zakonu o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav, naslednic nekdanje SFRJ, v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče. Sprašujem, ali želijo besedo predstavniki poslanskih skupin. Kolega Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka.
Spoštovani prisotni! V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo na vas, kot na predsedujočega oziroma predsednika državnega zbora, kar nekajkrat uvrstili predlog za razširitev današnje izredne seje. Po naši oceni, torej po oceni Slovenske nacionalne stranke, bibilo smiselno in pa modro, da bi ta državni zbor v momentih zaključka svojega dela delal malo bolj kredibilno kot do sedaj in bi uvrstil tudi sistemski zakon med drugo in tretjo obravnavo v današnjo proceduro. S tem bi državni zbor, če bi sledil volji ustavnega sodišča oziroma navodilom ustavnega sodišča da gre za neustaven zakon, onemogočal izvedbo referenduma in s tem bi slovenski državi povrnil tisti ugled, ki ga je imela, še preden se je zgodba izbrisanih sploh začela in za katero ocenjujemo, vsaj v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke, da meče negativno luč. Po oceni Slovenske nacionalne stranke bi bilo smiselno, da državni zbor danes na izredno sejo uvrsti, tako kot smo vam predlagali pred sedmimi dnevi na prvem kolegiju, kot smo vam predlagali včeraj na ponovnem kolegiju, tudi sistemski zakon v tretji obravnavi, in da odloka o referendumu ne obravnavamo, kajti v takem primeru bi bil odlok o referendumu popolnoma brezpredmeten. Istočasno bi državni zbor končno lahko dosegel tisto, k čemer je težil v celotnem svojem mandatu, da bi v letu in sedmih mesecih končal zgodbo izbrisanih. Končal bi zgodbo izbrisanih na ta način, da s tem ne bi osramotil osamosvojitve Republike Slovenije in vseh tistih, ki smo v Slovenijo verjeli, in vseh tistih, ki smo se za Slovenijo borili. Predlagam, da državni zbor podpre predlog Slovenske nacionalne stranke za uvrstitev sistemskega zakona na današnjo izredno sejo ter da odmakne odlok o referendumu. Ne samo, da bi se s tem državni zbor izognil plačila referendumskih stroškov, za katere je sicer res, da če bo potekal skupaj z volitvami, bodo nekoliko nižji, ampak predvsem, kar je pomembnejše, ne bi več utrujal slovenske države s tako nepomembno zadevo, kot so samoizbrisani. Prosim da predlog Slovenske nacionalne stranke podprete. Hvala.
Hvala. Naj pojasnim, da je kolegij na včerajšnji seji obravnaval ta predlog in ugotovil, da predloga ni mogoče sprejeti, kajti predlog za obravnavo za uvrstitev na dnevni red, ne izpolnjuje pogojev, glede na dejstvo, da je v skladu z zakonom o referendumu in ljudski iniciativi vložena zahteva za referendum za ta zakon. To je razlog, da zakona v tretji obravnavi ni možno obravnavati. Še katera poslanska skupina želi besedo? [[Ne želi.]] [[...]]Želi besedo predstavnik vlade? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Glasujemo.
Gospod predsednik, prosim če lahko ponovite glasovanje, ker mojemu poslanskemu kolegu glasovalna naprava ne dela.
Prekinjam glasovanje. Preverite ponovno aparaturo, če deluje. Kolega Drobnič, ali je v redu? Kolegica Tisovic? V redu. Glasujemo ponovno. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za 68, proti 3. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Zbor bo to točko obravnaval pod 1.a točko dnevnega reda. Drugi predlog. Kolegij predsednika državnega zbora predlaga, da se dnevni red razširi s točko mandatno-volilne zadeve, v okviru katere bomo obravnavali predlog sklepa o spremembi odloka o ustanovitvi ustavne komisije državnega zbora Republike Slovenije. Sprašujem, ali želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Prehajamo na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 2. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Zbor bo to točko obravnaval kot 1.b točko dnevnega reda. Tako predlagam zboru, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga sprejeli z vabilom in s sprejetimi spremembami in dopolnitvami. Glasujemo. Navzočih 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 2. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je dnevni red 50. izredne seje zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog interpelacije je v obravnavo zboru predložila skupina 11-ih poslancev s prvopodpisanim Janezom Janšo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za obrazložitev interpelacije. Na razpolago je čas 90 minut za enega oziroma za oba predlagatelja. Izvolite, kolega Janša.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani člani in članice vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Poslanci koalicija Slovenija smo v skladu s prvim odstavkom 118. člena ustave 30. julija vložili interpelacijo o delu in odgovornosti vlade. Interpelacija pomeni javno vprašanje, ki sproži razpravo o delovanju vlade. Interpelacija je instrument nadzora parlamenta nad vlado, ki v parlamentarni demokraciji potrjuje odgovornost vlade izvoljenim predstavnikom ljudstva in volivcem na sploh. Interpelacijo smo vložili v času, ki je za razpravo o delu vlade primeren. Mandat vlade se izteka in poslanke in poslanci državnega zbora imamo pravico, da v imenu državljank in državljanov Slovenije opozorimo vlado na neizpolnjene obljube, napake, škodljiva dejanja in tudi neizkoriščene priložnosti. To je ustavna naloga opozicije, to je naša odgovornost do Slovenk in Slovencev, do državljank in državljanov Slovenije. Z interpelacijo zahtevamo od vlade, da ob koncu mandata položi račune, in to v državnem zboru, katerega ustavna funkcija je nadzor nad delom vlade. Vlada v svojem odgovoru na interpelacijo zanika legitimno pravico do vložitve interpelacije in nam očita zlorabo tega ustavnega instituta. Zatrjuje tudi, da je čas vložitve interpelacije neprimeren in da zlorabljamo državni zbor v politične in predvolilne namene. Poglejmo, kaj pravi o tem stroka. Učbenik Ustavna uprava Slovenije avtorjev Francija Grada, Cirila Ribičiča, Rudija Kocjančiča in Igorja Kavčiča na strani 102 navaja, da je interpelacija posebna oblika uveljavljenja odgovornosti vlade v parlamentu. Na istem mestu je zapisano, da se interpelacija šteje za posebno obliko poslanskega vprašanja, ki sproži posebno obravnavo lahko pa tudi glasovanje. Pri tem navajajo avtorji, da ni nujno, da se glasovanje konča z izrekom nezaupnice, lahko je to zgolj razprava, lahko pa se konča z neko izjavo parlamenta. In prav za tako interpelacijo gre. Vladi zastavljamo vprašanja, od nje pričakujemo odgovore in tudi opravičila za neuresničene obljube in zamujene priložnosti. O njenem delu želimo razpravljati in izreči svoje stališče. Vlada gospoda Antona Ropa, ki legitimno uporabo ustavnega instituta označuje kot zlorabo, ima očitno težave z razumevanjem osnovnih demokratičnih načel, predvsem načelom odgovornosti vlade. Glede časa vložitve interpelacije ponavljam, da je čas ob izteku mandata najprimernejši za razpravo o delu vlade. Odgovorna in pogumna vlada, vlada brez slabe vesti bi ob koncu mandata sama prišla s sporočilom v državni zbor. Sprožila bi sama svojo razpravo o svojih uspehih in neuspehih. Neodgovorna vlada vlada brez poguma, vlada, ki jo peti slaba vest, pa beži pred odgovornostjo in namesto da bi položila račune za nazaj, za davkoplačevalski denar kuje nove strategije, v katerih obljublja v naslednjih 10 letih tisto, kar je obljubila že pred 4-imi leti, pa tega ni naredila. Odgovorna in pogumna vlada bi želela parlamentarno razpravo o svojem delu pomakniti čim bližje parlamentarnim volitvam. Vlada gospoda Ropa pa je od koalicijskih poslancev zahtevala, da skličejo izredno sejo, namenjeno razpravi o interpelaciji, čim prej, iz česar sklepamo, da želi, da bi šel ta kelih mimo nje v čim bolj varni časovni oddaljenosti od bližajočih se parlamentarnih volitev. Razpravo o delu vlade pa je vladna koalicija pravzaprav sama dala na dnevni red in sama pripeljala v čas volilne kampanje. Vladne stranke imajo težave tako z odgovornostjo kot s programi. Slovenska demokratska stranka, ki je skupaj z Novo Sloveniji vložila to interpelacijo, je že 15. julija nastopila z jasno vizijo in jasnimi cilji ter z volilnim programom, ki ga je pripravil strokovni svet in ki je bil že predstavljen javnosti in je dosegljiv na naši spletni strani od 15. julija. Na tej spletni strani so javno dosegljive tudi replike strokovnega sveta na vladni odgovor na vloženo interpelacijo, ki jih danes zaradi nedemokratičnega omejevanja časa ne bo možno v celoti predstaviti. Javna predstavitev programa, ki smo ga naredili, je omogočala soočenje mnenj in argumentov. Na to javno predstavitev smo povabili predsednika vlade in ministre. Nihče ni prišel, vsi so bili nevidni. Soočenje argumentov ni bilo možno, to pa zaradi tega, ker nobena od vladnih strank doslej še ni predstavila svojega programa za naslednji mandat. To je storila samo opozicija, Slovenska demokratska stranka že 15. julija, Nova Slovenija včeraj. Na vladne stranke pa še čakamo. Ni bilo poročil o delu, dokler nismo vložili interpelacije, ni bilo programov, je pa bilo veliko leporečja. Vsi poslanci, tudi tisti, ki so poslanski mandat dobili julija, kot nadomestni poslanci po odhodu evropskih poslancev v evropski parlament, bomo za avgust in september dobili polno plačo. Ne samo, da ni nesprejemljivo, da državni zbor dela tudi v tem mesecu, kot želi prikazati vlada, mi menimo, da je povsem normalno, da si poslanci tudi v zadnjih mesecih mandata plačo zaslužimo z delom, za katerega smo plačani. Sedaj na kratko k samemu predmetu interpelacije. Bistvo interpelacije bi lahko strnili v tri točke. Prvič, vlada pod vodstvom Liberalne demokracije ni izpolnila številnih obljub, danih volivkam in volivcem ob začetku mandata leta 2000 in leta 2002. Pravzaprav je treba tukaj dodati, da je veliko obljub, ki so bile dane na začetku leta 2000, Liberalna demokracije še posebej dala že leta 1996, pa nekatere že leta 1992, pa niso bile realizirane in so sedaj ponovno v programu vlade do leta 2013. Očitno se računa na kratek spomin volivcev in na manipulacije, katerih del je tudi to, da vlada ob koncu mandata ne poroča o tem, kaj je naredila in kaj ne in lahko na tej podlagi ponovno obljublja tisto, kar je že enkrat obljubila, pa ni bilo narejeno. Druga točka interpelacije je dejstvo, da vlada pod vodstvom Liberalne demokracije v mandatu 2000 do 2004 ni dobro upravljala z državo, zaradi česar je Slovenija zamudila številne priložnosti za uspešnejši in hitrejši razvoj, priložnosti, ki so jih nekatere druge tranzicijske države izkoristile bistveno bolje. In tretja točka je dejstvo, da je vlada soodgovorna za razmah klientelizma in korupcije, kar še nikoli ni bil tako pereč pojav, kot ravno v tem delu mandata oziroma v zadnjih letih tega mandata. V veliki meri tudi zato, ker so iste politične sile na oblasti že 12 let, na debelo podlago od prej. Primerjave med danimi obljubami in dejanskim stanjem kažejo na to, da mnoge pomembne obljube niso uresničene. Kažejo na to, koliko vladi šteje dana beseda, kakšna je njena verodostojnost in kako vlada podcenjuje volivke in volivce in tudi njihov spomin. Podatki, navedeni v interpelaciji, kažejo tudi na to, da je Slovenija zaradi slabega dela vlade zamudila mnoge priložnosti. Slovenija je danes uspešna država zaradi odločno in uspešno izpeljane osamosvojitve ter zaradi marljivosti, iznajdljivosti in sposobnosti Slovenk in Slovencev, državljank in državljanov Slovenije. Če bi vlada zagotavljala ustrezno okolje za razvoj gospodarstva, še posebej malega in srednjega podjetništva, znižala davčne obremenitve na razumno mero, zagotovila plačilno disciplino in učinkovito reševanje sodnih sporov ter odpravila številne administrativne ovire, ki še vedno tarejo podjetnike, bi bila Slovenija danes še mnogo uspešnejša. Vlada je seveda v štirih letih naredila tudi marsikaj dobrega. Tudi gospodarska rast je bila v tem času pozitivna. Tega nihče na zanika. Vendar je bila ta rast daleč od, prvič, obljubljene, in drugič, od potrebne. Slabo upravljanje z državo pa se kaže predvsem na naslednjih področjih. Prvič. Neugodno okolje za razvoj podjetništva, zlasti malih in srednjih podjetij. Predvsem previsoki davki, slaba finančna disciplina, počasno reševanje sodnih sporov, neučinkovite državne subvencije. Prepočasna rast, ki se kaže v zaostajanju za tranzicijskimi državami, kot so Latvija, Litva, Estonija in Slovaška. Neuresničene obljube o zmanjševanju javnega dolga. Stalen proračunski deficit tudi v letu 2004, ko je vlada obljubila presežek. Prekomerne davčne obremenitve dela in nenormalno nizke davčne obremenitve kapitala. Katastrofalno stanje na področju sodnih zaostankov. Visoka stopnja brezposelnosti v polovici slovenskih regij. Velike razvojne razlike med regijami. Neuresničene obljube o dokončanju izgradnje avtocestnega križa. Razsipno trošenje javnega, torej skupnega davkoplačevalskega denarja. Neuspešna zdravstvena reforma ob velikih količinah zapravljenega denarja za domače in tuje svetovalce. Nedomišljena in škodljiva prenova osnovne šole. Neurejeno stanje na področju plač v javnem sektorju, ker vladi ni uspelo izpeljati projekta plačne reforme. Nekaj splošno o odgovorih vlade na ta vprašanja in očitke iz interpelacije. Vlada je namesto odgovora na kritike o neizpolnjenih obljubah in zamujenih priložnostih podala delno poročilo o štiriletnem delu, v katerem na kritike pravzaprav ne odgovarja. Z obsežnim dokumentom poskuša zamegliti bistvo predlagane interpelacije, to je razpravo o njenih neizpolnjenih obljubah, napakah in neuresničenih razvojnih priložnostih Slovenije. To je tako, kot da bi lastniki podjetij terjali od direktorja, da jim pojasni razloge za zamujene tržne priložnosti, on pa bi jim vrgel na mizo poslovno poročilo s podatki o proizvodnji ali prodaji. Mi smo spraševali nekaj, vlada odgovarja drugo. Vlada se v odgovoru na interpelacijo hvali predvsem s kvantiteto opravljenega dela. Do tovrstne samohvale vlade na tem mestu nima pravice. Vlada preko javnega denarja plačuje 33 tisoč uradnikov, kar stane slovenske davkoplačevalce letno preko 100 milijard tolarjev. Za ta denar je mogoče v kvantitativnem smislu zelo veliko narediti in s tem se je po našem mnenju nekoliko neokusno hvaliti. Poročilo ima preko 350 strani. To je bila prva pohvala tega poročila. Naj rečem, da je zdaj že bivši član vlade dr. Dimitrij Rupel v tem času sam napisal knjigo, ki ima 700 strani, brez tega, da je imel na razpolago 33 tisoč plačanih uradnikov. Vlada je v svojo obrambo aktivirala celoten aparat državne uprave. Generalni sekretar gospod Bandel je pozvalvsa ministrstva in vladne službe, da pregledajo koalicijsko pogodbo in poročajo o izpolnjevanju zavez iz tega političnega dokumenta. Državni uradniki, ki so plačani z davkoplačevalskega denarja, so morali brati dokumente o političnih strankarskih obljubahin pisati obrambo za ohranitev političnega položaja predsednika vlade in ministrov, medtem ko je strokovne osnove za to samo interpelacijo brezplačno v svojem prostem času pripravila skupina strokovnjakov, zbrana v strokovnem svetu SDS brez podpore armadedržavnih uradnikov. Vlada je na ta način pri pripravi tega poročila zlorabila državno upravo in ravnala nekorektno do državnih uradnikov, ki so bili postavljeni v neprijeten položaj. Glede na to, da so ministri njihovi šefi, uradniki naloge niso mogli zavrniti, čeprav jim je bilo naloženo nekaj, česar niso dolžni opraviti. Javni odgovori predsednika vlade in ministrov na interpelacijo so bili pogosto žaljivi, nedostojni, arogantni in cinični. Minister za promet se bo zapisal v parlamentarno zgodovino z enonajbolj arogantnih in žaljivih izjav. Naj vas spomnim; ta minister je v predstavitvi svojega odgovora na interpelacijo dejal, da je edina kvalifikacija sestavljavcev interpelacije na njegovem področju to, da imajo vozniško in prometno dovoljenje. Iz biografije dr. Petra Verliča, predsednik odbora za promet in informacijsko družbo pri našem strokovnem svetu, ki je koordiniral delo na tem področju, izhaja naslednje: Dr. Peter Verlič, rojen leta 1962, dr. znanosti, je bil državni sekretar na ministrstvu za promet in zveze za področje prometne politike in mednarodnih odnosov, bil je direktor prometnega instituta v letih 1993/1998, je član tehničnega komiteja Cost transport pri Evropski uniji, član organizacijskega odbora mednarodnega simpozija elektronika v prometu, neodvisni strokovnjak za vrednotenje projektov s področja prometa pri evropski komisiji in sodni izvedenec. Dr. Pavliha si je torej privoščil žalitev na račun vrhunskega strokovnjaka, ki ima na področju prometne politike mnogo boljše reference od ministra Pavlihe, ki ni specialist za prometno politiko ampak za pomorsko pravo. Izvaja dr. Pavlihe kaže na značilen odnos vlade do vsakogar, ki opozori na njene napake. Vzvišen, žaljiv, aroganten, ciničen - odnos vlade do opozicije je tudi odnos do vseh volivk in volivce, zlasti tistih, ki so na volitvah oddali svoje glasove za opozicijske stranke. Nekaj poudarkov po področjih. Vladna koalicija v nastopu mandata v koalicijski pogodbi je napovedala 4 do 5% gospodarsko rast. Dejansko stanje 2.9% v letu 2001, 2.9% v letu 2002 in 2.3% v letu 2003. Pri ključni obljubi na področju gospodarstva je torej vlada ostala daleč od uresničitve. Seveda se vlada v odgovoru sklicuje na dolgotrajno poslabšanje razmer naših glavnih trgovinskih partnericah. Minister za gospodarstvo je nekje izjavil, da gospodarska rast ni odvisna od vlade, saj Slovenija ni nekdanja Albanija in nima planskega gospodarstva, vendar pa v strategiji razvoja Slovenije za naslednjih 10 let vlada na strani 16 spet napoveduje tokrat 6.6% gospodarsko rast, na strani 10 pa povečanje gospodarske rasti za 1.5% odstotne točke. Zdi se, da se vlada v tej točki norčuje iz predlagateljev interpelacije pa tudi iz javnosti. Če od vlade ni odvisna gospodarska rast, se ne da napovedati, zakaj jo ponovno napovedujete in tokrat do leta 2013. In je vprašanje, kaj je torej res. Ali vlada ne more vplivati na gospodarsko rast, in je bila torej dana lažna obljuba, ali pa je vlada nesposobna, ker te obljube ni realizirala. Tretje možnosti ni. Predsednik vlade in gospodarski minister se lahko odločita samo med tema dvema. Vlada takoj na začetku svojega odgovora v zvezi z gospodarsko rastjo navaja: V letih 2002/2004 se je Slovenija po kriterijih razvojnega programa Združenih narodov uvrstila med vsemi državami na svetu na visoko 29. mesto in se po kriterij Svetovne banke uvrstila med najrazvitejše države Sveta. Življenjski standard prebivalcev Slovenije se je, merjen glede na bruto domači proizvod, izražen v kupni moči prebivalcev, pomembno povečal, tako smo med starimi članicami Evropske unije že prehiteli Portugalsko. V tem obdobju je narasel bruto domači proizvod na prebivalca iz 74% BDP v Uniji na 77.3%. Dejstvo, da je bruto domači proizvod v štirih letih narasel za 3.3% točke evropskega povprečja, ni nekaj, na kar bi bila lahko vlada ponosna, ker to ni ne vem kakšen razvoj. Hitrejšo gospodarsko rast od rasti največjih držav EU, kot so Nemčija, Francija in Italija, so dosegle druge članice Evropske unije in tudi nekatere nove članice, kot na primer Estonija, Litva, Latvija. Njihova povprečna gospodarska rast je bila kar enkrat in več višja, kot je bila slovenska. Hitrejšo gospodarsko rast so dosegale, čeprav so bile prav tako kot Slovenija omejene z majhnim domačim trgom tako imenovano recesijo v Evropski uniji in nestabilnostjo na ruskem trgu. Vlada v primerjalnem prikazu gospodarske rasti na strani 19 odgovarja na interpelacijo in navaja samo Nemčijo, Avstrijo, Francijo, Italijo, Poljsko, Češko in Madžarsko, ne pa tudi Latvijo, Litvo, Estonijo, Slovaške, Irske in drugih. Po zadnjih podatkih Eurostata je gospodarska rast od prvega kvartala leta 2003 do prvega kvartala 2004, se pravi zadnji letni dostopni podatki, v Latviji 8,8%, v Litvi 8%, v Estoniji 7%, na Slovaškem 5,5%. Kadar ocenjujemo in primerjamo slovensko stopnjo gospodarske rasti s stopnjo rasti najbolj razvitih držav, ki imajo absolutno veliko višji bruto domači proizvod na prebivalca, moramo upoštevati preprosto računsko dejstvo, da odstotki o višji rasti bruto domačega proizvoda premalo povedo. Zelo pomembna je absolutna rast bruto domačega proizvoda na prebivalca, 1% dodane vrednosti od različnih osnov, se pravi velikost BDP na prebivalca ne pomeni enakega absolutnega porasta in ne pomeni doseganja razvojnega oziroma preseganje razvojnega zaostanka. Če je 1% povečanja našega bruto domačega proizvoda pomenil 210 evrov, avstrijskega pa 550 evrov in nemškega 850 evrov, to pomeni, da so ob enaki rasti razlike med nami le še povečujejo in ne ohranjajo. Da bi v Sloveniji ne zaostajali za rastjo Avstrije, bi morala biti naša rast bruto domačega proizvoda ali dodane vrednosti za 2,6-krat višja od avstrijske, kar na primer pomeni, da bi pri njihovi rasti bruto domačega proizvoda za 3% morala biti naša rast bruto domačega proizvoda vsaj 7,8%. Da pa bi Avstrijce dohitevali, bi morala znašati rast našega bruto domačega proizvoda, če bi oni imeli 3% rast, najmanj 10% ali več. Dejstvo, da je slovenska gospodarska rast za malenkost višja od rasti ostalih članicah Evropske unije, bi moralo biti za vlado znak za alarm, ne pa da se s tem hvali. Vlada mora seveda delovati kot servis gospodarstva. Zagotoviti mora gospodarstvu prijazno davčno okolje, prijazno administrativno okolje, pravni red, plačilno disciplino, učinkovito izvršbo medsebojnih finančnih obveznosti med podjetji, brez tistih dveh pogojev prej tega ni, hitro in učinkovito reševanje sodnih sporov, ugodne kreditne pogoje za nova podjetja, učinkovite državne subvencije. Prav po teh merilih, ki so najbolj relevantna za uspešnost neke vlade na gospodarskem področju, pa slovenska vlada po mednarodnih študijah dosega izjemno slabe rezultate. Študija mednarodnega instituta za razvoj menedžmenta iz leta 2003 pravi: Po učinkovitosti vlade, merijo se javne finance, fiskalna politika, institucionalno okolje in gospodarska zakonodaja, se Slovenija medprimerljivimi državami, tiste, ki so pač tukaj in regijami, to so kategorije držav z manj kot 20 milijoni prebivalcev, uvršča na zadnje, se pravi 29. mesto. Zaostaja za Slovaško, ki je na 24., Madžarsko na 22., Češko na 19. in Estonijo na 9. Tukaj ne gre za učinkovitost države, ampak za učinkovitost vlade, ker vlada vodi javne finance, fiskalno politiko in tudi ustvarja institucionalno okolje in predlaga, in seveda preko vladne koalicije sprejema gospodarsko zakonodajo. Ista raziskava pravi, po številu dni, potrebnih za odprtje novega podjetja, se Slovenija z 62 dnevi, potrebnimi za odprtje podjetja, to je toliko kot v Markovičevem času, uvršča za Latvijo, Irsko in Finsko, ki bi jih seveda radi v tej rasti dohiteli. Ta raziskava pravi, da na področju podjetniškega okolja, ko se je analizirala tudi ustreznost bazičnih tehnoloških, znanstvenih in človeških virov, se je Slovenija po tem kriteriju uvrstila na 27. mesto, za Madžarsko, Estonijo, Češko. Vse te ovire predstavljajo implicitni davek na podjetništvo in delujejo kot zaviralec gospodarskega razvoja. Mimogrede, minister za gospodarstvo doktor Matej Lahovnik je v intervjuju za nek tednik to študijo mednarodnega inštituta za razvoj menedžmenta relativiziral in podvomil v njeno strokovnost. Časnik Finance je to izjavo komentiral takole: "Če bi sodili po izjavah gospodarskega ministra, je na sloviti švicarski ustanovi za ekonomske raziskave EMD nemalo butcev. Tudi mnenja ekspertov priznanih tujih institucij slovenski vladi ne pridejo do živega, ko brani svojo nezmotljivost in prepričanost v svoj prav." Minister Lahovnik, ki je bil še včeraj tako imenovani neodvisni strokovnjak, z distanco do Liberalne demokracije, se je hitro navzel istih manir. Študija svetovnega gospodarskega foruma je pokazala, da je po učinkovitosti državnih subvencij, torej vladnega poseganja v gospodarstvo, slovenska vlada na 31. mestu, za Češko, Madžarsko in Estonijo in za mnogimi drugimi državami. Zanimivo je, da je vlada sama, ne vem, če je to predsednik vlade prebral, ampak v osnutku Strategije razvoja Slovenije na strani 147 piše: "Absolutna vrednost indeksa globalne konkurenčnosti Slovenije, ki ga izračunava svetovni gospodarski forum, sicer narašča, vendar smo najslabše rezultate v zadnjih letih dosegli pri kakovosti javnih institucij." Tukaj vlada v svojem lastnem programu priznava, da je od vseh teh primerjav sama najslabša, kakovost javnih institucij - najslabši rezultati. Tudi podatki Svetovne banke kažejo, da za sedanjimi članicami Evropske unije najbolj zaostajamo v indikatorjih oziroma kazalcih kakovosti vladanja, to je pri kazalcih, ki merijo kvaliteto regulative, vladavino prava, učinkovitosti vladanja in nadzor korupcije. To kaže, da kakovost institucionalnega okolja v Sloveniji še ne dosega ravni, potrebne za dobro vladanje. Tega ne berem iz programa opozicije, tega ne berem iz programa strokovnega sveta Slovenske demokratske stranke ali ocene, to berem iz osnutka Strategije razvoja Slovenije, ki ga je pripravila vlada. Pohvalno, zelo samokritično, vendar pa zanika to kar ste sami napisali v ta osnutek strategije razvoja za naslednjih 10 let. V temelju zanika to samohvalo, ki smo jo poslušali v nastopih ministrov, češ, kako je vlada uspešna. Tukaj sami pravite, da je to največji problem: se pravi kvaliteta javnih institucij, kvaliteta vladanja. In se morate odločiti, kaj sedaj drži. In še anketa GEM-a iz leta 2003. V tej anketi so eksperti zelo nizko ocenili našo vladno politiko pri obravnavi novih in rastočih podjetij ter vladne programe in različne oblike podpore. Slovenija je med 35. primerjanimi državami zasedla 29. mesto. O inflaciji in nekaterih ostalih zadevah s področja financ bodo spregovorili moji kolegi. Morda samo nekaj primerjav glede na najbolj očitne obljube, ki jih je dala vlada pred štirimi leti, in dejanskim stanjem. V koalicijski pogodbi ste tisti, ki ste bili zadnja štiri leta na oblasti, zapisali: "Zagotovili bomo, da se bo delež javnofinančnih prihodkov in odhodkov bruto domačega proizvoda v obdobju 2001-2004 stabiliziral na ravni okoli 42%, pri čemer se mora javnofinančni primanjkljaj po triletnem vsakoletnem zmanjševanju v letu 2004 spremeniti v manjši presežek." Dejansko stanje po podatkih vladnih institucij: "Javnofinančna poraba se je vsa leta povečevala in leta 2003 je znašala že 43,1% bruto domačega proizvoda, "daleč, daleč od obljubljenih 42%. Javnofinančni primanjkljaj po slovenskih merilih in vladnih podatkih leta 2002 3%, 2003 prek 1", leta 2004 "presežek ni predviden". Finančni minister je rekel, da je bilo to slabo. Mogoče, vendar zakaj ste ga potem obljubljali. K slabemu stanju, k večanju deleža javnofinančnih prihodkov, se pravi, k povečani potrošnji upravljavcev države zelo pomembno prispeva razsipnost pri trošenju javnih sredstev. V nobenem programu pred volitvami Liberalna demokracija in vlada nista povedali volivcem, da bo 54 milijonov dolarjev potrošila za nakup dragega vladnega letala. Gre za izjemno investicijo, za katero se je država zadolžila, vendar o tem niti besede niti črke pred volitvami leta 2000 – velika prevara volivcev. Ni vlade na svetu, ki bi šla v takšno investicijo brez tega, da bi jo vnaprej načrtovala in tudi povedala pred volitvami, za kaj gre. No, naj povem še to, da zdaj vlada tudi pred volitvami oddaja to letalo v zakup za, po ocenah strokovnjakov, zelo skromno zakupnino, hkrati pa najema letala za svoje potrebe in za to plačuje drage ekonomske cene najema. In, ob tem plačujemo še glavnico in obresti za dolg, ki ga je vlada najela za to, da je kupila to razkošno letalo. Naslednji primer neracionalnega trošenja javnih sredstev so podjetja, ki so v neposredni ali posredni državni lasti in ki brez kakršnihkoli razpisov trošijo stotine milijonov za sponzorstva in različne tako imenovane intelektualne storitve brez vsake vsebine. Minister Keber je za teoretičnidel zdravstvene reforme porabil 7 milijonov evrov, ogromno denarja – pri obravnavi interpelacije tega niti ni zanikal -, zdravstvena reforma pa je kljub tem študijam ostala na teoretični in retorični ravni in uporabniki storitev od teh težkih milijonov nimajo nič. Lahko bi našteli še na desetine primerov neracionalnega trošenja skupnega denarja, ampak ker ste omejili čas, vsega ni možno našteti. Dejstvo je, da bi z gospodarnim ravnanjem lahko prihranili desetine milijard in jih investirali v prioritetne programe ali zmanjšali deficit, zadolžitev ali davke. Naslednja tema, kjer vlada trdi, da je bila zelo uspešna, je brezposelnost. Mag. Anton Rop je na začetku mandata obljubljal znižanje nezaposlenosti za petino. V resnici se je stopnja v vseh štirih letih, odkar LDS vodi to koalicijo, znižala le za 3%, pa še to ni jasno, ali je število brezposelnih v resnici nižje ali pa so na zavodih za zaposlovanje le toliko ljudi izbrisali iz evidenc; ljudje nam sporočajo, da jih dajo na javna dela, in ko so javna dela končana, jih ne vpišejo več v evidenco brezposelnih. Pomemben delež v teh 3% pa povrhu vsega predstavlja še zaposlovanje v javni upravi, kjer pa se je zaposlovanje zelo povečalo v zadnjih štirih letih. Tu pa je bila rast velika. In velik problem, ko gre za brezposelnost in ki ga je vlada v svojem odgovoru pravzaprav popolnoma ignorirala, so velike razlike v stopnji brezposelnosti po regijah. Stopnja registriranja brezposelnosti po regijah v letu 2003 je naslednja: Slovenija 11,2%, pomurska regija pa 17,5%, podravska 16,2%, zasavska 16,1%, spodnje posavska 14,9%, savinjska 13,5%, koroška 12,6%. Več kot polovica regij je nad tem povprečjem. In če pogledamo, kam je država namenila največ državnih subvencij v tem mandatu, vidimo, da jih je usmerila predvsem v tiste regije, kjer brezposelnost ni ravno najbolj pereč problem. Državne subvencije so v vseh okoljih, kjer jih pač še uporabljajo, instrument za zmanjševanje teh razlik v stopnji brezposelnosti po regijah. Ampak slovenska vlada tega ne ve. Največje državne subvencije so šle tja kjer problem brezposelnih ni največji, ampak obratno. Iz tabel in podatkov, ki jih podaja vlada v odgovoru na interpelacijo, je očitno, da stopnja anketne brezposelnosti v zadnjih treh letih konstantno narašča. Leta 2001 je znašala 6,4%, napoved za leto 2004 pa je 6,8%. Zato žal, žal, ne bo mogoče doseči obljube vlade, da bo stopnja anketne brezposelnosti v letu 2006 padla na raven 5%. Zaskrbljujoč je tudi podatek, da tudi anketna zaposlenost pada, se pravi, da je manj zaposlenih, kar potrjuje naše ocene, da je upadanje stopnje registrirane brezposelnosti zgolj na račun brisanih iz evidenc brezposelnih, ne pa na račun novih zaposlitev, razen deloma v državni upravi. Kar se tiče medregionalnih razlik, kar je eden od perečih strateških razvojnih problemov v Sloveniji, vlada v odgovoru na interpelacijo priznava, da se medregionalne razlike, izražene z bruto domačim proizvodom na prebivalca, v zadnjih letih rahlo povečujejo. Vlada to priznava. Ne moremo pa soglašati z vladno oceno, da so se razlike med regijami v stopnji brezposelnosti po nekajletnem povečanju v letu 2003 začele zniževati. Iz višine koeficienta variacije je jasno, da so se medregionalne razlike v brezposelnosti v mandatu te vlade povečale od 31,2%, v letu 2000, na 33,9% v letu 2003. Obvladovanje gospodarstva s strani države. Ena temeljnih obljub te vladne koalicije je bila, da se bo vlada umaknila iz gospodarstva, da se bo politika umaknila iz gospodarstva. V koalicijski pogodbi je na tistih prvih straneh, kjer so povzete te ključne usmeritve, to napisano z debelimi črkami. Vladna koalicija bo storila vse, da se politika umakne iz gospodarstva. Kaj pa se je zgodilo? Namesto da bi vlada nastopala kot servis gospodarstva in zagotavljala gospodarstvu ugodne pogoje za poslovanje, slovenska vlada ohranja vlogo gospodarja nad slovenskim gospodarstvom. Vloga vlade v gospodarstvu je odločno prevelika. V štirih letih se je prej povečala kot zmanjšala, še posebej, če upoštevamo tudi posredni politični vpliv vladnih strank v gospodarstvu. Vlada bi se morala iz gospodarstva že zdavnaj umakniti. To je obljuba pred vsakimi volitvami, nič se ne zgodi. Po raziskavi uglednega kanadskega ekonomskega instituta, ki velja za enega najbolj vplivnih svetovnih institutov, ki meri ekonomsko svobodo po svetu, in po študiji, ki je bila narejena julija letos, se pravi pred dobrim mesecem,se Slovenija uvršča med ekonomsko najmanj liberalne nove članice Evropske unije, v svetovnem merilu pa je pristala na 74. mestu od 123-ih držav. Praktično so se vse ostale nove članice Evropske unije uvrstile pred njo. Ta institut proučuje stopnjo ekonomske svobode, nevmešavanja politike v gospodarstvo po naslednjih kriterijih: vloga in velikost države v gospodarstvu, pravni sistem in lastninske pravice, monetarna politika, mednarodna trgovina, stopnja regulacije na trgu. To je trg delovne sile, finančni trg, državno omejevanje podjetij. Najslabše ocene je Slovenija dobila zaradi velike vloge države v gospodarstvu. Po vmešavanju politike in države v gospodarstvo je Slovenija od 123-ih držav na 120. mestu. Trije uglajeni mladi profesorji ekonomije Sašo Polanec, Jože Damjan in Matija Rojec so v Financah dne 17. avgusta 2004 v članku Umaknite državo iz gospodarstva zapisali naslednje: "Nedvomno je nujna čimprejšnja privatizacija državnih podjetij, ki so velikokrat monopolna, in s tem nezdravega vpliva politike na poslovanje podjetij. Še posebej pereč je problem v telekomunikacijskem sektorju, ki ga v fiksni in mobilni telefoniji obvladuje monopolno podjetje Telekom, s hčerinskima podjetjema Mobitel in Siol." In naprej: Naši ključni lastniki so Kapitalska družba,Odškodninska družba in finančne institucije, ki nimajo prave motivacije za razvoj podjetij. Zanima jih le nadzor oziroma kratkoročna finančna uspešnost. Nimajo sredstev in znanja, da bi kaj več naredili, niti ni to njihova funkcija. V Sloveniji je kljub načeloma privatiziranemu gospodarstvu vloga države v gospodarstvu prek njenih paradržavnih skladov zelo močna. Ta dva sklada v povezavi z največjo, še vedno državno, zavarovalnico Triglav, v najbolj propulzivnih podjetjih obvladujeta tudi tretjinske ali večje lastniške deleže, kar jim ob razpršenem preostalem lastništvu daje kontrolno moč in možnost vplivanja na poslovanje podjetij in njihove strateške odločitve. Gre za nezdrav odnos, ki vsakokratni politiki omogoča neposredni nadzor in možnost političnega manipuliranja v večini velikih slovenskih podjetij. V isti številki Financ opozarjata na nujno zmanjšanje vloge države v gospodarstvu še dva mlada ekonomista, dr. Kešelevič in mag. Aristovnik. To je pač globalna teoretična ocena vpliva politike in vlade na gospodarstvo. Če smo malo bolj konkretni, naredimo en tak "top ten" političnih kadrov v gospodarstvu, vidimo, da praktično na nobenem pomembnem mestu v gospodarstvu in na tistih mestih v upravi, ki tudi posredno in neposredno vplivajo na to, kako se stvari odvijajo tudi v gospodarstvu, ni človeka, ki ga tja ne bi nastavila vladna opcija. Razvpitih primerov je ogromno. Recimo, gospod Lenič na zavarovalnici Triglav je bivši politik Liberalne demokracije. Gospod Kramar na čelu Nove Ljubljanske banke. Gospod Thaler na Simobilu. Tisti, ki nadzoruje javne finance, gospod Šoltes na računskem sodišču prav tako tja ni mogel brez izkaznice Liberalne demokracije. V Krki je gospod Kovačič, ki bo sedaj dvignil imidž LDS partije v Novem mestu. V Savi gospod Bohorič. Nekdanji podpredsednik LDS. Bavčar v Istrabenzu. Gospod Kocijančič iz sestrske stranke vladne koalicije upravlja z nacionalno televizijo, olimpijskim komitejem. Njegova žena določa študijske programe na Univerzi. Bivši predsednik Združene liste, gospod Ribičič, na ustavnem sodišču odloča o pritožbah, ki se nanašajo tudi na gospodarstvo. Gospod Jankovič, ki ga je po lastnih besedah tja nastavil politično gospod Rop, upravlja z večinskim trgovcem v Sloveniji. Gospa Kanduttijeva nadzoruje igralnico v Portorožu. Gospod Majzel Mobitel. Gospod Golobič Ultro. Gospod Kušar Odškodninsko družbo. Gospod Jamnik Kapitalsko družbo. Gospod Jakič Atletsko zvezo, gospod Anderlič Avto-moto zvezo. Gospod Meh Muro. Tožilstvo je v rokah LDS-a. Da je to dejstvo, dokazuje tudi nastopanje v politični vlogi nekdanje generalne državne tožilke, ki je sedaj ministrica in kandidatka Liberalne demokracije. Tudi naslednik je iz te orbite oblastnih strank. Ampak da bo stvar še hujša, tudi druga stran, ki nastopa v teh pravnih sporih, je nekako kontrolirana s strani Liberalne demokracije. Tudi predsednik Odvetniške zbornice je, pomemben politik LDS, gospod Kozinc, ki je povrh tega tudi predsednik nadzornega sveta v Luki Koper. Lahko bi našteval še dve uri. Ni pomembnega mesta, kjer vladajoča politika ne bi imela neposrednih vzvodov nadzora nad gospodarstvom. Jasno je, da sta se zaradi takšnega stanja razbohotila klientelizem in korupcija. Tukaj smo za to isto govornico in iz poslanskih klopi na več sejah opozarjali na ta pojav. Namesto učinkovitih ukrepov smo dobili nek zakon, ki je oblikoval neko novo institucijo, ki naj bi preganjala korupcijo, ki še vedno ni operativna. Danes se šele sprejema poslovnik, pa še ta je bil sporen. Kadri, ki so bili tja imenovani, bi morali prej nastopati kot tisti, ki jih bo ta komisija preiskovala, ne pa kot tisti, ki bodo preiskovali. Na čelo te komisije je prišel nekdanji kriminalist oziroma policist, ki je dokazano nezakonito prisluškoval novinarjem, dokazano nezakonito in nepotrebno. In ta bo zdaj preganjal korupcijo. V komisiji se zaposlujejo v glavnem kadri Liberalne demokracije, o tem nekaj več pod naslednjo točko. In to je bil nekako odgovor, češ, problem je, ustanovimo komisijo. Tako da se ne bo nič zgodilo. Opozorili smo na korupcijo v primeru javnih podjetij, Mobitel, Ultra, ključni funkcionarji v največji vladni stranki, nič se ni zgodilo. Podjetja, ki so bila oškodovana v teh postopkih, še vedno niso dobila nobenih odškodnin, posli se peljejo naprej na isti način, politika ima enako vlogo. Opozorili smo na zadnji seji, kako nekateri funkcionarji Liberalne demokracije za 500 tolarjev kupujejo parcele na elitnih lokacijah ob morju. Kmetje, ki so bili s tem oškodovani, so še vedno brez svoje pravice. Zadeve gredo naprej, dejansko je včasih zelo težko poslušati predstavnike vlade, ki se v velikih državnih avtih pripeljejo na tiskovno konferenco. Tam govorijo o sociali, sami kupujejo parcele po 500 tolarjev ob morju, vsi ostali morajo pa plačati desetkratno ceno. Res lepa sociala. Tudi okrepitve, ki jih bo vladna koalicija očitno poslala v boj pred temi volitvami, so več ali manj iz istega gnezda. Veliko se govori o nekem zelo uspešnem direktorju, nekega velikega dolenjskega podjetja, ki naj bi zdaj dvignil imidž te stranke oziroma, kot je rekel, LDS partije v dolenjski prestolnici. Mogoče gre za uspešnega gospodarstvenika, vendar pa je treba reči, da ko gre za korupcijo in klientelizem, gre za kader, ki dejansko "paše" v te pojave, o katerih smo tukaj večkrat govorili. Ta izdelek vsi poznate, uporablja se, ne vem, desetletje v tej državi, na tem izdelku še vedno piše, da je uvoznik za Slovenijo Krka, delniška družba Novo mesto. Ta produkt in še nekaj podobnih se je prodajal v tisočih, deset tisočih proizvodih. Proizvaja se v tujini, dolgo časa je bil uvoznik in zastopnik res podjetje Krka. Potem pa je ta uspešen gospodarstvenik, ki bo zdaj okrepil vrste največje vladne stranke oziroma jih je že in dviga imidž te partije v Novem mestu, ugotovil, da bi se najbrž dalo tukaj veliko zaslužiti. In stvar je bila takšna, podjetje Krka je ukinila enoto, ki je zastopala ta in še nekatere druge produkte. V tistem času se je širila proizvodnja zdravil, delavci so bili prerazporejeni tja. Zastopanje teh visoko donosnih produktov, od katerih je imelo delo in plače vsaj nekaj deset delavcev, pa se je preneslo na, pomislite, pogledali smo zdaj to nalepko, ki je prelepljena čez ta originalni napis in piše, da to zastopa zdaj neko nizozemsko podjetje, podružnica pa je v Ljubljani. In kdo vodi to podjetje in podružnico: Kovačič, R.C. Diana. To je seveda hčerka od tega direktorja. Da bi se po mojem mnenju na izjemno nepošten način pridobilo sorodnikom velike premoženjske koristi, se je ukinila proizvodnja oziroma proizvodna enota ali pa trgovska enota v nekem podjetju, ki je delniška družba, se je na ta način oškodovalo lastnike za velike dohodke. Namesto da bi se zaposlili novi delavci, ko se je širila proizvodnja v nekem drugem oddelku, so se ti enostavno prerazporedili. Sicer ni šel nihče na cesto, ampak tudi nihče ni dobilnove službe, pa bi jo lahko. In dobički se zdaj stekajo v privatne žepe neposredno. Takšnih produktov, kjer so nalepke čez originalni tisk, je veliko po slovenskih trgovinah. In to so zgodbe o »bypass« podjetjih, to so zgodbe o korupciji in klientelizmu. In to je tista osvežitev in prenovitev, ki jo obljublja največja vladna stranka za te volitve. To so sveži kadri! Moram reči, izjemno dobro. Da je to tako, omogoča tudi stanje v pravosodju. Učinkovito delovanje sodišč je bistven element pravne države in pravne varnosti. Državljani in podjetja pričakujejo od države, da bo zagotovila hitro in učinkovito reševanje sporov, ki jih sami ne morejo rešiti po mirni poti. Stanje na tem področju je v Sloveniji katastrofalno. Poglejmo nekaj podatkov. Ob koncu leta 2003 je bilo na okrajnih sodiščih 6.000 zaostankov v kazenskih zadevah in kar 16.800 v pravdnih zadevah, pri čemer se kot zaostanek šteje zadeva, ki ni rešena v enem letu in pol. Zemljiško-knjižne zadeve: 130.000 zaostankov, pri čemer se za zaostanek šteje zadeva, ki ni rešena v treh mesecih, čeprav gre v 99% primerov za enostavne, rutinske, nesporne vpise. 130.000 zaostankov! Na okrajnih sodiščih se že več kot 30% zadev že na prvi stopnji rešuje več kot tri leta. Sodni spor lahko v primeru pritožbe traja pet,šest let, če pa višje sodišče sodbo razveljavi in se znova prične sojenje na prvi stopnji, pa tudi deset do dvanajst let. Po ugotovitvah znanega švicarskega inštituta iz Loussane se je na področju sodnega varstva pogodbenega prava Slovenija uvrstila med 70 državami na zadnje mesto. Na področju notariata je vlada z omejevanjem števila notarjev ustvarila monopol in omogočila značilno cehovsko omejevanje konkurence. Vlada je nedvomno poskrbela za blagostanje slovenskih notarjev, kratko pa potegnejo uporabnikinjihovih storitev. Trg notarskih storitev je treba odpreti in omogočiti tudi na tem področju zdravo konkurenco, tekmovanje s kvaliteto, zanesljivostjo in cenami. Ministrica za pravosodje je še kot generalna državna tožilka ugotovila, da ima tožilec Železnik prek 160 zaostalih spisov, šele tedaj, ko so fizično popadali iz omare. Kako lahko od take ministrice, ki niti tožilstva ni znala urediti, pričakujemo rešitev problematike sodnih zaostankov? V zvezi s šolstvom naj rečem, da je bila devetletka uvedena brez celovite analize delovanja osemletke, brez eksperimentalne faze, ki bi bila dovolj dolga in ki bi omogočila kasnejšo odpravljanje slabosti, brez upoštevanja pripomb ravnateljev, učiteljev, strokovne javnosti in staršev, ki nimajo možnosti demokratičnegasoupravljanja. Tukaj je veliko problemov. Če sem zelo konkreten, sedem razredov devetletke imajo otroci 17 predmetov, ki se ocenjujejo s številčnimi ocenami. V sedem razredov devetletke, v šoli gospoda Gabra, imajo otroci 17 predmetov, ki se vsi ocenjujemo s številčnimi ocenami. Kje neki bo tukaj še prostor potem za učenje o tem, kako to znanje uporabiti za vzgojo in za vse ostalo? Nekaj dni nazaj je gospod Gaber na POP TV izjavil, da učenci atlase puščajo na šolskih klopeh. Dobili smo ogromno klicev, oglašajo se starši in opozarjajo, da to pač ni res. Morda kje. In tako dalje in tako dalje. Tukaj vlada navaja neke kvantitativne podatke, ki deloma držijo, razpisano univerzo recimo in tako naprej. Vendar pa je tukaj problem dvojen. Problem upravljanja z državo, kar se znanja tiče, je dvojen. Prvič. Premalo se vlaga v to. Drugič, obstoječe znanje se premalo izkorišča. Med brezposelnimi je ogromno mladih, ki so končali šolo, so veliko vložili v svojo izobrazbo, tudi družba je veliko v to vložila, ampak so brez dela. Pri stanovanjski politiki, vlada je v letu 2000 obljubljala 6 tisoč stanovanj do konca letošnjega leta. Zgradila jih je natančno 3143 nekaj več kot polovico. S tem, da je dejstvo, da je bilo na sploh zgrajeno premalo stanovanj. Vsako leto bi morali v Sloveniji zgraditi okoli deset tisoč novih stanovanj. Stanovanjski primanjkljaj se je izjemno povečal, cene so narasle, to je raj za različne špekulacije. In ker je to raj za različne špekulacije, so se tukaj oblikovali lobiji, ki preprečujejo, da bi se stanje izboljšalo. Ukinjene so bile stanovanjske zadruge, ki so omogočale ljudem, da so se organizirali in sami reševali te probleme. Namesto tega smo dobili stanovanjski sklad z delno koristnimi, delno nekoristnimi rezultati. Plače v javnem sektorju. Vladi očitamo, da ji ni uspelo izvesti plačne reforme v javnem sektorju, obljubljena je bila že takoj po začetku tega mandata. Gre za tipičen projekt, kjer je na papirju vse narejeno, dejansko pa se ni nič spremenilo. Niti eno plačno nesorazmerje v javnem sektorju v zadnjih štirih letih ni bilo odpravljeno. Zakon, ki je bil sprejet, je popolnoma invaliden, ni podzakonskih aktov, ni tarifnega dela tega zakona. Plače v javnem sektorju so kaos, čeprav bi jih bilo nujno potrebno urediti. Tukaj so razlike ogromne. Vlada in predsednik vlade, ki imata vsak dan na ustih socialo, nista naredila nič, da bi se razlike v plačah v javnem sektorju, kakršnih ni v nobenih kapitalističnih državah s stoletno tradicijo, kakorkoli uredile. Vedno, ko smo postavljali to vprašanje smo doživeli samo izgovore. Tukaj ni primerljivosti. Gre enostavno za razlike, za nesorezmerja, ki se samo povečujejo iz leta v leto. Ta novi zakon o sistemu plač v javnem sektorju je bil sprejet že leta 2002. Od tedaj sta minili že več kot dve leti, pa se zakon še danes ne uporablja. 130.000 zaposlenih v javnem sektorju ta vlada drži v negotovosti. Pričakujejo, da bodo končno uvrščeni v plačne razrede po novem sistemu. Dogovor o povišanju plač s 1.7.2004 je samo nekaj, kar javnim uslužbencem pripada. Šlo je za običajno eskalacijo, ne gre pa za realizacijo tega zakona. 130.000 ljudi v javni upravi je z invalidnostjo tega zakona, ker vlada ni naredila svojega, močno prikrajšanih. Na kratko nekaj obljub pri prometu. Vlada je obljubila v tem mandatu dokončanje avtocestnega programa. Ne bo dokončanja avtocestnega programa v tem mandatu. Denarja je bilo obljubljenega veliko. Vlada je obljubila izgradnjo drugega tira železniške proge, ki bi Luki Koper omogočila dodatno železniško povezavo - ni bilo realizirano. Vlada je obljubila: pri dokončanju avtocestnega programa bomo proučili stroške postavitve avtocest v prostor in poskušali izbrati take trase, da bodo ti stroški najnižje ekološko nesporni in tako naprej. Zapleti povsod, od Dolenjske do Gorenjske. Predvidena investicija ali pa predvidena investicijska vrednost na kilometer cest se je povečala iz prvotnih 3,3 milijona ameriških dolarjev kar na 10,3 milijona ameriških dolarjev, s tem da so računali več ali manj isti strokovnjaki. Pri javni upravi gre predvsem za zaostanke pri reševanju upravnih zadev. Nastavljanje generalnih direktorjev za pet let tik pred volitvami. Reorganizacije nekaterih služb državne uprave tako, da so se odmaknile storitve od državljanov in podjetij. Na tem področju vlada ni ustrezno odgovorila niti na eno navedbo iz same interpelacije. Veliko je številčnih podatkov, ki odgovarjajo na druge stvari. Ob koncu še dve besedi o temi, ki jo v interpelacijo nismo zapisali, jo je v pa razpravo vrnil gospod Bohinc. Kot veste, v interpelaciji nismo omenjali zadeve z izbrisanimi. Mi smo bili zato zelo pokarani s strani gospoda Bohinca, ko je razglasil to kot glavno pomanjkljivost interpelacije. Seveda je to treba na nek način popraviti. Še posebej zato, ker je on navedel šokantne podatke obtem in se pohvalil, kako izdaja odločbe brez zakonske osnove ljudem, ki ne živijo več v Sloveniji, ljudem, ki jih sploh ni več, pošilja na naslove iz leta 1990, ki jih ni več, ulic ni več, nekaterih naselij ni več s takšnim imenom. Smatra, da so odločbe vročene, če jih 15 dni nihče ne dvigne na pošti, on to smatra po upravnem postopku kot vročeno odločbo itn. Te odločbe hodijo ljudje iskat iz Banja Luke, pa iz Srbije. Čakajo, da bo sedanja oblastna koalicija ponovno zmagala na volitvah in potem bodo šli tiodškodninski zahtevki takoj v procesiranje. Sedaj se to delno zadržuje, pred samim izdajanjem odločb pa jih je bilo vloženih za preko milijardo tolarjev. Da ta problem ni takšen, kot se je govorilo, in da je s tem, ko je vladna koalicija trdila, da je tako imenovani izbris pomenil množično kršitev človekovih pravic, je blatila ogled Slovenije v svetu in povzročala veliko krivico vsem državljanom Slovenije, še posebej tistim, ki so se leta 1991 odločili za slovensko državljanstvo kot Neslovenci in pri tem nekaj tvegali, sedaj pa naj bi plačevali odškodnine tistim, ki so to zavrnili. Zanimivo je to, da po tem referendumu, ko je bilo jasno, da slovenske volivke in volivci tega ne bodo kar tako kupili in dali v svoj žep, naenkrat praktično teh ljudi ni več videti. Gospoda Todoroviča, ki je prej stalno nastopal na televiziji, ni nikjer več, ni več demonstracij, gospod Krivic je celo utihnil, ki je prej rekel, da bo treba plačati odškodnine iz več proračunov. Večina teh, ki so demonstrirali pred parlamentom, je odšla verjetno nazaj v Banja Luko in Srbijo, tako kot je takrat prišla za ta primer. Kje je sedaj to množično kršenje človekovih pravic in komu izdajate tisoče odločb. In ob tem se sprenevedate, da ne bo odškodnin. Poslušalui smo gospoda Gabra in gospoda Ropa v zadnjih dneh, ki sta zagotavljala, da ne bo nobenih odškodnin, da je to vse zastarano. Prej pa smo dobili na klopi mnenje zakonodajno-pravne komisije, ki pravi, da odškodnin ni možno izključiti, da so naše pobude nelegitimne, ker odškodnin ni možno izključiti, da je to ugotovilo ustavno sodišče in da jih ni možno izključiti. Ne da so zastarale, ampak da jih ni možno izključiti. Čemu to sprenevedanje sedaj, potem ko smo dve leti poslušali popolnoma drugačne šlagerje. Če je to res, če ste vsi za to, da stvar uredimo tako, da se ločijo upravičeni od neupravičenih primerov, da se, če je bilo komu zaradi napačnega ravnanja organa ali objektivnih okoliščin narejena krivica, ta krivica popravi že, in da se z ustavnim zakonom onemogočijo odškodnine oziroma se jih uredi tako, da bo to primerljivo, potem ni nobenega problema. Če je to, kar sedaj govorite v zadnjem tednu, res ponudba je tukaj, ustavni zakon je pripravljen, nobenih referendumov ne rabimo, če je to, kar govorite, res, bomo z ustavnim zakonom vse rešili. Slej ko prej bo treba to rešiti. Vendar pa, ker je to tudi naslednja točka, kjer ste ponovno v silnem strahu pred to temo omejili razpravo, upamo, da bo vseeno možno nekaj povedati. S tem zaključujem ta uvod in se zahvaljujem za vašo pozornost. Pričakujemo od vlade kot predlagatelji, da bomo na ta vprašanja, ki smo jih napisali v interpelacijo in jih sedaj tukaj mnoge tudi ponovili, res dobili odgovore, ne pa, da bomo ponovno poslušali, da je šla Slovenija v Evropsko unijo, da je šla v Nato, da smo najboljši, ob tem, da so naše plače trikrat nižje kot pri najboljših državah, in da je zemlja okrogla. Vse te stvari vemo. Hvala lepa.
Hvala, kolega Janša. Besedo ima kolega, doktor Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagatelji interpelacije želimo v tej predstavitvi oceniti, oziroma opozoriti na temeljne pokazatelje uresničevanja nalog vlade predvsem z vidika izpolnjevanja koalicijske pogodbe, to je z vidika temeljnih ciljev, ki jih je leta 2000 podpisala koalicija vladajočih strank, in podredno, z vidika uresničevanja ciljev in usmeritev, ki jih je ta vlada sprejela ali drugače določila kasneje v drugih dokumentih, kot so strategija gospodarskega razvoja 2001-2006 ali vsakoletni proračunski memorandum. V začetku moram opozoriti, da osnovno merilo doseženemu za ocenjevanje izpolnjevanja obljub, ki so bile povzete v koalicijski pogodbi, ne morejo biti dosežki nekaterih, s strani vlade izbranih, drugih držav, in to iz enostavnega razloga, ker tudi vladna koalicija ni svojih razvojnih ciljev v koalicijski pogodbi napovedovala glede na pokazatelje takih držav. Vsekakor pa so dosežki drugih držav, s katerimi se lahko primerjamo, in se predvsem želimo primerjati, primerno merilo doseženega. Vendar je pri tem potrebno zagotoviti konsistentno primerjavo tovrstnih pokazateljev doseženega razvoja, ter primerjavo z državami, ki so uspešne v svojem razvoju. Na vladne navedbe pod naslovom Spremljanje uresničevanja strategije gospodarskega razvoja Slovenije 2001-2006, to je edino veljavne strategije do sedaj, ne bom posredno odgovarjal, saj sama vlada o tem ugotavlja, da je v sporočilih o razvoju že jasno, da se sedanja strategija nezadostno uresničuje, in je potrebno, po oceni vlade, pripraviti novo oziroma je njen predlog že dala v javno razpravo. Že ta zaključek je v svojem bistvu nelogičen. Prav gotovo drži, da se do sedaj veljavna in od vlade sprejeta SGRS, strategija za razvoj gospodarstva, ne uresničuje. Iz tega pa ne sledi, da je potrebna nova, marveč predvsem, da je nujno razjasniti, kaj se uresničuje, in zakaj se pa tista, ki je veljavna, ne uresničuje. Na to sem osebno javno opozoril gospoda predsednika vlade na javni razpravi tako imenovane nove strategije. Povedati želimo le, da se še tako dobra strategija ne more uresničevati zadovoljivo, če vlada z izvedbenimi akti in pravili ter s svojo dnevno politiko in izvajanjem nalog ne sledi strateškim ciljem, temveč daje prednost kratkoročnim ciljem, ciljem, ki so v korist posameznih segmentov družbe, ali neformalnim, seveda nenapisanim tranzicijskim ciljem vladajoče elite. Odgovarjali bomo zato v nadaljevanju na tista poročila o razvoju, na tiste pokazatelje, ki po mnenju vlade kažejo na splošen uspeh njenega delovanja. Na našo ugotovitve v interpelaciji, da vlada še zdaleč ni dosegla v koalicijski pogodbi določene in tako formalno obljubljene gospodarske rasti, vlada odgovarja, da je presegla povprečno gospodarsko rast držav EU 15, med katerimi so naše največje izvozne partnerice. Vendar koalicijska pogodba se ne sklicuje na povprečno gospodarsko rast evropskih držav, temveč postavlja konkreten cilj - doseči gospodarsko rast med štiri in pet procenti. Dejansko je bila gospodarska rast v preteklih treh letih dosežena povprečno v višini 2,8, za leto 2004, izhajajoč iz prvih, treh mesecev, napoveduje zaenkrat v naši oceni nekoliko optimistično 3,6%. Če bo to uresničeno, bo končno pomenilo, da je bila dosežena gospodarska rast za obdobje 2001 - 2004 povprečno v višini 3% ali na ravni 60% napovedane in obljubljene 5-odstotne rasti. V svojem odgovoru vlada doseženo stopnjo rasti utemeljuje kot uspešno. Ker izhaja iz predpostavke, da je rast slovenskega gospodarstva odvisna predvsem od povpraševanja po naših proizvodih in storitvah v državah evro območja, ter opozarja, da zadnjih deset let obstaja močna povezava med rastjo slovenskega in evropskega bruto domačega produkta in da zaradi upadanja gospodarske rasti v teh državah ni bila mogoča večja domača gospodarska rast. Sicer pa za leto 2004 vlada Republike Slovenije napoveduje višjo gospodarsko rast zaradi večjega domačega povpraševanja in ne zaradi povpraševanja na evropskih trgih. Rast zasebne potrošnje je letos v Sloveniji prvič po letu 1999 presegla rast bruto domačega produkta zaradi večjega zadolževanja, ki ga povzroča znižanje bančnih obresti. Ugodnejši pogoji najemanja bančnih kreditov v letošnjem letu naj bi po napovedih vlade povečali tudi investicijsko povpraševanje oziroma aktivnosti v zasebnem sektorju. Visoke obrestne mere so torej le ovira podjetniške investicijske aktivnosti, kar pa na drugi strani vlada zanika, ko odgovarja na očitke v svoji politiki zaščite bančnega sektorja. A vendar ključno vprašanje je, ali kaj takega ne bi bilo mogoče doseči že prej. Seveda o tem vlada ne govori. Vlada pri pojasnjevanju dosežene gospodarske rasti izhaja iz stališča, da je gospodarska rast v Sloveniji odvisna predvsem od povpraševanja največjih trgovinskih partneric in domačega povpraševanja, torejod agregatnega povpraševanja. Nič pa ne omenja dejavnika na strani agregatne ponudbe. Tak pogled na gospodarsko rast pa je s strokovnega vidika prav gotovo neka posebnost in ni skladen s sodobnimi gledanji na gospodarski razvoj. Sodobni ekonomski pogledi na gospodarsko rast so prav v nasprotju tistih, ki so jih uresničevale dosedanje vlade Liberalne demokracije, in to je, da za dolgoročno gospodarsko rast je predvsem odločilna krepitev dejavnikov na strani ponudbe. Ponudba sodobnih tehnološko naprednih proizvodov lahko spodbuja povpraševanje, ne more ga pa spodbuditi zastarela industrijska struktura, kakršna je na žalost v pretežni meri slovenska. Hitrejšo gospodarsko rast od rasti največjih držav EU, kot so Nemčija, Francija, Italija, so dosegle druge članice Evropske unije in tudi nove članice, kot so na primer Estonija in Litva. Njihova povprečna gospodarska rast je bila kar enkrat večja kot slovenska, ne glede na to, kaj je gospod predsednik vlade trdil v včerajšnji oddaji na slovenski nacionalki. Podatki ne držijo in ne sovpadajo z njegovimi trditvami. In to, da so hitrejšo gospodarsko rast dosegle te države, čeprav so bile kot Estonija, Litva in Latvija prav tako kot Slovenija omejene z majhnim domačim trgom, recesijo v Evropski uniji in nestabilnostjona ruskem trgu. Vlade Liberalne demokracije so bile doslej neuspešne pri oblikovanju gospodarskih politik, ki bi usmerile razvoj gospodarstva k višjim tehnologijam in s tem hitrejši gospodarski rasti ter odpiranju novih delovnih mest. Med desetimi novimi članicami za vstop v Evropsko unijo ima Slovenija v svojem izvozu najmanjši delež, slabih 5%, 4.8%, če sem natančen, visoko tehnološko razvitih proizvodov. Velik del naše predelovalne industrije je zaradi pomanjkanja znanja in pomanjkanja vložkov v inovacije, raziskovalni razvoj izgubil konkurenčno sposobnost. In to zagotovo velja za industrijo usnja, obutve, tekstila, oblačil, saj je izvoz teh izdelkov predelovalne industrije v letu 2003 padel za četrtino in več v primerjavi z letom 2002. V Sloveniji daje ta je država, kot je znano, za raziskave okoli 0,6% bruto domačega produkta, gospodarstvo pa 0,8, kar je sicer skupaj za polovico manj, kot je na primer v Nemčiji. Vendar vlada v iztekajočem se mandatu za koriščenje proračunskih sredstev, namenjenih razvoju, ni vzpostavila nobenih mehanizmov ali obvez, ki bi usmerjali uporabo teh raziskovalnih sredstev v večje sodelovanje akademske sfere z gospodarstvom. Švicarski institut IMD je ugotovil in postavil Slovenijo na 54. mesto, kar se tiče sodelovanja med univerzami in gospodarstvom, na 58. mesto pa glede sodelovanja na tehnološkem področju med podjetjem. Seveda, primerjali so samo 60 držav, torej daleč od kakšnega uspeha. Še več, vlade pod vodstvom Liberalne demokracije se doslej niso znale opredeliti do vprašanja, v kakšnem razmerju naj država spodbuja bazično in aplikativno znanost. Apelom, ki so jih dajali v javnosti posamezni raziskovalci in slovenski strokovnjaki skozi ves ta iztekajoči mandat, je vlada prisluhnila šele sedaj v predvolilnem času praktičnoin je tako pri pisanju nove vzgojne strategije in pri odločitvi tik pred volitvami naložila vladnemu svetu za znanost in tehnologijo pod vodstvom akademika Žekša oblikovanje nacionalno razvojnega programa, ki ga doslej nismo imeli. V preteklem mandatu vlada tudi ni storila nič za prihod tujih neposrednih vlagateljev in njihovo investiranje v nove dejavnosti, v tako imenovane "green field", to se pravi nove investicije. Neposredna vlaganja v tehnološki razvoj ni želela spodbujati z davčno politiko. Strokovno neutemeljeno ali z neutemeljenim sklicevanjem na evropski pravni red je zavračala predlagane davčne olajšave pri davku od dohodka v novi davčni zakonodaji, na primer za vlaganje v prednostne razvojne dejavnosti v manj razvitih slovenskih regijah, in ni naredila potrebnih korakov za razbremenitev obdavčitve stroškov dela. Vlada je zavračala davčnih stimulacij, ki nikakor ne morejo zmanjšati obstoječe davčne osnove, saj bi bila uvedba davčne stimulacije, ki bi veljala za kateregakoli novega vlagatelja v novo proizvodnjo na manj razvito območje le dejavnik za dodatno povečanje davčne osnove. In to je bil predlog opozicije, ki ste ga, kot vedno, preglasovali brez vsakega argumenta. Vlade Liberalne demokracije so se dejansko odpovedale aktivni davčni politiki. S spremembami v obdavčevanju dela po novem zakonu o dohodnini, ki bo uveljavljen šele v letu 2005, bo Slovenija še vedno ostala med najvišje obdavčenimi državami, kar se tiče prihodkov dela. Znižanje obdavčitev v najnižjem dohodninskem razredu bo prineslo malenkostno razbremenitev stroškov dela državljanov z najnižjimi dohodki, povečalo pa bo obdavčitev plač zaposlenih s srednjo in visoko izobrazbo. In to ni ocena opozicije, to je ocena in so izračuni Gospodarske zbornice Slovenije. Tuje vlagatelje je odvračala od poskusa vlaganj v Slovenijo tudi globalna neučinkovitost države ter relativno nizka podjetniška učinkovitost, saj je Slovenija po ugotovitvah inštituta IMD iz Loussane v zadnjih petih letih, v katerih je v mednarodnih primerjavah padla iz 36. mesta na 45. med 60 državami in regijami, ravno na teh področjih močno nazadovala. Ne bom se poglabljal v zadnje analize, ki jih je naredil kanadski inštitut, o katerem je že govoril moj kolega Janez Janša. Opozoriti pa moramo, da je na tem področju, ko je med 123. državami Slovenija uvrščena na 74. mesto, na najnižji točki vseh evropskih držav, tudi teh tranzicijskih držav, da je te najslabše ocene Slovenija dobila zaradi del velike vloge v gospodarstvu. Predsednik vlade se je do sedaj v svojih odgovorih javnosti na neugodne ugotovitve mednarodnih inštitutov odzval z dvomi o metodologijah teh inštitutov. Seveda te pa niso bile sporne takrat, ko so nam v preteklih letih, v prejšnjem mandatu, kazale bolj ugodna mesta. In to je jasno napisano v strategiji za gospodarski razvoj. Tako ravnanje predsednika vlade seveda ni nikomur v korist, saj se tuji investitorji pri svojih načrtih za vlaganje v tujino opirajo tudi na informacije takih neodvisnih inštitutov. Vsaj meni pa ni znano, da bi se nekdo odločil za investicije na podlagi poročil vladnih služb za informiranje ali po poročilih političnih strank. Inflacija naj bi bila najnižja doslej. Koalicijska pogodba je napovedala znižanje povprečne letne stopnje inflacije za okoli 4,5%. Dejansko se je inflacija temu cilju približala šele v letošnjem letu, po odločitvi in sprejemu ukrepov za vstop v ERM 2. V letu 2003 je bila medletna stopnja inflacije z decembra na december 4,6, povprečna letna pa 5,6. Za letošnje leto je vlada napovedala obe stopnji na ravni 3,3, dejansko je povprečna letna stopnja po julijskih podatkih tega leta 4,2 in presega napovedano, ki naj bi izpolnila maastrichtske kriterije, in to seveda ne na podlagi podatkov opozicije, marveč Eurostata iz avgusta 2004, se pravi, pred nekaj dnevi. Uspeh v zniževanju inflacije v letošnjem letu kot zadnjem letu mandata te vlade je spodbuden, vendar še ni zagotovilo, da se bo vse zamujeno dalo tudi nadomestiti in uspešno uravnavati inflacijo tudi v prihodnje. Vlada je ustrezno fiskalno politiko za zmanjševanje inflacije vodila šele zadnje leto. Pred tem je s povečevanjem neposrednih davkov, DDV in trošarin, prispevala k celotni rasti cen v letih 2001 do 2002, in to kar za eno četrtino. To ni podatek opozicije. To je analiza, ki jo lahko preberete v prikazih in analizah Banke Slovenije iz julija 2004, avtor pa je med drugimi prvi slovenski strokovnjak Čufar. Uravnavanje inflacije lahko ogrozi tudi v proračunih za leto 2004 in 2005 določena proračunska politika, saj ni v skladu s tistimi maastrichtskimi pravili, ki določajo, da mora država strukturni proračunski primanjkljaj odpraviti na srednji rok, in sicer na leto za najmanj pol odstotka bruto domačega produkta ali več. Vladi tudi ni mogoče pritrditi, da je pravočasno izvedla deindeksacijo na finančnem področju, s čimer je vplivala na vztrajnost inflacije in znižanje inflacijskih pričakovanj, kot poudarja v svojem odgovoru na interpelacijo. Dejstvo namreč je, da so bila slovenska podjetja pred dobrim letom dni prisiljena največ zadolževati v tujini, ker so bile domačeobrestne mere previsoke. Znižanje bančnih obrestnih mer v letu 2004 je dejansko stranski produkt izpopolnjevanja pogojev za vstop v ERM 2 in prevzem evra v letu 2007. Dejstvo je, da bi vlada morala temeljno obrestno mero odpraviti in uvesti nominalizem ževeliko prej. Vlada je konsistentno politiko zniževanja inflacije šele skupaj z Banko Slovenije začela voditi takrat, ko je skupina mlajših ekonomistov z znanji s tujih fakultet začela javno opozarjati na dotedanjo narodnogospodarsko neuspešno vodenje tečajne denarne politike v pristojnosti Banke Slovenije in politike dereguliranih ali nadzorovanih cen v pristojnosti vlade. Po drugi strani pa vladi ni v celoti pritrditi v delu, ki pravi, da ji je uspelo urediti področje reguliranih cen. Rast reguliranih cen ki se je sukala okoli 16% dve leti in pol nazaj, je konec leta 2004 po uradnih podatkih znižana na 4%. Vendar menimo, da je to le rezultat administrativnega omejevanja rasti cen in ne strukturne reforme na področju reguliranja cen. Z reguliranjem cen javnih storitev se sicer ukvarjajo tri agencije, in to na področju, kjer so izvajalci storitev v večinski državni lasti in imajo monopolni položaj. Zato tudi v teh primerih ne gre za pravo neodvisno reguliranje cen. Za vsa druga področja javnih storitev država ne pozna za to pooblaščenega organa, niti formalno zadovoljive pravne ureditve za izvajanje [[...]]pristojnosti, zlasti pa to velja za cene vseh vrst komunalnih storitev, pitno vodo, komunalne odplake in tako dalje, saj se cene med komunalnimi podjetji, javnimi ali privatnimi, po državi močno razlikujejo. Razlike pa pogosto niso ekonomsko ali kako drugače utemeljene, temveč so predvsem stvar občinskih politik. Dokaz za to našo ugotovitev so tudi nedavne napovedi pristojnega ministra, gospoda Kopača, da lahko pričakujemo v naslednjem mandatu velike spremembe prav na tem področju. Slovenija se legitimno, upravičeno sprašuje, le zakaj pa šele prihodnje leto. Kaj ste pa počenjali do sedaj? Kako neodgovorno so se doslej obnašale vlade Liberalne demokracije do vprašanja reguliranja cen komunalnih oziroma javnih storitev, pa dokazuje ravno primer javnega podjetja Energetika Ljubljana, nakup banke SIB in sploh oblikovanje cen na področju Mestne občine Ljubljane, ampak o tem se ne bomo danes ukvarjali, saj je slovenska javnost s problemom seznanjena, rešitev pa sploh ni. Slovenija nima celovite sistemske ureditve reguliranja cen javnih storitev. Sedanje omejevanje rasti cen na tem področju s strani vlade oziroma njenih pristojnih ministrov ima dejansko le značaj administrativne intervencije omejevanja cen. Po prvih mesecih letošnjega leta pa se kažejo tudi znamenja popuščanja na področju politike nadzorovanih cen. Naša opozorila, da inflacijska prizadevanja vlade še niso zadostna, pa so ne nazadnje potrdili finančni ministri držav članic EU 25 na zadnjem srečanju Ecofina v juliju 2004, saj so opozorili, da je slovenska inflacija še previsoka, in to lahko tudi preberete v zadnji številki Gospodarskega vestnika 16. avgusta. Javni primanjkljaj. Vlada se je na interpelacijo, da ni izpolnila koalicijske pogodbe, odzvala s presenetljivim odgovorom, da je naredila pomemben napredek pri njegovem zniževanju, a vendar se niti približala ni na področju javnega finančnega primanjkljaja svoji obljubi za triletno zmanjševanje javnofinančnega primanjkljaja, ki se bo spremenilo v letu 2004 v manjši presežek. Spoštovani! Pri tem izhaja iz osnove iz leta 2000 oziroma iz podatkov o javnofinančnem primanjkljaju, ugotovljenem po evropski metodologiji ESA 95, to je iz primanjkljaja, ki je bil naknadno izračunan in po njenih podatkih znaša 3,5% bruto domačega produkta, torej na tej podlagi naj bi se primanjkljaj nižal vsako leto in da je pod povprečjem EU. Metodološko zavajanje pri izkazovanju proračunskega primanjkljaja bom skušal tudi obrazložiti. Vlada do sedaj proračunskega javnofinančnega primanjkljaja ni nikoli načrtovala po evropski metodologiji, čeprav bi bilo to nujno in je opozicija to od nje tudi večkrat zahtevala. Noben proračunski dokument ne meri kategorij proračunskega primanjkljaja po evropski metodologiji tudi ne za leto 2005. Na prvi pogled bi bilo mogoče sklepati, da je za ta primanjkljaj odgovorna predhodna vlada leta 2000, ki sem jo imel čast voditi. S tem seveda ni mogoče soglašati. Primanjkljaj državnega proračuna po tako imenovani nacionalni metodologiji je bil namreč za leto 2000 0.89%, torej skoraj 0.9% bruto domačega produkta ali 38 milijard tolarjev oziroma sedaj po novih podatkih, ki smo jih zadnje čase odkrili in jih je tudi vlada posredovala, samo za 30.9 milijard SIT. V vseh naslednjih letih vladanja sedanje vlade, od 2001 do 2003, je bil proračunski primanjkljaj državnega proračuna po nacionalni metodologiji izkazan višje kot leta 2000. 2001 1,4%, 2002 2,61%, 2003 1,20% itd. Enako velja za izračun primanjkljaja širšega državnega sektorja, to se pravi celotni javnofinančni primanjkljaj, ki je bil v letu 2001 višji kot v letu 2002. V letu 2000 1,13%, 2001 1,28%, leto 2002 2,84% od tega 1,5% za nazaj, to so tisti slavni popravki, 2003 1,35%, 2004 1,64% na podlagi sprejetega proračuna, na podlagi ocen Umarja, ki jih lahko preberete v Ogledalu, pa se že pričakuje 1.8%. Sedaj pa se sklicuje na evropsko metodologijo. Proračunski primanjkljaj po evropski metodologiji je lahko različen od tistega po nacionalni za neplačane obveznosti iz javne porabe konec leta zaradi spremembe vrednosti glavnih dolgov ter za prevzete dolgove iz naslova izdanih preteklih garancij. To pomeni, da je proračunski primanjkljaj po evropski metodologiji lahko višji od nacionalnega na podlagi kategoriji, za katere kratkoročno ni mogoče vplivati, zato na njih ni mogla in ni vplivala prehodna vlada. S tem seveda ne želim povedati, da so te kategorije, da vlada sploh nima nobenega vpliva. Prav nasprotno. Na njih lahko pomembno vpliva, vendar je zato potrebno za nekatere od njih, kot na primer indeksacije glavnic, prevzemanje dolga, daljše obdobje. Kratkoročno je mogoče vplivati le na obseg obveznosti z odloženim plačilom, za leto 2000 bi pa to pomenilo ravnanje v nasprotju že s sprejetim proračunom in tudi zakonom o izvrševanju proračuna. Načrtovanj in ustvarjene rezultate moramo meriti, z enakimi merili. Prav iz zgornjih razlogov smo se poslanci koalicije Slovenije v tem mandatu zavzemali že od leta 2001, da bi naša država spremenila računovodski ali obračunski sistem in čimprej zamenjala našo metodologijo, ki je zasnovana na načelu denarnih tokov, z evropsko, ki temelji na nastanku dogodka ali nastanku obveznosti. Našim predlogom in zahtevam vladajoča koalicija ni prisluhnila, saj je poročanje po dveh metodologijah omogočalo dejansko manipulacijo z javnostjo in davkoplačevalci in s tem boljši politični položaj ali ogled. Vsako leto ob sprejemanju proračuna sta nam prejšnji in sedanji finančni minister ter predsednika vlade zatrjevala, da je Slovenija daleč od meje maastrichtskega kriterija treh procentov proračunskega primanjkljaja, saj naj bi naš proračunski primanjkljaj bil pod enim procentom ali okoli enega procenta. Vlada bi vsaj morala vzporedno prikazovati proračun ali proračunski primanjkljaj ter izkaze zaključnega računa po obeh metodologijah. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Med metodologijama pa so lahko zelo velike razlike. A vendar te razlike ugotavljamo in trdimo, da so se povzročile v letu 2002 samo zato, ker je v poročanju Evropi vlada že leta 2000 popravila vse tiste stvari, ko je delala spremembo metodologije in pa proračunskega leta, v Sloveniji je pa to šele popravila leta 2002, ko je opozicija to tudi zahtevala.
Kolega dr. Bajuk dolžan sem vas opozoriti, da je čas planiran za [[...]]
Vem. Tako ste odločili včeraj na kolegiju, da ne bomo mogli odgovarjati na 300 strani dolgih stališč slovenske vlade in na vseh medijih predstavljenih njihovih zavajanj, da pač to ne bo prišlo v javnost.
Kolega dr. Bajuk, to ni res [[...]]
Dokazali bomo v naslednjih intervencijah, da vlada zavaja in gospod predsednik vlade tudi zavaja, ko govori o javnem dolgu tako, da so ga dejansko znižali, dejansko je veliko večji. Gospod predsednik vlade in vlada v vseh dokumentih dejansko zavaja. In to bomo tudi dokazali. Na vsaknačin bi pa prosil, gospod predsednik, da vso to gradivo, ki ga imamo danes pripravljeno, da se vključi v magnetogram, če drugega ne, če drugega ne, za slovensko zgodovino, da bo jasno zapisano, kako je vlada zavajala slovensko javnost in kako še vedno poriva svojo glavo v pesek, ne da bi se soočala z realnostjo našega položaja.
Hvala dr. Bajuk. Gradivo, ki ga imate in ga niste uspeli predstaviti v tem času, imeli boste še priložnost v nadaljnji razpravi, ga pa lahko daste in bo vključeno tudi v gradivo državnega zbora. V magnetogram. Opravili smo predstavitev in obrazložitev interpelacije s strani predlagateljev. Vlada je, kot vemo, posredovala pisni odgovor med 12.8.2004 in sedaj dajem besedo najprej predsedniku vlade, mag. Antonu Ropu za dodatno obrazložitev pisnega odgovora. Izvolite.
Spoštovane poslanke, poslanci, prav lepo pozdravljeni. Mene pravzaprav veseli, da lahko danes soočimo poglede, da lahko soočimo v nekaterih primerih tudi številke. To je zelo dobro, če se veliko govori o številkah in danes smo kar nekaj tega slišali. Vlada je kot odgovor na vloženo interpelacijo o delu vlade pripravila poročilo o razvoju Slovenije 2000-2004.Ne glede na to, da menimo, da je vložitev interpelacije tik pred parlamentarnimi volitvami, v času, ko se praktično začenja volilna kampanja, v času, ko naj bi politične stranke soočale politične programe, poglede, kandidatke, ni najbolj primerna in je v evropski demokratični praksi skrajno neobičajna oblika razprave o delu vlade. Vendar smo pripravili to poročilo in ne nasprotujemo tej diskusiji in se je pravzaprav veselimo. Veselimo se je v tistem delu, kjer lahko soočimo različne podatke, različna dejstva, ki jih lahko vsakdo preveri, vsakdo ugotovi, in da potem pogledamo, kdo je tisti, ki poskuša prikazati situacijo drugačno kot je. Je pa seveda normalno, da opozicija – pravzaprav je to tudi njena dolžnost – poskuša prikazati delo vlade negativno in da poskuša najti šibke točke. V tem smislu je takšna razprava pozitivna, saj prek nje pridemo skupaj do nekaterih ugotovitev v zvezi s problemi, ki v družbi in državi obstajajo. Sam sicer menim, da je bilo dovolj možnosti za tovrstne diskusije v vseh teh štirih letih. Ne nazadnje tudi ni res, da vlada ne poroča državnemu zboru; vsi vemo, da vlada vsako leto poroča državnemu zboru o svojem delu, in vedno je možna diskusija o tem. Tisto, čemur bi se mi radi izognili, in mislim, da bi bilo to dobro za slovensko javnost, pa so pavšalne obtožbe. In takih obtožb je, žal, kar sam obžalujem, v tej vloženi interpelaciji zelo veliko. Če pogledamo, na primer, v drugem odstavku te interpelacije, pravi: »Dejansko se je poraba vsa leta povečevala,« govorim o zadnjih dveh stavkih, ki ilustrirata ta pristop tega, kar je zapisano, »in lani je že presegla 43,1% BDP.« Zadnji podatki so nižji, pa to niti ni najbolj pomembno, da podatek ni točen. »Dejansko se je poraba vsa leta povečevala, obljub je bilo veliko, nič od predvidenegani uresničeno.« Notri piše »nič od predvidenega ni bilo uresničeno«. V zadnjih dneh smo poslušali nekatere predstavnike opozicije, ki so poskušali omiliti tovrstne navedbe, ker je seveda diskusija pokazala, da je daleč od tega, da nič od predvidenega ni bilo uresničeno. Vsi dobro vemo, da je bila večina tistega, kar je bilo predvideno, uresničeno. Poglejte naprej: »Niti stopnja inflacije niti zadolževanje niti prerazporeditev davčnih bremen z najbolj obremenjenimi in najslabše plačanih državljanov na premožnejše ni bila izvedena.« V nadaljevanju bomo, sam in moji sodelavci, ministri, dokazali s podatki, številkami, ki si jih lahko vsakdo pogleda, da so to pavšalne obtožbe, da to ne drži, da se dokumentirano da dokazati, da so navedbe v interpelaciji napačne V poročilu prikazujemo tisto, kar smo v Sloveniji v minulih štirih letih opravili, spremenili, izboljšali. Seveda pa poskušamo odgovoriti tudi na očitke iz interpelacije tam, kjer so ti očitki takšni, da je sploh možno na njih odgovoriti. Poročilo o razvoju posega na vsa ključna področja vlade, gospodarstva, javnih financ, socialno in zaposlovalno politiko, politiko varstva okolja, varnostno, notranjo in prometno politiko, kulturno politiko, zdravstvo, tudi zunanjo politiko. Spoštovane poslanke in poslanci! Slovenija je v minulem štiriletnem obdobju naredila pomembne korake naprej in nihče ne more izničiti teh korakov. Praktično na vseh področjih svojega razvoja smo jih spremenili na bolje. V iztekajočem mandatu smo izpolnili enega od svojih najpomembnejših ciljev in prioritet. Pripravljeno in uspešno smo vstopili v družino najnaprednejših, najbolj demokratičnih in razvojno najbolj perspektivnih narodov in držav. Vstopili smo v Evropsko unijo, po oceni evropske komisije ne po oceni te vlade, po oceni evropske komisije, kot najbolj pripravljena kandidatka za vstop. Če bi držalo to, kar govori tukaj opozicija, ne bi dobili ocene najbolj pripravljene kandidatke za vstop v Evropsko unijo. To pomeni, da smo od vseh desetih kandidatk najbolje izpolnjevali nominalne in realne konvergenčne kriterije. To ni ugotovitev vlade, to je ugotovitev evropske komisije. To je resnica, ki je prepoznana v Evropski uniji. To resnico želimo povedati tudi tukaj, to resnico želimo povedati tudi slovenskim državljankam in državljanom. To pomeni, da smo nedvomno dosegli premike na gospodarskem, socialnem, političnem in upravnem področju. To pomeni, da smo vsi skupaj, državljanke in državljani, gospodarstvo in znanost, če hočete izobraževalni sistem, vlada, državna uprava dobro opravili veliko pripravljalno delo za vstop v Evropsko unijo. Pomeni, da smo vsi, ki smo bili vključeni v projekt vključevanja v Evropsko unijo, tudi državni zbor in vse parlamentarne politične stranke, opravili dobro in uspešno delo, na katerega smo lahko upravičeno ponosni. Prav je, da smo ponosni, ker je to temelj za naše ambicije. Slovenija je v iztekajočem mandatu vstopila v zvezo Nato. S tem smo Slovenkam in Slovencem, našim državljanom zagotovili največjo možno stopnjo dolgoročne varnosti in prevzeli svoj del solidarne odgovornosti za mir in razvoj v svetu. Cenjeni zbor, v nadaljevanju vam bodo ministrici in ministri predstavili poročilo o razvoju na posameznih področjih in ob tem tudi odgovorili na očitke iz interpelacije. Sam bom izpostavil samo nekatera področja, na katerih so dejstva, realnost daleč od tistega, kar se poskuša očitati v interpelaciji. Najprej gospodarstvo. Gospodarska rast je v Sloveniji vseskozi nad povprečjem Evropske unije. Tudi v obdobju 2000/2004, ko se je gospodarska rast v državah evro območja, ki so naše najpomembnejše zunanjetrgovinske partnerice in to je pomembno, tja izvažamo, tam se uveljavljamo, tam realiziramo dodano vrednost, zniževala. Tudi v tem obdobju je Slovenija razvojno dohitevala Evropsko unijo. V tem obdobju smoimeli uravnoteženo gospodarsko rast. O tem govori poročilo o razvoju, o tem govori indeks človekovega razvoja. To pomeni, da jo je spremljala padajoča inflacija, padajoče obrestne mere, relativno zmanjševanje javnega dolga, zmanjševanje stroškov servisiranja javnega dolga in v zadnjem obdobju naraščajoča investicijska aktivnost, ki se kaže v relativno visoki gospodarski rasti v letošnjem letu. Danes tukaj je bilo očitano, kako je možno, da ko gledamo gospodarsko rast, primerjamo Slovenijo z Nemčijo, Avstrijo, Francijo in Italijo. Popolnoma logično. 85% našega izvoza v Evropsko unijo gre točno v te države. Točno v teh državah se realizira naša proizvodna in naša dodana vrednost. In v vseh teh državah so imeli bistveno nižjo gospodarsko rast kot v Sloveniji. Na primer v Nemčiji 0,6%. Rečeno nam je bilo tukaj, da naredimo primerjavo s Slovaško. Mi s Slovaško seveda primerjavo nismo delali, ker se nam je zdelo to neprimerno. Slovaška ne konkurira Sloveniji in bi bilo tudi neprimerno, da to primerjavo naredimo. Jo bomo pa sedaj, ker so nas prosili. Res je, Slovaška je imela v letu 2003 gospodarsko rast 4,2. Imela je večjo gospodarsko rast kot Slovenija. Nobenega dvoma. Vendar je imela Slovaška v letu 2003 inflacijsko stopnjo 8,5. V Sloveniji smo imeli inflacijsko stopnjo v letu 2003 4,6. Na Slovaškem so imeli v letu 2003, stopnjo anketne brezposelnosti, po ILO standardih, 17,1%, v Sloveniji 6,7. Kdo nas želi primerjati s Slovaško? Ali je možna primerjava med Slovenijo in Slovaško? Na Slovaškem, ki je seveda vzor zanekatere naše politike, so imeli saldo tekočega računa v bruto domačem proizvodu minus 1% bruto domačega proizvoda. V Sloveniji 0,1. Imeli smo pozitiven saldo. Javni dolg na Slovaškem je 42,8%. V Sloveniji 38,5. In saldo javnih financ, ki seveda govori, kako se je financiral razvoj, je bil na Slovaškem minus 3,6%, v Sloveniji pa 1,8 v tem obdobju. Primerjava je bila narejena z Estonijo, Litvo in Latvijo. Mi se s temi državami ne želimo primerjati. Povedano je bilo, da so imeli večjo gospodarsko rast. Ja, imeli so večjo gospodarsko rast. Ob tem, poglejte, so imeli stopnjo brezposelnosti med 9 in 11%. V Sloveniji smo pa imeli 6,7%. To je vzor za nekatere politike. Stopnjo brezposelnosti mladih so imeli v teh državah, poglejte, v Latviji 22,7, v Estoniji 19,9. Pri nas smo imeli 15,4, kar je pod povprečjem Evropske unije, pa še vedno preveč. In je to naš problem. Vendar mi se ne želimo primerjati, ne s Slovaško, ne z Estonijo, ne z Litvo, ne z Latvijo. Mi mislimo, da smo lahko boljši. Če pa hočemo biti boljši,moramo imeti uravnotežen gospodarski razvoj, tako kot smo ga imeli doslej, in ga bomo imeli, jaz trdno verjamem, tudi poslej. Dovolite mi še nekaj podatkov. Rast cen življenjskih potrebščin, če govorimo o inflaciji, je bila v letu 2000 med 7 in 10%. V letu 2001 se je začela zniževati. Zadnji podatek iz Urada za statistiko kaže, da je 3,7. Slovenija je v nasprotju z navedbami iz interpelacije v obdobju 2000-2004 na ekonomskem in finančnem področju naredila pomemben napredek navkljub slabši mednarodni gospodarski konjukturi. Kasneje bo minister za finance pokazal nekatere tabele. Slovenija je ena najmanj zadolženih držav v Evropski uniji. Znižanje deleža dolga v bruto domačem proizvodu je kombinacija pozitivnih učinkov vladnih politik, in sicer restriktivne fiskalne politike preteklih let, zniževanja inflacije kot posledica učinkovite koordinacije fiskalne in monetarne politike in učinkovitega upravljanja s portfeljem dolga od leta 1999 dalje. Tudi to bo dokumentirano. Uspešno izvajanje makroekonomske politike vlade in v njenem okviru še posebej javnofinančne politike v obdobju 2000-2004 je pomembno pripomoglo tudi k mednarodnem ugledu Slovenije. Svetovna banka kot prvo izmed novih držav članic Evropske unije Slovenijo uvršča med najbolj razvite države sveta. Evropska unija je naš prvi konvergenčni program sprejela brez posebnih priporočil. Samo še za eno državo od novih članic je bilo tako. Predvsem pa je Slovenija zaradi uravnotežene makroekonomske politike zadnjega srednjeročnega obdobja 28. junija 2004 vstopila v ERM 2, v evropski mehanizem menjalnih stečajev. Nemogoče bi bilo vstopiti v evropski mehanizem menjalnih tečajev, nemogoče bi se bilo dogovoriti z evropsko centralno banko in evropsko komisijo o tem vstopu, če bi približno veljalo to, kar se poskuša tukaj prikazati, to katastrofično stanje v Sloveniji, to slabo stanje v Sloveniji, to da nič ne gre, da je vse slabo. Če bi bilo tako slabo, ne bi bili v EU, ne bi bili v ERM 2 in seveda tudi ne bi mogli imeti takšne ocene, kot smo jih imeli. V obdobju 2000/2004 smo pripravljeni začeli izvajati davčno reformno. Temeljno izhodišče za reformno dohodnine, sprejeto v koalicijski pogodbi, da je potrebno razbremeniti dohodke fizičnih oseb, je bilo realizirano z novim zakonom o dohodnini, ki je bil sprejet v letošnjem maju letošnjega leta in se bo začel uporabljati s 1. januarjem 2005. Z novim zakonom o dohodnini bodo davčni zavezanci plačali za 10% manj dohodnine, kot v sedanjem sistemu. Znesek neobdavčenega dela dohodka je določen na nivoju zneska, ki še zagotavlja socialno varnost v skladu s predpisi o socialni varnosti. Ta znesek smo dvignili. Ta znesek smo namenoma dvignili, ker želimo imeti takšno davčno politiko, da so tisti, ki imajo višje plače bolj davčno obremenjeni, in tisti, ki imajo nižje, seveda manj davčno obremenjeni. Z novim zakonom so odpravljeni inflacijski mehanizmi, ki v pogojih nizke stopnje inflacije niso več potrebni, saj ustrezno sledi ciljem vodenja tudi družinske politike, saj se z davčnimi olajšavami pomembno podpirajo družine zveč otroki. O tem je tekla pomembna diskusija, dolgo usklajevanje. Sam ocenjujem, da smo na koncu prišli do zadovoljive rešitve, saj pri dajanju posebnih olajšav za določene namene posebej upošteva položaj oseb, ki si rešujejo svoj stanovanjski problem. Menim, da so z novim zakonom o dohodnini uresničeni cilji, ki smo si jih zastavili na začetku mandata. Ob tem bo z novim zakonom o dohodnini prišlo v Sloveniji tudi do razbremenitve dela, morda premajhne. Prepričan sem, da moramo naprej z razbremenitvijo dela, vendar znotraj celotnega okvira. Tako se bodo stroški dela na plačo, ki znaša 67% povprečne plače v predelovalni dejavnosti, znižali za 1,9% točke. Vlada je v obdobju 2000 do 2004 znižala davek na izplačane plače. Kot veste, je bilo dogovorjeno v socialnem sporazumu, da bo meja 150.000 tolarjev. Ob dogovoru, dogovarjanju s socialnimi partnerji o plačni politiki smo se odločili za pospešeno realizacijo cilja. Cilj pa je, da v času odpravimo davek na plačno listo in smo zato že v letošnjem letu predlagali in je bil tudi sprejet zakon, s katerim smo to mejo dvignili na 165.000 tolarjev. S tem so se znižali stroški dela predvsem v delovno intenzivnih panogah. In znižanje tega davka pomeni seveda razbremenitve stroškov dela. Z novim zakonom o davku od dohodka pravnih oseb bo malim in srednje velikim podjetjem dana večja razvojna možnost. Vlada se je po proučitvi vpliva obstoječih davčnih olajšav in davčnih stopenj na posamezne ekonomske agregate odločila, da je primerno zadržati večjo davčno stopnjo in prestrukturirati davčne olajšave. Z davčnimi olajšavami je dan poseben poudarek vlaganjem v raziskave in razvoj zaposlovanja. Predvidena je še dodatna olajšava v višini 10% investiranega zneska v opremi. Posebej so namenjene olajšave zaposlovanju visoke izobražene delovne sile. Znižuje oziroma preoblikuje pa se davčna olajšava, ki postaja razvojno usmerjena. Na področju socialne politike je vlada politiko socialnega vključevanja opredelila kot eno izmed svojih prednostih politik. V poročilu evropske komisije, ki meri stopnjo socialne vključenosti, je med vsemi državami članicami Evropske unije je Slovenija na prvem mestu. To zopet ni poročilo te vlade, to zopet ni poročilo strank, ki bi želele konkurirati in seveda na ta način prikazovati boljše stanje. To jepreprosto poročilo evropske komisije, ki nas daje na vrh Evropske unije. Pripravljen je bil program boja proti revščini in socialni vključenosti. Z evropsko komisijo je bil podpisan skupni memorandum o socialnemu vključevanju. Julija 2004 pa je vlada sprejela tudi nacionalni akcijski načrt o socialnem vključevanju z obdobja 2000/2004. V letih 2000 do 2002 so bile uvedene pomembne spremembe na področju socialnih transferov. Povečane so bile denarne socialne pomoči, otroški dodatki in socialni transferi za enostarševske družine. Uveden je bil dodatek za veliko družino, državna pokojnina, znižanje neprofitnih najemnin itd. Vsi omenjeni ukrepi vplivajo na postopno zniževanje stopnje tveganja revščine. Denarne socialne pomoči in drugi socialni transferi zagotavljajo opravičencem sredstva za preživljanje in tako poleg drugih ukrepov pomembno vplivajo na zmanjšanje stopnje tveganja revščine. Podatki o stopnji tveganja revščine nam vse od leta 1997 kažejo padec stopnje tveganja revščine v Sloveniji. Stopnja tveganja revščine v Sloveniji je bila po zadnjih podatkih 12,9%. Nihče ne govori, da je to nizka stopnja. To je še vedno relativno visoka stopnja in boriti se je potrebno, da jo nižamo. Vendar primerljiv podatek za Evropsko unijo znaša 15% in stopnjo tveganja revščine, ki jo imamo v Sloveniji; ta stopnja tveganja revščine je nižja in podpovprečna, glede na Evropsko unijo. Seveda se zavedamo, da stopnje revščine ni možno zmanjševati samo s socialnimi transferi. Zato je bilo temu cilju namenjenih tudi veliko drugih ukrepov. Najpomembnejši so tisti, in o tem bo tudi nekaj še kasneje govora, ki so namenjeni razširitvi možnosti za šolanje, več vpisnih mest, zmanjšanje usipa, izboljšanje usposobljenosti že zaposlenih z vseživljenjskim učenjem in s tem preprečevanjem tveganja izgube zaposlitve. V tem kontekstu imajo velik pomen tudi ukrepi in programi aktivne politike zaposlovanja, v katere se je od leta 2000 pa do konca junija 2004 skupno vključilo 293 tisoč 905 oseb. Več o tem bo povedal minister za delo. Spoštovane poslanke in poslanci! V poročilu je še veliko področij, na katerih smo se v minulem mandatu angažirali, na katerih smo se angažirali skupaj, na katerih smo dosegli napredek in korake naprej. Naj navedem samo nekatere. Tu je bil dan očitek o tem, kako se politika ne umika iz države, da je pravzaprav ravno obratno, smo prej poslušali, in je vedno bolj vpeta v podjetja. Odločili smo se, da bomo politiko umikali iz države. In tu je nekaj podatkov. Predvsem s podatki bi rad postregel, ker na pavšalne očitke ne bi rad odgovoril samo s pavšalnimi odgovori. Če pogledate kapitalske naložbe Republike Slovenije, kapitalske družbe in SOD v tem obdobju, 1999-2004 ali pa 2000-2004, potem vidite, da smo imeli v letu 1999 kapitalske naložbe, država in paradržava v 1.167 podjetjih, v letu 2004 v 634 podjetjih, praktično skoraj za 50%. Da mi ne bodo očitali, da pretiravam, bom rekel, za več kot 40% smo evidentno znižali prisotnost države v gospodarstvu. Ne trdimo, da je to že dovolj. Ne trdimo, da je potrebno še naprej z zmanjševanjem prisotnosti države v podjetjih, vendar bomo odločno nasprotovali zmanjševanju prisotnosti države in razprodaji državnega premoženja v vsakem primeru in povsod. Nekateri so nas kritizirali, da nismo do konca sprivatizirali vseh bank in jih prodali tujcem. Odločili smo se za model privatizacije, o katerem smo zelo veliko govorili v državnem zboru, v primeru Nove Ljubljanske banke, kjer smo dosegli strukturo lastnine tretjina-tretjina-tretjina. Pri Novi Kreditni banki Maribor smo se odločili, da je ne prodamo, ker ni potrebe, da bi jo prodali za vsako ceno, ker ni bilo pravega strateškega partnerja, ki bi zagotavljal razvoj, ne samo Nove Kreditne banke Maribor, ampak celotne regije, Maribora in Štajerske. [[Oglašanje iz ozadja.]] Kljub temu smo dosegli lastniško strukturo, ki [[...]]Če lahko samo malo [[...]]Če lahko povem sedaj tudi jaz. Poglejte, lastniška struktura v slovenskih bankah je danes takšna, da je približno v lastništvu slovenskih bank 36% lastništva tujcev. Če danes to primerjamo s Slovaško, Estonijo, Litvo, potem je to bistveno premalo, potem je treba vse takoj razprodati. Če pa to primerjamo s temi državami, o katerih sem govoril, z Avstrijo, Nemčijo, Francijo, z našimi zunanjetrgovinskimi partnerji, s tistimi, s katerimi se želimo primerjati, potem je pa to primerljiva lastniška struktura. In kasneje vam bo minister za finance to lastniško strukturo tudi pokazal, tako da si bomo lahko pogledali podatke, tudi podatke o deležu države v podjetjih. Še veliko je drugih področij. Na primer plačna politika. O plačni politiki je te dni govoril predsednik zveze svobodnih sindikatov, gospod Semolič, ki je povedal, kaj je bilo doseženo pri politiki plač. Eden večjih premikov – pa bomo o tem imeli še možnost veliko govoriti –, tudi na področju plačne politikev javnem sektorju smo se dogovorili s socialnimi partnerji, dosegli dogovor. Skratka, v tem mandatu imamo dva dogovora: dogovor o politiki plač v gospodarstvu, dogovor o politiki plač v negospodarstvu in socialni sporazum. Vse to smo dosegli skupaj s socialnimi partnerji, delodajalci, delojemalci in seveda tudi država. In gibanje plač je relativno ugodno. Res pa je, in to je treba tudi priznati, da smo sprejeli zakon o plačah javnih uslužbencev in se nismo do konca dogovorili s sindikati, da bi do konca dosegli rešitve v javnem sektorju glede konkretnih plač. Dogovorili smo se za razmerje plač ena proti deset, nismo pa še do konca izpeljali celotnega projekta, vendar je praktično projekt dogovorjen in o tem bo nekaj povedal minister za notranje zadeve, ki je bil neposredno udeležen pri teh razgovorih in bo povedal, kaj so dejstva pri plačni politiki. Na področju zdravstva bi bilo zelo dobro, če bi speljali do konca zdravstveno reformo in jaz verjamem, da jo bomo. Smo pa seveda naredili nekatere premike, o katerih bo govoril minister za zdravje, zlasti na tistem delu, kjer gre za storitve, za ljudi, za državljanke in državljane, skrajšali smo čakalne dobe, to je zelo pomembno. Zmanjšali smo tudi izgube v zdravstvu in tudi spremenili način upravljanja in funkcioniranja zdravstva. Na področju visokega šolstva, znanosti in tehnologije smo veliko storili. Imamo toliko študentov, kot še nikoli, odprtost za študij, za šolanje je večja, kot je bila kdajkoli. Na področju znanosti in tehnologije smo naredili pomembne korake naprej. Če pogledate javnofinančne izdatke, smo ravno na tem področju naredili največje napore in korake naprej. Sedaj smo približno na 1,6,7% bruto domačega proizvoda za raziskave in razvoj. Naš cilj je bistveno več, to je 3%. Na področju kmetijstva smo ravno ta teden govorili, kaj je bilo storjeno. Marsikaj dobrega, tudi s prejšnjim našim koalicijskim partnerjem in v sodelovanju tudi s prejšnjim ministrom za kmetijstvo imamo kaj pokazati na področju kmetijstva. Na področju informacijske družbe se lahko praktično po vseh parametrih primerjamo z Evropsko unijo in z veseljem vam bodo ti podatki prikazani. Na področju regionalnega razvoja je morda potrebno storiti še največ. Na področju regionalnega razvoja smo uspeli zmanjševati, povečevanje razlik v razvoju posameznih regij. In te razlike so relativno majhne. Vendar si seveda želimo, da bi se posamezne regije še bistveno hitreje razvijale in rasle. Vendar je to nemogoče brez investicij, vendar je to nemogoče, če ne bomo imeli takšnih investicij, kot jih imamo v Revozu. Če bomo preprečili investicije, pri katerih se zaposluje 3 000 ljudi, kjer se zagarantira 3 000 ljudi, potem bomo imeli še večje regionalne razlike. Moramo iti s spodbujevalno regionalno politiko in seveda tudi s spodbujanjem takšnih investicij, kot smo jih uspeli realizirati v Revozu. Če realiziramo investicije v obsegu pol milijarde dolarjev, če zagotovimo 3 300 delovnih mest, potem je to dosežek, na katerega želimo opozoriti in se ne delati norca iz njega. Na področju okolja, prostora in energije kažejo kazalci človekovega razvoja, da smo naredili korake naprej. Morda preveč previdne, morda premalo intenzivne, vendar smo čestokrat tehtali na eni strani stroške teh ukrepov in seveda na drugi strani tudi tisti primarni cilj, to je varovanje okolja in izboljšanje varstva okolja. Na področju pravosodja z marsičem nismo zadovoljni in smo to nezadovoljstvo tudi večkrat izrazili. Moja ocena je, da imamo program, kako zagotoviti večjo pravno varnost in večjo učinkovitost pravosodja. Na področju kulture smo pripravili in sprejeli nacionalni program za razvoj kulture. Jaz verjamem, da ga bomo realizirali. Torej v minulih letih, jaz seveda v to verjamem in trudili se bomo, da bomo prepričali tudi državljanke in državljane, smo naredili velike korake naprej, smo dobro spreminjali Slovenijo. Na bolje smo jo spreminjali in uspeli smo uresničiti večino zagotovljenih ciljev. Prepričan sem, da lahko Slovenijo še izboljšamo, če jo seveda izboljšamo na realnih osnovah, na realnih analizah, na dejstvih, dapogledamo, kje so problemi, in da na tistih področjih izboljšamo stvari. Verjamem, da bomo v naslednjih dneh soočili naše programe, kako in na kakšen način se da posamezne stvari izboljšati. Mi menimo, da v smeri tistih najbolj razvitih držav, ne v smeri tistih, o katerih sem prej govoril, da smo lahko med najboljšimi in med najbolj uspešnimi. Jaz seveda verjamem, da bo Slovenija lahko podobna najbolj razvitim. Hvala. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Hvala predsednik vlade. Besedo ima minister za gospodarstvo, doktor Lahovnik.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dovolite mi, da tudi sam v nekaj minutah odgovorim na vloženo interpelacijo. Najprej bi želel izpostaviti dve stvari, ki sta na samem začetku te interpelacije izpostavljeni. Prvo dejstvo, ki ga navajate je, da naj bi vlada s tem, ko je dala v javno obravnavo strategijo razvoja Slovenije za obdobje 2005-2013, s tem priznala neučinkovitost dosedanjih strategij in v nadaljevanju navajate, češ da nihče ne spremlja uresničevanje teh strategij. Če mi dovolite, bi tako kot vi, uporabil prispodobo podjetja. Tudi podjetja v turbulentnih razmerah pripravljajo strategije za prihodnje obdobje. Tudi Gorenje, tudi Lek. Za naslednje štiri, šest, osemletno obdobje. Seveda to ne pomeni, da s tem pravijo, da je vse v preteklosti bilo zanič. Gre pač za normalen postopek strateškega načrtovanja. In tako kot ste vi prej uporabili prispodobo, ko ste govorili o lastnikih, da bi morali biti zaskrbljeni, tudi mi mislimo, da bi morali biti davkoplačevalci zaskrbljeni, če ne bi predložili v javno razpravo dokumenta strategija razvoja Slovenije za prihodnje obdobje. Zato smo to tudi naredili. In drugič, ko pravite, da nihče ne spremlja teh strategih uresničevanja, je že predsednik vlade omenil, da se to dela letno, periodično. Za to obstajajo pomladanska poročila urada za makroekonomske analize in razvoj, ki jih delamo tudi sami navajate. Tudi gospod doktor Bajuk se večkrat sklicuje nanje. Moram reči, da me preseneča, da je to pozabil ob tem, ko ste pisali to interpelacijo. Če mi dovolite, bi se najprej ustavil pri prvem podatku. Bilo je govora o gospodarski rasti, da je prenizka. Nekako ugotavljate, da je to manj, kot je bilo obljubljeno. Slovenija je v obdobju 1994-2001 rasla s povprečno letno realno stopnjo 4,2 %. Dosegala jo je brez kakršnihkoli večjih neravnovesij. Navajali ste nekatere druge države v tranziciji. Res je. V posameznih obdobjih so imele višjo gospodarsko rast, ampak so se soočala tudi z bistveno višjimi plačilno-bilančnimi neravnovesji, tudi z bistveno višjo stopnjo brezposelnosti. Za obdobje 2001-2004 je Slovenija rasla s povprečno realno letno rastjo 3%. Na evro območju je bila ta rast 1,2%, za 1,8% točke letno v povprečju nižje. In potem ste dejali, da to ni pomembno, kako je tam. Zanima nas, kako je tu. Poglejte. Tudi pričakovana gospodarska rast v ZDA vpliva, ne samo na delnice ameriških podjetij, pač pa tudi na delnice podjetij na evropskih borzah, posebej tistih, ki so izvozniki v ZDA. In seveda tudi pričakovana gospodarska rast v naših ključnih gospodarskih partnericah. Tudi dejanska rast v Nemčiji, Italiji, Franciji, Avstriji vpliva na prodajo slovenskih podjetij na njihovih ključnih trgih. To se odraža tudi na nižji slovenski gospodarski rasti od pričakovane, ki pa je bila v vsem tem obdobju bistveno višja od povprečne rasti v evro območju, kot sem dejal za 1.8%. Tudi zato je Slovenija prehitela po bruto domačem proizvodu, merjenem po kupni moči, že eno izmed starih članic Evropske unije, to je Portugalsko, in tudi zato dohiteva najrazvitejše države Evropske Unije. Razvidno je, da je v vseh teh letih bila gospodarska rast Slovenije za 1 do 2% točke višja, kot je v Evropski uniji. Izjema je leto 2000. Tam je potrebno priznati, da je rast v Sloveniji bila v letu 2000 samo za 0.3% točke višja, kot je v Evropski uniji v letu 2000. V povprečjuza celotno štiriletno obdobje pa je bila od 1 do 2% točki v Sloveniji višja. Govorili ste o tem, da je potrebno govoriti o absolutnih podatkih, o tem, kaj je bilo dejansko narejeno. Sedaj bi lahko govoril, da je v vsem tem obdobju rasla produktivnost realno, da so naraščale realne bruto in neto plače. Pa poglejmo spet podatke. Če vzamete realno rast bruto plač, povprečje leta 2003 do leta 2000, vidimo, da je ta rast 7,2%, realna. Če jo izrazite v evrih in vzamete junij 2004 in primerjate z junijem leta 2000, boste videli, da je bila junija povprečna neto plača, izražena v evrih, 576 evrov, danes je 600 oziroma junija 2004 je bila 690 evrov, 114 evrov je to razlike. Govorim o plači, ki je izražena v evrih. Če govorimo o realni rasti bruto plač, izraženih v tolarjih, je 7.2%. Naslednjih podatek, ki je bistven, govorili ste o raziskavi instituta za menedžment. Če pogledamo ocene kreditnega tveganja za izbrane države v letih 2000 in 2004, potem vidite, da je rating v Sloveniji v tem obdobju bistveno narasel. Ujeli smo Italijo in prehiteli države, kot ste jih prej naštevali - Češka, Slovaška, Poljska, Madžarska tudi Grčija je po tem ratingu za nami. Skratka, tukaj je bil narejen bistveni napredek. Lahko bi vzel tudi podatke [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], ki kažejo, da je Slovenija izjemno atraktivna lokacija, kar se tiče kreditnega tveganja in varnosti naložb. Vi ste omenili ta znameniti, sedaj že nekako znameniti institut za menedžment in kritizirate prepočasen razvoj Slovenije. Navajali ste tudi moje izjave. Jaz sem bil v teh izjavah zelo konkreten in sem dajal natanko tole: Tam, kjer je ta institut meril ekonomsko uspešnost po realnih podatkih, ti podatki pa so relativni, če primerjate različno velike države: Slovenijo s Poljsko, Slovenijo s Češko, potem je seveda velika neumnost, jaz mislim, da se s tem vsi strinjamo, če merite te podatke v skupnem številu zaposlenih, skupnem številu zaposlenih v Sloveniji s tistimi, recimo, na Češkem. Ali pa če merite te podatke v bruto domačem proizvodu v dolarjih, majhno Slovenijoz nekajkrat večjo državo. Ali pa če recimo prav tako merite izvoz v komercialnih storitvah v milijonih dolarjev in to primerjate z nekajkrat večjo državo. Po teh kriterijih, ki so absolutni, in če vzamete to raziskavo, ki jo imam tukaj, in vzamete deset teh kazalcev, kjer se Slovenija dejansko slabo uvršča, vidite, da jih je sedem takšnih absolutnih, izraženih v nominalnih številkah, kot sem jih navedel. Dva sta pridobljena iz raziskave in samo eden je relativen. In potem sem rekel, če vzamete pa tam, kjerse Slovenija dobro uvršča, in to je ravno tako po ekonomski uspešnosti, boste pa videli, da je izmed teh desetih kazalcev devet relativnih, ki omogočajo tudi primerjavo majhnih in velikih držav, eden je pa indeks. In da bom zelo konkreten, ker imajo prebivalci pravico zelo konkretno izvedeti, o čem govorimo. Recimo izvoz komercialnih storitev v milijonih dolarjev se Slovenija uvršča na 54. mesto od 60-ih držav. Izvoz komercialnih storitev v milijonih dolarjev. Če vzamete izvoz komercialnih storitev, izražen v odstotku od bruto domačega proizvoda, ki pa kaže dejansko odprtost in razvitost ekonomije, smo pa na 18. mestu. O tem sem govoril. In da je ta raziskava metodološko sporna, se tega ni izmislil predsednik vlade, niti se tega ni izmislil gospodarski minister, ampak so to v svojih nastopih poudarili tudi izvajalci te raziskave v Sloveniji z inštituta za ekonomske raziskave. Do te raziskave so bili kritični tudi nekateri najvidnejši slovenski menedžerji. Jaz sem že omenjal njihova imena v tej cenjeni instituciji, tako da mislim, da ni potrebno, da jih ponovno izpostavljam. Pri teh mednarodnih primerjavah je treba biti realen. In mi želimo samo dejansko pokazati, kakšna je dejanska slika. Mislim pa, da ni korektno, če smo pri navajanju teh raziskav zavajajoči. Kot sem dejal, jaz sem bil v teh svojih mnenjih zelo konkreten in sem govoril tudi o konkretnih problemih. Prej je že predsednik vlade lepo odgovoril na ta očitek o prepočasnem umikanju države iz gospodarstva. Navedel je številko, da se število naložb kapitalske družbe, Slovenske odškodninske družbe v slovenskih podjetjih pomembno zmanjšuje, in to za več kot 40% v zadnjem štiriletnem obdobju. Seveda ti podatki držijo in dejansko to kažejo. Ta umik je postopen. Če za to, če bi se te institucije umaknile čez noč in čez noč prodale premoženje na slovenskem trgu kapitala, ki je sorazmerno plitek, bi to pomenilo izjemen pritisk na prodajo delnic in bi bil končni izplen obeh paradržavnih institucij bistveno manjši. In če sem spet konkreten, vsi se še spominjate, da je bila cena delnice Gorenja v letu 2000 okrog 2.000 tolarjev, danes je preko 6.000 tolarjev. Slovenska odškodninska družba se danes umika iz lastniške strukture Gorenja in bo za ta svoj prodani paket dobila trikrat več, kot bi dobila recimo leta 2000. Če vzamete slovenski borzni indeks, boste videli, da je bil leta 2000 približno 1700 indeksnih točk. Imam podatek za mesec november oziroma se opravičujem, julija leta 2004 je 4.700 indeksnih točk, kar pomeni, da se je povečal za dva cela sedemkrat. Jasno je, da je ekonomsko edino upravičeno, da se paradržavne inštitucije umikajo iz lastniške strukture takrat, ko lahko za svoje lastniške deleže dobijo tudi primerno ceno. In če smo spet konkretni, v primeru Leka se bo slovenska javnost spomnila, zasledovana sta bila dva pogoja. Prvi je bil, da se Lek, če se že mora prodati, se proda primernemu strateškemu partnerju, ki bo zagotavljal Leku še hitrejšo možnost za svoj razvoj v okviru multinacionalke. Obstajale so velike sinergije. Vsi smo vedeli, da je Novartis primernejši partner, kot pa kakšno drugo anglosaksonsko podjetje, ki manj poudarja družbeno odgovornost do lokalnega okolja. Vemo, da sta takrat uspeli iztržiti sorazmerno visoko ceno, da sta se skupaj dobro izpogajali in da se Lek danes zelo uspešno razvija, da povečuje svoje prihodke in s tem tudi več plačuje davkov in prispevkov v slovenski proračun. Se pravi, dve načeli se pri tem umikou vendarle morata upoštevati. Prvič, po kakšni ceni se umakneš, in drugič, da najdeš takšnega strateškega partnerja ki omogoča slovenski podjetjem hitrejši razvoj. Nam, mislim, pa res ne sme biti vseeno za usodo zaposlenih v teh podjetij, za usodo v raziskovalnih jedrih v teh podjetjih in podobno. Tukaj, kot sem dejal, mislim oziroma prepričan sem, kot je razvidno, dati očitki nikakor niso upravičeni. Če damo spet drugi primer o umiki iz gospodarstva. Lahko bi navedli energetski sektor, ki ga tuji analitiki navajajo, lahko bi železniški promet. Ampak poglejte, tukaj je treba enostavno zasledovati neko postopnost. Treba je biti previden. Vsi vemo, kaj se je zgodilo v Kaliforniji pri hitri privatizaciji njihovega energetskega sistema. In če bi se to zgodilo pri nas, bi sedaj ta diskusija potekala ob svečah, ne pa ob soju luči. Jaz mislim, da smo ob takšnih diskusijah, hočem reči, ko govorimo o prodaji, o umiku tudi države iz lastniške strukture podjetij, o prodaji tujcem je neka doza prividnosti upravičena. To nam narekujejo tudi izkušnje tujih držav. Če bi vzeli železniški promet, pa bo kolega Pavliha bistveno bolje o tem razložil, vsi veste, da se je angleška vlada večkrat na hitro odločila za privatizacijo, da je to vplivalo tudi na varnost v železniškem prometu, da seveda obstaja razlika med potniškim, tovornim, med infrastrukturo. Pri tem umiku države iz posameznih panog je pač treba upoštevati neko strategijo. Strinjamo se sami zelo s tem, da je treba vzporedno povečevati tudi konkurenco v posameznih sektorjih. Ne gre pa zanemariti, ko navajate tuje inštitucije, tuje ekonomske svetovalce, da imajo tudi različni svetovalci tukaj povsem legitimne ekonomske interese. Tudi sam, ko se srečujem s predstavniki tujih diplomacij, je pogosto vprašanje, kako hitra bo privatizacija na posameznih področjih. Seveda imajo interese, saj je prav, da jih imajo, ampak seveda tudi mi moramo zastopati pri tem umiku javni interes državljanov in državljank Republike Slovenije. Kot sem dejal, sami podatki o prodajah teh delnic kažejo, da so prodane, ko se Slovenska odškodninska družba umika iz podjetij po bistveno višji ceni, kot pa bi bile pred nekaj leti. In zato nam ne sme biti vseeno, ker, govoril sem že, da po nekih ocenah obstaja luknja v denacionalizacijski blagajni v višini 150 milijard tolarjev, kar je 75.000 tolarjev na vsakega prebivalca in prebivalko Slovenije. In to luknjo je treba zapirati tudi s smotrno prodajo teh naložb, ki jih Slovenska odškodninska družba ima. Bil sem nekako obtožen, da se tu gremo ideologizacijo. Ne gre za to, gre pač za nek ekonomski interes. Treba je misliti tudi na te dejavnike. Zelo na kratko bi se rad ustavil še pri treh zadevah. V interpelaciji ste omenili tudi problem registracije novih podjetij, da je ta še vedno tri mesece. Seveda se je ta postopek oziroma čas skrajšal s treh mesecev na en mesec. Pa tudi sami priznamo, osebno priznam, če želite, da je ta rok še bistveno predolg, zato sem tudi povedal, da ga želimo skrajšati na nekaj dni; da morajo biti tukaj postopki čim bolj poenostavljeni. In to delamo. V kratkem, ko bo državni zbor operativen, bo prišla na dnevni red tudi sprememba zakona o gospodarskih družbah, 75. in 76. člena, ki bo te postopke še pospešila. Mislim pa, da si tu vsi dejansko želimo, da se še čim bolj skrajšajo. Druga stvar je tista, ki zadeva neposredne tuje investicije. Tu pa moram reči, da sem bil izjemno presenečen nad današnjimi izvajanji. Dr. Bajuk je sam omenil, da ni bilo narejenega nič. V državnem zboru Republike Slovenije smo ne nazadnje julija sprejeli ustrezno zakonodajo o spodbujanju neposrednih tujih investicij in internacionalizaciji poslovanja slovenskih podjetij, postavili ustrezen institucionalen okvir. Sam sem bil zelo zadovoljen, ker je bila razprava na odboru za gospodarstvo konstruktivna tudi s strani opozicije, ki so tudi podprli ta zakon [[nekateri so bili prisotni in se bodo spomnili]] . In moram reči, da sem nekako imel občutek, da tu pa je nek razvojni konsenz dosežen, da se strinjamo, toda vidim, da očitno tudi tu imate nekako očitke, ki po mojem absolutno niso upravičeni. Ne nazadnje na to najlepše kaže zdaj že zelo kritizirana podpora države Renaultu, ki ga je država podprla s 40 milijoni evrov, pri čemer bo Renault investiral v Slovenijo dodatnih 360 milijonov evrov, pri čemer se bo zato v Sloveniji proizvajal povsem nov model X 44, samo v Sloveniji, nikjer drugje na svetu, se bo proizvajal tehnološkonov model, pri čemer se bo na ta način leta 2007 proizvedlo 210.000 avtomobilov, pa se jih sedaj samo 118.000. Pri čemer se bo ta državna podpora v obliki plačanih davkov in prispevkov vrnila prej kot v treh letih in pri čemer se bo na ta način odprla tudi pot različnim slovenskim dobaviteljem, tudi malim ali pa predvsem malim in srednjim podjetjem, da povečajo svojo dejavnost, da se izborijo svoje mesto v okviru multinacionalke. Argument, zakaj je ta naložba nesmotrna, je bil: "Mar bi ta denar vložili v inkubatorje". Samo vprašal bom, zakaj so potem v Renaultu tako neumni in tistih 360 milijonov evrov, ki jih bodo sem investirali, tudi sami ne vložijo v te inkubatorje. Zakaj potem v vsej Evropi – in sem že navajal konkretne primere držav, Španije v Edolido Češke v Kalino, v Trnovi Slovaške, navajal sem celo primer Škode Mladi Boleslav. Zakaj tudi oni spodbujajo neposredne tuje investicije na ta način? Zakaj je to edino v Sloveniji problem, če smo na ta način zagotovili na Dolenjskem, v Novem mestu, 2.800 delovnih mest, ki jih sicer ne bi bilo, in še potencialno več sto delovnih mest pri dobaviteljih? Zakaj ravno v tem predvolilnem času? In zakaj se nekdo tega spomni po osmih mesecih. In tretjič bi rad, in s tem bom zaključil, na očitek mogoče samo tisto, kar se tiče mojega resorja o skladnem regionalnem razvoju. Poglejte, v naslednjem obdobju, 2004 do 2006 se bo za spodbujanje razvoja turističnih destinacij namenilo 8,3 milijarde tolarjev. Tudi tukaj je bila obsežna diskusija, ali gre za prave projekte aline. Samo če govorimo o regionalnem razvoju, po treh odpiranjih gre 84% teh sredstev v manj razvite regije, regije, ki jim pravimo tako imenovane A in B po razvitosti, v razvitejše regije, tako imenovane C in D, pa samo 16%. In tudi na ta način se zagotavlja skladen regionalni razvoj. Tudi na ta način se na ogroženih, demografsko ogroženih področjih, kot je na primer, če hočete primer Prekmurja, pa še druga območja bi lahko naštel, zagotavljajo in odpirajo nova kakovostna delovna mesta v delovno intenzivni dejavnosti. Hvala.
Hvala, gospod minister. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] Besedo ima minister za finance, dr. Mramor. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod predsednik! Dovolite mi, da odgovorim na ključne navedbe iz interpelacije v delu, ki se nanaša na ministrstvo za finance. Navedbe se nanašajo predvsem na javne finance, zadolženost Slovenije, na učinkovitost finančnega sistema ter na davčni sistem. Če začnem najprej z javnimi financami. Interpelacija navaja, da se naj bi javnofinančna poraba vsa leta povečevala in naj se ne bi bila ustalila na ravni okoli 42% bruto domačega proizvoda, kot je zapisano v koalicijski pogodbi. Slovenija pa naj bi bila po deležu javnih izdatkov bruto domačem proizvodu eno izmed najbolj obremenjenih gospodarstev v Evropi. Da pojasnim to stališče. Obseg javno finančnih izdatkov se je, sedaj pa uporabljamo metodologijo in to nacionalno metodologijo po revidiranem bruto domačem proizvodu iz leta 2004, na kar je opozoril dr. Bajuk, ki je bila tudi osnova koalicijski pogodbi, v obdobju 2001/2003 se je obseg javnofinančnih izdatkov gibal na ravni okoli 42% bruto domačega proizvoda, kar vam kaže tudi slika, in je tako skladen s ciljem iz koalicijske pogodbe. Tudi iz slike lahko vidite, da ni vsa leta ta obseg javnofinančnih izdatkov rasel. V letu 2004 moramo popraviti podatek za obrutenje, ker smo morali vplačati in smo črpali sredstva iz Evropske unije, kar v prejšnjih letih ni bil slučaj, zato je pravilno tisto, kar kaže plavi stolpec. To se pravi, da navedba ne drži in da to, kar je bilo zapisano v pogodbi, dejansko se je tudi izvajalo. Prav tako ne drži navedba, da je Slovenija po deležu odhodkov bruto domačem proizvodu eno najbolj obremenjenih gospodarstev. Velja ravno nasprotno - po podatkih evropske komisije, tukaj pa moramo uporabljati ESO zaradi primerljivosti, ker nacionalna metodologija ni primerljiva z nacionalnimi metodologijami drugih držav, po tej metodologiji je bil delež javnih izdatkov v bruto domačem proizvodu v Sloveniji v letu 2003 med najnižjimi, je nižji od povprečja EU 25, nižji od povprečja EU 15, se pravi starih držav članic, in nižji od povprečja novih držav članic. Rdeča barva je EU 25 in zelena barva je Slovenija. Kot se vidi iz slike, je imelo kar14 držav višji delež kot pa Slovenija. Naslednja navedba interpelacije pravi: Javnofinančni primanjkljaj se po treh letih upadanja ni spremenil v presežek. Trditev drži. Vendar je Slovenija v nasprotju z navedbami iz interpelacije v obdobju 2001 do 2004 na ekonomskem in finančnem področju naredila pomemben napredek kljub bistveno slabši mednarodni gospodarski konjunkturi. To vam kaže naslednja slika. Kljub nižjim stopnjam rasti je Sloveniji uspelo vsa leta zmanjševati javnofinančni primanjkljaj, prikazujemo s ESO, da lahko primerjamo s podatki iz Evropske unije, medtem ko se je v EU 15 javnofinančni presežek v višini 0,9% bruto domačega proizvoda iz leta 2000, to je črtkana plava, prevesil v javnofinančni primanjkljaj v višini 2,2% bruto domačega proizvodav letu 2004, in to ravno zaradi nižjih stopenj rasti. Če pogledamo, vidimo, da je črtkana plava prešla iz suficita, presežka, v deficit, medtem ko je naša, to je črtkana rdeča, šla iz deficita počasi v deficit, ki je bil bistveno manjši in je celo na koncu manjši, kot je deficit povprečja Evropske unije. Na ta način je Slovenija uspela narediti pomemben skok naprej med vsemi državami članicami EU in bo imeli tudi v letu 2004 po napovedih nižji deficit od povprečja EU. Če zdaj pogledate, to je leto 2000, Slovenija je rdeča, samo dve državi sta imela višji deficit kot Slovenija, vse ostale nižji. Medtem ko leta 2004 vidite, da je Slovenija imela manjši deficit kot povprečje Evropske unije. Ustvarjati javnofinančni presežek v pogojih bistveno nižje gospodarskerasti bi bilo ekonomsko seveda nesmiselno, saj bi poleg negativnih zunanjih gibanj tudi fiskalna politika močno zmanjševala gospodarsko aktivnost. Izračuni pa kažejo, da bi bil presežek lahko dosežen, če bi bila mednarodna konjunktura enaka tisti, ki so jo leta 2000 napovedovale praktično vse mednarodne institucije. In tudi vse druge države. Grem na področje dolga širšega sektorja države in javni dolg. Interpelacija navaja: Javni dolg naj bi se prekomerno povečeval in naj se ne bi ustalil med 30 in 45% bruto domačega proizvoda. Podatki pa kažejo, da se je javni dolg v obdobju 2000-2003 ustalil med 35 in 40%, kot je razvidno iz slike. Na ta način je bil cilj koalicijske pogodbe izpolnjen. Bistveno pri tem pa je, da Slovenija ostaja ena izmed najmanj zadolženih članic Evropske unije, kar vam kaže naslednja slika, Slovenija z rdečo. Samo, kot vidite, štiri države članice so manj zadolžene od Slovenije, vse ostale članice pa več. V letu 2003 je že prišlo do pozitivnega obrata v trendu gibanja deleža dolga širšega sektorja države, saj se je stanje dolga v letu 2003 znižalo v primerjavi s stanjem dolga v letu 2002 iz 27,9% bruto domačega proizvoda na 27,7% bruto domačega proizvoda [[samo da vas opozorim, ustrezni maastrichtski kriterij dovoljuje 60% bruto domačegaproizvoda]] . Znižanje deleža dolga v bruto domačem proizvodu je kombinacija pozitivnih učinkov vladnih politik, in sicer restriktivne fiskalne politike preteklih let, kljub temu, da je bila ekonomska situacija relativno zapletena, zniževanje inflacije kot posledice učinkovite koordinacije fiskalne in monetarne politike, učinkovitega upravljanja z dolgom [[kot veste, smo zmanjševali delež dolga indeksiranih instrumentov in zamenjevali tudi dolg z instrumenti s fiksno obrestno mero ter zamenjevali dražji dolg s cenejšim]] ter uporabe dela kupnine od prodaje kapitalskega deleža Nove Ljubljanske banke za predčasno odplačilo najdražjega dolga [[manjši so bili tudi obsegi prevzemov dolga]] . Pozitivni učinki vladnih politik preteklih let so jasno razvidni tudi iz gibanja stroška servisiranja dolga [[to je prikazano na sliki 6]] . Povprečna efektivna obrestna mera celotnega dolga se je z letom 2001 začela zmanjševati in je v letu 2002 padla na 6,6%, trend upadanja pa se nadaljuje tudi v letu 2003 in 2004. V letu 2003 je bila efektivna obrestna mera celotnega dolga 6,4%. Na sliki pa vidite delež stroškov obresti v bruto domačem proizvodu, ki je padel, kot vidite, na 1,8%. Naslednja navedba interpelacije pravi: "Posledično naj bi znašal javni dolg konec novembra 2003 že slabih 13 milijard evrov." Ta podatek ne drži, saj je celotni javni dolg, dolg javnega sektorja, notranji in zunanji, konec leta 2003 znašal 9,2 milijarde evrov, dolg širše države pa 6,7 milijarde evrov. Predvidevamo, da je predlagatelj z navedbo 13 milijard evrov imel v mislih zunanji dolg Slovenije, ki pa ga sestavljajo zunanji dolg javnega sektorja, zasebnega sektorja in fizičnih oseb in je konec leta znašal 13 milijard evrov. Ne glede na to pa velja povedati, da sta tako zunanji dolg javnega sektorja kot zunanji dolg Slovenije relativno nizka. Gre namreč za pomemben indikator kreditne sposobnosti države, ki so ga upoštevale bonitetne agencije tudi pri zadnjem zvišanju bonitetne ocene Slovenije. Kot vemo, je plačilna bilanca Slovenije namreč v grobem vsa zadnja leta v ravnotežju, seveda pa ta podatek nima neposredne zveze s koalicijsko pogodbo. Tretje področje je finančni sistem. Interpelacija navaja, delno izvedena privatizacija bank naj bi potekala na zelo netransparenten način. 30. junija 2004 je bil delež države v lastniškem kapitalu bank 19,2%, kar vam kaže slika, medtem ko je bil konec leta 2000 še 36,8%. To se pravi, da se je bistveno zmanjšal. In delež 19,2%, če ga primerjamo, recimo, z našimi sosedami, ni popolnoma nič neobičajen. Podatke, ki jih imam so sicer nekoliko stari, za leto 2000, ker novejših podatkov nismo dobili, ampak recimo, če gledamo Italijo, Italija ima 25% bank v državni lasti, Avstrija je imela 4.4%, Nemčija 42.9%, Grčija celo 62.8% v državni lasti. S tega vidika seveda vidimo, da ni popolnoma nič neobičajna struktura lastništva, če je država 19,2% lastnica. Država je večinska lastnicasamo še v NKBM. Od kod očitki o netransparentnosti privatizacije bank, nam ni razumljivo, saj je prodaja potekala prek ponudb, objavljenih v domačih in mednarodnih medijih ter v skladu z zakonom o javnih financah ter uredbo o postopkih prodaje državnega premoženja. Nadalje interpelacija navaja, da slovenski bančni sistem naj ne bi bil dovolj učinkovit tudi zaradi monetarne politike Banke Slovenije, ki je v namen sterilizacija deviznih prelivov poslovnim bankam omogočala višje donose kot trg. Banke naj ne bi bile prisiljene zniževati aktivne obrestne mere. Seveda ta trditev, da banke niso zniževale aktivnih obrestnih mer, ne drži, saj so se povprečne nominalne obrestne mere za tolarska kratkoročna posojila nebančnemu sektorju znižale od 13,8%, to je bilo prvi kvartal leta 2000, na 9,1% prvi kvartal leta 2004. Za tolarska dolgoročna posojila pa od 15,2%, za isto obdobje, na 8,8%. Znižala se je tudi obrestna marža, in sicer od 4,5% v letu 2000 na 2,9% v letu 2004. Ob tem se delež bilančne vsote bančnega sektorja v bruto domačem proizvodu že vrsto let povečuje, in sicer od 75,1% v letu 2000 na 87,9% v letu 2003. Kazalci uspešnosti poslovanja v obdobju 2000-2003 so stabilni, razen v letu 2001 je bil določen problem zaradi velike izkazane izgube tretje največje banke, ki je sedaj v pretežni tuji lasti, in boljši od večine držav v EU. V letu 2003 je izkazoval slovenski bančni sistem donosno kapital v višini 12,8, prav tako se je povečala stroškovna učinkovitost slovenskih bank. Tako je ta trditev zelo vprašljiva. Naslednje navedba v interpelaciji pravi: "Slovenski zavarovalni sektor naj bi bil v primerjavi z razvitimi državami relativno slabo razvit, saj naj bi znašal obseg zavarovalnih premij v primerjavi z bruto domačim proizvodom v povprečju samo 8,7%. S trditvijo, da je slovenski zavarovalniški sektor v primerjavi z razviti državami relativno slabo razvit, se lahko strinjamo le deloma. Takšna trditev bi zdržala za razvitost življenjskih zavarovanj, ne moremo pa te trditve posploševati na celotni zavarovalniški sektor, saj je razvitost premoženjskih zavarovanj povsem primerljiva s tovrstnimi zavarovanji v drugih članicah EU, to se pravi teh starih članicah EU. Slovensko zavarovalništvo pri zbranih premijah za premoženjsko zavarovanje že presega povprečje teh starih članic EU, ki so imele leta 2002 3,3% premij v bruto domačem proizvodu na tem področju, Republika Slovenija pa 4%. Se pravi, da presega. Do sedajslabše razvita življenjska in pokojninska zavarovanja pa beležijo veliko rast. Tako je rast skupne bruto zavarovalne premije v bruto domačem proizvodu predvsem rezultat rasti življenjskih zavarovanj. V Sloveniji je delež bruto zavarovalne premije v bruto domačem proizvodu leta 2001 znašal 5%, v EU 15 pa 9,1%, medtem ko pa za nove članice je znašal 3,5%. Se pravi, da smo bistveno višje od novih članic. Nadaljnja navedba interpelacije se nanaša na delovanje trga kapitala, kjer naj ne bi bila zagotovljena transparentnost in razvitost sistema kaznovanja tistih, ki zlorabijo insajderski položaj. Naš odgovor je v zvezi z razvitostjo sistema sankcioniranja zlorabe notranjih informacij in lahko navedemo, da je vlada na tem področju v letu 2004 v državni zbor poslala predlog sprememb in dopolnitev zakona o trgu vrednostnih papirjev, ki je bil sprejet na seji državnega zbora v juliju. Namen tega zakona je bil predvsem prenos določb direktiv EU, ki so bile sprejete v letu 2003 ravno s področja zlorabe trga, kamor sodi trgovanje na podlagi notranjih informacij in s tem učinkovitejša ureditev nadzora in sankcioniranja prepovedi trgovanja na podlagi teh informacij. Tako je Republika Slovenija svojo obveznost prenosa omenjenih direktiv izpolnila celo pred končnim rokom, ki poteče oktobra 2004. S tako ureditvijo tega vprašanja pa bo po poteku roka za implementacijo usklajena tudi z drugimi članicami EU. Spremembe zakona tudi širijo pristojnosti agencije za trg vrednostnih papirjev, ki je sedaj tudi prekrškovni organ za kršitve tega zakona, najnižje kazni za prekrške v zvezi s prepovedjo uporabe notranjih informacij pa so se bodisi zvišale, bodisi so se razširile na nekatere kršitve, ki so na novo opredeljene kot prekrški. Ob tem naj še navedem, da je bil aprila letos v delu ki se nanaša na zlorabo notranjih informacij, spremenjen tudi kazenski zakon. Med drugim se je na novo določila višja zaporna kazen do 5 let za zlorabo notranjih informacij, s katerim si nekdo pridobi veliko premoženjsko korist. Natančnejša določba o temkaznivem dejanju bo organom pregona in sodišču omogočala lažje in učinkovitejše prepoznavanje in sankcioniranje teh kaznivih dejanj. Toliko o finančnem sistemu. Prehajam na področje obdavčenja. Interpelacija navaja, plače naj bi bremenili previsoki davki. Vlada je leta 1994 uvedla davek na plačilno listo in delovno silo, o tem je govoril že predsednik vlade, vendar nekaj poudarkov. Davek na izplačane plače je bil uveden 1. julija 1996 in je nadomestil izpad prihodkov javnih financ zaradi zmanjšanja stopnje prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za štiri odstotne točke. S tem je bilo omogočeno dofinanciranje sistema obveznega pokojninskega invalidskega zavarovanja iz državnega proračuna, ob tem, da se z davkom na izplačane plače niso obremenjevale plače do zneska 90.000 tolarjev, ki je predstavljal povprečje plač, izplačanih v delovno intenzivnih panogah. S tem so bile razbremenjene plače v delovno intenzivnih panogah, ki so bile pod najhujšim udarom mednarodne konkurence. Vlada nadaljuje zniževanje obdavčitev dela, zato je predlagala državnemu zboru tudi sprejetje znižanja davka na izplačane plače in dohodnine, kar je državni zbor tudi sprejel z dvigom praga obdavčitve plač z davkom na izplačane plače na 165 tisoč tolarjev in ob upoštevanju nove dohodnine se stroški dela za plačo, ki znaša 67% povprečne plače v predelovalni dejavnosti, znižajo za 3,8% odstotne točke. Nadalje interpelacija navaja, da naj bi Slovenija ostajala po deležu javnih izdatkov v bruto domačem proizvodu eno izmed najbolj obremenjenih gospodarstev Evrope. Prav zato naj ne bi bilo možno upadajočih prihodkov nadomestiti z novimi davki, saj naj bi prav to zmanjšalo konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Slovenija seveda ni eno izmed najbolj obremenjenih gospodarstev Evrope. Merjeno z deležem pobranih davkov v bruto domačem proizvodu je Slovenija prav v vsem primerljiva z ostalimi državami članicami EU, kar potrjuje tudi slika 9 - EU 25, povprečje je zelena barva, rdeča je Slovenija. Menimo, da je potrebno ne zaradi padajočih prihodkov, temveč zaradi izboljšanja strukture davčnih virov v Sloveniji racionalizirati javno porabo in s tem ob čim manjšem primanjkljaju narediti prostor za nadaljnje zniževanje obdavčenja. In dovolite mi zaključek. Spoštovane poslanke, poslanci, gospod predsednik! Dovolite mi, da zaključim s komentarjem obrazložitve interpelacije, da naj vlada ne bi znižala stopnje inflacije na obljubljeno, da ni dosegla stabilizacije zadolževanja niti ne prerazporeditve davčnih bremen. Ob tem naj bi vlada vodila neodgovorno fiskalno politiko, ki naj bi imela za posledico znižanje investicij, inflacijo in zadolževanje v tujini. Dejansko stanje je naslednje. Inflacija vztrajno pada, to kaže slika 10, že od leta 2001 in je v juliju 2004 povprečno znašala 4,2%, kar je bolje od cilja 4,5% zapisanega v koalicijski pogodbi. Ob tem se vztrajno zmanjšuje tudi razlika med domačo in evropsko inflacijo, kar vam kaže razlika med rdečo in plavo premico. Kot smo pokazali, je Slovenija dosegla stabilizacijo javnega dolga v okviru koalicijske pogodbe, se pravi med 35 in 40% bruto domačega proizvoda, stabiliziralo se je na 38,5%. Nadalje. Sprejeta davčna reforma bo pomembno znižala davčno breme ravno za tiste z najnižjimi dohodki. Glede investicij. Investicije se v zadnjih letih niso znižale, temveč obratno. Povečale so se tako na narodnogospodarski ravni kot v javnem sektorju. Realni obseg investicij se je v letih 2000 do 2004 povečal za 19,7%. V istem obdobju se je realni bruto domači proizvod povečal za 11,9%. Celotni javnofinančni izdatki, namenjeni investicijam, so v letu 2000 znašali 4% bruto domačega proizvoda, v letu 2004 pa 4,7 bruto domačega proizvoda in v celotnih javnofinančnih odhodkih so se povečali, delež se je povečal od 9,6% na 10,6%. V državnem proračunu pa so vsi investicijski odhodki v letu 2000 znašali 2,3% bruto domačega proizvoda, v letu 2004 pa že 2,9%. In v strukturi državnega proračuna so se povečali z 9,8 na 10,9%. Glede zadolževanja. Slovenija se ni zadolževala v tujini že od leta 2001. Slika vam kaže delež, to je zadolžitve v bruto domačem proizvodu, kot vidite, ta delež upada, seveda upada zato, ker se nismo zadolževali, bruto domači proizvod je pa rasel. In še zadnje. Odgovorno fiskalno politiko so bonitetne agencije navedle kot enega od najpomembnejših vzrokov za zadnje povišanje bonitetne ocene Slovenije. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Besedo ima minister Vlado Dimovski.
Spoštovani gospod predsednik, poslanke, poslanci. Seveda je takoj na začetku pomembno poudariti, da je eden pomembnih, če ne najpomembnejši dosežek mandata prilagoditev zakonodaje in programskih dokumentov dokumentom direktive in različnim resolucijam Evropske unije predvsem pa pravnemu redu, ki je seveda omogočil tudi uskladitev politik v Sloveniji, tako da smo relativno mehko pristali, vsaj za zdaj, v Evropski uniji. Kar se tiče ostalih elementov, pa bi po elementih, ki jih navaja interpelacija, povedal nekaj besed še sam. Kot osnovni strateški cilj bi lahko rekli, da je doseganje uravnoteženega socialno ekonomskega razvoja osnovni cilj Slovenije takšen, in upam, da bo takšen ostal tudi v bodoče. Slovenija se razvija po eni strani kot konkurenčna gospodarsko sposobna država, po drugi strani pa dviguje tudi življenjsko raven prebivalstva. Cilj posameznih politik je zato usmerjen k temu, še posebej pa je k temu usmerjen cilj politike zaposlovanja, kjer sta še posebej pomembna elementa socialnega partnerstva, ki jima osnovni cilj predstavlja družbo polne zaposlenosti, osnovni ukrepi politike zaposlovanja pa so usmerjeni na rast zaposlenosti in seveda tudi zmanjševanje brezposelnosti. Kot država Evropske unije smo seveda zavezani tudi ciljem, ki jih je predstavila Evropska unija in pa evropska strategija zaposlovanja, tako da je Slovenija pristopila k uresničevanju strateških ciljev na področju lizbonskega evropskega sveta, kot polna zaposlenost, izboljšanje kvalitete produktivnosti dela, utrditev socialne povezanosti invključenosti. To je ključna prioriteta znotraj slovenske politike zaposlovanja in še posebej z vidika polnopravnega članstva v Evropski uniji. Kar se tiče posameznih elementov, bi lahko rekli, in po kazalcih, da je stanje na trgu dela v Sloveniji ugodnejše, kot je v državah Evropske unije. To ne velja le za splošno raven brezposelnosti in stopnje zaposlenosti, temveč je tudi nižja kot velja za stopnjo brezposelnosti mladih v Evropski uniji in pa stopnjo brezposelnosti žensk. Seveda pa ne zanikamo tudi nekaterih strukturnih neskladij, ki v Sloveniji obstajajo na trgu dela, ki so posledica različnih faktorjev in s katerimi se politika zaposlovanja v Sloveniji ustrezno spopada. Predvsem je to predmet tudi aktivne politike zaposlovanja, s posameznimi instrumenti, o katerih bom še posebej na kratko povedal kasneje. Deloma je kritika v interpelaciji usmerjena tudi na razmerje med aktivnimi in pasivnimi ukrepi za pomoč brezposelnim, ki je bilo, recimo, še leta 1998 1:3, če primerjamo sredstva, pa je v letu 2003 znašalo samo še 1:1,5, kar predstavlja strateški premik v razumevanju politike zaposlovanja od pasivnih ukrepov k aktivnim ukrepom. Posebej je pomembno tu poudariti, da je prišlo tudi do prestrukturiranja ukrepov, tudi v skladu z evropsko strategijo zaposlovanja, kjer je večina ukrepov namenjenih brezposelnim osebam, delodajalcem in tistim zaposlenim, ki nimajo ustrezne izobrazbe, kar še vedno predstavlja enega izmed pomembnih elementov nevključitve na trg dela. Zato je pomembno povedati, da so različni ukrepi recimo, ki govorijo v prid povečevanju kvalifikacijske strukture brezposelnih, eden izmed pomembnih prednostnih ukrepov politike zaposlovanja [[naj pri tem omenim samo program 5000, ki je postal program 10.000 plus]] , tako da se tisti brezposelni oziroma tiste brezposelne osebe, ki imajo relativno nizko ali neustrezno kvalifikacijsko strukturo in stopnjo usposobljenosti, lahko pripravijo za delovno mesto oziroma za ustrezno poklicno usposobljenost. Ker je bila kot eden izmed očitkov navedena tudi neustreznaalokacija sredstev za aktivno politiko zaposlovanja, naj na tem mestu povem, da je več kot 70% vseh sredstev aktivne politike zaposlovanja usmerjene na področja, ki imajo nadpovprečno visoko stopnjo brezposelnosti, kar kaže na ukrepanje države v pravilni smeri, torej v tisti smeri, da usmerja sredstva tja, kjer so najbolj potrebna, kar želim tukaj še posebej poudariti. Zato je, recimo, v mariborskem ali pa podravskem delu stopnja brezposelnosti v zadnjih štirih letih padla z 20% na okoli 16,5%, kar je izjemno velik padec brezposelnosti. Vendar pa je treba še posebej povedati, da je bilo konec letošnjega junija registriranih manj kot 90.000 brezposelnih oseb, kar je za dobrih 15.000 oseb manj, kot je bilo, recimo, v decembru leta 2000, in da se tudi v letošnjem letu – s tem smo lahko zadovoljni – ta trend zmanjševanja brezposelnosti nadaljuje. Lahko bi tudi rekli, da je ob vprašanjih, ko govorimo o različnih številkah, stopnja brezposelnosti merjena tudi po kazalcih mednarodne organizacije dela za 1,5 odstotne točke nižja, kot je povprečna stopnja brezposelnosti v državah Evropske unije. Pa vendar, da ne bi statistika postala ocenjevalec in kriterij vsega, naj povemo, da je in bo za to vlado – in upam, da tudi za bodočo – skrb za zmanjševanje brezposelnosti ostala eden izmed pomembnih prioritetnih ciljev. In zaradi tega je pomembno, da dokler je en sam brezposeln ali pa brezposelna v tej državi, se seveda politika zaposlovanja mora usmerjati k zmanjševanju brezposelnosti. Naj povem še nekatere številke le v ilustracijo, ne zato, da bi s kom polemiziral. V štirih letih je bilo v različne programe aktivne politike zaposlovanja, ki je pomemben regulator ali pa element politike zaposlovanja na trgu dela, vključenih skoraj 300.000 oseb v različne programe, v različne kvalifikacijske programe, do usposabljanja, preusposabljanja in podobno. Pomembno je predvsem tukaj povedati zato, ker je aktivna politika zaposlovanja prevzela deloma vlogo, ki jo je neugodno mednarodno okolje narekovalo z relativno nizko absorpcijsko močjo posebej naših izvoznih trgov, ki je seveda rezultiralo na relativno nižjo stopnjo gospodarske rasti, kot je bila predvidena, in o tem je bilo seveda tudi v govoru pred menoj nekaj povedanega. Če mi dovolite, da še na kratko v tem svojem kratkem uvodu povem, da je v zvezi s pomisleki v interpelacijo o dejanski verodostojnosti in reprezentativnosti socialnih partnerjev vredno povedati, da formalna verodostojnost reprezentativnosti seveda ni vprašljiva. Pogoji za delovanje sindikata so popolnoma enaki za vse in država v njih ne posega. Pridobitev lastnosti reprezentativnosti za sindikate je urejena v zakonu o reprezentativnosti sindikatov, za delodajalske organizacije pa dejansko ni posebnega predpisa, ki bi urejal to področje. Mednarodne primerjave celo kažejo, da je tudi v primerjavi z nekaterimi državami EU pri nas ta del reprezentativnosti seveda zgledno urejen in da mnoge države Evropske unije nimajo tako urejenega postopka pridobivanja reprezentativnosti, kot je ravno pri nas. To seveda omogoča tudi zgleden razvoj socialnega dialoga v naši državi. Nekaj teh osnovnih dosežkov je predsednik vlade že povedal, pa naj jih povem še enkrat, ker se mi zdijo izjemno pomembni tudi za kohezivnost slovenske družbe. To so na prvem mestu pokojninska reforma, potem, zakon o delovnih razmerjih, nato socialni sporazum, ki je plod zelo dolgotrajnega napornega usklajevanja s socialnimi partnerji, ki pa seveda predstavlja eno osnovnih elementov dogovora in stabilnosti slovenske države in družbe tudi v prihodnje, o čemer seveda želim oziroma želimo, da bi tudi v bodoče socialni dialog in razvoj socialnega partnerstva tudi imel tako stopnjo intenzivnosti kot do sedaj. Dovolite mi, da v nadaljevanju povem nekaj tudi o družinski politiki. Tukaj je seveda to zelo kompleksno področje, bi pa omenil nekaj, kar se v nekaterih nastopih zamenjuje. Družinska politika namreč ni politika, demografska politika ali kakorkoli drugače, kar nas seveda učijo mnogi učbeniki, vendar pa bi povedal, da je družinska politika za slovenske razmere seveda zelo pomembna, zato je tudi vlada v okviru ukrepov in zakonodajnih možnosti uveljavljala določeno politiko, ki naj bi pomenila izboljšane možnosti za otroke in družine. Ukrepi, naj jih na kratko navedem, ki se odražajo tudi v zakonodajnih rešitvah, so bili zaradi natalitetnih gibanj, ki so zaskrbljajoča usmerjeni predvsem k naslednjim ciljem. Prvič, k povečanju obsega sredstev za družine z otroki, k reševanju specifičnih potreb, kot so družine z otroki s posebnimi potrebami, enostarševske, študentske družine z več otroci in podobne, izenačevanje možnosti za oba starša, prenos pristojnosti za odločanje iz centrov za socialno delo na sodišča, z ločitvijo strokovnega dela od odločanja, uresničevanje otrokovih pravic, vzpostavitev informacijskega sistema, konstituiranje sveta za otroka kot posvetovalnega organa itd., k pripravi strategije razvoja politike države do otrok, preprečevanje nasilja v družini, podpiranje programov nevladnega sektorja v podporo družini in naprej. Naj še posebej izpostavim nekatere zakone, ki predstavljajo lahko bi rekel zgled celo v državah Evropske unije. To so zakoni o starševskem varstvu družinskih prejemkih, zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih itd., o katerih je bilo celo v državnem zbor s strani opozicije doseženo soglasje in so podprli oziroma ste podprli ta dva zakona. Na kratko naj še povem, da je seveda potrebno gledati tudi v naprej. Vlada zato intenzivno pripravlja tudi nacionalni razvojni program za izboljšanje položaja otrok v Republiki Sloveniji, ki bo po sprejetju resolucije o temeljih oblikovanja družinske politike prvi dokument, ki bo zapolnil vrzel na področju integracije subjekta otroka, mladostnika in družine kot celote in je ravno v tem času v medresorskem uskaljevanju. Gre pa seveda za zelo kompleksen dokument, o katerem bo seveda še veliko govora tako v strokovnih kot tudi v drugih krogih. Nadalje, glede na čas, ki mi je na razpolago, bi seveda povedal nekaj o politiki socialnega varstva. Ključni cilji, ki jih je vlada v obdobju 2000 do 2004 uresničevala na področju izvajanja socialnovarstvenih storitev in programov, so bili izboljšanje, dostopnost in proste izbire storitev ter pluralizacija mreže izvajalcev storitev, kar je seveda opredeljeno tudi v nacionalnem programu do leta 2005. Lahko seveda trdimo, da so potrebe še vedno večje od ponudbe in tudi še nekaj časa bo tako. Z razvojem družbe, z modernizacijo družbe pa bo seveda prišlo tudi da potreb po nekaterih novih storitvah in da povpraševanja po storitvah, o katerih v preteklosti ni bilo povpraševanja, zato je zelo pomembno, da se slovenska družba usmerja tudi k razvoju različnih storitev na področju socialnega varstva. Mreža storitev, lahko rečemo, da se je razvijala v skladu z nacionalnim programom socialnega varstva, in lahko, če mi dovolite, navedem nekatere številke, ki predstavljajo samo ilustracijo tega, kar je bilo na tem področju vse narejeno. Prvič naj rečem, da je bilo v obdobju od 2000 do 2004, ko govorimo o novih domovih za starejše občane, je bilo na strani države oziroma koncesije zgrajenih kar 21 novih domov. Take hitrosti širitve mreže domov v preteklosti seveda še ni bilo. Lahko rečem, da smo se v tem mandatu, kar se tiče deleža starejše populacije nad 65 let, dejansko približali, celo presegli povprečje držav Evropske unije in so tako kapacitete v domovih starejših občanov sedaj nad 4,5% populacije oziroma celo 4,8%, kar predstavlja najvišjo stopnjo pokritosti potreb. Naj še povem, da je, ko govorimo o socialnovarstvenih storitvah, zelo pomembno tudi vključevanje nevladnegasektorja. Zdi se mi, da seveda država ne more vsega narediti, kar je potrebno na področju socialnega varstva, zato je potrebno vključiti tudi nevladni sektor. Moram reči, da tukaj tudi na tem področju velja zelo načrtna in sistematična politika, kjer vlada od financiranja enoletnih, triletnih, financira tudi večletne, to se pravi tudi petletne programe, ki omogočajo stabilno financiranje in razvijanje nevladnega sektorja na področju socialnega varstva. Tako imamo v tem trenutku že skoraj 60 takih programov večletnih programov, ki jih financira država in jih izvajajo izvajalci na osnovi sklepa o večletnem financiranju. Naj povem, da je tudi v tem primeru možno razvijati te programe s tako imenovanim modernejšim pristopom, kar mnoge nevladne organizacije na tem področju delujejo. Mnoge od teh nevladnih organizacij predstavljajo, recimo Hospic, eno od novitet na področju socialnega varstva, ki v preteklosti ni bila pokrita s programom socialnega varstva, pa jo v tem trenutku seveda imamo. Nadalje je v interpelaciji navedeno posredno vprašanje socialnega vključevanja in zniževanja revščine. Že predsednik vlade je povedal, da je politika socialnega vključevanja ena prednostnih politik od leta 2000, to se pravi politika socialnega vključevanja je ena prednostnihpolitik. Tukaj imamo celo vrsto programov, to se pravi od programa boja proti revščini do memoranduma, kot tudi nacionalnega akcijskega načrta o socialnem vključevanju že za obdobje 2004/2006. To se mi zdi pomembno povedati, ker je tudi na tem področju vzpostavitve ustrezne socialne mreže sistema socialnega varstva pomembno povedati, da gre tukaj za nekako evulativna razmerja. Nemogoče je rešiti vsa socialna vprašanja revščine in tako naprej čez noč. Za to je potrebna dolgoročna usmerjena politika, učinkovita politika. Menim, da smo v tej vladi naredili vsaj nekaj korakov v tej smeri. Težko je reči, da smo naredili vse, kar bi želeli oziroma kar bi morali, pa vendar se mi zdi, da smo naredili veliko. Posebno pomembno se mi zdi povedati, da je okrepljeno vključevanje politike socialnega vključevanja njeno neposredno povezanost s politiko socialnega vključevanja na ravni EU ob vstopu Slovenije v EU še posebej pomembno poudariti. Zaradi tega, ker so pričakovanja nekaterih naših državljanov, da bo prišlo do ne vem kakšnih sprememb na tem področju, po mojem mnenju v tem trenutku potrebno povedati, da so odveč. Mi imamo socialne politike oziroma sistem socialnega varstva usklajen v celoti z direktivami in drugimi elementi socialne politike EU. Pomembno se je seveda dogovoriti, da bo tako tudi ostalo in da bomo tudi v bodoče lahko govorili o ustrezni in učinkoviti socialni politiki. Kar se tiče nekaterih navedb o denarnih socialnih pomočeh naj povem, da je s spremembo zakona o socialnem varstvu v letu 2001 prišlo do pomembnih sprememb na področju denarnih socialnih pomoči. Denarna socialna pomoč je nadomestila prejšnjo pravico do denarnega dodatka. Ob uveljavitvi zakona o socialnem varstvu in v skladu z zgoraj naštetimi spremembami sta se cenzus za pridobitev denarne socialne pomoči in višina denarne socialne pomoči pomembno povečali. Tako se je, recimo, cenzus za odraslo osebo zvišal za 64%, prav tako so se zvišali tudi cenzusi za različne tipe družin v odvisnosti od socialne ogroženosti posameznih družin. Zato je končno število prejemnikov oziroma ker se je cenzus za dodeljevanje državnih socialnih pomoči postopoma zviševal, se je skladno s tem postopoma povečevalo tudi število prejemnikov denarnih socialnih pomoči in je končno število prejemnikov skladno s pričakovanimi napovedmi, ki so bile podane v obrazložitvi zakona o socialnem varstvu v letu 2001. Zato bi lahko rekli, da navedena dejstva kažejo, da naraščanje števila prejemnikov ne pomeni večje stopnje tveganja revščine, ampak pomeni tudi to, da je zaradi ugodnejših cenzusov denarno socialno pomoč lahko pridobilo več ljudi in da je ta višja kot prej. Naj pa še postavimo, vprašanje te statistike o stopnji tveganja revščine v neko primerjavo z EU, upoštevajoč, da tudi statistika ni vse, ampak le kot ilustracijo naj povem, da je stopnja praga oziroma tveganja revščine v Sloveniji nižja, kot je v Evropski uniji, tudi nižja kot je v 15-erici Evropske unije in da je bolj učinkovita, kar nam kažejo tudi nekatere raziskave, ki smo jih za potrebe priprave proračuna v letu 2003 tudi izvedli. Kar je po mojem posebej pomembno povedati, je naslednje, da je borba proti revščini, borba za povečevanje vključenosti posameznikov stalni cilj in mora tak stalni cilj tudi ostati. Upam, da bodo tudi prihodnje vlade imele za cilj zmanjševanja stopnje tveganja revščine, da pa ne bi ostali samo na nekih nekonkretnih oziroma splošnih, pa naj povem, da se je število ljudi, ki so živeli pod mejo tveganja revščine v zadnjih nekaj letih znižalo za več kot [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]tisoč. Predsedujoči, to pomeni, da moram zaključiti? Dovolite mi še en stavek. Poskušal sem v tej kratki predstavitvi posameznih elementov, to se pravi gibanja na trgu dela družinske politike, sistema socialne varnosti pokazati nekatere elemente, ki jih je vlada pripravila in izvedla v tem obdobju. Mi ne zanikamo problemov, s katerimi se spopada slovenska družba tako na trgu dela, na področju socialne varnosti, družinske politike, vendar je v življenju tako, da je bolje narediti en oziroma dva korakanaprej, kot čakati, kaj naj bo prineslo jutri. Mislim, da smo bili v tem smislu proaktivni in da smo vsaj na nek način zmanjšali stiske in skrbi tam, kjer smo jih kot vlada lahko. Hvala lepa.
Hvala minister dr. Dimovski. S tem smo končali obrazložitev pisnega odgovora vlade. Sedijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Vodenje seje pa prevzema kolegica podpredsednica Irma Pavlinič Krebs.
Lep pozdrav vsem. Besedo dajem gospe Marii Pozsonec, ki bo v imenu italijanske in madžarske narodne skupnosti predstavila stališče. Gospa Maria izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim. Moje mnenje v zvezi z interpelacijo, ki je pred nami, je zelo kratko. Interpelacije osebno ne podpiram in menim, da ni potrebna, ter ni smiselna, namenjena je le kampanji na davkoplačevalni račun. Interpelacija vložena s posebnimi nameni služi izboljšanju obstoječega stanja, ta pa ne služi temu, kajti tudi če bi le-ta uspela tik pred volitvami, ne bi imela nobenega učinka. Sicer pa se mi zdi neupravičena. Vlada gospoda Ropa dela učinkovito, sinhronizirano in v interesu državljanov. Kot primer za to bi želela omeniti delo ministrice za kulturo gospe Andreje Rihter, za katero je kulturno življenje na vasi ravno tako pomembno kot kulturno življenje v velikih mestih. Prav tako šolski minister dr. Slavko Gaber skrbi za šole v majhnih obrobnih krajih enako kot za šole v velikih centrih, kljub temu da tamkajšnji župani niso iz vrst LDS-a. Na primer Hodoš in Domanjševci. Tudi obrambni minister dr. Anton Grizold je slovensko vojsko brez škandalov, brez politikanstva, zgolj s strokovnim delom pripeljal v Nato. Dr. Gantar je eno od prvih e-vasi je odpiral v Dobrovniku. In bi še lahko naštevala. Volivci so nas v štirih letih videli, slišali in spremljali naše delo. Povedano jim je bilo vse in skoraj ni več kaj za dodati. Štiri leta smo imeli, da smo jim pokazali, da smo najbolj humani, najbolj kulturni, najbolj učinkoviti, torej vse naj naj. Sedaj sta škarje in platno v njihovih rokah, karte bodo delili oni, mi pa bi morali imeti toliko dostojanstva, da jim tik pred volitvami dopustimo, da v miru premislijo, koga bodo volili za poslance v naslednjem mandatu državnega zbora. To je njihova demokratična pravica, pa naj nam bo všeč ali ne, ampak spoštovati to moramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke nam bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Spoštovani kolegi in kolegice, spoštovani predsednik vlade, ministri, ministrica in vsi ostali, ki poslušate današnjo izredno sejo državnega zbora. Dovolite mi, da povem, da danes formalno nimamo pred seboj sklepa, da glasujemo za ali proti interpelaciji, da ne bo nesporazuma. Interpelacija pomeni, da je v skladu s poslovnikom skupina poslancev postavilo vprašanje, vlada pa je na njega odgovorila. In interpelacija pomeni to razpravo danes tukaj, zato smo danes tukaj. Interpelacija in odgovori vlade na interpelacijo vsebinsko pomenita obračun o opravljenem delu po štiriletnem obdobju. To obdobje je bilo na nekaterih področjih uspešno, še posebno, ko gre za dosego dveh ključnih zunanjepolitičnih ciljev, to sta vstopa Slovenije v Nato in Evropsko unijo. Gre za dva projekta, ki so jo od samega začetka podpirale skoraj vse parlamentarne stranke in bi bilosedaj neopravičeno, da bi jih zgolj pripisovali samo vladi. Seveda poudariti je potrebno, da je vlada, sedanja in prejšnja, ta dva projekta dobro vodila in jih tudi koordinirala. Ko govorimo o vstopu Slovenije v Evropsko unijo, bi rad izpostavil področje, ki je glede na finančne dele, ki ga predstavlja, zelo pomemben, to je področje kmetijstva in podeželja. Minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Franci But je v prejšnjem mandatu in delom mandata sedanje vlade, dokler je bil minister, kot slovenski pogajalec odločilno pripomogel, da je Slovenija ta del pogajanj uspešno zaključila. Med drugim so rezultati pogajanj tudi, da je izpogajanih okoli 250 milijonov evrov iz evropskih skladov za razvoj podeželja in kmetijstva od leta 2004 do 2006, daje v skladu s strogimi evropskimi standardi resor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano vzpostavil ustanove, ki so potrebne za razdeljevanje finančnih sredstev, in s tem tudi omogočilo neposredna izplačila na površino in na žival, torej subvencije, črpanje sredstev iz evropskih skladov, izravnalna plačila na območjih s težjimi obdelovalnimi pogoji, izplačila na področju okoljskih ukrepov, pa tudi nemotene izvozno-uvozne aktivnosti živilsko-predelovalnih podjetij in posameznikov. V Slovenski ljudski stranki smo ponosni na ta naš prispevek, tako v evropskih pogajanjih kot tudi znotraj slovenske vlade in parlamenta, ko gre za vprašanje prizadevanj za interese slovenskega kmeta, kmetijstva in podeželja. Tudi vse več neodvisnih strokovnjakov priznava, da bi brez tako dosledne podpore vsaj ene politične stranke ob in od vstopa Slovenije v Evropsko unijo slovenski kmetje in podeželje imelo mnogo slabše izhodišče in težji položaj, kot ga imajo sedaj. Na tem mestu bi rad tudi povedal, da je resor za promet, ki je v bistvu resor, ki pravzaprav vedno nadaljuje delo svojih predhodnikov, poleg tega, da se je uspešno nadaljeval projekt izgradnje avtocestnega križa, dosledno vztrajal tudi na programu rekonstrukcij in obnov lokalnih cest v sodelovanju z občinami in še posebej drugih državnih cest. Rad bi tudi omenil, da se je resor za pravosodje zelo angažiral, ko je v okviru zakonodaje omogočil brezplačno pravno pomoč. Preden bi se dotaknil nekaterih področij, pri katerih pa menimo, da je vlada delovala v napačni smeri oziroma da ni uspela uveljaviti ambicij, ki si jih je zadala v začetku, pa mi dovolite, da sem zelo konkreten. Veliko ljudi me je poklicalo v teh dneh in pričakovali so ljudje po Sloveniji, še posebej tisti, ki jih je letos prizadela toča ali druge naravne ujme, da bo državni zbor ob pomoči vlade odreagiral povsem enako, kot je ob potresu v Posočju. Skupaj smo ugotovili, da je bil veljavni zakon o popotresni sanaciji nekoliko invaliden v nekaterih členih in smo ga zelo hitro, tik pred parlamentarnimi počitnicami, popravili. Pričakovali smo, tudi pisali smo predsedniku vlade in predsedniku državnega zbora, da bo že za to izredno sejo vlada pripravila nekatere nujne popravke veljavnega zakona o odpravi posledic naravnih nesreč. Vlada tega ni storila, zato smo poslanci Slovenske ljudske stranke zakon po skrajšanem postopku vložili v proceduro; zbrali bomo tudi potrebnih 23 podpisov in pričakujemo, da bomo v naslednjih dneh ta zakon v državnem zboru tudi obravnavali. Res je, vlada je prišla z uredbo, ampak trdno smo prepričani, da je uredba premalo. Predolgi postopki izračuna pomoči preprosto pridejo prepozno in ljudi doleti nova ujma, preden so deležni pomoči od prejšnje ujme. Omenil bi torej štiri področja. Prvo področje je centralizacija. V mandatu te vlade se je trend vsesplošne centralizacije nadaljeval. Občasno smo bili sicer priče bolj izjavam kot dejanjem vlade v smer decentralizacije. Toda vlada je decentralizacijo odločanja in financiranja na veliki večini področij pripeljala v zelo skrajne razsežnosti. Paje po našem mnenju dokazljivo, da so sredstva za financiranje občinskih projektov, ki se plasirajo prek občin, bolje oplemenitena; s tem se tudi bolje izkoristijo kot tista, ki so vodena centralno iz Ljubljane prek državnega proračuna. Velikokrat se ne moremo znebiti vtisa, da vlada občine, še posebej manjše občine, jemlje kot nujno zlo, ne pa kot razvojne partnerje, da obstaja veliko nezaupanje v sposobnost občin, za vodenje njihovih razvojnih projektov. Priča smo nepripravljenosti za kakršnokoli povečanje pristojnosti občin, pa bi bilo na nekaterih področjih to nujno. Številne občine zgolj za prijavljanje na različne razpise porabijo celo premoženje, ob tem pa so brez kakršnegakoli zagotovila, da bodo tudi v primeru, da izpolnjujejo pogoje, do sredstev tudi prišla. Omenil bi lahko primer razpisov iz kohezijskih skladov. Ali zato, ker je sredstev premalo ali pa zato, ker včasih pride do subjektivne presoje? V Slovenski ljudski stranki smo zato prepričani, da je potrebno bistveno povečati sredstva za občine oziroma občinske projekte. Po našem mnenju vsekakor več kot 25% glede na sedanje stanje. Po drugi strani pa ne vidimo nobenega razloga, da so skoraj vse državne ustanove iz vseh treh vej oblasti in njihovi sedeži državnih in paradržavnih podjetij skoraj izključno v Ljubljani. To je tudi v škodo razvoja drugih slovenskih regij, včasih tudi v breme Ljubljani. Neposredna posledica popolne centralizacije pa je ohranjanje in celo povečevanje razlik v razvoju slovenskih regij in tudi iz tega izvirajoč občutek brezperspektivnosti v številnih manj razvitih in demografsko ogroženih področjih. Danes je bilo že veliko govora o statistiki in dovolite mi, da jo samo na kratko tukaj uporabim. Razlike v kazalniku BDP na prebivalca po kupni moči so preprosto prevelike. Na primer, pomurska regija izkazuje indeks 53, merjeno na EU-jevski indeks EU25, ki je 100. Medtem pa je v osrednji slovenski regiji, ki presega povprečje Slovenije, ta indeks 77. Kaj to pomeni? Da ta indeks, ki kaže na enega od pomembnih izrazov materialnega stanja ljudi, preprosto pove, da je materialna podlaga ljudi za njihovo življenje v različnih slovenskih regijah bistveno različna. Tukaj je vlada v svojem odgovoru na veliko obračala številke, utemeljevala enake možnosti za razvoj v različnih slovenskihregijah, toda, žal, povejmo, tukaj vladi ni uspelo. Na tem področju ji ni uspelo. Nenormalno visoka cena nepremičnin v državni prestolnici, ali pa, na primer, nenormalno nizka cena nepremičnin na Goričkem, je dodatno sam po sebi pokazatelj, kam nas je pripeljala dosedanja politika na tem področju. Drugo področje. Izpostavil bi kot neuspeh sedanje vlade, izgubljeno bitko s korupcijo in klintelizmom. Spoštovani kolegi in kolegice! Prav v času te vlade sta korupcija in klientelizem dobila take razsežnosti, da je velik del slovenske javnosti prvič zaznal to kot velik problem, ki ne le ogroža razvojnih perspektiv, ampak tudi ogroža razvoj demokracije in pravnega reda te države. Vodilna stranka se verjetno s tem problemom ni bila sposobna resno soočiti tudi zaradi strahu, da bo največji delež anomalij prisiljena ugotavljati prav v lastnih vrstah. Kot tretje področje, kjer vlada po našem mnenju ni bila uspešna, je reševanje mejnih vprašanj s Hrvaško, s poudarkom na reševanju meje v slovenski Istri in na morju. Čeprav ima Slovenija več kot dovolj zgodovinskih, formalnopravnih in drugih argumentov da bi imela iniciativo pri reševanju teh odprtih vprašanj, pa se je zadovoljila zgolj z neprepričljivimi odzivi na premišljene hrvaške provokacije. Včasih dobivamo vtis,kot bi se nekdo pod mizo že nekaj dogovoril in zato ne more stvari imenovati z jasno in odkrito besedo. Zakaj sicer predstavniki vlade ne povedo, ne le hrvaški, ampak tudi evropski javnosti jasno in nedvoumno, da je ob podpisu osimskih sporazumov leta 1975 slovenska policija nadzorovala celotni Piranski zaliv, vse do točke 5, ki je južno od Savudrije. Zakaj Slovenija kot polnopravna članica Evropske unije in kot država, ki daje soglasje ob včlanitvi novih držav, med drugim tudi naše sosednje države Hrvaške ne odpre tega vprašanja v organih Evropske unije? Zakaj vlada ne pride pred parlament, če se sama ne čuti dovolj kompetentna, da bi postavili zahtevo, da bi tudi v okviru ustanov Evropske unije odprli obravnavo izjav hrvaškega predsednika Mesića, ki na prefinjen način s stališčem, da je meja na kopnem že v celoti določena, in to tam, kjer si jo zamišlja hrvaška stran, skuša prejudicirati tudi mejo na morju. Če bi namreč pristali na tezo hrvaškega predsednika glede kopenske meje, bi to pomenilo, da smo izgubili pomemben del Piranskega zaliva in tudi odprti dostop na odprto morje. Četrto področje. Slovenija se očitno neuspešno spopada z zelo zaskrbljujočimi demografskimi trendi. O tem so danes ministri in tudi predsednik vlade že govorili. Nam v Slovenski ljudski stranki se zdi, da so nekateri v vladnih vrstah ob tem zelo velikem problemu že vrgli puško v koruzo. Kajti občasno kot odgovor na reševanje demografske problematike slišimo predloge o nujnosti večjega priseljevanja delovne sile. Na ta način je morda mogoče vsaj teoretično rešiti problem pomanjkanja delovne sile. Nikakor pa to ni odgovor na to, kako zaustaviti izumiranje naroda. Sedanji trendi, če bi se nadaljevali, bi kazali v to, da smo Slovenci na poti v izumrtje. Morda se temu res ne bomo mogli izogniti, toda mi smo trdno prepričani, da bomo našli načine, da se bomo soočili s temi trendi. Toda najprej moramo storiti vse, kar je v naši moči. V Slovenski ljudski stranki smo ponosni na svoj prispevek k temu, da so se bistveno povečali otroški dodatki za številčne družine. In to je korak v pravi smeri. Predsednika vlade, ki ga trenutno ni v prostorih naše plenarne seje, bi rad spomnil, danes je omenjal veliko zavzemanje vlade za povečanje otroških dodatkov. Bil je prejšnji mandat, torej mandat 1996-2000, spominjam se trdih pogajanj, trdih, vztrajnih pogajanj med Slovensko ljudsko stranko in LDS-om. LDS, takrat je bil minister za to področje magister Rop, najprej ni podprla, da se povišajo otroški dodatki. Ampak v vztrajnih prepričevanjih smo jih prepričali. In smo se potem skupaj odločili za povečanje otroških dodatkov. Danes je predsednik vlade tudi omenjal in se je pohvalil z državno pokojnino. Sam se bo najbolje spomnil, ko je vodil pogajanja o pokojninski reformi, koliko ur je bilo potrebnih in prepričevanj, še posebej profesor doktor Berte Jerebove, da smo v ta koncept vgradili državno pokojnino. In jo sedaj imamo. Sedaj jo imamo. Junija 2004 jo prejema 16446 občanov. Med nekaterimi nujnimi izdatnimi koraki za pristop slovenske države glede zaskrbljujočih demografskih trendov vsekakor vidimo tudi, da se določen znesek, ki je višji, po našem mnenju okrog 15 tisoč tolarjev, nameni tudi za otroke, ki ne obiskujejo otroškega vrtca, njihovo varstvo pa prav tako zahteva čas in tudi pomeni stroške. K izboljšanju demografskih trendov bi gotovo pripomogel tudi splošen dvig kakovosti življenja tako v urbanih centrih, pa tudi na podeželju. Morda še posebej tudi na podeželju, kjer se v večji meri mladi odločajo za številčnejše družine. Prav tako ocenjujemo, da bi morali mladim parom, ki že imajo otroka, ali pa pričakujejo prvega otroka, imajo pa popolnoma nerešeno stanovanjsko vprašanje, zagotoviti možnost za tako imenovano prvo stanovanje. Gre za začasno brezplačno stanovanje minimalnih standardov glede velikosti. To je rešitev, ki jo prakticirajo nekatere države. Predvsem je to znan primer na Japonskem. Ko govorimo o številčnih družinah, pa prav te najbolj občutijo posledico sicer deklariranega brezplačnega osnovnošolskega izobraževanja. Na tem področju je brez dvoma priložnost v prihodnjem mandatu velika, da se nekatere sedanje rešitve izboljšajo. Spoštovane gospe in gospodje, kolegice in kolegi. V Slovenski ljudski stranki nismo pristaši črno-belega dojemanja stvari. Kot sem omenil na začetku, je bilo marsikaj tudi v tem mandatu narejeno pozitivnega. Parlament pa je pravo mesto, kjer lahko odkrito spregovorimo o dobrih in slabih straneh delovanja vlade. Predvolilni čas pa je čas, da o teh vprašanjih spregovorimo pred slovensko javnostjo in na temelju celovite ocene doslej narejenega nato stopimo pred ljudi z načrti za prihodnost. In sedaj zaključek. Govoril sem do sedaj o programih, o rešitvah, o političnih odločitvah. In sedaj še drugi del, ki sodi na to mesto kot predsednika stranke in kot vodja poslanske skupine. Ampak to je tema, ki se posredno dotika interpelacije in odgovorov nanjo. Kako pa deluje vlada, kakšen je stil vodenja, kakšen je model funkcioniranja, ali je prisotno partnerstvo? Kako deluje vladna koalicija? Kakšna je notranja dinamika, kako je vodeno? Ali gre za partnerstvo ali za dominacijo? To ne more biti vsebina interpelacije, toda gre za elementarno politično kulturo, ali dopustiš vladnim partnerjem, da se lahko programsko-politično izgradijo in prispevajo tisto najboljše, kar imajo, v skupni vladni projekt. Slovenska ljudska stranka je s svojimi predhodnicami 16 let aktivna na slovenskem političnem prizorišču, imamo pa več kot stoletno tradicijo, na katero smo ponosni. Zato na tem mestu z vso odgovornostjo velja naslednja ugotovitev: sedanja vladna koalicija ni bila naš programsko-politični dom, v njej se nismo počutili doma, a kljub temu smo z vso energijo, ki smo jo imeli, z znanjem in izkušnjami, kot stranka, ki je v preteklosti že bila vladna stranka, kot stranka, ki ima veliko županov po Sloveniji, sodelovali v tej vladni koaliciji. Nato pa se je zalomilo. Zalomilo se je pri programu, pri načelih, pri vrednotah. Rečeno je bilo, da smo bili na nekaterih področjih preveč dosledni. Bilo je vprašanje izbrisanih. In odločeno je bilo, da zaradi načelnih razlogov nismo več člani koalicijske pogodbe. Mi smo se trudili v tej vladi, poskušali smo ji dajati pečat sredinskosti. Vse, kar smo dobrega storili, bodo volivci znali nagraditi na volitvah, ki bodo kmalu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! No, da bo vsem na samem začetku jasno, govorimo o tem, kaj bi vlada morala in bi lahko storila, pa ni storila. Morala bi storiti, kar je obljubljala; to zahteva poslovna etika. Če pa kdo obljublja to, kar je neizvedljivo, je pa sploh neetično. Morala bi tudi storiti, kar od nje zahteva zakonodajna veja oblasti, v zakonih, ustavi,nacionalnih programih, ki so sprejeti v državnem zboru, in podobno. No, izkupiček realiziranih obljub je zelo reven in bi se ga morala vlada sramovati. Še bolj pa je žalostno, da se kaže ignorantski odnos vlade do zahtev ustave in zakonov. Zadnji primer, ki je sedaj nekako v ospredju javnosti, so izravnalne sheme kot najvažnejši garant varnosti zavarovancev prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja. Zakon o zavarovalništvu je že leta 2000 rekel, da se podrobna ureditev izvajanja izravnalnih shem uredi v posebnem zakonu. Odbor za zdravstvo državnega zbora je letos julija na izredni seji, ki je bila posvečena samo temu, vladi naložil, da nemudoma pošlje v proceduro sprejemanja v državnem zboru predlog zakona o izravnalnih shemah. A je gospod minister pet dni zatem v Odmevih na vprašanje, "kako boste zagotovili, da bo zakon o izravnalnih shemah sprejet še v tem mandatu", odgovoril: "No, te obljube nismo dali, in tudi sam mislim, da je ta zakon nepotreben." Torej odnos izvršilne veje oblasti do zakonodajne: Govorite kar hočete, predpišite kar hočete, menimo, da je to nepotrebno. Take obljube nismo dali. Ni pomembna samo obljuba, pomembno je kaj piše v zakonu. To je osnova pravne države. Sodeč po nekih medijskih informacijah sedaj kroži v nekih strokovnih krogih nek osnutek tega zakona - seveda še ni v državnem zboru - vendar poznavalci menijo, da gre tukaj za neko neverjetno zadevo, in sicer po tem zakonu naj bi ves nadzor in vse pomembno odločanje bilo izročeno v roke ministra za zdravje in ne nadzornim finančnim institucijam, ki so po zakonu odgovorne za zavarovalništvo in varnost zavarovancev. Isti poznavalci pravijo, da gre verjetno za diverzijo, s ciljem, da izravnalne sheme še dolgo ne bodo sprejete. To dogajanje nas spominja na pred nekaj leti tako rekoč namerno vzpostavljeno zakonsko luknjo, ki smo jo doživeli pri sprejemanju zakona o bančništvu, in sicer s tem zakonom je bilo pred leti podaljšano obdobje, v katerem so hranilno-kreditne službe lahko brez zavarovanja hranilnih vlog, in s tem varčevalcev, poslovale tako po svoje. In seveda zgodili so se: Kranjska hranilno-kreditna služba, Sicura, Soča. Varčevalski denar je izginil, ne vemo, kam, varčevalci so ostali praznih rok. Kako je zagotovljena varnost kupcev, varčevalcev in kreditojemalcev, je vidno tudi vprimeri Oriona, Zbiljskega gaja, da ne bom našteva. Zakon o potrošniških kreditih, ki je bil sprejet po Orionovi aferi letos spomladi, pa še vedno dopušča oderuštvo, kot opozarjajo strokovnjaki. Toliko o tem, kaj bi vlada morala storiti, za varnost državljanov, pa ni storila. Državljani še vedno niso zaščiteni. Zelo skrbno pa ostaja zaščitena korupcija, klientelizem in kraja državnega, beri davkoplačevalskega premoženja. Polovica prodaj državnega premoženja še vedno poteka nepregledno, pod mizo, ko nihče ne ve, komu in po kakšni ceni se prodaja. Vlada mrzlično hiti z nastavljanjem svojih kadrov. Večina predstojnikov državnih uradov, agencij in drugih javnih služb, od skupno 68, je že imenovana za cel naslednji mandat. Vlada je zamenjala na primer tudi štiričlane državne revizijske komisije, ki bi se ji mandat iztekel šele konec letošnjega leta. Ponovno je imenovala tudi svojega vice guvernerja Banke Slovenije, ki bi se mu mandat iztekel šele sredi januarja prihodnje leto. Ali imenovanje namestnika računskega sodišča, čeprav bi dosedanjemu mandat potekel šele v začetku decembra letos. Čemu to hitenje? S takim neetičnim kadrovanjem se ne moremo strinjati. Predvsem še, če poteka tako kot v zdravstvu, kjer je minister strankarsko čiščenje vodstev slovenskih bolnišnic po načelu: najprej diskreditacija, nato likvidacija. Znani so primeri Zavoda za zdravstveno zavarovanje, bolnišnice na Jesenicah, Onkološkega inštituta, Kliničnega centra. Naj omeni samo še zadnji primer Psihiatrične klinike, kjer se je dosedanjo direktorico v času razpisa najprej diskreditiralo z objavo sanjsko visoke plače v marcu preteklega leta, čeprav je minister dobro vedel, da ima ta direktorica eno najnižjih plač med slovenskimi direktorji, med direktorji slovenskih bolnišnic. Šlo je na račun enoletne nagrade, ki je točno tako velika, kot jo je prejemal bivši direktor, ki ga je sedaj nastavil minister Keber oziroma svet zavoda, v katerem je večina članov imenovana s strani ministrstva. Kot pravi minister Keber, so na vladi ponosni na ta razvoj. Minister Mramor je zelo hud, ker smo tako neumni, da vlado sprašujemo, zakaj ni dosegla napovedane gospodarske rasti, ko pa je očitno, kakšen razcvet doživlja Slovenija. Ministrica za pravosodje pa celo javno zatrjuje, da je storjeno vse, kar so načrtovali. Prosim, da ste pozorni na to trditev ministrice za pravosodje - storjeno je vse, kar so načrtovali - in še več, je dodala. Ker je stanje povsem drugačno od obljub, so očitno načrtovali nekaj drugega, kot pa obljubljali. Tudi nekaj drugega, kot pa od njih zahtevajo ustava in zakoni. Očitno še vedno tako kot v partijskih časih obstaja nek tajni uradni list, tajni program, za katerega pa verjamem, da je res uspešno izpeljan. Očitno pa ta program vključuje tudi uspešno krajo državnega, to je davkoplačevalskega premoženja in klientalistično strankarsko obvladovanje vseh pomembnih položajev v družbi: športu, gospodarstvu, šolstvu, financah, zdravstvu in tako dalje. Iz dejstva, da so dosegli vse, kar so načrtovali, kot zatrjuje ministrica, pa vendar izhajajo tri zelo pomembne ugotovitve. Prvič. Obljube, ki jih ta politična opcija daje, so neresne. To je prva ugotovitev. Obstaja nek drug tajni načrt, program. En program za volilno kampanjo in drug program za delo. Drugič. Zahteve zakonodajne veje oblasti niso pomembne, izvršuje se jih le kadar resnično pritisne javnost. Tretjič. Stanje, v kakršnem se Slovenija nahaja, pa ne govorim samo plačah, delovnih pogojih, pokojninah, stanje v šolstvu in podobno, v zdravstvu, čakalnih dobah, ampak stanje, v kakršnem se Slovenija nahaja, predvsem mislim na porast korupcije, klientelizma in kraje, pa do nepravne države nezaščitenih državljanov, je očitno skrbno načrtovano. In ta vladajoča politična opcija je za tako stanje v celoti odgovorna. To je pa tisto, kar je najpomembnejše. Končno smo enkrat prišli do stanja, kjer stanje v državi enačimo z vladnimi strankami, z vlado. Končno enkrat je za stanje odgovorna vlada, tisti, ki resnično kroji usodo te dežele. V tej interpelaciji govorimo o tem, kaj je vlada obljubljala, kaj je bila dolžna storiti in bi lahko storila, pa ni storila. Vlada pa namesto obrazložitve, zakaj tega ni storila, govori na dolgo in široko o tem, kaj vse je dobrega storila za to deželo. Minister Keber je celo v odgovoru na interpelacijo jasno zapisal: "Nainterpelacijo bom odgovarjal z uspehi." To je tako, kot če bi na prehodu za pešce nekoga povozili, nato pobegnili, sodnik pa bi vas vprašal, zakaj ste to storili. In vi bi odgovorili: "Poglejte, kako sem dober do sosedov, pozimi sem jim odkidal sneg, kakosem dober do žene, kako sem dober v službi." Ne, gospod obtoženi, zakaj ste pobegnili, zakaj ste povozili pešca in pobegnili? Poglejte, kaj vse naredim za narod, kaj vse naredim za to in ono. Ne, nas zanima vprašanje, zakaj vlada ni storila tega, kar je bila dolžna storiti, kar bi lahko storila, pa ni storila. To je vprašanje interpelacije. Vprašanje je torej, ne, kaj ste dobrega storili za soseda, recimo za izbrane kapitalske lobije, ampak zakaj ste povozili malega državljana, ga nezavarovanega pustili tam, nato pa pobegnili s kraja zločina in ga prepustili na milost in nemilost neki siciljanski mreži, ki temelji na korupciji in strankarskemu klientelizmu. To je vprašanje, na katerega bi želeli odgovor. To je ključno vprašanje te države, ključno vprašanje za nadaljnji razvoj.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov nam bo predstavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Spoštovani predstavniki vlade! Gospod predsednik državnega zbora, kolegice in kolegi! Predlagatelji interpelacije so se tudi danes poskušali opravičevati in dokazati, da imajo vso pravico interpelacijo vložiti tudi v avgustu in septembru pred iztekom mandata. Formalno o tem ni gotovo nobenega dvoma. Imajo to pravico. Vprašanje pa je, da poleg formalne vsebine obstoja tudi neka logika političnega delovanja. In vsi vemo, to vedo tudi državljanke in državljani, da je vložitev interpelacije namenjena obravnavi odgovornosti vlade zoper njo, in eventualno tudi določenim konsekvencam, ali sprejetju nekega sklepa ali pa eventualno tudi, če se zbere potrebna večina, oblikovanju nove vlade. Najbrž znamo vsi ugotoviti, da niti eno, niti drugo v začetku septembra, ali pa konec avgusta nima nobenega smisla, ker dober mesec dni pred volitvami se ocena odgovornosti vlade, posebej pa eventualna zamenjava vlade, opravlja na volitvah. In to je vse, kar smo mi želeli povedati in poudarjam tudi danes: formalno nobenega ugovora, vsebinsko in politično čisti nesmisel, z željo in v pričakovanju, da se bo dalo o tem, kar se je govorilo štiri leta na vsaki seji, ob poslanskih vprašanjih, ob interpelacijah, ob zakonskih predlogih, ob letnem obračunu, ki ga je vlada dajala v svojem poročilu vsako leto pred proračunom in podobno, razpravljati inbi želeli za zaključek to še enkrat narediti. Danes imamo priložnost. Mi v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov od takšne ocene in takšnega ravnanja v ničemer ne bežimo. Smo pa prepričani, da natančnih informacij in objektivnih ocen takšna seja državljankam in državljanom ne bo dala. Če pa kolegice in kolegi, ki ste vlagali interpelacijo, menite, da pavšalne ocene, da nihilizem, da kritiziranje vsega, čeprav se potem v javnosti postavite, pa rečete: "Ne, ne, saj je veliko dobrega storjenega, mi govorimo samo o tem, kar ni dobro," če vam to kaj koristi, bomo videli. Drugo, vi ste šteli, da naj bi bila podlaga za interpelacijo koalicijska pogodba. Nič narobe. Čeprav ste formalno tudi tukaj zgrešili. Koalicijska pogodba namreč ni bila obljuba vladnih strank volivkam in volivcem, ampak je medsebojna obveznost, ki so jo vladne stranke sprejele, ko so predlagale mandatarja in kasneje oblikovale vlado. In to, da je bila koalicijska pogodba mesec dni kasneje po opravljenih volitvah sklenjena in podpisana, je najbrž za to že datumski dokaz, da o drugem ne govorim. Vi veste, da ste mnogokrat, kolegice in kolegi iz opozicije, kadar je kdo od vladnih strank govoril o tem, kaj nas zavezuje ali ne, kaj moramo ali ne delovati po koalicijski pogodbi, za to govornico ste rekli, "nas koalicijska pogodba nič ne briga, to je odnos med vami." In prav ste imeli. To je odnos med nami, vladnimi koalicijskimi strankami. Ampak to naj bi veljalo tudi, ko se ocenjuje delo. Najenostavneje je bilo, po vašem pač, koalicijsko pogodbo vzeti. Ali ste pa govorili iz koalicijske pogodbe v interpelaciji resnico ali ne, je pa drugo vprašanje. Rad bi vam povedal, da sem sam tudi delal pregled nad izvrševanjem koalicijske pogodbe. Kar zadeva materialne rezultate, ki so bili kot cilj programirani, vam boljših odgovorov, kot so jih dali predsednik vlade in ustrezni ministri, ni mogoče dati. Vsak pa ve, da ko nekaj planira, planira glede na okoliščine, ki jih tudi planira, ki pa mnogokrat niso od njega odvisne. Ampak nobenega dvomani in dokazano je bilo, da so bili v danih okoliščinah po vseh materialnih kazalcih doseženi pozitivni učinki in da je Slovenija napredovala. Nihče od nas pa ne misli, da ne bi v idealnih okoliščinah bilo bolje napredovati še več. Prav gotovo, ampak nobenega dokaza ni, in doslej ga niste dali, da so ta in ta konkretna ravnanja tista, ki so zakrivila, da Slovenija ni dosegla boljšega učinka. Omenjate zakonodajo, o kateri smo govorili. Res je, ta koalicija je ob sprejemu obveznosti, da oblikuje vlado, zapisala svojo opredelitev do 202 zakonov, ki so bili takrat še v zakonodajni proceduri. Najprej se vprašajmo, kako učinkoviti smo bili v preteklem mandatu, če sta še 202 zakona ostala v zakonodajni proceduri, ampak odmislimo to. In tam smo napisali, katere zakone bomo kot koalicija sprejeli, katere spremenili, katere bomo zavrnili. Napravite pregled! En sam zakon je očitno takšen, s katerim nismo uspeli: to je zakon o pokrajinah. Vse ostale stvari smo zavrnili, tako kot smo rekli, ali sprejeli v usmeritvi, kot smo rekli. Kar zadeva tekst koalicijske pogodbe po posameznih področjih, so po posameznih področjih tudi navedene zakonske usmeritve, ne v celoti, toda marsikje so navedene. Od teh zakonskih usmeritev, ki smo jih tam navajali, res nismo uveljavili vprašanja volilnega sistema. Tu nosi svoj del krivde koalicija, vendar, gospe in gospodje, opozicija čisto nič manj. Tu smo se vse stranke v parlamentu opredelile, da bodo poslanke in poslanci glasovali po svojem prepričanju, ne pa po sugestijah stranke, in dvotretjinske večine ni bilo. Obljubili smo, da bomo spremenili zakon o referendumu; zaradi vas v opoziciji ga nismo mogli spremeniti in deloma tudi zaradi Ljudske stranke, ki je takrat še bila v koaliciji. Res nismo sprejeli davka na nepremičnine – škoda, napačno; bolje bi bilo, če bi ga. Vendar smo začeli s kompletno aktivnostjo evidentiranja, da bi prišli do realnih podlag, da bi bilo davek mogoče uvesti, ne na pamet, pač pa z učinki, ki si jih želimo. Ti učinki pa ne morejo biti obremenitev tistih, ki so se desetletja trudili in gradili hišo ali pa kupili stanovanje na način, kot ga je ponujal takratni Demos in Jazbinšek s svojim zakonom, ki gotovo ni bil najboljši, čeprav je bil za posameznike zelo ugoden. In to nam kot obveznost ostaja. Nismo tudi uspeli v celoti uresničiti zdravstvene reforme, čeprav smo mnoga izhodišča oblikovali tako, da ni dvoma, da bi v bodoče lahko zelo kmalu to uresničili. Zato trditve, da je koalicijska pogodba v večini stvari neuresničena, ali pa v več kot pol stvareh neuresničena, enostavno ne odgovarjajo resnici in bi bilo prav konkretneje te stvari povedati. Tretje, kar bi rad rekel, je moje priznanje v imenu poslanske skupine in v času pred volitvami lahko rečem tudi zahvala ministricam in ministrom vlade in tej vladi za obsežen, konkreten, dokazljiv material, ki je povedal, kaj je bilo v štirih letih vladanja te koalicije storjeno. Najbrž bi ne imeli tudi za priprave na volitve tako zbranih podatkov in materiala, če od vlade tega vi ne bi zahtevali. Pa ste zahtevali, mi smo sepotrudili in zdaj imamo in mnogo lažje nam bo v neposredni volilni kampanji povedati konkretno, kaj je na posameznem področju bilo storjeno, kot pa bi bilo sicer, ko bi morali sami iskati te podatke. V tem delu nam je vaša interpelacija prav gotovo koristila in zdaj šele, ko sem kolikor toliko temeljito 350 strani materiala vlade prebral, pravzaprav vidim, koliko je dejansko v tej vladi bilo dobrih usmeritev in konkretnih rezultatov in niti slučajno me ni sram ali mi ni žal, da sem bil v tej vladni koaliciji, da sem pri tem kot eden od poslancev in vodja poslanske skupine prispeval in da so k temu prispevali tudi ministrica in dva ministra Združene liste socialnih demokratov. Jaz sem prepričan, da so mnogi uspehi lahko tudi rezultat skupne aktivnosti v državnem zboru, ne izključujem ali pa ne trdim, da ob tem ni tudi opozicija imela svojega deleža. Škoda in ne zdi se mi pametno, da od tega deleža beži. Moram reči, posebej se mi ne zdi pametno, da od te vloge in sodelovanja se na nek način zaradi tega, kar seje zgodilo, distancira tudi Slovenska ljudska stranka, ki je koalicijo, kot sem danes slišal, ves čas svojega sodelovanja v koaliciji štela na nek način ne za svojo, ampak se je v njej neprijetno počutila. Nič ne bom več komentiral, moram reči, da sem bilpresenečen nad takšno izjavo. Jaz bi rad poudaril, da smo ponosni, ne samo, da smo dosegli vstop v Evropsko zvezo in Nato, ne samo, da smo uspeli pravno prilagoditi vso našo zakonodajo, ne samo, da smo bili v danih okoliščinah ekonomsko uspešni in da smo na vseh področjih napredovali,. posebej sem kot predstavnik socialdemokratke stranke v tem parlamentu ponosen, da smo ostali v takšnih okoliščinah s polno zavestjo, da moramo biti tudi socialna država, da moramo zagotavljati čim širšo vključenost vseh državljank in državljanov, da smo uspešno razvili socialno partnerstvo na vseh področjih, da smo se zavedali, da je sestavni del ekonomske politike tudi kvaliteta dela in življenja, vključno seveda s pogoji delovanja kulture, z večjo skrbjo za znanje in tudi za okolje. Naj ob tem, ko se govorijo stvari o tem, kaj mislijo ljudje ali ne, iz nekaterih uradnih raziskav slovenskega javnega mnenja povem, kaj so rekli anketirani na vprašanje: Ali bi izbrali Slovenijo kot deželo, v kateri bi želeli živeti? 65,1% jih je odgovorilo, da zanesljivo da in 25,3% verjetno da. Če bi Slovenija bila takšna, kot jo gospe in gospodje iz opozicije opisujete, dvomim, da bi bil odgovor takšen. Drugo, kako so ocenjevali svoje materialne razmere, v katerih živijo. V zadnjih letih, od1999 do 2003, jih 15% več trdi, da so zadovoljni s svojimi materialnimi razmerami, kot pred tem, nekje vmes, med slabim in dobrim, jih je pa 43,6%, nezadovoljstvo pa je padlo iz 22 na 10%. Jaz ne trdim, da so to objektivni rezultati. Kažejo pa, kako občutijo razmere in napredek v Sloveniji ljudje. In najbrž je prav tudi to upoštevati, ko bomo razmišljali o sedanjem delu. In zadnje, ker je bilo omenjeno, pa mislim, res nekorektno omenjeno, da je v letošnjem letu prišlo do prepričanja ljudi, da je korupcija dosegla vse pore družbenega življenja in da je ne obvladujemo - tudi to ni res. Prav gotovo je nujno potrebno, da se je končno Slovenija organizirala, da začne na organiziran način, tako kot druge države, probleme korupcije reševati. In veseli smo, da smo ob vaši pomoči pri tem tudi kaj storili, sprejeli zakon. Upam, da bomo danes poslovnik in da bomo začeli delovati. Ampak percepcija ljudi o problemih korupcije se v zadnjih štirih letih praktično ni spremenila, ne rečem, da je ugodna, ampak praktično se ni spremenila. In ne govoriti o tem, ali pa lahko govorite, samo resnico ne govorite, ko razlagate, da so letos končno ljudje spoznali, mogoče v zadnjem mesecu ali v zadnji polovici leta, da je korupcija takšen problem, ki ga prej sploh ni bilo. Ves čas jih skrbi korupcija. Ves čas. Razumljivo je, da jih skrbi. Prav je, da storimo vse, da bi jo bilo v Sloveniji čim manj. V Združeni listi socialnih demokratov se zavedamo, da ostajajo naloge, ki jih ob zastavljenih usmeritvah nismo v zadostni meri uresničili. Zato tudi mislimo, da mora Slovenija zagotavljati prihodnost za vse državljanke in državljane. Prepričani smo, da bi bili sposobni in pripravljeni v taki usmeritvi naprej delovati. Ker vemo, da je ta interpelacija dana zaradi predvolilnega časa, naj povemo, da bodo volivke in volivci tudi na podlagi te interpelacije, konkretnih podatkov, rezultatov in nastopov ocenjevali, komu naj na naslednjih volitvah dajo zaupanje. Ali tisti vladni ekipi, ki je delovala doslej, ali tisti vladni ekipi, ki predstavlja, da bo jasno, tiste stranke, kot so oblikovale Demos v letu 1990. Če nimamo izkušnje iz leta 1990/1992, pa imamo izkušnje iz zadnjega pol leta preteklega mandata. Tudi to naj bodo kriteriji, na podlagi katerih se bo treba odločati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije nam bo predstavil mag. Marko Diaci. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani ministri, predstavniki vlade, spoštovane kolegice, kolegi! V teoriji o odnosu z javnostjo velja, da je uporaba konceptov trženja na področju družbenih dejavnosti in še posebej države kot insitutcije, sporna. Sporno je še mila beseda. Torej politika je nedvomno del države. Pravzaprav, če si to želimo priznati ali ne, je eden njenih temeljnih delov, kije izražen skozi različne institucije in ustavne institute. Kaj je sporno? Današnja seja parlamenta je nedvoumno bolj prodajanje svojih idej in reklamiranje samih sebe pred volitvami kot poslovniški institut interpelacije po svojem namenu. K temu se bom še vrnil. Torej zamenjava državljanov s kupci, ki smo jim priča danes, je lahko le predvolilna trgovina. Če smo zelo črnogledi, pa je lahko še eden mnogih indicev, da se prav trudimo, da bi bila udeležba na volitvah čim manjša, saj ima veliko državljank in državljanov teh neskončnih, več mesečnih razprav že poln kufer. Ali nam je bilo treba tega? Še celo funkcionarji, uradniki, tudi zakonodajalci smo pogosto prisilni odločati o zadevah, o katerih vemo premalo, ker obstaja tako imenovana asimetrija informacij. Zato so še posebej dovzetni za korektno pomoč pri predstavljanju problematike. Poudarjam: "korektno". To kar se danes počenja v dvorani, je mogoče le z veliko dobre volje in gledanja skozi prste označevati kot korektno. Obravnavamo in razpravljamo o interpelaciji, ki je to le formalno po imenu. Po vsebini to ni. Obravnavamo odgovor vlade, ki je to le formalno poimenoval. Po vsebini to ni. Kaj torej počnemo? Ujeti smo v igro, ki so nam jo omogočili in zakuhali nedodelani poslovniški instituti, pa pomanjkanje politične kulture in predvolilni čas. Zato bomo povedali drug drugemu in državljanom, predvsem gledalcem pred TV ekrani, kaj si mislimo drug o drugem in česa si želimo, da o nas misli javnost, volivci, saj je ta seja namenjena izključno njim. Toda končna odločitev bo njihova že čez dober mesec. Preden se lotim nekaterih vsebin tako imenovane interpelacije in tako imenovanega odgovora nanje, vas bom, spoštovane kolegice in kolegi, spomnil na pred dnevi vložen predlog sprememb poslovnika, o katerem bi veljalo resno premisliti in ga v naslednjem mandatnem obdobju tudi sprejeti. Govorim o določbi, za sedaj žal še o predlogu poslovnika državnega zbora, ki naj v bodoče prepreči poučevanje drugih v stilu pisanja študentskih seminarskih nalog in legitimiranja preko vozniških dovoljenj in podobnih simpatičnih duhovitosti. Preprečili bi naj tudi potrebe in vprašljive politične pobude. Na primer, to tako imenovano interpelacijo, ki se vse preveč želeno razlaga kot nagajanje. Mogoče imajo prav. Seveda pa je obračun vsake naslednje in danes tudi te vlade dobra stvar. V kombinaciji z začetnimi tako imenovanimi hearingi ministrov pa dobijo tudi zaključeno celoto, ki bo dolgoročno temeljila tudi na približni realnosti obljubljenega. S predlagano rešitvijo, da se skliče seja državnega zbora 45 dni pred dnevom, določenim za dan glasovanja na splošnih volitvah v državni zbor, z dnevnim redom poročilo o delu vlade v mandatnem obdobju, bi bila omogočena razprava vsem političnim dejavnikom. Zato ne bi bilo potrebno sklicevati izrednih sej oziroma posegati po institutu interpelacije, ki je v vsebini in posledicah namenjen drugim ciljem. Razprava o poročilu o delu vlade v mandatnem obdobju bi morala biti opravljena najkasneje 30 dni pred dnem, določenim za volitve. Kar pomeni da se državne institucije neposredno ne bi vključevale v volilno kampanjo. Pri tej interpelaciji gre predvsem za nizko politično kulturo in predvsem nerazumljivo in nespametno potezo, s katero se bo ministrom omogočilo, da se vsi po vrsti hvalijo, kaj so naredili do sedaj in kaj še bodo, predvsem pa dosegli, da sedaj celotni državni aparat dela predvolilno kampanjo vladajoče koalicije, namesto da bi delali za državo in njene državljane. Interpelacija formalno sicer ni sporna. A bila je vložena nepopolno. Ni bilo nobenega sklepa, ni bilo podpisov za sklic izredne seje. Ni predlaganega novega predsednika vlade, kot to zahteva 2. odstavek 253. člena poslovnika državnega zbora. To kaže na resnost vložene interpelacije. Poleg tega je interpelacija nepopolna tudi vsebinsko, ker manjka velika tema, pika dela vlade. To je zunanja politika. Zakaj so jo predlagatelji izpustili, se seveda lahko vprašamo. Ali mislijo, da je bila zunanja politika, ki jo je do pred kratkim vodil drug minister, tako brezhibna, popolna in v dobrobit Slovenije, da ji ni mogoče očitati najmanjše napake, kljub temu, da so kritiki dela vlade našli napake prav na vseh ostalih ministrstvih? Kaj pa tako imenovana Vilenska deklaracija in še vedno nerešene zadeve s Hrvaško? Drugače pa moramo priznati. Nekatere navedbe v interpelaciji držijo. Tudi prikazovanje idiličnega stanja v Sloveniji ni najbolj realno. Z novimi volitvami je gotovo čas za resničen pregleda stanja. Določeni učinki te vlade pa bodo vidni šele čez nekaj časa. Vsi verjetno ne bodo pozitivni, prav tako pa vsi ne bodo negativni. V nadaljevanju bom poskušal konstruktivno prikazati nekaj kritičnih točk našega nadaljnjega razvoja, kot jih vidimo v Stranki mladih Slovenije. Če se lotimo najprej kazalnikov razvoja Slovenije, je po našem mnenju potrebno omeniti predvsem tri področja. Prvo področje oziroma kazalnik je dolg širše opredeljene države, ki v primerjavi z BDP izgleda zelo solidno. Podrobnejša analiza pa kaže na nevaren trend. Res je. V Evropi obstajajo države z veliko višjim dolgom. Treba pa je poudariti, da so si ga te države nabrale skozi desetletja. Mi pa smo tretjino, to je 500 milijard, prislužili v dobrih štirih letih, kar kaže na potrebnost določenih reform. Dolg sam po sebi ne bi bil problematičen, če bi se zadolževali samo za razvojne projekte, ki dolgoročno prinašajo. Vendar menimo, da gre v veliki meri tudi za zadolževanje za tekočo porabo. V poročilu vlade pogrešamo predvsem ta podatek. In sicer ob dejstvu, če želimo vedeti dejanski pritisk na področju generacij, ki bodo ta dolg vračale. Verjetno ne bo šlo, da bi šli v institucijo, ki je formalno ločena od države, in rekli ter odpustili naše dolge. Naslednja stvar, ki jo je potrebno omeniti, je rast bruto družbenega proizvoda in s tem v povezavi stroškovna struktura BDP, ki ni omenjena niti v interpelaciji, niti v poročilu. Kaže pa na razvitost BDP in predvsem na zaskrbljujoč trend. Razne govorance o takšni in drugačni gospodarski rasti in vplivov v zvezi z njo, so lahko zelo demagoške. Zakaj? Jasno je, da je Slovenija kot majhno odprto gospodarstvo zelo odvisna od gospodarske rasti držav partneric, kar je bil tudi eden glavnih razlogov ob vstopu v EU. Recesija v teh državah je posledično prenesena k nam. Dejstvo, da imamo v Sloveniji večjo gospodarsko rast kotv večini najrazvitejših držav Evropske unije pa je logično, saj imamo še veliko podzaposlenih resursov. Na primer, gradnja avtocest, gradnja stanovanj. Seveda pa je lahko debata, ali je vlada to počela optimalno. Vsaj glede stanovanj, nismo prepričani, saj je izvedba nacionalnega stanovanjskega programa borna. Dejstvo je tudi, da so šoki na naftnih trgih in recesija v EU pomembno vplivali na gospodarsko rast. Zato je bolj zanimiva, vsaj po našem mnenju, stroškovna struktura BDP, ki kaže na padec sredstev za zaposlene iz 57,4% BDP v letu 1995 na 53,3% BDP v letu 2002 ter porast bruto poslovnega presežka iz 19,6% BDP na 23,6% BDP v letu 2002. Iz tega je razvidno, kdo najbolj participira pri rasti BDP. To se tudi vidi v večanju socialnih razlik. Tu bo kmalu viden končni učinek davčne reforme. Poudarjam pa, da je to trend od leta 1995 do leta 2002. Rešitev pa je verjetno v zakonu o participaciji delavcev pri dobičku. Tretja stvar so prevelike regionalne razlike. Najboljši pokazatelj, da regionalne razlike niso kaj bistveno manjše je tabela dva iz poročila, ker so sicer indeksi malenkostno porasli nasproti Evropske unije. Če pa primerjamo regije med seboj oziroma proti osrednji slovenski regiji, pa vidimo, da se je razlika povečala. Na primer indeks savinjske v letu 2000 je 67, osrednje slovenske 104. V letu 2002 pa ima osrednja slovenska regija 109 indeks, savinjska pa 68. Podatki o brezposelnosti v regiji so tudi zaskrbljujoči. Še bolj pa sama izobrazbena struktura brezposelnih, ki kaže na tako imenovani beg možganov v večje centre in s tem intelektualno siromašenje ruralnih področij. S štipendijskimi skladi lokalnih skupnosti, ki smo jih mi predlagali že pri proračunu 2001 bi ta trend deloma lahko zaustavili ter evolutivno uveljavili nov koncept štipendiranjas participacijo zasebnih in javnih sredstev. Nekatere lokalne skupnosti so uveljavile ta koncept brez sredstev države, vendar so za vse povpraševalce prekratke. Šolsko ministrstvo je po našem mnenju uspelo kar nekaj stvari. Bilo bi pa dobro, da se mu v bodoče nameni več proračunskih sredstev, da se odpravi tudi kar nekaj problemov oziroma da se nekatere stvari reši drugače. Zasoljene brezplačne osnovne šole skupaj s problemi nivojske delitve učencev, preobremenjenosti učencev in pretežkimi šolskimi torbicami so le nekateri od najbolj perečih problemov današnjih slovenskih osnovnošolcev in njihovih staršev. Letos osnovne šole čaka dokončen prehod vseh osnovnih šol iz osemletnega v devetletni program. Pri tem šole, ki uvajajo nov program, potrebujejo kakovostno strokovno pomoč in ustrezno sprejemanje in evalvacijo. Prva evalvacija devetletke potrjuje prednosti ne uniformiranosti, neenotnosti pouka in skupinskega dela. Hkrati pa pritisk, ki ga povzroča dopis v nadaljnje izobraževanje kar sili k podcenjevanju lastnih sposobnosti in povzročanju velikih napetosti, strahov in tesnobe. Obremenjenost pa ni le težava učencev, veliko preobremenjene so tudi učiteljice, saj morejo pripravljati gradivo za tri stopnje zahtevnosti znanja. Po našem mnenju je v osnovnih šolah potrebno zmanjšati učni program, saj so otroci podvrženi vse večjim in nepotrebnim stresom. Povečati pa je potrebno kakovost učnih programov in zagotoviti vse potrebno za čim hitrejše prehajanje med nivoji. Naj omenim še to. Še kar nekaj osnovnih šol je potrebno infrastrukturno usposobiti. Saj lokalne skupnosti, še posebej, če je teh šol več, tega finančnega zalogaja same ne zmorejo. V srednjih šolah je še preveč osipa glede na to, da je to tudi najbolj zapostavljena generacija. Da o pritisku mature in po našem mnenju ne dovolj dobro urejeni prehrani dijakov in vajencev v najobčutljivejših letih življenja niti ne govorimo. Tu je ena izmed možnih rešitev tudi zakon o subvencioniranju dijaške prehrane. Čeprav priznamo, da so se sredstva za ta del in za ta segment tudi povečala v skladu s pravilnikom. Po našem mnenju pa je na področju visokega šolstva potrebno še uveljaviti dodatne napore. Vlada se je lotila tako imenovane reforme visokega šolstva po bolonjskem procesu. Tu so, po našem mnenju še kritične točke In sicer, omejevanje rednega vpisa in širjenje izrednega plačljivega vpisa, neobstajanje štipendijske politike, pomanjkanje študentskih sob in posledično bajno služenje stanodajalcev na črno, nevarnost uvajanja šolnin, res da socialnim [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]To je le nekaj dejstev s področja trenutnega stanja visokega šolstva. Predvsem v teh točkah je potrebno najti rezerve za izboljšanje stanja. Kar je višek vsega in to se vedno bolj dogaja oziroma se že kar nekaj časa dogaja, je, da po končanem študiju ne dobiš zaposlitve. Kar tri četrtine diplomantov se po končanem študiju preseli na zavod za zaposlovanje. Ne dobijo službe, da bi lahko najeli kredit za stanovanje, plačevali prispevke ZPIZ-a in zavoda za zdravstveno zavarovanje, plačevali davke, odplačevali dolgove in še namensko varčevali, da bi lahko šolali otroke. Pred kratkim smo ustanovili novo, tretjo univerzo. Sredstva proračuna, namenjena delovanju univerz, pa so ostala praktično enaka. Zato še enkrat poudarjam, šolskemu ministrstvu bo treba v bodoče nameniti veliko več denarja. Zavedamo se, da je pomanjkanje finančnih sredstev, s katerim se spopadajo fakultete, veliko in da bo postopna participacija študentov v prihodnosti možna. Vendar je potrebno za vsako reformo, tudi visokega šolstva, treba zagotoviti določena sredstva že vnaprej, drugače se reforme ne da kvalitetno izpeljati. Zato je izvajanje reforme visokošolskega študija na hitro in vse finančno breme prevaliti na študente, po našem mnenju, nesprejemljivo. Ko bo država za 15% povišala sredstva, namenjena za izboljšanje kvalitete študija, ko bo država uredila štipendijsko politiko in politiko kreditiranja študentov, ko bo dovolj študentskih postelj za vse študente, ko bo participacija študentov tudi pri odločanju na fakultetah večja, šele takrat se bomo pripravljeni pogovarjati o participaciji študentov. Zato je treba posebej opozoriti, da bo sistem 3 plus 2 prinesel skrajšanje študijskih let. Sedaj je v povprečju študent potreboval malo manj kot sedem let za dokončanje univerzitetne smeri. Tako bodo študentje prej diplomirali oziroma magistrirali, si poiskali službe in ustvarjali prihodek države, plačevali davke in prispevke. Ključen smoter in učinek predlagane reforme bi moral biti – in mislimo, da tudi je – uresničevanje kvalitete študija oziroma povečevanje znanja diplomantov na vseh stopnjah študija. Glede na daljnosežne posledice reforme visokega šolstva bi bilo sprejemanje takega zakona po nujnem postopku po našem mnenju neprimerno. Tudi v Stranki mladih Slovenije menimo, da Slovenija nima dovolj ustrezno organizirane znanstveno-raziskovalne dejavnosti. Premalo pozornosti se posveča predvsem naslednjim področjem: ohranjanju in razvijanju projekta mladih raziskovalcev, ki naj mu sledi tudi načrtna zaposlovalna politika in povečevanje števila podoktorskih raziskovalnih projektov, ohranitvi raziskovalne funkcije univerz, podpori raziskovalnim institutom, dostopnosti k nadaljnjemu razvijanju informacijskih sistemov, ki servisirajo raziskovalno dejavnost [[Arnes, Cobis, Siceris]] , večanju transparentnosti vseh evalvacijskih in izbirnih postopkov, tako znotraj ministrstva kot na ravni ekspertnega sistema, opredelitvi okvirov raziskovanja, pri katerih je treba upoštevati tudi potencialno negativen vpliv na ljudi in okolje, avtonomiji raziskovalnih institucij in raziskovalcev, enakopravni obravnavi raziskovalnih ustanov ne glede na to, ali so zasebne ali javne, ter enakopravni obravnavi in financiranju vseh področij znanosti. Posebno poglavje je tudi zaposlenost. Eurostat še ni posredoval podatkov za Slovenijo za letošnji junij. Maja pa je v državi stopnja brezposelnosti znašala 6,4%, med mladimi pod 25 let pa 15,4%. Brezposelnost med moškimi je bila v tem mesecu 5,9%, med ženskami pa 6,9%. Aprila letos je bila stopnja brezposelnosti v državi prav tako 6,4%, medtem ko je maja lani znašala 6,5% [[še iz podatkov Eurostata]] Minister za delo je povedal, da je vlada posvetila pozornost težje zaposljivim, kot so invalidi, s trendom, ki kaže, da pod težje zaposljive vse bolj spadajo tudi iskalci prve zaposlitve in ženske. Tudi v letu 2003 je Slovenija že drugo leto zapored ob koncu leta zabeležila manj kot 100.000 registriranih brezposelnih oseb. Konec decembra je bilo na zavodu prijavljenih 95.993 brezposelnih oseb, kar je za 3,6% manj kot decembra 2002. Primerjava različnih kategorij brezposelnih oseb ob koncu leta pa pokaže da se je povečalo samo število iskalcev prve zaposlitve. Konec leta 2003 jih je bilo 24.460 oziroma 12,2% več kot na koncu leta 2002, ter posledično mladih do 26. leta starosti, ki jih je bilo decembra 25.860 ali 2% več kot decembra 2002. Če pogledamo stopnjo registrirane brezposelnosti, nam ta pove, da je bilo v povprečju brezposelnih 9,7% aktivnih moških ter 13% aktivnih žensk. Po podatkih zavoda za zaposlovanje se je v letu 2003 izboljšala struktura brezposelnih oseb, zvišal pa se je delež žensk ter iskalcev prve zaposlitve in mladih do 26. leta. V zadnjih letih se povečujejo deleži mlajših starostnih kategorij brezposelnih. V letu 2003 so tako deleži kot število brezposelnih, mlajših od 26. let porasli v osmih enotah. Na koncu leta 2003 jih je bilo 25.860 oziroma za 2% več kot leto pred tem. Med starostnimi razredi, v katerih je število brezposelnih, poraslo, izstopajo brezposelni stari od 25 do 30 let, ki jih je bilo konec leta 2003 več za 7,8%. Še slabšo sliko kaže kategorija iskalcev prve zaposlitve Konec decembra 2003 jih je bilo na zavodu prijavljenih 24 460, kar je za 12,2% več kot decembra leta 2002. Izobrazbena struktura brezposelnih oseb se je v letu 2003 izboljšala. Zmanjšali so se deleži brezposelnih z nižjo stopnjo izobrazbe, porasli pa so deleži oseb z višjo stopnjo izobrazbe. Konec decembra 2003 je imelo po posameznih izobrazbenih stopnjah največ brezposelnih oseb naslednjo izobrazbo: univerzitetni diplomirani ekonomist, diplomirani ekonomist, univerzitetni diplomirani pravnik, diplomirani pravni organizator, univerzitetni diplomirani inženir arhitekture, univerzitetni diplomirani organizator, univerzitetni diplomirani inženir strojništva, profesorji angleščine, zgodovine, slovenščine, nemščine, geografije, likovne vzgoje, razrednega pouka. Zadnja leta se povečuje brezposelnost žensk. Prestrukturiranje v industrijskih panogah, kot so tekstilna, usnjarska in obutvena, je najbolj prizadelo predvsem ženske, ki predstavljajo večino zaposlenih v teh dejavnostih. V letu 1999 je bilo med brezposelnimi že več kot polovica žensk, v naslednjih letih pa je njihov delež naraščal. Leta 2003 je bilo 52,8%. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]so imele ženske večinski delež med brezposelnimi. Zaradi stečajev in trajno presežnih delavcev 55,1% med brezposelnimi po izteku zaposlitve za določen čas 51% ter med iskalci prve zaposlitve 50,2%. Po podatkih ob prijavah pokojninsko-invalidskega in zdravstvenega zavarovanja, ki so bili izvedeni na podlagi predhodno prijavljenih oseb, prijavljenih potreb po delavcih oziroma pripravnikih, se je leta 2003 zaposlilo 116.510 oseb. Glede na leto 2002 se je zaposlilo 5,3% oseb več. Med tistimi, ki so jih zaposlili v letu 2003, je bilo 112.848 delavcev in samo 3 682 pripravnikov. Družinska politika. Poslanci Stranke mladih Slovenije smo kar nekajkrat opozorili na mačehovski odnos države do problemov premajhne rodnosti in vodenja družinske politike, čeprav se zavedamo razlike. Slovenija še vedno nima nacionalnega programa o družinski politiki, čeprav bi moral biti sprejet že pred časom.Tako ni jasno, v katero strategijo pelje država prebivalstva družino in otrok. Velikokrat smo lahko slišali predstavnike vlade, nenazadnje celo sam predsednik vlade je odgovarjal na poslansko vprašanje o rodnosti in povedal, da država namenja ogromne zneske za otroške dodatke, dodatke za velike družine, subvencije, prehrane otrok in ostale socialne transferje. A za večjo rodnost niso pomembne le subvencije države, ki so jih deležne najbolj socialno ogrožene družine. Pomembna je celotna strategija države, ki bi omogočila mladim, da si sami ustvarijo pogoje, da so s svojimi prihodki sposobni skrbeti zase in za svojo družino. Tako smo lahko slišali, da vlada ne podpira oblikovanja družinske politike s pomočjo davčnih in drugih olajšav, ampak preko socialnih transferjev in subvencij. V primeru, da sta oba starša zaposlena in dobivata sorazmerno velike dohodke, nista upravičena do otroškega dodatka ali kakršnihkoli subvencij. V vrtcu plačujeta skoraj polno ceno in sta tako pogosto v slabšem položaju kot družine z malce slabšimi finančnimi prihodki. Poleg tega pa morajo mladi poskrbeti še za pokojninsko varnost in začeti varčevati za varno starost, rešiti stanovanjske probleme. Tako je največje finančno breme prav na ramenih mladih, zaposlenih ljudi. Država ne bi smela reševati problema mladih družin s povečevanjem subvencij, ampak tako, da mlade razbremeni na začetku njihove delovne dobe. Še nekaj v zvezi z obrambo. Slovenija je letos postala članica Nata in EU. Poleg tega pa je v teku reforma obrambnega sistema države, tako imenovana profesionalizacija slovenske vojske, ki zahteva veliko finančnih sredstev. Veliko prevelik pomen se po mnenju Stranke mladih Slovenije namenja nakupu orožja in ostalih obrambnih sredstev. Ob strani pa se pušča preoblikovanje podpornihelementov sistema, kamor se uvršča predvsem civilni del ministrstva. Nujno je doseči večjo preglednost profesionalnost in učinkovitost dela v tem elementu sistema nacionalne varnosti. V Stranki mladih Slovenije nismo pozdravili vstopa Slovenije v zvezo Nato iz preprostega razloga, kajti finančna sredstva, ki jih bomo morali v ta namen nameniti, bodo po našem mnenju zelo velika. Tudi sama profesionalizacija slovenske vojske, po našem mnenju, z Natom kot takim nima nobene zveze, kajti to smo morali storiti predvsem zaradi demografskih razlogov. Naslednja stvar. V zadnjem času smo pričakovali, da bodo tudi visoki predstavniki Nata kaj rekli o svojih problemih na meji. Vendar nismo nič slišali. Verjamem pa, da smo dobili kakšno položnico za članarino. Omenil bom še nekaj stvari v zvezi s stanovanjsko politiko. Državi v vseh teh letih ni uspelo začrtati jasne, transparentne in aktivne stanovanjske politike, ki za seboj ne bi puščala dvomov o smiselni potrošnji javnih sredstev. Področje stanovanjske politike zaradi visokih stroškov, ki so z njimi povezani, in hkrati tudi zaradi socialno izredne občutljivosti zahteva posebno skrb in pazljivost države, še zlasti pri reševanju problematike socialno šibkejših slojev. V obdobju po osamosvojitvi se Slovenija ukvarjas pomanjkanjem stanovanj, tako najemnih, kakor tudi tistih za prodajo na trgu. Država in občine so do preteklega leta večinoma le skromno sodelovale pri javni izgradnji stanovanj, saj so bile mnenja, da bosta problem rešila trg in shema stanovanjskega varčevanja. Letos se je izteklo varčevanje za prve varčevalce v nacionalni varčevalni stanovanjski shemi. Pokazalo se je tisto, na kar so številni strokovnjaki že vnaprej opozarjali. Privarčevana sredstva tudi z najetim kreditom ne zadostujejo za nakup stanovanja, kvečjemu za manjša popravila. Prav tako so krediti, ki jih po nacionalni varčevalni stanovanjski shemi nudijo banke, velikokrat dražji od kreditov, ki jih ponujajo poslovne banke za stanovanjski nakup. Tako sedaj z javnimi sredstvi in subvencijami gradimo stanovanja za trg in ne za ogrožene socialne skupine, ki streho nad glavo najbolj potrebujejo. Hkrati pa država s svojo posebno držo ni naredila dovolj, da bi odpravila ozka grla pri pospeševanju novih tržnih stanovanjskih gradenj zasebnih investitorjev. V Sloveniji je okvirno 450.000 stanovanj, kar pomeni približno 350 stanovanj na 1000 prebivalcev. To je krepko za povprečjem zahodnoevropskih držav, v katerih je 450 do 500 stanovanj na 1000 prebivalcev. Če bi želeli zgolj nadomeščati stara dotrajana stanovanja po stopnji 0,6% stanovanjskega fonda letno, bi to pomenilo, da moramo v Sloveniji na leto zgraditi 4.000 novih stanovanj. Če pa upoštevamo letni prirast 1,7%, kar je primerljivo z zahodnoevropskimi državami, pa bi morali letno zgraditi kar 11.000 novih stanovanj, kar na nek način predvideva tudi nacionalni stanovanjski program. Da bi dosegli zastavljene cilje, bi bilo potrebno sprejeti ustrezen nacionalni stanovanjski program, ki bi bil podlaga za aktivno vlogo države ter njenih skladov in lokalnih skupnosti pri izgradnji novih stanovanj. Stanovanjska politika je po svoji naravi izrazito dolgoročna in ne prinaša hitrih rezultatov. Zato bi morala biti ena od prioritet vlade tudi usmerjanje tržne stanovanjske gradnje s spodbudami, subvencijami indavčnimi olajšavami. Tu gre predvsem za instrumente, ki zagotavljajo cenejše zazidalne parcele. To so komunalna opremljenost zemljišč in morebitne neposredne subvencije pod pogojem, da investitor sledi javnemu interesu. Hkrati bi morala vlada odpraviti ozka grla v upravnih in drugih postopkih, ter vnesti več fleksibilnosti in izboljšav v delovanje pristojnih javnih služb. Prav tako menimo, da bi bil ena izmed možnih rešitev tudi zakon o nepremičninskih skladih. Imam pripravljenih sicer več. Vendar mislim, da bo to dovolj. Osredotočil sem se predvsem na to mlajšo populacijo, ki bo dejansko tudi nosila bremen naslednjih let. Dejstvo je, da je pred časom obstajala stanovanjska pravica. Tega danes ni več. Namesto zaključka bom, spoštovane kolegice in kolegi, napovedal nov začetek. Nenazadnje, nov začetek se specifično izraža skozi vsakokratne volitve v državni zbor. Volitvam je namenjena tudi ta interpelacija. Nov začetek za Stranko mladih Slovenije pomeni nadaljevanje in nadgradnjo programske politike preteklihlet. Prepričani smo, da politika potrebuje delež mladosti. Naš prvi cilj je bila ustanovitev politične stranke, ki že s svojim imenom označuje namen odpiranja politike generacij, ki je od nje najočitneje odtujena in s tem smo nedvomno uspeli. Mladi so tako kot vsi državljani po političnem popolnoma kompetentni kot volivci in kot zastopniki. Hkrati pa se stranka Mladih ne opredeljuje zgolj kot stranka posebne generacijske interesne skupine. Politične vrednote, ki jih zastopamo, se vrednoti v moderne zelene politike socialdemokratskega družbenega nadzora in prepričanja, da možnosti nikoli niso omejene. Spoštovani, predlagamo, da delajmo politiko, ki naj jo ne vodijo prepir in medsebojna obračunavanja, ampak vizija medsebojnega sodelovanja v dobrobit prebivalcev Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke nam bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Lep dober dan in hvala lepa. Težko je govoriti o interpelaciji, ko je vendar ta interpelacija pravzaprav polovična. Dva ministra Slovenske ljudske stranke, ki bi morala biti interpelirana, sta bila zamenjana. Ministrica za gospodarstvo, ki bi morala biti interpelirana, greje stolček v Haagu. Minister za zunanje zadeve, tudi ni več pravi naslov. Kajti bivši minister, ki je delal glavne napake, sedi sedaj v poslanskih klopeh. Pravega naslova torej ni. Tudi glavnega tistega gospoda, ki je vozil ves ta voz, gospoda Drnovška, ni več tukaj, ampak je na drugem delovnem mestu. Vendar je napak v vladajoči strukturi in koaliciji toliko, da bi porabil 10, 15 ur, da bi se jih zgolj na kratko dotaknil. Ne bom govoril o problematiki ostalih ministrov, ne bom govoril o napakah na ministrstvu za kulturo, kjer so napake v nebo vpijoče. Obrnil se bom samo na eden segment, na eno ministrstvo, na ministrstvo za notranje zadeve, kjer vlada totalno razsulo, kar seveda občutijo občani v prvi vrsti in pa seveda tudi policisti na terenu. Začelo se je takoj po prihodu ministra Bohinca. Mimo - če govorimo najprej o kadrovanju in na uradu za sistem plač - razpisa ne da bi zaposlili vladne štipendiste ali štipendiste ministrstva za notranje zadeve, pravnike ali ekonomiste, so v urad za sistem plač zaposlili dve ministrovi študentki sociologinji, ki jima je bil na Fakulteti za družbene vede minister mentor. To sta gospa Silvija Karadžič in Mojca Babič, ki sta kot nadobudni pripravnici bili kasneje sprejeti v redno delovno razmerje kljub vsem prepovedim zaposlovanja v državni upravi in strogim navodilom vlade o prerazporejanju potrebnih delavcev znotraj služb in ministrstev. Ti dve dami sodelovali sta pri pripravi katastrofalnega zakona o plačah v javnem sektorju. Ne čudim se, da je zakon trn v peti sindikalistom javnega sektorja, katerih utemeljeni predlogi so bili premalo vključeni v ta zakon ali pa totalno prezrti. Tajnica omenjenega urada za sistem plač, gospa Dubaj, je mimo pravil o financiranju šolanja na ministrstvu za notranje zadeve po slabih treh mesecih službe dobila pogodbo za študij ob delu. V službo pa je bila sprejeta po posredovanju njenega moža, ki je gospoda ministra spomnil, da je bil njegov nadrejeni takrat, ko je gospod minister služil vojsko v agresorski JNA. V še vedno omenjenem uradu baje gospod direktor Igor Klinar piše prej omenjeni zakon še pred njegovim sprejetjem in takoj po njem pa po vsej verjetnosti še sedaj predava o njegovi učinkovitosti in smotrnosti državnim uslužbencem in zato prejema honorar iz državnega proračuna. Baje pa se vse prevelikokrat pozabi odštemplati tam spodaj pri vhodnih vratih. In to počne kar med rednim državnim uradnikovanjem. Še honorarji so baje kar astronomski. Če se vrnemo oziroma obrnemo na kabinet ministra, je po prihodu ministra Bohinca tam zavladal kaos. Oseba, ki ima odločbo tajnice ministra s količnikom 4,5, opravlja naloge in pridno skrbi za šefa tega kabineta. Če se kar obrnem na ministra. Vaša marljiva tajnica, gospa Vida Lopič, ki je sedaj opravičena na porodniškem dopustu, ima odločbo svetovalke. Na njeno mesto pa ste ponovno kljub vladni prepovedi in obilici marljivih in sposobnih tajnic znotraj ministrstva za notranje zadeve ponovno neopravičeno in ponovno mimo razpisa uvozili svojo novo tajnico, gospo Tino Gams z univerzitetno izobrazbo. Poglejte ta absurd. Zopet iz FDV-ja. Ponovno pa ste ji bili baje mentor. Ona pa je bila kot zahvala na državnozborskih volitvah leta 2000 vodja vašega osebnega volilnega štaba. Res je, da je glede na izobrazbo lahko zelo sposobna in da bo opravila na ministrstvu za notranje zadeve pripravništvo. A kam jo boste potem utaknili? Verjetno ji že sedaj čuvate kakšno eminentno delovno mesto, ki si ga po vašem zasluži. Vladni mnenju štipendisti in štipendisti ministrstva za notranje zadeve pa se lahko ponovno ubrišejo pod nosom. Tako kot se je pod nosom obrisala vaša osebna svetovalka, gospa za piar ali gospa Tina Hrastnik, ki ste jo prav tako mimo razpisa in kljub vladnemu priporočilu o nezaposlovanju, zaposlili. Njena kariera se je pa zaključila po članku v Ne delu, ko so se razpisali o njenih prejetih šopkih rož in njihovih treh pošiljateljih. Sledil je vaš ukrep, gospod minister, da je nemudoma nehala hoditi z vami po tujini. Baje je ta ukrep pomiril tudi ljubosumje v lastni hiši. V izogib neljubi situaciji ste ji baje pomagali, da jo je v zavetje v službo vzel bivši predsednik državnega zbora, vaš strankarski kolega evropski poslanec gospod Borut Pahor. Vendar tokrat za razliko od vašega kadrovanja na ministrstvuza notranje zadeve z ustreznim razpisom, ampak seveda z zelo argumentiranimi vašimi priporočili. V vaš kabinet še prej pa na ministrstvo za notranje zadeve se kadruje vse simpatične a žal premalo strokovne kadre, ki jih forsira vaša državna sekretarka, gospa Astrid Prašnikar. Prihajajo, tako kot ona, kar z Obale, iz oddelkov, v katerih je prioriteta zaposlovanja gospodarski kriminal. Pa se tako raje odpravijo v Ljubljano, da se malo odpočijejo v mednarodnem oddelku ministrstva za notranje zadeve. Potem pa zasedejo podsekretarska mesta v kabinetu. V tem primeru gre za mag. Sandija Čurina, ki bi bil zagotovo veliko bolj potreben tam, kjer je bil, na Policijski upravi Koper, saj je gospodarski kriminal rak rana tako gospoda Bohinca kakor Združene liste na Obali. Ko smo že pri vaši sekretarki gospod minister, sekretarki Ingrid, se opravičujem. Astrid – gospa piše take uvodnike in poročila, da bi tisti, ki so se zgražali, v kakšnem pomanjkljivem jeziku je napisana današnja interpelacija, odgovor na današnjo interpelacijo morali tako kot jaz prebrati nekatere njene uvodnike, pa bi potem razumeli, kako je gospa uradnica šibka v materinem jeziku. Ni čudno, da je kot lokalna funkcionarka skupaj s svojim dolgoletnim mentorjem, gospodom Aureliom Jurijem, neupravičeno prejemala honorar za znanje italijanskega jezika. To je bil pred leti škandal v Primorskih novicah. Tudi njena službena potovanja v tujino z ali brez gospe Nevenke Črešnar Pergar, so se prevečkrat končala kot privatni družinski obiski. Recimo, nogometne tekme Slovenija-Francija v Parizu ali pa kot navaden modni shopping. Karte, seveda, za te družinske člane je po zagotovilih turističnih delavcev plačalo kar turistično podjetje Kompas, ki ga vodi mož gospe Nevenke Črešnar Pergar gospod Janez Pergar. Pa še v kakšno drugo evropsko prestolnico so bila opravljena marsikatera romanja. A kaj, ko ob drobnogledu računskega sodišča vedno neodvisne revizorje usmerja gospa Danica Prah, znana članica Združene liste iz Velenja, ki je ob prihodu ministra Bohinca postala vodja službe za revizijo in notranji nadzor. Računske revizorje raje usmerja na generalno policijsko upravo, da zakrije lastno maslo na ministrstvu za notranje zadeve. Če gremo naprej na upravno-notranje zadeve, je zdaj razumljiv hiter umik državnega sekretarja gospoda dr. Bojana Bugariča z ministrstva. V njegovi službi je začelo smrdeti. Pri pisanju odločb izbrisanim stvari ne štimajo, kot nam jih dr. Bohinc predstavlja v medijih. Tiste sporne odločbe piše peščica izbrancev, ki jih koordinira direktor kadrovske službe MNZ, gospod Stanislav Pavlič, prav tako oproda Združene liste, ki sodeluje pri vseh nazdravljanjih v Šestici, njihovi veseljaški rezidenci. Gospod Pavlič je poskrbel zase, za svojo ženo, še za marsikaterega sorodnika, nedvomno pa za brhke in strokovne pravnice iz kabineta ministra, ki za izredno astronomsko dobre plače oziroma plačila pišejo odločbe kar na domu v času, ko bi morale biti v službi. V domačem okolju so verjetno bolj motivirane in zbrane za pisanje teh odločb, ki vse prevečkrat nenajdejo naslovnika, ampak priromajo nazaj na ministrstvo za notranje zadeve. Še danes v dveh medijih ne najdemo točnega števila teh nevročenih odločb. Prepričan sem, da bo bodoči minister rabil kar zajeten in sposoben namizni kalkulator ter kar precej trenutkov zbranega preštevanja in kontroliranja teh spornih odločb. Upam, da bo iz računovodstva zahteval seznam piscev teh odločb in višino teh izplačanih mastnih honorarjev, ki so jih dobili posamezni posvečenci, po vsej verjetnosti simpatizerji ali pa člani Združene liste. Pa da ne bi kdo rekel, da bom pustil pri miru generalno policijsko upravo. Poglejmo to tako imenovano izvrstno sodelovanje med doktor Bohincem in doktor Anželjem, generalnim direktorjem policije. Ali gre med njima samo za zaigrano medijsko medsebojno podpiranje in razumevanje? To njuno trepljanje po ramah in dajanje obojestranskih komplimentov ni v teh osmih mesecih, odkar je slovenska policija pod taktirko doktor Anželja, obrodilo nič oprijemljivega. Nasprotno. Prometna varnost v teh mesecih je šokantno slaba. Še nikoli, odkar smo v samostojni Sloveniji, nismo beležili toliko mrtvih na naših cestah. Z vodenjem, ki si ga je omislil doktor znanosti in baje strokovnjak za to področje, se ne da doseči evropskih norm. Stanje v Sloveniji na tem področju je na dnu evropskih lestvic. Ko doktor Anželj govori, da ne bo nosil uniforme, ker da je to nazadnjaško in da to po njegovih slabih informacijah počnejo samo na vzhodu, se s tem zagotovo ne moreta strinjati ne italijanski in ne avstrijski generalni direktor policije, ki sta svoje pomisleke na njegove izjave v medijih baje že posredovala najprej svojim in potem slovenskim diplomatskim predstavništvom. S politiko ustrahovanja podrejenih in neupravičenega jemanja statusov slovenska policija pač ne bo prišla daleč. Tisti, ki kritično in inovativno sodelujejo pri izboljševanju, posodabljanju slovenske policije, letijo s položajev ali pa so že v kali zatrti. Morda zato, ker je potrebno njihove dobre predloge udejaniti. Zato pa našemu novemu generalnemu direktorju zmanjkuje moči, saj se nova vsak dan pripeljati ubogi revež sam brez šoferja iz svojega rodnega Prekmurja v Ljubljano z neudobno Renault Laguno in se potem seveda odpeljati domov. Za delo, ki ga pričakujemo od takšnega strokovnjaka, pa mu žal kot diabetiku in preutrujenemu vozniku zmanjka moči. Slovenski policaji z vsem spoštovanjem do njih oziroma policisti, niso krivi, da se njihov generalni direktor Anželj ne more in ne more skoncentrirati na uspešno vodenje slovenske policije. Ne more jim biti vzor, saj uspe le tu in tam iti na kakšen "schnell kurz" iz angleškega jezika na Berlitz. Kot top manager kar naj bi bil, ki ga je pomagal izbrati v ožji izbor med drugimi tudi stanovski kolega Bohinca, doktor Jože Florjančič, dekan Fakultete za organizacijske vede, na katerega zaradi spornega vodenja fakultete letijo različne obtožbe bi moral poznati, bolj kot ostali kandidati za direktorja policije vsaj osnove angleškega ali nemškega jezika. Po zagotavljanju zaposlenih na policiji je v obeh jezikihtako rekoč čista nula. S tujimi gosti ne uspe popiti niti kave brez prevajalca. Prav tako nerad nastopa pred slovenskimi mediji. Zato si je omislil kar dva svoja namestnika, ki ju seveda pridno pošilja v ogenj, kadar so vroče teme, ki jim ni kos. Sam pa se raje domov odpelje že kar sredi dneva v rodne Apače. Da ne govorimo o tem, kako je kadrovsko okrepil svoj urad. Pod njegovim vodstvom smo po številu dosegli rekord v vseh teh letih samostojne Slovenije. O njegovi funkcionalnosti tega urada in rezultatih pa še danes in zagotovo tudi v bodoče ni in ne bo vredno razpravljati. Po volitvah bo potrebno izdelati nove, nepolitične, strokovne usmeritve notranjega ministra generalni policijski upravi, da se bo ta kalvarija na generalni policijski upravi končala. Kot cvetko lahko povem, da me je zadnjič klical en tuji diplomat in mi je zgrožen zaupal, da ni mogel govoriti s kompetentno osebo iz njegovega urada, ki bi mu lahko pomagala, saj njegova osebna tajnica ni znala prevezati telefona, kajti ne pozna osnov niti enega tujega jezika, razen morebiti hrvaškega. Lahko si mislimo, s kakšnimi vtisi je predstavnik Evropske unije gospod Tomas Kaufman ministrstva za notranje zadeve šel nazaj v Evropo. Že to je dovolj, ne le za zamenjavo tegale našega ljubega ministra, ampak celo za marsikatero kazensko ovadbo. Poleg tega pa je še cela vrsta neurejenih zadev. Nisem se niti spustil na vprašanje meja, hrvaške okupacije, ilegalcev, prosilcev za azil, gospodarskega kriminala in še marsičesa drugega. Toliko. Žal je časa premalo. Še enkrat pravim, potreboval bi ga 15 ur. Od tega samo za končati problematiko ministrstva za notranje zadeve in začeti naslednje problematično ministrstvo, to je ministrstvo za kulturo, kjer bi pa potreboval še kakšnih 15 ur. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič, samo opomin. Vaša razprava je bila resnično na meji, prav na meji politične kulture. To ni bila interpelacija o delu vlade se opravičujem ljudem, ki ste jih po nemarnem omenjali za to govornico in seveda nimajo danes priložnosti, da karkoli rečejo. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Anton Anderlič. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani. Interpelacija je v parlamentarni demokraciji namenjena uveljavitvi politične odgovornosti vlade oziroma posameznih ministrov v odnosu do parlamenta. Gre torej za politično oceno o delu vlade, ki naj pokaže, ali vlada oziroma posamezni minister še uživa polno zaupanje parlamenta. Zato se razpravo o interpelaciji v parlamentu praviloma zaključi s predlogom za glasovanje, ki jih omogoča tudi oblikovanje alternativne vlade. Danes se je govorilo, da pač naj bo samo razprava, da se vidi, za kaj gre. Vendar pa je potrebno spomniti, da interpelacija ni tako nedolžen institut, ki ga lahko kar tako uporabljamo, kadar komu ljubo. Tako je čudno, da predlagatelji interpelacije niso zahtevali čimprejšnjega sklica seje državnega zbora. Kajti če so naredili korak A, bi morali narediti tudi korak B, da bi državni zbor ocenil delo vlade in izrekel vladi nezaupnico, če bi ga prepričale obtožbe o interpelaciji. Bomo videli, kaj bo v nadaljevanju. Prišlo je do absurdne situacije, v kateri je morala vladna koalicija sklicati sejo državnega zbora za obravnavo interpelacije zoper lastno vlado. Da je ta seja sklicana na tak način, je sicer s strani koalicije razumljivo, ker je le tako omogočeno vladi, da z argumentiranim odgovorom ovrže obtožbe, zapisane na njen račun v interpelaciji. Vlada mora namreč imeti pravico zavrniti neutemeljene obtožbe na legalen način. To je danes tukaj in se dogaja. Ta interpelacija je očitno zloraba ustavnih in poslovniških določil za namene predvolilne kampanje. Interpelanti sicer govorijo, kakoje baje normalno, da vlada na koncu mandata položi račune. Zato niso skrivali namere, da izredno sejo, na kateri bi obravnavali njihovo interpelacijo, skličejo šele nekaj dni pred volitvami. Seveda je normalno, da vlada oziroma vladajoče stranke na koncu položijo račune o svojem vladanju. Ravno temu je namenjena predvolilna kampanja, v kateri vladne stranke dokazujejo uspešnost svojega dela v vladi. Opozicija pa prav nasprotno. Poskuša dokazati relativno ali pa popolnoma neuspešnost svojega političnega nasprotnika. Vendar, kot vsi vemo, ne poznamo primera, da bi to kje počeli na parlamentarni seji o interpelaciji o delu vlade nekaj dni pred volitvami. S tem se samo potrjuje naš sum, da predlagatelji niso zmožni ponuditi alternative razvoja Slovenije, pa se zato vedno znova zatekajo k logiki izrednih razmer. Nemara računajo tudi na to, da bo takšno ekstremno politiziranje v času, ki je povsod v normalnem svetu namenjen predvsem dopustiškim užitkom - treba je povedati, da smo še vedno v mesecu avgustu - navdalo z odvračanjem ljudi od politike. Bojim se, da gre za tisto makebalistično politiko, ki poskuša ljudi odgnati od politike in s tem tudi od volišč, ker računa, da bodo ob nižji volilni udeležbi bolj prišli do izraza njeni pristaši, taki drugačni fanatični manifanatični. Spoštovane gospe in gospodje! Razočaran sem nad vsebino interpelacije. Če nekdo dejansko že razpuščeni parlament od katerega se del poslancev sploh ne bo več pojavil na kandidatnih listah, ne bo kandidiral na volitvah, da jih vnovič kličete na delo, bi človek v takem primeru pričakoval, da bo vsaj tema skrbno izbrana in strokovno dobro utemeljena ali pa če bi šlo za potrebe države, za resnične potrebe države, ki pa se morajo obravnavati ne glede na dopust ne glede na predvolilno kampanjo.V tem primeru nimamo opravka s tovrstnimi problemi. Še zlasti, če poskušamo razumeti, kar že mesece poslušamo, da je na delu armada strokovnjakov vlade v senci, ki pripravlja alternativni razvojni program Slovenije. Danes smo sicer slišali, da naj bi bil del tega programa objavljen ali pa kar cel program, ampak o tem tudi v nadaljevanju. Namesto tega, da bi se imeli ukvarjati s čim, kar je izredno pomembno za državo in kar je tisto, kar je skrbno izbrano, smo dobili neenotno in vsebinsko šibak tekst, kjer so nekatera poglavja razvlečena na več strani, drugim pa je namenjeno le po nekaj stavkov, pa čeprav gre za razvojno tako pomembne teme, kot so proračun, davki, bančništvo itn. Čeprav je na primer vsem nam dobro znano dejstvo, da se Slovenija po bruto družbenem proizvodu, po kupni moči na prebivalca približuje trem četrtinam povprečja starih članic Evropske unije, kar je za Slovenijo nedvomno velik uspeh, ga interpelanti kratko malo označujejo kot zaostajanje Slovenije za povprečjem držav stare Evropske unije. Kot da je naša država že kdaj presegla to povprečje stare Evrope in da sedaj kar naenkrat zaostaja. Mi gremo v smeri približevanja in primerjanja ter delitve skupne usode. Enako velja obsesivno ponavljanje trditev, da je bilo zmanjšanje brezposelnosti malenkostno, pa še to bodo dali kot posledico administrativnih ukrepov v zavodih za zaposlovanje, pa čeprav je iz njihove lastne tabele videti, da se je število brezposelnih od leta 1999 do lani zmanjšalo za dobrih 16%. To se pravi le štiri odstotne točke manj od obljube iz koalicijske pogodbe. Vemo pa, kakšne so bile tudi svetovne razmere v tem času. Mi ne bežimo pred dejstvom, da je to še vedno resen problem. Nasprotno. Ni pa niti približno tako, kot trdijo vlagatelji interpelacije. Tako bi lahko naštevali še v nedogled, ampak verjetno bo prilika še v nadaljevanju ali pa kdaj drugič. Interpelanti so prav tako potrdili naše pričakovanje, da bodo razširili predmet interpelacije tudi na svoje stare teme nestrpnosti in izključevanja drugačnih, ki jim očitno ležijo mnogo bolje kot debate o preverljivih dejstvih v zvezi z razvojem Slovenije v zadnjih letih. Tako se bomo danes očitno pogovarjali tudi o izbrisanih, pa čeprav je slovenska politika tej temi posvetila že kar nekaj časa, najbrž preveč. To je toliko bolj absurdno, ker je ustavno sodišče s svojimi odločbami povsem nedvoumno zakoličilo pot rešitve problema. Kdaj bo? Verjamem, da bo slej ko prej rešen. Poslanci koalicijskih strank smo bili na koncu prisiljeni sami sklicati sejo o interpelaciji, da bi čimbolj omejili škodo, ki jo povzroča ta groba zloraba ustave in poslovnika državnega zbora. Ampak, ker smo že tukaj in ker opozicija želi nastopanje, bomo v koaliciji argumentirano predstavili dosežke Slovenije v zadnjih štirih letih. Niso bili majhni in še večji bodo v naslednjih štirih letih. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije nam bo predstavil magister Janez Drobnič. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Dovolite, da predstavim mnenje poslanske skupine Nove Slovenije k interpelaciji. Vsak enostavni program, ki ga bodisi kreira država, civilna družba ali pa podjetniki, se na koncu evalvira. Mislim in v poslanski skupini Nove Slovenije tudi mislimo, da se v štirih letih delovanja, vodenja države zaslužimo oziroma, da si vlada zasluži, da se da njene rezultate na tehtnico, kaj je obljubila, kaj je uresničila in česa ni uresničila. To je pomembno nenazadnje tudi za volitve. Volilna kampanja se ne začne en mesec pred volitvami. Volilna kampanja se začne takoj, ko si izvoljen. To je zlato pravilo. Zato v Novi Sloveniji ne mislimo, da je to nekaj pregrešnega, če danes obravnavamo rezultate vlade. Ona ima pravico povedati, kaj je naredila. Mi objektiviziramo. To je normalen način dela. Sicer državljani sami na lastni koži občutijo, kaj je vlada naredila oziroma kje je naše gospodarstvo, koliko je podjetij, koliko se zmanjšuje samozaposlenih, kaj je s čakalnimi vrstami v zdravstvu, kaj je z iskanjem zaposlitve, kako je z našimi cestami v primerjavi s sosedi. Občutenja na lastni koži. Potrebno pa je tudi evalvirati. Tako, kot želimo danes, bolj poglobljeno. Bogastvo oziroma imovina se obnaša po nekakšni ničelni vsoti. Tam, kjer se nekaj odvzame, se drugje akumulira. Državljani imajo priložnost videti jahte, imajo priložnost videti bogate vile. To je nastalo na način, da nekomu vzameš. Nekaterim, ki so osiromašili družine, ki so izgubile zaposlitve. In nekateri na drugi strani, ljudje z milijardnim premoženjem. Vse to je lahko igra vsote nič. Seveda ob pomoči slabega delovanja države in kriminala, ki mu država ne pristriže peruti. Akumulacija v prejšnjem sistemu je izginila v ničvrednih certifikatih, v velikem deležu, ki jih je sicer podpisal gospod Drnovšek. Nekatere vrednosti pa so se izgubile v Sikuri, SIB banki. Ampak to premoženje nekje obstaja. Bodisi v Celovcu, na Kajmanskih otokih ali kje drugje. Poglejmo, kaj se je zgodilo s tranzicijo. V lanskem letu smo obravnavali zaključek lastninjenja. Za vodenje in nadzor je bila pooblaščena, Agencija za revidiranje lastninskega preoblikovanja. 680 milijard oškodovanja družbenega premoženja. No, potem je po nekih usklajevanjih, urgencah in intervencijah na koncu prišel znesek 86 milijard oškodovanja. Po domače povedano kraje. Poglejmo poročilo oziroma magnetogram, kaj se je dogajalo na seji, kjer smo v državnem zboru obravnavali to problematiko. Pričakovali smo, da bodo naše podatke pograbili institucionalni lastniki. Pa niso storili nič. Izplen je približno 15 do 20%, kar z obrestmi znese 23 do 25 milijard. Kje so ostale milijarde? V tajkunskih žepih. Predstavnica agencije pravi, citiram: "Malo pri tem pogoljufa, reciva se zmoti. To ni kaznivo dejanje. Karavana gre dalje. Glede primerov oškodovanja, teh je bilo okoli 600, oziroma po neki izjavi, tem magnetogramu, piše 500." Predstavnica agencije: "Te podatke ima policija. Vlada je ustanovila neko medresorsko komisijo." Kje so ti učinki, kje je ta komisija? Predstavniki vlade. Kaj se je zgodilo? Pravobranilka Anica Popovič takole: "Po našem zaznavanju je bilo malo odkritega, zelo malo obsojenega. Nobeden ni bil obsojen na zaporno kazen, čeprav gredo oškodovani v milijarde." Pravobranilka je podala ovadbe, pa so bile zavržene. Kar tako. Navajam, citiram: "Tudi listine so izginjale. In tako dalje, in tako dalje. Veliko smo urgirali, klicarili, posebnega učinka ni bilo. Niti enkrat se tožilstvo ni zganilo. Sploh z našimi revizijami." Državna pravobranilka, tako pravi: "Torej, eno samo podcenjevanje in zanemarjanje." Na koncu lahko sumiramo. Vse, tudi delo agencije se je na koncu izkazalo kot način za zakrivanje kaznivih dejanj in povzročanje navidezne skrbi za zakonitost, v bistvu za to oziroma to je predstavljalo le krinko za državno krajo. Oziroma kot se reče olepševanje, "make-up". In kje je denar? Poglejte vile, poglejte podjetja, poglejte delničarje, ki so kar naenkrat nastali, tudi s pomočjo certifikatov, ki jih niso nekateri spretno obračali tudi na način, da so si zagotavljali in kupovali deleže v drugih podjetjih, pri čemer pa so si zagotavljali poroštvo s temi certifikati, ki sploh niso bili njihovi. V zvezi s tem je odbor sprejel dva - mislim - da pet ali šest sklepov, vlada naj sprejme odločitev o odgovornosti generalne tožilke v zvezi s pregonom kaznivih dejanj. Vlada o tem ni debatirala, ni razsojala, ni sklenila nič. Odbor za gospodarstvo izraža zaskrbljenost nad delom državnih inštitucij. To ste tudi kolegi poslanci vladajoče koalicije potrdili, ker se niste mogli izogniti tem kriminalnim dejanjem. Zaključek. Na zaporno kazen ni bil obsojen nihče. Veliko oprostitev brez utemeljitve. Slovenska razvojna družba, ki je odigrala ključno vlogo, je bila likvidirana. Namesto nje se ustanovi DSU. Ukinjena je bila agencija za revidiranje lastninskega preoblikovanja. Obe institucija izgineta zato, da se zabrišejo sledi. Ta kriminalna dejanja imajo posledice za šibko gospodarsko rast, za tisoče družin, ki so ostale brez zaposlitve, prazen proračun. Nekateri pa so imeli polne žepe. To so nekatera podjetja. Jih ne bom našteval. Ta zgodba se nadaljuje še naprej. V letošnjem letu Industrija usnja Vrhnika. Podobna zgodba, lahko rečemo TAM 2. V TAM je izginilo 12 milijard tolarjev za namene ohranitve podjetij. Denar je šel v pretežni večini za sanacijo bank. Tudi v tem primeru je IUV prestrukturiranje leta 1999 se zagotovi 1,5 milijarde tolarjev in posojilo oziroma poroštvo države v višini 300 milijonov. Lanski podatki, 2003, 2,7 milijard izgube, v letošnjem letu se obeta še večja. Država bo letos vrgla spet denar zato, da do volitev izpelje zadeve, potem pa gre zgodba naprej. Sanirajo se banke. To je odgovornost države, ker ni uspela s svojimi posegi urediti tega, kar je potrebno. Če smo sedaj govorili o podjetjih, ki jih je na ta način nekdanja podjetja da so šla v stečaj in ob socialno varnost prišlo mnogo ljudi pa lahko govorimo tudi o obnašanju Liberalne demokracije in koalicije v primeru nastajanja novih podjetij. Primer AP Lovrenc na Dravskem polju. Za ta primer sem pripravil DVD, zgoščenko. Državni zbor nimaza to potrebne aparature. Za vse mogoče ima denar, meni so odklonili, torej te predstave ne bo, si jo pa lahko pogledate na spletni strani Nove Slovenije, kjer boste videli, kakšne izjave so dajali državni sekretar Tavzes in ostali vpleteni. Podjetnik se odloči za veliko investicijo, reciklažo gum, odpadnega olja in podobno. Na ta način bi nastalo nekaj 100 delovnih mest v povezavi vplačila v proračun. Ministri in ostali funkcionarji oziroma državni sekretar in ostali funkcionarji se na tem začetnem odvijanju pojavijo na tej veselici in vsi kimajo in se pridušajo, da je to izredno dober projekt. Ta vlagatelj oziroma podjetnik zagotovi sredstva, se prijavi na razpis, izpolni vse razpisne pogoje. Vlada mu izda začasno dovoljenje oziroma agencija, zato ker ni opravil poskusnega obratovanja, poskusnega obratovanja pa ne more, dokler nima dovoljenja, torej se začne začarani krog. Potem mu daje začasno dovoljenje, ker če bi izpolnil ta pogoj meritev, potem bi avtomatično moral dobiti dovoljenje. Seveda, do tega niprišlo, kljub temu, da so mu naložili, kdo mora pregledati, oziroma opraviti te misije in je to tudi storil pravočasno. Prišlo je seveda potem do zamika in na koncu je ta projekt propadel. S tem projektom ni bilo nič, ker ni bilo izdanega soglasja. Tukajso se sprenevedali, lagali in uporabljali pravilnike, ki sploh niso bili veljavni. Pri tem poslu so odigrali tudi drugi v lokalni skupnosti in sami priznavajo, da so onemogočili stranko pri njenem delu. Kot višja aroganca, pa je izjava državnega sekretarja, da je to dober projekt, župan Občine Lendava pa, da je potrebno tak odlok spremeniti, ker ni normalen. Spoštovani minister, 15 tisoč ton odpadnih gum nastajal v Sloveniji. Kje so te gume? Eden del se jih morda kuri sedaj v Avstriji, ker so tam izdali dovoljenje. Večina pa ostaja v Sloveniji. To je ekološka nevarnost. Eden del gum pa se je kurilo v Anhovem, tako da, torej tudi meščani Anhovega vedo, kam se spravljajo te gume. To je rezultat. Na koncu nič zaposlitev, nič v proračun, nič socialne varnosti projekt gre v Avstrijo. Na tak način se seveda ne dela, gospodarske politike in na drugi strani državne pomoči - gospod Lahkovnik, ki se je prej predstavljal, kako dobro dela. Večina teh državnih pomoči za subvencioniranje turističnih destinacij je šlo bogatim podjetjem v njihov proračun, kot nepovratna sredstva. V Portorož, v Kranjsko goro, v Maribor oziroma na Ptuj. Prijavili so se v krajih, kjer so deficitarni, kjer so nerazviti. Tisti niso mogli priti v ta projekt. Tako je to. Še mnogo je drugih zgodb samo pač, eno smo povedali. Glede tega projekta reciklaže, še to: ta podjetnik seveda toži državo in je na dobri poti, da tožbo dobi, v višini skoraj milijardo tolarjev. Zaradi neodgovornega obnašanja državnih oziroma vladnih uslužbencev oziroma funkcionarjev. Zaposlovanje. Obljubili ste, to se predvsem nanaša na ministra za delo, družino, socialne zadeve v tej koalicijski pogodbi, zmanjšanje brezposelnosti, povečanje zaposlovanja, izenačevanje možnosti in zaposlovanja za vse državljane. Posebno pozornost bo dana preprečevanju socialne izključenosti žensk, Romov in dolgotrajno brezposelnih. Kaj se je zgodilo? Brezposelnost invalidov se je povečalo od 17 tisoč pa še nekaj na 21 tisoč, ob predpostavki pravih podatkov - tudi tistih, ki smo jih na srečo dobili v zadnjem tednu na izrecno posredovanje pri zavodu za zaposlovanje - skrita evidenca. Čakalna doba dolgotrajno brezposelnih se ni zmanjšala. Prehod iz brezposelnosti v zaposlitev se je zmanjšala. Padec števila samozaposlenih se je zgodil od leta 2002 do 2003 - iz 90 tisoč 801 na 78 tisoč 914 oseb, kar znese skoraj 12 tisoč samozaposlenih. To je rezultat te vlade. To imate v podatkih Republiškega zavoda za zaposlovanje. Citiram jih. Število zaposlenih v kmetijstvu se je v treh letih zmanjšalo za četrtinoin sicer od 8 tisoč na 6 tisoč 298. Prav ste slišali. V zadnjem letu se je število zaposlenih v kmetijski dejavnosti zmanjšalo za 553 oseb, v nekmetijskih dejavnosti za 2425, pri samozaposlenih je zmanjšanje skoraj za 2 tisoč oseb, med samostojnimi podjetniki je zmanjšanje za 600 oseb. Zmanjšanje aktivnega prebivalstva za 3 tisoč oseb. Sedaj pa bi rad predstavil grafikon - se opravičujem, ker se slabše vidi - brezposelnosti. Povečan priliv, brezposelnost. Brezposelnost, priliv se je od leta 1999, kjer je bil 80 tisoč, povečal leta 2000 na 82 tisoč, leta 2001 na 87 tisoč, 2002 na 87 tisoč in leta 2003 na 94 tisoč. Zaposlitve iz brezposelnosti [[v zaposlitve]] : 62 tisoč, 60 tisoč, 52 tisoč, 52 tisoč in 50 tisoč. To je rezultat. Iz tega bi lahko zaključili, da se brezposelnost mora povečati. In kje je trik v tem statističnem številu? V črtanju iz evidence oziroma premik v drugo evidenco. Kot sem že povedal, smo dobili te podatke iz zavoda za zaposlovanje. Gospod minister za delo, družino in socialne zadeve, ki ga tukaj ni, si lahko pogleda. Teh oseb je 12 tisoč 970 na koncu leta 1993. In 31. julija letošnjega leta jih je 13 tisoč 528. To moramo upoštevati, te osebe. Kajti te osebe niso nezaposlene, niso ne nesposobne za delo, pa tudi upokojene niso, so pa še zmeraj na zavodu za zaposlovanje. Torej, če te osebe prištejete, so to obdobja, dobite podatke: 2001 - 104 tisoč 316 brezposelnih oseb, leta 2003 - 108 tisoč 963 in junij 2004 - 108 tisoč in še nekaj. In podobni podatki se nanašajo tudi na brezposelnost. Glede na metodologijo ALO , torej anketna brezposelnost: leta 2001 - 6,4%, 2002 - 6,4% in leta 2003 - 6,6%. Torej so skladni. Zato predlagam premeru in pa ministru za delo, da v vseh brošurah popravite podatke o številu brezposelnih. In bodite verodostojni. Torej ne govorite o zmanjšanju brezposelnosti, ampak o naraščanju brezposelnosti. Ob tem bi vas rad spomnil, kje je program zaposlovanja za Rome. Imate ga v predalu, a ga ne izvajate. Program neprofitnih socialnih podjetij, učnih delavnic, učnih podjetij in da ne naštevam ostalega. Posledica je torej tudi socialno razslojevanje. Pokojnine. Predlog koalicije [[citiram]] : "Koalicija bo podprla rešitev, da se ohranja načelo sorazmernega gibanja pokojnin in plač." Kaj se je zgodilo? Prosim, če mi prezentirate graf. S spremembo, ki jo je koalicija uvedla že leta 2000 ter nato še utrdila v decembru 2001 in 2002, pokojnine v primerjavi s plačami padajo. Upokojenci so v treh zadnjih letih izgubili približno 2,5 pokojnine. Pokojnine ne sledijo rasti plač. Kdo je predlagal ta način usklajevanja? Koalicijski partner, DeSUS, tisti, ki bi moral najbolj skrbeti za interese upokojencev; oni so predlagali to usklajevanje. Tako da so pokojnine v primerjavi s plačami padle – starostne s 75% v letu 2000 na 71% v letu 2003, invalidske z 61% na 57%, družinske s 53% na 49% in skupaj z 68 na 64,5%. To je najhujša reforma, ki je bila kadarkoli izvedena brez soglasja upokojencev. Kdo vam je dal to pravico, da jemljete upokojencem pokojnine? Zdravstvo. Obljubili ste: "Opredelitev in vsebina programa in na tej podlagi opredelitev spreminjanja vrste in količine pravic." Je bilo to opravljeno? Ne. "Zdravstveni domovi ostanejo kot nosilci dejavnosti na primarni ravni ter na osnovi tega ureditev razmerja med zavodi in koncesionarji." Je bilo to narejeno? Ne. "Izločitev iz sistema tistih zdravstvenih pravic, ki niso neobhodno potrebne, na primer zdraviliško zdravljenje." Kje je to narejeno? "Sprememba določanja premij za zdravstveno zavarovanje, z upoštevanjem rizičnosti" – nič. Dopolnitev prostovoljnega zavarovanja; štiri ali šest urgentnih centrov v obstoječih bolnišnicah – nič. Delovanje notranje mreže s standardi – nič; ta mreža je še od takrat, ko je bil državni sekretar gospod Cukjati. Niste dokončali mreže javnega zdravstva. Čakalne dobe, s katerimi bo verjetno operiral gospod minister – pri večini teh operativnih posegov so se čakalne dobe celo podaljšale. To boste imeli priložnost videti ob neki drugi priložnosti. Naredili pa ste knjigo o zdravstveni reformi in neko reformo, ki je pomenila 300 milijonov minusa. Dvignili ste prispevno stopnjo leta 2001, v teh treh letih pa je narasla izguba z nič na 33 milijard tolarjev. V treh letih ste skozi prispevke delodajalcem vzeli 15 milijard in povečali izgubo na 33 milijard; Prej je bil sistem usklajen. Izvedba projekta upravljanja sistema zdravstvenega varstva – 4 milijone evrov; sistem ne deluje, vsak zavod ima svoj sistem. Niste uvedli izravnalnih shem, praktično enake ali večje izgube v zdravstvenih zavodih, razlike v preskrbljenosti prebivalstva, skregali ste se s sindikati, zamenjali ste prostore bolnišnice Trnovo za prostore v nebotičniku. Šolstvo pa samo analiza. Na kratko. Tri četrtine odrasle populacije ni dovolj pismeno za ravnanje z informacijami. To je analiza, ki ste jo predstavili v Državnem zboru. Torej slaba funkcionalna pismenost. Previsok priliv nekvalificiranega prebivalstva iz šol, slab transfer znanja, povečuje se nasilje v šolah. To kažejo vse analize. Povečuje se apatija učencev, nezainteresiranost. Učenci se učijo le za ocene. Povečuje se števil psihosomatskih motenj in samomorilnosti. Še zunanje zadeve s Hrvaško. Samo tega se bom dotaknil, ker je prevzel ključne stvari v odnosih s Hrvaško gospod Drnovšek. Navedli ste ureditev odnosov s Hrvaško. Meja. Ureditev zagrebške podružnice. Odnosi so še bolj zaostreni. Meja na morju ni določena. Incidentov je vse več. Diskriminacija naših državljanov pri nakupu nepremičnin. Slabša pozicija kot Avstrijci ali Nemci. Školjčišča, črne gradnje - nič ukrepanja. Kultura. Obljubili ste zagotavljanje sredstev za nekatere nujne programe v kulturi. Namesto 5,3 milijard, oziroma 6 milijard, ste namenili le 1,063 milijarde. Samo četrtino teh sredstev. To je vse kar namenjate. In kulturnikom ste tudi obljubili, v bistvu pa ste samo zmanjšali možnosti olajšav v okviru dohodnine, oziroma davka od pravnih oseb. Hvala lepa. Na hitro, glede na to, da ste omejili čas, ni bila možna podrobnejša predstavitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnje stališče, to je stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, ki ga bo predstavil gospod Valentin Pohorec. Izvolite.
Hvala za besedo predsedujoča. Spoštovane ministrice in ministri, kolegice in kolegi. V poslanski skupini DeSUS se ne strinjamo s stališčem opozicije. Strinjamo se s stališčem vlade, ki ocenjuje početje vlagateljev interpelacije kot neprimeren poskus uporabe instituta interpelacije v predvolilne namere. Ne strinjamo se z mnenjem predlagateljev interpelacije, da je odgovor, ki ga je pripravila vlada, le poskus poročila o delu, da ni odgovor na očitke iz interpelacije. Globoko smo prepričani, da predložena interpelacija zoper vlado predstavlja zlorabo ustavnega instituta. Razumeli bi, da predlagatelji interpelacije izpostavljajo napake vlade v štiriletnem obdobju. Iz vsebine in samega naslova interpelacije, pa je razvidno, da se lotevajo naše koalicijske pogodbe, v kateri smo se stranke koalicije zavezale, kako naj bi izvrševale skupne programske cilje in naloge. Strinjamo se z ugotovitvami vlade, da naša koalicijska pogodba ne more biti predmet nadzora parlamenta. Predmet nadzora parlamenta je lahko samo konkretno delo, ne pa nekaj, kar je samo interni akt koalicije, ki je koalicijskim partnerjem napotilo za delo. Državni zbor nikoli ni obravnaval koalicijske pogodbe in je sprejemal, da bi le ta lahko postala zavezujoči akt državnega zbora, ki bi potem lahko bil predmet nadzora izvrševanja lastne odločitve in obvezni program vlade, ter šele tako možen predmet interpelacije. V poslanski skupini menimo, da je Slovenija po vseh ključnih kazalcih uspešna država. Kriterijev uspešnosti in ocen uspešnosti si ne postavlja Slovenija sama, temveč jih določajo drugi, jih ocenjujejo drugi, kakor vse druge države Evropske unije in države izven te skupnosti. Z visoko stopnjo socialnega varstva, javno finančno stabilnostjo in v osnovi uspešno zunanjo politiko, s tem se torej Slovenija dokazuje. V tem obdobju smo postali članica zveze Nato s skupnimi močmi z opozicijo, prav tako Evropske unije. Izpolnjujemo tudi pogoje za ERM 2, da bomo čez tri leta lahko prevzeli evro kot našo plačilno valuto. Nikakor ne moremo razumeti, da temeljne dosežene uspehe, zmanjševanje inflacije in drugo, ne moremo razglašati za vladni uspeh in uspeh koalicije. Enako velja tudi za vstope v različne evroatlantske integracije, še posebej Evropske skupnosti. V poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da smo v mandatnem obdobju 2000 - 2004 uspešno izpeljali temeljne zastavljene cilje. Nikakor ne moremo razumeti, da takšno vlado razglašamo za neuspešno. Takšno početje predlagateljev interpelacije razumemo le kot del predvolilne igre, ki traja že dobro leto. Interpelacija je po našem mnenju izraz neizmerne samovšečnosti politike, ki je prepričana, da lahko zaradi svojih ciljev in ambicij interpelira vlado na način, ki ni poznan v evropski demokratični praksi. V poslanski skupini DeSUS smo presenečeni nad tako imenovano kvaliteto opozicijskega izdelka, ki se imenuje interpelacija zoper vlado. Soglašamo s tistim delom javnosti, ki meni, da takšen izdelek izkazuje globoko nestrokovnost. Pravzaprav nam govori o dvoumljivi upravljalski kompetentnosti predlagateljev interpelacije. Prepričani smo bili, da bodo strokovni sveti opozicijskih strank predstavili in ustrezneje dokumentirali dokument, ki bo tehtno pokazal pomanjkljivosti pri delu vlade, hkrati pa bo tudi ustrezno izpostavil dosežene uspehe, ki jih priznava tudi opozicija. V poslanski skupini DeSUS razumemo predlagateljeve namene, vendar menimo, da državni zbor ni prostor, kjer bi predlagatelji interpelacije testirali sposobnosti svojih strokovnjakov. Le ti naj se testirajo z boljšim programom v času uradne predvolilne kampanje, ki se bo pričela 3. septembra 2004. V ta čas pa ste želeli umestiti tudi današnjo sejo. Pozorno prebiranje interpelacije je pokazalo, da je največja opozicijska stranka navedeni institut zlorabila za predstavitev svojega volilnega programa. Namreč, v interpelaciji ne ocenjujejo konkretnih cilje koalicijske pogodbe, ampak posamezna podpoglavja naše koalicijske pogodbe uporabljajo za to, da nanj obesijo svojo predvolilno kramo. Navkljub veliki skrbi predlagateljev interpelacije za socialno nižje sloje smo v poslanski skupini DeSUS presenečeni nad socialnim neposluhom. Namreč davčno-socialne rešitve, ki jih predvidevajo po slovaškem vzoru, bi precej prizadele starejše občane, upokojence, ljudi z nizkimi dohodki. Prav tako je zavzemanje za odpravo minimalne plače skregano s socialno državo, saj bi prepustili delodajalcem vse možnosti, da delajo po svoje. V svoji kritiki brezdušnega liberalizma so preprosto spregledali, da pravzaprav ne predlaga vlada, ampak predlagateljice interpelacije. Predlagatelji interpelacije so zaskrbljeni, ker se izdatki za pokojnine zmanjšujejo, čeprav se število upokojencev povečuje. V svoji skrbi za upokojensko populacijo so spregledali, da so bili nekateri njihovi teoretiki iz tega področja tisti, ki jih je zmotila visoka nadomestitvena stopnja pokojnin. Zmotili so jih visoki zneski družinskih in vdovskih pokojnin, prav tako jih je motila široka paleta pravic iz invalidskega zavarovanja. Menili so, da je bistvena slabost nove pokojninske reforme uvedba novih pravic za upokojence, kot so vdovska pokojnina, dodatek za rekreacijo in valorizacijo pokojnin, glede na gibanje povprečnih plač. Obstoječa pokojninska reforma, ki je posledica dogovora med prizadetimi socialnimi partnerji in državo je rezultat zelo ostrih pogajanj med združenjem delodajcev in tudi aktivne vloge DeSUS-a Rezultat dogovora je bila socialno ublažena, bolj sprejemljiva reforma, ki je njeno breme prenesla na upokojence in zaposlene skozi daljše obdobje. In prav takšna postopnost, ki jo je vlada uvedla v pokojninski reformi, je zmotila tiste kritike tega sistema, ki danes najbolj kritizirajo vladne rešitve in pozabljajo na to kaj so sami predlagali in ugotavljali kot njeno pomanjkljivost. Včeraj tako, danes, ko se vabijo volivci, spet drugače. Podobno je bilo tudi s 50-im členom ustave, pravica do pokojnine. Najprej odločno proti, v letu volitev, ko pa se je ta člen sprejemal, pa soglasno za. Vloga dvojnih obrazov. V poslanski skupini DeSUS razumemo probleme, ki jih imajo predlagatelji interpelacije. Namreč Slovenija je postala zrela normalna država, realizirane so več stoletne težnje Slovencev po lastni državi in sedaj je vprašanje za opozicijo, kako naprej. Mi vemo. V državi so, kot vemo, relativno zadovoljni državljani, gospodarski položaj je stabilen, funkcionirajo državne ustanove in podana je sorazmerna varnost državljanov. Večina izpitov, pri katerih je bila tako naša država kot vlada, je zadovoljivo opravljenih. Seveda so tudi odkloni od pravnega reda in tudi poskusi zlorabljanja oblasti. Opozicija lahko žanje uspehe le, če ustvarja videz nereda, neuspešnosti, nezadovoljstva, negotovosti, državljani pa vedo, kaj od tega je res. Opozicijska kritika vladnih strank v obliki interpelacije ne nakazuje, kam naj bi Slovenija šla v bodoče, ampak ustvarja občutek nekonsistentnosti in zmedenosti ciljev in po našemmnenju obrača kompas v preteklost, k že preseženim ciljem. Namesto odgovorov na probleme bodočnosti, soočanja z globalizacijo v postmodernem obdobju, nam ponujajo pretekle konflikte, obnavljajo vrednote, ki jih moderna družba prepušča zasebni sferi državljanov. Predlagatelji interpelacije zoper vlado oziroma koalicijsko pogodbo ne upoštevajo, da je Slovenija kot država stara šele dobrih 13 let. Da je še v začetnih najstniških letih. V tej svoji mladosti se je uvrstila v evropsko in svetovno elito in sočasno morala pretrpeti tudi svoje otroške in najstniške bolezni. Predlagatelji interpelacije pozabljajo, da Slovenije ni več mogoče primerjati z novo nastalimi državami v prostoru bivše SFRJ, lahko pa se primerjamo z državami Evrope in sveta, ki imajo že stoletno tradicijo demokratične ureditve. Se pa mnoge od teh [[tudi]] srečujejo s podobnimi ali še težjimi problemi kot naša mlada država. Predlagatelji interpelacije tudi pozabljajo, da so prav oni sprejemali nekatere odločitve, ki niso bile dobre, strokovno preverjene, preizkušene ter kažejo še danes simptome slabih odločitev. Predlagateljem interpelacije tudi mi lahko zastavimo nekaj vprašanj v obuditev dobrega spomina. Kdo je postavljal temelje privatizacije? Kdo je sprejel odločitev o denacionalizaciji, ki je prinesla toliko novih krivic, vrnila slovensko narodno bogastvo tudi tistim, ki ga nikoli v svoji zgodovini niso pridobili z delom oziroma prisluženim denarjem od poštenega dela? Kdo je dobesedno razprodal slovenski stanovanjski fond, za katerega gradnjo smo, predvsem starejši, vlagali s odrekanjem od svojih plač? V času čigave vladavine je največ slovenskih delavcev ostalo brez dela in bilo prisilno predčasno upokojenih? Ste pozabili na dogajanje v industrijskem delavskem Mariboru in drugje? In nenazadnje, kdo je priznal mejo na kopnem in na morju s sosednjo Hrvaško v Temeljni ustavni listini Republike Slovenije in sosedom podaril svetilnik na rtu Savudrije, ki je bil poleg Triglava, Blejskega, sedaj bi mu lahko rekli drugače, otoka in drugih eden od simbolov Slovenije, kot so nas učili domovini zvesti učitelji v naših najstniških letih. In navsezadnje, kako si zamišljate interpelacijo zoper ministrico za kulturo? S tremi pavšalnimi stavki? In sedaj bi radi vse napake in težave, tudi tiste, ki so posledica vaših odločitev, ko ste bili na oblasti, naložili izključno tej vladni koaliciji in tej vladi. V poslanski skupini DeSUS zaradi vsega navedenega ne podpiramo interpelacije, ker jo smatramo za neutemeljeno, zavajajočo, pretirano, prav tako je ne moremo podpreti zaradi tega, ker pomeni navedeni izdelek zlorabo ustavnega instituta. Pravzaprav ves vihar okoli interpelacije z zlorabo ustavnih institutov kaže na to, kako bi njeni predlagatelji upoštevali ustavni oziroma pravni red v tej državi. Skrojili bi ga po potrebi danega političnega trenutka. Prav zaradi takšne lahkotnosti glede pravnih, ustavnih in postopkovnih pravil se v poslanski skupini DeSUS poraja globok dvom glede sposobnosti predlagateljev interpelacije za demokratično vodenje oblasti. Iz teh navedenih razlogov v poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli interpelacije. Hvala lepa.
Slišali smo stališča vseh poslanskih skupin do interpelacije. Temu sledijo predstavitve stališče posameznih poslank in poslancev. Najprej vabim k besedi gospoda Rokavca. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, poslanke in poslanci! Verjetno je ta interpelacija o delu in odgovornosti vlade Republike Slovenije tudi odgovor na način vladanja in predstavljanja uspehov te vlade v zadnjih dveh mesecih. Odkrito lahko povem, da ko sem govoril z ljudmi so mi rekli: "Dosti imamo sajenja teh rožic." Jaz vedno zaupam volivcem in če se pretirava, potem volivci enostavno rečejo: "Dosti imamo tega!" In interpelacija je odgovor prav s strani volivk in volivcev, ne na samo delo vlade, bolj na pretirano leporečje. Namreč, delavec, ki ima 70.000 ali še manj mesečne plače, ne more poslušati o tem, da se v tej deželi cedita med in mleko. In razslojevanje v tej državi je čedalje večje. Interpelacija pa ima verjetno dva namena. Sam o koalicijski pogodbi ne mislim veliko govoriti, ne bom govoril, ker sem se od nje ogradil že aprila davnega leta 2001: Verjetno je bila takrat podpisana in vsiljena s strani najmočnejše stranke zato, ker je le-ta bila v elementu zmagoslavja po volitvah in je verjetno celo mislila, da lahko v tej državi počne vse, tudi to, da prepove poslancem, da mislijo in delajo s svojo glavo, kar govori tudi 82. člen ustave. Vemo, bili so poskusi v tem mandatu, da ne bi koalicijski poslanci podpisovali zahtev za ustanovitev preiskovalnih komisij in podobno. Toliko o tem. Menim, da je večje vprašanje, ki se zastavlja volivkam in volivcem, pa tudi meni, kam gre ta država, če vlada, če oblast ne spoštuje volje ljudi. V tem mandatu smo bili priča trem referendumom: referendumu o izbrisanih, kjer se je vlada enostavno požvižgala na odločitev. Minister je nadaljeval z izdajanjem odločb, kot da se ni nič zgodilo. Priča smo bili zakonu o prekomernihvlaganjih v izgradnjo telekomunikacijska omrežja. Vlada je z izgovorom, da ni primeren čas, odlašala [[seveda, govori lepo na bolj ugoden čas,]] ampak verjetno tega noče storiti, nima interesa storiti. Ljudje pa so prekomerno vlagali svoje vložke pred leti da je Slovenija kot informacijska družba sedaj bistveno bolje tudi razvita in se lahko lažje primerja z drugimi državami v EU. In odpiralni čas. In odpiralni čas. Lepa sprega, bi temu lahko rekli, [[ki se je verjetno vrinila]] med politiko, ustavnim sodiščem - kako na prefinjen način izigrati možnost, da se volja ljudi ne realizira v praksi, da se ne realizira zakon, ki so ga ljudje izglasovali in, ki ga je tudi ta državni zbor izglasoval. Mislim da je to bolj ključno vprašanje, ko se je potrebno vprašati, zakaj oblast govori nekaj, dela pa drugo. Mislim da je to temeljno vprašanje. In zakaj je ta vlada,v sredini te vlade, iskanje dialoga zamenjal diktat. Sprejmi ali pusti. V tem konceptu se je seveda jasno tudi Slovenska ljudska stranka morala raziti, ker sprejemanje diktata ni demokratično načelo. To je čedalje bolj prisotno. Mnogokrat potihoma, neopazno, vendar zelo prefinjeno. Še bolj ljudje občutijo problem centralizacije Slovenije. Niti ene poteze v tem mandatu ni bilo s strani vlade, kako omogočiti občinam večje finančne možnosti za realizacijo tistega, kar je vladna večina ali pa seveda vlada preko podzakonskih predpisov narekovala, da morajo občine izpolniti. S tem je omogočila, da samo tiste občine, ki finančno preživijo, same, brez dodatne primerneporabe s strani državnega proračuna, lahko participirajo. Da lahko participirajo tudi pri konkuriranju s strani evropskih skladov. Menim, da je to zelo velika rak rana, ki jo mora nov mandat, ki jo mora nova vlada preseči, če želimo ohraniti Slovenijo. Ohraniti Slovenijo poseljeno, in seveda tudi, da bo gospodarsko čimbolj enakomerno lahko živela naprej. Lep primer centralizacije je zakon o graditvi objektov. Na odboru za infrastrukturo, recimo pri zakonskem predlogu, ki sem ga predložil, za odložitev uvedbe nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča za nezazidano stavbno zemljišče, je minister Kopač za zgled izpostavil občino Šmartno; ki je, po tudi ministrovih oziroma navodilih iz ministrstva sprejela tak odlok, da je potem pri tako imenovani poskusni preverbi odločb prišlo skorajda do vojne med občani in občino. In občina je morala zelo na hitro spremeniti odlok, zato ker so bile položnice gromozansko visoke. Ampak minister Kopač je dal ta odlok kot zgled, kot enega najbolj zglednih primerov odlokov, kijih mlada slovenska občina lahko sprejme. Mislim da v tem mandatu ne drži ugotovitev, da glede korupcijo ni nič posebnega pri nas. V tem mandatu smo bili priče aferam Orion, Zbiljski gaj, SIB in tako naprej. In dokler odgovorne osebe za nastanek teh afer ne bodo za zapahi, dotlej, ne pravosodna ministrica, oprostite, ne notranji minister in ostali predstavniki vlade na tem področju, ne morete govoriti, da uspešno preganjate korupcijo. Lahko bi našteval še celo vrsto drugih vprašanj. Ampak to je le eden izmed niza teh ukrepov. Minister za gospodarstvo je danes na nizal celo vrsto uspehov, ki jih je Republika Slovenija v tem mandatu uspela. Drži to. Vendar je že kolega Drobnič omenil primer IUV Vrhnika. Povedati moram, da je to tipičen primer, kako je država slab gospodar. Ali zavestno ali pa kot da ji ni mar za državno premoženje? Namreč, kako je možno, da je država, pri iskanju svojega strateškega partnerja marca meseca letos, kratko malo odslovila ameriškega partnerja Pavla Nevado, ki je za državni del premoženja ponujal takrat, plačilo v višini v višini 220 tolarjev za delnico. Danes je delnica IUV-ja, ki jih kupuje borzno posredniška družba Medvešek-Pušnik vredna okoli 45 tolarjev. Država ni naredila ničesar, kljub pozivu gospodu predsedniku vlade, ki sem ga naslovil pred dobrim tednom dni, da naj ugotovi odgovornost vodilnih v tej firmi za nastali položaj. Glasovala je za seveda razrešitev bivše uprave, mogoče za nek notranji "deal", so eno osebo pustili še priprto, v tem trenutku kot za razrešnico. Ali pa primer obrata Šmartno pri Litiji v tem istem konteksu. Ta obrat je bil okvirno ocenjen na 60 milijon tolarjev v začetku letošnjega leta, ta isti strateški partner, ki je bil že odslovljen s strani vlade, je še julija letos ponujal 360 milijonov. Nihče več ne bo v tej državi ponudil za ta obrat tolikšnega zneska in ožitev proizvodnje. Ne nič se ni storilo na tem. Nič. Minister Mramor lepo govori, da je knjigovodska vrednost 600 milijonov in da država kot dober gospodar želi iztržiti čim več. Ne, čim manj želi na tak način iztržiti in v končni fazi bo privedel takšen način razmišljanja samo, lahko k istemu primeru, kot je bilo že danes omenjeno v primeru TAM-a. To je nevzdržna situacija in predsednik vlade tukaj nosi soodgovornost za nastali položaj in apeliram, da čim hitreje ukrepa v tem konkretnem primeru. Kot zelo sličen primer ravnanja, predvsem samovolje posameznih ministrov, pa sem že omenil ministra gospoda Kopača, ob obravnavi slovenskih rudnikov. V primeru Rudnika Idrija in spremembi in dopolnitvi zakona, ki ga je v proceduro letos aprila meseca vložil kolega Bevk, je vlada za isto reševanje problema dala pozitivno mnenje. V primeru reševanja Rudnika Sitarjevec Litija, pa negativno mnenje. Kljub temu, da je naravoslovno tehnična fakulteta v Ljubljani izdelala pleriminarno študijo, v kateri je jasno [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]na ogroženost Litije, njenih prebivalcev pred ponovnim izbruhom vode, da ta realno obstoji, da je potrebno nemudoma ukrepati; Minister se požvižga, kratkomalo rečeno in seveda tretira slovenske rudnike na vladne in na opozicijske. Za božjo voljo, jaz menim, da se tukaj, odkrito rečeno, že delamo norce. In vam odkrito povem, da je takšen način ukrepanja s strani posameznih ministrstev absolutno nedopusten. Isti minister še vedno beži pred odgovornostjo vladne zakonodajne službe, ki je jasno opredelila, da je MOP pristojen za realizacijo zakona o GEOS-u. Ne, še vedno odriva rešitev, verjetno zato, ker je tudi njegova stranka bila v tem parlamentu proti temu zakonu, ki je na simboličen način v pravem trenutku uzakonil geometrično središče Slovenije, kot simbolno državotvoren pomen za našo državo. Še zlasti sedaj, ko smo člani Evropske unije, bi morali biti takšne substitute, kot tudi spoštovanje slovenskega jezika, še posebej zaščiti. Vendar karavana gre v tem primeru dalje. Opozoril bi samo še na eno vprašanje, o katerem mi je pisal eden od volivcev, in sicer v primeru zdravstvenega ministrstva, ki je pri izgradnji nove pediatrične klinike letos začelo s postopkom javnega naročila za izvajanje svetovalnega inženiringa pri vodenju projekta in izgradnje objekta Klinični center, nove pediatrične klinike. Izbrano je bilo podjetje Imos, d.d. Drugo podjetje, ki se je prijavilo na ta razpis, Loka Invest, d.o.o., se je pritožilo, najprej ministrstvu, potem tudi na državno revizijsko komisijo, toda minister je kljub temu sklenil pogodbo, čeprav je 12. avgusta 2004 državna revizijska komisija dala prav pritožniku. Menim, da bi bilo prav, da če se nekaj govori, da se potem tisto tudi dela, in to bi bil lahko tudi poduk za naslednji mandat. Menim, da bi bil čas in bi bilo prav, da bi slovenska oblast začela spoštovati voljo ljudi. Hvala lepa.
Niste bili imenovani. Ste bili? Potem imate repliko. Prosim, Samo Bevk ima repliko.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Saj bom zelo kratek. Moram protestirati proti izvajanju poslanskega kolega, gospoda Rokavca, da pač vladna koalicija problematiko zapiralnih del v slovenskih rudnikih ločuje na opozicijsko in koalicijsko obravnavanje. To je čista izmišljotina. Namreč, jaz sem svoj zakonski predlog vložil v proceduro že sredi leta 2002 in ga dopolnil maja letošnjega leta, tako da je bil kar dolgo v proceduri. Tudi na moj zakon je imela vlada kar nekaj pripomb in potem smo jih v postopkih seveda uskladili in tako je bil zakon sprejet in prav gotovo se lahko v naslednjem mandatu sprejme tudi vaš zakon; Vložili ste ga tik pred koncem tega mandata, pa vam je enostavno zmanjkalo časa za normalno obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak ima besedo. Franci Rokavec, prosim.
Hvala. Poglejte, kolega Bevk, jaz nisem očital vladni koaliciji, v tem primeru ne, ampak očitek je letel na gospoda ministra in na vlado, ministre, ker je bilo takšno tudi predstavljeno mnenje vlade o predlogu zakona o zagotavljanju sredstev za zapiranje rudnika Sitarjevec Litija. Hvala lepa.
Hvala lepa obema. Mag. Andrej Vizjak, imate besedo za razpravo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Lep pozdrav ministricam in ministrom, ki so še ostali tu. Poglejte, čudim se nekaterim poslancem iz vladne koalicije, da smatrajo to vloženo interpelacijo in nenazadnje razpravo o tistih obljubah, ki jih je vlada dala na začetku mandata, kot neko zlorabo instituta interpelacije in seveda kot nekaj nenavadnega, nedemokratičnega. Poglejte, smo v pred volilnem času. Vlada in vladne stranke bodo ponovno obljubljale, obljubljale bodo marsikaj in če volivci ne dobijo jasnega odgovora na to, kaj so tisti, ki ponovno obljubljajo, izpolnili v mandatu, ko so vladali, se mi zdi, da bodo lahko seveda na podlagi tega tudi sklepali, kako verjeti tem obljubljam. In prav temu je namenjena interpelacija gospodje. To, kar boste sedaj obljubljali, bodo ljudje lahko presojali v luči tega, kar ste v tem mandatu izvedli. Poglejte, sam smatram tako razpravo za koristno, predvsem za prihodnost Slovenije predvsem, zaradi tega, ker bodo volivci lahko odgovorneje odločali o tem, komu zaupati glas in seveda ali jim bodo vladali ponovno tisti, ki obljub v določeni meri niso izpolnili; Volivci pa bodo presodili v koliki meri so obljube izpolnjene. Opozoril bom na nekaj danih obljub, ki so celo uzakonjene, nekatere pa niso izpolnjene. Prava je, stanje brezposelnosti v Sloveniji. Vlada je na začetku tega mandata leta 2000 dobila približno 6,4% anketno stopnjo brezposelnosti po mednarodni metodologiji dela; Napoved za letošnje leto je 6,8%. To je edina stopnja brezposelnosti po kateri se lahko mednarodno primerjamo in ki je korektna. Skratka, v tem mandatu se je brezposelnost po po uradnih statističnih podatkihpovečala. Res pa je, da je bila že na začetku mandata te vlade nekoliko pod povprečjem evropske skupnosti. To je res; Vendar je narasla in se bistveno, bistveno oddaljuje cilj. In napoved te iste vlade, ki je govorila, da bo znižala anketno stopnjo brezposelnosti na 5% do leta 2006, to je čez leto dni in nekaj mesecev, bo kar na enkrat 5%. Oprostite, jaz tej obljubi ne verjamem, ker so trendi oziroma statistika drugačna. Vlada se zagovarja vednona registrirano brezposelnost. Registrirana brezposelnost je naša izmišljotina, to je naš podatek, in ta seveda pada. Trdim, da pada samo na račun izbrisanih iz evidenc, tistih, ki so v nekem vakumu in so izključeni iz družbe. Izključeni so iz družbe, ker jih ne obravnava noben ukrep, in postanejo prejemniki nekih socialnih pomoči. Zato se je število prejemnikov socialnih pomoči bistveno povečalo, tudi zaradi dviga cen, seveda tudi zaradi večjega števila upravičencev, vendar tudi zaradi tega, ker je bil določen delež ljudi brisan iz evidenc, to pa zaradi tega, ker niso aktivno iskali zaposlitev. In prav je, da take obravnavamo posebej, vendar jih moramo obravnavati posebej, za njih moramo narediti posebne programe, kako te ljudi vključiti v zaposlitev, kako jih motivirati za delo, jim prilagoditi ustrezne programe, nenazadnje pripeljati nazaj na trg dela, ne pa jih pustiti nekje, bi rekel, kot prejemnike nekih pasivnih oblik. Zato smo tudi napisali v svojem programu, da želimo čim več teh pasivnih pomoči preusmeriti v aktivne ukrepe, zagotavljanje delovnih mest in seveda nenazadnje tudi v ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Dotaknil bi se še, stopnje revščine. Minister danes in tudi predsednik vlade, sta omenjala podatke iz leta 2001. Oprostite. To so podatki iz leta 2001, novih podatkov ni. Mi smo pa spremenili zakon o socialnem varstvu, dve leti nazaj oziroma leto in pol nazaj in učinki so ti, da se je število prejemnikov socialnih pomoči drastično povečalo; Povečalo se je s 35 tisoč na sedanjih 62 tisoč. In težko bi verjel, da se je s tem stopnja tveganja revščine v Sloveniji zmanjšala - , če imamo toliko upravičencev, do pasivnih oblik. Ne verjamem. In ne mi streči leta 2004 s podatki iz leta 2001. In potem seveda delati neke primerjave. Zaskrbljujoče je, da je ministrstvo za delo uvedlo informacijski sistem na področju socialnih transferjev šele sedaj, šele letos. In zato je popolnoma jasno in utemeljeni so očitki vladi, da ni poskrbela za preprečitev nepreglednosti kopičenja, prekrivanja in seveda tudi zlorab na področju pravic iz socialnega varstva. In žal tu ni bila vlada sposobna narediti bistvenih korakov, da bi preusmerila razna pasivne oblike v spodbude, da se ti ljudje vključijo na trg dela. Zelo me je presenetila danes izjava ministra, da družinska politika nima nobene veze z demografsko politiko oziroma z izboljšanjem in tudi dvigom natalitete. To je minister danes tukaj izjavil. To je zaskrbljujoče. Ker prav družinska politika je ena izmed pomembnih politik, kako zaustaviti negativne demografske trende v Sloveniji, dvigniti natataliteto. Seveda je pa to kompleksna politika, to ni politika samo enega resorja, to je politika cele kopice resorjev, kako priti do ustreznih rešitev, da bo mladim družinam spodbuda imeti otroke, ne pa breme. Seveda je to povezano s stanovanjsko politiko, z zaposlovalno politiko, s politiko predšolske vzgoje, šolstva in ne vem še česa vsega. Vendar se tega vlada v tem mandatu žal ni lotila. Tudi nekaj zapisanih obvez in zavez vladi je ostalo v nacionalnih programih. Nekatere izmed teh pa niso bile izvedene. To je nacionalni program razvoja visokega šolstva. V tem smo zapisali, da se bodo v vseh statističnih regijah vzpostavljala višja in visokošolska regijska središča in razvijali programi visokih strokovnih šol. Iz različnih regij smo vodili polemike z ministrom, ali ne tudi fakultete. Dosegli smo dosegli konsenz, da visoke strokovne šole pa ja. Pravzaprav tiste, za potrebe gospodarstva. V naši občini Brežice se trudimo že leto dni in pol, da ustanovimo visoko strokovno šolo za potrebe našega gospodarstva. Pa nam ne uspe, ker so nenehne blokade s strani sveta za visoko šolstvo. Kar šestkrat smo morali vlogo dopolnjevati. Pa ni problem v tem da, in bi človek pričakoval da bomo dopolnjevali vlogo po tem, tako kot v zakonu o splošnem upravnem postopku ali kateri drug postopkovni zakon veleva. Ne. Temveč nas po delčkih stalno silijo v neke dopolnitve. In sedaj so nam sporočili, da bomo mogli vse skupaj prilagoditi neki novi metodologiji. To je načrtno zaviranje. Nenazadnje je soodgovorna za to tudi vlada. Načrtno zaviranje ustanavljanja visokih strokovnih šol v slovenskih regijah, in s tem tudi ščitenje nekih nenapisanih pravic vseh treh, prej še dveh, sedaj pa treh univerz. Zelo žalostno je tudi to, da se srečujemo z bistveno manjšim denarjem za neposredne regionalne spodbude občinam za lansko leto. In glede na lansko leto je bilo tega denarja več. Vse manj ga je. In mislim da se tu dejansko ta skladni regionalni razvoj lomi, in ne vem kako bo s tako politiko naprej. Zato mislim da je ta usmeritev vlade popolnoma napačna. Dotaknil bi se še enega pomembnega podatka, ker želite da smo konkretni, ko govorimo nenazadnje tudi o medregionalnih razlikah. Medregionalne razlike v stopnji brezposelnosti so drastično narasle. Sama vlada priznava, da se je koeficient variacije, ki ilustrira medregionalne razlike brezposelnosti, v mandatu te vlade povečal z 31,2% na 33,9% v letu 2003. Skratka, razlike se povečujejo. Slovensko podeželje je zanemarjeno od te oblasti. In to ni v redu. Nenazadnje smo to večkrat opozorili, in prav žalostno je, da ste iz vseh parlamentarnih razprav izključili novo zakonodajo skladnega regionalnega razvoja in potisnili v ospredje izredne seje take in drugačne vsebine, ki so bistveno manj pomembne. Zaradi omejenega časa samo toliko.
Hvala lepa. Sedaj dobi besedo doktor Marko Pavliha, minister za promet, ker je želel vmes tudi razpravo. Imate besedo. Prosim.
Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci, kolegici ministrici in kolegi ministri! Dovolite, da nekaj besed namenim najprej očitkom zoper mene konkretno, potem pa tudi zoper vsebino interpelacije. Moja ocena, ki so jo nekateri označili kot žaljivo in arogantno, je bila usmerjena zgolj v vsebino interpelacije, v nestrokovnost, v pomanjkljivost, v zavajanje, nikakor pa ne h konkretnim osebam, ki jih nikdar in nikoli s konkretnimi imeni nisem imenoval. In očitati mi aroganco je, milo rečeno, arogantno. Štiri mesece sem minister, pa enkrat samkrat nisem kritiziral svojega predhodnika in ga tudi danes ne nameravam. Ali je to aroganca? Dokaz več, kot je Voltaire rekel, da je lahko pridevnik največji sovražnik samostalnika? Kar se tiče pa same vsebine interpelacije, moram pa na žalost in razočaran ugotoviti, da je polna enostranskih, zavajajočih trditev in tudi neresničnih. In to je približno tako, drage poslanke in poslanci opozicije, kot če bi jaz vas vprašal na primer naslednje: "Gospod poslanec, kakšne barve je vaša kravata? Odgovorite z da ali ne." Mi lahko odgovorite na to vprašanje? Kar se pa tiče same kakovosti in kvantitete vaše interpelacije. Glejte, moram reči, da je pravzaprav vaša interpelacija na področju prometa velik kompliment za delo vlade – zbrali ste pripombe na pičlih treh straneh. Super! Mi smo odgovorili na šestnajstih, seveda bi lahko še več prostora porabili, pa ga nismo mogli zaradi prostorske omejitve. Tako da če lahko zdaj konkretno povem od primera do primera, kar kaže moje vprašanje. Na primer, vaša trditev je, da nismo dokončali avtocestnega programa. Zakaj pa ne poveste, da je ta vlada podedovala program iz leta 1995 in leta 1998, ki ste ga vi sami označili kot absolutno nerealnega? In potem je točno ta vlada februarja sprejela nov nacionalni program, ki izhaja iz ekonomske, bolj pravične, usmerjene porazdelitve gradnje avtocest. Zakaj ne poveste tega? Zakaj ne poveste tega, kaj je ta vlada zgradila v tem času? Ta vlada bo do konca svojega mandata, če sem lahko zelo natančen, zgradila 166 kilometrov in 700 metrov avtocest. In če gledamo celotno izgradnjo od samega začetka, torej začetka 90. let pa do danes, bo skupna dolžina teh avtocest 339 kilometrov in 400 metrov. Torej, 50% avtocest je zgradila ta vlada. Zakaj ne poveste tega? In zakaj ne poveste tega, da je ta vlada v zadnjih dveh letih za tretjino, finančno gledano, pospešila gradnjo avtocest? Drugi tir – zopet enak pristop, ni zgrajen drugi tir. Zakaj ne poveste, da je ta vlada podedovala nacionalni program iz leta 1996, ki je bil, gospe in gospodje, realiziran 12-odstotno? Zakaj ne poveste tega? In zakaj ne poveste tega, da je ravno ta vlada dosegla, da je želja po drugem tiru postala realnost; namreč drugi tir je enostavno predrag za naše davkoplačevalce več kot 100 milijard in naša vlada je dosegla, da je bil ta projekt uvrščen med 28 prioritetnih projektov Evropske unije, kar nam omogoča črpanje evropskih sredstev. Imeli ste možnost takrat, ko ste seveda za nekaj mesecev vladali, da bi to pospešili pa se to ni zgodilo. Govorite o trasah in stroških tras, zakaj ne prisluhnite domači in mednarodni stroki, ki je soglasnega mnenja, da so naše trase idealne, vse so bile izbrane optimalno. Res je, da na eni strani lahko očitamo naši zakonodaji, da je mogoče malo preveč birokratska in zapletena; Da dam samo eden primer, od faze pobude umeščanja trase v prostor pa do sprejema lokacijskega načrta je 79 faz in20 soglasij dajalcev, ampak to pa hkrati jamči, da so avtoceste zgrajene v skladu seveda s prometnimi standardi, finančnimi zmožnostmi, kulturnovarstvenimi, okoljsko varstvenimi, da ne naštevam naprej. Govorite o stroških, kako so narasli stroški po kilometru izgradnje avtoceste. 3.3 milijone dolarjev je podatek, ki sega v leto 1995. Potem pa na podlagi vseh podražitev med letom 1998 in 2004 napiše ta vlada v nacionalni program obrazložitev in temeljito analizo stroškov, ki jo vi konkretno, opozicijski poslanci, izrecno pohvalite. Obstajajo zapiski teh sej. Seveda ta analiza je logičen odraz dogajanja, zato prosim, ne uporabljati zavajajočih dejstev. Lahko bi govoril še ure in ure, pa nimam časa, kako je ta vlada pripravila vse strokovne podlage za najbolj pravični način cestninjenja, elektronski način, kako je ta vlada, in to lahko danes vprašate prevoznike, začela reševati problem javnega prevozništva. Ravno danes smo podpisali koncesijske pogodbe, kako je ta vlada sprejela velik sveženj moderne pomorske in letalskopravne zakonodaje itd. Ampak verjetno nima smisla prepričevati vas. Za nas je pomembno, da lahko državljanke in državljani vidijo, da je bilo v tem času ogromno narejenega. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Besedo dobi kolega Sašo Peče. Ga ni v dvorani. Besedo bom dal ministru za notranje zadeve, ki je želel. Ga ni tukaj. Davorin Terčon dobi besedo. Se opravičujem, gospa Silva Črnugelj imate besedo. Bom se opravičil za nazaj, po vrstnem redu.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moje ime gre težko skozi vaša usta, ampak nič hudega, važno je, da tudi drugi kaj opazijo in ne samo jaz. Danes sem se namenila, da bom nekaj besed povedala v bran vladi, ker interpelacije, ki je postavljena na tak način, v tem času seveda, nikakor ne morem podpreti. Zato spoštovani tovariši oziroma še pomnite, tovariši, oprostite, gospodje in gospe oziroma dragi kolegi in kolegice, ne vem, ali se sploh še spominjate nedavno od tega bom precizno povedala, točno pred štirimi leti, kaj se je tu dogajalo v Šiški na eni najbolj prometni vpadnici v glavno mesto Ljubljana na Celovški cesti, na Celovški cesti 166, kjer je nekoč bil hotel Integral Sap Viator.Ob remizi ali ob sedežu javnega podjetja potniški promet se je nahajal in se še vedno nahaja center za tujce, gruče in grozdi nesrečnih, žalostnih, prevaranih ljudi in tisoči beguncev in azilantov, ki so bili "nabasani in nabutani", namenoma uporabljam te plastične izraze, v majhne sobe in še manjše hodnike in predsobe. Infekcije, bolezni, vročine, pomanjkanja sanitarij, nesoglasja, pobegi, konflikti. Bili so povsod v Ljubljani, našli smo jih na vsaki zelenici, ob grmovju, v trgovinah, brez denarja, v bližnji knjižnici, nesrečni in žalostni. Množica otrok brez otroštva, brez možnosti igranja, brez igrač, veselja, sladkarij, topline. In kaj se je zgodilo? Ste pozabili? Zaradi vsesplošnega nereda in stalnih alarmantnih sporočil medijev, možnosti okužb širšihrazsežnosti je lokalno prebivalstvo četrtne skupnosti Šiška, ki mimogrede šteje okoli 30.000 ljudi, začelo protestirati. Mestne svetnice in mestni svetniki so dajali pobude za premestitev centra za tujce na bolj primerno lokacijo, zlasti pa take prostore,ki bodo tem revežem, ki so bili zapeljani, oropani, saj so morali plačati tisoče dolarjev za prehod različnih mej in obtičati pri nas v Sloveniji, v Ljubljani, nudila človeku primerno začasno zatočišče in ne kletke za rešetkami. Zgodile so se blokade na Celovški. Veste, drage kolegice in kolegi, tako situacijo so prenašali oboji: tujci, begunci in lokalno prebivalstvo več kot pet let. In kaj se je potem zgodilo? V Združeni listi socialnih demokratov smo dali zavezo volivcem, da bomo to nemogočo situacijo razrešili. In rešili smo jo. Tako zapleten problem je razrešen. Status beguncev je urejen tudi zakonsko, azilantov enako. Zgrajen je moderen begunski center na Viču in v Šiški na Celovški so prenovljeni prostori prehodnega značaja, okolica je urejena. Otroci pod okriljem slovenske filantropije preživljajo prijetne dneve, pa tudi upanje, da bodo Šiškarji in Medvoščani, vsi tisti, ki dnevno potujejo iz Škofje Loke in ostalih krajev Gorenjske v Ljubljano in okolico, v kratkem bo realizirano, peljali skozi moderen predor v Šentvidu. Toliko glede prometa par besed. Tiste, ki pa hodite na Hrvaško ali čez druge majhne prehode, pa mislim, da se dobro zavedate, v kakšnem stanju so in da so zgrajeni po najbolj sodobnih standardih. Glede družinske politike, o kateri tako radi govorite, bom pa samo z eno ponazoritvijo in z nekaterimi dejstvi. To je tako, kot da bi materi, ki je ravnokar rodila krasnega, zdravega otročička, veselega, lepega, očitali, kako to, da ta njen dojenček ne hodi. Najbolj pogosti očitki glede družinske politike se nanašajo na nataliteto. In to je najbolj kruta laž, ker veste, da se nataliteta ne rešuje z eno potezo. V tem ministrstvu in v Združeni listi socialnih demokratov smo temu področju posvečali veliko pozornost in za nas je predstavljala najpomembnejše področje, kjer so bili doseženi številni rezultati. Zlasti ukrepi, ki se odražajo tudi v zakonodajnih rešitvah, so bili zaradi zaskrbljujoče natalitete in gibanj v mandatu 2000/2004, usmerjeni k povečanju obsega sredstev za družine z otroki k reševanju specifičnih potreb družin, družin z otroki s posebnimi potrebami, enostarševske družine, študentske družine, družine z več otroki; izenačevanje možnosti za oba starša: prenos pristojnosti za odločanje iz centrov za socialno delo na sodišča z jasno ločitvijo strokovnega dela od odločanja; uresničevanje otrokovih pravic in varstva; uskladitev z evropsko zakonodajo; zelo pomembno vzpostavljanje enotnega informacijskega sistema, katerega ni bilo tako enostavno vzpostaviti, glede na tako zapletene evidence, ki so bile na en način podedovane; konstituiranje sveta za otroka kot posvetovalnega organa ministra, ki pripravlja strategijo razvoja politike države do otrok, s preprečevanjem nasilja v družini in izredno veliko podpiranje programov, zlasti nevladnih organizacij, in nevladnega sektorja v podporo družinam. Teh programov je kar na stotine. Z novo zakonodajo na področju zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih ter zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih se postopoma vzpostavljajo pogoji kakovostnejšega usklajevanja poklicnih in družinskih obveznosti ter spodbujanje k enaki odgovornosti obeh staršev, s čimer se zagotavljajo ugodnejši pogoji za razvoj vsake družine, za harmonično sobivanje, za zvišanje kakovosti življenja, s čimerse zagotovo tudi ustvarjajo možnosti za boljše življenje. Velika novost, ki jo je vpeljal zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, je vsekakor porodniški dopust, očetovski dopust za nego in varstvo otrok ter posvojiteljski dopust. Ta zakon s številnimi možnostmi izrabe pravic omogoča staršem, da lažje usklajujejo svoje starševske in poklicne obveznosti. Starševski dopust, starševska nadomestila. Krajši delovni čas zaradi starševstva na drugi strani pa je mogoče uveljaviti vrsto družinskih prejemkov. Obenem prinaša novosti pri enakopravnejši dodelitvi in podelitvi obveznosti. Zakon prinaša posebne pravice staršem ki se jim rodijo dvojčki, nedonošenčki, staršem, ki imajo doma že dva otroka, starejša, oziroma do 8. leta starosti, in tistim, ki imajo otroka s posebnimi potrebami. Novih pravic so deležni tudi starši, ki posvojijo otroka, starega od enega leta dalje. Večina novosti je tudi pri izrabi dopusta, kot na primer prenosnost dopusta in dobroimetje. Prav tako je novost pravica do krajšega delovnega časa do tretjega leta starosti otroka. Eden od staršev, ki neguje in varuje otroka do tretjega leta starosti ali težje gibalnooviranega oziroma duševno prizadetega otroka do 18. leta starosti, ima pravico delati krajši delovni čas, ki pa mora obsegati najmanj polovično tedensko delovno obveznost. Velika novost so tudi družinski prejemki, ki obsegajo starševski dodatek, pomoč ob rojstvu otroka, otroški dodatek, dodatek za veliko družino, dodatek za nego otroka ter delno izplačilo za izgubljeni dohodek. Gotovo pa je, da na tej izvedbeni ravni prihaja do nekaterih nesoglasij. Zlasti v različnih temeljnih sredinah so različna tolmačenja, ki pa bodo v kratkem s poenotenjem informacijskega sistema zagotovo na ustrezen način tudi odpravljena. V minulem letu smo sprejeli zakon o jamstvenem in preživninskem skladu, s katerim je bil odpravljen dohodkovni pogoj za pridobitev pravice do nadomestila preživnine. Na področju uveljavljanja preživninskih zahtevkov v tujini, na podlagi konvencije Združenih narodov ouveljavljanju preživninskih zahtevkov v tujini, je bilo s strani države storjenih veliko naporov, da upravičenci izterjajo preživnino od zavarovanca, ki živi tudi v tujini [[takih primerov je bilo kar veliko, spomnite se tudi svojih navedb iz poslanskih pisarn]] . Verjetno bo naslednja faza urejanja tega področja nakazala ločitev preživninskega sklada od jamstvenega in s tem omogočila vsem tistim otrokom in materam lažje in hitrejše pridobivanje sredstev za preživljanje, brez številnih posrednikov. Verjetno pa bo nacionalni razvojni program za izboljšanje položaja otroka v Republiki Sloveniji, ki ga pripravlja ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, nakazal marsikatero racionalizacijo in izboljšavo za družine, otroke in mladostnike. Glede pogojev za dvig natalitete bi pa povedala, da bomo brez stabilnega, kontinuiranega gospodarskega razvoja in gospodarske rasti, aktivne stanovanjske gradnje in vsestranskega ter ustreznega zdravstvenega preventivnega varstva na tem področju težko kaj storili. Tu moramo vsi stopiti skupaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj dobi po vrstnem redu, ker sem ga prej pomotoma preskočil, besedo Sašo Peče za svojo razpravo. Prosim.
Spoštovani prisotni! Priznati moramo, da je dogajanje zadnjega avgustovskega meseca glede vlaganja interpelacije, glede odgovora s strani vlade Republike Slovenije in navsezadnje tudi glede sklica te izredne seje vsaj po oceni Slovenske nacionalne stranke prešlo mejo dobrega okusa. Zgodilo se je tisto, kar se v neki normalni državi ne bi smelo zgoditi, torej da vlada interpelira samo sebe. Ob tem je vsaj v okviru nekaterih vladnih strank prišlo tako daleč, da so samo gradivo, ki nosi oznako "interpelacija", po naši oceni "pomanjkljiva interpelacija", preimenovali v "razpravo o bilanci dela vlade Republike Slovenije do avgusta 2004", torej bilanca obdobja 2000-2004 oziroma tega poslanskega mandata. Ob tem je treba poudariti, da bo navkljub zameglevanju v povezavi z nazivom akta, ki je danes pred nami, ta bilanca podvržena kontroli le s strani preštevanja glasov poslancev, ki pripadajo določeni opciji. Hočem povedati, da kakršenkoli sklep bo morebiti danes izoblikovan, in če bo prišel s strani Liberalne demokracije, Združene liste, DeSUS ali njihovih somišljenikov, bo ta sklep izzvenel, kot da ima Slovenija daleč najboljšo vlado na celem svetu. Zna se zgoditi, da se bo tako, kot se je začela tovrstna farsa oziroma parodija, da na ta način se bo ta farsa seveda tudi končala. Zaradi tega smo v Nacionalni stranki tekom celotnega dogajanja nasprotovali sklicu take izredne seje, na kateri bi obravnavali tik pred koncem mandata, torej pred začetkom volilne kampanje, interpelacijo, posebej interpelacijo, ki v svoji vsebini ne nosi zaključka. V Nacionalni stranki smo pač navajeni, da če določeno zadevo primemo, če jo spravimo v proceduro, da jo tudi zaključimo oziroma ponudimo zaključek. Žal, danes pred nami ni nobenega zaključka. Tudi če bi zaključek danes bi bil, bi bil to zaključek 20 dni pred rednimi volitvami po zaključku dela državnega zbora. In kakršenkoli sklep bi tudi bil sprejet, ne bi prišel v veljavo, vsaj v tem mandatu ne. V Slovenski nacionalni stranki smo zato večkrat poudarjali, da sklicevanje naj si bo izrednih ali pa rednih sej, ki v svoji vsebini ne nosijo zaključka, je brezpredmetno. Moje besede se potrjujejo ravno v dosedanji razpravi poslank, poslancev, predsednika vlade, nekaterih ministrov, potrdile se pa bodo še v večernem delu. Po eni strani je koalicija Slovenija, ki je vložila interpelacijo, torej SDS in pa Nova Slovenija, je in pa še danes bo obtoževala vlado za vse. Obtoževala bo vlado tako za letošnjo točo kot lanskoletno sušo. Po drugi strani pa bo seveda vladna koalicija, kar je načel že predsednik vlade Tone Rop, pričela z ugotavljanjem, da so celo letošnje olimpijske igre bile nemotene ravno zaradi obstoja Liberalne demokracije v Sloveniji in podobne stvari. Po naši oceni je nastop predsednika vlade Toneta Ropa nakazal mnogo širši problem v naši državi, in sicer problem, ki naj bi ga najenostavneje opredelili s pojmom ignorance oziroma nedojemanje in nepoznavanje materije oziroma svoje lastne države. Ob tem je potrebno opozoriti tudi javno, da smo v Nacionalni stranki nič kolikokrat naslovili prošnjo, željo na predsednika vlade Toneta Ropa, da naj ne označuje, da so predlagatelji interpelacije v opoziciji, saj dve politični stranki, ki spadata v opozicijo, torej nista sestavni del vlade, nista podprli te interpelacije, nista dali svojih podpisov in se s tovrstno politično predvolilno zadevo ne strinjata. Zato je tako nedojemanje parlamentarne dvorane ali pa parlamentarnega razmerja moči za Slovensko nacionalno stranko nesprejemljivo. Po naši oceni nakazuje celo na določeno omejenost dojemanja političnega prostora s strani gospoda Toneta Ropa, predsednika vlade. In ko pridemo v tisto dimenzijo, kjer lahko z zagotovostjo rečemo, da je omejeno dojemanje predsednika vlade, potem nastopi kriza. In to krizo po naši oceni seveda ne bo razrešila današnja interpelacija, današnja seja ali pa kakorkoli joimenujete, današnja bilanca, ampak dejstvo je, da sama interpelacija se bo odvijala na dan volitev. Takrat bodo ljudje povedali, ali so zadovoljni z dosežki te vlade, ki jih danes vlada sama potencira, ali pa s to vlado niso zadovoljni in se bodo odločilidrugače. Dogajanje, ki se danes odvija okoli nas, je izključno in le predvolilno dogajanje in zato tudi prosim gledalce oziroma poslušalce, da tudi besede, ki so bile izrečene do sedaj, in besede, ki bodo izrečene po mojem nastopu, naj jemljejo v domeni oziroma v iskanju novih potencialnih volivcev. V preteklem mesecu, ko so se odvijale posamezne farse oziroma ko so se odvijale etape te farse, je po naši oceni vlada Republike Slovenije dokaj spretno politično krmilila, in sicer vsak drugi dan je posamezni minister podal svoj odgovor na obiskani novinarski konferenci. Zvečer se je predstavnik koalicije Slovenije srečal s predstavnikom vlade, ponavadi v Odmevih, kjer sta en drugega prepričevala, eden, kako je slabo delala vlada, drugi, kako je vlada pozitivno delala. Ob vsem tem pa je seveda najbolj žalostno to, da ne gledalci, v tistem primeru smo seveda vsi ostali bili gledalci, nismo dobili tiste realne slike in da s tovrstnim početjem, kot ga v tem trenutku počneta vlada Republike Slovenije in koalicija Slovenije, zamegljujemo realnost. In to je problem, da tik pred volitvami ne bomo znali vzpostaviti tistega stanja, ki bi bil še kako potrebno ob koncu mandata, da bi se vedelo, kaj je narejeno in kaj ni narejeno, da bi znali državljani in pa državljanke pozitivno oceniti oziroma nagraditi ali pa kaznovati določeno politično opcijo. Skozi odgovore posameznih ministrov, ki so se ponavadi začeli s tiskovno konferenco in potem končali z dopisovanjem v nedogled, pa je možno v okviru celotne zgodbe izvleči eno zeleno nit oziroma vsebino odgovorov lahko strnemo, da so vlada Republike Slovenije, Liberalna demokracija, Demokratična stranka upokojencev in pa ZLSD uspešni oziroma da, da morajo biti nagrajeni za vse dosedanje delo, kar pa je napačno. Nam je žal, da je prišlo do današnje seje, toda tudi mi v Nacionalni stranki smo se seje udeležili. Če ste to opcijo izkoristile vse ostale politične stranke in če uporabim termin oziroma vsebino obnašanja Radiotelevizije Slovenije, ki v slovenski politični prostor postavlja izključno dve stranki oziroma bolje rečeno dve osebi, po eni strani predsednika vlade Toneta Ropa in po drugi strani predsednika le ene politične stranke, gospoda Janeza Janšo, potem bomo tudi v Nacionalni stranki izkoriščali današnji čas. Porabili bomovsega skupaj 20 oziroma 40 minut, kolikor nam pač pripada. Ampak jaz za razliko od vseh govornikov, pa najsibodo predsednik vlade, posamezni ministri, predstavniki poslanskih skupin, upam povedati, kaj je namen Nacionalne stranke. To, da izkoristimo, če ne drugega, ta televizijski prenos in to, da skušamo tudi ljudem povedati, da besede, ki bodo izrečene, bodo ekstremne. Ne s strani Nacionalne stranke, s strani ostalih političnih strank. Vsak bo poskušal prikazati tisto najbolj zgrešeno, ali ima temelje realne ali ne, ni pomembno. Druga stran bo skušala na vsak način pokazati tiste uspehe, ki sploh ni važno ali so se zgodili ali pa so se zgodili v glavah posameznih najsibo ministrov ali kogarkoli drugega. V Nacionalni stranki bomo poskušali ta prostor, ki nam pripada, teh nekaj minut, ki so razdeljene med štiri poslance Slovenske nacionalne stranke, izkoristiti, za razliko od govornikov pred menoj in po vsej verjetnosti za razliko od govornikov, ki mi bodo šele sledili, veliko bolj resno, kot so izzveneli predlagatelji v pisanju svoje interpelacije, kjer moram povedati, da mi po eni strani podpiramo vlado Republike Slovenije in ugotovitev, da je interpelacija neresna. Ampak zakaj taka ugotovitev, ni bilo potrebno pretirano razmišljanja. Po drugi strani pa pričakujemo, da bodo tudi odgovori, ki bodo prihajali s strani vlade Republike Slovenije, mnogo resnejši, kot so bili odgovori, ki ste jih podajali na očitke iz interpelacije. Dovolite, da se dotaknem posameznih ministrov, ki so preko televizijskih ekranov ali časopisnih listov poudarjali svoje komentarje in prepričevali Slovenke in Slovence, verjamem, da ne politike, v svoj prav. Politiki, ki se dejansko ukvarjamo zadnjih štirih let, ne verjamem, da nas lahko kdorkoli prepriča v uspešnezgodbe, ki nam jih dajejo v prvi vrsti minister za gospodarstvo, gospod Lahovnik, ki govori o javnem dolgu in njegove besede je povzel seveda tudi predsednik vlade Tone Rop. Zanikanje problematike javnega dolga je malo rečeno ponižujoče. Predvsem pa s temgospod Lahovnik ponižujete državljane in pa državljanke. Kdorkoli, naj si bo iz vlade Republike Slovenije ali pa iz tega državnega zbora, bo minimiziral problem javnega dolga, ta ni vreden, da sedi v veliki sejni sobi ali pa v vladi Republike Slovenije. Javni dolg je še kako problematična kategorija, s katero bi se morali ravno vi resno ukvarjati. In v vašem odgovoru, gospod minister, ste na najbolj pritlehen način, kar je možno, termin javnega dolga izkoristili v tisti obliki, da ste Slovencem povedali, da ga je Slovenija zmanjšala. Lepo vas prosim, ali mislite, da so v Sloveniji pa res vsi tako naivni, da vam verjamemo, da se je javni dolg zmanjšal? Ne, ampak ker ob tem spretno dodajate razmerje do BDP-ja, vaše besede seveda v tistem zamegljenem smislu delno celo držijo. Ampak zakaj ne poveste realno Slovenkam in Slovencem, kaj je bistvo javnega dolga. Naj vas ob tem opozorim na dejstvo - dejstvo, to je tisto, česar vi v svojem delu ne uporabljate - da je leta 1995 povprečen državljan oziroma državljanka vnaši državi, ne glede na njegovo polnoletnost, torej ali je bil mladoleten ali polnoleten, zadolžen za cca. 420 tisoč slovenskih tolarjev. Danes, torej leta 2004 pa je povprečen državljan, ne glede na njegova leta ali je polnoleten ali mladoleten ali se je rodil včeraj, dolžen 910 tisoč slovenskih tolarjev. In to ne dolžen zaradi sebe, zaradi svojega kredita, ampak dolžen zaradi potez izvršilne veje oblasti, zaradi vlade Republike Slovenije. In kako lahko potem predstavljate z nekim ponosom v očeh, da se je javni dolg v deležu BDP-ja - vedno poudarjate seveda to zraven - čeprav veste, da pretiravate, da zamegljujete na najnizkotnejši način, še enkrat poudarjam, govorite o uspešnosti makro ekonomije na področju javnega dolga. Po naši oceni bi morala seveda vlada Republike Slovenije, ne samo ta, ampak tudi tista, ki bo prišla na vlado, torej po letošnjih volitvah, izhajati iz realne predpostavke, da smo vsakega Slovenca zadolžili za mnogo več, kot je bil zadolžen v nekdanji SFRJ, in to je bojazen, za katero iskreno upam, da so jo hoteli predlagatelji interpelacije tudi podati, a žal jim ni dovolj jasno uspele. Vsi ostali podatki, s katerimi operirate, gospod Lahovnik, glede javnega dolga, so prirejeni, tako kot so bile vaše besede okoli javnega dolga prirejene in tako kot se sedajle smejete z gospodom ministrom Mramorjem, kajti očitno vam je čisto vseeno, kaj pomeni javni dolg.Ko sem ravno pri gospodu ministru Mramorju, pa da ne bom preveč preskakoval, se bom dotaknil tudi njega. Gospod Mramor, finančni minister, za katerega ste nam ob imenovanju opisovali vse njegove uspešne dosedanje šolske kariere in projekte, seveda priznava deficit v proračunu Republike Slovenije. Ampak približno uporablja enako formulo kot minister Lahovnik pred njim, torej ga zanemarja oziroma njegov negativen vpliv minimira. Po njegovih besedah, iz odgovora na interpelacijo, glede trditev, ki so bile okoli vedno hujšega javnega dolga oziroma, se opravičujem, deficita, minister izključno kaže krivce v treh kategorijah. Prvič, berem iz odgovora ministra: "Teroristični napad 11. septembra na Združene države Amerike." Torej minister Mramor, slovenski minister, ugotavlja, da je krivec za slovenski deficit teroristični napad na Združene države Amerike. Druga kategorija je argentinska kriza. Slovenski minister, za finance ugotavlja, da je razlog za deficit, in ta deficit imamo konstantno v proračunu Republike Slovenije, argentinska kriza. In da tudi v tretji kategoriji svojega odgovora ne poseže v domače razmere, minister Mramor ugotavlja, da jetretji element, ki povzroča deficit v naši lastni državi, napad na Irak. Ob tem seveda minister v celotnem svojem znanju, ki ga drugače, kolikor vem, podaja slušateljem, pozablja oziroma zanemarja vlogo javnih financ na konzum, torej porabo eno izmed determinant. Drugič, veliki G imenujejo v "government" oziroma vlado, vlogo vlade, to je druga determinanta. In pa I kot investicije. To so očitno čiste neznanke vam pri vašem operativnem delu, gospod Mramor. Ne morete trditi, da na domače gospodarstvo, na domače javne finance vplivajo izključno trije faktorji, med njimi, kot sem že povedal, argentinska kriza, napad na Irak in pa 11. september. Medtem ko se z ničemer ne dotaknete odnosa do porabe v naši državi oziroma lahko rečemo tudi do potrošnje. Ob tem seveda pozabljate povedati, da so na vaš predlog obdavčili varčevanje. Po drugi strani nikjer ne govorite v celotnem odgovoru na interpelacijo o vlogi države, o makro-ekonomskih učinkih, ki bi jih država morala sprejeti in izvajati, seveda ne samo sprejeti, za dosego določenih makro-ekonomskih učinkov. In pa tretjič, investicije. Ne bom vam govoril kaj so investicije, ker verjamem, da to veste. Ampak vse temeljne determinante domačega gospodarstva vi seveda odmislite in krivca za deficit, primanjkljaj, javnofinančni, ki ni novost, ampak se pojavlja, že od kar imamo Toneta Ropa, se opravičujem, Liberalno demokracijo na oblasti, vsako leto v hujši obliki. Če odvzamemo seveda vaša opravičila, kjer strukturo deficita pač prilagajate in za to vedno iščete novega krivca. Naslednji poudarek, ki ga dajete, minister Mramor, minister za finance oziroma nakazujete vašo zgodbo o uspehu, je pa seveda privatizacija bank in pa zavarovalnic. Minister, tu trdite, da ste še kako uspešni, da ste nedavno od tega sprejeli dober načrt, v narekovajih, "privatizacije Nove Kreditne banke Maribor" in navsezadnje, da je bila tudi privatizacija Nove Ljubljanske banke v tem mandatu s strani te vlade seveda dobro izpeljana. Ob tem naj vas opozorim, da je leta 1994 bil sprejet ustavni zakon, temeljna listina. Ob sprejemanju tega zakona je bil sprejet tudi sklep, ki je govoril o prihodnji privatizaciji bančnega sektorja, kajti že leta 1994 so se državljani in državljanke ter predvsem politiki zavedali pomembnosti lastništva nad bankami in tako je leta 1994 takratni minister za finance gospod Gaspari v tem državnem zboru, takrat v stari podobi, v stari dvorani, zagotovil, da bo za privatizacijo bančnega sektorja potreben zakon in kar je enako pomembno, če ne celo bolj, da bodo pri privatizacijisoudeležene državljanke in pa državljani. Minister Gaspari je medtem postal guverner Narodne banke in ni hotel več slišati o tem predlogu, ki ga je 1994. leta zagovarjal, uspešno zagovarjal. Tokratna vlada s predsednikom Tonetom Ropom na čelu, ki je tudi že takrat bil minister, pa seveda prav tako svojega lastnega sklepa, ki ga je zagovarjala v tej hiši, noče slišati. In kdo je potegnil najkrajšo? Novo Ljubljansko banko ste na zahtevo Liberalne demokracije prodali tujcem pod ceno. Konkretno vam povem, za eno četrtino cene, kolikor je stala samo sanacija iz tega naslova, sanacija je stala 400 milijard slovenskih tolarjev. In tu smo sedaj zopet pri zgodbi javnega dolga, ki jo tako med drugim tudi minister za gospodarstvo prikazuje kot uspešno. Takrat je nastal večji del javnega dolga, ker smo banke sanirali iz naslova obveznic, in kje je sedaj, ko banke prodajate, soudeležba državljanov, tisto, kar ste 1994. leta obljubili? Nikjer. V Nacionalni stranki seveda trdimo, da se nikakor ne bi smeli hvaliti z uspehi, ki jih ni. Zelo grdo pa je, da negativne poteze prikazujete kot pozitivne. To pa mislim, da je celo zelo nesramno. Še nekaj ministrov je podalo svoje odgovore na predlagano interpelacijo oziroma kar vi imenujete na podano bilanco uspeha. Med njimi gospod Keber in zelo zanimiva je njegova trditev, da so njegovi rezultati impresivni, ampak seveda ob tem se ne bom ustavljal, ker mislim, da je bila to po vsej verjetnosti šala z njegove strani, kot tudi gospod Bohinc, ki vsi skupaj ugotavljamo, dela v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije in edini uspeh, ki si ga verjetno lahko pripiše in ga bo zgodovina tudi pripisala gospodu Bohincu, je to, za kar so potrebovale določene strukture v nekdanji Jugoslaviji in v današnji Sloveniji, da z 60-letno zamudo skušajo popraviti potek NOB torej razvrednoti pomen narodno-osvobodilne borbe. Z njimi se nikakor ne strinjam in se seveda tudi nikoli ne bom. Vam pa je uspelo v manj kot 10-ih letih razvrednotiti osamosvojitev Republike Slovenije. Če ste na to ponosni, upam, dana to niso ponosni Slovenke in Slovenci, to je bilanca vašega dela, gospod Bohinc. V 10-ih letih vam je uspelo razvrednotiti osamosvojitev naše države. Da ne bom našteval ministre v nadalje, se bom dotaknil izključno le še gospoda Kopača, ki je ugotovil po preteku varčevalne sheme, da je nacionalna varčevalna stanovanjska shema bila napaka, ker ne na njegovem ministrstvu in ne na ministrstvu za finance niso bili sposobni predvidevati, da se bo po končani varčevalni shemi sprostila velika količina denarnih sredstev in da bo to vplivalo na ceno nepremičnin. V odgovoru na interpelacijo ste zapisali, gospod Kopač, da se je šele zdaj izkazalo, da bi varčevalna stanovanjska shema lahko potekala oziroma bi morala potekati drugače. Ob tem seveda zanemarjate, da če 85.000 državljanov, ki so bili vključeni v tovrstno vladno pobudo, ne bo dobilo vsega, kar se jim je obetalo ob pričetku, pač ni pomembno, saj je skoraj še 2 milijona takih, ki vam bodo tudi tokrat verjeli. V Nacionalni stranki, kot je povedal vodja poslanske skupine Zmago Jelinčič, smo bili proti obravnavi današnje točke, ker se zavedamo in mislimo, da je edino pravilno, da bo sama interpelacija potekala na dan volitev. Prepustimo to odločitev državljankam in državljanom. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Rado Bohinc, minister za notranje zadeve.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Dovolite mi, da na začetku izrazim najprej svoje razočaranje oziroma še več, svoje zaprepaščenje nad razpravo gospoda Jelinčiča, nad nizko ravnjo politične kulture, ki jo izraža s svojim prispevkom, nad nesposobnostjo političnega diskursa, ki bi prispeval k ugledu tega parlamenta. V njegovem razpravljanju je bilo veliko neresnic in toliko laži, da niso vredne resnega komentarja. Želim vam pa vendarle povedati, da so vsi kadrovski postopki v ministrstvu za notranje zadeve bili izvedeni zakonito in v skladu s postavljenimi pravili in merili. Z zadovoljstvom bom izkoristil topriložnost za novico, ki sem jo izvedel danes, da je ministrstvo za notranje zadeve že tretjič zapovrstjo, torej tudi za leto 2003, s strani računskega sodišča dobilo pozitivno mnenje brez pridržka, in to vključuje seveda tudi potrdilo o pravilnosti vseh kadrovskih postopkov v tej zvezi. Tako da vsakršno natolcevanje na pritlehni ravni gospodinjske obrekljivosti ni vredno komentarja. Rad pa bi to priložnost izkoristil za to, da dam nekaj dodatnih komentarjev k siceršnjemu poročilu o področjih, ki se nanašajo na odgovornosti ministrstva, ki ga vodim. Najprej nekaj o področju sistema plač in politike plač v javnem sektorju. Za razliko od kritikov, ocenjevalcev tega področja s strani opozicije, bi to ocenil – tako kot je zapisano tudi v vladnem poročilu – kot pomemben dosežek vlade v tem obdobju, najmanj s treh zornih kotov. Sodim, da je na področju vzpostavitve sistema plač v javnem sektorju in na področju vzpostavitve sistema dodatnega kolektivnega pokojninskega zavarovanja za več kot 150.000 javnih uslužbencev to pomemben dosežek, celo zmaga socialnega partnerstva – dokaz, da v sedanjih razmerah v Sloveniji lahko pomembne odločitve, ki se tičejo ljudi, sprejemamo skupaj s sindikalnimi partnerji. In to nam je uspelo tako pri vzpostavitvi sistema, kar pomeni,s sprejetjem zakona o sistemu plač, s sistemom dodatnega pokojninskega zavarovanja kot tudi pri določitvi politike plač za leto 2004 in 2005, politike plač, ki je sodobno, partnersko zastavljena in ki je pomemben činitelj javnofinančne stabilnosti. Tako ne bo držalo to, kar je zapisano v interpelaciji, da ni nobenih podzakonskih predpisov na tem področju. Res je drugače. Lahko vam prečitam podzakonske predpise, ki so na tem področju bili sprejeti, ampak ker si to lahko storite sami, naj samo rečem, da jih je vsaj šest in da so v pripravi trije podzakonski predpisi, ki so že nekaj časa v usklajevanju s sindikati, poleg tega pa tudi obe kolektivni pogodbi za javni sektor in kolektivne pogodbe dejavnosti. Smo v obdobju, ko lahko pričakujemo, da bomo v kratkem času na partnerski način vzpostavili pregleden javnofinančno obvladljiv sistem plač v javnem sektorju, ki bo tudi odpravil nesorazmerja, ki so nastajala tekom 90-ih let ravno iz razloga, ker so posamezni sektorji medsebojno tekmovali v odsotnosti vseobsežnega zakonskega okvira, kakršnega imamo sedaj, kakršnega ima Slovenija prvič, od kar je samostojna, ko je v enoten plačni sistem na področju javnega sektorja vključeno vseh 150 tisoč in več javnih uslužbencev in tudi vsi funkcionarji. Mislim, da gre za pomemben dosežek in tudi za dobro popotnico tistim, ki bodo na tem področju nadaljevali. Rečem naj pa še to, da je zanesljivo po letu 2002, ko je bil zakon sprejet, se nobeno novo nesorazmerje ni vzpostavilo, ampak je bil postavljen sistem premagovanja teh vprašanj na partnerski način. Toliko o tem. Rekel bi še nekaj o drugih dveh področjih, ki sta v okviru moje odgovornosti. Izrečeno je bilo tukaj nekaj tudi upravičenih kritik na račun zaostankov v upravnih postopkih. Te očitke do neke mere sprejemam z dopolnitvijo, da smo pred dvema letoma, zavedajoč se prevelikih zaostankov, sprejeli sanacijske programe v vseh upravnih enotah in tudi spodbudili tovrstne aktivnosti v vseh ministrstvih. Pomemben dosežek teh programov je, da se je število upravnih enot z več kot 5% zaostanki bistveno zmanjšalo v teh dveh letih, iz 32 na vsega 18. Ta podatek imate zapisan in je zgovoren in priča o tem, da je uspelo zmanjšati zaostanke. Nekoliko presenetljiva je ugotovitev, ki seveda ni točna, o zmanjšanju dostopnosti uprave za državljanke in državljane. Postrežem naj vam s podatkom, da smo po letu 2000 vzpostavili v sodelovanju z občinami in seveda upravnimi enotami kar 130 informacijskih pisarn in uradov, krajevnih uradov, ki so pomembne kapilare, ki vodijo bližje do občank in občanov, ki lahko opravijo preko 40 upravnih storitev, ki bi jih sicer morali opravljati na upravnih enotah. Tukaj se seveda lahko samo zahvalim kooperativnosti županov občin in pa seveda dobri volji vseh tistih na upravnih enotah in pa razumni in odgovorni politiki ministrstva, da smo uspeli razširiti mrežo upravnih storitev. Povsem nerazumljiva pa je obratna ugotovitev, ki jo je videti v interpelaciji. Toliko o tem. Če mi dovolite, danes je bilo izrečenih, kljub temu da interpelacija ni dopolnjena z vprašanji izbrisanih, nekaj netočnosti v zvezi s tovrstnimi podatki. Tisti, ki si želite ogledati uradne podatke v zvezi z izbrisanimi, so le-te dosegljivi na domači strani ministrstva. Tisti, ki si tega niste ogledali, pa mi dovolite, da vas z njimi seznanim. 4.147 zakonitih, ponavljam, zakonitih odločb je bilo izdanih na podlagi 8. točke odločbe ustavnega sodišča samo in izključno tistim, ki so že prej imeli dovoljenje za začasno bivanje v tej državi in nikomur, ki takšnega dovoljenja poprej ni imel, kakor tudi ne nikomur, ki v Republiki Sloveniji ni dejansko tudi živel. Glede vročanja slišim v javnosti celo vrsto nesporazumov. Povem naj, da je izredno majhno število odločb, ki so bile nevročene. Le v 29 primerih, torej manj kot 1% ima vrnjena pošiljka oznako, da je oseba na tem naslovu neznana ali da je odpotovala ali da je preseljena. To pomeni, da ne bo držalo, da so se te odločbe izdajale ljudem, ki niso več tukaj, ki so odšli. V treh primerih pa gre za oznako, da je hiša, kjer je prijavljen naslov, porušena, v štirih, da številka ne obstaja, v štirih, da taka ulica ne obstaja, v devetih, da je pomanjkljiv naslov in tako naprej, v 14 primerih, da je naslovnik umrl. Skratka, malo je število tistih, kjer naslovnikov na naslovu, ki ga imajo prijavljenega, ni oziroma da tam ne bivajo. Sicer pa si podrobnosti v tej zvezi lahko ogledate. In še o odškodninah. Nekaj bi dodal k temu, kar sem moral že večkrat v javnosti pojasnjevati, pa vendarle se pojavljajo vedno nove alarmantne številke v tej zvezi. Niti ene pravnomočne obsodbe v tej zvezi danes v Sloveniji še ni. Trije sodni postopki tečejo pred sodiščem, pred pravdnimi sodišči, nobeden še ni pravnomočno razsojen. Sedem tožbenih zahtevkov je zaradi neutemeljenosti javno pravobranilstvo razveljavilo oziroma se z njimi ni strinjalo. In nekaj dodatnih predlogov za poravnavo, ki jih pa ne moremo šteti za odškodninski zahtevek. To pomeni, alarmantne informacije v tej zvezi so se izkazale kot povsem netočne. Svetujem tistim, ki se ukvarjajo s tem, da ne bi naprej zavajali slovenske javnosti v tej zvezi, da vendarle povzamejo po strokovnjakih, ki se spoznajo na vprašanje odškodninskih zahtevkov države v tej zvezi, ki pravijo, da bo zelo težko v sodnih postopkih dokazati protipravnost, da bo zelo težko dokazati vzročno zvezo in da so v veliki večini primerov tudi zastaralni roki, petletni absolutni zastaralni rok tudi že iztekli. Tako je stroka na tem področju tudi že rekla svoje. Toliko o tem. In če mi dovolite, še dva komentarja povsem kratko. Tu je bilo danes rečeno, da je večina generalnih direktorjev predstojnikov generalnih direktoratov v razpisnih postopkih že imenovana. To preprosto ne drži. Drži prav nasprotno. Nekaj postopkov je trenutno v teku. Morda komaj kolikor je prstov ene roke. Daleč je pa to seveda od tistih 60 in nekaj kolikor je vseh. Tako to preprosto tudi ne drži. Izkoristil bom to priložnost in ponovno poudaril, da slovenska policija nadzira celoto Piranskega zaliva, in to že od leta 1991 po posebnem dogovoru obeh policij in seveda v skladu z ustavno listino iz leta 1992, ki je povsem nesporna glede tega vprašanja. Kakršnokoli drugačno početje v tej zvezi bi bilo v nasprotju s temeljno listino in zagotavljam vam, da slovenska policija je in bo ravnala tako da bi nadzirala celoto Piranskega zaliva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, kolega Jerovšek, boste dobili besedo. Magister Janez Kopač, minister za okolje, prostor in energijo.
Hvala lepa. Gospod Peče, prav neverjetno lahkotno izmišljevanje se mi je zdelo in sem šel sam pregledat, kaj natančno smo zapisali. Ali smo res zapisali kaj takega, kot ste vi prebrali? Seveda nismo. Vi ste rekli, da smo mi sami zapisali, da je bila nacionalna stanovanjska varčevalna shema napaka. To je bila vaša trditev. Zdaj bom prebral, kaj piše na strani 203: Skozi projekte soinvestitorstva stanovanjskega sklada z občinami se ustvarjajo tudi potrebni pogoji za zagotovitev zadostnega števila cenovno dostopnih stanovanj, namenjenih varčevalcem v nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. Podatki v zvezi z varčevalno shemo, po katerih je bilo za varčevanje v shemi do konca leta 2003 sklenjenih82.644 varčevalnih pogodb, privarčevanih pa skoraj 65 milijard tolarjev brez upoštevanja pripisanih premij ter revalorizacije in obrestovanja privarčevanih sredstev, sicer v celoti potrjujejo vladni koncept sheme kot osrednjega instrumenta za spodbujanje varčevanja. Nikakor pa ne drži trditev iz interpelacije, da je nacionalna stanovanjska varčevalna shema edini model stanovanjske oskrbe. To namreč tam piše in obširneje razlagamo, kako to ni res in kako nekateri drugi modeli stanovanjske oskrbe s strani države so zagotovljeni. Pri tem bi pa rad rekel samo še to, da sem pa zadnjič na tiskovni konferenci po zadnji seji nadzornega sveta stanovanjskega sklada povedal, da bo nacionalna stanovanjska varčevalna shema potrebna sprememb, kajti obstoječi sistem, kjer mora banka plačati, vrniti v državni proračun premijo, če varčevalec ne vzame stanovanjskega kredita, ampak nek drug kredit in seveda banka na to nima nobenega vpliva, destimulativno vpliva na banke. Zato se je interes za nove sheme ali pa za nove dogovore z varčevalci prekinil oziroma se zmanjšuje. Mi bomo morali predlagati parlamentu manjše spremembe tega zakona, če bomo želeli ohraniti to shemo živo tudi v prihodnje. In to seveda nameravamo narediti. Vsekakor se je pa do sedaj za nazaj pokazala shema kot izvrsten instrument za spodbujanje stanovanjskega varčevanja 82.000 ljudi je velika množica. In prepričan sem, da bo zelo veliko ljudi s pomočjo kreditov iz nacionalne stanovanjske varčevalne sheme ustrezno rešilo svoj stanovanjski problem. Da pa bi se cena stanovanj ne dvigala, pa smo, kot verjetno veste, preko stanovanjskega sklada sami začeli graditi in kupovati tržna stanovanja in jih ponujati varčevalcem v okviru nacionalne stanovanjske varčevalne sheme. In prav te dni, najkasneje do 15. septembra, bomo razpisali 852 stanovanj, pretežno v Ljubljani, pa tudi v Izoli oziroma nekaterih drugih krajih, in to po obljubljenih nizkih cenah. Možno potegovati za njih pa se bodo imeli varčevalci v okviru nacionalne stanovanjske varčevalne sheme, prednost imajo mlade družine z več otroki. Naj povem, da je prav ta ponudba stanovanjskega sklada tudi že v preteklosti pomenila ustrezno sidro, cenovno sidro na trgu, ki je preprečilo nadaljnje povečevanje cen na stanovanjskem trgu. To je bil tudi osnovni namen te akcije, ki smo jo začeli že v letu 2001, da bi se ustrezno pripravili na iztekajočo shemo v letu 2004. Tri leta smo trdo delali na tem in mislim da nam je uspelo. Hvala.
Hvala, gospod minister. Dajem spet besedo poslankam in poslancem. Davorin Terčon dobi besedo. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Moram reči, da se mi ta zgodba z interpelacijo zdi ironična že od samega začetka. Interpelacija je vložena zaradi neizpolnjevanja koalicijske pogodbe. Vlagajo jo pa nekoalicijski poslanci. Koalicijsko pogodbo po distinkciji sklene koalicija, koalicijske stranke, ki povzame program, ki so ga stranke predstavile in dobile zaupanje pred volivci, in ki tudi opredeljuje način delovanja koalicije.Ima tudi pomemben tehničen del. Če ste mislili resno z interpelacijo, bi morali vložiti interpelacijo predvsem na izvajanje odločitev državnega zbora in zakonodaje. Interpelacija je inštrument parlamenta napram vladi. To, kar ste vi naredili, bi lahko naredili mi, pa smo ocenili, da smo zadovoljni z lastno vlado. Za vas pa itak vemo, da niste. Interpelacija ima polno nekih pavšalnih ocen, izkorišča parcialne podatke in jih celo izrablja. Interpelacija očita vladi sprejemanje strategih v predvolilnem času. Že dejstvo, da vlada sprejme strategijo, je nekaj narobe. Strategija je dokument, lahko vladni, lahko parlamentarni, ki usmerja določeno politiko. Je prav, da je smela, da je optimistična. In na koncu koncev jo en resen organ mora sprejeti. V tem ni nič narobe. Pri navajanju dejstev je tudi polno sprenevedanja. Regionalizem in centralizem je bil danes večkrat omenjen. Tudi sam mislim, da smo dosegli neke ključne rezultate, kot je vstop v Evropsko unijo, v zvezo Nato. Vstopili smo med 30 najbogatejših držav na svetu, za katere vsi vemo, da smo pa na tem področju enakomernega regionalnega razvoja Slovenije naredili premalo. In tukaj se gospodje zelo dobro sprenevedate. Ključno pri regionalizaciji Slovenije, to vemo že dolgo časa, je sprememba ustave. In spremembo ustave, črtanje ali preoblikovanje 143. člena ustave, ste vi blokirali, skupaj z našim bivšim koalicijskim partnerjem, ki je po 12 letih ugotovil, da ni pri nas doma, in mislim, da če mi ne bi ugotovili, da sami še danes ne bi ugotovili, tako da smo mi ugotovili, bolj točno povedano, da pri nas niste doma, in da so zaradi tega, bi rekel, nekoliko užaljeni. Ampak, če resno mislimo, in ta parlament resno misli z regionalizacijo in skladnim regionalnim razvojem, bo moral spremeniti ustavo in ustanovitipokrajine kot ključen motor enakomernega regionalnega razvoja. Ko govorite o bruto družbenem produktu, ko nas primerjate z najrazvitejšimi, na novo vstopljenimi člani v Evropsko unijo, primerjate relativne kazalce. Ko nas primerjate z bolj razvitimi, absolutne. Pa vendar je splošno znano, da država, ki ima nižji bruto družbeni produkt, lažje dosega višjo relativno stopnjo in obratno. Torej uporabljate podatke tako, kot vam pač v določenem trenutku ustreza. Očitate nam neurejene odnose s Hrvaško. Pri tem se seveda vprašam, kaj nam ponujate. Nam vsem so interesu urejeni odnosi s sosedami in s Hrvaško. Nam vsem so v interesu nacionalni interesi Republike Slovenije. Ampak kaj nam ponujate? Ali mogoče tiste balvan metode, ki smo jih bili pred kratim deležni, ko lahko nekdo sam z balkanskimi metodami zaustavi promet za več ur in ga s ceste spravi brez, predvsem tujcev, da se vprašajo, v kakšno državo smo prišli? Ali ni država tista, ki mora urejati te odnose, ne pa vsak posameznik? In to neki jurišniki iz, vemo katerih opcij ali pa simpatizerji ali kakorkoli jih hočemo imenovati. In tukaj bi se tudi sam pridružil, vendar bi ministra Bohinca vprašal, zakaj ni prej ukrepal. To pa je vprašanje. Kdo je sprovociral, pa tudi veste. Nadalje, očitate preveliko vlogo države v gospodarstvu. Veste, obstaja vrsta držav bivšega vzhodnega bloka, ki so skupaj z nami vstopili v Evropsko unijo. Oni so seveda pod vtisom bivšega sistema rekli, vse bomo spremenili. Zmagale so opcije, ki so podobne vam in danes ugotavljajo, da niso več gospodar na svoji zemlji, razprodali so državo. Ali to hočete od nas? To je za vas privatizacija. Ne, mi trdimo, ja, privatizacija je tudi potrebna, vendar premišljena in postopna, s pomembno vlogo države. Seveda s tem nam povezujete tudi klientelizem.Če bi mi res bili tako klientelistični, potem bi morali imeti interes, da čimprej privatiziramo to zadevo. Da bi naša klientela čimprej privatizirala to nacionalno bogastvo. Ali se vam ne zdi čudno, da nam očitate tako kontradiktorne zadeve, pa vendarle očitno delamo premišljeno. Kar se tiče klientelizma, bi prvič rekel, da ne drži to, kar vi trdite, drugič pa predvsem, da sodite po sebi. V šestih mesecih, ko ste prišli na oblast, ste zamenjali totalno vse, kar se je dalo. In tako si vi predstavljate. To za vas ni klientelizem. Jaz moram povedati, bom skušal samo nekaj primerov, lahko bi jih naštevali ogromno, da mi ne delamo tako. Tudi ustavne sodnike ste omenjali, pa vsi vemo, da sta dva bivša ustavna sodnika bila ministra v vaši vladi. Omenjali ste bolnice in direktorje bolnic, v primerih, ko vam je ustrezalo. Spomnite se Celja, spomnite se Nove Gorice, na primer, ko so bili postavljeni »vaši«, pa niso bili »naši«. Spomnite se tudi vodstva policije na koncu koncev, kjer z zamenjavami nismo na vrat na nos hiteli, pa je zelo občutljiva zadeva. Tu se je dvema ministroma očitalo arogantne izjave v odgovoru na interpelacijo in politično nehigieno. Veste, to je stvar ocene. Zame je lahko tudi arogantno, da prineseš razpršilec oziroma čistilec WD40 v državni zbor. Preberite si navodila, "občutljivo na vročino, vnetljivo", mogoče vam bo to kaj povedalo. Kakorkoli že, očitno je, da gre pri tej interpelaciji za neko perfidno, zelo perfidno predvolilno kampanjo. Ne gre za klasično predvolilno kampanjo, ko nekdo predstavi svoj program in pove alternativne rešitve. Gre za predvolilno kampanjo, ki hoče priskutiti volivcem politiko, češ, da so vsi enaki in da je vseeno, koga bodo volili, in da bodo na volitve prišli samo tisti, ki so naklonjeni kritikom in zvesti vojščaki neke politične opcije. Tistim, ki so ponosni na to domovino in tudi na dosežke te domovine, pa se bo politika priskutila. Seveda se mi postavlja vprašanje, kako lahko zaupajo tistemu, ki je navajen samo kritizirati, ko pa pride do oblasti, vse zamenjain vse obrne na glavo; to ni v korist ne države ne državljanov.
Hvala, kolega Terčon. Alojz Sok ima besedo za razpravo. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, ministrica in ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Danes govorimo tukaj o realnosti, ta realnost pa je seveda boleča, zato se ne čudim nastopu mojega predhodnika. Zelo sem vesel razprave prometnega ministra dr. Pavlihe, ki mi je pravzaprav dal krasno iztočnico. Rekel je, da je ta vlada dokončala 50% cestnega programa, in opozoril je na to, da so vsi programi od leta 1995 na podlagi izgradnje avtocest bili v državnem zboru bili sprejeti kot nerealni. Vendar, gospod minister, vi seveda niste krivi za to, toda politična opcija, ki ji pripadate, je vladala leta 1995 in vlada od takrat in že pred tistim, razen nekaj mesecev v letu 2000. Ta politična opcija je vseskozi na oblasti! Niso ti poslanci, ki danes tukaj sicer sedijo, krivi za nerealno sprejete programe, ampak nekateri izmed njih so tudi tukaj danes, nekateri. In lepo ste povedali, zgradili ste malo več kot 50% tistega, kar ste zastavili, oziroma v desetih letih polovico tega, kar bi letos, v letu 2004, po sprejetem programu morali v Sloveniji dokončati. Res pa je, da se je cena od začetnih 6 milijonov dolarjev po kilometru, ne 3, kot ste rekli vi, ampak bilo je planirano 6, danes povzpela na skoraj 10 milijonov dolarjev. In res je tudi, da bomo do leta 2035 prek nemogočega cestninskega sistema, ki ga imamo, plačevali politiko, ki se je na tem področju izvajala; še mnogi bodo prek cestnin to plačevali. To je realnost in to je resnica in o tem danes tukaj govorimo. Jaz vem, da ta dejstva težko sprejemate, ampak takšna je stvarnost. Naši volivci in volivke, državljanke in državljani pa bodopač ocenili, ali je ta hvala, ki jo poslušamo v vseh teh dneh ali pa tednih, neka realna slika trenutne situacije, ali pa bodo sami ocenili, ali smo res najbolj razvita gospodarska država izmed pristopnic, novih članic EU. Sami bodo ocenili, ali je tisti 65 ali 70.000 tolarjev neto plače, kolikor jo dobijo na mesec, res tako velik uspeh. Sami bodo ocenili ali to, ko čakajo ure pred zdravniškimi vrati, da pridejo na vrsto, da o čakalnih dobah na sodiščih sploh ne govorim, upokojenci bodo sami ocenili, naj pogledajo na položnice, ali niso za časa zadnjega mandata te vladajoče velike koalicije izgubili dve in pol pokojnine, kakšne so birokratske ovire danes, če hočejo kaj urediti in tako naprej. Mi lahko danes prepričujemo tukaj drug drugega, ampak brez skrbi bodite, državljani bodo o tem presodili sami. In to bo seveda prišlo zelo hitro. Sam pa bi se rad, ker je pač čas močno omejen za nas poslance opozicije, nekoliko dotaknil kmetijske problematike, ker danes o tem še ni bilo nič povedano. Da ne bom trošil po nepotrebnem časa, bom kar prebral to, kar sem o tem pripravil in kako vidimo v Novi Sloveniji to situacijo. V Novi Sloveniji ugotavljamo, da slovensko kmetijstvo ni dovolj pripravljeno za pogoje kmetovanja v EU po vstopu v EU, čeprav se strinjamo, da so pravzaprav pogajalske opozicije bile sorazmerno dobro zastavljene. Povezali smo sicer skoraj vse elemente skupne kmetijske politike, premalo pa je bilo narejenega na področju prestrukturiranja. Leta 1993 smo sprejeli strategijo razvoja kmetijstva, v katero smo zapisali, da bomo v Sloveniji razvijali družinske kmetije, vendar praksa kaže, da so eno besede, drugo pa seveda dejstva, ki so jih izvajale vlade pod vodstvom Liberalne demokracije. Naše kmetije so v povprečju štirikrat manjše kot kmetije v EU. To je seveda problem, ki ni samo problem kmetijskega ministrstva ali pa zdajšnjega ministra, ki je svojo funkcijo v nastopu pred nekaj meseci, ampak pravzaprav problem celotnega našega gospodarstva, celotne vlade. Kako namreč povečati kmetije v Pomurju, če padelavec v Muri, kljub hvalospevu, ki ga je tej vladi zapela predstavnica madžarske manjšine, kako povečati, če pa zaslužijo 65, 70.000 in nujno za preživetje rabijo tisti kos zemlje, ki jo potem popoldan obdelajo, da sploh lahko preživijo. Dopolnilne dejavnosti na kmetijah, ki naj bi postajale velike priložnost slovenskega kmetijstva, so bolj izjeme kot pravilo. Nedorečenosti in pa nenehno spreminjanje pravilnikov ter finančna nezmožnost in monopoli so na tem področju naredili svoje. Kmetijsko ministrstvo je v vlogi prestrukturiranja v trenutni vladi odigralo bolj ali manj vlogo statista, namesto usmerjevalca in zagovornika družinske kmetije. Velik problem, ki spremlja vse našteto in je vzročna posledica zapostavljene vloge kmetijstva, pa se kaže v pomanjkanju znanja v kmetijstvu in pa visoki povprečni starosti slovenskih kmetov. Ta je večja kot 55 let. Trenutno je v Sloveniji samo 15% kmetov, ki so mlajši od 35 let. Starejših od 65 pa je celo nekaj več kot 20%. To so podatki v poročilu o stanju kmetijstva Mnoge kmetije so brez naslednika, ker mladi ne vidijo prihodnosti v kmetovanju in tako v naslednjih letih predvidene po naši oceni za propad. Slabo stanje v kmetijstvu ima za posledico, da je primanjkljaj v blagovni menjavi na področju kmetijstva iz letav leto večji. V letu 2002 je znašal tako 331 milijard, kar je približno 6% več kot leta 2001, v letu 2003 pa znaša že 386 milijonov evrov, kar je 5% več, kot v letu 2002. Po letu 1997 so se cenovno stroškovna razmerja v kmetijstvu začela slabšati. Ta razmerja so se močno poslabšala v letih 2000 in 2001, nadaljevanje tega trenda pa kažejo tudi podatki za leto 2002 in 2003. Cena retpromaterialov so se v tem obdobju naglo dvigale, v povprečju so se cene retpromaterialov v tem času povečale za 140%. Po drugi strani pa so se cene kmetijskih proizvodov zaradi medsebojnih sporazumov in sproščene trgovine s kmetijskimi proizvodi po letu 1996 naglo zmanjševale. Padec je bil po letih različen, najbolj v letih 1998 in 1999, nadaljuje pa se seveda tudi v tem času in realnega padca cen niso mogle nadoknaditi niti subvencije, ki naj bi v letu 2007 bile na ravni Evropske unije. Za primer naj navedem, da je cena tone pšenice v letu 1995 preračunano v evre bila vredna 173,8 evra, v letu 2002 pa je ta vrednost samo še 131 evrov. Če k temu prištejemo še subvencijo v višini 54 tisoč SIT in vzamemo, da gre po hektarju približno za 6 ton pšenice, potem še vedno dobimo primanjkljaj pri eni toni približno 4 evre. To pomeni, da ob naraščajočih stroških repromaterialov in pa inflaciji cene kmetijskih proizvodov krepko zaostajajo. Proračunski izdatki za področje kmetijstva sicer naglo naraščajo, tako pravi tudi minister, toda podatki o proračunskih sredstvih za področje kmetijstva pokažejo, da smo na primer leta 1992 porabili za kmetijstvo 8,4 milijarde SIT oziroma 3,9% takratnega proračuna, ki je znašal 217 milijard, v letu 2003 pa smo namenili 57 milijard ali 4% proračuna, ki pa znaša v letu 2003 1437 milijard. Iz teh podatkov je razvidno, da v procentualnem deležu ne gre iz proračuna za kmetijstvo bistveno več denarja, kot leta 1992, ampak vsega skupaj je razlika 0.1%. Primerjalno gledano smo torej nekje na istem in govorjenje o tem, kar je izjavil tudi gospod minister, da namenjamo v letu 2003 dvakrat več kot leta 1998, je potrebnogledati globalno v celotnem proračunu. Problem je, da se je celotni proračun tako enormno ves ta čas povečeval, ampak o tem so govorili nekateri moji predhodniki. Ob vsem tem pa zelo čudi dejstvo, da se že od leta 1998 zmanjšujejo podpore v okviru razvojne politike. Leta 2001 so znašale 4 milijarde, leta 2002 so znašale 2,8 milijarde, torej za več kot 1 milijarde smo zmanjšali. Najbolj so se zmanjšale podpore naložbam in pa prestrukturiranju kmetijstva in pa živilske industrije. Šele v letu 2003 so se sredstva za te namene prvič ponovno povečala in ponovno dosegla raven iz leta 1998 in leta 1999, ko smo za prestrukturiranje namenili več kot 4 milijarde slovenskih tolarjev. Da bi bila situacija še slabša, je svoje naredila tudi narava. Leta 2000, 2001 nas je prizadela suša, ta je bila katastrofalna tudi leta 2003, po podatkih meteorologov ena od najbolj katastrofalnih zadnjih 50 let. Ocena škode je 31 milijard. Ministrstvo predvideva za to potrošiti 9,8 milijard, do tega trenutka pa je prizadetim izplačalo šele 4,1 milijardo. Predstavnik vlade gospod Rop je v svojem prvem obisku v Prekmurju na vprašanje, kako bo pomagala vlada zaradi katastrofalne suše v letu 2003, obljubil dvoje. To iz magnetograma navajam. Prvič, vlada bo v bodoče uredila pomoč pri naravnih nesrečah preko ustanovitve vzajemne zavarovalnice za pomoč ob naravnih nesrečah. O tem seveda o tej vzajemni zavarovalnici ni bilo storjenega nič. In pa drugič. Premier Rop je Prekmurcem obljubil tudi večja vlaganja v izgradnjo namakalnih sistemov. Tudi to se seveda ni v ničemer uresničilo. Sprejeli ste sicer sistemski zakon, ki naj bi pod isto streho nekako urejal potrese v Posočju, neurje, kot je bilo zadnje neurje v Slovenskih Konjicah, kjer je škoda ocenjena na skoraj 3 milijarde slovenskih tolarjev, kakor tudi škode v kmetijstvu. Vsi pa lahko vidimo, da se ta zakon ne izvaja oziroma je ta zakon prezapleten in kot takšen ne more delovati. K bruto družbenemu produktu prispeva kmetijstvo manj kot 3%, a kljub temu ima za podeželje, kjer živi več kot polovica prebivalcev, izreden pomen. O pomenu za ohranjanje kulturne krajine ne bom govoril. To smo večkrat že govorili. V Sloveniji je kar 75% kmetijskih površin, ki spadajo po evropskih merilih v težje obdelovalne površine. Tudi to pove svoje in narekuje odnos do kmetijstva. V Novi Sloveniji se zavedamo, kaj pomeni propad velikega števila slovenskih kmetij za slovensko podeželje in ohranjanje kulturne krajine. Leta 1960 smo na primer imeli v Republiki Sloveniji 900 tisoč hektarjev kmetijskih površin. Danes le še 500 tisoč, kar pomeni, da se je 400 tisoč hektarjev v tem času zaraslo. Po podatkih dnevno v Sloveniji ugasne 8 kmetij, letno torej 2 tisoč 500 do 3 tisoč. Ker kmetijstvo opravlja zelo pomembno komunalno dejavnost, se postavlja vprašanje, kdo bo in za kakšno ceno urejal podeželje, če ne bo več kmetov. Ali bomo za te usluge plačevali drage državne uslužbence, da bodo vzdrževali tisto, kar danes postorijo kmetje? Ob upoštevanju še znatnih dodatnih stroškov, ki so nastali zaradi zahtev prilagajanja zakonodaji Evropske unije in pa številčno na novo etablirane birokracije na področju kmetijstva, lahko zaključim, da je slovensko kmetijstvo kljub subvencijam v vedno težjem položaju. Še težje pa bo zaradi nove oblike obdavčitve, torej obdavčitve subvencij, ki bo začela veljati s 1.1.2005. Predvidevamo v Novi Sloveniji, da bo prihajalo zaradi preseganja v progresivni dohodninski lestvici še do večjega propadanja na slovenskem kmetijskem področju. Naj zaključim. Nujno je, da za razvoj podeželja poleg kmetijstva tudi drugače uredimo regionalno razvojno politiko. Ta v tem trenutku ne daje nekih rezultatov. Naj omenim samo en podatek; ko govorite, da se razvojne razlike ne povečujejo. Zelo se povečujejo, še bolj pa je boleče to, da mladi zapuščajo podeželje, in kerpač tam ne dobijo dela, odhajajo, doma pa po podeželju za časa te vlade pospešeno gradimo domove za ostarele, kjer bomo očitno oskrbovali ljudi, ki jih bodo mladi zapustili in bodo tako ostali sami. O cestah sem govoril, tako da ne bi več, čeprav je zelo pomembno vprašanje za enakomerni, gospodarski razvoj Slovenije. Naj omenim samo še dve zadevi. Minister Kopač je v svojem odgovoru navedel nove zakone, ki jih je to ministrstvo sprejelo. Res jih je sprejelo. Jaz mislim, da preveč. Eden od takih je, recimo, s katerim se je pohvalil, zakon o zaščiti kupcev stanovanj. Vendar veste, gospod minister, zakon sam po sebi še nič ne pomeni. V aferi Zbiljski gaj so zadeve še vedno tam, kjer so bile. Še vedno obstaja to, da ste izdali gradbeno dovoljenje, preden so bili plačani komunalni prispevki. Še vedno velja, da se tam gradi na črno. Vendar če vrhovna sodnica v Republiki Sloveniji gradi na črno, zakaj pravzaprav ne bi potem tega delali tam. Še vedno velja, da tisti, ki so vplačali, razen nekaterih posameznikov, morebiti članov LDS-a, niso prišli do svojih stanovanj, in še vedno seveda velja, da izvajalci del svojega opravljenega dela niso dobili plačanega. In vprašanje je, koliko jih bo zaradi tega šlo v stečaj. Še samo zakon o graditvi objektov, ker je že kolega Rokavec o tem govoril. Jaz mislim, da je zakon o davku na premoženje skozi ta zakon o graditvi objektov v Sloveniji že uveljavljen, vsaj kar se tiče nepremičnin. Nove občine so na podlagi tega zakona, ki ga je pač predlagalo to ministrstvo in pa sprejelavladajoča koalicija, enormno obremenile nepremičnine, predvsem nezazidana stavbna zemljišča. Lahko vam povem, da v naši občini nekateri morajo plačati tudi po več 100 tisoč, in to za nezazidana stavbna zemljišča, ki jih niso nikoli sami predlagali in tudiprodati jih ne morejo, ker pravzaprav ni nobenega interesa za nakup teh nepremičnin pri nas. Če bi jih imeli v Ljubljani, potem morebiti še. Čisto za konec pa naj omenim še eno zadevo. Jaz sem večkrat to že omenil, da se mogoče prijavi k besedi tudi gospod Gaber. Še enkrat bi rad opozoril na to, kar lahko beremo po medijih, da gre pravzaprav v času njegovega ministrovanja za izredno politizacijo šolstva, da noben ravnatelj ne more biti imenovan brez njegovega soglasja. Ravno včeraj sem v Pomurskem vestniku ponovno bral o problemih pri imenovanju ravnateljice na osnovni šoli Kapela. Učiteljski zbor in pa starši bi radi eno osebo, gospod minister pa drugo. Jaz tega seveda ne morem drugače oceniti kot politizacijo in pa vtikanje ministra v razrešitev tega problema. Da zaključim in potem končam. Rad bi se zahvalil televiziji Slovenija, ki danes prenaša to izredno sejo o interpelaciji. Rad pa bi se tudi zahvalil za včerajšnje poročanje o predstavitvi volilnega programa Nove Slovenije. Vsega skupaj so nam namenili 20 sekund, brez besede. Medtem ko so sestanek, vladajoče koalicije na Ptuju prikazovali tako v Odmevih kot v prvem Dnevniku, z besedo in sliko. Hvala lepa za tako uravnotežen politični medijski prostor.
Hvala kolega Sok. Ministrica za pravosodje je želela besedo. Ali boste sedaj razpravljali? Prosim.
Hvala. Spoštovane gospe in gospodje. Odgovarjam na navedbe interpelacije za področje pravosodja. In bom kar po pravniško začela, da.
Lahko glasneje, gospa ministrica, ker se zadaj ne sliši.
[[...]]da [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]da po moji oceni interpelacija ni utemeljena in da je vlada izpolnila vse obveznosti, ki si jih je zadala, in celo več. Pa bom začela na način, ki ga je priporočil gospod Peče, torej ne iz moje ministrske glave, ampak iz vaših glav. Na normativnem področju ste bili namreč vi tisti, ki ste na podlagi strokovnih predlogov vlade sprejeli številne zakone s področja pravosodja. Naj vas spomnim zakon o sodiščih, zakon o sodniški službi, zakon o notariatu, zakon o odvetništvu, zakon o državnem tožilstvu, zakon o brezplačni pravni pomoči, novelirali te zakone in še zakon o kazenskem postopku, kazenski zakonik, zakono delovnih in socialnih sodiščih. Skratka, če boste pogledali koalicijsko pogodbo, mnogo več je bilo storjenega, kot je bilo zastavljeno, vse z namenom, da se pravosodju da pravo orodje v rokah, da bo čimbolj izpolnilo svojo nalogo. Še eno nalogo ste opravili skupaj z vlado, in to je na kadrovskem področju. Kadrovali ste sodnike, in sicer omogočili pravosodju 70 novih sodnikov v tem mandatnem obdobju. Ostalo je opravila vlada na področju državnega tožilstva, pravobranilstva, kjer ima svoje pristojnosti. Toliko torej glede tega. Mislim, da boste soglašali, da so tu naloge popolnoma izvršene. Nadaljnja naloga je bila zagotoviti proračunska sredstva za funkcioniranje in omogočiti tisto nujno informatizacijo in druge sodobne metode dela. Tudi na tem področju je bilo storjeno vse, kar je bilo možno. Informatizacija popolnoma dokončana, na tožilstvu, pri sodnikih za prekrške. Če se spominjate tudi v zadnjem času, elektronizirana je zemljiška knjiga, kataster, dostop do sodb, register gospodarskih družb. Preveč bi bilo naštevati, jaz mislim, da ste s tem seznanjeni. Kar zadeva logistiko, tiste pogoje za delo, ki so nujno potrebni, da je lahko opravljeno, moram povedati, da smo na ministrstvu za pravosodje to skrbno presodili, ugotovili, da je bilo ogromno novih prostorov pridobljenih, posodobljenih, da so bile ne samo elektronske naprave, ampak tudi oprema in druga posodabljanja. Če recimo ponazorim z enim podatkom, 7.400 kvadratnih metrov novih prostorov je bilo v tem mandatu pravosodju danih na razpolago. Jaz mislim, da je to tisto, s čimer lahko izrazimo zadovoljstvo, da je vlada prisluhnila potrebam pravosodja. Zakon o delovnih in socialnih sodiščih, ki ste ga prav tako sprejeli, je posodobil delo na tem področju, omogočil hitrejše postopanje. Moram na tem mestu izraziti svojo misel, da prenašanje konkretnih primerov z našega pravosodnega dela nikakor ne vzbudi realne slike pri naših državljanih. Če primeroma izvzamemo eno zadevo, kot jo je na primer gospod Janša včeraj na Tarči, in je rekel, da en delovni spor pa šest let ni bil končan, je videti tako, kot da sodišča pravzaprav nič ne razsojajo, da je to samo ena zadeva in še ta je tako slaba. Ja, nekatere trajajo predolgo, zato tudi imamo sodne zaostanke. Nekatere so pa rešene zelo hitro, o tistih se ne govori, kajti zadovoljni državljani ne gredo na telefon in izražajo svoje zadovoljstvo nad uspešnostjo postopka, ampak se vedno oglasijo tisti, ki z odločitvijo niso zadovoljni. Jaz vam lahko povem, da v letu 2003 so sodišča izdala 106.000 in še nekaj sodb. Sodišča delajo, odločitve padajo. Da bi javnost s tem bila seznanjena se seveda lahko poduči tudi iz statističnih podatkov, ki jih ministrstvo za pravosodje vsakih šest mesecev pridobi, da bi spremljalo učinkovitost dela na tem področju in ugotovilo, kakšnepostopke je možno še uvesti, da bi se zaostanki zmanjšali. Tudi merila za obseg dela, tako imenovane norme, so, sestanki so bili s predstojniki in vaša zakonodaja mi je dala v roke več kontrole, več možnosti, da bodo vplivali na pravilnost, zakonitost in pravočasnost reševanja. Vse to je bilo narejeno pa še več, česar ni mogoče v kratkem povedati. Vendar cilj, ki je bil zastavljen, ni dosežen - sodni zaostanki niso odpravljeni. In moram povedati, sodne zaostanke lahko odpravi samo sodstvo; ne more jih vlada, ne more jih minister, ne morejo jih poslanci, ne morejo jih državljani. Vsi ti, ki sem jih naštela, vključno z drugimi pravosodnimi institucijami, odvetniki, notarji, izvršitelji, ti lahko pripomorejo, da bo sodstvo bolje funkcioniralo, da bodo zaostanki hitreje odpravljeni, odpraviti jih pa mora sodstvo samo. Tako odgovornost nalagati vladi, da je odgovorna za sodne zaostanke, ni mogoče. To ni v pristojnosti vlade in je treba to gledati na tak način, kot sem povedala. Seveda laično gledano, se razmišlja tako, da so vendarle tudi druge institucije udeležene pri tem, da sojenja trajajo predolgo. In ravno danes, včeraj in vedno se ponavlja teza, da je za sodne zaostanke krivo tožilstvo. Poglejmo, kaj je včeraj izjavil prvak opozicije, katera je tista institucija, ki je največ kriva za sodne zaostanke: tožilstvo. Zdaj pa poglejmo, kje tožilstvo dela. Tožilstvo dela samo na kazenskem področju. Civilno področje, izvršba, gospodarski spori, delovnopravni spori, upravni spori, to so vsa področja, kjer tožilca sploh ni zraven. In takšna trditev je res zavajanje in nepoznavanje situacije, kar je pa neupravičeno. Poglejte, gospe in gospodje poslanci, vsako leto pošlje državno tožilstvo letno poročilo, v katerem je povedano, koliko je bilo narejenega, koliko ni bilonarejenega in kje se zadeve nahajajo. In iz teh poročil je natančno razvidno, da je državno tožilstvo brez zaostankov, da dela tekoče in da ni tista institucija, ki bi pomenila zavoro v tem sistemu. In če bi državno tožilstvo ne bilo moderno organizirano in ne bi delalo alternativnih metod, poravnavanja, odloženega pregona, kaznovalnega naloga, bi danes imeli za 3.000 več zadev sodnega zaostanka, kot ga imamo. Želela bi, da si poslanci to preberete, kajti če govorite nekaj, kar ni v skladu z zapisanim, pa niste protestirali, potem pomeni dvoje: ali govorite neresnico ali pa ne opravljate dobro svoje službe, ker ne preberete podatkov, ki bi jih morali. To je graja, ki jo izrekam v imenu pravosodja, kajti nisem še doživela, da bi bilo sodstvo do vas tako nespoštljivo, kot ste vi do sodstva. Lastninjenje – vsako leto je bil podatek o lastninjenju, od leta 1999, odkar sem sama kot predstojnica bila na tožilstvu, in tega leta je bila dana vladi informacija na 251 straneh. Če bi to brali, potem bi danes natančno vedeli, koliko je bilo zadev. Bilo jih je 489, od tega je bilo zadev veliko več, kajti obdolžencev in dejanj je več, bile so deloma razsojene, deloma ne, ostale so tudi na področju agencije. Agencija pa je bila tista, ki je poleg kazenskega pravosodja poskrbela, da je ta država dobila nazaj tisti denar, ki je bil ob privatizaciji nepravilno razporejen. Škoda, ki se je danes navajala, absolutno ni točna, ne drži. Dajte si prebrati ta poročila do konca, pa boste videli, da je tako. In še nekaj moram povedati. Danes nihče ni bil zaprt zaradi lastninjena. Dokler pri Orionu in pri Zbiljskem gaju ne bo nekdo za zapahi, pa nismo opravili ničesar. V naši državi ni vlada tista, ki zapira. V naši državi lahko izreče zaporno kazen samo sodišče. Dokler je ta vlada na oblasti, bo tako. Če boste vi morda na oblasti, boste uvedli kaj drugega, samo povem vam, da sveto pravilo vsake pravne države je, da so zakonodajna, izvršna in sodna oblast strogo ločeni in da druga drugo spoštujejo. V tem smislu bi želela, da bi bilo vnaprej tudi pri nas tako.
Hvala gospa ministrica. Stanislav Brenčič dobi besedo za svojo razpravo. Prosim. Lahko izklopite mikrofon? Prosim, kolega Brenčič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Interpelacija o delu vlade [[...]]
Prosim za mir v dvorani.
[[...]]vsaj kar se tiče obdobja celotnega mandata tokratnega sklica državnega zbora, posredno zadeva tudi mene kot poslanca vladne koalicije do pred kratkim - to se pravi vladne koalicije pod taktirko vlade večinske stranke Liberalne demokracije Slovenije. Sam s seboj zaradi tega nimam kakšnih posebnih obremenjevanj, kajti vedno mi je bilo pri mojem delu vodilo, ki izhaja iz meni lastnega življenjskega smisla, delati pošteno in pristno za dobro drugih, za dobro vseh nas in za vizijo države Slovenije, s posebnim občutkom tudiza malega človeka. Številni dobri projekti vlade so se v obdobju sedemletnega sobivanja Slovenske ljudske stranke v njej skozi zakone, skozi pristopanje državnega proračuna, ter skozi posamične vladne ukrepe sprejeli in tudi dobro uveljavili z našo aktivno vlogo pri tem. Prav tako se je na temelju naše vztrajnosti in aktivnosti preprečilo tudi kar nekaj za državljanke in državljane Republike Slovenije negativno zastavljenih, enostranskih projektov oziroma namer s strani posamezne vladne partnerice. So pa stvari, ki so se v okviru vlade zgodile, pa Slovenska ljudska stranka žal na drugačen razplet, kljub zavezi, ki izhaja iz našega političnega programa ni mogla vplivati oziroma uveljaviti svojih argumentov, kot je bilo to na primer pri zakonu o vojnih grobiščih, pri zakonu o dohodnini, tudi pri zakonu o delovnih razmerjih in še vrsto je podobnih primerov. Moje prizadevanje in trudi so bili intenzivneje prisotni na področju delovno pravne zakonodaje, socialnem področju, področju družinske politike, invalidskega ter zdravstvenega varstva ter na področju gospodarskega sektorja. Vesel in zadovoljen sem, da so številna prizadevanja bila uspešna, naj omenim le področje družinske politike, če ravno nam statistika govori, da se kaj bistveno pozitivnega v demografski sliki ne spreminja in bo za izboljšanja tega stanja potrebno uvesti še tudi druge ukrepe, ki jih v tokratni vladi ob obsegu družinske politike še ni bilo mogoče zastaviti, kot prvo pa, da se postavi družino v središče celotnega družbenega in javnega dogajanja. Lahko trdim, da smo kot stranka in sam osebno bili dosti uspešni na področju invalidskega varstva in prepričan sem, da so številni invalidi s tokratnim mandatom zadovoljni. Uspešna prizadevanja pa so bila tudi predvsem takrat, ko je bil posluh s strani predsednika vlade in s tem vladajoče Liberalne demokracije Slovenije in tudi posameznega resornega ministrstva za vodenje pristnega partnerskega dialoga in pristnost za korektno izmenjavo argumentov. Žal pa je bilo prav tega v drugem delu tega mandata pod premierom magistrom Ropom vsem manj in manj in vse več in preveč nekritičnih na preveč populističen način predstavljenih pristopov vlade in posameznega vladnega resorja pri razreševanju takih in drugačnih družbenih problemov ter pri izvajanju za dobro države Slovenije kot celote nujnih ukrepov, ki bi vzpostavili večjo blaginjo ter bolj vedro in optimistično počutje vseh generacij, ki mora ljudem, če nič drugega, ponuditi vsaj nekaj novega upanja in več notranjega miru, kar je pogoj za zmanjšanje negativnih dogajanj v družbi, ki pa jih ni malo. Ne moremo mimo dejstva, da v naših ljudeh enostavno raste iz leta v leto vse več notranjih napetosti, ki imajo tak in drugačen zaključek. Tak pristop oziroma način vodenja vlade vsaj zame ni bil spodbuden in za Slovensko ljudsko stranko, izhajajoč iz njenega političnega programa, tudi nesprejemljiv. Po mojem mnenju je iskati vzrok za kar nekaj slabo zastavljenih ali celo neizvedenih nujnih ukrepov in projektov prav v dejstvu takšnega vodenja vlade. Prav gotovo je vtem smislu upravičen očitek vladi za slabo delo na področju zdravstvenega varstva, konkretno za neizvajanje v državnem zboru sprejetega nacionalnega programa zdravstvenega varstva do leta 2004 in s tem povezano tudi pristopanje k reformi zdravstvenega varstva, tako imenovana "bela knjiga". Ko je predsednik vlade vgradil kot ekskluziv v vsaj dva proračunska memoranduma, tudi kot izhodišče njegovega mandata na sestanku koalicije na Brdu je ta projekt služil kot super projekt Liberalne demokracije Slovenije vsaj za dvoje volitev, a od tega projekta, ki pa je nujen, dvakrat nujen, je ostalo razen retoričnih besed gospoda ministra dr. Kebra in splošne zmede tudi na finančnem področju bore malo. Stanje je v sistemu zdravstvenega varstva poleg vsega drugega tudi vjavno-finančnem smislu veliko bolj resno, kot to izgleda iz pristopanja vlade, za katerega lahko mirno trdim, da ni pristno. Vlada magistra Ropa je podobno kot pri zdravstveni reformi padla na izpitu tudi pri projektu skladnega regionalnega razvoja Republike Slovenije. Kot slabost oziroma očitek vladi, še bolj pa vladajočim, stranki Liberalne demokracije Slovenije, kajti tudi predsednik vlade je njen predsednik, na kar pa nismo kot partnerji uspeli vplivati, pa je tudi nenadzirano poglabljanje nenormalnega razkoraka med bogatimi in revnimi, ali če hočete porušitev vrednostnega sistema ter s tem drastično poslabšanje moralnega koncepta naše družbe. Naj samo za primer naveden, kako izgleda posamezno menedžiranje tudi v velikih gospodarskih subjektih, v katerih ima celo država večinski delež. Pa takih primerov je zelo veliko. Enostavno menedžer menedžira kot prvi človek v podjetju preko svojega podjetja in njegov prejemek je tudi 30-kratnik delavske plače, kot direktor tega svojega podjetja pa ima sorazmerno majhno plačo in državi, zdravstvenemu varstvu, pokojninskemu zavarovanju, plačuje sorazmeren majhen prispevek. Ampak njegov prejemek je 30 plač njegovega delavca. Graje vredno je vedno močneje prisotno vzpostavljanje sistema povezanih oseb, preko katerih se v eni verigi obvladuje več ali manj vse pore javnega življenja. Še posebej znotraj javnega sektorja in povezano s tem z velikimi družbami preko predsednikov uprav in nadzornih svetov vseh pomembnih institucij. Ta pristop, ki mu v veliki meri botruje vlada, kaj slabo vpliva na sproščanje iniciativ ljudi, na sproščanje potencialov, ki so v ljudeh in ne nazadnje slabi nadzor in sprošča koruptivnost. S tem v zvezi je iskati tudi po mojem vse prej kot pozitivno pristopanje vlade v stanovanjski politiki, kjer beležimo zanemarljiv fond najemniških stanovanj in posledično temu močno predimenzionirane najemnine, ki praktično onemogočajo reševanje stanovanjskega problema mladim ljudem. To pa je po mojem mišljenju eden pomembnih faktorjev pri ukrepu za izboljšanje demografske slike naše države. Le še na eno dejstvo želim opozoriti oziroma na nič kaj spodbudno ukrepanje vlade, na kar sem opozoril že kar nekajkrat pri strukturi porabe državnega proračuna. Tu se iz leta v leto vse preveč povečuje poraba sredstev za javni sektor, v zvezi s tem tudi za državno upravo. In nenehno se zmanjšuje število neto plačnikov v državni proračun. To pa je zgolj realen sektor. Skozi to je nerazumno, koliko sredstev državnega proračuna, samo če vzamemo leto 2003 ali proračunsko leto 2004, se porabi za celo vrsto pogodbenih storitev, ki jih v veliki meri opravljajo državljani oziroma državni uslužbenci oziroma zaposleni v javnem sektorju preko svojih DO-jev. To bi večino tega morali opraviti v službi, zato so zaposleni v javnem sektorju in plačani skozi sistem plač iz državnega proračuna. Posledično takemu stanju postaja obremenitev plač vse večja, neto plače, posebno v intenzivnih panogah, presneto nizke, konkurenčnost delodajalcev pa je precej ogrožena. Da ne govorim, kam bo to pripeljalo z vidika zagotavljanja socialnih transferjev tako v socialnem varstvu, pokojninskem in zdravstvenem zavarovanju. Ob neobvladovanju tega trenda bo prav gotovo prej kot slej prišlo do drastičnih ukrepov, ki jih bo morala izvesti katerakoli vlada že bo. Volivke in volivci, v glavnem za zaključek, spoštovane kolegice in kolegi in predstavniki vlade, lahko rečem, da volivke in volivci so tisti, ki bodo čez dober mesec ocenili, kako nam vsem še zaupajo, glede na naše delo. S tem tudi na delo obstoječe vlade in prepričan sem, da jih ne bo zavedel še tako igran nasmešek in bodo v deželo pod Alpami prinesli spremembo ali pa tudi rekli, da je tako, kot je, vse dobro. Hvala lepa.
Hvala kolega Brenčič. Na vrsti za razpravo je France Cukjati.
Hvala za besedo. Najprej, če dovolite, opomba, replika gospe ministrici Cerarjevi, ki pravi, da sodni zaostanki so problem sodstva, edino sodniki lahko sodne zaostanke odpravijo. Tukaj se politika ne vtika v sodstvo. Moram reči, da minister za zdravje je nekoliko bolj pošten. Tudi zdravniki samostojno zdravijo pacienta, nihče se ne vtika v njihovo delo, v postavitev diagnoze, postavitev terapije, izvedbe operacije, pa vendar je minister toliko pošten, da ne reče: "Ja, čakalne dobe so stvar zdravnikov, tukaj ne moremo nič, kajti čakalne dobe kot sodni zaostanki so stvar organizacije dela, so stvar politike, so stvar tistega, ki odgovarja za javne službe. To pa je vlada. In oprostite, gospa ministrica, vaše stališče me spominja na tistega, ki je sposoben vzeti vsakršno visoko doneče mesto, ni pa sposoben vzeti nase, na svoja pleča minimuma odgovornosti, ki je povezano s to službo. Sicer pa nazaj k ministru za zdravje, kolikor mi čas dopušča. Kot sem rekel, že v uvodu je minister za zdravje na našo interpelacijo odgovoril tako, da je rekel: "Odgovor na te kritike je predstavitev podatkov o zdravstvenem stanju državljanov Slovenije ter o razvoju zdravstvenega varstva v tem mandatu." Zelo lepo. In on sam pravi javno, da rezultati so impresivni. In kje so tisti paradni konji, na katere se minister sklicuje? Bom šel po njegovem odgovoru, samo preletel posamezne. Najprej čakalne dobe. Res je, minister Keber, čakalne dobe za operacijo sive mrene so se v enem letu zmanjšale za 8%, za operacije na odprtem srcu za 50%, za CT pa za 22%. Imam zadnje rezultate, analize iz julija 2004, kjer je tudi primerjava z letom 2003. Vendar ob tem so se čakalne dobe za magnetno resonanco povečale v enem letu za 26%, za mamografijo v enem letu za 32%, za operacijo kile v Sloveniji za 23%, za operacijo žolčnih kamnov za 56%, za koronografijo za 33%, za operacijo hrbtenice in druge operacije v ortopediji za 94% so se podaljšale čakalne dobe v enem letu v Sloveniji. Gospodje, to so podatki. Če prenehamo govoriti samo o sivi mreni in o takih stvareh, potem je slika nekoliko drugačna. In še ena zadeva, kako se čakalne dobe registrirajo: tako kot nezaposleni, to je z izmaličenim zbiranjem podatkov. Če greste danes k stomatologu, k zobozdravniku in rečete, "rad bi naredil mostiček, prosim, bi se prijavil." Zdravnik vam bo rekel, "ja, nova naročila pa sprejemamo šele po novem letu." Do novega leta niste nikjer v evidenci, ni čakalne dobe. Drugi paradni konj, na katerega se minister sklicuje, je novo plačevanje v bolnišnicah v primeru skupnih primerov. To je ena redkih zadev, ki jo je minister upošteval v nacionalnem programu zdravstvenega varstva, ki je leta 2000 reklo takole, citiram: "Sistem financiranja bolnišnic se bo spreminjal v smeri plačevanja po primerih." To je pravzaprav ena zelo redkih zahtev nacionalnega programa, ki ga je minister upošteval in delal v tej smeri. V kratki preglednici, ki je objavljena na internetu, je še sedem ostalih zahtev iz nacionalnega programa, ki pa jih minister ni opazil. Glede stopnje hospitalizacije. Minister se seveda nekako ponaša, da je število sprejemov v bolnišnice padlo. Navaja samo primere od leta 1992 do 2002. Imam statistične podatke od leta 1985, kjer je povsem razvidno, da je od leta 1985 do leta 2000 stopnja hospitalizacije konstantno enaka, 300.000 do 315.000 primerov na leto, niha pa za 10 do 15.000. Občasno gor, občasno dol. Dalje se ponaša s svojim uspehom v primeru povprečne ležalne dobe, ki se je zmanjšala v zadnjih letih. Tudi statistika povprečne ležalne dobe od leta 1985 do danes govori konstantno linearno padanje, od 1985, kolikor je to bilo jasno beleženo, takrat je bilo 10,7 dni, danes je 6 dni. To je linearno padanje, pa je bilo veliko ministrov vmes in veliko, ne vem kaj, še vse. Gre za skrajševanje čakalnih dob na podlagi sodobnih tehnologij, ki omogočajo mnoge stvari v krajšem času tako diagnosticirat kot tudi zdraviti. Še eno stvar bi rad omenil, in sicer v tem temeljitem zapisu, tudi s pričakovanim trajanjem življenjske dobe se ponaša, zelo lepo, vendar ta življenjska doba že 20 let raste, zopet linearno skozi vsa obdobja, tudi v dobi komunizma je rasla, enako kot danes. Ne vem, ne more se reči, da je to tisti uspeh, se pravi, impresivni rezultati. To niso impresivni rezultati. In še, seveda, tisto znano ponašanje, da je zaradi zakona o alkoholu, se pravi, zakona o omejevanju alkohola, padlo tudi število smrtnih žrtev v prometnih nesrečah, ki jih spremlja alkohol. Število smrtnih žrtev v prometu, povezanih z alkoholom, pada konstantno od leta 2001; tudi prej je že padalo, pa je malo zanihalo, vendar od leta 2001. Zakon je bil pa sprejet leta 2003, tako da gre resnično za neko govorjenje, ki je, oprostite, ne morem drugače reči, neverodostojno, nekoliko zavajajoče. Vsekakor se nekdo, ki je obenem tudizdravnik, s takimi podatki ne bi smel hvaliti in jih tudi ne na tak način interpretirati. Še ena zanimiva pohvala je tukaj, s katero se minister hvali, in sicer, da je proračunska sredstva, namenjena ministrstvu za zdravje, dvignil od leta 2000 do 2004 za 134%, od 7,3 milijarde na 17,1 milijarde. Ali je tudi učinkovitost ministrstva rasla v teh letih s faktorjem 2,34, pa presodite sami. Vsekakor pa draga država in bohotenje administracije niso v čast tej vladi oziroma ne vem, očitno so. Še mnogo drugih stvari je, vendar mi čas ne dopušča, ker me kolegi opozarjajo. Vsekakor pa je v odgovoru vlade toliko zavajajočih podatkov, gospodje, da bi bilo - ne vem, mene bi bilo sram na vašem mestu zagovarjati takšne odgovore. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem ministru za zdravje dr. Dušanu Kebru, ki se je že prej prijavil k razpravi. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, gospe poslanke in poslanci! Morda imam dobro iztočnico v poprejšnjem nastopu gospoda poslanca Cukjatija, ki pravi, da je pravilna razprava taka, da moramo pojasniti, zakaj je pešec umrl na prehodu za pešce, in da smo krivi za to, ne smemo pa povedati, če smo zmanjšali število umrlih pešcev v prometu. Mislim, da je to tipičen postopek, ki ga danes slišimo: če se je slučajno kaj izboljšalo, za to zanesljivo ni zaslužna vlada. Če pa je kaj narobe v tej družbi – in ta vlada ni nikoli skrivala, da je, tudi če želi dobro, če dela dobro, bo v tej družbi ostalo danes in še za prihodnost veliko za postoriti. In bomo še naprej delali in spreminjali stvari, da bodo boljše. Toda dovolite, da uporabim primer, ki ga je uporabil poslanec Cukjati simbolno, "odgovorite na umrlega na cesti", da rečem, res je, tudi na cestah, da rečem, res je, tudi na cestah imamo v tem mandatu manj umrlih. Mi smo v našem odgovoru povedali, z nobeno stvarjo se nismo pohvalili in rekli, da je za to zaslužna vlada, zaslužni so številni subjekti, na koncu pri številnih stvareh v zdravju, tudi državljani sami. In to smo mi v našem delu odgovora zelo jasno napisali. Če imamo ob desetletnem poprej nespremenjenem, gospod poslanec Cukjati, število umrlih ali pa vsaj od leta 2001, kot vi trdite, nespremenjeno število umrlih zaradi alkohola, lani 11% manj umrlih, je to seveda lahko naključje. Lahko pa je trend. Dovolite, da govorim še o drugih trendih. V tej državi ne gre, da se po vsem svetu povečuje pričakovana življenjska doba. Mi smo za eno leto bližje povprečju v Evropski uniji. Ali to lahko razložimo s tem, kar vi očitate tej vladi in ministrstvu, da je zdravstvo v razsulu, da je kaos, da nihče ne ve, kaj počne? Mi izboljšujemo zdravstveni sistem. Ljudje živijo dlje in bolj zdravo. Da ne štejem drugih podatkov, ki jih ne pripisujemo sebi. Morda so se zgodili sami od sebe. Morda družbesploh ne potrebujejo vlad, ker se dogodki vrstijo dobro brez tega. Za 30% se je zmanjšalo število mrtvih za srčnimi boleznimi v zadnjih desetih letih, v tem mandatu ena tretjina od tega. Enako velja za možganske kapi. Enako velja za samomor. Prvič v zgodovini pada število umrlih za pljučnim rakom med moškimi in te stvari bi lahko še našteval. Ne trdim, da smo za to zaslužni. Trdim pa, da državljani te države in državljanke, kar se tiče zdravja, ostali moji ministrski kolegi so povedali za druge stvari, živijo boljše in daljše. Zelo zanimivo je, da je tisto, kar je vsakemu državljanu očitno, kaj smo storili na področju čakalnih dob, tako izrazito minorizirate oziroma zaničujete, da ste nekredibilni. Leta, naj povem sumarični podatek, leta 2000 ob začetku mandata je bilo na področju, kjer so največje čakalne dobe, operacije srca in ožilja, ortopedske operacije, siva mrena je bilo v tej državi deset tisoč operacij na leto. Navsezadnje veliko, poln Kongresni trg ljudi na leto. Letos jih bo 20 tisoč, dva Kongresna trga ljudi bo manj trpelo. Mi ne trdimo, da niso še tisti, ki čakajo, mi ne trdimo, da smo s tem zadovoljni, ampak dvakrat več ljudi doseže to, kot pred štirimi leti. Mi smo na to ponosni, če vi niste, seveda nam je žal. Pravite, da se nepotrebno hvalimo s povečanjem investicij oziroma povečanjem budžeta ministrstva za zdravje, pri čemer smo velikokrat tudi v tem parlamentu povedali, da gre ta denar za povečanje investicij v zdravstvu. Trikrat smo povečali sredstva za investicije, v zadnjem letu osem milijard gre za investicije, v tem mandatu smo dokončali 18 investicij. Naj vas spomnim, da dokončujemo v letošnjem letu, če omenim najvažnejše Onkološki institut, da smo dokončali dve stavbi psihiatrične klinike, pa psihiatrični oddelek bolnišnice Maribor, ginekološki v Murski Soboti, v Novem Mestu in tako naprej. Tudi v opremo smo v tem času investirali. Pravite, da sistem ni učinkovit. V tem parlamentu že ob prejšnji interpelaciji smo dokazovali in tudi seveda dokazali, da z učinki, ki smo jih v tem času uvedli, od krajšanja čakalnih dob, od drugačne alokacije sredstev, od centralne koordinacije nabav, od stroge regulacije cen zdravil na letni ravni prihranimo najmanj deset milijard. To je skromna ocena. Denarja manj porabimo, kot smo ga porabili za iste nabave pred štirimi leti. In če zaradi tega, ker tudi jaz sem dolžan nameniti nekaj časa oziroma pravi čas svojim kolegom, ki se bodo oglasili, končam z reformo. Spoštovane poslanke in poslanci, reforma poteka. Reforma poteka pri učinkovitosti, pri večji dostopnosti, pri kakovosti, ne poteka tam, kjer smo imeli in poznate razloge, največje nasprotovanje, to je pri solidarnosti, pri tistem, kar mislim, da je razlika med vami in med nami: na kakšen način gledamo na bodoče financiranje zdravstvenega sistema, na kakšen način gledamo na solidarnost in kako naj bodo plačane pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Pravite, da vam podtikamo, politiziramo, ko ocenjujemo vaše štiriletne jadikovanje, da je premalo zasebnega med izvajalci v zdravstvu, da premalo podpiramo prostovoljna zavarovanja, vaše takojšnje reakcije, ko je ena od zasebnih zavarovalnic v izgubi, pa vaša brezbrižnost, ko ta ista zavarovalnica ima največje dobičke v državi. Mi menimo, da jasno sporočate volivcem, kaj boste storili: oklestili javni sistem, zmanjšali oziroma naredili špartanske pravice in prepustili ostale pravice, da jih plačujejo državljani sami. Naj bo dokaz program, ki sem ga prebral od glavne opozicijske stranke na internetu. Ta opozicijska stranka trdi, da če bo ona zmagala, bo namenila za zdravstvo 8,2% družbenega produkta. Dovolite, da rečem, danes imamo 9,1% družbenega produkta. Torej pomeni, da obeta državljanom zmanjšanje za več kot 10%, ob tem pa obeta vse pravice, vse izboljšave in tako naprej. Ne vem, ali gre za vaše neznanje, mislim pa, da ne gre. Ker tudi skozi vse ostalo sporočate to, česar seveda se morajo državljani bati, da tudi zaradi tega, kako napovedujete redistribucijo pri davkih v škodo revnim in v prid bogatim, zaradi tega mislim, da ne gre za naključje, da ne gre za zmoto neukih pripravljavcev zakonodaje, ampak gre za daljnosežne spremembe, ki jih sicer ne želite imenovati s pravim imenom, ampak pomenijo več trga, več zasebnosti in manj pravic v javnem sistemu za zdravstveni sistem. Hvala.
Hvala doktor Dušan Keber. K besedi vabim predsednika Franca Ferija Horvata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Po tistem, ko sem prebral gradivo, ki se imenuje interpelacija, in ko poslušam to razpravo danes že nekaj ur, mi je vse bolj očitno, da dejansko predlagatelji interpelacije sploh niso mislili resno, ko so jo napisali in ko jo zagovarjajo. Ta razprava me vse bolj spominja na slab predvolilni shod, s katerim ste nas pripeljali v situacijo, da se dogaja v prostorih državnega zbora. Mislim, da je kolegij včeraj zelo pravilno ravnal, ko je prepolovil zahtevani čas za razpravo 30 ur in nekaj minut, skoraj 31 ur, na 16 ur in 38 minut, in zelo se bojim, da je še ta čas izgubljen in bi ga lahko bolj koristno uporabili za kakšno drugo temo, za obravnavo kakšnega zakona ali za karkoli drugega, kar bi bilo za državljanke in državljane te države bolj koristno in potrebno. Če bo ta razprava vsaj malo vplivala, da se bodo državljanke in državljani, volivke involivci lažje odločali na volitvah, za koga glasovati, potem je to še dobro, bo vsaj nek rezultat. Bojim pa se tistega drugega, da jih bo ta razprava odvrnila od tega, da bi sploh šli na volitve; s tem pa delamo slabo uslugo ne samo državnemu zboru in njegovi legitimnosti ter pomenu, ampak pravzaprav državi ter državljankam in državljanom. Glejte, interpelacija ima v ustavi in tudi poslovniku določbe, ki opredeljujejo njen cilj in tudi pravila, kako poteka ter kako se jo v državnem zboru obravnava. Glavni cilj je, da se predlaga zamenjava vlade ali sklepi, kako naj vlada izboljša svoje delo. Glede na način, kako je ta interpelacija bila pripravljena, pavšalno, neargumentirano, nestrokovno, kako ta razprava danes tu poteka in pa predvsem dejstvo, da se obravnava te interpelacije dogaja mesec in nekaj dni pred volitvami, očitno kaže, da namen te interpelacije ni to, ker nima pravega smisla to, kar je glavni cilj, glavni namen interpelacije. To dokazuje tudi dejstvo, da interpelatorji ne predlagajo pravzapravnobenega sklepa. Ne vem, če ga bodo predlagali po tej razpravi. Drugič, očitno je, da ta interpelacija služi volilni kampanji, čim bolj poceni volilni kampanji, TV in medijskemu soočanju v prostorih državnega zbora, kar nič ne stane, seveda prostor in časv medijih je treba strankam plačevati. Vendar bi tu rad opozoril na to, da tudi za volilno kampanjo obstajajo pisana zakonska pravila, pravila strank in tudi pravila igre medijev, ki izvajajo aktivnosti predvolilne kampanje. In obstaja tudi zakonska omejitev, da ni dovoljeno koristiti za volilno kampanjo državnih organov, njihovih prostorov in njihovih naprav in sploh institucije državnih organov. Tudi državni zbor je eden od teh organov. In očitno gre tukaj za zlorabo te institucije za predvolilno aktivnost, predvolilno kampanjo. Če bi se ta praksa nadaljevala, bi zašli v zelo nevarne vode, ki jim ni primere, kot poznam evropske razmere in v zadnjih dneh sem se posebej intenzivno pozanimal, ali se kje dogaja nekaj takega, da se vlaga interpelacija en mesecpred, ali pa mesec in pol pred volitvami. Nisem zasledil primera, da bi se to dogajalo kje v Evropi, pa tudi ne v Združenih državah Amerike. Zato mislim, da bi bilo v izogib, da bi se taka praksa ustalila, ali pa postala običajna v prihodnje, smiselno bi bilo proučiti predlog, ki ga je dal kolega Diaci in tudi še nekaj drugih predlogov je v zadnjem času bilo danih, da se v novem sklicu državnega zbora, upam da bo toliko razuma in odgovornosti, da se opredeli, bodisi v poslovniku državnega zbora, ali v nekih drugih aktih, da vlada pripravi poročilo za štiriletno mandatno obdobje, čeprav pripravlja redno letna poročila in tudi druga poročila, ki jih pošilja v parlament, običajno skupaj s predlogom proračuna, ampak takrat ni časa, da bi obravnavali temeljito ta poročila, in da se taka razprava recimo opravi konec mandata, tam pred parlamentarnimi počitnicami. To bi eventualno imelo smisel. In sedaj samo še o enem konkretnem vprašanju, kajti čeprav sem imel namen govoriti o nekaterih, predvsem gospodarskih vprašanjih in neutemeljenih, nesmiselnih, nestrokovnih očitkih, so te očitke ministri tako argumentirano zavrnili, da ni potrebno dodatno zgubljati besed, čeprav bi se dalo še kakšen dodatni argument najti, prav recimo tudi iz prakse Evropske unije, katere član smo postali. Ampak samo eno vprašanje bi omenil, in o enem pa bi želel spregovoriti še posebej. Vprašanje neutemeljenega očitka o proračunskem primanjkljaju. Minister za finance je na to zelo eksaktno odgovoril. S številkami je dokazal, da ta primanjkljaj ni problematičen, da ni previsok v primerjavi z drugimi državami. Rad bi pa opozoril na nekaj, za kar se izrecno ali pa implicitno zavzemate v očitkih vladi in koaliciji. Namreč, ko pravite, da ni bila izpolnjena obljuba ali napoved, da bomo imeli celoproračunski primanjkljaj ali pa vsaj izravnan proračun. Zagovarjati tako tezo, kolegice in kolegi, sem globoko prepričan, ne vem, ali delate to zavedno ali iz neznanja, je škodljivo. Če bi tako politiko izvajala vlada in koalicija, ta državni zbor bi jo pa potrjeval, bi to dejansko zavrlo gospodarski razvoj in socialni razvoj. V dokaz temu naj samo povem to, kaj se dogaja v Evropski uniji okoli tako imenovanega pakta stabilnosti in rasti. Kolega dr. Bajuk je govoril o znamenitem eko finu, ki se prav s tem vprašanjem v okviru Evropske unije ukvarja. Države, ki so predlagale pred leti kriterije in pravila, tudi maastrichtske kriterije glede proračunskega primanjkljaja, na primer najmočnejše ekonomije v tej Evropski uniji, Nemčija, Francija, so države poleg drugih, vse več jih je, ki najbolj kršijo ta pravila. In ne samo, da jih kršijo, čeprav so ta pravila sankcionirana ne samo v aktih Evropske unije, ampak je možno tudi sankcije uveljavljati preko evropskega sodišča. Vidimo, da je vse govorjenje o teh sankcijah evropske komisije in tudi evropskega parlamenta neučinkovito in da se je končno šlo v to, kar se je moralo prej ali slej zgoditi, da se razpravlja o reviziji pakta stabilnosti, kar bo praktično pomenilo verjetno rahljanje meril oziroma prenizkih zgornjih mej za proračunski primanjkljaj, ki je v teh državah znatno višji, kot je pri nas. In nekaj besed na temo regionalne politike, kjer pa moram reči, da je potrebno, ne zaradi objektivnosti in korektnosti očitkov, komurkoli tukaj, vladi, ministrom, ministricam, ampak zaradi nas samih, da ugotovimo, kje so vzroki, da je stanje takšno, kot je, in da ni zadovoljivo. Tudi jaz se strinjam, da ni zadovoljivo. In tisti, ki ste dalj časa v tem državnem zboru, jaz sem tretji mandat, 12 leto, verjetno ni bilo leta, da ne bi kritično govoril o regionalni politiki kot o enem od šibkejših delov slovenske razvojne in ekonomske politike, ne glede na to, ali sem bil v koaliciji ali v opoziciji. Ampak poglejmo vzroke. In tu si moramo nastaviti ogledalo, ne pa se igrati pingpong ali pa zvračati krivdo na enega in na drugega. Zakaj? Prvič je treba ugotoviti, da v nobenem mandatu doslej v samostojni Sloveniji ni bilo toliko narejeno za skladnejši regionalni razvoj, kot je bilo narejeno v tem mandatu. Dokaz za to so bistveno povečana sredstva. Ne rečem, da jih je dovolj v proračunu - in k temu, če dodamo še sredstva Evropske unije, nikoli ni bilo toliko sredstev, ne samo v absolutnem znesku, ampak v relativnem, v primerjavi z obsegom proračuna in pa bruto domačega proizvoda. Vsa leta smo imeli daleč premajhna sredstva za ta namen v primerjavi z drugimi državami, s katerimi se lahko in se moramo primerjati. Drugič, ustanovljen je bil poseben resor in tukaj je ministrica, ki to področje pokriva. In tretjič, pripravljeni so bili številni programski dokumenti, programi, projekti na državni, območni in tudi na lokalni ravni Brez programov in to je bil tudi eden od razlogov, da nismo uspeli dobro uporabiti domačih sredstev in predvsem, da nismo uspeli izkoristiti ali pa pridobiti še več sredstev iz Evropske unije. V prihodnje bo to še bolj pomembno. Dalje, vzpostavljena je bila organiziranost za razvoj in za boljše koriščenje sredstev EU in koriščenje domačih sredstev. Ne rečem, da je ta organiziranost idealna, o njej smo se dostikrat pogovarjali, bili kritični, vendar brez te organiziranosti enostavno ne gre in unija jo tudi zahteva. Če smo objektivni, rezultatov ni realno pričakovati v letu ali dveh ali čez noč, vendar priznati je potrebno, če pogledamo podatke ali pa pogledamo okoli po naši deželi, predvsem po manj razvitih območjih, kot recimo moje Pomurje, potem je viden napredek vsak dan. Nastajajo nove podjetniške cone, industrijske cone, novi obrati, nova delovna mesta in tako dalje, o tem obstajajo podatki. Seveda, nujno je potrebno storiti še več. Vendar, sedaj pa moram reči kolegice in kolegi, predvsem iz opozicije in pa vam predlagateljem interpelacije. Najprej me čudijo kritike zlasti iz vrst stranke kolegov Slovenske ljudske stranke, stranke, ki je najdaljši čas pokrivala s svojimi ministri resorje, ki so bili direktno zadolženi za skladnejši regionalni razvoj, direktno za regionalno politiko v prejšnjem ministrstvu za ekonomske odnose in razvoj, področje prometa, ki je zelo pomembno za skladnejši regionalni razvoj, da ne govorim o področju kmetijstva, za razvoj podeželja in tako dalje in še bi lahko našteval. Ne vem, ali gre za kratek spomin, da se to pozablja, kdo je pokrival in vodil te resorje, ali gre za sprenevedanje. In še dalje. Še posebej me čudi in preseneča kritika centralizma prav iz vrst kolegov iz opozicije, iz vseh opozicijskih strank, to smo danes tudi nekajkrat slišali. Tudi jaz se strinjam, da imamo v Sloveniji prevelik centralizem. Ampak vprašajmo se za vzroke in predvsem se vprašajte vi, koliko ste prispevali s svojimi ravnanji k temu, da je ta centralizem tako velik, upravni in seveda potem tudi posledično ekonomski, kot je. Pred dnevi mi je celo eden od ambasadorjev in diplomati so previdni v svojem izražanju, iz ene od sosednjih prijateljskih držav rekel, vi ste pretirano centralizirana država in velika napaka je, da nimate regijske organiziranosti. In kolegice in kolegi, priznati morate, da ste se v vseh teh letih, tudi v tem mandatu, najbolj zavzemali za to ali celo lahko rečem blokirali, da bi prišlo do regionalizacije, da bi prišlo do regijske organiziranosti, blokirali ste spremembo ustave na tej točki in pa prikrito ali s figo v žepu ovirali ali celo onemogočali, da bi bile ustanovljene pokrajine. Čeprav ste nekateri tu in tam govorili, da ste za pokrajine, ampak potem je bilo kup razlogov in tudi konkretnega ravnanja tukaj v tem parlamentu, da do pokrajin ni prišlo, da jih še danes nimamo. In po mojem mnenju, ne zaradi političnih razlogov, nekih pravnih razlogov, ampak predvsem iz razvojnih razlogovso nam pokrajine, regijska organiziranost potrebna. Res, da unija nikoli ni uradno tega postavljala formalno kot pogoj za koriščenje in pridobivanje sredstev, ampak v neformalnih razgovorih so pa odkrito povedali, da je to ena od hib Slovenije ali pa, tega bi se morali sami zavedati, da če hočemo učinkovito pripravljati dobre večje projekte, če hočemo izvajati večje projekte, recimo predvsem na področju infrastrukture, okoljske projekte, turistične projekte itd., če hočemo imeti učinkovito sodelovanje s sosednjimi državami in regijami, tudi izven sosednjih držav, potem naše majhne občine za to niso dovolj sposobne. Do določene mere ja, ampak učinkovito sodelovanje pa ne. Mi smo "unicum". Poglejmo si sosednje države. Ni države, ki ne bi imela tako ali drugače organizirane take ali drugačne regijske organiziranosti. Od okrajev, dežel, pokrajin in ne vem, kakorkoli se imenujejo, županij, ampak imajo med občinami in centralno državo vmesne stopnje. Ne zato, da imajo več birokracije, ampak zato, da lahko zagotovijo učinkovitejše upravljanje države in pa predvsem učinkovitejši razvoj, tudi v odnosu do Evropske unije. Naj spomnim samo ob koncu na to in s tem bom končal, čeprav dostikrat neradi govorimo ali pa tudi posmehljivo o preteklosti, kot da je vse bilo kar je bilo v preteklosti napačno, in da je danes pa vse idealno. Kolegice in kolegi! Spomnite se, da smo imeli policentrični razvoj, ki je, podatki dokazujejo to, v tistih letih, ko se je izvajala politika policentričnega razvoja, zagotovil zmanjševanje razlik v Sloveniji, tudi zmanjševanje razlik v brezposelnosti oziroma v zaposlenosti. In da so v tem času nastala številna uspešna podjetja izven tradicionalnih centrov, in da je to gotovo poleg ekonomskega in socialnega razvoja, enakomernejšega razvoja prispevalo tudi k temu, da smo mehkeje pristali v samostojni Sloveniji in se uveljavili pod samostojno Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ne, ne, ne, ne [[...]]Počakajte. Ne, ne bom priznal replike. Boste prišli na vrsto, pa boste [[...]] [[Glas iz dvorane.]] [[...]] Dobro. Kolega Cukjati, replika, kratka. Prosim.
Hvala za besedo. Dovolite, da vendarle popravim navedbo, ki jo je dal gospod minister Keber glede tega, da oni želijo ohraniti 9,2% bruto družbenega prihodka namenjenega za zdravstvo, mi pa to v našem programu znižujemo na 8.2%. Namreč na strani 109 je minister napisal v svojem odgovoru, da v teh 2,14% bruto družbenega prihodka za zdravstvo so vključena tudi neposredna plačila oziroma plačila iz žepa. Mi pa v svojem programu ne vključujemo neposrednih plačil iz žepa, ampak samo davke in dodatno zdravstveno zavarovanje, kajti menimo da, če pacienti plačujejo davke in dodatno zavarovanje, jim ni treba graditi zdravstvenega sistema še na tem, da bi še dodatno plačevali iz svojega žepa. Zaradi tega je naša številka manjša, ker ne vključuje neposrednih plačil iz žepa. Samo to je razlika in prosim da se to upošteva. Hvala.
Hvala lepa. Minister.
Moram pojasniti. Poslanec je samo potrdil, da namerava zmanjšati skupni proračun za zdravstvo, ker me zanima, kdo potem bo plačal približno 1% tistega denarja, ki ga danes plačuje iz žepa. Naj dodam, da hkrati ta stranka napoveduje, da bo tudi oprostila najrevnejše ljudi do plačil, mimogrede, to smo tudi mi zahtevali, vendar nikoli tega nismo obljubljali ob nespremenjeni prispevni stopnji. Skratka ta stranka obljublja med in mleko, ob tem da bo zmanjšala denar za zdravstvo za 8%, vse bo sicer v javnem sistemu, vse bo boljše kot danes, predvsem bo vse boljše kot je pod to oblastjo, ampak vsekakor bo pa 10 ali 15% denarja za zdravstvo manj. Naj omenim tudi to, da bom še jaz repliciral, da nič od tega, kar je kolega poslanec povedal o čakalnih dobah, ki so se bojda na nekaterih primerih podaljšale, ne drži. Morda ima obvestila od svojih poslanskih kolegov iz Kliničnega centra, nikakor pa to ne temelji na državnih statistikah.
Hvala lepa. Besedo [[...]]Vi pa nimate pravice do replike, niste bili imenovani, boste pa kmalu na vrsti. Boste pa kmalu na vrsti, in boste lahko vse pojasnili, kolega Podobnik. Prosim. Ampak ni vas osebno imenoval. In vemo, kaj smo vsa štiri leta upoštevali kot repliko. Ne bi želel tokrat na zadnji seji odstopati. Bogdan Barovič ima besedo. Minuta pa 55 sekund. Prosim.
Vse to, kar doživljamo, je dokaz, da interpelacija, hoteli ali ne, je žal tu. Slovenska nacionalna stranka je ni hotela, ne v tej obliki ne v tej vsebini ne tu ne danes. Slovenska nacionalna stranka jo je metaforično izvajala 4 leta. In opozarjala na stvari in dogodke, ki jih danes slišimo. Seštevek pa je tu. Oba kolega, gospod Zmago Jelinčič Plemeniti in gospod Sašo Peče sta se lotila enega segmenta, drugi politične opredelitve. Jaz pa bom povedal v tem času samo naslednje. Slovenska nacionalna stranka ni naletela ne na posluh, ne na vsebino, ki ko je ponujala, in ne na spoštovanje, ki bi ga zaslužila. Resnica pa je naslednja, kakorkoli že razbrana. Zunanja politika, predvsem v odnosu do sosednje Hrvaške ni bila le slaba, temveč po mnenju Slovenske nacionalne stranke poniževalna do slovenskega naroda. To je dejstvo in to drži. Delovanje ministrstva za notranje zadeve, predvsem pri vprašanju izbrisanih ni bilo samo zaničevalno do referendumske volje slovenskega naroda, temveč tudi po mnenju Slovenske nacionalne stranke neustavno in nezakonito. Tretjič, korupcijo, klientelizem in domnevne kraje je potrdila preiskava tožilcev – neizpodbitno dejstvo. Četrtič, pravice delavcev so dokazano nespoštovane. Legalna kraja več deset samoimenovanih novih podjetnikov oziroma menedžerjev pa je tudi legalno in javno dokazana. Žal, nihče ne posluša, nihče ne spoštuje – in to nas je pripeljalo sem, kjer smo.
Hvala, kolega Barovič. Besedo ima kolega Dušan Vučko.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Danes obravnavamo interpelacijo o delu vlade Republike Slovenije, ki sta jo vložili SDS in Nova Slovenija. Vse lepo in prav, če bi govorili o interpelaciji na način, kot ga predvideva naš ustavnopravni red. Namen interpelacije je v uveljavljanju politične odgovornosti vlade v odnosu do parlamenta, in sicer v primeru, če parlament meni, da ta svojega dela ne opravlja odgovornoin v skladu z zakonom. S čim pa se danes pravzaprav ukvarjamo? To, kar sta SDS in Nova Slovenija vložili, je po moji oceni invalidna interpelacija. Kar je razumljivo, saj njun namen ni bil glasovati o nezaupnici vlade kot to predvideva ustava, temveč se ta institut, oprostite, več kot očitno zlorablja v predvolilne namene. Danes torej ne gre za interpelacijo o delu vlade, temveč gre za zadnjo tako imenovano ardensko ofenzivo SDS in Nove Slovenije, s katero se skuša volivkam in volivcem tik pred volitvami pokazati, kako je ta vlada, ta koalicija neuspešna, pogubna za Slovenijo, medtem ko je ekipa SDS, Nove Slovenije in Slovenske ljudske stranke tista prava, vsemogočna in odrešujoča. Torej ne gre za interpelacijo, temveč oceno opozicije, ali je ta koalicija in ta vlada izpolnila svoj program, svojo vizijo, svoja predvidevanja. Ta ocena je povsem legitimna pravica opozicije, tako kot je pravica pozicije, da te ocene zavrže. O tem vprašanju torej ni spora. Pomembno pa je, kaj je res – ali je res tisto, kar trdijo ocenjevalci, in ali je res tisto, kar odgovarjajo tisti, ki so ocenjevani. Žal smo namesto argumentiranih kritik o delu vlade slišali kup neresnic, polresnic, zavajajočih trditev in pavšalnih ocen, ki ne prenesejo resne strokovne presoje. Vse bolj se zdi da se je današnja interpelacija izrodila - izrodila v zadovoljevanje potreb opozicije po brezplačnem nastopu pred televizijskimi kamerami, kar v bistvu ni tako narobe. Nihče ne zanika, da ta koalicija pred nastopom svojega mandata si ni zadala težke naloge, a brez vizije ni razvoja in brez ciljev, brez dela tudi ni rezultatov. Strinjam se, da ta koalicija ni uresničila vsega, to je povsem življenjsko, je pa, v to sem globoko prepričan, opravila veliko delo. Tisto, kar je za mene najpomembnejše, je to, daje ta vlada dosegla dobre rezultate na tistih področjih, ki neposredno vplivajo na blaginjo in kakovost življenja slehernega državljana in državljanke. Danes smo že slišali, imamo dobro, stabilno gospodarsko rast, imamo znatno nižjo inflacijo, kot smo jo imeli pred leti, imamo nizko stopnjo brezposelnosti; ta je manjša, kot je v Evropski uniji. Življenjska raven Slovenk in Slovencev se je, kakorkoli, ali si priznamo ali ne, zvišala. Razširili smo krog upravičencev za socialne pomoči in le-te povečali, vse več ljudi in mladih se šola, smo v Evropi, na meji z Avstrijo in Italijo ne rabimo več plačevati carin itd. To vse vedo tudi v Slovenski demokratski stranki in Novi Sloveniji, ampak to v tem trenutku za njih ni pomembno. Za njih je bolj pomembno in na tem gradijo svojo zgodbo, kot na primer, da nismo dosegli gospodarske rasti, ki jo je vlada napovedovala pred dvema letoma na podlagi povsem drugih predpostavk, pri čemer pa ne povedo, da so se razmere v svetu in Evropi bistveno spremenile. Oprostite, meni se zdi to sprenevedanje "ŕ la carte". V tem smislu, v tem tonu lahko samo še pricakujemo očitek, da vlada ni postorila vsega, da se ne bi podražila nafta na svetovnih trgih, ki narekuje dvig cen bencina v Sloveniji. Spoštovane kolegice in kolegi iz opozicije oziroma Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije in Slovenske ljudske stranke, na koncu naj vam zastavim, če mi dovolite eno vprašanje, tudi sam si ga večkrat zastavim. "Ali ste v svojem dosedanjem življenju uspeli uresničiti vse, kar ste si zadali, načrtovali, predvideli in si na ta način zaobljubili sami sebi?" Če je vaš odgovor absolutno pritrdilen, se opravičujem, lažete sami sebi in kot v tem primeru "Bog naj vam pomaga".
Hvala. Besedo ima kolega Janez Podobnik.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice in kolegi!. Dovolite mi, da svoj nastop, ki ne bo, upam preveč dolg, začnem s kratko repliko spoštovanemu Feriju Horvatu, predsedniku državnega zbora. Po spominu sem razumel njegovo izjavo v tem smislu, da ga čudi, da poslanci Slovenske ljudske stranke vidijo kot slab rezultat dela vlade na področju skladnega regionalnega razvoja, ko so pa itak bili z nekaterimi svojimi resorji odgovorni za skladen regionalni razvoj. Žal temu ni bilo tako. Ministri za promet, za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in za pravosodje v skladu z veljavnim zakonom o vladi in drugimi pristojnostmi niso bili odgovorni za koordinacijo na tem področju dela. Trudila se je gospa mag. Kovačeva, veliko se je trudila, žal ji ni uspelo, da bi prišel v parlament njen zakon. To je bil njen politični poraz, da to ni uspela. Ampak, bi bil pa rad korekten, da dr. Senjurja, ki pa je v prejšnjem mandatu, ta mandat - to ni tema te interpelacije- je uspešno trasiral koncept regionalnega razvoja in tudi zakona. Če pa govorimo o odgovornosti in tudi zaslugah, pa je potrebno povedati, to sem danes enkrat že povedal pa bom še enkrat. Mag. But je, ko se je pogajal v Evropski uniji v dveh funkcijah, vdveh mandatih, kar nekaj denarja iz evropskih skladov za razvoj podeželja pripeljal v Slovenijo, to je bil pa konkreten prispevek za skladen regionalni razvoj. In še nekaj. Preveliko nezaupanje občine je prisotno v aktualni slovenski vladi. Spoštovani predsednik vlade in ministri, bolj zaupajte občinam, ne boste zgrešili. Kdor sprejme občine, občinske župane, občinske svete za partnerje, ta je dober politik, ta je dober oblastnik. Deli z njimi soodgovornost za prihodnost države in nacije. Jaz bi se rad v svojem nastopu dotaknil treh tem. Eno samo z enim stavkom. Z enim stavkom in sem vesel, da se ga je dotaknil spoštovani kolega Brenčič. Vlada je zelo obširno odgovarjala, ko je dala svoje poročilo o razvoju, nič ni rekla o slovenski narodni spravi. Morda bi bilo dobro, če bi napisala tri stavke. Slovenska narodna sprava pa ostaja eno od temeljnih etičnih načel in tudi zavest slovenske politike. In sem prepričan, da bomo slovenski politiki pač to dolžnost v celoti tudi opravili. Drugo področje je vezano na zunanjo politiko. Če se ne motim, v interpelaciji sicer ni bilo veliko tem, ampak vlada je tudi to vprašanje obdelala zelo shematsko, zelo podrobno. Na dveh področjih pa imam pridržek: regionalno sodelovanje, tukaj bi pričakoval, da bo vlada zapisala, da je ena od strateških zunanjepolitičnih usmeritev slovenske države, da se bo v okviru pravil Evropske unije zavzemala za tako euro regijo, v kateri bo celotna Slovenija, celotno slovensko ozemlje. In da se bo zavzemala, da bi bil sedež take evroregije v Sloveniji. To sem pogrešal. In na strani 352, ko vlada govori o Slovencih po svetu, urad za Slovence v zamejstvu in po svetu, tukaj bi morala vlada samokritično priznati, da državni zbor tudi zato, ker vlada ni podprla, ni sprejel zakona za Slovence izven Slovenije. To je obveza, da se to stori. In žal je, da temu ni bilo tako. Zakon je bil zavrnjen v državnem zboru. Dva poskusa sta bila, jaz sem oba podpisal. Žal je pri obeh vlada imela negativno mnenje. Velika škoda, da nismo tega zakona sprejeli. Tudi zato, zdaj bom pa šel na tretje področje. To pa je družinska politika in tudi prebivalstvena politika. Če sem zakaj vesel te razprave v državnem zboru ob interpelaciji, sem jo vesel tudi zaradi tega, ker končno odkrito in neposredno govorimo o nekaterih trendih, ki so zaskrbljujoči na področju demografskih trendov. Za politiko praviloma velja, da tisti, ki je prinašalec slabih novic, ni dobro sprejet med ljudmi. Ljudje želijo lepih in dobrih novic, ljudje želijo optimizma, lepih besed. Ampak to je eno od tistihpodročij, kjer stopamo v sfero odgovornosti. Odgovoren politik mora priznati, da so demografski trendi v Sloveniji zaskrbljujoči. Teh trendov ne more obrniti ne opozicija ne ena stranka v opoziciji, ne samo vlada, ampak seveda tukaj se mora oblikovati zelo pomemben nacionalni konsenz. Ko sem prebral še posebej pozorno ta del vladnega odgovora, je potrebno nastopiti podobno kot kolega Brenčič. Marsikaj se je na tem področju storilo, tudi v tem mandatu in tudi prejšnjih. Ampak vprašajmo se, kako pa to, da sokljub temu demografski trendi še naprej zaskrbljujoči. To je politično vprašanje tudi. Ko sem bil pozoren do majhnega segmenta prebivalstvene politike, bi tukaj povedal, da bi kot politično gesto, ki bi ji pritrdil, sprejel usmeritev vlade, ki bi rekla, sedanja ali katerakoli, z mehanizmi, ki jih imamo, bomo podprli, da bi se Slovenci, ki živijo po svetu, tudi druge ali tretje generacije, s svojimi mladimi družinami vrnili v Slovenijo. To naj bo prvi korak prebivalstvene politike. To sem pogrešal v tekstu vladne koalicije in to bo projekt, ki ga bomo podprle vse stranke v parlamentu. In zakon o Slovencih po svetu je imel tudi področje repatriacije. Žal ga nismo sprejeli. To je velika politična obveza naslednjega mandata. Napovedujem, da bomo ta zakon sprejeli najverjetneje že v prvem letu prihodnjega mandata. To je politična obveza novega sklica. In sedaj bi se dotaknil še družinske politike. Podrobneje so o tem že govorili nekateri kolegi. Tudi dr. Dimovski je o tem govoril. Tukaj pa pravzaprav bi nastopil s principom, ki se mu reče, kako bi ob veljavnih ukrepih dodali še nekaj novih ukrepov, nekaj novih rešitev. Družinska politika je senzibilna zadeva. Omogoča naj mladim družinam in mladim in parom, da se odločajo za različne oblike. Nič prisile, ampak velika možnost izbire. Prva zadeva, prvi otrok, z mehanizmi, ki jih imamo na voljo, spodbujajmo čim prejšnjo odločanje za vrsto prvega otroka. Motivirajmo študente, da bodo čim prej dokončali študij, ne pa, da bodo preko instrumentov študentskega dela podaljševali svoj študijski čas in s tem tudi odlašali odločitev za rojstvo prvega otroka. Tukaj so pomembni ukrepi za finančno varnost mladih družin in nato je ključna odločitev za drugega otroka. Tu je pomembna konkurenčnost staršev na trgu delovne sile. Kako? Nekaj jih imamo, ampak morda še nekaj novih. Višina prispevkov delodajalca za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zaposlenih naj bo odvisna od števila otrok, ki jih posameznik vzdržuje in tukaj naj bo lestvica progresivna. Dodatno vzpodbujajmo delodajalce za zaposlovanje staršev. Še posebej mater. Tudi po izteku starševskega dopusta. Vzpodbujajmo delodajalce za zaposlovanje staršev s skrajšanim delovnim časom. Nekaj je bilo že narejenega, morda so še nove možnosti. Glede spodbujanja za drugega otroka je zelo pomembno tudi vprašanje, ki je vezano na bivanje. Na stanovanjsko politiko. Neprofitna najemnina za mlade družine mora biti odvisna od števila otrok. Predlagamo, da se status mlade družine podaljša ob rojstvu vsakega naslednjega otroka. Kar pomeni, da bi se družina štela kot mlada družina do začetka šolanja najmlajšega otroka, ne pa le do začetka šolanja najstarejšega. In nato spodbude v različnih oblikah za tretjega, četrtega otroka in več. Tukaj smo marsikaj že naredili. Olajšave za številčnejše družine. Otroški dodatek. Dohodninske olajšave. Progresivne lestvice. Subvencioniranje nakupov. Tudi počitnic in tako naprej. Jaz sem prepričan, da na tem področju lahko država z mehanizmi, ki jih ima, stori še bistveno več. Pomembna je boljša skrb in pomoč materam v stiski. Nekaj je o tem govoril že gospod minister. Rad bi omenil še eno občutljivo področje, ki se mu reče enakost vseh otrok. Ne glede na to, ali hodijo v vrtec, ali pa se pazijo doma. Obstoječa ureditev otroškega dodatka, ki za otroke, ki niso v javnih vrtcih, dodaja 20% vrednosti na znesek otroškega dodatka, je preprosto mnogo premajhna v primerjavi s pomočjo države in tudi občin za varstvo otrok staršem, ki imajo otroke v javnih vrtcih. Zato je potrebno zagotoviti, da bodo subvencionirani zneski za otroke, ki so v javnih vrtcih, in za otroke, ki niso v njih, ki niso vključeni, vsaj do neke mere primerljivi. V Sloveniji je približno 90 tisoč nešoloobveznih otrok, katerih eden od staršev je že izkoristil porodniški dopust oziroma dopust za nego invarstvo otroka. Od teh pa jih približno 65 tisoč hodi v vrtec, 25 tisoč pa se pazi večinoma doma, pri starih starših, privatnih varuškah in tako naprej. Predlagamo, da najdemo način, da se tudi tem otrokom, ki se varujejo doma, doda večji dodatek. Ena od možnih rešitev je, da se to obračuna kot dodatek k otroškemu dodatku. Sedaj dobijo približno med 1000 in 2000 tolarji na mesec. To je bistveno premalo. Naštel sem nekaj konkretnih predlogov glede zelo pomembnega segmenta poročila vlade, to je družinske in tudi varstvene politike. Hvala lepa.
Hvala, kolega Podobnik. Besedo ima kolega doktor Dimitrij Rupel.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki vlade, ministrica, ministri! Dovolite, da začnem s hvalnico parlamentu. Rad bi pohvalil slovenski parlament. V Sloveniji je parlament izbrano in redko prizorišče pluralizma. V slovenskem parlamentu pluralizem ne pomeni več istega ali enakega, ampak pomeni raznolikost. Tukaj sodelujejo ljudje, skupine in stranke, ki so različne. Pluralizem enakih politik smo imeli že nekoč, ko je bila parlamentarna demokracija še prepovedana, takrat se je imenoval pluralizem samoupravnih interesov. Kohvalim slovenski parlament, hočem reči, da je pravega pluralizma v Sloveniji bolj malo. Na to sem postal pozoren, ko sem bral odgovor vlade na interpelacijo. V poglavju, ki so ga napisali na ministrstvu za kulturo in ki govori o medijih, je pravzaprav govor o pluralizmu enega in istega. Medijski pluralizem ne pomeni, da je medijev več, ampak da so različni. In vlada ni odgovorna za več istega, ampak za več različnega. Pluralizem ni, če isti analitiki in komentatorji objavljajo iste ankete v več medijih. Zakaj pri nas recimo ni konkurenčnih javnomnenjskih raziskav. Skratka, pluralizem je še vedno redka dobrina pri nas in na to sem želel opozoriti v hvalo temu parlamentu in v kritiko vladi. To bi seveda lahko ponavljal za mnoga področja, to velja, recimo za vladno kadrovsko politiko. Namreč ni dobra tista kadrovska politika, ki daje prednost ljudem iz ene in iste stranke, ampak tista, ki skrbi za ustrezno zastopanost vseh strank, predvsem pa seveda za strokovnost. Vsi vemo, da strokovnost ne more uspevati, če je strankarsko oziroma politično kontrolirana. Novinarji RTV, če preberete zakon o sistemu plač v javnem sektorju, so javni uslužbenci, to pomeni, da jih lahko politično kontrolirajo, kar seveda ni dobro. Lahko bi še našteval v zvezi s produktivnostjo, v zvezi z dosežki v gospodarstvu, kulturi in diplomaciji, kjer ni tekmovanja, kjer ni enakih možnosti za vse, ni napredka. To je po moji sodbi glavni problem Slovenije danes. Zanimivo se mi zdi, da vlada ne govori o pluralizmu pri sebi, kajti leta 2000 je bila vlada vendarle sestavljena pluralistično. Danes pa sta v njej ostali praktično samo dve stranki, ki se sicer predstavljata kot levi, pa to sploh nista. LDS danes prav gotovo ni liberalna stranka, to lahko dokaže v seminarski nalogi vsak moj študent, ne samo študent ministra Mramorja. LDS in Združena lista sta v času vladanja in v tem času, ki mineva, izvajali notranje čiščenje, da so še bolj enaki med seboj in vsaka v sebi. V vladi pa seveda ni več SLS, ki je bila do neke mere vendarle porok pluralizma v tej vladi. Kot sem že povedal na tiskovni konferenci 17. avgusta, vlada oziroma ministrstvo za zunanje zadeve glede zunanje politike odgovarjata na vprašanja, ki jih nihče ni postavil. Ob tem se postavljajo nova vprašanja, na primer vprašanje, kakšen pomen imajo odgovori, ki ne odgovarjajo na vprašanja. Seveda ne pričakujem odgovora na to vprašanje; odgovora vlada v sedanji sestavi najbrž ni sposobna. Ko bi bila resnicoljubna, bi morala odgovoriti, da je takšno ravnanje značilno za politiko, ki vprašanj sploh ne potrebuje, za politiko, ki ni pripravljena odgovarjati na vprašanja, za politiko, ki raje govori, kot da bi poslušala, ki najraje posluša samo sebe, ki ni pripravljena na dialog in ki vnaprej ve vse odgovore. Takšne politike se spominjamo predvsem tisti, ki smo jo doživljali na svoji koži, iz 70. in 80. let prejšnjega stoletja, ko še nismo imeli parlamentarne demokracije in ko še nismo imeli večstrankarskega sistema. Glede zunanje politike v času, ki je predmet interpelacije, moram vladi seveda čestitati. V času med letoma 2000 in 2004 so se slovenski zunanji politiki posvečali veliki projekti in na tem področju ni bilo pomembnih napak. S tem pa nisem rekel, da ni bilo težav. Če nekoliko poenostavim, bi rekel, da je bila slovenska zunanja politikauspešna kljub mnogim oviram, ki so obstajale v sami vladi in v vladajoči stranki LDS. Na našo srečo in na nesrečo tistih, ki so proizvajali ovire, je bila slovenska zunanja politika zastavljena, preden je vlado prevzel Anton Rop, in jo je bilo tudi po zaslugi prejšnjega zunanjega ministra nemogoče pokvariti, čeprav je bilo veliko poskusov. Navsezadnje so v slovenski vladi – to je bila vlada v vladi – kar leto in pol poskušali odstaviti zunanjega ministra, zaustaviti veljavno zunanjo politiko in preprečiti uspeh največjih zunanjepolitičnih projektov. Ko govorim o vladi v vladi, ponavljam sintagmo, ki sem jo uporabil, ko me je eden od vladnih uradov, z njim pa tožilka, ki je bila takrat skrita sodelavka vlade v vladi, danes pa je uradna sodelavka te vlade, preganjal zaradi pobude, naj bi v Sloveniji ustanovili diplomatsko akademijo. Dejansko so v letih od 2000 do 2004 obstajale različne vlade, pa naj vam osvežim spomin. Najprej je obstajala na volitvah izvoljena vlada, ki jo je vodil dr. Janez Drnovšek in ki je vsebovala poleg LDS, Združene liste in DeSUS tudi SLS. Nato je obstajala prva Ropova vlada, ki bi jo lahko imenovali tudi Drnovškova vlada brez Drnovška, Čokove in Bavčarja. V tej drugi vladi se je polagoma oblikovala vlada v vladi, ki jo je sestavljal krog Ropovih zaupnikov, kamor so sodili le izbrani člani LDS, torej vlada brez zunanjega ministra, brez SLS, pa tudi brez Združene liste in DeSUS. Nakar je – in to je bila tretja vlada, to je tretja vlada – pred kratkim nastala ta nova, prava Ropova vlada, v kateri so se pojavili nekateri stari in preizkušeni partijski kadri in iz katere so izgnali vse moteče oziroma neposlušne elemente. Zdaj ni več vlade v vladi, ampak je vlada v vladi prevzela celo vlado. Saj morda je res neprijetno poslušati, tudi jaz semse namučil, preden sem sestavil to diagnozo. Slovenska zunanja politika je bila torej v redu, čeprav je bila v redu kljub oviram in pritiskom vlade v vladi. V zadnjem času pa sta vlada in ministrstvo za zunanje zadeve naredila nekaj neprijetnih napak, ki bodo predstavljale obremenitev za prihodnjo vlado in za vse, ki se bodo v prihodnosti ukvarjali s slovensko zunanjo politiko. Upam, da ta vlada in ministrstvo za zunanje zadeve do volitev ne bosta naredila preveč napak; pri tem mislim predvsem na kadrovsko politiko in na odnose s Hrvaško. Dovolite, da nekaj povem o teh odnosih. Slovensko-hrvaški nesporazumi izvirajo iz Jugoslavije oziroma so praviloma povezani z razpadom SFRJ. Vzroka teh nesporazumov ni mogoče odpraviti, Jugoslavije ni več mogoče obuditi k življenju; to je izredno važna ugotovitev. Nekateri do te ugotovitve niso pozorni, drugi pa bi morda res želeli obuditi SFRJ. Obujanje Jugoslavije in neupoštevanje izvora slovensko-hrvaških zapletov, se pravi razpada Jugoslavije, sta pripeljala do mnogihpovsem napačnih odgovorov in kar bo za pričakovati. Zato sem nedavno predlagal, da bi po vzoru slovensko-italijanske in slovensko-avstrijske komisije zgodovinarjev in pravnikov ustanovili slovensko-hrvaško zgodovinsko pravniško komisijo, ki bi v miru in spomočjo ustreznih analitičnih orodij pregledala obdobje, ko smo Slovenci in Hrvati živeli v takšni ali drugačni Jugoslaviji, recimo od leta 1918 do leta 1991. Mejna vprašanja so seveda delikatna, ker so povezana z ozemljem države, z naselji in njihovimi prebivalci. Teritorialno vprašanje in vprašanja nacionalne suverenosti so glavna državna vprašanja, zato v zvezi z njimi ni mogoče ravnati hitro in improvizirano. Obe državi sta v svojih ustavnih in ustanovnih listinah zapisali, da bodo meje držav enake republiškim mejam v okviru SFRJ. Iz teh listin izhaja, da meja ni treba in ni mogoče niti postavljati niti spreminjati, ampak je treba oziroma mogoče formalizirati, urediti režime na njih, ob njih itn. Eno glavnih vprašanj - o tem je veliko govora danes - vendar ne edino vprašanje, eno glavnih vprašanj vendar ne edino vprašanje je meja na morju, ki je doslej ni bilo. V SFRJ te meje ni bilo. Za rešitev zanjo moramo k vzroku, h koreninam te odsotnosti. Te meje ni mogoče postaviti po utrjenih pravilih, glede na zgodovino ali celo enostransko, ampak se je potrebno o njej na novo dogovoriti. Spomnite se, sporazum Drnovšek - Račan je bil poizkus takšnega dogovora. Poglejte, Hrvaška je večkrat izpovedala svojo namero, da morsko mejo določi enostransko, pri čemer se je sklicevala na mednarodne listine, na konvencije in zakone. Enako je počela v zvezi z izključno ekonomsko oziroma zaščiteno ekološko in ribolovno cono. Za odločitve pa je praviloma potrebno sodelovanje druge, nasprotne, prizadete strani. Če Hrvaška želi postati članica Evropske unije, ne more sama določiti meje na morju z Italijo in Slovenijo. Dejstvo je, da morska meja med Republiko Hrvaško, Republiko Slovenijo, Italijo, ni bila nikoli določena. Iz ustavnih listin vemo samo to, da mora biti z mejami tako,kot je bilo v SFRJ, pri čemer že spet vemo, da enako ne more biti, ker je njen razpad spremenil nekatera bistvena dejstva. Poglejmo. Prvič. V SFRJ seveda vse republike, ki so mejile na Jadransko morje, se pravi njihove organizacije in prebivalci, državljani, vse in enake pomorske pravice, ki so sicer značilne za pomorske države. Drugič. Vse praktične razsežnosti teh pravic so stvar dogovora in mednarodnih sporazumov, do katerih je mogoče priti na različne načine. Sporazum Drnovšek - Račan, spomnite se, mnogi med vami - to se je dogodilo v tem mandatu, od katerega se poslavljamo - sporazum smo dočakali julija 2001 in to je bil za Slovenijo minimum. Slabšega Slovenija verjetno ne bo nikoli sprejela, recimo boljšega. Če bi se ponovno pogajali, bi morali doseči kaj boljšega in Slovenija bi celo, morda imela moralno pravico reči, da se je ponudba iztekla, da sedaj pri nas nismo več zadovoljni. Ne vem, kako bi takšne izjave oziroma takšen način razmišljanja sprejeli na nasprotni strani. Tukaj smo na točki konfrontacije. Vprašanje pa je, ali naj probleme rešujemo s konfrontacijo ali skušamo preseči s partnerstvom oziroma zavezništvom. To je vprašanje za zunanjega ministra, za to vlado, v teh dneh. Ali bomo se konfrontirali ali se bomo, ali bomo poskušali to preseči na nek način, ki je v navadi med modernimi narodi. V zgodovini smo Slovenci in Hrvati sodelovali in si pomagali. Torej smo bili zavezniki, ne pa sovražniki ali pa nasprotniki. To mora komisija, o kateri sem malo prej govoril in ki bi jo bilo vredno ustanoviti, ustrezno dokumentirati. Takšne dokumentacije zaenkrat nimamo. Če bo ugotovila, da smo bili tradicionalni zavezniki, bo vsak, ki bo hotel doseči kaj drugega, v nasprotju s tradicijo. Ta, ki bo to hotel doseči, bo v nasprotju z zgodovino. Morda bi sesplačalo podrobneje preiskati, kako je bilo z določanjem republiških meja v Jugoslaviji. Lahko bi ta zgodovina preiskala famo o tisti famozni meji, o Kardelju in Bakariču, ki naj bi bila določala mejo na Dragonji. Potrebno je evidentirati pridobitve drugesvetovne vojne. Tako imenovane pridobitve druge svetovne vojne, po kateri so Jugoslaviji oziroma Sloveniji vrnili velik del slovenskega etničnega ozemlja, čeprav so mnogi Slovenci še vedno ostali zunaj njega. Preiskati bi bilo treba uporabnika teh pridobitev. Že spet bomo videli, da to ni bila niti Slovenija niti Hrvaška, ampak Jugoslavija. Na primer, Jugoslavija ni dobila niti slovenskega Trsta, niti slovenske Gorice, je pa dobila hrvaško Reko in hrvaški Zadar. Vendar to v skupni državi ni bil problem. Uspehi Hrvaške so bili takrat tudi slovenski uspehi in obratno. V času Jugoslavije so imeli Hrvati mejo z Italijo in Avstrijo. Čeprav so s to mejo v imenu jugoslovanske oblasti upravljali Slovenci. Vendar kar je bilo slovensko, je bilo tudi hrvaško. In obratno. Slovenci in Hrvati bomo po vsej priliki v nekaj letih že spet združeni v Evropski uniji. Zato bodo ti problemi po času neke večje čustvene obremenjenosti po razpadu SFRJ postali manj obremenjeni. Politično izhodišče večine razprav o državni meji je bilo, in mora ostati tudi naprej, po moji sodbi, da Hrvaška hoče imeti morsko mejo z Italijo, tako pravijo, kar na nek način ovira Slovenijo, Slovenija pa hoče obdržati teritorialni stik z mednarodnimi vodami, kar na nek način ovira Hrvaško. Spoštovane poslanke, poslanci, problema razpada SFRJ ni mogoče rešiti. Ta vlada ga ni bila sposobna rešiti, in najbrž ga tudi prihodnja vlada ne bo rešila, in tudi ga ne bi smela poskusiti reševati. Ampak se je potrebno s tem razpadom oziroma s tem zgodovinskim dejstvom soočiti, spoprijeti. Pri tem lahko Slovenci in Hrvati obtičimo v položaju brez dobička, ali pa oboji nekaj dobimo. Vprašanje je, ali se bomo s problemi spoprijeli skupaj Slovenci in Hrvati ali vsak zase in eden na račun drugega. Dobičkonosni položaj, "win-win situation", kot se reče, pomeni, da Slovenija nekaj stori za Hrvaško, Hrvaška pa nekaj stori za Slovenijo. Z drugimi besedami, Slovenija ne more in se ne more rešiti problema razpada SFRJ na račun Hrvaške, in tega ne more storiti Hrvaška na račun Slovenije. Predstavljam si, da bi bilo, ko bi zgodovinsko-pravna komisija končala svoje delo, to je tista komisija, ki jo predlagam, mogoče sestaviti seznam vseh vprašanj, problemov in tudi finančno oceniti njegovo težo, nakar bi vsaka država prispevala polovicooziroma ustrezen dogovorjen delež bremen oziroma stroškov. Pri tem ne bi smeli pozabiti, da Slovenija velikih zunanjepolitičnih problemov vendarle nima. Ker je velike zunanjepolitične probleme z EU, Natom že rešila, medtem ko Hrvaška vendarle ima takšne velike probleme. Ona še vedno ima probleme, ki jih je Slovenija že rešila. Te probleme lahko Hrvaška rešuje sama s pomočjo Slovenije, s pomočjo koga drugega, ob nerazumevanju Slovenije ali koga drugega in, ne bom nadaljeval. Ko se je vključevala v EU, je morala Slovenija sprejeti evropske standarde na mnogih področjih, kar zanjo ni bilo preprosto. Morala se je odreči marsikaterim navadam in načelom, ki so jih nekateri skeptiki branili, češ, da gre za nacionalni interes. Danes Slovenija v zvezi z vprašanji meje s Hrvaško ne nastopa neposredno v imenu svojega nacionalnega interesa, ampak v imenu evropskih interesov, to pa je tudi tista točka, kjer se srečajo in med seboj pobotajo slovenski in hrvaški nacionalni interesi. Hrvaška bo morala iti skozi isto šolo, ki jo je Slovenija absolvirala. Pred časom sem, žal, brez ustrezne podpore predlagal, da bi Slovenija Hrvaški ponudila strateško partnerstvo. Morda je še čas za to, ali pa bo nastopil po volitvah. Po zgledu nekaterih drugih, na primer skandinavskih ali srednjeevropskih držav. Pred kratkim sem odnose med Slovenijo in Hrvaško imenoval odnose nepopustljivega prijateljstva, kar pomeni dvoje. Videl sem tudi, da je minister za zunanje zadeve nekako odklonil takšen način definiranja takih odnosov, kar obžalujem To nepopustljivo prijateljstvo pa pomeni dvoje, da bo povsem jasno. Da se prijateljstvu ne bi mogli lahkomiselno odreči, vendar nas prijateljstvo ne bi oviralo, da bi bili dosledni, načelni glede svojih interesov. Mislim, da je skrajni čas za novo rundo poštenih, sproščenih, produktivnih, v prihodnost obrnjenih odnosov med Slovenijo in Hrvaško. Mislim, da bi vlada, v kolikor ima še kaj časa, morala delati v tej smeri in da bi se morala zavedati, da je to tisto, kar je bilo dobro zastavljeno v prejšnjem mandatu. Jaz nisem velik kritik zunanje politike prejšnje vlade. Zakaj, najbrž ni nobena skrivnost, pa vendarle zdelo se mi je, da moram opozoriti na nekatere stvari, na katere vlada v tem trenutku, ki je pač pomemben, ni dovolj pozorna. Hvala lepa.
Hvala dr. Rupel. Besedo ima minister za zunanje zadeve, gospod Ivo Vajgl.
Gospod predsednik, spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Ta iztočnica, ki mi jo je dal dr. Rupel, me je na nek način spravila v zadrego, ker bi tudi on bil v zadregi, če bi moral kritizirati svoje delo zadnjih treh let in pol ali štirih. In enako zadrego bi imel jaz, če bi kritiziral to isto delo, kajti tudi jaz sem pri tem delu sodeloval in veliko teh projektov, ki jih ocenjujemo kot uspešna leta slovenske zunanje politike, si štejem kot nek uspešen del moje profesionalne kariere kot slovenskega diplomata. Ker ne maram polemike zaradi polemike, moram reči, da se z dr. Ruplom o celi vrsti zadev brezpogojno strinjava, saj smo se včasih o nekaterih stvareh pogovarjali in dogovorili. Mogoče nekatere stvari drugače formuliramo, mogoče tudi drugače funkcioniramo. Jaz nisem nagnjen k temu in nekaj citatov mojih opredelitev odnosov s Hrvaško - in opravičujem se, ker bom tudi jaz največ ostal pri odnosih s Hrvaško, čeprav mislim, da so tudi druge stvari zunanje politike, o katerih bi bilo treba govoriti. Večina teh citatov mojih govori o tem, da se je treba s sosednjo državo pogovarjati. Pogovarjati mirno, strpno in graditi dobre odnose. Inzaradi tega jaz ne govorim in mislim, da gre napačno, če govorimo toplo, vroče, če enkrat podiramo z levo roko, kar smo zgradili z desno, če enkrat radikalno sosedi grozimo, drugič pa jo poskušamo pripraviti do tega, da smo pravzaprav v istem čolnu in da imamo iste interese in da moramo v razumevanju reševati odprte probleme. Mislim, da sem s tem premostil, tudi s to razpravo dr. Rupla, premostil tista vprašanja ali odgovarjamo na vprašanja, ki so bila postavljena ali ki niso bila postavljena. Danes so bila postavljena nova vprašanja in v glavnem se vsa vprašanja, ki jih je postavil gospod Podobnik in ki jih je postavil mag. Drobnič, nanašajo ravno na odnose do Hrvaške. Jaz sem si pribeležil ta vprašanja in tudi pribeležil to, kako mislim nanje odgovoriti.Mi smo v bilanci, ki jo obravnava interpelacija in ki se ni, dejansko ni kritično dotaknila področja zunanjih zadev, v tej bilanci imamo, kot je ugotovil dr. Rupel, pomembnejši odprt problem, to so neurejeni odnosi z eno izmed naših sosed. V tem času smo uredili odnose z drugo našo sosedo, z Avstrijo, bilo je precej odprtih vprašanj, ki smo jih sporazumno uredili. Nismo pa uredili odnosov s Hrvaško in dejansko se strinjam s tem, mi v tem času, niti odkar smo samostojna država, v odnosih s Hrvaško nismo ustvarili nobenega novega problema. Mi se ukvarjamo s problemi, ki so nastali po razpadu skupne države, po razpadu Jugoslavije. In seveda ne bomo Jugoslavijo oživeli zato, da bomo rešili ta vprašanja. O njih se je pač treba dogovoriti in vsa ta vprašanja imajo svoja dobro znana imena. Imenujejo se meja na morju, imenuje se dokončni dogovor o meji na kopnem. Imenujejo se vprašanja, ki jih obravnavamo v okviru sukcesijskih pogajanj, vprašanje Ljubljanske banke, vprašanje, ki je znano, je vprašanje Trdinovega vrha. In več ali manj smo tukaj opravili s temi vprašanji, ki se vedno znova pojavljajo kot tista, ki obremenjujejo naše odnose in ki peljejo v skušnjavo, da se verbalno radikalizirajo odnosi in da se namesto kot dobri sosedje s skupno evropsko perspektivo in skupnimi interesi pogovarjamo strpno in s pogledom v prihodnost. Jaz mislim, da mi v tem trenutku, ko gre za vprašanje meje na sploh in meje na morju, ne smemo padati v skušnjavo, da udarjamo gong na gong in da se spuščamo v spiralo verbalnega zaostrovanja. Najnovejše je sprožil hrvaški predsednik Mesić s svojo trditvijo, da je meja na kopnem dokončna in da se moramo samo dogovoriti o meji na morju. Hrvaška stran, mislim, da je popolnoma nepotrebno polemiko dvignila s sklicevanjem na Badinterjevo komisijo, katere mnenje je seveda popolnoma nesporno in v kontekstu, v katerem se danes pogovarjamo o meji na morju in o tem, zakaj ni bil uresničen in izpeljan do kraja zelo dober izpogajan sporazum Drnovšek-Račan. Mnenje Badinterjeve komisije pač ne igra nobenevloge. Jaz se strinjam, da je sporazum Drnovšek-Račan bil dosežek vlade v tem obdobju in seveda želel bi si, da bi zunanje ministrstvo imelo več vloge pri tem sporazumu, ampak sporazum nosi ime obeh podpisnikov, ki sta s svojimi sodelavci ta sporazum izpogajala. Jaz tudi mislim, da na tem področju bomo težko našli na hitro kakršnokoli alternativo temu sporazumu. Ta sporazum je dokument o tem, da sta vladi Slovenije in Hrvaške v nekem trenutku bili sposobni objektivno oceniti perspektivo svojih odnosov, upoštevati medsebojne interese in tudi upoštevati argumentacijo, ki sta jo obe strani dali na mizo. Najbrž ni slučajno, da so bila ob tem, ob sporazumu izražena burna nezadovoljstva na obeh straneh. To je narava težkega kompromisa in kompromis je bil težak inboleč tako za našo kot za hrvaško stran. Na žalost mislim, da ni bil sporazum in njegova priprava dovolj pripravljena tudi s stališča te širše javnosti in parlamentarnih strank in tako naprej, ki bi morale takšen delikaten in težek sporazum sprejeti in potrditi. Vendar je ta zadeva sedaj na točki, ko se moramo posvetiti temu, da rešujemo druga vprašanja. S Hrvaško smo se navsezadnje uspeli dogovoriti za več kot 40 sporazumov, ki urejajo določena bilateralna vprašanja, in mislim, da je takšnih vprašanj še precej, kjer lahko približujemo stališča, kjer se lahko dogovarjamo in dokažemo, da si želimo biti dobri sosedje. Ravno tako mislim, da nas je poučila ta poletna burja v Piranskem zalivu in krhkost tega, čemur sem jaz rekel olimpijski mir, da je bistveno, da se obe strani držita dogovora o preprečevanju incidentov, da incidente tudi ne samo preprečujeta, ampak da incidenten način reševanja ali pa vsiljevanje reševanja tudi aktivno preprečujeta in prevzameta odgovornost za to. In pri tem se mi zdi zelo pomembno tudi, da imamo v tej igri pravzaprav tudi ves čas odgovorne dejavnike obeh držav; tu mislim predvsem na policijo, ki medsebojno komunicira in preprečuje resnične incidente in možne incidente v Piranskem zalivu. Ne zdi se mi, da je danes čas, niti si najbrž nihče ne želi, da odpiramo to vprašanje globlje in širše v nekih zgodovinskih in mednarodnopravnih razsežnostih. Gotovo je, da je mejno vprašanje izvor številnih problemov tako na osebni ravni, recimo, prebivalcev, ki živijo na tem območju in ki čutijo praktične posledice nedokončno definirane meje. Tu mislim seveda tudi na ribiče in na slovenske ribiče, ki jih je pravzaprav zelo malo in je za njih problem velik in bi morali izhajati iz tega, da je tudi rešljiv, ravno zaradi tega, ker gre za majhno število ljudi. Ali lahko Hrvaški vedno znova sugeriramo ali pa ji celo grozimo s tem, kar ste vi, dr. Rupel, napravili v Portorožu, ko ste govorili o enem od 25 ključev, ki jih mi imamo za njihov vstop v Evropsko unijo, je zame seveda dubiozno vprašanje. Mislim, da je grožnja slab svetovalec in da je pogovor, če se pogovarjamo o hrvaškem vstopu v Evropsko unijo ter o pogajanjih, potem lahko rečemo, da so pogajanja tisti trenutek in tista možnost, da v nekem pozitivnem duhu rešimo tudi kakšno bilateralno odprtovprašanje in da smo mi Evropa, s katero se Hrvaška pogovarja. Ne mislim pa, da je dobra šola grožnja, ker z druge strani ne ne povečuje pripravljenost na kompromis. Gospod Podobnik, rad bi vam odgovoril še na vprašanje, ki ste ga postavili okoli regionalnega sodelovanja. Mislim - in tu sem se tudi konzultiral s kolegi iz vlade -, da je težko podpreti idejo, da je samo Slovenija kot enotna regija primeren partner za regionalno sodelovanje. Slovenija bi bila primeren partner in verjetno še bolj fleksibilenpartner in lažje bi dobili dostop do različnih strukturnih fondov v Evropski uniji, če bi imeli regije in bi se ena regija povezovala v svojem prostoru, druga v svojem prostoru, mogoče tretja v svojem prostoru. Ravno tako vprašanje, ali mora biti Ljubljana center potem te ali neke regije; mislim, da je to vedno stvar dogovora partnerjev, ki morajo v tem najti svoj interes in o tem se moramo dogovoriti. To ni neka dogma oziroma nekaj, kar bi samo po sebi prinašalo prednost. Rad bi še to povedal glede zakona o Slovencih po svetu. Že ob svoji predstavitvi tukaj sem poudaril, da mislim, da je škoda, da ta zakon ni bil sprejet in da je potreben in da bo to nujno eden izmed prvih projektov po volitvah. Zagotavljam vam, da osebno in stranka, ki jih pripadam, da bomo radi sodelovali prioblikovanju zakona, s katerim bomo dosegli to, o čemer ste govorili - neko integracijo in reintegracijo Slovencev po svetu in tudi zaščito slovenskih narodnostnih manjšin, za katero tudi mislim, da je ena izmed prioritetnih nalog slovenske zunanje politike. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Replika dr. Rupel.
V zvezi s problemom evroregije. Ideja o tem, da bi se Slovenija razdelila na različne dele, ki bi se povezovali z deli drugih držav, je izredno neravna, zaradi tega ne bi nikoli predlagal, da počakamo na te delitve in da to vežemo na regionalni razvoj Slovenije. Mislim, da je ideja o Sloveniji kot celoti, ki naj bi bila del evropskega povezovanja boljša, kajti druga varianta pomeni delitev Slovenije na italijansko, avstrijsko, madžarsko, hrvaško cono in to pomeni veliko nevarnost in velik izziv za prihodnjo integriteto Slovenije. Zaradi tega seveda mislim, da bi se bilo dobro pogovarjatio evroregiji s Slovenijo kot celoto kot njenim, bi rekel, sestavnim delom, vendar pod pogojem, da je seveda Slovenija središče te evroregije in da je središče te evroregije v Ljubljani.
Besedo ima kolega dr. Bajuk. Pri tem se mu opravičujem, da sem ga prej preskočil zaradi zamenjave vrstnega reda govorcev, ampak vidim, da dviga roko kolega Janša. Replika, verjetno?
Ne replika, v imenu predlagateljev bi rad odgovoril zunanjemu ministru. Gospod Vajgl, odkar ste vi prevzeli ta resor, se slovenska vlada ne more pohvaliti z nobeno zunanjepolitično iniciativo. V tem času ste zavrnili dve, ki sta bili dani s strani opozicije in civilne družbe; ena se je nanšala na to zgodovinsko komisijo, ki jo je predlagal dr. Rupel, druga na predlog, ki pa je šel v smeri iskanja rešitve na iniciative, ki jih dajejo drugi. Ta zadeva sicer ni nova, ampak je bila aktualizirana v zadnjih mesecih. Gospod Illy je ponovno, kakšen mesec nazaj, ponujal evroregijo, v kateri bi bil Trst središče. Notri bi bila Furlanija-Julijska krajina in Slovenija do rapalske meje. S strani slovenske vlade ni bilo nikakršnega odziva na to. Ta predlog, da se ustanovi evroregija, kjer je Slovenija kot celota zraven, pa morda potem še Julijska krajina Istra, avstrijska Koroška, to je pač protiiniciativa, ki zagovarja naš slovenski interes v tem prostoru, v katerega smo vstopili in kjer pač tisti, ki ima iniciativo, vedno pridobiva, ima prednost. S strani slovenske vlade enostavno kot da teh idej ni bilo. Tukaj ne gre za neke stvari, ki se bodo zgodile čez noč, gre pa za neko smer razvoja. Smo v nekem prostoru, kjer bodo evro regije počasi dejstvo. In me res zanima, kakšno je vaše stališče: Ali ste za to, da gre v neko evroregijo Slovenija kot celota, ali da drugi razkosajo Slovenijo na različne evroregije? Ni bilo ne opredelitve, ne iniciative, samo neka taka bolj nonšalantna zavrnitev, enako kot do te zgodovinske komisije. Danes se sicer niste opredelili, ste se v nekem intervjuju. Mene zanima, ali se vam zdi to dobra ideja ali ne in če ne - zakaj, ker tukaj nihče ne izgubi pri tej zadevi. Bil sem tudi, moram reči, zelo neprijetno presenečen nad vašo interpretacijo stališča ali pa izjave, ki smo jo večkrat ponovili v Slovenski demokratski stranki, češ da ima Slovenija v rokah enega od 25 ključev, ki odpirajo vrata Hrvaški v EU in v Nato. Zanima me, zakaj se branite teh ključev, zakaj niste pripravljeni uporabiti argumentov, ki smo jih dobili v roke po vstopu v EU in Nato. Jasno je, da bomo te ključe uporabili na evropski način; se pravi, da bomo zahtevali od Hrvaške, da izpolni iste kriterije za vstop v EU in Nato, kot smo jih tudi mi morali. To je evropski ključ. In interpretirati to stališče, kot da mi nekomu grozimo, je smešno. Potem je tudi Bruselj nam grozi, ko je rekel, da moramo izpolniti te kriterije. V bistvu so to pogajalska izhodišča. Na takšen način, se pravi, brez iniciative, z zavračanjem predlogov, ki so konstruktivni in z neko bojazljivo poro, češ, mi pa sploh ne smemo omeniti, da imamo kakšne boljše pogajalske pozicije sedaj ko smo v EU in Natu, ne bomo nikamor prišli. Hrvaška izkoristi vse, kar more, da zaščiti svoje nacionalne interese in tudi mi bomo vse izkoristili, seveda na evropski način, vi pa, kot da se tega bojite.
Besedo ima minister za zunanje zadeve.
Zelo kratko. Zagotavljam vam, da nimam nobene občutljivosti oziroma nobenega apriorizma do predlogov, ki jih daje opozicija, tako mislim, da ne gre v nobenem od primerov, o katerih govorite, za to. Gre pa, ko gre za komisijo, sem svoje stališče povedal. Namreč, v diplomaciji velja sintagma: kadar ne znaš rešiti problema, osnuj komisijo in potem zapravljaj čas. Nekaj takšnih komisij sem pomagal spraviti na svet in tudi dejansko nam niso koristile več, kot da smo kupovali čas. Komisijo s Hrvaško primerjati s komisijami, ki smo jih imeli z Avstrijo in z Italijo, mislim, da je popolnoma odveč, ker mi s Hrvaško dejansko v zgodovini nimamo nobenih problemov, ki bi, ne vem obremenjevali naše odnose. Odnosi z Avstrijo in Italijo, s katerima smo imeli zgodovinske komisije, so se nanašali na situacije bodisi po prvi bodisi po drugi svetovni vojni - med, pred in po teh vojnah; zelo konkretna in deloma tudi zelo boleča vprašanja, o katerih je bilo treba spregovoriti v takšnih komisijah. Jaz mislim, da v odnosih s Hrvaško takšnih problemov nimamo. Sam sem plediral, preden je padla ideja o tej komisiji, sem, recimo, predlagal nek intenzivnejši dialog kulturnih elit, političnih elit, civilnih družb in tako naprej. Saj mogoče je tukaj neka podobnost ideje spraviti razpravo o odnosih med dvema državama na neko širšo raven, ampak zgodovinske komisije - oprostite, jaz ne vidim nobene osnove za zgodovinsko komisijo med Slovenijo in Hrvaško. Kar zadeva evroregijo sem tudi svoje mnenje povedal, tudi danes sem ga povedal in ga ponavljam. Mislim, da ni nobena prednost za regionalno povezovanje, če je Slovenija ena regija. Samo tukaj se mora najprej ta državni zbor opredeliti o tem, ali želi regionalizacijo Slovenije ali ne. Če jo želi, potem bo imel partnerje, kot regionalne partnerje, v sosednjih državah, ki se ne bodo povezovali z vsemi tremi, ampak se bodo verjetno povezovali z eno regijo. Kar zadeva 25-ih ključev, gre za to - jaz tudi govorim o tem, da se bomo s Hrvaško pogajali in da se bomo dogovorili o nekaterih odprtih vprašanjih, ampak jim ne grozim.
Hvala. Kolega Janša kot predlagatelj.
Dobro, zdaj smo slišali jasen odgovoren. Ta komisija za vas ni dobra rešitev. Kaj pa potem vi predlagate? Prej ste govorili približno 15 minut o tem, kako je stanje odnosov s Hrvaško, ampak niti enega predloga ni bilo, kaj naj se zdaj naredi, niti enega iniciativnega predloga v tem smislu, da bi naredili nek korak. Pogovarjati se o tem, da so stvari takšne - to vsi vemo. Kaj je vaš predlog? Kako bi vi uredili te probleme, če se ne strinjate s tem, kar smo predlagali? In kar se tiče evroregij - enako. Kaj je vaš odgovor na iniciativo gospoda Illyja, ki predlaga evroregijo s centrom v Trstu, Furlanijo-Julijsko krajino in Slovenijo do rapalske meje. Kaj je vaš protipredlog?
Hvala. Gospod minister.
Moj odgovor gospodu Illiyju je bil, da smo v fazi dogovarjanja o tem, kakšna bo regionalizacija Slovenije, in da zaradi tega še ne govorimo o tem, kje bodo sedeži kakšnih regij. In da je še zelo veliko sistemskih stvari, ki jih je treba preštudirati, od finančnih do vseh organizacijskih in tako naprej, preden lahko neka evroregija začne funkcionirati. Ampak seveda smo bili pozitivni do same ideje regionalnega povezovanja. Druga stvar, če me vprašate o iniciativah tega ministrstva in niste jih opazili, lahko bi bili, recimo, opazili, da smo naredili veliko iniciativ v smislu gospodarske diplomacije, da grem, recimo, jutri na Kosovo v funkciji podpore slovenskemu gospodarstvu, da smo to naredili tudi, ko je šlo za probleme nekaterih naših podjetij prej, in da delamo na projektu predsedovanja konferenci o evropski varnosti in sodelovanju. To je bilanca dveh mesecev, veste, gospod Rupel, vi ste delali bilanco štirih let, pa imate problem lastne uspehe izpostaviti in se hvalite z uspehom Drnovška.
Hvala. Besedo ima kolega doktor Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Rad bi zelo na kratko tudi zavzel v imenu poslanske skupine Nove Slovenije stališče do tega problema, o katerem se je ravnokar tukaj debatiralo. Kar se tiče Nove Slovenije, mi ne bomo nikdar, nikdar - pristali na to, da se bo v imenu regionalizacije in v imenu Evrope Slovenija razkosala ali pa delila ravno po tistih mejah, ki so delinaše žalostne zgodovine, a vendar ne smejo nikdar več postati del naše stvarnosti! Rapalska meja - zgodovina! Gospod Illy - hvala lepa, "molto grazie"! Slovenci ne bomo nikdar pristali, da bo Slovenija razkosana v imenu gospodarskega napredka, Slovenija mora biti enotna in ostati kot enota! In povezovati to vprašanje z vprašanjem regionalizacije Slovenije je po naši oceni napačen pristop. Sicer pa bi rad obrazložil sedaj na kratko, ko sem končal, ko je pač časa zmanjkalo, tako ste ga pač nastavili, zakaj sem zatrdil, da gospod predsednik vlade in vlada zavaja slovensko javnost, ko govori o zadolževanju. In sedaj bom skušal tudi to obrazložiti. Dejstvo je in lahko si pregledate lasten dokument, ki ste ga poslali, od strani 29 pa tudi prej, da je dolg, o katerem govori predsednik in o katerem govori vlada, je dolg širšega sektorja države. Vlada se hvali, da je dolg padel od 27,9% leta 2002 bruto domačega produkta na 27,7. To drži, to je res. A vendar se je pa od leta 2000 stalno povečeval, ne samo v SIT, kar ni ravno najbolj primerno, če ga pa merite v evrih, od 4.981 milijonov evrov v letu 2000 na 6.697, praktično 7.000 milijonov, se pravi, 7 milijard evrov v letu 2003. Seveda se ne predvideva, da bi se to spremenilo v prihodnosti, a vendar je to še vedno ocena, o ocenah pa ne bi rad preveč govoril. Kaj pa je potem ta dolg, kjer vlada in gospod predsednik vlade, ko odgovarja v svojih številnih javnih nastopih, da se bo ta dolg stabiliziral na 27,7%? Ali je to vse? To je dolg širše države. Kaj pa je širša država? Ja, je proračun, plus dolgovi občin, zdravstveno zavarovanje, pa ZPIZ. No, in to drži. Ampak, ali je to vse? Seveda ni vse, ker v Sloveniji imamo pa spet eno posebnost, in ta posebnost je, da imamo še eno dodatno kategorijo. In ta dodatna kategorija se pa imenuje dolg ostalih uporabnikov. Kdo pa so ti ostali uporabniki? Ja, ostali uporabniki so, na primer, Dars, se pravi, dolg avtocest, ki ni vključen v teh 27,7%. Tudi tam je vključen dolg slovenske izvozne družbe, agencije za železniški promet in slovenske odškodninske družbe. V Novi Sloveniji – in to ni nobena novost v tem državnem zboru – smo že večkrat javno nastopili in rekli, to je del celotnega dolga. Delati takšno razliko je zavajanje, to zavajanje pa niso mačje solze, veste, ker od 27,7%, če dodaste ta dolg, pa pridete na 38,7% bruto domačega produkta. In še to ni dejansko vse. Zakaj pa pravim, da ni vse? Ker je računsko sodišče že povedalo v tem državnem zboru v svojih poročilih, da vlada, da ministrstvo za finance ne evidentira zadostno teh stvari, da bi lahko zagotavljali, da je to vse. Torej, najmanj 38,7%, ne pa 27, kot trdi gospod predsednik vlade. Torej, bližamo se tistim magičnim 40%. Zakaj pa je to magično? Ker 40% - pa ne, da sem si jaz to izmislil, to je bila ocena, ki je prišla v ta državni zbor s predlogom proračuna za leto 2002. Tisti, ki ste to brali, pa lahko še enkrat preberete, boste videli, da je bil podpisan dr. Janez Drnovšek in tudi sedanji predsednik vlade kot minister za finance, kjer je svaril in opozarjal državni zbor, da Slovenija ne sme prekoračiti 40% dolga, ker bi to ogrožalo servisiranje dolga v skladu z maastrichtskimi kriteriji. A veste, zakaj - zato, ker ima slovenski proračun preveč fiksnih delov, ki jih ne moremo spreminjati. Dr. Mrak v zadnjem članku v zadnji številki Sobotne priloge govori že o 90%, in mislim, da bo to kar držalo. Torej, 40% je zelo nevarna številka za nas, za Slovenijo. Ali smo že blizu? Ja, seveda smo – 38,7% pa še nekaj. Kaj pa še? A veste, kaj je še treba k temu dodati? K temu je treba dodati poroštva - in dejstvo, da samo ministrstvo za finance, ko govori o teh dodatnih še drugih uporabnikih, ki jih imamo spravljene v neki škatlici, da so to samo ocene. Zanimivo! Veste, ministrstva za finance se le pazijo takih stvari in ne dajejo kar tako nekega naslova – to je ocena. In s tem se strinjajo z računskim sodiščem, da danes ne vedo in da morajo zagotoviti še vse to. Torej, najmanj 38,7% in k temu je treba pa še dodati garancije. Koliko pa? Ja, to je pa spet - tako. Naša vlada poroča včasih, včasih ja, včasih ne, nikdar pa ne pove, ne razlikujemed tistim delom garancij, ki so že dejansko del našega dolga. Tam notri, v teh globalnih številkah garancije, ki predstavljajo dodatnih 7,6% bruto domačega produkta, smo že daleč čez 40, imamo pa tudi dolgove, na primer Tama, AM-BUSA. Ali kdo sploh verjame, da to ni del našega dolga? Koga pa varamo? V imenu zgodbice uspeha za tiste tri sekunde po televiziji se pa potem predstavljamo, ja saj ni tako hudo, saj poglejte, kako daleč smo še od 60%. Sedaj pa še nekaj o 60% maastrichtskih kriterijev. Prej ali slej bo prišel čas, ko bo nekdo v Evropi razumel, da je nesmiselno, da dolgovi za avtoceste niso del javnega dolga Republike Slovenije. Mi lahko tukaj igramo, ministrstvo lahko reče, gospod predsednik vlade zatrdi, a dejstvo je, da s strani davkoplačevalcev- tistih, ki bodo to morali plačati, vseeno v kateri škatlici je skrito, prej ali slej je del našega dolga. In tudi tu bo prišlo do jasnih računov z Evropsko zvezo, prej ali slej. Zato mi vztrajamo na tem, da vlada zavaja, zavestno zavaja, ko govori, da bomo javni dolg obdržali na 27%, ko dobro ve, ker vsi ti podatki, ki sem jih sedaj povedal, so v poročilu, ki jih je vlada poslala julija meseca v ta državni zbor. Vodstvo državnega zbora ni dalo številke EPA, vendar sem ga našel in sem pripravil. Torej, toso podatki slovenske vlade. Ampak v javnih predstavitvah pa še zmeraj vztrajamo: 27% in smo že skoraj stabilizirali. Ničesar nismo stabilizirali! Dejstvo je, če gledate celoto, vsako leto se je povečalo, od 35,1% vsaj do 38,7 in še štejemo in še to ni vse Računsko sodišče to pravi, ministrstvo za finance pa priznava s tem, da reče ja, saj to so samo ocene. Torej, zavajanje in pika. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima minister za finance, dr. Mramor.
Hvala lepa. Rad bi pojasnil, da imamo dve metodologiji, na kakšen način dolg računamo in ga potem tudi izkazujemo. Eden je tako imenovani javni dolg in ta je tisti, ki je bil ob sklepanju koalicijske pogodbe tudi določen kot tisti, ki se ga bo sledilo. In metodologija je bila takrat določena in zaradi tega se je reklo, da bo med 35 in 40% bruto domačega proizvoda se stabiliziral. In se je na 38,5% in ne na 38,7%, kot je bilo sedaj povedano. Ta dolg vsebuje vse, tudi dolg Darsa in podjetij, ki so v državni lasti. Drugi dolg je pa po metodologiji Evropske unije, Eurostata, kar je tako imenovani "General government", se pravi državni dolg, širši, države in ta je izračunan v Sloveniji pod revizijo Eurostata. Imeli smo komisije Eurostata pri nas in Eurostat je šel skozi vsakoizmed teh potencialnih institucij, podjetij, agencij itd. v državi in določil z nami skupaj v skladu z metodologijo, katere institucije, njihovi dolgovi vstopajo v ta "General government". In ta je po metodologiji in odobritvi Eurostata 27,7% bruto domačega proizvoda. In ne more biti drugače! Se pravi, imamo revizijo tukaj, ki določi, kako se to izračuna. Naslednja stvar, ki je pomembna, je ta. Drži, da si je zadala ta koalicija, da bo obdržala dolg, tisti javni dolg, ki je med 35% in 40%, zaradi tega, da ne bi bil strošek financiranja obresti, strošek obresti, se pravi, servisiranje tega dolga, previsok in kar sem jaz tudi prej pokazal, ko sem imel svojo predstavitev, so se stroški servisiranja dolga zmanjšali od leta 2000, ko so bili 2,05% bruto domačega proizvoda, do leta 2003 na 1,8% bruto domačega proizvoda. Skratka, stroški servisiranja dolga, ki se je stabiliziral na višini 38,5%, so se pa znižali in povedal sem tudi, zakaj so se znižali - ker smo pač upravljali v dolgom na način, ki je dražji dolg zamenjeval s cenejšim dolgom, stabilizirali smo dolg itd. Skratka, s tega vidika seveda tukaj ne more biti dvoma, da tudi tisto, kar je v dolgu širše države, je tam notri tako, kot mora biti. Tudi Italija, Avstrija in druge nekatere države imajo svoja avtocestna podjetja izven tega širšega dolga države in je to popolnoma normalno, izpolnjevati pa seveda mora tako podjetje določene pogoje in ključni pogoj je, da na trgu pridobiva sredstva za servisiranje svojih dolgov; in Dars pridobiva na trgu cestnine, s katerimi se te dolgovi servisirajo. S tega vidika, seveda, tukaj ne more biti dvoma, da so številke, ki smo jih dali, ustrezne številke: da je 27,7% revidiran podatek, da je 38,5% v skladu z metodologijo, ki je bila takrat, ko smo v letu 2000 na enak način računali. S tega vidika ne vidim nobene možnosti, da bi to metodologijo sedaj spreminjal in vključeval še jamstva, ki seveda niso dolg - so potencialni dolg, se strinjam -, ampak jamstva po metodologiji, ki je nacionalna metodologija za določanje javnega dolga, ki je 38,5% - seveda jamstva ne sodijo v ta del. Se pa strinjam z vami, da, jamstva so potencialni dolg in jamstva zato tudi prikazujemo v njihovi višini.
Hvala, minister. Replika dr. Bajuk.
Hvala lepa. Seveda tukaj nismo v Eurostatu. Tukaj je državni zbor. In državni zbor po ustavni ureditvi Republike Slovenije ima edini pravico, da daje takšna dovoljena za zadolževanje in tudi za sprejemanja proračuna. Kaj gospod minister misli, kako bi bilo dobro ali pa slabše, je sekundarnega značaja. Vaše mnenje seveda vzamem na znanje in spoštujem. A vendar ta državni zbor bi moral dobiti stalno ta poročila. Dvomim pa, resnično dvomim, če je Eurostat bil seznanjen z dejstvom, da je računsko sodišče že povedalo in izrazilo svoje mnenje, da ne more potrditi tega dolga, ki ga imamo v tej tretji kategoriji teh ostalih uporabnikov, ker pač minister za finance nima zadostnih in takšnih evidenc, da bi to lahko naredilo. Seveda, to se lahko uredi in jaz upam, dabo tudi to narejeno. In nikar ne mislite, gospod minister, da morate vi vse to narediti. Marsikaj, o čemer danes govorimo, je sad dolgih let stalnega skrivanja in porivanja glav v pesek. Naj pa še to dodam, da dvomim tudi, da je v teh številkah resnično vse. Pogrešam namreč druge javne zavode, kot na primer tiste, ki so jih ustanovile občine. Ali so vsi javni zavodi, ki jih je ustanovila mestna občina Ljubljana, vključeni ali ne - jaz mislim, da ne. Ali so vse bolnice - vsaj za nekatere vem, dobro se spomnim v tem državnem zboru, ko sem enkrat vprašal gospoda ministra za zdravstvo, če mi lahko pove, kakšno je zadolževanje Kliničnega centra. Gospod minister mi je rekel, da tega podatka nima in jaz sem to seveda sprejel, ker dejstvo je, da ne more vsega imeti v žepu ali pa v glavi in sem pričakoval odgovor, ki ga je obljubil - da bi jaz vedel, ga nisem dobil. Če ste ga poslali morda. Ampak kliničnega centra ni v tej listi. Zato jaz vedno vztrajam in v Novi Sloveniji se zavzemamo, da bo prišlo enkrat le v Sloveniji do enega trenutka, ko bomo vsi lahko to razumeli. Zakaj pa ne bi imeli? Ravno tukaj na Ljubljanski banki, namesto da nam kaže, koliko je temperatura, bi lahko kazalo, koliko se spreminja javni dolg vsako sekundo, da bomo vsak vedel, kaj se nam dogajain kaj nas še čaka v prihodnosti. Zakaj pa ne? Čigava pa je ta država, če ni naša? In naša odgovornost! Hvala lepa.
Hvala. Najprej minister dr. Mramor, potem pa minister dr. Keber.
Oprostite, samo to bi želel dodati, da v teh 27,7%, ki je v skladu z metodologijo Eurostata in ki se uporablja kot maastrichtska meja - maastrichtski kriteriji, veste, da je 60% ta meja. V tem je zajeto vse, kar mora biti v skladu s to metodologijo. V ostalem javnem sektorju do tega našega javnega dolga so pa ti ostali uporabniki javnih sredstev ali podjetja ali druge institucije v javni lasti. Tako, da v to, kar imamo z vidika maastrichtiskih kriterijev, je seveda zajeto vse.
Besedo ima minister dr. Keber.
Spoštovani gospod Bajuk! Dobili ste odgovor: klinični center ni zadolžen. Edina ustanova, ki je zadolžena s sklepom tudi tega parlamenta in vlade je Onkološki inštitut za dokončanje svoje gradnje. Javni zavodi se brez soglasja vlade na področju zdravstva se ne morejo zadolževati.
Besedo ima kolegica mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri, spoštovane poslanke in poslanci! Z interpelacijo imam kar nekaj problemov, čeprav je dvakrat bilo danes že povedano, kakšen je slovarski pomen te besede, ni pa bilo povedano, da v 250. členu poslovnika v prvem odstavku piše, da mora biti v interpelaciji tudi jasno postavljeno in obrazloženo vprašanje, ki je predmet interpelacije. Vlagatelji interpelacije sami na 44. strani vsklepu pišejo, da je to ocena in v tej oceni je cela vrsta trditev, na katero so pričakovali - na te trditve namreč - odgovore in so odgovore tudi dobili, včasih so pa odgovori segli celo čez zastavljene trditve v interpelaciji. Samo za primer, sedem vrstic, ki so jih v interpelaciji posvetili kulturi, se končuje z "itd." in vse, kar je v odgovoru vlade zapisano, se skorajda nanaša na tisti "itd.". Rečeno je bilo tudi, da interpelacija ni roman. Ne bom se spuščala v jezikovno raven tega besedila, bi pa vseeno rada opozorila, da je tudi v javnosti že odmevala kakovost argumentiranja nekaterih trditev, ki so v interpelaciji zapisane. Zaustavila se bom samo pri eni, zato ker me kot poslanko z območja na katerem je stopnja socialne revščine, pa tudi stopnja brezposelnosti večja od povprečja, to vprašanje še posebej zadeva. Preden se tega lotim, pa naj vendar rečem, da so statistični podatki o stopnji anketne brezposelnosti v Sloveniji za drugo četrtletje leta 2004 taki, da vlivajo optimizem. 6,1% brezposelnost res da za ženske 6,4% in za moške 5,7%. V interpretaciji tako vlade kot tudi Združene liste socialnih demokratov ne pomeni, da mislimo, da živimo v Indiji Koromandiji, pač pa smo zadovoljni, če se kakšen negativen podatek spremeni v pozitivnega. Rečeno pa je že bilo, dokler bo v državi kakšen brezposeln, bomo imeli kaj na področju socialne politike načrtovati in izboljševati. Sedaj pa k trditvi, ki jo želim dokazati kot lažno. V sklepu, v zaključku piše, da se zaradi tega, ker je število prejemnikov socialnih pomoči, ker je naraslo na 60.000, iz tega podatka da sklepati kot piše na strani 14, da se v Sloveniji povečuje revščina. To namreč dokazujejo sestavljavci interpelacije z naraščajočim številom prejemnikov denarnih socialnih pomoči. Res je bil ta argument že spodbijan v enem od slovenskih medije, pa vendar dovolite, da vas opozorim, da je leta 2001, ko je bil sprejet zakon o socialnem varstvu, njegove dopolnitve in spremembe, ta zakon dobil tudi podporo opozicijskih poslancev in v tem zakonu so bili sprejeti ukrepi, ki so stopili v veljavo leta 2001, 2002 in 2003 in povzročili to, da se je zaradi zvišanega cenzusa tudi število prejemnikov socialne pomoči povečalo. S tem se je, upam si trditi, njihova socialna varnost zvečala in to nikakor ne more biti podatek, ki bi ga bilo mogoče tej vladi očitati. Prav tako bi rada opozorila, da je seveda mogoče razpravljati o tem, kako so bile denarne socialne pomoči porabljene, in pri tem bi kazalo vendar povedati, da je ciljanost pomoči ugodna, kar pomeni, da je 82 od 26% bruto domačega proizvoda usmerjenih v prva dva dohodkovna razreda. To pomeni, da je usmerjeno selektivno k tistim, ki so pomoči najbolj potrebni. Verjetno bi bilo manj administriranja, verjetno bi bilo preprosteje kar univerzalno dodeljevati, ampak ukrepi socialne politike se merijo ne samo po ciljih, ampak tudi po učinkovitosti in tukaj je to mogoče dokazati. Stvar politične razprave pa je, ali predlagatelji interpelacije in vlada vidijo, kdo mora biti nosilec socialne politike in ukrepov aktivne politike zaposlovanja. Če se je vlada odločila, da so to centri za socialno delo, vlagatelji interpelacije pa mislijo, da bi bilo treba več spodbud za razvoj lokalnih in regijskih zasebnih posredovalnic na trgu dela ustvariti, je stvar politične odločitve in različnih pogledov na stvari in mogoče bi se dalo ravno v tem sklopu najti še več takih stvari, ki kažejo na različno politično opredelitev. O tem, da nad pasivnimi ukrepi preprečevanje brezposelnosti sedaj že počasi zmagujejo aktivni ukrepi zaposlovanja, je bilo povedano. 1998. leta je bilo razmerje 1 proti 3, sedaj je razmerje 1 proti 1,5. To pomeni, da vemo, kam hočemo. In seveda bi bilo cinično - in mislim, da je cinično -, če je v interpelaciji moč brati tudi tako argumentacijo, da če država, če vlada sprejme strategijo za preprečevanje nekega negativnega pojava, je to odraz njene nemoči. Ne, oprostite, to je samo dokaz za to, da se vlada zaveda problema in da ima tudi predstavo o tem, kako ta problem v prihodnosti razreševati. Stvar politične odločitve pa je, ali hočemo 26,6 - ali kolikor že je teh odstotkov, ki so namenjeni iz bruto domačega proizvoda za socialne transferje - zadržati v tej višini ali pa hočemo ta odstotek zniževati ali pa zviševati. Znano je, da je v Evropi ta odstotek 27%. Učinkovitost sredstev pa je bila že povedana. In samo na eno stvar bi se še rada obrnila. Interpelacija je bila vložena ali sestavljena konec julija. Pričakovala bi, ker vlagatelji pričakujejo sveže podatke, da bi zaznali, da je v juliju ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve predstavilo program spremljanja dodeljevanja teh socialnih transferjev. Ta projekt ima 9 sklopov in teče od leta 2000 in je torej dolgoročnejši projekt, ki bo, ko bo zaživel v polni meri, je pa tik pred zaključkom, prihranil znatna sredstva. In samo ena stvar bi še morala biti povedana. Ne bom se spuščala v to, ali predlagatelji interpelacije ločijo med družinsko politiko in demografsko politiko in kaj je naloga ene ter kaj druge. Vsekakor pa moram reagirati na tisti zapis v interpelaciji, ki meni [[mislim, da je to zapisano na strani 25]] , da družina v tradicionalnem smislu kot partnerska in starševska zveza moškega in ženske izgublja na pomenu tudi zaradi močnih pritiskov po izenačitvi statusa z zvezami istospolnih partnerjev. Oprostite, ta trditev pa je eklatantna laž, zaradi tega, ker vse, kar smo v splošni razpravi ob sprejemu predloga zakona o istospolni partnerski zvezi povedali, je ravno to, da ne gre za izenačevanje zakonske zveze in istospolne partnerske zveze. Hvala.
Hvala. Kolega Janša kot predlagatelj.
No, poglejte, najprej naj rečem, da imamo na eni strani opozicijo, se pravi, približno 20 in še nekaj poslancev, na drugi strani skoraj 60 poslancev vladnih strank, ki so v zagovor in pomoč dobili, ali pa obratno, tudi 17 ministrov vlade, in skupaj so si določili, ker imajo pač večino v kolegiju, 70 minut več časa. Še enkrat več vas je, pa še več časa ste si dali za to, da pač tukaj, kot pravite, enakopravno parirate. Toliko o enakopravnosti. Kar se tiče teh podatkov, ki so bili navajani v teh zadnjih nastopih, moram reči, da je z nekaterimi velik problem. Podatki o revščini so iz leta 2001. Zdaj smo slišali, da je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve julija začelo program, s katerim bodo šele evidentirali različne pomoči, ki jih dobivajo posamezniki, in da bodo na ta način prihranili veliko denarja. Se pravi, zdaj ga mečete stran. Zakaj ta program ni bil narejen v začetku mandata, saj se je obljubljalo "vse živo"? Jaz sem zelo hvaležen za te iskrene besede, da se tu meče veliko denarja stran, v ministrstvu za delo in družino, ker ta program še ne deluje. Ampak tu veliko govorimo o indeksih, govorimo o procentih, govorimo o odstotkih, o relativnih pa absolutnihdeležih in seveda velika večina ljudi pač se tukaj v tem ne znajde. Tudi mi, moram reči, imamo včasih težave, ko minister trikrat ponovi isto definicijo, a vedno malo različno. Dobil sem pred kakšno uro tukaj pismo enega našega sodržavljana iz Šoštanja, podpisano, ne bom povedal priimka, ime mu je Ivan. Pravi: "Spremljam to razpravo o indeksih in deležih, stanujem na Aškrčevi v Šoštanju. Župan občine Šoštanj je več v Ljubljani in nič v svoji občini in je praktično nedosegljiv za sokrajane oziroma občane in sem se odločil, da se obrnem na vas oziroma na vašo poslansko skupino. Imamo stanovanje, neprofitno, v novozgrajenem bloku, blok je star približno osem let, stanovanje naj bi bilo nadstandardno, izgleda pa kot bi oziroma stanovanja v bloku naj bi bila nadstandardna, izgledajo pa kot bi bila iz srednjega veka, ker vse stene pokajo in omet odpada. Dobil sem ga takrat prek razpisa. Ker se stanovanja drastično dražijo iz meseca v mesec, plače pa ne gredo nikamor, vas prosim, da mi vi poveste, kako mi lahko oziroma če mi more občina pomagati pri olajšavi plačila stanovanja s kakšnimi subvencijami. Žena dela v Gorenju za štiri ure, jaz pa sem zaposlen v Termoelektrarni Šoštanj. Imava dvoje otrok, ena hčerka je stara devet let in je šoloobvezna, druga hčerka pa je stara eno leto. Ker imata obe svoje potrebe in je najina denarnica zelo tanka, sva prišla v takšne škripce, da si ne moreva redno plačevati stanovanja in sva zato v krepkem zaostanku. Ker so razlike v plačah v obeh firmah zelo velike, bom verjetno nekaj položnic poslal direktorju Gorenja, nekaj pa direktorju Termoelektrarne Šoštanj, pa naj jih onadva plačujeta, da bom imel konec meseca za hrano. Avta pa si tako ali tako ne morem privoščiti, pa bi ga prav potreboval, tudi če je star. Naj torej onadva – misli seveda na direktorja – živita z mojo plačo, če lahko. Verjetno bi tudi jaz imel vsaj nekaj od tega, če bi bil član LDS-a, vendar si ne bom delal sramote. Za odgovor se vam najlepše zahvaljujem in vam želim uspeh pri interpelaciji." Tukaj ne govorimo o brezposelnih, govorimo o družini z dvema otrokoma, oba sta zaposlena, žena sicer samo za štiri ure in imata težave celo pri plačevanju najemnine v neprofitnih stanovanjih, ki se je povečala. Torej, kako naj ti ljudje razumejo te indekse in odstotne deleže in relativne deleže in stalno zatrjevanje, kako smo najboljši že. In postavljam predsedniku vlade in spoštovanemu ministrskemu zboru zelo enostavno vprašanje: "Kdaj bo tudi Ivan iz Šoštanja in njegova družina začutil, da se je Slovenija med razvite države?"
Hvala. Besedo ima kolega Leopold Kremžar.
Hvala lepa. Težko je ukvarjati se z neko rečjo, ki je v demokraciji in v parlamentu povsem normalna, če to ni povsem normalno. Težko je govoriti o interpelaciji vseh ministrov, kajti interpelacija gre za celotno vlado, če seveda predlagatelji nimajo namena govoriti o interpelaciji, ampak imajo namen to, kar smo ravnokar poslušali – igrati na čustva ljudi, kar je zelo preprosto; takšnih pisem lahko vsak od nas prebere množico, jih tudi dobivamo, in takšnih problemov je veliko. Ampak to ni vprašanje današnje razprave. Z indeksi, s primerjavami je prišel predlagatelj interpelacije in vlada na 359 straneh odgovarja ponovno z indeksi in s tem, kar je bilo v interpelaciji napisano. Seveda smo šele po dobrih desetih urah slišali nekaj vprašanj in nekaj polemik, ki so šle v smer "to, kar je napisano v odgovoru, ne drži". Pa smo potem slišali ministra za finance, ki je pač povedal, da to drži in da so to primerjave, ki se po nekih kriterijih, tako kot so dogovorjeni v Evropski uniji, pač delajo, in samo na ta način je možno primerjati našo umeščenost v Evropsko unijo. Tako da nam je jasno, da ima ta interpelacija nek drug namen, ki pa tudi ni napačen, je pač takšen, da se pove, kaj misli opozicija, in da vlada lahko pove, kaj je dejansko storila, in odgovori na ta vprašanja. Meni se zastavlja še eno vprašanje. Preden smo vstopali v Evropsko unijo, bilo je veliko dela, smo vsi govorili, da vsi delamo, vse stranke, vse politične opcije, za isti cilj, za enako; in smo prepričevali ljudi in prepričevali Evropsko unijo, da je to, kar je napisano v teh odgovorih, točno. Vsi smo to govorili, razen Jelinčičeve stranke, ki se je izvzela iz tega. Zdaj pa nenadoma dober del strank in parlamenta, ker se pač približujejo volitve, govori, da temu ni tako. Torej, nekdo je malce potvarjal to zgodbo. Komu? Ali smo potvarjali državljanom? Ali smo potvarjali Evropski uniji? Jaz mislim, da ne. Mislim, da danes zato ni tovrstne razprave, ker so odgovori, ki so jih pripravila ministrstva, ki jih je pripravila vlada, zelo natančni in vse stvari so zelo dokazljive. Vse to, kar piše v teh materialih na 359 straneh, je možno preveriti. En poskus je dr. Bajuk maloprej poskusil in je bilo dokazano,da je tako, kot piše, da je pač takšna metodologija, ki jo uporablja Evropska unija, in če se hočemo primerjati z drugimi državami, je tako. Slovenija je po ugotovitvah tudi te Evropske unije povsem normalna evropska država, z vsemi slabostmi in vsemi dobrimi rečmi, ki jih ima, povsem primerljiva. In trendi, ki jih zasledimo tukaj in o katerih govorijo ministrstva, ministri in predstavniki vlade, so trendi, ki so obrnjeni navzgor, kar je na nek način tudi normalno, ker je startna osnova verjetno bila nekoliko nižja, ampak kljub temu so trendi obrnjeni navzgor. Slovenija se uvršča med normalne evropske države, ki ima najbrž tudi korupcijo, in to je tudi bila neka ocena znotraj Evropske unije, da smo zmerno koruptivna država, in tako naprej, ima dobre strani in ima slabe strani. In nihče ne govori, da imamo samo eno ali drugo. Interpelacija, ki je predlagana, hoče reči, da ta država ne deluje normalno, da deluje slabo, in da ta vlada deluje slabo. To, kar smo slišali danes in kar smo lahko prebrali, pač govoridrugače. In zaradi tega te interpelacije, ki nima namena, da bi bila interpelacija, ni možno podpreti. Hvala.
Hvala. Besedo ima kolegica Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospe ministrice, gospodje ministri, predstavniki vlade. Že bivši predsednik vrhovnega sodišča je ob nastopu mandata leta 1998 obljubil, da bodo sodni zaostanki rešeni v štirih oziroma petih letih, minister za pravosodje pa je ob nastopu svoje funkcije leta 2000 obljubil, da bo sodne zaostanke rešil v štirih letih. Njegova obljuba je bila tudi njegov program in s tem tudi program vlade. In kaj lahko ugotovimo ob izteku mandata te vlade? Kljub nekaterim premikom, ki so bili narejeni v zadnjih letih, lahko še vedno trdimo, da naša država sodnega varstva v razumnem roku ne zagotavlja. Sodstvo je institucija, ki ji po raziskavah javnega mnenja državljani najmanj zaupajo. Ljudje so nezadovoljni in menijo, da naša država ni pravna, kar pa nas mora kot zakonodajalce zelo skrbeti. Tudi v interpelaciji smo med drugimi zapisali, da sodni zaostanki občutno znižujejo ustavno pravico do realnega sodnega varstva. Pravica do sodnega varstva v razumnem roku ima v Sloveniji naravo temeljne človekove pravice in predstavlja ustavno kategorijo. Ni pa dovolj, da je le zapisana. Po svoji naravi je namreč ena izmed najpomembnejših meril za določanje stopnje izpolnjevanja ustavne zaveze v Sloveniji kot pravni državi. Ne gre le za odmevne kazenske zadeve, pač pa zavse tiste vsakdanje zadeve, ko državljanke in državljani ne morejo priti do svoje in za njih najpomembnejše pravice. In če jo že dosežejo, je ne morejo izvršiti ali pa se ne morejo vpisati v zemljiško knjigo. Sodni postopki pri nas trajajo tudi od pet do osem let in tudi več. Nemški sodnik, gospod Doukoff, ki je deloval pri nas kot predpristopni svetovalec je tako ocenil našo ureditev sodnih zaostankov. Citiram: "Po vaših predpisih je sodni zaostanek zadeva, ki ni bila rešena v 18-ih mesecih odložitve. Vendar taka zadeva ni sodni zaostanek, takšna zadeva je katastrofa." [[Konec citata.]] Nemški sodnik je bil oster, vendar neposreden. Njegov nasvet glede nadzora je bil v sodniških vrstah deležen ogorčene kritike. Med drugim je povedal tudi naslednje. Citiram:"Slovenski sodniki se, tako kot sicer marsikateri sodnik v Evropi, ukvarjajo predvsem s ščitenjem svojih privilegijev in plačil in to ne glede na dejstvo, da slovenski sodniki ne samo v primerjavi z drugimi slovenskimi delojemalci, temveč tudi v evropski primerjavi zelo dobro zaslužijo." [[Konec citata.]] Število nerešenih zadev se giblje v sto tisočih, je pa stanje po sodiščih zelo različno. Stvari se le s težavo popravljajo, vendar menim, da bo problem zaostankov še večji. Evropa nas je nanje že opozorila in na pravno varnost, ki z zaostanki ni zagotovljena. Sedaj, ko smo v Evropski uniji, lahko pričakujemo, da bo tudi veliko tujcev v različnih vlogah nastopalo pred našimi sodišči, zato bomo v tem smislu še bolj izpostavljeni. Pri nas nimamo izdelanih mehanizmov, ki bi pokazali, kateri sodniki ne izpolnjujejo potrebne standarde, koliko posamezni sodnik znotraj sodstva naredi, kakšna je kakovost, kolikšna količina in gospodarnost njegovega dela. Posebno poglavje pa je neažurna zemljiška knjiga, pri čemer je še posebej problem kupcev nepremičnin, kar se je prav lepo pokazalo v primeru afere Zbiljski gaj, saj kupci nimajo neke evidence, na katero bi se lahko oprli, tako da velikokrat praktično ne vedo, kaj kupujejo ter pod kakšnimi pogoji in bremeni. Ker je bila zemljiška knjiga ves čas zanemarjena, je potekal prenos iz ročne v elektronsko obdelavo prepočasi in marsikje je potrebno še vedno čakati eno ali več let na vknjižbo, kar pa ustvarja negotovost, saj današnjo stanje v zemljiški knjigi ne pomeni tudi dejanskega stanja. Problem je tudi etažna lastnina, saj gre za nekaj 100 tisoč enot, ki še niso vse vpisane. Tudi finančna nedisciplina, ki kot rak rana najeda vsakodnevno poslovanje, zlasti podjetnikov in obrtnikov, ima svoje korenine tudi v dolgotrajnosti postopkov pred sodišči. Izterjave se velikokrat ne izvršujejo po sodni poti, kar pa ustvarja v državi nered in poligon za različne nečedne posle. Na vsak način bi se morali roki skrajšati, sodni postopki bi morali teči hitreje, ker le na ta način bi bilo zaupanje državljank in državljanov v državo večje. Ne smemo pozabiti še na približno 170 tisoč nerešenih zadev sodnikov za prekrške, ki bodo s 1.5.2005 prišli na sodišča. Pravosodni sistem je eden od temeljnih kamnov, pomembnih za delovanje sodobne družbe, ki zahteva sprotno korekcijo za optimalno delovanje celotnega družbenega sistema. Prav zaradi velikih sodnih zaostankov v reševanju zadev pa vse prevečkrat prihajamo v položaj, kot da sodnega sistema sploh nimamo. Zakonodajna veja oblasti se sme in mora vprašati tudi, kako učinkovito je sodstvo pri svojem delu. Priznati je potrebno, da se je državni zbor prizadeval za izboljšanje razmer. V letu 2001 je z dodatnim sklepom predlagal vladi in vrhovnemu sodišču ustanovitev skupne strokovne komisije, ki naj bi proučila in analizirala vzroke za nastanek sodnih zaostankov in pa pripravila predloge za njihovo odpravo oziroma zmanjšanje. Analiza in predlogi so bili pripravljeni v aprilu 2002, vendar se v bistvu ni nič zgodilo. Sodni zaostanki so se še povečali, državaje bila na robu pravne varnosti in državljani zelo nezadovoljni. Podoba je, da nihče v sodstvu ni želel prevzeti svoj del odgovornost ali pa se soočiti z možnostjo, da mogoče pa res ni nekaj v redu, vsak se sklicuje na drugega, sodniki na izvršilno in zakonodajno oblast, le-ta pa na sodstvo. Vlada in parlament sta imela posluh za materialne in druge probleme sodstva, sodstvo pa se je počutilo in se še čuti ogroženo, češ da se mu z zakonskimi posegi jemlje avtonomija, kar naj bi ogrožalo njegovo samostojnost in neodvisnost. Tudi predsedniki sodišč skupaj s sodnim svetom bi lahko veliko bolj učinkovito skrbeli za hitrost dela sodišč in odgovorno ravnanje sodnikov. Različni pozivi, tako komisija državnega zbora za peticije ta poslanska vprašanja, zahteva za razpravo na to temo, poročilo varuha človekovih pravic, posvet o sodstvu, pa sprejeta zakonodaja in pa druga prizadevanja so le rezultirala, da se je stanje spremenilo, vendar vse prepočasi in premalo energično. Ostaja dejstvo, da je imela več kot 10 let škarje in platno v svojih rokah ena politična opcija, zato pade odgovornost za sodne zaostanke na vaša ramena. Vlada ugotavlja, da je v naslednjih letih potrebna modernizacija sodstva, da bi bilo zagotovljeno dolgoročno učinkovito delovanje pravne državne na področju sodnega varstva pravic, kar pomeni, da se zaveda, da dolgoročno niso zadeve urejene tako, kot bi morale biti, in da obljube niso bile izpolnjene. Vedeti pa moramo, da je dostojanstvo sodstva vse preveč resna zadeva, da bi jo omajali z nedomišljenimi organizacijskimi spremembami, kot se je že dogajalo v zadnjih desetih letih. Še bolj resno pa je dejstvo, da ostaja v zavesti ljudi občutek, da Slovenija ni pravna država, da enakosti pred zakonom ni, da sodni mlini meljejo prepočasi in da staro reklo"pravica odložena, je pravica odrečena" še vse prevečkrat velja. Zamisliti pa bi se morali tudi nad tem, kar pravi ljudski glas, da bo sodstvo delovalo ažurno in učinkovito. Šele po končanem lastninjenju, ko bo večina družbenega premoženja pristala v rokah nekaj 100 zelo bogatih posameznikov ali drugače povedano, potem ko bo peščica bajno bogatela, vendar ne iz dela, in ko bo večina Slovencev ostala praznih rok in bo navrženo le nekaj drobtinic od velike pogače, ki se je delila. In ponavadi ljudski glas nidaleč od resnice. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima kolega Valentin Pohorec.
Hvala za besedo, predsednik. Dolžan sem dati nekaj odgovorov tudi za javnost, ker že nekaj časa v javnosti, v sredstvih obveščanja pa tudi danes tukaj na tej seji je bilo izrečenih nekaj neresnic, ki zadevajo našo poslansko skupino. DeSUS je predlagal spremembo formule za usklajevanje pokojnin, ki je poslabšala stanje. Ni res, mag. Drobnič, ni res. DeSUS nikoli ni tega predloga prinesel v proceduro. Res pa je naslednje. Pri prejšnjem mandatu je prav DeSUS pripomogel k sprejemu takšne formule, da so v določenem obdobju pokojnine prehitevale plače, kar dolgoročno seveda verjetno ni bilo vzdržno, saj tisti, ki ustvarjajo novo vrednost, plačujejo prispevke, tako delodajalci kot delavci, ne morejo biti v obratnem razmerju. In sprememba je bila tako rekoč nujna. V decembru 2000 je bil Desus povabljen v koalicijo za podpis sporazuma, v katerem je stalo, da bo treba 150. člen zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju spremeniti. Mi smo tedaj zelo tehtali, ali vstopiti v to koalicijo ali ne. Bili smo tudi na tem, da ne gremo, ampak smo ugotovili na svetu stranke, da je boljše biti zraven in vplivati na manjše zlo ali manjše poslabšanje teh pogojev, kot pa ne biti zraven in ne imeti nobenih možnosti. To je resnica in šli smo zraven. Mandat za te spremembe so pa dali upokojenci Slovenije. Komu? Tistim, ki so jih volili. DeSUS je bil torej s takim pogojem povabljen v koalicijo in s svojimi štirimi poslanci proti 54 ostalih v koaliciji menda ni mogel doseči izbrisa te namere iz koalicijske pogodbe. Mislim, da ste toliko realni tudi vi. In po tem pretehtanju biti zraven ali ne, smo se pač odločili, tako da smo šli zraven in se raje pogajaliza manjše poslabšanje stanja, kot pa ne biti zraven in ne doseči povsem nič. To je pa res prava resnica. Mislim, da smo se trdno pogajali. Minister za delo in družino in socialne zadeve, trenutno ga ni tu, in takratni minister za finance Tone Rop, s katerim smo veliko časa presedeli skupaj in bili bitko za boljšo formulo, kot je bila v izhodišču predlagana. Ampak sedaj za štiri leta lansirate v javnost neresnice, da smo mi ta predlog podali. Ni res. Po pogajanju pa smo se, ker enkrat je vsega konec, odločili, da tisto, kar je izpogajano, kot partner, kot se spodobi, kot koalicijski partner, tisto tudi izglasujemo. To je resnica in tega ne tajimo. In smo tisto izglasovali. Nekje je seveda meja pač dana. In sedaj prav tisti pišejo pisma bralcem, ki so pa ob pokojninski reformi leta 1999 in prej pa hoteli veliko slabše stanje zapisati in pisali obrazložitve, kako so prevelike pravice dane in zapisane. Sedaj pa pišejo pisma bralcem, in to izključno DeSUS-u, ker bi radi samo nam škodili in nas izrinili iz volilnetekme. Ni pošteno, ni fer in ni politično higiensko. Prav ti isti, ki so bili takrat v državnih službah, danes pa tu izza vas sedijo in vas servisirajo. To se nam ne zdi pošteno in fer in seveda drugi po naročilu pisarijo, enkrat eden, enkrat drugi, enkrat Dnevnik, Večer, pa spet se to zavrti. Res je tudi, da je Peterletova vlada znižala prispevne stopnje za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. In je nato prišlo do primanjkljaja v pokojninski blagajni. Vsak ukrep ima neko posledico. Res je, da je vlada dr. Bajuka ugotavljala ta primanjkljaj v letu 2000 za 12,4 milijarde SIT. Vse to je dokumentirano in znano. Pripravljala je ukrepe za sanacijo, ker je bilo treba tudi pokojninsko blagajno sanirati in preživeti, da se je lahko pokojnine izplačevalo v nekem obsegu. Ali bi res tedaj povišali pokojnine, kot bi danes radi to svojim volivcem ali pa vsej slovenski javnosti naznanili, ko je primanjkljaj 12,4 milijarde, mi bi pa dali več?! Lepo vas prosim! Najbrž bi, če ne bi bile volitve takrat blizu, tudi vi zamrznili pokojnine, kot je naredil vaš kolega Schroeder v bogati Nemčiji, tudi vi, ampak volitve so bile preblizu. Danes seveda lahko, ker nimate te odgovornosti za izravnavo proračuna na obeh straneh, govorite in obljubljate drugače, kaj vse bi vi naredili. Tako se s takimi zadevami ne moremo strinjati in jih odločno zavračamo. Komu bi bilo še torej možno vzeti, da bi lahko drugemu dali? Ali povišati davke, povišati prispevke, povišati obremenitve bruto plač, povišati DDV, kot razmišljate, kot slišim, v svojemprogramu? Mislim, da si v tem času, v tem obdobju tega nihče ne bo mogel privoščiti. Bom končal. Zavračam take obtožbe in take neresnične tendenciozne trditve.
Hvala. Replika, kolega Drobnič.
Gospod Pohorec, vesel sem, da ste prišli s temi besedami na dan. Naj vam povem koalicijski sporazum: "Koalicija bo podprla rešitev, da se ohrani načelo sorazmernega gibanja pokojnin in plač." Poglejte si na strani 34 poročila zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in boste dobili podatke, da se to ne uresničuje in da ste povzročili zlo. Ali je tisto zlo, ki ga je nameraval Rop narediti, večje kot tisto, ki ste ga vi dosegli – dejstvo je, da je prišlo do zla. Ali je to zlo zadosti veliko, da se je v treh letih starostna pokojnina zmanjšala v primerjavi s plačami s 75,3 na 71,1? Ali je to veliko ali je to majhno zlo? Sedaj je v proračunski blagajni zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje presežek, zato ker velja princip veznih posod: če upokojencu vzamete iz žepa, je tam manjko, in je v pokojninski blagajni presežek. Gospod Kebrič, vaš poslanec, je to predlagal, razlagal in tudi bil v poslanski skupini, torej na hodniku, kjer je nas nagovarjal, da je sprememba usklajevanja pokojnin, 150. in 151. člena, zelo dobra [[to si poglejte tudi potem v razpravi, ki je v magnetogramu]] . Torej, naredili ste zlo. In upokojenci bodo ugotovili, ali je bilo to majhno ali sorazmerno zlo. Dejstvo pa je, da ste si vzeli pravico in vzeli to pravico do pokojnine upokojencem, in to tista stranka, ki je najbolj zagovarjala upokojence. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima kolega Kangler.
Hvala za besedo. Ne bom nadaljeval s pokojninami, čeprav je moje stališče tudi takšno. In čeprav nisem podpisnik te interpelacije, pa je vendar moje mnenje, da bi DeSUS moral biti malo trši oreh v tej koaliciji, v kateri je do nedavnega bila tudi Slovenska ljudska stranka, vendar zaradi nekompromisnega obnašanja nekaterih posameznikov, predvsem nekaterih iz vrst Združene liste, mi danes sploh ni žal, da v takšni druščini, kot je ta slovenska vlada, me ni več zraven. Preden pričnem z razpravo, ki sem jo pripravil, bi v kratkem rad zunanjemu ministru in dialektu med zunanjem ministrom in poslanskim kolegom Janšo rad dodal, ko sta govorila o oblikovanju evroregij, stališče Slovenske ljudske stranke je, da če bo prišlo do oblikovanja evroregij, mora biti v njejSlovenija kot celota. To je naše trdo stališče in od tega stališča Slovenska ljudska stranka ne bo odstopala. Slovenska politika ne sme dovoliti, da bi se znotraj evroregije nekateri delili na Gradec, nekateri na Trst. Slovenija mora ostati kot celota znotraj bodoče evroregije. Odgovornost, da to zagotovimo, pa je na vseh nas, ki kakorkoli delamo aktivno v politiki, predvsem pa zunanjega ministra in vlade. Danes je bilo veliko izrečenih besed tako s strani opozicije kot s strani nekaterih vladnih poslancev v "pro and contra", nekateri moji predhodni govorniki so kar krepko nanizali optimalne statistične podatke brezposelnosti v zadnjem času v Republiki Sloveniji. Tudi kolegica, ki prihaja iz Maribora, je govorila, da naj bi ta optimalni podatek bil 6,1% vendar ne zanemarjati, da če primerjavo naredim, ima Ljubljana z okolico 300 tisoč prebivalcev, Maribor pa 150 tisoč, in ko naredimo indeksacijo brezposelnosti, lahko s to primerjavo ugotovimo, da zaradi javnih del, ki so se bistveno povečala v samem severovzhodnem delu Slovenije, se je ta brezposelnost znižala na 18% v samem mestu Maribor oziroma okolici. In to za mene ni znižanje brezposelnosti, če nekdo poveča učinkovitost in večja sredstva za javna dela. To gre za blažitev socialne krize. In ko govorimo orevščini, jaz bi marsikoga povabil, da se naj sprehodi po mariborski tržnici in naj si pogleda, kaj prodajajo branjevke oziroma kdo in na kakšen način kupuje in naj si tudi pogledajo nekateri, kako izgledajo nakupi po mariborskih trgovinah ali pa kako izgledajo nakupi po nekaterih drugih trgovinah, po malo bolj bogatih predelih Slovenije. Glede na to, da imam malo časa, bi se rad osredotočil na dva problema, na katera sem kot vladni poslanec in kot tudi sedaj v zadnjem času pozicijski poslanec opozarjal to vlado, nekatere tegobe, moram odkrito povedati, me boli srce, ko berem nekatere statistične podatke in vsak dan v poslanski pisarni sprejemam ljudi, ki čutijo te težave. Največja težava v tem danem slovenskem političnem prostoru je ena izmed največjih centralizacij, kar je mogoče. Jaz sem že v tem parlamentu s konkretnimi podatki in s statističnimi podatki na različnih segmentih poudaril, dokazal in od tega se ni spremenilo čisto nič. Čisto nič. In smo priča takšni centralizaciji in globalizaciji slovenskega kapitala, javnih financ in kadrovskih zadev v osrednji Sloveniji, da ji ni mere in para. Poglejte primer, bom odkrito povedal, hvala bogu, da je konec tega mandata, da se bodo na volitvah karte nekoliko premešale in da bodo tudi nekateri, ki prihajajo tako iz vladnih strank, najmočnejših strank, tudi če so nekoliko oddaljeni od osrednje Slovenije, ali bo nekoliko drugačna vlada, prišli do tistega, kar si želijo. Novinar Večera Otmar Klipšteter je v enem izmed člankov zapisal Mariborčanom drobtine od mastnih 2,8 milijard. Za kaj gre? Poglejte, sredi tekme ne menjaš sodnika, članek v mariborskem Večeru, na sliki je moj svetniški kolega iz mestne občine Maribor doktor Igor Tičar, dekan fakultete, član Liberalne demokracije in istočasno član mestnega sveta mestne občine Maribor. Ministrstvo za obrambo, skupaj z ministrstvom za šolstvo, je razpisalo za 2,8 milijard tolarjev različnih razpisov. Mariborska univerza z vsemi projekti, ki jih je bilo 17, se je prijavila na vse te razpise. Od teh razpisov je bil pozitivno en projekt revidiran, pa en projekt na polovico. Mariborska univerza je od 2,8 milijard dobila pičlih 45 milijonov tolarjev. Ali veste zakaj? Zato, ker je centralizacija in globalizacija v osrednji Sloveniji tako prisotna, da tudi strokovnjaki z univerze, doktorji znanosti, tudi kot člani LDS-a ne pridejo do tistega, do česar so upravičeni. Istočasno je Otmar Klipšteter v svojem članku omenil profesorja doktor Denis Džonlagiča, mislim, da je član Združene liste ali LDS, ki s svojimi projekti lahko konkurira za ameriško vlado. Za ameriško vlado je dober, za ljubljansko, slovensko vlado pa ni dober in ne pride do teh sredstev. Od 2,8 milijarde tolarjev dobi mariborska univerza samo 45 milijonov tolarjev. Je to pravica ali je to krivica do vseh tistih, ki si kakorkoli želijo kvaliteto življenja, enakovrednega odnosa do vseh, ki so kakorkoli oddaljeni od centra? Isto se dogaja z nekaterimi razpisi, ki se pojavljajo posamezni profesorji, na primer, profesor Ploj z univerze Maribor se je s svojim asistentom dvakrat ali trikrat vsako leto posebej za cirka pet milijonov prijavil na ministrstvo za kmetijstvo in na ministrstvo za šolstvo in šport za eno raziskovalno nalogo. In kaj se je dogajalo? Gospa, ki je delala na ministrstvu za kmetijstvo, da v revidiranje nalogo svojemu možu, ki dela na biotehnični fakulteti, ki je istočasno konkurenca tej fakulteti. Rezultat revidiranja te naloge vam je verjetno znan. Do teh pet milijonov ne morejo priti. In to se dogaja vsakodnevno. Marsikdo se mi je v tej dvorani smejalna zadnji seji, ko smo volili Prešernov sklad, mislim, da je petnajstčlanski, 13 članov iz Ljubljane, 1 iz Maribor, 1 iz Murske Sobote. Kaj se je kasneje dogajalo? O čem razpravlja in o čem odločajo, vam je popolnoma lahko jasno. In potem se dogajajo takestvari, kjer se delijo 2,8 milijarde, da dobi ena izmed univerz samo 45 milijonov, da ne govorimo o primorski univerzi, ki je v začetku zagona, ali je sploh dobila kakšen tolar. Isto ministrstvo, ministrstvo za obrambo je imelo razpis za nabavo protipožarnih vozil za gašenje požara in nekaterih vnetljivih snovi v tunelih. Mariborsko podjetje se je prijavilo na razpis, je za 140 milijonov cenejše od drugega z isto kvaliteto. Verjemite mi, da se je v proceduri našla napaka. In kdo je bil izbran? Zato ker nemško podjetje, ki ima licenco, ni dalo pečata na svojo listino, ki zagotavlja kvaliteto, so bili izločeni iz razpisa. Komu mar za 140 milijonov. Dejstvo je, da je centralizacija tudi kadrov prisotna v vseh segmentih. Tudi sam sem dobil pismo krajanov iz krajevne skupnosti Malečnik-Ruparče zaradi nekaterih dogodkov na ministrstvu za kmetijstvo in odločitve samega ministra za kmetijstvo. Kot vam je znano, je mestna občina pridobivala lokacijo, spremembo lokacijskega prostorskega plana za odlagališče Vihra v Malečniku. Mag. Franci But, takratni minister, je dal negativno mnenje. Prvič. Drugič. Sedanji minister za kmetijstvo je ponovno dal negativno mnenje. Čez noč, verjetno zaradi političnih ali kakšnih drugih pritiskov je to negativno mnenje spremenil v pozitivno mnenje in dal soglasje za območje, kjer je kmetijsko območje, najboljše zemljišče, kjer imamo že vrsto let sadno, vinsko cesto, kjer gre po Phare programu, kjer je država, kjer je Bruselj in še marsikdo investiral v tiste kmete, v tiste kmečke turizme,v tisto vinsko cesto. In to vlada, ki je 10 let spodbujala razvoj kmetijstva, razvoj turizma, razvoj kmečkega turizma, sedaj da takšno soglasje in sprejme takšen ukrep, da v 300 metrskem pasu je 31 objektov ali več kot 80 oseb potrebno preseliti, če bo prišlo do realizacije tega projekta. In tu mora minister za kmetijstvo prevzeti odgovornost. Kot mu je že eden izmed poslanskih kolegov očital, koliko kmetijski površin se je spremenilo, najboljših površin spremenilo v zazidalno območje, je to katastrofa. Glede na to, da smo danes malo govorili tudi o razvoju malega gospodarstva in turizma, je potrebno jasno povedati, da smo imeli ministrstvo za malo gospodarstvo in turizem in ne bi želel poudarjati, kje in na kakšen način je to ministrstvo delovalo. Vendar bo tudi to izziv za vsakega politika, ki bo šel na letošnje volitve, da bo tudi razmišljal, ali so sposobni slovenski politiki nekatere državne ustanove seliti širom po Sloveniji, ki so danes trenutno sredi Ljubljane, v prostorih, nelastniških prostorih inplačujejo visoko najemnino. Vlada plačuje visoke najemnine za te prostore. Nazadnje, da še pustim nekoliko časa tudi svojim poslanskim kolegom, še o početju ministra Kopača. Vsi dobro veste, če pogledamo nekatere dogodke nazaj, minister Kopač je večkrat dal izjave tudi v zvezi s Hidro Holdingom in nekaterimi energetskimi aktivnostmi, ki jih je peljal, kar se tiče Dravskih elektrarn. Povzročil je kar veliko škodo, škodo takšno, da se je vse skupaj na eni točki skoncentriralo in na enem mestu odločalo o prodaji, odločalo o investicijah in o vsem, kar se s tistih dravskih elektrarn ustvari kapitala. Če pa še spomnim na nekatere druge stvari, pa mislim, da je bilo prav, ker je minister prisoten, da tudi jasno in glasno pove, da smo pred kratkim evidentirali studence na slovenskem podeželju, ali bo po volitvah, če bo minister tudi tem ljudem, ki jim je poslal za evidentiranje prijavno listino, poslal tudi položnico za plačevanje obremenjevanja voda ali kaj podobnega. Ne nazadnje so ti ljudje poskrbeli za svoje vodne vire, sami investirali, poskrbeli, da imamo zdravo pitno vodo. Jaz se strinjam, da so evidentirani, me ne moti, vendar se krepko bojim, da po volitvah, kdorkoli bo prišel na to ministrstvo, bo iz tistega seznama preko računalniškega programa slovenskedržavljane, ki imajo kakorkoli te vodne vire, razveselil s krepkimi položnicami. In še enkrat bi rad poudaril na koncu to, da je nujno potrebno, da slovenska politika spozna dejstvo, da se je Slovenija pričela v zadnjem času neenakomerno razvijati in da bo potrebno poskrbeti za skladnejši regionalni razvoj. Če bomo za to poskrbeli, se take stvari, kot sem jih danes tudi naštel, primeri prijav mariborske univerze na nekatere razpise, naloge in kadrovskem področju ne bodo dogajale, ker bo zagotovljen enakomeren regionalni razvoj. To je pa odgovornost slovenske politike. Ta vlada, to odgovornost mora prevzeti in te naloge ni opravila, da bi zagotovila in zmanjšala nerazvitost po posameznih regijah, zagotoviti mora skladnejši regionalni razvoj. In vsekakor bo prihodnost nekoliko drugačna, kot pa lahko danes govorim.
Hvala. Besedo ima minister dr. Pogačnik.
Preden spoštovani, gospod poslanec, bi prevzel odgovornost, če dovolite, bi povedal nekaj besed v zvezi z odlagališčem nenevarnih odpadkov pri Mariboru. Mislim, da se imenuje Vihra ali nekaj podobnega. Glejte, postopek s spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč je predpisan z veljavno zakonodajo in moram reči, da ena izmed nalog, ki sem si jo zadal kot minister, je, da bom zelo strogo in rigorozno te zadeve urejal, ker so bile v preteklosti pravzaprav zaradi tega večkrat izrečene pripombe, tudi nezadovoljstvo in podobno. Konkretno v zvezi s tem primerom moram reči, da postopke vodi ministrstvo za okolje, ministrstvo za kmetijstvo pa daje soglasje, daje mnenje pravzaprav v primerih, ko gre za kmetijska zemljišča, še posebej kmetijska zemljišča prve kategorije. Mestna občina Maribor je dala vlogo na ministrstvo za okolje, s tem pa je seveda material prišel tudi v soglasje na ministrstvo za kmetijstvo. Ker v svoji vlogi niso pač ustrezali, je bilo to mnenje negativno, kot ste pravilno povedali. In običajno je, da strokovni delavec, ki to vodi, tudi pove katere nepravilnosti je treba odpraviti, da bi se potem lahko pridobilo pozitivno soglasje. In običajno je v primerih, ko gre za tovrstne postopke – in moram reči, da smo tu res zelo rigorozni, tudi pri tem primeru smo bili, in ni bilo čez noč, daleč od tega [[datumsko vam lahko to postrežem, kako je bilo]] , vendar je bilo v skladu s postopkom, ki traja. In mariborska občina je morala predložiti popravljen, dopolnjen prostorski plan za to območje. Kolikor se spomnim, je šlo za 9,6 hektarja. [[Oglašanje iz ozadja.]] No, brez glave, jaz ne vem, ker je tega veliko, to mi morate pač oprostiti. No, in v tem primeru je bilo treba zagotoviti nadomestna zemljišča in jih usposobiti. V primerih, ko določena občina rabi določene površine za namembnost, ki je pomembna za občino, se to dovoljuje, v primerih, da zagotovijo druga zemljišča prve kategorije, da jih usposobijo. In v spremembi in dopolnitvi materiala [[vse to je v naši dokumentaciji na ministrstvu, to si lahko ogledate ali vam pa pošljem]] je bilo to tudi storjeno. Tako je strokovni delavec, ki je odgovoren za to, na tej osnovi v okviru svojih pristojnosti dal soglasje za tako zamenjavo. Ko se je strokovni delavec s tem strinjal, sem to sam tudi podpisal. Skratka, v tem primeru je šlo za pravilno voden postopek, ki je zaradi druge uporabe zemljišč prve kategorije zahteval od mestne občine Maribor, da usposobi druga zemljišča in jih pač zatravi oziroma da jih pripelje v prvo kategorijo kmetijskih zemljišč. To je običajen postopek, ki ga zakon dovoljuje, in v tem primeru je, zagotavljam, bilo tako. Tako da je, kolikor se spomnim tega postopka, vse tako pravilno vodeno. Da pa bi vas lahko prepričal, vam lahko to dokumentacijo tudi dostavim.
Hvala. Besedo ima minister mag. Kopač.
Hvala za besedo. No, saj samo potrdim besede kolega Pogačnika. Rad bi se pa ob tem pohvalil. V letošnjem letu smo sprejeli spremembe 182 občinskih planov in s tem zagotovili ogromno zalogo stavbnih zemljišč v mnogih slovenskih občinah. Samo za ilustracijo, ko že govorimo o delu te vlade v tem mandatu: leta 2000, ko je bila šest mesecev Bajukova vlada na oblasti, je vlada potrdila spremembe treh občinskih prostorskih planov. Ker je bilo veliko nezadovoljstvo občin, da se nič ne premakne, sem jazto poskušal pospešiti in v tem letu 2001, 2002 in 2003 smo na leto povprečno sprejeli spremembe vsako leto 55 občinskih prostorskih planov, letos do 20. julija 182. Ta, o kateri je gospod Kangler govoril je bila ena od njih. Da se bo vedelo, kakšen pospešek se je v slovenskih občinah zgodil v mandatu te vlade, zaradi dela te vlade, to se ni zgodilo samo od sebe. Ko ste me pa že vprašali o teh vodnjakih. Jaz sem že dvakrat na tiskovni konferenci povedal, pa povem še enkrat pred parlamentom, dokler bo v vladi LDS, zaračunavanja vodnih poročil za lastno rabo pri takih vodnjakih zagotovo ne bo. Sicer pa se zdi mi pomembno povedati še enkrat, da je evidenca vodnih virov pomembna zaradi varovanja vodnih virov. Vsi, ki so imeli sedaj možnost na zelo enostaven način prijaviti obstoječo vodno pravico, ki ni bila nikoli legalizirana, sedaj pa je, so to lahko naredili. Šlo je za zelo preprosto legalizacijo, ni pa bilo seveda potrebno prijavljati vseh vodnih virov, ki so že imeli vodno dovoljenje, ali iz Avstro-Ogrske kraljevine Jugoslavije ali pa tudi iz SFRJ. Nekateri so zaprosili za vodna dovoljenja, velika večina jih je pa to naredila na črno. Vsi so imeli sedaj možnost to legalizirati zelo enostavno. To je pomembno, ker je v Sloveniji 200 tisoč ljudi vezanih na vodo, ki ni iz javnih vodovodov. 10% slovenskega prebivalstva nima vode iz javnih vodovodov, ampak iz nekih bi rekel vaških vodovodov ali pa iz vodnjakov ali pa celo sem ter tja zajemajo to iz vodotokov, nekaj, kar pa ni podtalnica. Če želi država sprejeti ukrepe na vodovarstvenem območju, potem mora seveda ta pravica biti regulirana. To, da ima nekdo vodno pravico, šele omogoča, da se v primeru, da nekdo v bližini vodnega vira onesnažuje ta vodni vir z gnojnico ali z nekimi drugimi odpadnimi snovmi, daje možnost državi za ukrepanje, zato je seveda potrebno regulirati te vodne pravice. Naj povem, da je ta hip prijavljenih nekaj čez 32 tisoč posebnih vodnih pravic. Jaz sem prepričan, da se bo ta stihija, ki je do sedaj bila pri odvzemanju vode in tudi pri ogrožanju vodnih virov za druge, enkrat za vselej končala in da smo s to akcijo naredili oziroma bomo naredili red pri rabi vode. Še enkrat pa poudarjam, da to seveda ne pomeni, da bo moral kdorkoli za lastno rabo kaj plačevati. Če pa jemlje vodo iz podtalnice za zalivanje nekih velikih kompleksov ali pa celo za prodajo te vode, pa je seveda druga zgodba.
Hvala. Besedo ima ministrica mag. Zdenka Kovač.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci, kolegi ministri! V svojem nastopu bom poskušala odgovoriti na kar nekaj trditev, ki so bile izrečene danes v tej dvorani, torej ne samo na zadnje mnenje. Seveda se vsi zavedamo, da je skladen regionalni razvoj resnično problem v Sloveniji, tako ga ljudje občutijo, tako ga tudi mi dojemamo. Rada pa bi vendarle poudarila, ozirajoč se nazaj ne na tisto obdobje, ko sem sama pravzaprav zadnje leto in pol odgovorna za to politiko, ampak vendarle tudi nazaj, na obdobje desetih let, na katero se nanaša interpelacija, in preprosto opozorila na mednarodno primerjavo. Danes smo se velikokrat sklicevali na mednarodne primerjave in tudi tu je prav, da se na to ozremo. Spomnili se boste našega zadnjega poročila o regionalnem razvoju, ki je jasno umestilo tudi ta problem in velikost tega problema v evropsko stvarnost. In ta evropska stvarnost nam pove, da je kljub vsem našim notranjim problemom, s katerimi se soočamo, Slovenija na drugem mestu po najnižji stopnji notranje različnosti razvitosti regij, takoj za Švedsko. To preprosto pove, da skladen regionalni razvoj ni samo problem v Sloveniji, ampak da se z njim srečujejo vse evropske vlade. To hkrati pomeni, če upoštevamo vse tranzicijske procese, s katerimi se je soočala Slovenija v zadnjih štirinajstih letih, da je vendar treba reči, da je ta problem večina vlad, ki so v tem obdobju delovale, reševala relativno uspešneje od drugih vlad v Evropi; to je preprosto dejstvo. Če samo primerjamo druge tranzicijske države, vidimo, da so se tam stopnje povečale za nekajkrat. Pri nas pa tudi sedaj govorimo resda za nas znotraj skorajda nesprejemljivem razmerju 1:2, ki je resnično naš notranji problem, vendar ga poskušajmo pogledati v objektivni luči. Sedaj pa bi se rada ozrla na obdobje, ko sem sama odgovorna za to politiko. Res je, da ko sem nastopila svoj mandat v lanskem obdobju – kot veste, sem se nekako osredotočila na sedem ključnih zadev, ki jih bom poskušala v tem relativno kratkem mandatnem obdobju narediti, v smislu zagotavljanja skladnega regionalnega razvoja. Na eni strani je šlo za pripravo ciljno naravnanega enotnega programskega dokumenta, s katerim, vemo, da bo Slovenija oziroma da že črpa prvič v tem obdobju 2004-2006 evropska strukturna sredstva. S tem enotnim programskim dokumentom, ki ga je bilo treba izpogajati, smozagotovili, da bo 60% vseh razvojih sredstev že s samim dokumentom zagotovljeno odšlo v regije A in B. To so tiste, ki so najmanj razvite. Dejstvo je, da že prvi razpisi, čeprav smo bili tudi pod tarčo velikih pritiskov, češ, da manj razvite regije ne bodo sposobne absorcijsko črpanja teh sredstev, smo vendarle sedaj ugotovili že po prvih razpisih, da kot je danes že kolega, minister za gospodarstvo, dejal, je na področju promocije turističnih destinacij 84% sredstev odšlo v regije A in B. Le 16 jih je v regijah C in D. Isto se dogaja na področju poslovnih con. Vemo, da prav izgradnja poslovnih con predstavlja enega od ključnih instrumentov za to, da jutri, pojutrišnjem učinkovito pospešimo investicije, ki so jih seveda regije A in B najbolj žejne. S tem bomo najbolj učinkovito odgovorili na probleme brezposelnosti. Tudi tukaj je po prvem razpisu 83% sredstev odšlo v regije A in B. Podobno se dogaja tudi s projekti kohezijskega sklada, kjer se bo pravzaprav tudi večina velikih projektov odvijala v regijah A in B. Podobno vendarle lahko tudi trdimo kljub vsem drugačnim številkam, da se dogaja tudi z domačimi razvojnimi spodbudami. Mi pravkar končujemo poročilo o regionalnem razvoju za leto 2003. Prve številke, ki jih imamo, kam so pa pravzaprav odšle domače, tako posredne kot neposredne, razvojne spodbude, seveda govorijo nasprotno temu, kar je poskušano prikazati tukaj. V Pomurje je odšlo 61 tisoč 675 tolarjev po glavi prebivalca in v osrednjo slovensko regijo, kjer so vključeni tudi vsi instituti, univerze itn., 35 tisoč tolarjev po glavi prebivalca. Zato ne moremo reči, da se večina denarja odliva v bolj razvite regije, ampak je trend nasproten. Res je, da ne moremo pričakovati, da bi že vrsta investicij, ki so sedaj v teku, in večinoma se odvijajo v manj razvitih regijah, že danes imele tudi učinke. Recimo, če se ozrem samo na Zasavje. V Zasavju trenutno tečejo investicije v dvanajst obrtno industrijskih conah. Potrjeni sta bili dve veliki coni, ki se bosta gradili ena v Hrastniku, druga v Trbovljah. V teku je 26 investicij že v mala in srednja podjetja, ki bodo v naslednjih letih odprla 319 delovnih mest. V Pomurju smo šli še dlje. Šli smo do tega, da preizkusimo na eni od regij, ki je seveda najmanj razvita, tako imenovani pilotni pristop, kako celovito zastaviti razvoj v neki regiji. Nastal je ob velikem sodelovanju vseh resorjev in vseh institucij v regiji, izvedbeni načrt za Pomurje za leto 2004, ki je razvrščen v osem prednostnih ukrepov, bo v naslednjih letih zagotovil dvajset milijard investicij in 1321delovnih mest v pomurski regiji. Gre za investicije tako na področju turizma, gre za investicije na področju agroživilstva, gre na za investicije na področju malih in srednjih podjetij in tako naprej. V tem Pomurju vemo, da je tudi oziroma da se Pomurje sooča tudi z eno najnižjih ali pa najslabših zdravstvenih slik. Zato smo na to odgovorili tako, da je sestavni del in eden od ključnih projektov tega izvedbenega načrta projekt Zdravje Mura, ki se bo začel soočati s tem problemom na različnih nivojih, zopet celostno, pri njem sodeluje cela vrsta ministrstev. Zelo težko bi seveda rekli, da smo v tem kratkem obdobju rešili vse probleme. Veliko problemov je treba rešiti tudi od spodaj. Mi smo si srčno želeli, da bi del teh problemov, kako organizirati partnerja za razvoj na lokalnem nivoju, ustrezno zapisali in reorganizirali tudi v zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Vemo, da je vlada ta zakon predložila parlamentu. Tako je bila stvar politične volje, morda manj političnega neuspeha, ker se sama doslej nisem smatrala za politika in morda je bil ravno to moj problem. Ampak upamo, da bo ta zakon vendarle čimprej v novem mandatu zagledal zeleno luč sveta, posebej še ob dejstvu, ko vam lahko znova zagotovim, da je mednarodna študija, ki jo je pripravila mednarodna organizacija OECD in je pravkar prispela na mojo klop pravzaprav, ne bi mogla bolj potrjevati potrebnosti po rešitvah v Sloveniji, ki smo jih tudi sami zapisali v ta zakon. Moram reči, da ne govorijo veliko o tem, kako je potrebno vzpostaviti pokrajine, ampak predvsem o tem, kako moramo vzpostaviti ta razvojna partnerstva med javnim in zasebnim sektorjem, ki jih seveda uvaja naš zakon. Seveda je dejstvo in tudi ga ne skrivamo, da je na področju brezposelnosti in še marsikje treba kaj še postoriti. Vendar, če bomo sedaj učinkovito investirali v poslovne cone in zgradili aktivno promocijo oziroma zagotovili aktivno promocijo investicij, kar je naša ambicija seveda tudi na regionalnem nivoju, ne samo na nacionalnem, potem verjamemo, da se bo slika spreminjala. Sedaj pa še nekaj glede samih razpisov. Res je, tudi sama sem velikokrat, bom rekla, nejevoljna, ko vidim, da izpadajo dobri projekti zaradi administrativnih problemov oziroma administrativnih pomanjkljivosti, ki jih vsebuje projektna dokumentacija. Vendar opozarjam vas na nekaj, Evropa je tukaj 150% striktna. Tudi če bi mi takšne projekte spustili skozi, mi za takšna sredstva ne bi dobili refondiranih sredstev iz Evrope. Tukaj se bomo žal morali vsi naučiti, da tudi štampiljka na papirju je pomemben element in detajl, ki ga moramo žal upoštevati. Pa to ni moja osebna privrženost temu, sama sem nasprotnega mišljenja, vendar pa ne nazadnje delujemo v nekem evropskem sistemu in se ga bomo morali pač naučiti. Na koncu mi pa dovolite še dve zadevi, ki sta bili tudi tukaj omenjeni in sta povezani z regionalnim razvojem. Gre za sodelovanje s Slovenci po svetu in za tako imenovano evroregijo. Sama se tudi strinjam, da zakon o Slovencih po svetu potrebujemo čim prej. V okviru naše službe smo, iz preproste predpostavke, da naše regije, posebej manj razvite, potrebujejo dodaten socialni kapital in da tega lahko najdemo tudi v Slovencih iz sveta, začeli že v lanskem letu promocijsko akcijo, ki je sedaj rezultirala v tem, da imamo v svojih aktivnih bazah prek 2.000 poslovnežev, Slovencev iz sveta, ki že pripravljajo skupno tudi prve projekte za Slovenijo. In še evroregija. Evroregija, vemo, da mora nastajati spontano, vsaj tak je moj pogled, od spodaj navzgor. Veliko aktivnosti na tem področju že teče. Se pa strinjam, da je treba razmisliti, kako to zdaj organizirati tudi na tem višjem nivoju. Tudi sama sem bolj za stališče, da je verjetno tu smiselno biti previden in peljati evroregijo kot enotno. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim ministra za gospodarske dejavnosti. Dr. Matej Lahovnik, izvolite.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. Gospod Kangler je na nek način vrgel, upravičeno, rokavico. Tu nas je več Štajercev, vsi se zavedamo pomena tudi policentričnega razvoja. In želim poudariti, in to z zadovoljstvom, da v okviru ministrstva za gospodarstvo, kot verjetno veste, deluje javni sklad za malo gospodarstvo, ki ima ključno vlogo pri izvajanju industrijske politike v Sloveniji. V letu 2003 je tako izdal 2,9 milijarde tolarjev ugodnih kreditov, in sicer 131 malim in srednjim podjetjem, ki so ustvarila 573 delovnih mest. V letu 2004 je razpisanih za 2,4 milijarde tolarjev ugodnih kreditov, ki jih je doslej prejelo 55 malih in srednjih podjetij. Nekako računamo, da bodo s temi investicijami ustvarila 278 delovnih mest. Posebej je treba izpostaviti dejstvo, da so že v letu 2003 pričeli z izvajanjem državne garancijske sheme, v katero so v letu 2004 vključili tudi evropski investicijski sklad, ki sodeluje z javnim skladom za malo gospodarstvo pri tem, da prevzame do 50% tveganja pri izdajanju poroštev za dane kredite. Hkrati pa je v to državno garancijsko shemo vključenih tudi 10 slovenskih bank. Gre prioritetno za spodbujanje malih in srednjih podjetij. Kot sem rekel, ta institucija je locirana v Mariboru in jo tudi vodijo Mariborčani. Pa tudi del ministrstva je še vedno v Mariboru, kar mislim, da je dobro, da prispeva k policentričnemu razvoju in dodatni perspektivi, in bo tako tudi ostalo.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Petana. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane ministrice in ministri, kolegice in kolegi! Interpelacija je tudi ali med drugim tudi pregled dela aktualne oblasti in je nujna, kajti sprenevedanja je veliko preveč in zavajanje presega vse mere dobrega okusa, kar smo lahko slišali zadnje čase. Ni normalno, da nekdo državljanom nekaj obljubi, izpolni, kar se mu zljubi, čez štiri leta pa obljublja zopet isto, razpravo o neizpolnjenih obljubah pa imenuje zastrupljanje ozračja, kajti po vašem bi se lahko v predvolilnem času govorilo samo o hvalnici vladi. Celo več, to, kar je v demokratičnih državah normalno pri nas pa vladajoči mirno izjavljate v oči, da tega svet ne pozna. Govorili ste, daste presenečeni nad kvaliteto dokumenta, mi bi lahko rekli isto samo v obratni smeri, mi smo pa presenečeni nad kvaliteto dela vlade, še posebej, če nekdo, ki želi, da bi zastopal upokojence, pa mirno prikrajša upokojence za dve pokojnini v mandatu, v katerem vlada. Mirno se lahko vprašamo o sposobnosti vlade, seveda koga. Če gremo malo po vrsti. Začel bi pri zakonu o odpravi posledic naravnih nesreč, ki je bil sprejet lani. Ta je neuporaben. To ugotavljamo vsi, eni to priznamo na glas ali povemo na glas, drugi pa samo tiho pri sebi. Da je to res tako, je dokazala vlada sama, ker je za obnovo v Posočju, za odpravo posledic morala sprejeti nov zakon, ker je tisti sistemski, ki je bil sprejet lani, namenjen tudi za to, neuporaben. Takrat smo v SDS opozarjalina nesprejemljivost zakona. Predvsem smo govorili o ekoplačilih, recimo, za kmetijstvo, ampak ko smo navajali argumente je minister, gospod Kopač, takrat dajal, jaz mislim, da je sicer velik problem, če nekateri prvič berejo zakon na tej seji državnega zbora, to je bilo edino, kar smo lahko slišali na naše argumente. To je seveda aroganca. Argumenti in evropska praksa ni nič pomagala, stališča SDS, da ta ekoplačila ne moremo upoštevati kot odbitek pri pomoči pri odpravi posledic naravnih nesreč, seveda ni pomagalo nič, sedaj pa vsi ugotavljamo, tudi predstavniki vlade, da bo to potrebno popraviti in da bo to potrebno rešiti tako, da to ne bo kot odbitna postavka. Vsaj tako je bilo najavljeno s strani vlade. Kaj bo seveda vlada naredila, to je druga zadeva,ampak ugotavljamo, da to ni v redu. Takrat smo vsi ugotovili, da je ostalo sicer tako, da je koalicija Slovenija, s še kakšnimi redkimi posamezniki edina, ki se je pripravljena izpostaviti za dobrobit podeželja. Po potresu v Posočju in po strahovitem neurju v Slovenskih Konjicah smo se lahko prepričali, da smo takrat imeli prav, ker se stvari ne dajo reševati s tem zakonom. In še nekaj, da smo dobro prebrali tisti zakon že prej in da smo ga tudi dobro razumeli. Potem je prišla seveda popolnoma nedopustna izjava predstavnice ministrstva za okolje, prostor in energijo, češ, da v Slovenskih Konjicah ni potrebna intervencija države, ker je premajhna škoda. Spoštovani, če je na območju, kjer je 2000 objektov, kar 1200 streh poškodovanih, tako da curlja na vseh koncih in krajih, da se uničuje vse, kar je v tem objektu, potem bi težko povedali, da bi taka izjava vzdržala. To, da na tem področju ne bo nobenih kmetijskih pridelkov letošnje leto in še verjetno drugo leto bodo zelo zmanjšani, ker je poškodovano več inne samo letošnji pridelki, da so popolnoma uničene strehe na vrtcih, na zdravstvenih domovih, na kulturnih domovih, na šoli, v eni šoli, osnovni šoli, so dobesedno plavali, da je uničenih, tako bom rekel, prijavljenih zavarovalnicam 1000 avtomobilom, ki so seveda kasko zavarovani. Pri zavarovalnicah pa po zadnjih podatkih pravijo, da je razmerje med tistimi, ki imajo kasko, ki so upravičeni do tega povračila škode, približno dva in pol proti ena. Ne bom sešteval, koliko avtomobilov potem to pomeni. In ob tem njena izjava, te predstavnice ministrstva za okolje in prostor, da ni dovolj velika škoda. Ja, kakšna bi pa potem morala biti? Kasneje je ta gospa na pritisk novinarjev, medijev, sicer naj bi preklicana to izjava, ampak opravičila pa ni bilo nobenega. Prav bi bilo, če bi ta predstavnica vlade prišla na teren in si mogoče ogledala, da je vsaka druga streha bila zelena zato, ker je bila pokrita s folijo, in da se to ne da naenkrat obnoviti. Ker je to področje področje, kjer so tudi veliki razvojni problemi seveda sami na tem območju ne bomo mogli sanirati tako velike škode. Zato smo trije poslanci s tega področja naslovili apel vladi, predsedniku vlade za pomoč, pa ni bilo nič. Verjetno bi bilo že nekaj, če bi se ta predstavnica opravičila s to izjavo, ki jo je dala brez tega, da bi si ogledala teren. Prav pa bi bilo, če bi tudi vsaj kakšno pismo dobili, pa tudi, če bi bilo pismo, da bo verjetno potrebno malce počakati, da se zbere ali nekaj podobnega. Vendar nič ni bilo od tega. Po drugi strani pa smo lahko ugotovili, da je pred slabima dvema mesecema vlada celo umaknila zakon o skladnejšem regionalnem razvoju, kjer bi verjetno ravno to območje bilo popolnoma upravičeno do pomoči, seveda nekoliko drugačne, ampak bila bi popolnoma dobra in imela bi svoj efekt. Je pa vlada na tej isti seji, ko je umaknila ta zakon o skladnejšem regionalnem razvoju, postavila na dnevni red zakon o istospolnih partnerjih. Kaj je za vlado bolj pomembno, ne bom komentiral. Očitno je to bilo za njih bolj pomembno. Po drugi strani je treba tudi povedati, da se začenja novo šolsko leto, da so pred tem področjem, kjer jih je prizadela ta ujma v dravinjski dolini, da je novo šolsko leto in da so s tem povezani veliki izdatki za šoloobvezne otroke. Poleg tega je potrebno povedati, da ni bilo niti izplačil za lansko sušo. Po drugi strani ni vlada pripravila niti rizičnega sklada za takšne primere, čeprav je bil projekt izdelan že leta 2002. Pri tem pa je treba povedati, da pa je vlada imela ogromno volje in energije za izbrisane, kjer bi velikodušno delali stotine milijard, seveda preko tožb, in to smo se danes lahko prepričali, da odškodnine bodo verjetno obvezne, tako je vsaj bilo povedano na odboru za notranje zadeve. V dravinjski dolini je bilo škode približno za 3 milijarde. To pomeni izredno katastrofo. Se pravi, to pomeni približno nekaj deset tožb teh izbrisanih. Vendar za izbrisane ni omejitev in največja skrb, če bodo izpadli pri odškodninah - to smo se danes lahko prepričali za Slovenske Konjice in to dravinjsko dolino, pa je izjava, da država ne bo intervenirala, ker je premajhna škoda. 3 milijarde je premajhna škoda, da bi država lahko intervenirala in to znaša približno dva občinska proračuna. Sedaj pa vas kolegice in kolegi vse vprašam: Kako lahko to območje na hitro, ker streho je treba popraviti takoj, intervenira z dvema občinskima proračunoma? Toliko je namreč škode. Kako je to mogoče? Ni mogoče, kljub najboljši volji. Po drugi strani smo pa brez zadržkov pripravljeni, in to tudi izjavljamo in vprežemo vse mogoče službe države v to, da bi izplačevali enormne odškodnine izbrisanim. Razumi, kdor more. Mi tam, ki nam teče s streh, tega očitno ne moremo razumeti, kakšna je skrb države za svoje državljane. Da ne bom predolg, ker bodo še kolegi povedali tudi kaj drugega, bom zaključil in dejal, da v vsakem primeru to interpelacijo podpiram, sem jo tudi podpisal. Menim, da je prav, da vlada daje svoje račune za svoje obljube. To pomeni, če se vrnemo na začetek, preden nekaj obljubiš, je treba pač dobro premisliti, ne pa kar naprej obljubljati in čez štiri leta zopet obljubljati iste zadeve. Hvala.
Hvala lepa. Minister za okolje, mag. Kopač, izvolite.
Da ne bo nesporazumov. Take izjave, kot ste jo citirali od neke predstavnice ministrstva za okolje, nikoli ni bilo. Novinar Večera je spraševal našo punco v službi za stike z javnostjo, ali bomo posredovali in ona mu je razložila, da postopek teče tako, da najprej uprava za zaščito in reševanje naredi popis, potem vlada sprejme poročilo o ceni škode in potem sprejme program. On je pa to napisal, da še nič ne bo. Ampak ta izjava je bila kasneje demantirana s strani tega, in to je napisal sam novinar. Iz enega takega novinarskega lapsusa delati sedaj neko veliko zgodbo, nima smisla.Take izjave ni bilo. In vlada seveda bo reagirala. Popis škode pa ta hip še teče. Kar pa se tiče vaše izjave, da sem jaz kdaj rekel, da se EKO 0 odšteva od zneska izplačanih državnih pomoči, je pa čista izmišljotina. To ste si sedajle izmislili. Jaz nikoli kaj takšnega nisem rekel. Sem šel posebej pogledat magnetograme pred to sejo, ker sem pričakoval, da mi boste kaj takšnega očitali, nikoli nisem kaj takšnega rekel. In to ni res in se ne odštevajo. Kdor to trdi, se izmišljuje. Očitno si zakona še sedajniste prebrali, ko že velja eno leto, v Uradnem listu.
Gospod Jerovšek, točno veste, kako se daje beseda za repliko. Točno veste, v štirih letih smo se to res dobro naučili. K besedi vabim gospoda Bevka, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Vlada Republike Slovenije je na 44 strani dolgo interpelacijo pripravila obsežen odgovor na 359 straneh in argumentirano zavrnila očitke opozicije ter predstavila dosežke vladne koalicije v mandatu 2000/2004. Zelo argumentirane odgovore so pripravili tudi ministri Združene liste socialnih demokratov, ministrica za kulturo Andreja Rihter, minister za notranje zadeve dr. Rado Bohinc in minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Vlado Dimovski. Delo slednjega, dr. Dimovskega, oziroma dosežke ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je v svojem prvem nastopu takoj ob predstavitvi odgovora vlade še posebej izpostavil tudi predsednik vlade mag. Anton Rop. Po svoje je prav, da nas jeopozicija z interpelacijo izzvala, da smo v vladni koaliciji na čelu z vlado pripravili poročilo o našem delu in razvoju Slovenije v mandatu 2000-2004. Nič nimam proti, če bi poročilo o delu vsakokratne vladne koalicije postala stalna praksa državnega zbora, vendar ne prav zadnji mesec mandata, ko se praktično že prične volilna kampanja. Ob tej priložnosti bi rad predstavil tudi pozitivno prakso poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, ki je po vsakokratnem zaključku poslanskega mandata, že od vsega začetka delovanja državnega zbora, pripravlja obsežna poročila o svojem delu. Tudi tokrat smo v zajetni brošuri na 84 straneh pripravili pregled dela poslanske skupine Združene liste v mandatu 2000-2004. Nimamo se ničesar sramovati, na svoje delo smo ponosni in s povsem mirno vestjo gremo na tokratne volitve. V zadnjem mandatu sem še posebej pozorno spremljal delo ministrstva za kulturo. Interpelatorji, na čelu s prvakoma SDS in NSi, Janšo in Bajukom, so uspeli na 44 straneh interpelacije kulturi nameniti skromnih šest vrstic. Bolje, da jih sploh ne bi zapisali! Očitki opozicije na delu ministrstva za kulturo, ki ga uspešno vodi ministrica Andreja Rihter, so zanemarljivi in iz trte izviti. Resnega očitka nekemu ministrstvu se seveda ne da opisati vskromnih šestih vrsticah. To pomeni, da je interpelacija zoper kulturno ministrstvo kakor tudi zoper celotno vlado strel v prazno in se bo kot bumerang vrnila opoziciji, ki je, po mojem mnenju, v svoji zlorabi državnega zbora za predvolilne namene izgubila časovno, prostorsko in siceršnjo orientacijo. Kaj je očitek opozicije na delo kulturnega ministrstva, ki ga je uspela zapisati v treh stavkih? Ponavljam: v treh stavkih, v šestih vrsticah. Pripombe imajo na uveljavljanje skupnega slovenskega kulturnega prostora na področju naravne in kulturne dediščine, ter na delovanje Kobilarne Lipica. Seveda se v opoziciji niso niti toliko poučili, da bi ugotovili, da področje naravne dediščine že vrsto let sodi v ministrstvo, ki je pristojno za okolje in prostor. Kobilarna Lipica pa je bila tako ali tako vrsto let odsev Slovenske ljudske stranke oziroma kmetijskega ministrstva. Glede vzpostavitve skupnega slovenskega kulturnega prostora bi rad omenil samo en podatek, da so sredstva, namenjena kulturnim programom Slovencev zunaj Republike Slovenije rasla enkrat hitreje kot sredstva, namenjena celotnemu ministrstvu. Ministrstvo je imelo indeks 127, kulturni programi Slovencev v zamejstvu in po svetu pa 156. Poleg tega na področju kulturne izmenjave v vseh umetnostnih področjih ministrstvo podpira tisoč mednarodnih dogodkov. V obdobju od 2001 do 2005 je bilo in bo po programu za letošnje in prihodnje leto prenove deleženih 1016 kulturnih spomenikov. Naj omenim samo nekatere uspešne akcije, kot na primer prenova stopniška na Blejskem otoku, tehniška dediščina Idrijskega rudnika, Samostan Kostanjevica na Krki, Grad Jablje pri Mengšu, Manziolijev palača v Izoli in še in še bi lahko naštevali. Spoštovani, časnik Finance je danes v prispevku "Interpelacije včasih krepijo opozicijo, včasih pa koalicijo" poročal, da sta po njihovi analizi interpelirana ministra doktor Rado Bohinc in doktor Dušan Keber po uspešni obrambi na zasedanju državnega zbora letos spomladi samo še pridobila. Prepričan sem, da bo tako tudi na tej seji, da bo vladna koalicija [[Združena lista socialnih demokratov, Liberalna demokracija Slovenije in Demokratična stranka upokojencev Slovenije]] izšla kot zmagovalka. Opozicija pa, kot da se obnaša po znanem olimpijskem geslu "ni važno zmagati, važno je sodelovati". Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev, gospod Janša izvolite.
Torej po tem nastopu bi lahko rekel samo še: amen, približno tako se je to glasilo. Ampak poglejte, ko govorimo o tem, koliko je kje napisanega, spoštovane kolegice in kolegi. To je koalicijski sporazum sedanje vladne koalicije. Obsega 101 stran obljub. Na 101. strani - se pravi 100 plus ena stran je bila porabljena za to, da ste tukaj napisali nekaj tisočobljub na začetku tega mandata. Mi smo v interpelaciji našteli nekaj 100 teh obljub, ki niso uresničene, in to je preverljivo. Citirali smo vaše obljube in potem smo navedli podatke vladnih institucij o tem, kakšno je danes stanje. Tukaj danes poslušamo vglavnem podatke o tistem, česar mi nismo spraševali, ali pa pač zadeve, ki smo jih mi prikazali v številkah, vi prikazujete v odstotkih - zato, ker se morda lepše sliši. Dejansko pa večina zadev ni bila zavrnjenih. Na moj nastop danes se je odzvalo tudi vodstvo novomeške Krke. Iz Krke so sporočili, da so septembra lani opustili distribucijo izdelkov, ki niso v skladu z usmeritvijo farmacevtske industrije. Dodali so še, da Krka ni sodelovala pri izbiri novih distributerjev izdelkov. Zdaj ravno slučajno je takrat, ko je Krka opustila distribucijo teh izdelkov, tudi tega najbolj znanega, ta oddelek Krke vodil zet gospoda Kovačiča. In novi distributer je šel potem po Čopovi v Ljubljani in slučajno srečal na Čopovi Dijano Kovačič, hčerko gospoda Kovačiča in ji ponudil distribucijo. Krka, seveda, na to ni imela nobenega vpliva! Če to ni klientelizem, potem res ne vem, kaj ta beseda pomeni! In škoda, da se demantira nekaj, kar pač vsi vemo, da je res. Odzval bi se tudi na izvajanje predsednika vlade, ki je dejal, da je vlada izpolnila obljube iz koalicijske pogodbe in da se je v tem času v štirih letih umikala iz gospodarstva in je tam naštel, za koliko je zmanjšala kapitalske naložbe v gospodarstvo. Veste, vpliv politike in vlade ne gre samo preko kapitalskih naložb. Najbrž so tudi drugi vzvodi; recimo, pri prihodu gospoda Thalerja na Simobil, ker vlada nima kapitalskih naložb, je bil odločilen regulator, tega pa vlada ima v rokah, regulator telekomunikacijskega trga oziroma agencije za telekomunikacije, tega pa vlada ima v rokah in to je zelo močan vzvod glede na stanje, kakršnega imamo pri nas. V številnih podjetjih – prej sem naštel imena, od Leniča do Bavčarja, Vončine in tako dalje – v številnih podjetjih vlada ima deleže, v nekaterih pa nima nobenega deleža, vendar pa ima stranka, ki je na oblasti, tam svoje ljudi; ponekod imate kapitalske naložbe, ponekod pa imate kadrovske naložbe in vpliv je seveda povsod enak. In potem smo tu poslušali – no, o tem, kako vlada nima veze s poseganjem v gospodarstvo, kako se ne dela politično, zelo nazorno govori posnetek, ki je bil dvakrat objavljen na komercialni televiziji POP TV in ki prikazuje pogovor med šefom uprave Mercatorja, kjer vlada nima kakšnih velikih kapitalskih naložb, in predsednikom vlade, tik preden je postal predsednik vlade, ko je bil še finančni minister. Bila je razprava v bivšem Smeltu o vplivu politike na gospodarstvo. Po tej razpravi stopi h gospodu Jankoviču gospod Rop, sedanji predsednik vlade, in mu pravi naslednje [[to je bilo že dvakrat javno objavljeno]] : "Veš kaj, Jankovič, česa nisi povedal? Povedal nisi, da sem te jaz nastavil za direktorja. Ja, politika te je nastavila! Točno, politika te je nastavila, jaz sem te nastavil." To je povedal sedanji predsednik vlade predsedniku uprave Mercatorja, kjer vlada nima kapitalskih deležev. In to ste lahko, če ste spremljali dnevnik oziroma prispevke na POP TV, dvakrat slišali, pa ste morda že pozabili. Zdaj, kaj drži? Ali tisto, kar je predsednik vlade govoril na tem posnetku, ali tisto, kar smo slišali danes, da se vlada umika iz gospodarstva? Pravzaprav ni bilo rečeno, da se politika umika, samo našteto je bilo, da je vlada zmanjšala kapitalske deleže. Torej povsod tam, kjer je zmanjšala kapitalske deleže, je nastavila svoje ljudi oziroma je vladna stranka nastavila svoje ljudi. Enako je zelo zanimivo to poudarjanje, kako je ta vlada delala za reveže, za tiste z nizkimi prihodki, kako se je borila za tiste z nizkimi plačami in tako naprej. Če pogledamo malo dejstva, razlike v plačah, nered v plačah v javnem sektorju pa tisto, kar povedo nekateri, ki niso med najbolj revnimi, pa vidimo, da je življenje najbrž teklo drugače in da je politika na oblasti ščitila nekoga drugega. Lanskega septembra, ko je prišlo do menjave na čelu Nove Ljubljanske banke, je bilobjavljen intervju z zdaj že bivšim šefom Nove Ljubljanske banke, gospodom Voljčem, in ta je takrat verjetno malo užaljen povedal nekaj več. In govori o časih, ko je bil gospod Tone Rop podpredsednik vlade in finančni minister ali pač minister za delo, nevem, kaj je bil leta 1998, in ko je takratna koalicijska partnerica, se pravi Ljudska stranka, prek Marjana Podobnika zahtevala znižanje plač v nekaterih državnih podjetjih. Vlada je potem sprejela na zahtevo SLS to stališče, da se morajo te plače zmanjšati za 30%. In nastala je zadrega – javnost je to podpirala, LDS je morala na to pristati, in potem so morali to obrazložiti tistim, ki jih dejansko ščitijo, čeprav niso najbolj revni. In takole pravi gospod Voljč v intervjuju iz lanskega septembra: "Takratsta nas v banki obiskala ministra Tone Rop in Igor Bavčar, oba podpredsednika LDS, in nam predlagala, naj sprejmemo predlagano 30% znižanje plač, za katero se je zavzemal tedanji podpredsednik vlade Marjan Podobnik. Ko smo jih vprašali, kako naj to pokompenziramo, sta nam dejala, fantje znajdite se! In povešali smo sejnine v nadzornih svetih hčerinskih bank in tako je bila zadeva rešena." Tako vlada ščiti tiste najbolj revne in gospod Voljč je zagotovo med njimi in ostali v teh nadzornih svetih. Slišali smo veliko od predsednika vlade, zelo demagoški nastop je bil, kako je ta vlada ščitila nacionalni interes, ko ni popustila pritiskom, da se prodajajo banke, kako ni popustila pritiskom, da se prodajajo pivovarne itd. Sedaj, če je to nacionalni interes in čeje to stališče vlade, potem ne vem, zakaj niste biti dosledni, zakaj je potem Liberalna demokracija prodala koprsko banko italijanski banki! Vsi ljudje, ki so o tem odločali, so praktično bili in so še vedno v Liberalni demokraciji. Potem ko smo mi, ki plačujemo davke sanirali koprsko banko prek sanacije Splošne plovbe, je bilo to prodano italijanski banki. Ljudje, ki so o tem odločali - kompletna LDS! Zakaj so ljudje iz LDS-a prodali črpalke Istra Benza Avstrijcem na elitnih lokacijah, če tako ščitijo nacionalni interes in če je to, kar je povedal prej gospod Rop, nacionalni interes? Odločite se, kaj je sedaj to. Potem smo slišali tukaj hvalo o tem, kako je bil dosežen socialni sporazum med socialnimi partnerji, da bodo plače za 1% zaostajale za rastjo produktivnosti. To je dobra stvar, tak socialni dogovor in socialni sporazum, če ljudje, če socialni partnerji pristanejo na to, da bodo varčevali, da se plače dokler imajo pravico, ne bodo dvigale, zato, ne vem, da bomo čez nekaj časa bolj razviti in da se bo to vložilo v pametne naložbe. Ampak, kam so pa šle, kam pa je šel ta privarčevani sporazum? V razkošno vladno letalo, ki ni bilo v nobenem programu, v politična zborovanja, ki jih prirejate sedaj pred volitvam. Sprašujem predsednika vlade, javno ponovno: Koliko bo stal ta predvolilni nastop v nedeljo na Pokljuki oziroma v soboto? Tukaj imamo vabilo - "Vabimo vas na zborovanje na veteransko srečanje veteranov za mir. Srečanje so omogočili vlada Republike Slovenije, ministrstvo za obrambo, ministrstvo za notranje zadeve, generalštab slovenske vojske, policija itd., Triglavski narodni park. Slavnostni govornik mag. Anton Rop." Kar naenkrat se je prvi dan volilne kampanje predsednik vlade spomnil, da bi nagovoril veterane. Narejeno je velikansko srečanje z igrami itd., ki ga sponzorirajo štiri oziroma pet vladnih institucij za denar davkoplačevalcev, kar ni bilo planirano v nobenem proračunu, v nobenem programu, in tam ne bo govoril predsednik države, recimo, ki je nominalni poveljnik slovenske vojske, ampak bo naenkrat govoril predsednik vlade, ki niti veteran ni. Pravite, da je ta interpelacija in ta zloraba parlamenta in da delamo stroške. Parlament ravno toliko "košta", če tukaj sedimo ali pa če ne sedimo, pravzaprav če tukaj sedijo ministri, mislim, da jestvar še cenejša za davkoplačevalce, ker v tem času ne zapravijo toliko kot drugače. Res sprašujem predsednika vlade, koliko bo to stalo in ali ni to zloraba davkoplačevalskega denarja. Kako to, da ravno prvič v zgodovini, na začetku volilne kampanje takšno zborovanje. In kolikor vem, jih je planiranih še nekaj! Tako da, oprostite, ko govorite - in tukaj mislim tudi na spoštovanega predsednika državnega zbora -, da je ta razprava v parlamentu nekakšna zloraba, se malo spomnite, kaj počnete v tej kampanji za davkoplačevalski denar. Tukaj smo slišali tudi to, da vlada sicer veliko teh obljub, ki jih je zapisala, ni uspela uresničiti, je pa sprejela programe. Slišali smo predsednika vlade, ki je dejal, da sodni zaostanki so problem, vendar ni res, da nismo nič naredili. Naredili smo program. To slišimo mi zadnjega avgusta leta 2004, en mesec pred volitvami. Zakaj niste tega programa naredili na začetku mandata in bi že bilo kaj od tega. Potem smo slišali, da ni res, da nismo nič naredili za razbremenitev najnižjih slojev. Sprejeli smo zakon o dohodnini, ki bo začel veljati 1. januarja naslednje leto, ko bo že drugi mandat. V tem trenutku, spoštovane gospe in gospodje, s tem zakonom niste naredili še nič. Povsem možno je, da v primeru, če ponovno zmagate na volitvah, boste imeli še dovolj časa, da ga spremenite, preden bo začel veljati 1. januarja naslednje leto. In še vrsta takšnih zakonov je, ki so sicer sprejeti, rok veljavnosti oziroma začetka implementacije uresničevanja je pa v naslednjem letu. S tem ni šenič narejeno, če se stvar tako dela. Tudi zakon o plačah v javnem sektorju, sprejet leta 2002 - še vedno je to popolnoma invalidna stvar, ker vlada ni pripravila tarifnega dela in drugih podzakonskih aktov. Tudi glede tujih investicij. Vlada je veliko naredila, ker je bil sprejet zakona o spodbujanju tujih investicij. Kdaj je bil sprejet zakon - julija letos, tik pred koncem mandata! In tako naprej. Slišali smo predsednika vlade, ki je govoril, vlada je uspela, stopnja revščine je padla. Ja, najbrž je - ampak za koga? Za tistega, ki da 500 tolarjev za parcelo ob morju, za tega je zagotovo stopnja revščine padla. Za tistega, ki plača 2.000 evrov za kvadratni meter stanovanja v Ljubljani ali pa v centrih, pa stopnja revščine ni nič padla. In prej sem prebral pismo človeka, ki normalno dela, cela družina, in ne čuti, da je stopil med najbolj razvite. Vlada je veliko zavajala s trditvijo, da je bila gospodarska rast v Sloveniji večja kot v starih članicah EU. V procentih to drži. Sedaj pa poglejmo, koliko je 1% gospodarske rasti v Sloveniji ali pa v Nemčiji. Če zraste nacionalni dohodek bruto domači proizvod na prebivalca za 1% v Sloveniji je to 210 evrov na prebivalca. 210 evrov. Če zraste bruto domači proizvod na prebivalca v Nemčiji, je to 850 evrov na prebivalca. 850 evrov. Kar seveda pomeni, da mora biti naša rast v odstotkih nekajkrat večja od rasti v odstotkih v razvitih državah, da jih bomo ujeli. Nam nič ne pomaga, če je 1% večja, ker s tem niti ne vzdržujemo zaostanka, ampak nazadujemo. Tako da - te stvari so važne! Žongliranje z odstotki je seveda zelo dobro za zavajanje javnosti. Tudi, ko gre za državno pomoč, je treba pretehtati, kje bodo največji učinki. Mi nikoli nismo rekli, da je bila ta državna pomoč za Revoz denar, ki je bil vržen stran. Smo pa povzeli skepso nekaterih ekonomistov, dr. Mencingerja, dr. Marka Jakliča z ekonomske fakultete, ki so postavili vprašanje v zvezi s tem, ali ne bi bilo teh 10 milijard možno bolje investirati, kajti sredstva so omejena in vedno, ko vlada zapravi 10 milijard davkoplačevalskega denarja, se mora vprašati, ali je to res najboljši način za gospodarski razvoj in gospodarsko rast ali ne bi morda na kakšen drug način dosegli boljše uspehe. Ob koncu bi rekel še to, da je v tem odgovoru, ki ga je dala vlada na interpelacijo, veliko stvari, za katere seveda v interpelaciji sploh ne sprašujemo, je pa tudi zelo zanimivih zadev. Vlada govori na več kot 300 straneh o delu v tem mandatu. Prvi del tega mandata, pravzaprav daljši del tega mandata, je bil predsednik vlade sedanji predsednik republike dr. Drnovšek. Na teh 350 straneh ni omenjen niti enkrat. Niti enkrat. Nekdo se je prav potrudil, da bi ime prejšnjega predsednika vlade črtal s tega dokumenta. Omenjeni so vsi mogoče. Recimo, beloruski predsednik Lukashenko je omenjen v tem poročilu vlade. Dr. Drnovšek nikoli. Seveda pa novi predsednik vlade, gospod Rop je omenjen. Tako kot neka zanimivost, ki morda tudi veliko pove. Torej, mi menimo, da vladi ni treba napisati 350 strani za to, da pove, da smo šli v Evropsko unijo, v Nato in da se je Slovenija razvijala. Vemo, da se je Slovenija v tem času razvijala, in smo tega veseli. Obžalujemo pa izgubljene priložnosti, ki jih nismo izkoristili zaradi slabega upravljanja z državo, zaradi tega, ker se je neučinkovito trošilo javni denar, privarčevani denar za metanje stran, za luksuz, za bohotenje ponekod po državni upravi in za draga politična zborovanja, kar delate sedaj, kot je to tako imenovano veteransko srečanje. In še nekaj, korupcija in klientelizem ni samo nekaj, kar zadeva neko ozko kriminalno področje. To zadeva tudi gospodarsko rast in razvoj. Če je povsod Liberalne demokracija, potem naj tudi na javnih razpisih zmaga tisti, ki je najboljši, ampak tisti, ki je iz Liberalne demokracije. In zato se stvari plačujejo dražje in storitve so slabše. In v zadnjih letih je to praktično pravilo pri velikih javnih razpisih. Tako mi pričakujemo v teh naslednjih urah in minutah razprave, da bo kaj rečeno tudi o tem, kako bo pa vendar vlada skušala v tem zadnjem mesecu mandata tadenar, ki ji še ostaja v proračunu, nameniti za kaj koristnega, ne za organizacijo političnih zborovanj, pa raznih slovesnih otvoritev [[Črnega Kala]] ravno pred volitvami, polaganja temeljnih kamnov na šolah, odpiranjem šol, ki so že nekaj časa zgrajene, ampak za to, da bo res občutek, da je Slovenija vstopila v krog razvitih držav, nekaj, kar bo splošno prisotno, ne samo med članstvom Liberalne demokracije in Združene liste, pač pa med vsemi državljani v tej državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Štirje ministri vam bodo skušali odgovoriti. Po vrstnem redu: gospod Lahovnik, gospod Gantar, gospod Grizold in gospod Kopač. Minister Lahovnik, izvolite.
Hvala lepa. Če grem po vrsti in če najprej vzamemo leto 2003, je bila gospodarska rast v Nemčiji negativna, minus 0,1%, v Sloveniji pa 2,3%, tako da že tukaj ta vaša teza nekako ni konsistentna in ne vzdrži. Če grem dalje, tisto, o čemer ste govorili, o umiku države iz gospodarstva, o umiku iz paradržavnih skladov, o umiku paradržavnih skladov iz lastniške strukture podjetij. Že predsednik vlade je danes in sam še enkrat poudarjam, konec leta 1999 je imela država skupaj s paradržavnimi institucijami, kapitalsko družbo in slovensko odškodninsko družbo, 1.167 naložb v slovenskih podjetjih, junija leta 2004 samo še 634. Se pravi, da se je to število naložb zmanjšalo za več kot 40% in temu primerno tudi vpliv države. Vi boste rekli, če hočete, tudi politike, če prevzemate, da je, na gospodarstvo. Druga stvar, ki je pa vendar tu nekonsistentna in jo je treba poudariti. Mimogrede, gospoda Jankoviča niso imenovali takrat na čelo uprave Mercatorja, pač pa ga je v nadzorni svet imenovala slovenska odškodninska družba, kar lahko preverite, je preverljivo. Tisto, kar je pa treba poudariti in kar mene izjemno preseneča, ko na eni strani poudarjate, da je treba čim prej prodati Novo kreditno banko Maribor in Novo Ljubljansko banko tujcem, čeprav je bil pri Novi Ljubljanski banki zastavljen model: tretjina domači lastniki,tretjina domači institucionalni lastniki in tretjina tuji strateški partner, ste se nekako zelo eksplicitno vseskozi zavzemali za prodajo tujcem. Po drugi strani pa v primeru Banke Koper, ki pa je bila v lasti zasebnih lastnikov, očitate LDS, zakaj ni preprečila te prodaje Banke Koper Italijanom, San Paolo Imi. Se pravi, prevzemate, da bi morala LDS politično intervenirati, naročiti zasebnim lastnikom, da tega ne smejo storiti, in se na ta način vmešati v gospodarstvo. To pa bi bil državni intervencionizem – tako ste dejali, jaz samo povzemam vaše trditve, tudi iz magnetogramov se lepo vidi, da je temu tako. In to je tisto, kjer se vidi ta nekonsistentnost. Naslednja stvar. Ko ste že omenili to investicijo v Revozu, mi smo samo želeli, da govorimo o realnih podatkih. Tudi tu ste dejali: "Če bi bil ta denar naložen drugače, bi bilo ustvarjenih 8.000 delovnih mest v štirih inkubatorjih." In ste se sklicevali na poročilo evropske komisije, v katerem piše, da delovno mesto v inkubatorju stane 4.500 evrov. Seveda pa niste povedali – iz tega ste potem seveda 40 milijonov evrov pomoči Revozu delili s 4.500 evri in prišli do 8.000 delovnih mest. Seveda ste pa pozabili povedati, da v tem istem poročilu piše, da je v Evropski uniji približno 900 inkubatorjev, ki ustvarijo približno 30.000 delovnih mest na leto. To je približno 33 delovnih mest na inkubator letno, v teh vaših štirih inkubatorjih bi tako ustavili 132 delovnih mest, pa recimo, da bi jih 150. Ampak, na ta način bi prišli do teh vaših 8 tisoč delovnih mest tam v 53, 54 letih; se pravi, nekje med letom 2055 in letom 2060. Za večino državljank in državljanov Slovenije je pa to, oprostite, malo pozno. In jaz vam spet hočem reči, to izhaja iz tega poročila in ga je treba v celoti prebrati. In četudi ob tem pozabimo, da je to neke vrste poročilo evropske komisije, ki propagira inkubatorje, tudi iz njega seveda izhaja, da to nikakor ne more biti alternativa tej državni podpori, ki jo je dala država investiciji v Revozu, ki bo ustvarila 2800 novih delovnih mest in, še enkrat poudarjam, na teh 40 milijonov evrov bodo Francozi dodali 360 milijonov evrov in podvojili proizvodnjo avtomobilov v Revozu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, dr [[...]]Lepo prosim za mir v dvorani. [[Vprašanja iz klopi.]] Zato, ker niste razpravljali pred ministrom in prosim res replike. [[Oglašanje iz klopi.]] Kot predlagatelj? Ja prav, to bi povedali, pa ni potrebno nobenega razburjenja. Kot predlagatelj boste dobili besedo, ko bodo ministri končali svoje razprave. Gospod Janša, ali bi lahko zdaj on imel, ker je on razpravljal. V poslovniku, našem [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Prvo, kar je nimate [[...]]Vam bom takoj prebrala, zdaj dajem besedo dr. Gantarju. Dr. Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Splačalo se je biti v dvorani, moram reči. Slišal sem neko zelo zanimivo izjavo, na katero moram reagirati. Gospod Janša je vendar priznal, da verjetno direktorja oziroma predsednika uprave Simobila ni imenovala LDS, ampak da ga je imenoval - reci in piši in sliši - regulator. To pomeni agencija telekomunikacijo, radiodifuzijo in pošto. To je regulator na tem področju. To je izjava, ki je, ki bo šla po mojem mnenju v anale nesmislov in to velikih nesmislov, kajti če ste brali prve izjave - jaz sem jih bral pozorno - novega predsednika uprave Simobila, je bil ta izjemno kritičen za državnega regulatorja. Lahko pričakujemo, da se bo prav ta novi predsednik uprave, se precej trdo pogajal z regulatorjem. Zdaj pa me res zanima: predsednika uprave Simobila imenuje, ki je v tuji lasti, avstrijski lasti, imenuje nacionalni regulator, ta isti Simobil pa trdi, da je prav ta nacionalni regulator premalo storil za večjo konkurenčnost in s tem tudi za večji poslovni uspeh, tako oni pravijo, Simobila. To ne gre skupaj. Te zgodbe se vam ne izidejo. Te zgodbe sodijo ali v popolno nepoznavanje ali pa sodijo v neke, kaj čem reči, neke čudne sfere, ki jih seveda ne obvlada niti politika. Hvala
Hvala lepa. Dr. Bajuk, da ne bo izgledalo, da vam res kdo kaj jemlje, kar tako radi poudarjate. Imeli bi pravico do replike, kolikor se razprava tistega, ki je govoril, nanaša na vašo razpravo, če bi menili, da je bila vaša razprava napačno razumljena in napačno interpretirana. Pogoje je, da ste vi govorili pred ministrom in vas je citiral. Vi pa ugotavljate po njem, da vas je napačno citiral - 70. člen poslovnika, da ne jemljemo dragocenega časa temu zboru. Hvala lepa. K besedi vabim dr. Grizold, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Samo kratko pojasnilo gospodu Janši. Srečanje na Pokljuki konec tega tedna prirejata dve organizaciji: Zveza veteranov vojne za Slovenijo in Združenje Sever. Jaz sam sem dobil vabilo, da se tega srečanja udeležim kot resorni minister za obrambo. Na tem vabilu je zapisano, da sta obe organizaciji povabili kot slavnostnega govornika mag. Antona Ropa, predsednika vlade Republike Slovenije. Glede na to, da tega srečanja ne prireja niti ministrstvo za obrambo niti urad predsednika vlade Republike Slovenije, ampak ti dve organizaciji, ampak glede na to, da Zveza veteranov vojne za Slovenijo sodeluje s Slovensko vojsko že vsa ta leta, pričakujem takšno prošnjo, tako kot jih dobim z vseh strani, tudi v tem parlamentu, za kakšno logistično podporo ali pa uporabo, recimo, kakšnega terena. Pričakujem [[...]]Ne vem, danes sem dobil to vabilo. Torej, toliko v pojasnilo. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, da se s tega mesta daje beseda in dr. Bajuk pričakujem, da se mi opravičite, ker nimate nobene pravice me žaliti iz klopi, četudi niste priklopljeni. To pač kaže sicer vašo politično kulturo, ampak poslovnik sem tolmačila popolnoma korektno. K besedi vabim ministra, gospod Kopač, izvolite.
Ker je gospod Janša že drugič omenil primer nekoga, ki biva, če sem prav razumel, v neprofitnem stanovanju v Šoštanju in ima težave s plačilom najemnine zaradi svojega slabega dohodkovnega položaja, naj povem, da smo v lanskem letu po dolgih razpravah v tem parlamentu sprejeli stanovanjski zakon, v katerem smo za razliko od dotedanjega stanovanjskega zakona, ki je bil sprejet še v času Demosove vlade, bistveno spremenili politiko subvencioniranja v neprofitnih stanovanjih. Prej je bila subvencija - reklo se ji je objektna. Skratka, različno visoka glede na to, v kakšnem tipu neprofitnega stanovanja si živel, v katerem letu si pridobil to stanovanje. Sedaj je subjektna ta politika, kar pomeni, da se nanaša ali se ozira na konkretne dohodke konkretnega stanovalca v neprofitnem stanovanju. In subvencija je možna do 80% najemnine. Prej ni bila možna, sedaj je povečana. Skratka, možnost subvencij za dohodkovno šibke prebivalce oziroma najemnike neprofitnih stanovanj je sedaj bistveno večja, kot je bila pred uveljavitvijo tega stanovanjskega zakona. In vsak najemnik v neprofitnem stanovanju ima pravico občino, konkretno občino Šoštanj, zaprositi za tako subvencijo in občina mu je seveda dolžna tudi zagotoviti. Pri tem moram reči, da gre za bistveno izboljšanje položaja dohodkovno šibkih najemnikov v neprofitnih stanovanjih glede na prejšnji zakon in upam, da bo ta vaš dopisnik to možnost tudi izkoristil.
Hvala lepa. In še ministrica, gospa Kovačeva. Izvolite.
Hvala lepa. Moram dodati še svoj pogled oziroma tudi informacijo, spoštovane poslanke in poslanci, v zvezi z dilemo, ali samo podpirati velike investicije ali tudi inkubatorje. Namreč tako izgleda, kot da v Sloveniji ne skrbimo za obe plati medalje. Pa vendar je treba povedati, da tako v Novem mestu, v Zasavju, v Posavju, v Celju, v Posočju, v Pivki in v Pomurju ter na Gorenjskem že nastaja oziroma v teh regijah že delujejo inkubatorji, kiso bili podprti ali z mednarodnimi projekti in sredstvi Phara ali pa tudi iz vrst neposrednih spodbud. V dveh primerih je bilo za to uporabljeno tudi preneseno premoženje državne na občine - v primeru Tolmina in v primeru Pivke, kjer bo nastal inkubator. Skratka mi seveda ocenjujemo, da je potrebno in eno in drugo: in promocija velikih investicij in seveda tudi možnost za odpiranje malih podjetjih skozi inkubatorje. Nastaja pa tudi vrsta razvojno tehnoloških centrov v vseh regijskih središčih in to predvsem seveda v regijah A in B s pomočjo neposrednih spodbud. Toliko samo kot dodatna informacija. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj mirno lahko nastopi tudi gospod Bajuk kot predlagatelj. Ne želi. Gospod Janša, izvolite.
Poglejte, čisto na kratko. Sedaj tukaj smo slišali ministrico Kovačevo, ki pravi, da Slovenija vendar ima inkubatorje in da dobro delujejo. Prej pa smo slišali gospoda Lahovnika, ki je rekel, da je to zanič stvar, da vlaganje v inkubatorje pač pomeni neko slabo naložbo [[...]]
Lepo prosim za mir v dvorani!
[[...]]Ja oprostite, no! Vsi smo slišali, lahko preberemo magnetogram, naredimo primerjavo, kdaj bi takšna naložba dala učinke. Zmenite se med seboj ali so inkubatorji v redu stvar in jih imamo ali so slaba stvar, ki ne daje učinka, in jih nimamo. Dva ministra iste vlade govorita različno. Drugo. Ministrico Kovačevo sprašujem, če jo je predsednik vlade že predlagal za zamenjavo? Kajti ne tako dolgo nazaj smo v tem državnem zboru razpravljali o predlogu predsednika vlade za zamenjavo zunanjega ministra, ker je šel na zbor za republiko, na neko drugo zborovanje, ki ni vladno. To je pisalo v obrazložitvi za zamenjavo. Vi kandidirate na listi neke druge stranke,ki tudi ni v vladi, pa vas očitno niso predlagali za zamenjavo, kar pomeni, da ima predsednik vlade dvojna merila. Kar se tiče koprske banke, gospod Lahovnik, LDS-u ni bilo treba intervenirati v tem primeru, kajti v upravi in nadzornem svetu, ki je prodajal koprsko banko, je bil samo LDS. Oni bi se lahko odločili tako, kot so se, ali pa drugače, in so se odločili, da jo prodajo. Člani LDS so prodali koprsko banko. Najbrž zato tudi vlada ni nič intervenirala. Enako je bilo, [[...]]
Lepo prosim za mir v dvorani!
[[...]]ko je bil direktor gospod Čok, kar je znano ime v LDS-u, tudi politično zelo jasno. Torej; zadeva je tukaj enkrat takšna, drugič drugačna. Kar se tiče gospoda Gantarja, dobro gospod Thaler je dal po imenovanju neke izjave, ki odražajo, da ni zadovoljen s telekomunikacijskim trgom. Zdaj imamo na eni strani predsednika oziroma direktorja agencije za telekomunikacije, ki je regulator. Jaz nisem rekel, da regulator nastavlja, jaz sem rekel, da ima vpliv. Tega regulatorja imenuje vlada. Vi pravite, da je neodvisen, ampak ga vi imenujete. Minister za informacijsko družbo, ki pokriva ta resor, je član Liberalne demokracije. In zdaj vi pravite, tukaj je konflikt interesov. Morda tudi obstaja, samo sem prepričan, da ta konflikt interesov postane bistveno manjši, ko se vsi trije člani LDS-a, ki ste v konfliktu interesov, dobite na seji sveta ali pa kakšnega drugega organa LDS-a. Takrat se ta konflikt interesov bistveno zmanjša. Zaradi tega ne govoriti o tem, kako je stvar transparentno urejena. Kar se tiče gospoda ministra za obrambo. Jaz nisem vprašal, kdo je podpisal vabilo, vprašal sem, kdo to plača. Ker tukaj piše, da so srečanje materialno omogočili vlada Republike Slovenije, ministrstvo za obrambo, ministrstvo za notranje zadeve, generalštab slovenske vojske, policija, kar pomeni, da stvar ni taka, da vi pričakujete, da boste kakšno prošnjo dobili, ampak piše, da ste to že omogočili. Sprašujem vas, koliko bomo davkoplačevalci za to dali, da bo predsednik vlade na začetku kampanje govoril na tem zborovanju. In ne bo nič zlorabljal seveda javnega denarja, samo poslanci, ki imajo mandat do konca tega mandata, menda zlorabljamo državni zbor, ker razpravljamo o tem, kaj je vlada naredila in česa vlada ni naredila. Gospod Lahovnik, vas sprašujem: Koliko davka na dobiček je v lanskem letu plačal Revoz? Kolikšna je ta številka v primerjavi z ostalimi podjetji? In sprašujem ga, kje je bila nabavljena zadnja linija, ki je bila montirana v Revoz, ki je bila narejena? Komu jo je plačal Renault in komu je plačal Revoz? In kakšna je bila razlika v teh cenah, kajti na tej podlagi se natančno vidi, kam se odliva dobiček v multinacionalkah. Če imate te odgovore, bo stvar popolnoma jasna. Drugače bomo morda v opoziciji upravičeno sumili, da se je kakšen evro vseeno odlil tudi za plačilo kakšnega francoskega svetovalca, ki Liberalni demokraciji svetuje pred vsakimi volitvami. Hvala lepa.
Najprej minister, gospod Lahovnik. Izvolite.
Hvala lepa. Seveda, ko sem govoril o inkubatorjih, vaš predstavnik se je z menoj soočal, te domnevne senčne vlade, v Odmevih in nekako izrazil pomislek ob tej vladni podpori Revozov. Rekel je: "Vi ste neumni, ker ste to podprli, morali bi to vložiti v inkubatorje." Seveda, vlada podpira inkubatorje, celo tri univerzitetne inkubatorje, in tudi tam se ustvarjajo delovna mesta, samo predstavil sem vam natančno, tudi po poročilih evropske komisije, koliko delovnih mest in da seveda inkubatorji v tem smislu ne morejo biti alternativa, nadomestek tem neposrednim tujim investicijam, ker tudi ostale razvite evropske države na enak način spodbujajo neposredne tuje investicije, ki ustvarjajo nova kakovostna delovna mesta. Dal sem vam primer Slovaške, ki jo radi navajate, kraja Trnava, kjer je PSA odprl avtomobilsko tovarno, kraja Kolin na Češkem, Valladolida v Španiji, kjer se proizvaja nov model modus, tudi iz Češke poznamo primer iz Mlade Boleslav, kjer se proizvajajo škode. In seveda, povedal sem, da se bo od leta 2007 proizvajal v Novem mestu povsem nov tehnološko razvit model X-44 in da bo to ohranilo obstoječih 2100 delovnih mest, dodatno ustvarilo 700 2800, in da po konzervativnih ocenah računamo še na 500 dodatnih pri dobaviteljih. To je bila argumentacija. Sedaj pa, ker si zaslužite konkreten odgovor, spoštovani poslanec, gospod Janša - postavili ste konkretno vprašanje. V lanskem letu je Revoz plačal davkov in prispevkov, ki zadevajo plače v višini 3,2 milijardi, plus tega je plačal še milijardo 274 milijonov različnih davkov, ki vključujejo davek na dobiček, davek na dodano vrednost, davek na motorna vozila in tudi na razgradnjo vozil. Seveda, četukaj naredite zelo konzervativen izračun, zelo hitro ugotovite, da se ta investicija povrne v prej kot v treh letih in da so bila tukaj ta državna sredstva zelo koristno naložena. Ti podatki so javno dostopni. In, če bi bilo to, kar pravite res, vas pa sedaj javno sprašujem, zakaj so potem vse države Evropske unije tako neumne, da na enak način spodbujajo neposredne tuje investicije kot Slovenija. Govorili ste, vaš predstavnik je govoril, inkubatorji so alternativa te investicije Revoza, sam sem rekel, ni res, lahko so dopolnila, ne pa nadomestek. Preresno bi se bilo hecati iz 3300 ustvarjenih delovnih mest, od tega 2800 na Dolenjskem; nihče si ne želi tam ustvariti socialne bombe leta 2007, če bi se prenehala proizvodnja clia. Clio se od poletja 2006 ne bo več proizvajal, ker se mu izteče življenjska doba in odločitev vlade je bila zelo racionalna. Spet bom konkreten, ker ste vprašali tudi v zvezi s proizvodno linijo. Pri izgradnji obstoječe proizvodnje linije so že sodelovali tudi proizvajalci slovenske industrijske opreme podjetje Indop, tam je, ne vem, 5, 10-metrska preša, ki vam jo bodo s ponosom predstavili, le če boste obiskali Revoz, ste z Dolenjske in do Novega mesta ni daleč in boste lahko videli, da gre za zelo racionalno naložbo. In tu se bodo, kot sem rekel, sredstva hitro povrnila in tudi na ta način se bo omogočilo tudi slovenskim dobaviteljem, da se lažje vključijo v verigo multinacionalk in na ta način ustvarijo še dodatna delovna mesta. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gantar, potem gospod Janša.
Res zelo kratko. Moram reči, da s sestankom treh LDS-ovcev, ki imajo konflikt interesov, ne bo nič. Gospod Simič [[ime moram omeniti]] , direktor agencije za pošto in elektronske komunikacije, seveda ni član LDS, on je član Elektrotehniške zveze Slovenije. Nimam pojma, koga voli, če sploh voli. Zdi pa se mi, da vem, koga na naslednjih volitvah ne bo volil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janša, izvolite.
No, seveda, to je vprašanje, gospod Gantar, kdo je pa predsednik Elektrotehniške zveze Slovenije. Če vemo, da je predsednik Odvetniške zbornice funkcionar LDS, gospod Kozinc, da je predsednik Atletske zveze gospod Jakič, predsednik, ne vem, Avto-moto športne zveze gospod Anderlič; skratka, je to zelo disperzirano. Ne glede na to, ali je pač član LDS ali ne, imenovala ga je vlada, ki jo ima LDS, in ne morete govoriti, da je on imun na kakršnokoli vplivanje z vaše strani, saj to je vendar smešno. Za gospoda Thalerja vemo, da je bil v vodstvu LDS in je najbrž še vedno, in vi ste tudi. In o konfliktu interesov govoriti je malo čudno. Gospod Lahovnik, vprašal sem vas samo za en davek; davek na plačno listo in na ostale stroške dela, to pač plačajo vsi. Tisto, kar je kriterij, ali je neka naložba dobra ali ne, ni vprašanje, koliko se plača teh fiksnih dajatev, pač pa, koliko prinese, koliko je dobička. In država seveda od dobička pobere. Po tem, kar ste povedali, je celotna firma plačala davkov na tri stvari, vmes je tudi dobiček, nekaj več kot milijardo. V Sloveniji je najbrž veliko malih in srednjih podjetnikov, ki plačajo ravno toliko davka na dobiček ali pa še več. In še enkrat ponavljam, mi nismo rekli, da je bil ta denar vržen stran. Tudi druge evropske države se poslužujejo takšnih državnih pomoči, absolutno. Vprašanje pa je pri vsaki takšni konkretni državni pomoči, ali je bilo res treba dati 10 milijard za to, ali se ne bi dalo iste proizvodnje ohraniti za nekaj manj - pogajanja so bila netransparentna. In vprašanje v zvezi s tem je opozicija postavila po šestih mesecih, vmes pa so jih postavljali ekonomisti, tudi vaši profesorji. Najbolj skeptična vprašanja do te intervencije vlade je imel rektor ljubljanske univerze dr. Mencinger. Dr. Marko Jaklič pa je napisal obsežen članek v Sobotni prilogi julija letos, kjer je to zadevo poimenoval "moralni hazard"; verjetno je bil tudi vaš profesor na ekonomski fakulteti. In, oprostite, če vaši profesorji dvomijo v to, kar delate, ima to pravico tudi opozicija.
Hvala lepa. Tri replike. Gospod Lahovnik, gospod Anderlič, gospod Jakič. Minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec Janša. Moralni hazard bi bilo to igranje z 2800 delovnimi mesti na Dolenjskem, v Novem mestu. Se pravi, če se vlada za to podporo ne bi odločila. Drugič pa, ko ste se soočili v oddaji Tarča s predsednikom vlade, gospod mag. Ropom, vas citiram, ste dejali: "Davek je davek. Ni važno, za kakšen davek gre, ko plačujemo položnice, nam je vseeno." In še enkrat poudarjam, Revoz je plačal lani več kot oziroma natančno milijardo 274 milijonov davkov na dobiček, na dodano vrednost, davkov na razgradnjo vozil in pa davek na motorna vozila, plus še dodatnih davkov in prispevkov na plače v višini 3,2 milijarde.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Popravek navedbe. Jaz nisem predsednik Avto moto zveze, kot je bilo dopoldne povedano, to je ena organizacija iz prejšnjega režima, ki vam je očitno še v ušesih, ampak sem predsednik Avto šport 2005. To je zveza društev. In jaz bi bil nesrečen, če bi se v tem zboru ali kjerkoli v Sloveniji zgodilo, da se ne bi tudi poslanci in vsi državljani lahko civilnodružbeno združevali in organizirali. Še bolj bi bil žalosten, če gospod Janša ne bi mogel na Mauriciusu igrati golfa in razmišljati o revnih državljanih Slovenije. Še bolj bi bil nesrečen, če ne bi mogel sodelovati v Golf klubu Grosuplje, v "fuzbalskem" klubu Grosuplje kot civilist, kot prebivalec, državljan te države. In seveda bi bil žalosten, če gospod Peterle, recimo, ne bi mogel biti predsednik Čebelarske zveze Slovenije.
Hvala lepa. Gospod Jakič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Tudi jaz bi rad odreagiral na izjavo. Gospod Janez Janša me že kar nekaj časa tlači v svojo famozno rubriko "klientelizem in korupcija", in sicer seveda v zvezi z mojo funkcijo in angažiranosti v Atletski zvezi Slovenije. To je, kar se mene tiče, nesramno in pa seveda žaljivo. Osebno seveda to pripisujem tipičnemu ljubosumju in "fovšiji", ki jo izvaja gospod Janša. Namreč, če si sam želi postati predsednik Atletske zveze Slovenije, naj se s svojim programom in ekipo pojavi na volilni skupščini zveze in poskusi na volitvah biti tudi izvoljen. Njegov strankarski kolega tega napora ni zmogel in se je odpovedal tej odgovornosti oziroma se je ustrašil te odgovornosti. Gospoda Janeza Janšo imam na sumu, da bi v primeru mojega neuspeha pri vodenju atletike "poplesaval", ker pa so atletinje in atleti ponos nacije in dosegajo izjemne rezultate, gospoda Janeza Janšo to seveda moti in zato je pripravljen v "drek" potlačiti vsakogar in ga diskridetirati. Če bi gospod Janez Janša bil "človek kot se šika", potem bi Atletski zvezi, atletom in atletinjam, seveda, čestital za uspehe na olimpijskih igrah. Čestitke od njega, edinega, seveda nisem dobil.
Hvala lepa. Gospod Janša replika. Izvolite.
Ne vem. Jaz sem za uspehe čestital tistim, ki so dosegli medalje. Nisem vedel, da moram čestitati tudi funkcionarjem. Nisem nikoli gospodu Jakiču očital klientelizma in korupcije zaradi tega, ker je predsednik atletske zveze. Če dobro dela, hvala bogu. Jaz sem samo našteval, katere položaje v tej državi ima Liberalne demokracija, potem ko je pač posedla izvršilna oblast, ko je posedla opozicija v javnih skladih in v javnih podjetjih, se je pač razširila še na tako imenovano civilno sfero. Morda je bil res v svojem programu najuspešnejši, samo malo me čudi, da šele izkaznica Liberalne demokracije tako prispeva k temu, da so ljudje sposobni. Ne vem, tudi tole novo članstvo novih ministrov v Liberalni demokraciji je malo presenetljivo Ni nekaj mesecev, odkar smo sedeli v tej dvorani, poslušali smo predsednika vlade, ki je govoril o tem, kako se je vlada okrepila z neodvisnimi strokovnjaki, najboljšimi v stroki in tako naprej. Vsi so poudarjali, da niso v nobeni stranki. Ni se še črnilo posušilo na časopisih, je bilo že objavljeno, da so v Liberalni demokraciji in da so kandidati. Toliko o teh stvareh. Tudi gospodu Anderliču ne očitamo dela, ki ga naredi v civilnodružbenih organizacijah. Me pa zelo zanima, če slučajno ne bo več visok funkcionar Liberalne demokracije, če bo še tako zaželen v teh organizacijah in če bo zadeva še vedno takšna, da bo Liberalne demokracija res tista najbolj sposobna za vsako stvar v tej državi. Vidim, da jim gre v nos tudi Čebelarska zveza. Ko se je gospod Anderlič prej trudil, da bi naštel še koga, ki ni LDS ali Združena lista na kakšni funkciji, se je ustavil pri številki 2.
Hvala lepa. Gospod Bohinc, izvolite.
Zelo kratko pojasnilo oziroma odgovor gospodu Janši na njegovo vprašanje v zvezi s tem srečanjem oziroma s to prireditvijo. Najprej bi ga rad popravil oziroma zaradi korektnosti: na to srečanje vabita Zveza veteranov vojne za Slovenijo in Veteransko združenje Sever in nihče drug. In tudi predsednika teh dveh organizacij sta podpisana. Kar pa zadeva sodelovanja ministrstva za notranje zadeve oziroma policije pri tem, pa naj povem, da sodelujejo pri organizaciji športnih iger, tradicionalno že in da k temu ne prispevata niti ministrstvo niti policija niti tolarja davkoplačevalskega denarja.
Hvala lepa. Gospod Janša, izvolite.
Poglejte, jaz sem član veteranske organizacije, vem, kako so te stvari tekle, vem, kdo je dal pobudo, vem, kakšne so bile polemike v zvezi s tem, vem, od kod je prišla iniciativa, vem približno, koliko bo to stalo, in ne govoriti, da se je to zgodilo kar slučajno - lepo prosim! In tega vprašanja mi ne bi odprli. Prvič, to ni velik denar, to ni pomembna stvar za todržavo. Jaz sem to postavil nazaj zato, ker smo tukaj slišali celo od predsednika državnega zbora, da mi zlorabljamo državni zbor v neke predvolilne namene. Prvič se kampanja sploh še ni začela; drugič, tudi če se kampanja začne, državni zbor lahko normalno dela in to nič "ne košta". Vsi dobite iste plače, uslužbenci v državnem zboru dobijo iste plače, vse je enako, ali tukaj sedimo ali ne. Nobena zloraba to ni, nobeni dodatni stroški. To pa so dodatni stroški, niso veliki, ne bi jih omenjali, če ne bi stvari tako obračali.
Hvala lepa. Ta krog lahko zaključimo, zato k besedi vabim gospo Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Me veseli, da se je ta krog končal, tudi zaradi tega, da se ne bi več uporabljal WD40, ki ga imamo danes že cel popoldne oziroma cel dan na mizi. Vemo, da ta sprej mehča zarjavele površine, in zgodbe, ki jih danes poslušamo o časopisnih in drugih intrigah, so bile že večkrat slišane in zato jih nima seveda smisla odmrznovati s to tekočino. Seveda tudi sklicevanje na tisk in na časopisne članke, na revščino nekoga, ki dejansko revščine ne srečuje tam, kjer je, ampak tam, kjer so površine bistveno bolj zelene, je vprašljivo. Na časopisne članke v kontekstu interpelacije pa sploh, še posebej v kontekstu tiste točke vašega programa, o kateri danes smo imeli že kar nekaj piarovskih opozoril, ki se ukvarja s svobodo javnega obveščanja in z vašim, v programu, razumevanjem medijev, ki menda niso še spremenili miselnosti od totalitarnega sistema dalje, kot piše. Ampak nisem hotela govoriti o tem. Hotela sem govoriti o dejstvu, da me je prijetno presenetilo in pravzaprav sem kar zadovoljna, da v interpelaciji je bilo področju kulture, področju ki je interpelatorjem še posebej večkrat v mislih, v srcu in v duši, ko se povezuje z nacionalnim interesom in z nacionalno identiteto, posvečenih 6,5 vrstic. To pomeni, da se srečujemo z uspešno kulturo, čeprav sami menimo, da je potrebno kar nekaj dopolnil tistim koalicijskim in programskih usmeritvam, ki jih nismo še uspeli zaključiti oziroma uresničiti v tisti meri, kot bi jih lahko. Ampak vendarle je pa tudi res, da se je opozicija v zadnjih štirih in mogoče še več letih osredotočila prvenstveno na en segment vprašanja kulture, in sicer tisto vprašanje, ki se dotika ocenjevanja medijev oziroma medijskega pluralizma z večkrat ponovljenimi zahtevami in tudi zakonskimi predlogi o tako imenovanem medijskem skladu, s katerim naj bi se financirala politika oziroma politični tisk. Dejstvo je, da mogoče je to zadovoljstvo,bom rekla, z vprašanji na področju kulture posledica tudi dejstva, da je prisluh določenim opcijam, še posebej okrog Nove revije, ki ima, kot vidimo včasih, dovolj denarja, zadovoljiv in za opozicijo tudi sprejemljiv. Kar se tiče edinih treh točk znotraj 6,5 vrstic oziroma skoraj sedmih vrstic naj opozorim le to, da nezadovoljstvo okrog promocije slovenske kulture v tujini, s katerim tudi vedno ne moremo biti sami zadovoljni, ker je to en zelo kompleksen in dolg proces, ki ima trenutno že velike uspehe, šeposebej s tem, ko je slovenska kultura vedno bolj prisotna v tujini in tudi uspešna v evropskih fondih in skladih, ko je prepoznavna, ampak vseeno nas veseli, da je v zadnjem času prišlo, v zadnjih mesecih, ko se srečujemo tudi z obljubami in vizijami novega ministra za zunanje zadeve, ki vidi sinergijo znotraj kulture in zunanje politike, toliko večja. V kontekstu vprašanj Lipic, ki so vendarle posledica dejstva, da je nek določen resor, ne bom rekla, izvajal ključne politične poteze znotraj tega segmenta, se tudi prav v zadnjih časih srečujemo z napredki, s tem, da poudarjam, da kulturna dediščina, kot je tam zapisano, ni bila v tem kontekstu nikoli zapostavljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča. [[Ga ni.]] Minister Dimovski. [[Ne.]] Potem k besedi vabim magistra Krambergerja, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospa ministrica, gospodje ministri, kolegice in kolegi! To današnjo sejo lahko razumemo kot nekakšno inventuro na koncu mandata. Prav je, da se spomnimo uspehov, ki jih je vlada v tem mandatu napravila, dosegla in, da opozorimo na nepravilnosti, ki se dogajajo v naši državi. Članstvo v Evropski uniji in v zvezi Nato, to so bile prioritete te države in to je nedvomno uspeh. Veliko zakonov smo sprejeli po nujnem postopku in prepričan sem, da jih bomo morali tudi veliko mi ali naši zanamci še popravljati. V svoji razpravi želim opozoriti na nekaj nepravilnosti. Omeniti želim tržno gospodarstvo, demografsko politiko in tudi politiko zaposlovanja. Kolegice in kolegi, ko sem te dni prebiral odgovore vlade na zastavljena vprašanja v interpelaciji, sem ugotovil, da se je politika oddaljila od ljudi. Očitno je, da se iz vladnega zornega kota ne vidijo vsakodnevni problemi, ki pestijo državljane in predvsem tiste ljudi, ki ustvarjajo novo vrednost. Lahko celo ugotovim, da je Slovenija v smislu razvoja demokracije in tržnega gospodarstva nazadovala glede na leta njenega začetka. Vladi ni uspelo ustvariti ugodnega okolja za razvoj in inovativnost v gospodarstvu, kmetijstvu in podjetništvu. Priča smo izredno kompliciranim postopkom za odpiranje podjetij. Plačilna disciplina je na tako nizki ravni in ob neučinkovitem sodstvu marsikatero podjetje, ki nima posvečenih botrov, ugasne in gre v stečaj. Gospodarska politika, ki jo v celoti vodi in ji diktira tempo predvsem ena politična opcija, katere kader povečini obvladuje slovenski gospodarski prostor, je v Slovenijo namesto razvoja zdrave konkurence pripeljala predvsem monopole na tistih področjih, ki so najbolj donosna. To so: trgovina na drobno, telekomunikacije, oskrba z energijo, bančništvo in zavarovalništvo. Formalno imamo sicer v Sloveniji zakonodajo glede tega skoraj popolnoma urejeno, a kaj, ko se zatika pri stvarnih zadevah. Skoraj ne moremo verjeti, da bi imeli pomanjkanje gospodarske iniciative. Bolj verjetno je, da se podjetja in njihovi lastniki delijo na tako imenovana "naša" in "ne naša", torej tista, ki jim je razvoj treba omogočiti oziroma jim pri tem pomagati, ter na tista, ki tega niso vredna oziroma jih je treba ovirati. Realno konkurenco imamo danes v glavnem na področju proizvodnih podjetij, saj je naš trg za proizvode relativno odprt, konkurenci so podvržena še srednja in mala podjetja, ki jih veliki odjemalci stiskajo s cenami in plačilnimi pogoji. Konkurenco imamo torej tam, kjer dejansko ustvarjamo novo vrednost. Konkurence pa ni v trgovini, kot sem že prej omenil, telekomunikacijah, bančništvu in zavarovalništvu. Kolegice in kolegi, priče smo monopolom, ki praviloma prinesejo nesorazmerno visoke dobičke, ti pa pretežno zanimajo »dobro obveščene« vlagatelje, ki bi si za dodelitev dobička radi poiskali tudi trajnejša zagotovila. Najbolje je seveda, da postanejo lastniki takih podjetij, dobro je tudi, če imajo taka podjetja dobre odnose z vladajočo politiko, saj jim je tako zagotovljena naklonjenost vlade, ko določa cene ali kako drugače vpliva na obseg njihovih dobičkov. Res je, kar nekaj velikih monopolistov je še vedno v državni lasti. Običajno je nanje pričvrščenih ali obešenih nekaj zasebnih vrhunskih in nepogrešljivih dobaviteljev, ki zagotavljajo, da državni monopolist lahko normalno posluje in da normalno odliva tudi nekaj akumulacije. Kolegice in kolegi, kar se tiče demografske politike. Ko si mlad človek po končani šoli išče prvo zaposlitev, naleti na skorajda nepremagljivo oviro. Veliko bolj bi se morali potruditi, da bi mladi ljudje lažje prišli do primerne zaposlitve, saj jim le ta lahko omogoči, da si ustvarijo družino. Če želimo izboljšati demografsko strukturo prebivalstva, je nujno prej pred skrajnimi ukrepi, kot je povečanje priseljevanja, poskusiti dvigniti rodnost. Rodnost pa se ne dviguje tako, da se mladim ženam praktično onemogoči zaposlitev, da se dnevno vozijo več kot 100 kilometrov na delovno mesto, da se starost, v kateri se odločajo za rojstvo prvega otroka, dvigne na okoli 30 let. Rodnost se povečuje tako, da se staršem majhnih otrok ponudijo ugodnosti, saj se najbrž morajo tudi oni v tem času odrekati marsikateremu ugodju. Vrtci so občutno predragi in ne morejo biti izključno skrb občin. Stanovanjska politika za mlade družine ni urejena, pravzaprav je sploh ni. Država bi morala v nove državljane vlagati več, novi državljani pa niso več samo po sebi umevno dejstvo. Kar se tiče iskanja zaposlitev. Prav žalostno je slišati ko si srednješolci kot življenjski cilj postavljajo zaposlitev v državni upravi. Pravijo, da zanje, ki ne poznajo nikogar, itak ni druge možnosti. Ne vedo pa, da se na posamezne javne razpise, ki jih objavljajo državneinštitucije, prijavi tudi po več 100 kandidatov. Da jih potem več deset ali sto opravlja preizkuse znanja, da jih kar veliko izpolnjuje zahtevane formalne pogoje, nekaj jih gre celo na razgovor, na koncu pa jih obvestijo, da je bil izbran nekdo drug, ali celo, da nihče ni ustrezal razpisnim pogojem. Službe praktično ni mogoče dobiti brez poznanstev ali primernega lobiranja. Dajanje socialnih pomoči za delo sposobnim ne more biti rešitev. Nadomestilo za brezposelnost bi morala biti zgolj začasna rešitev, ne pa za marsikoga precej priročna zadeva, saj mu nadomestilo vrže skoraj toliko, kot če bi delal. Bistvo je torej zagotavljanje delovnih mest. Kapital mora imeti tudi določeno družbeno funkcijo, ne pa služiti le manjšemu delu državljanov, ki so imeli slučajno možnost bolje sodelovati pri privatizaciji. Kolegice in kolegi! Želim še omeniti odnos do občin. Ugotovim lahko, da se JE v tem mandatu odnos do občin spremenil na slabše. Ta vladna koalicija enostavno ni naklonjena, ne samo povečanju občin, tudi ni naklonjena takšni lokalni samoupravi, kjer so nosilci najnižjega nivoja lokalne samouprave občine. Prepričan sem, da je denar, ki ga namenimo občinam, dobro naložen denar in če bi za 20% dvignili primerno porabo, bi s tem veliko pripomogli tudi k decentralizaciji in bi s tem lahko občutno namenili več denarja za izgradnjo infrastrukture tudi na demografsko ogroženih območjih. Kolegice in kolegi! Omeniti moram tudi del problema infrastrukture. Poglejte, gradnja avtoceste iz Maribora do državne meje z Madžarsko. Dobro vemo, da se je promet na tej regionalni cesti po 1. maju v letošnjem letu izredno povečal. Po tej regionalni cesti se valijo kolone tovornjakov. Dinamika gradnje tega dela avtoceste se je upočasnila in oddaljila zaradi določenih političnih prioritet. Zanimivo pa je, da so predstavniki vlade pred kratkim v Gornji Radgoni vse obljubili. Bil je celo predsednik vlade in tudi minister za promet, da se bo absolutno ta del avtoceste gradil pospešeno. Zanima me, kakšno bo stališče po 3. oktobru. Te obljube so pravzaprav iz trte izvite. Edino normalno bi bilo, da bi tukaj v tem prostoru člani državnega zbora, poslanci odločali o spremembi letnega plana in o spremembi prioritet gradnji avtoceste. To bi bilo zagotovilo, ne pa samo takšne obljube. Avtocesteso seveda nujno potrebne, prioriteta pa bi morala biti gradnja v tistem delu, kjer je večji promet in seveda kjer je ogrožena varnost udeležencev v prometu. Na tem območju od Maribora do državne meje z Republiko Madžarsko se dogajajo dnevno nesreče. S tem bi kolegice in kolegi zaključil. Pustil bom še nekaj časa mojim kolegom. Želel bi pa samo kolega oziroma dr. Grizolda, ministra za obrambo, prositi, da bi odgovoril na vprašanje, ki mu ga je zastavil moj poslanski kolega Franc Kangler. Mogoče se bo dr. Grizold še vrnil. Hvala lepa. ????
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda ministra. Dr. Dimovski izvolite.
Hvala lepa za ta čas. Jaz bom poskušal zelo na kratko. V današnji razpravi je bila cela vrsta podatkov in podobnih diskusij. Seveda se da na posamezna vprašanja odgovarjati nekako na splošno, da se pa seveda tudi s posameznimi podatki. V enem delu je bilo recimo povedano, da se recimo čakalna doba na zaposlitev povečuje. To ni res. V bistvu se je od leta 2000 do leta 2004 čakalna doba na zaposlitev približno znižala za skoraj eno leto in je delež tistih, ki so dolgotrajno brezposelni nad enim letom, manjši od 50%. Pa nekaj teh stvari lahko tudi še kasneje povemo, recimo glede stopnje izračunavanja tveganja revščine in tako naprej, je metodologija takšna, kot je za vse države Evropske unije. Izračunava se pa tako in mi smo v odgovoru na interpelacijo na strani 91 oziroma 92 zelo natančno razložili to metodologijo. Kar se pa tiče zdaj diskusij, ki so bile o družinski politiki, pa dovolite, da na nekaj teh stvari le odgovorim. To, kar je gospod Podobnik v svojem nastopu pripovedal, je na nek način res za zadnje obdobje, nekaj korakov je bilo narejenih, tudi recimo, da je prišlo do spodbude delodajalcem, da se zaposlovanje mladih mater in tako naprej, možnost za krajši delovni čas, da je to eden izmed najučinkovitejših ukrepov, da je v bistvu tudi možnost pravzaprav porodniškega dopusta da ga koristijo očetje in tako naprej, to so vse pridobitve, ki jih je prinesel zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Tega prej ni bilo. Določene stvari so pravzaprav šele s tem mandatom, se pa pravzaprav končuje nek ciklus tako imenovane družinske politike oziroma strategije družinske politike od leta 1993 in da sedaj smo praktično v zaključku, da pripravljamo za nov ciklus, tako imenovani nacionalni program za skrb in varstvo otroka. O tem smo pa tudi že v tem državnem veliko govorili in je po mojem mnenju tukaj le potrebno poudariti, ker nekateri razpravljalci so na nek način enačili prebivalstveno politiko oziroma demografsko politiko z družinsko politiko. Temu ni tako. Družinska politika je v bistvu bolj kompleksna zadeva in na nek način omogoča tudi usklajevanje na družinskem in poklicnem življenju, kar je dejstvo. Prebivalstvena politika ima pa tudi različne koncepte in jaz ne bi rad, da bi prebivalstvena politika, tako kot je v mnogih učbenikih napisano, bila neke vrste državna politika. Mislim, da smo moderna družba, ki zahteva tudi moderen tip take politike. Na koncu bi pa, spoštovani poslanec, povedal v bistvu, kar ste govorili o razmerjih med denarno socialno pomočjo in nadomestili. Obe, denarna socialna pomoč in nadomestilo sta kratkoročnega značaja. Mi smo seveda s povečevanjem učinkovitosti razdeljevanja denarnih socialnih pomoči, nadomestil itn., seveda izjemno povečali, kar kažejo tudi mednarodne študije, učinkovitost nadomestil za čas brezposelnosti in denarnih socialnih pomoči. Informacijski sistem, kot je bilo tudi prej na nek način vprašano, se ne razvija še od letošnjega leta, ampak praktično od prvega dne, to se pravi od konca, srede decembra leta 2000. Gre pa za izjemno kompleksen informacijski sistem, ki ima devet blokov, sedem blokov je praktično že narejenih. Gre pa za milijone števila podatkov in je potrebno, da na nek način ti transferi dobijo neko bolj učinkovito in transparentno podlago. Zdi se mi, da je na kratko okrog tega, seveda je pa še nekaj drugih vprašanj.Jaz upam, da bom imel še nekaj možnosti to povedati. Naj pa povem, da smo dobili tudi podatke o anketni brezposelnosti, gospod Drobnič, ki znaša za drugo četrtletje leta 2004 - 6,1 kar je ena najnižjih stopenj brezposelnosti. Ta rezultat, v bistvu smo že takoj na začetku povedali, da je vprašanje brezposelnosti, gospodarske rasti v mnogočem odvisno od aktivnosti, od dinamike na naših največjih izvoznih trgih, tako je seveda korelacija med izvoznimi trgi naših produktov, storitev itn., in pa gospodarsko rastjo ter stopnjo brezposelnosti, to je na nek način korelirano. To je podatek, ker ste v bistvu imeli neke diskusije na temo stopnje brezposelnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden povabim k besedi naslednjega, gospod Kramberger, dovolite, da vas samo prinesem sporočilo. Minister za obrambo dr. Grizold bo jutri celovito skušal odgovoriti na vprašanja, ki se postavljajo. Danes tukaj marsikatero izmed teh vprašanj seveda presega navedbe, ki so bile v interpelaciji, zato jetreba razumeti, da ministri in ministrice v času jutrišnjega dne imajo možnost in tudi pravico in hkrati dolžnost pridobiti podatke v delu, kjer vaša vprašanja danes presegajo navedbe v interpelaciji. K besedi vabim gospoda Kelemino. Gospod Drobnič, niste razpravljali pred [[...]]Nimate replike. Nimate replike [[...]]
[[...]]Ker me je citiral, ni sicer navedel mojega imena, ampak je [[...]]
Gospod Drobnič, lepo prosim, poglejte, isto velja za vas, kot je veljalo za vse danes v razpravi in vsa ta štiri leta. Lepo prosim! Ne, gospod Drobnič, nimate besede. K besedi vabim [[...]]
Na moj čas bi v bistvu moral govoriti Bernik, ampak nismo to povedali. Minister me je citiral, jaz imam pravico do replike. Poslanska skupina ima še čas na razpolago.
Gospod Drobnič, niste razpravljali pred gospodom ministrom, to ni replika. Izključite se, ker gre čas vaši poslanski skupini.
Oprostite, če me minister citira, velja za mene tudi replika, to ne piše v poslovniku, kršite, spoštovana [[...]]
70. člen velja tudi za vas. Nimate besede, gospod Drobnič.
Povejte mi razloge?
70. člen velja za vas. Ne bom še vam prebirala 70. člena kot prej dr. Bajuku, lepo prosim. Pravila so enaka za vse. Čas gre vaši poslanski skupini. Gospod Kelemina, izvolite. Proceduralno vprašanje je tudi izum. Proceduralni predlog, gospod Bajuk. Izvolite.
Proceduralni predlog. Je sedaj lepo, gospa tovarišica? Dejstvo je, da se mi zdi popolnoma nesprejemljivo in ne vem, če kje piše, da medtem ko vas poslanec vas sprašuje, če lahko dobi besedo in vi vztrajate na svojih prav posebnih stališčih kot voditeljica te seje, da potem to odštejete poslanski skupini Nove Slovenije. Nimate pravice do tega. Kje pa to piše? Kje pa to piše, da nek proceduralni predlog gre na račun poslanske skupine? Ali mi lahko to obrazložite, spoštovana gospa?
To ni ne predlog, niti ni vprašanje, to je čista zloraba poslovnika, dr. Bajuk. Tako pač je, poslovnik velja za vse enako. Tovarišica pomeni, da štejete, da sem vaša prijateljica in zaveznica, hvala lepa za kompliment. K besedi vabim gospoda Kelemino. Izvolite.
Spoštovane. Po naši slovenski ustavi ima oblast ljudstvo, to govorim iz ustave, sicer to zelo posredno oblast, neposredno pa imajo v naši državi oblast v rokah politične stranke, in to tiste politične stranke, ki so na volitvah zmagale in ustvarijo tudi politično koalicijo s svojimi sateliti, ko je na primer DeSUS, in te politične stranke potem tudi odgovarjajo slovenskemu ljudstvu za vse dobro ali koristno, kar so storile v nekem mandatu za svoje ljudstvo in tudi za vse napake. Tudi interpelacija je institut odgovornosti ali pa polaganja računov te vladajoče oblastne koalicije in vlade nasproti opozicije in državljanov. DeSUS-u je seveda naša ustava napoti, kajti oni govorijo, da gre za zlorabo ustavnega instituta, pri tem pa ne povedo niti vsebine, niti argumentov. To je čisto navadni pamflet in ne vem, kje so to sploh vzeli, da je ta interpelacija danes zloraba ustavnega instituta. Jaz pravim sicer, hvala bogu, da imamo zelo napredno ustavo, eno najmodernejših v Evropi, in zelo vesel sem, da te ustave ni pisal DeSUS in da je ni pisala Združena lista, ker potem bi bili verjetno danes v bunkerju, ampak smo lahko tukaj. Dobro, pustimo to. Jaz bi rad opozoril neka nasprotja, ki jih je vlada sama danes predstavila tukaj. Gospod Rop je recimo v svoji obrazložitvi odgovora na interpelacijo povedal, da je interpelacija legitimna pravica opozicije, dočim gospod iz DeSUS-a pa pravi, da gre za zlorabo ustavnega inštituta. V koaliciji ste skupaj. Če že ne poznate pravil, potem vsaj poslušajte, kaj govori predsednik vlade. Neka nasprotja so se zgodila, ko je gospod Rop povedal, da glede regionalnega razvoja v Sloveniji praktično ni nobenih razlik oziroma so te razlike med regijami izredno majhne. Potem je pa nastopil gospod Lahovnik in je povedal, da so nekatere regije ogrožene, kot je na primer Prekmurje. Seveda za gospo Pozsončevo Prekmurje ni ogroženo, ona misli, da se avtoceste prehitro gradijo, da jekmetijstvo v Prekmurju prerazvito, da ljudje v Prekmurju preveč dobro živijo in tudi nekateri poslanci vladne koalicije to verjetno mislijo. In dokler boste imeli v Prekmurju takšne poslance in takšno poslanko, prav gotovo se ne morete nadejati kakšnega boljšega razvoja v Prekmurju. Vprašal bi tukaj, kdo je glede tega regionalnega razvoja in teh nasprotij, teh konfrontacij, ki se dogajajo med vlado samo, neposredno odgovoren za regionalni razvoj. Definitivno vlada kot celota, oblastna koalicija in pa tudi DeSUS. DeSUS ima v zadnjem obdobju tudi ministrstvo s tega področja in bi seveda vprašal, kaj ste storili na tem področju. Nič oziroma zelo malo, celo ovirate regionalni razvoj, saj niste dovolili, da bi se sprejel zakon, ki ga je ministrica predlagala, torej ste ji dali tudi neke vrste nezaupnico, in to čisto sami. Da se zakon o regionalnem razvoju ne uresničuje, govori samo dejstvo iz 19. člena zakona, če ga poznate, kjer bi bilo potrebno za regionalni razvoj od leta 1999 zagotoviti približno 50 milijard tolarjev za regionalni razvoj. Vendar sami veste, koliko tega denarja za razvoj je. Desetkrat manj je približno tega denarja. V zadnjem času se te stvari nekoliko izboljšujejo, pa še to moramo vedeti, da polovico tega denarja, kar je prej tudi sama ministrica povedala, samo ni povedala do konca, polovico tega denarja ali še več gre po posebnih zakonih. Dejansko se plasira po posebnih zakonih v osredno slovensko regijo oziroma v Zasavje in v Prekmurje. In potem pade na nerazvite regije dejansko zelo malo ali skoraj nič. In kdo je za vse to odgovoren? Prav gotovo, kot sem povedal, oblastna koalicija in pa tudi DeSUS. Danes ne bom razpravljal o teh stvareh naprej, o teh konfrontacijah, ki so velikokrat bile izrečene tukaj. Gospod Rop tudi govori, da se čakalne dobe v zdravstvu zmanjšujejo oziroma da jih skoraj ni. Naj ocenijo tisti, ki čakajo tudi po šest mesecev, tudi po eno leto na določene zdravniške preglede, tudi mogoče kritične za njihovo zdravje. Tudi če hočeš plačati, določenih storitev ne moreš dosečiv Sloveniji, če pa greš v Avstrijo, pa tako rekoč praktično takoj prideš na vrsto. Zakaj so tu takšne razlike, me prav zanima, kje so vzroki za to, da v neki drugi državi pa s plačilom prideš takoj na vrsto. Seveda se je treba tudi vprašati, zakaj je v Sloveniji toliko samomorov. Prav gotovo je to posledica državne oligarhije, ki ji je malo mar za počutje državljanov, vsaj nekaterim. Vendar ne mislim govoriti o tem, rad bi samo na hitro opozoril, ker pač ni časa, ker ste nas v tej razpravi omejili, na največjo rak rano slovenskega gospodarstva, in sicer je to produktivnost. Produktivnost je prav gotovo največja rak rana slovenskega gospodarstva in slovenskega prostora. Mislim, da ne boste trdili, da je to spet laž, tako kot govorite, da so vse naše izjave in vsi naši argumenti, ki smo jih izrekli danes, laž, zavajanje in tako naprej. Postavlja se vprašanje, kdo je odgovoren za to, da je slovenska produktivnost na tako nizkem nivoju glede na Evropo. Prav zaradi nizke dodane vrednosti na enoto proizvoda, plače ne rastejo in potem tudi ne rastejo pokojnine in cela vrsta drugih transferjev se zaradi tega ne more izvajati, kot tudi ne plani in načrti, kot bi se morali izvajati. Za nizko produktivnost je prav gotovo vladna, oblastna koalicija, ki že dvanajst let tako rekoč vlada v tej državi in ni storila popolnoma ničesar na področju produktivnosti oziroma zelo malo. Namreč, ne stimulira vlaganj tako rekoč skoraj z nikakršnimi instrumenti, ne spodbuja vlaganj v tehnološki napredek podjetij, podjetnikov. Podjetnikom se enostavno ne splača vlagati svojega kapitala v razvoj, v nove tehnologije, v posodabljanje opreme, tudi v odpiranje novih delovnih mest, ker niso stimulirani, enostavno niso stimulirani in raje vlagajo svoj kapital v nakup jaht in drugih luksuznih predmetov, kajti dejansko se jim zdi to bolj racionalna naložba. V teh kapitalskih naložbah niso vštete naložbe nekaterih poslancev Liberalne demokracije ali pa kakšnega poslanca, ki lahko kupi drago vilo na morju ali je lastnik več kapitalskih vložkov, recimo v dolenjskih podjetjih, in tako naprej. Tudi ni mišljen kapitalski vložek nekega visokega državnega uslužbenca, ki je bil maloprej prisoten tudi v državnem zboru, ki je menda tam nekje v Nerezinah zgradil več kot 100 milijonov vredno vilo kar čez noč. Jaz se samo vprašam, od kod ljudem denar za tako razsipno življenje, če jaz sam, recimo, ki imam visoko plačo tako rekoč v državnem zboru, ne premorem drugega kot bleščega belega mercedesa, ki mi ga očitajo provladni mediji, pa tudi sama oblastna koalicija,ki je star deset let in je vreden, te dni sem ugotovil, milijon 300 tolarjev. In to mi očitajo, da sem grozen bogataš. Skratka, ne vem, od kod jim ta denar. Postavil bom samo eno primerjavo, analizo konkurenčnosti slovenskih podjetij v primerjavi z irskimi. Upam, da boste priznali, da je to korekten podatek, in sicer bom povedal naslednje. V produktivno visokih in srednje tehnološko zahtevnih predelovalnih dejavnostih je bilo na Irskem 192.000 evrov in v Sloveniji 18.000 evrov. Razlika v produktivnosti je kar 11-kratna. Upam, da se imamo pravico primerjati tudi z Irsko, kot neko gazelo v Evropski skupnosti, in da je ta primerjava popolnoma ustrezna. Poglejte, 11-krat večjo produktivnost imajo na Irskem. Potem v nizko tehnoloških zahtevnih dejavnostih je razlika podobna. Irska produktivnost dosega 97.000 evrov in slovenska borih 13.000. Pri tem je zaskrbljujoče predvsem to, da so irska in evropska nizko tehnološka podjetja precej bolj produktivna kot slovenska visoko tehnološka. Tako je na primer pri približno devetkrat večji produktivnosti v predelovalnih dejavnostih irska skupna dodana vrednost dosegla 33 milijard evrov in slovenska dobre 3 milijarde evrov. In to je tudi eden od ključnih razlogov, da je Irska enkrat bolj gospodarsko razvita, tako bruto domači proizvod na prebivalca po kupni moči na Irskem znaša okoli 30.000 evrov, v Sloveniji 16.000. Razlogi za to veliko razliko v produktivnosti, ki je eden predpogoj za povečanje plač in višjo življenjsko rast, je moč iskati v zamujenih strukturnih reformah.To je resnica, v zamujenih strukturnih reformah, neučinkovitem univerzitetnem sistemu, netransparentni privatizaciji, ne nazadnje tudi ustvarjanju pogojev za pridobivanje tujih investicij, pri čemer se po raziskavi IMD Slovenija nahaja na zadnjem, 28. mestu, in Irska na prvem. Na tem mestu velja omeniti, da vlada v svojem poročilu o delu navaja prav spodbujanje tujih investicij kot eno ključnih točk svojega dela. In kdo je plačal največjo ceno tranzicije in visoke [[...]] [[Nerazumljivo.]] v tej državi? Delavci. In samo en primer naj še omenim, eno zgodbo, ki se mi je zgodila zdajle, ne dolgo od tega, v teh počitnicah, v tem dopustu, ki tako rekoč ni dopust. Stal sem v vrsti za bančni avtomat, da dvignem nekaj denarja in pred menoj je bil en gospod, delavec v modri delavski obleki, in je na avtomatu, slučajno sem pač videl, ni pošteno in ni pravično, sem videl, da je dvignil denar. In ne boste verjeli, dvignil je na avtomatu 1.000 tolarjev. Vprašam vas vse skupaj, kdorkoli od vas je nazadnje na bančnem avtomatu dvignil 1.000 tolarjev. Ko sem to doživel, sem bil dejansko šokiran. Sem bil šokiran tisti dan in še danes ta zgodba živi z mano in bo živela vedno. Kdaj boste poskrbeli za to, da naši delavci ne bodo več dvigovali na bančnih avtomatih samo 1.000 tolarjev, dasi bodo mogoče ne kupili malico, ampak da bodo kupili kruh, da ga bodo nesli domov svojim otrokom. Dajte si to zapomniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister želi v dveh stavkih pojasniti neko vašo navedbo, potem pa mislim, da lahko, kot je bilo dogovorjeno za danes, zaključimo. Doktor Lahovnik izvolite.
Hvala lepa. V tej, zdaj že znameniti raziskavi inštituta za menedžment iz Švice smo po produktivnosti na 28. mesto od 60-ih držav. To ne pomeni, da si ne želimo prebiti višje, ampak dejstvo je, da produktivnost tudi narašča. V letu 2003 je bila realna rast produktivnosti 2,5%, v letu 2004, po napovedi 0,1%. Tisto, kar je pa treba posebej poudariti, je pa netočnost, ki ste jo navedli, dodatna investicijska olajšava poleg splošne 10% je namenjena za vlaganja v tehnološki razvoj. Se pravi, to ne drži. Ta dodatna investicijska olajšava je bila dodatno tudi v zakonu o dohodku pravnih oseb vgrajena skladno z dogovorom z gospodarstvom, z gospodarsko zbornico in sem prepričan, da bo pozitivno vplivala tudi na rast produktivnosti, na izboljšanje, poslovni prag slovenskih podjetij, ker se bomo na tej osnovi seveda prebili tudi med najboljše. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani poslanci, poslanke, ministri in ministrice, predsednik vlade, sodelavke! Vsem najlepša hvala za danes. Jutri nadaljujemo sejo ob 10. uri. Hvala lepa in lahko noč vsem.