Pričeli bomo z nadaljevanje 14. redne seje državnega zbora. Tudi danes je odsotnih kar nekaj poslank in poslancev. Pričeli bomo s točko A1 in prešli na točko 3. Prosim sekretarje poslanskih skupin, da opozorijo poslanke in poslance, da se je seja pričela. Če še zasedajo delovna telesa, prosim predsednike, da sejo prekinejo in omogočijo poslancem, da pridejo na sejo. Še enkrat prosim, da kolegi in kolegice pridejo v dvorano. Je že nekaj minut čez 10.00, pa še vedno nismo sklepčni. Lahko prosim spoštovane kolegice in kolege, da svoje glasovalne kartice vstavijo v glasovalno napravo. Tako bomo imeli približen pregled nad navzočnostjo. Spoštovane kolegice in kolegi! Prosim za mir v dvorani! Pričel bom nadaljevanje 14. seje državnega zbora. Prosim, da zasedete svoja mesta. Še enkrat prosim za mir v dvorani! Obveščen sem, da so tudi danes zadržani in se zatorej današnje seje ne morejo udeležiti nekateri naši kolegi in kolegice: Battelli, Jelinčič, dr. Brejc, Horvat, Kacin, Partljič, Gerenčer, Drobnič, Maršič, za pričetek seje kolega Malovrh, za dopoldanski del seje kolega Lenko, za popoldanski pa kolega Grošelj. Gerenčer je prisoten. Umika opravičilo. Odsotni bodo tudi kolegi Levič, Štemberger, za dopoldanski del kolegica Simšičeva, sicer pa kolegi Gaber, Germič med 11.30 in 13.00 uro. Za popoldanski del seje se je opravičil kolega Brenčič in za pričetek seje kolega Maksimiljan Lavrinc. Kolegice in kolegi, ugotavljal bom navzočnost v dvorani. Prosim, da pritisnete tipko na "kvorum". Ugotavljam navzočnost v dvorani. V dvorani nas je krepko čez izpisano številko na "displayu". Še enkrat bom ugotovil navzočnost v dvorani. Prosim za mir. Prosim, da pritisnete tipko na "kvorum" in priglasite svojo navzočnost. Kolegice in kolegi, v dvorani nas je 58. Za trenutek bom počakal, vas prosil, da se umirite, skoncentrirate na pričetek seje, v nasprotnem primeru bom moral odrediti petnajstminutni odmor, kar pa se mi ne zdi potrebno, ker nas je dovolj. Še enkrat bom ugotavljal navzočnost v dvorani. Prosim, da pritisnete tipko na "kvorum". Ugotavljam navzočnost v dvorani. V dvorani je navzočih 48 kolegic in kolegov; državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Na današnje nadaljevanje seje sem povabil predstavnike vlade Republike Slovenije, ki jih lepo pozdravljam. Današnje nadaljevanje 14. seje bomo pričeli z obravnavo 1.a točke dnevnega reda, to je spremembe poročila o gospodarskih družbah, podjetjih ali zavodih, za katere velja zakon o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Zatem bomo prešli na obravnavo 3. točke, to je predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih financah, ter po vrstnem redu dalje. Kolegice in kolegi, prehajamo torej na 1.A TOČKO DNEVNEGA REDA - SPREMEMBA POROČILA O GOSPODARSKIH DRUŽBAH, PODJETJIH ALI ZAVODIH, ZA KATERE V SKLADU S PRVIM ODSTAVKOM 20. ČLENA ZAKONA O NEZDRUŽLJIVOSTI OPRAVLJANJA JAVNE FUNKCIJE S PRIDOBITNO DEJAVNOSTJO VELJA PREPOVED POSLOVANJA Z DRŽAVO, JAVNIMI PODJETJI IN JAVNIMI ZAVODI. Spremembo poročila je v obravnavo državnemu zboru predložila komisija po zakonu o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Sprašujem, ali želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata? Ugotavljam, da besede ne želi. Sprašujem, ali želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Besede ne želijo, zato bomo razpravo zaključili in prešli na glasovanje o predlogu matičnega delovnega telesa, ki predlaga državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: "Državni zbor Republike Slovenije sprejme spremembo poročila o gospodarskih družbah, podjetjih ali zavodih, za katere v skladu s prvim odstavkom 20. člena zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo velja prepoved poslovanja z državo, javnimi podjetji in javnimi zavodi. Sprememba poročila se objavi v Uradnem listu Republike Slovenije." To je bil sklep. Želi kdo o njem razpravljati? Ugotavljam, da nihče, zato lahko preidemo na odločanje o predlaganem sklepu. Glasujmo o predlaganem sklepu! Smo sredi glasovanja o predlogu sklepa! 55 navzočih, 47 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. S tem je zaključena 1.a točka dnevnega reda. Naj vas spomnim, da smo včeraj odločili, da bomo redno poročilo Evropske komisije obravnavali v torek prihodnjega tedna. Tako danes prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH FINANCAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Sprašujem predstavnico vlade, državno sekretarko, ali želi imeti uvodno besedo k predlogu. [[Želi.]] Prosim, gospa državna sekretarka, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je zakon, ki ureja naslednja področja: področje upravljanja z državnim in občinskim stvarnim in finančnim premoženjem in področje notranjega nadzora javnih financ. Vsebino zakona lahko razdelimo v dva temeljna sklopa. Prvi sklop se nanaša na vprašanja, ki jih samo dopolnjujemo oziroma nekoliko spreminjamo. To so vprašanja, ki se nanašajo na oblikovanje sredstev proračunske rezervacije, na upravljanje s finančnim in stvarnim premoženjem države in občin ter na notranji nadzor nad sredstvi javnih financ in proračunsko inšpiciranje. Drugi sklop vprašanj, ki jih zakon ureja in jih v bistvu ureja v tem zakonu na novo, so vprašanja, vezana na prodajo državnega oziroma občinskega finančnega in stvarnega premoženja, oddajo stvarnega državnega premoženja in občinskega premoženja v najem ter na privatizacijo javnih zavodov, javnih gospodarskih zavodov in javnih podjetij. Slednja vprašanja so sicer v tem trenutku urejena v zakonu o izvrševanju proračuna. Prvič so bila urejena v tem zakonu za leto 2001, v tem trenutku pa v veljavnem zakonu za izvrševanje proračuna za leto 2002 in za leto 2003. Vsebinske rešitve ne odstopajo veliko od tistih, ki so že postavljene v zakonu o izvrševanju proračuna, so pa na nekaterih mestih nekoliko dopolnjene in predvsem bolj jasno in nedvoumno zapisane. Spremembe, ki so vključene v predlog zakona, pa temeljijo na dosedanjih izkušnjah izvajanja samega zakona o izvrševanju proračuna v tem delu. Konceptualna zasnova predloga zakona je takšna, kakršna je tudi konceptualna zasnova celotnega zakona o javnih financah. Kar pomeni, da ureja v zakonu temeljna vprašanja, ki se nanašajo na posamezna področja, ki sem jih prej omenila, operacionalizacijo teh vprašanj pa prepušča izvedbenim predpisom, kot so uredba o postopkih prodaje državnega premoženja, pravila, standardi, metodika za notranje revidiranje in delno tudi pravilnik o izvrševanju proračuna. Dovolite mi, da vas na hitro seznanim s temeljnimi rešitvami v zakonu in izrazim nekatere poudarke, za katere sodim, da jih je na mestu v uvodu povedati. Morda prvo vprašanje, ki ga spreminjamo, je vprašanje oblikovanja proračunske rezervacije. Doslej smo imeli v zakonu rešitev,ki je predvidevala oblikovanje proračunske rezervacije za naslednje proračunsko leto v višini 0,5 odstotka skupnih odhodkov proračuna. Predlog, ki vam ga ponujamo v spremembah zakona, pa je, da se tudi v naslednjem letu oblikuje proračunska rezervacija v višini 2 odstotkov celotnih proračunskih odhodkov. Razlog za takšno spremembo oziroma dopolnitev je predvsem v tem, da se zmanjša stopnja tveganja, vezanega na izvrševanje proračuna, v primeru, da makroekonomski kazalci med letom odstopajo od načrtovanih in se prihodkovna stran giblje drugače oziroma da je potrebno povišati, da je potrebno spremeniti nekatere odhodke, predvsem zaradi makroekonomskih okvirov. Takšna rešitev je že predvidena za leto 2003, zdaj jo pač prenašamo še za eno leto nazaj. V poglavju "upravljanje s stvarnim in finančnim premoženjem" se prepoveduje javnim zavodom, agencijam in drugim subjektom javnega prava, da odplačno pridobivajo kapitalske deleže oziroma kapitalske naložbe. Postavljeno je razlikovanje med razpolaganjem in upravljanjem s premoženjem, pri čemer se razpolaganje prepušča vladi, kadar je to na ravni države, kadar je na ravni občine, pa občinskemu svetu. Upravljanje pa je prepuščeno neposrednim oziroma posrednim proračunskim uporabnikom, pri čemer se kot upravljanje ne razume odtujevanje premoženja. Ravno tako je vzpostavljen v zakonu mehanizem za oblikovanje centralne evidence finančnega premoženja, za katerega je že po veljavnem zakonu zadolženo ministrstvo za finance. S tem zakonom oziroma s to novelo pa zavezujemo tudi proračunske uporabnike, tako posredne kot neposredne, kakor subjekte zasebnega prava, v katerih ima država svoje deleže, da ministrstvu za finance tekoče poročajo o finančnem premoženju, da se na ta način omogoči vzpostavitev celotne evidence finančnega premoženja. Pridobivanje kapitalskih naložb občine je v rokah občinskega sveta. Člen o kupnini od stvarnega premoženja je po novem natančneje določen, in sicer tako, da je načelna rešitev, da je kupnina prihodek proračuna oziroma proračunov, kadar imamo v mislih občine. Se pa dopušča možnost, da se kupnina od stvarnega premoženja uporabi prav tako za najemnine in odškodnine za gradnjo, nakup ali vzdrževanje obstoječega stvarnega premoženja države ali občine. Na novo je urejeno tudi vprašanje plačila kupnine, pri čemer se dopušča možnost, da se kupnina poravna tudi v več obrokih. V tem primeru je seveda potrebna bančna garancija za plačilo kupnine. Dodano je celotno novo poglavje, ki ureja prodajo premoženja države oziroma občine in velja za premoženje, ki je v upravljanju neposrednega ali posrednega proračunskega uporabnika, in tudi za premoženje, ki ga ima posredni ali neposredni proračunski uporabnik, na katerega ima večinski vpliv. Odtujitev mora biti vedno odplačna. Predvidevajo se le tri izjeme. To so živali, posebna tehnična oprema in vojašnice. V vsakem drugem primeru je potrebno morebitne drugačne rešitve urediti s posebnim zakonom. Določen je postopek prodaje, ki se prične na podlagi letnega programa prodaje, sledi imenovanje posebne komisije za prodajo in sprejetje posamičnega programa prodaje. Letni program prodaje sprejme po novem, kar je drugače, kot je v veljavnem zakonu, državni zbor oziroma občinski svet. Vlada ga med izvedbo lahko spreminja oziroma dopolni, vendar v primerih, ko v letni program vnaša nove oblike premoženja, mora o tem odločiti prav tako državni zbor oziroma občinski svet. Določeni so predlagatelji letnega programa prodaje premoženja. Prav tako pa je določena tudi okvirna vsebina letnega programa. Posamezni program prodaje sprejme vlada, zakon pa določa njegove predlagatelje oziroma vsebino. Natančno so določena pripravljalna dejanja ter metode prodaje, ki morajo biti prilagojene postavljenim ciljem prodaje ter morajo zagotavljati preglednost prodaje. V igri so predvsem tri metode, in sicer javna ponudba, dražba in zbiranje ponudb, kar smo imeli oziroma kar imamo že v veljavnem zakonu o izvrševanju proračuna. Določene so tudi izjeme, kadar se prodaja opravi z neposredno pogodbo. Tudi za oddajo stvarnega premoženja v najem se uporabljajo metode javne ponudbe. O oddaji v najem odloča vlada oziroma župan, na podlagi posamičnega programa. Privatizacija javnih zavodov, javnih gospodarskih zavodov in javnih podjetij se lahko opravi, če je to določeno s posamičnim področnim zakonom oziroma če je preoblikovanje skladno z nacionalnim programom na posameznem področju javne službe, ki ga sprejme državni zbor. Enako velja tudi za povečanje osnovnega kapitala, za vključevanje novih ustanoviteljev javnega zavoda oziroma gospodarskegazavoda, če so le-ti osebe zasebnega prava. Rešitve na področju notranjega nadzora in proračunske inšpekcije ohranjajo osnovni koncept notranjega nadzora, postavljen v veljavnem zakonu o javnih financah. Besedilo pa je v toliko spremenjeno, da se postavlja povsem nedvoumen in jasen koncept posameznih delov nadzora nad javnimi financami posameznih služb in uvaja se terminologija, ki jo je predpisala na tem področju tudi Evropska komisija. Rešitve ločijo na področju notranjega nadzora med notranjim nadzorom in proračunsko inšpekcijo, pri čemer notranji nadzor obsega: sistem enotnega urejanja finančnega poslovanja in kontrol, za katere je odgovoren predstojnik proračunskega uporabnika; sistem notranjega revidiranja pri proračunskemu uporabniku, ki preverja ustreznost in učinkovitost sistema finančnega upravljanja in kontrol ter priporoča predstojniku spremembe oziroma izboljšave v sistemu finančnega nadzora. Vzpostavlja centralno službo pri ministrstvu za finance, ki je odgovorna za razvoj in usklajevanje sistema notranjih kontrol in notranjega revidiranja, ki ima nalogo, da oblikuje skupna pravila delovanja, predpisuje standarde, metodike in druge predpise na tem področju ter tudi dela pregled ugotovitev notranjih revizijskih služb pri proračunskem uporabniku ter o tem poroča vladi s ciljem, da se sistem popravi in izboljša. Poleg tega se postavlja posebna služba ministrstva za finance, ki naj bi opravljala notranjo revizijo pri proračunskih uporabnikih, ki so manjši in zaradi majhnosti in pri zasledovanju ekonomičnosti ni smotrno, da organizirajo lastne revizijske službe. Poleg tega pa opravlja tudi certificiranje letnih izkazov, kar od nas zahteva predvsem Evropska unija, v tem trenutku za predpristopna sredstva, po včlanitvi pa za celoten segment sredstev Evropske unije. Natančno je določen status notranjih revizorjev in pogoji, ki jih morajo izpolnjevati. Predviden je postopek izobraževalnega procesa in pridobitve nazivov državnega notranjega revizorja ter preizkušenega državnega notranjega revizorja. Obseg in pristojnosti dela proračunske inšpekcije se ne razlikuje v primerjavi s sedanjimi rešitvami. So pa rešitve bolj jasno in nedvoumno postavljene v samem zakonu. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada ocenjuje, da je bil zakon tudi v parlamentu do sedaj, zlasti v odboru za javne finance in monetarno politiko in tudi v komisiji za nadzor proračuna, temeljito obravnavan. Bilo je kar veliko število sej. Zaradi zelo poglobljene razprave je nastalo tudi veliko amandmajev, ki izboljšujejo ureditev, kakršno je vlada predlagala. Zato predlagamo, da zakon, ki je pred vami, sprejmete in na ta način izboljšate sistem. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospa državna sekretarka. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko. Želi predsednik besedo? [[Želi.]] Predsednik odbora, kolega Pucko, imate besedo.
Gospod predsednik, predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Da gre za zelo pomembno spremembo, predlagano po hitrem postopku, govori že dejstvo, da je odbor predlagani zakon obravnaval na petih nadaljevanjih in ob zelo vsebinsko tehtnem mnenju sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve moral oblikovati vrsto amandmajev, o katerih je govora v pisnem poročilu odbora. Kot je bilo že navedeno, je bila razprava v tem smislu zelo poglobljena. Določene stvari lahko ostajajo še odprte in bo verjetno o njih precej govora, tudi v razpravi, ki bo sledila uvodnim predstavitvam. Poudaril bi predvsem naslednje, da so bistvene novosti tega zakona tri nova poglavja, ki urejajo prodajo državnega oziroma občinskega, finančnega in stvarnega premoženja. Vsebinsko približno enake določbe vsebuje zakon o izvrševanju proračuna. Predloženi zakon pa ureja vprašanja v zvezi z oddajo stvarnega premoženja v najem, ki jih je dosedaj prav tako urejal navedeni zakon, nekoliko bolj natančno pa ureja vprašanja v zvezi s privatizacijo javnih zavodov, javnih gospodarskih zavodov oziroma javnih podjetij. Pomembno poglavje se nanaša na notranji nadzor javnih financ. Doslej začrtana shema v veljavnem zakonu o javnih financah je nekoliko nejasna, predvsem glede distinkcij med notranjo revizijo, ki se opravlja pri proračunskih uporabnikih, in med revizijo, ki naj bi jo opravljal proračunski nadzor oziroma služba za proračunski nadzor pri ministrstvu za finance, pri čemer prihaja tudi do podvajanja nalog, ki naj bi jih opravljala ta služba v primerjavi z računskim sodiščem, ki opravlja zunanji nadzor. Hkrati pa veljavne določbe niso dovolj jasne pri določanju nalog na področju proračunskega nadzora, vezanih na koriščenje sredstev Evropske unije, zaradi česar je Evropska unija že dvakrat posredovala priporočila in pripombe glede bodoče ureditve tega vprašanja. Predloženi zakon tako uveljavlja precej jasen koncept notranjega nadzora javnih financ in pojem proračunskega nadzora razširja na notranji nadzor, ki temelji na notranjih kontrolah in notranji reviziji pri proračunskih uporabnikih, na centralni službi v okviru ministrstva za finance. Veliko razprave se je vrtelo o vprašanju utemeljenosti predlaganega postopka, to je obravnave po hitrem postopku. Izraženo je bilo namreč mnenje, da bi dva tako pomembna vsebinska sklopa predložene novele zahtevala temeljito obravnavo v okviru rednega zakonodajnega postopka. Pri predlaganih rešitvah se odpira vprašanje nacionalnega interesa, zato bi bilo treba določiti tako merila kot tudi kriterije in usmeritve glede privatizacije državnega in občinskega premoženja, posebej zaradi dejstva, ker je program prodaje državnega premoženja na podlagi predlaganih rešitev sedaj v pristojnosti vlade in ne več državnega zbora - predvideni novi 80.č člen. Sicer pa bi bilo smiselno vprašanje privatizacije premoženja kot tudi nadzor nad javnimi financami urediti v posebnem zakonu na celovit način, saj predlagana novela zakona o javnih financah predstavlja le parcialno rešitev. V razpravi je bilo v zvezi s predlaganimi rešitvami glede notranjega nadzora opozorjeno na vprašljivost obstoja dokumentov Evropske unije, ki jih predlagatelj zakona sicer navaja kot podlago za predlagano ureditev tega področja. Izraženo je bilo tudi mnenje, da je ukinjanje inšpekcijskega nadzora ob ustanavljanju notranje kontrole nedopustno. Ob zastavljenem vprašanju, ali bi vlada glede predlaganih rešitev v zvezi s prodajo občinskega premoženja morala pridobiti predhodno mnenje občin, je predstavnica sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve posebej opozorila na nespornost enake ureditve postopka glede prodaje državnega in občinskega premoženja v predlagani zakonski noveli. Predvidena so enotna zakonska merila, ki so jih dolžne upoštevati tako država kot občine, ureditev pa se nanaša le na način prodaje premoženja. Sicer pa zakon o javnih financah ureja sistem na ravni države kot tudi občine, kar sledi tudi iz 1. člena predlaganega zakona. Kljub navedenemu je bila v odboru izražena sugestija, naj bi sekretariat pripravil pisno mnenje o tem vprašanju, ki bi vključevalo tudi pregled usklajenosti celotnega zakona z zakonom o lokalni samoupravi in z evropsko listino o lokalni samoupravi. Vendar odbor o tem predlogu ni odločal. V zvezi s tem je bilo v okviru predlaganih rešitev v novem 80.č členu opozorjeno tudi na rešitev, da program prodaje občinskega premoženja sprejme župan. Ob tem opozorilu je bilo izraženo mnenje, da ta člen ne spreminja sedanje ureditve, da na predlog župana o tem odloči občinski svet. Prav tako je odbor v razpravi posebno pozornost namenil tudi predlagani določbi 2. člena predloženega zakona, na katero v svojem mnenju opozarja tudi sekretariat državnega zbora. S predlagano spremembo besedila v drugem odstavku 42. člena zakona o javnih financah se dosedanja omejitev sredstev proračunske rezervacije, 0,5 odstotka prihodkov iz bilance prihodkov in odhodkov, ki še velja za tekoče proračunsko leto, spreminja na 2 odstotka,kar je bilo sicer predvideno za prihodnje leto, to je leto 2003. Ob tem se odpira vprašanje, ali naj ta sprememba velja že za tekoče proračunsko leto, ne glede na sprejeti proračun, ker so določbe 42. člena zakona umeščene v poglavje o izvrševanju proračuna. Po mnenju sekretariata bi bilo ustrezno to vprašanje reševati z dograditvijo prehodnih določb predlaganega zakona. V razpravi je bilo na seji odbora opozorjeno, da predlagana rešitev v uvodni obrazložitvi zakona ni pojasnjena. Zastavlja pa se tudi vprašanje, ali takšna rešitev pravzaprav nadomešča rebalans državnega proračuna. Ob tem je bilo izraženo tudi mnenje, da je neodgovorno nizek nivo proračunske rezervacije na ravni države resda treba izenačiti z nivojem proračunske rezervacije v lokalnih skupnostih, kjer znaša 2 odstotka, pri tem pa kljub vsemu predvideti prehodnost takšne rešitve v smislu njene veljavnosti za prihodnje proračune. V nadaljevanju, v enem izmed nadaljevanj seje odbora so bili posredovani amandmaji vlade Republike Slovenije z dne 6. marca letošnjega leta k posameznim členom, ki jih je odbor v nadaljevanju v celoti podprl. O posameznih predlogih za dodatne amandmaje k posameznim členom in o razlogih za ali proti ne bi posebej govoril, ker so podrobno navedeni v pisnem poročilu odbora s teh petih nadaljevanj. Hkrati bi vas pa seznanil, da je odbor sprejel, in predlaga, da jih potrdi tudi državni zbor, amandmaje k naslednjim členom: k 1. členu, za novi 1.a člen, k 3., 4., 5., 6., 8., 9. členu, k 10. členu, in sicer, k novemu 80.b členu, novemu 80.c členu, novemu 80.f členu, novemu 80.i členu, za novi 12.a člen in k 17. členu. Predlagam v imenu odbora, da državni zbor podpre amandmaje vlade in amandmaje odbora, ki jih je predlagal na teh nadaljevanjih, ko smo obravnavali tako pomemben zakon. Hvala lepa.
Najlepša hvala vam, gospod predsednik odbora, kolega Pucko. Sedaj so na vrsti predstavniki poslanskih skupin. Imam dve prijavi. Prvi je prijavljen kolega Peče v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Za njim bo nastopil kolega dr. Bajuk v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Sprašujem, če želi še katera od poslanskih skupin besedo? [[Želi.]] Poslanska skupina Socialdemokratske stranke. To je zaenkrat vrstni red prijavljenih poslanskih skupin. Najprej dajem besedo kolegu Pečetu v imenu poslanske skupine SNS. Za njim kolega dr. Bajuk. Imate besedo. Prosim.
Spoštovani prisotni! V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke dovolite, da se najprej dotaknemo predlaganega postopka zakona o javnih financah, in sicer obstoječega hitrega postopka. Naj mi bo dovoljeno, da tule povzamem stališča, ki jih je ravnokar podal gospod Pucko, torej da je bila obravnava v matičnem delovnem telesu petkrat. Petkrat je ta državni zbor oziroma matično delovno telo obravnavalo predlog zakona. In pa drugič, da se je na vseh petih sejah matičnega delovnega telesa izoblikovala divja in po besedah predsednika odbora kvalitetna razprava. To nam dokazuje, da tega zakona ne bi smeli obravnavati po hitrem postopku. Če se je matično delovno telo sestalo petkrat in če se zavedamo, da je to področje oziroma zakon, ki ga pokriva to področje, tisto področje, ki v bistvu določa delovanje javnih financ in področje javnih financ, vsi vemo, kakšen vpliv ima le-to na makroekonomska gibanja, razširjeno rečeno na življenje oziroma način življenja vseh posameznikov v tej naši družbi. Toda dobro! Če vam je uspelo sam zakon pripeljati do tega dela, da danes razpravljamo o njem pod taktirko hitrega postopka, vam je to uspelo zaradi zasedenosti struktur političnih strank v tem državnem zboru. V Slovenski nacionalni stranki smo temu vedno nasprotovali. In pa vsebinsko. Če je predstavnica ministrstva, gospa Helena Kamnar, državna sekretarka, povedala, da se lahko razdeli vsebina predlaganega, danes obravnavanega zakona v dva sklopa, se je bom tudi jaz v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke dotaknil v teh dveh sklopih. Prvič je bilo rečeno, da naj bi nekako prvi sklop obravnaval upravljanje z državnim premoženjem.Naj tukaj povem, da smo pred časom, mislim, da tega še ni 30 dni, finančnemu ministru Tonetu Ropu posredovali predlog sprememb Slovenske nacionalne stranke, s katerimi smo poskušali vplivati in s katerimi poskušamo vplivati na področje javnih financ. Dotikal se je predvsem tistega, čemur se skuša vlada Republike Slovenije in pa ministrstvo za finance v zadnjem obdobju spretno izogibati. To je izdajanju obveznic. Predlagali smo, ne samo to, kar ministrstvo vehementno trdi, da je s tem zakonom uvedena boljša, kvalitetnejša, hitrejša kontrola, ampak da bi dejansko tudi nekateri drugi v tej državi imeli moč, vpliv in pa vpogled v izdajanje vrednostnih papirjev, najsibo v obliki obveznic ali v spremljanje, nadzorovanje, pridobivanje kreditov, ki jih drugače tadržavni zbor obravnava enkrat v samem letu, to je ob sprejemanju proračuna oziroma zaključnega računa. Pozneje, ko je že vse seveda prepozno. Za vse tiste, ki se niste posebej obremenjevali s tem zakonom in pa z obveznicami, ki so sestavni del tako državnega kakor javnega dolga, naj vam povem, da je ta država, torej Republika Slovenija pod taktirko liberalne demokracije od svojega začetka, nekako od leta 1993 izdajala, to so samo uvodne strani prospektov obveznic, kar z drugimi besedami pomeni, da je slehernega izmed nas ta vlada zadolžila za več kot 700 tisoč slovenskih tolarjev samo iz naslova obveznic različnih kreditov, skratka javnega dolga. Vsak je v trenutku, ko se rodi v tej državi, zaradi nesposobnosti finančnega ministra, izključno njega, dolžan tej državi oziroma dolžan v obliki javnega dolga 700 tisoč slovenskih tolarjev. In na to nima noben izmed nas nobenega vpliva. Obveznice izdaja ministrstvo za finance, kot se jim zazdi. Kjerkoli začutijo potrebo po finančnih sredstvih in seveda, ker nisosposobni razpolagati s tako imenovanimi nedavčnimi viri prihodkov, bodo izdali obveznico. Meni nič tebi nič, v ministrstvu se na predlog ministra usedejo, izdajo obveznice in s tem vse nas na novo zadolžijo. V povezavi s tem in pa v povezavi z javnim dolgom, ki je seveda posledica tega, naj vam povem, da je samo v okviru meseca februarja, to je preteklega meseca, ministrstvo za finance izdalo dopolnitev obveznic RS 29 in RS 34. Prva v višini 22 milijonov evrov in druga v višini 17 milijonov evrov. To početje gre dejansko mimo državnega zbora. To početje gre mimo vseh tistih institucij, ki bi praviloma morale skrbeti za to, da ne damo preveč prostih rok ministrstvu za finance, ki nas bo ravno na ta način pripeljalo v tisto brezno, kjer je Slovenija v okviru nekdanje države SFRJ že bila. Javni dolg na prebivalca je večji, kot je bil nekdaj v SFRJ. In takrat so vsi govorili, joj, javni dolg je prevelik, vsak državljan je preveč zadolžen. Danes se zdi to nekaj samoumevnega. Samoumevnega, ker seveda vlada Republike Slovenije, minister za finance Tone Rop, ne zna pridobiti nikjer drugje denarnih sredstev za nakup svojega voznega parka, za nakup novih avionov, za plačevanje 1500 svetovalcev, kolikor jih imajo v vladi. Ker ne zanjo od drugje financirati, bodo seveda obremenili slovenske državljane. In zanimivo, v povezavi notranjega in pa javnega dolga je to, da se je struktura tega deleža v zadnjih treh letih zamenjala. Če je pred tremi leti še veljalo, da je struktura javnega dolga v prid, to bo v narekovajih seveda, v prid notranjemu dolgu, se je zadnje leto oziroma zadnja tri leta bliskovito naskočil zunanji dolg. To pomeni, da je Vlada Republike Slovenije pod gospodom Drnovškom na čelu, ki je krivec št. 1, in pa minister Rop, ki je krivec št. 2, se je zamenjal,da smo do leta 1998 toliko obubožali slovensko gospodarstvo, da ni več potencialnih, veselih odjemalcev obveznic, da v te obveznice ne verjamejo več. Moram pa povedati, da so to obveznice brez klavzule o udeležbi na dobiček in podobnih stvari, temveč, kerje slovensko državljanstvo tako ubogo in nihče več ne kupuje teh obveznic, so začeli izdajati evroobveznice. Evroobveznice, ki so se v strukturi javnega dolga oziroma skupnega zneska povečale v zadnjih treh letih tako, da zdaj znašajo v okviru zunanjega dolga 655 milijard slovenskih tolarjev. Gospodje in gospe! Mislim, da je to zadosten razlog, da zaključim s prvim delom, ki ga je nakazala državna sekretarka, gospa Helena Kamnar. Dovolite, da najdem drugi opomnik in preidem na tisto vsebinsko, njeno 2. točko, to je povezava členov oziroma ko nam pravi, da se s tem ureja potek privatizacije državnega premoženja v taki ali drugačni organizacijski obliki. Zelo zanimivi v samem zakonu so členi, označeni s črkami. Začnejo se od 80. člena pa vse do 80.j člena in obravnavajo oziroma so v podpoglavju "prodaja državnega oziroma občinskega, finančnega in stvarnega premoženja". V povezavi s tem pa bom povzel, bom naredil povzetek tega, kar je predlagatelj, ministrstvo za finance povedalo. Ta zakon, ki bo temelj za vse bodoče privatizacije, in se danes niti ne zavedamo, katere bodo vse prišle na vrsto oziroma se jih zavedajo samo nekateri v naši družbi, bo urejal temeljna področja. Torej, zakon ki ga sprejemamo, ureja temeljna področja. In če nadaljujem s povzetkom državne sekretarke, operacionalizacija oziroma vsebina teh postopkov se pa prepušča podzakonskim aktom. Podzakonskim aktom, sklepom vlade, različnim stališčem vlade in zopet ta država ne bo vedela, pri čem je. Noben izmed nas 90-ih ob kršenju ustave, toda o tem kasneje, ne ve za postopke, na podlagi katerih se odvijajo, po našem mnenju neustavne in nezakonite privatizacije v tem trenutku. V Slovenski nacionalni stranki trdimo, da bi si torej vsebina postopkov privatizacije, ki je danes temeljno sicer urejena v zakonu, zaslužila ne podzakonskega akta ne sklepov vlade ne stališč vlade, temveč poseben zakon. Gospe in gospodje, mi se danes odločamo o prodaji, o prodaji tistega, kar je ta država skupaj ustvarjala vso svojo zgodovino, najsibo zgodovino Republike Slovenije ali zgodovino SFRJ. In danes prepuščamo vse to ven. Pri ustvarjanju vse tiste vrednosti, ki jo namerava vlada Republike Slovenije prodati, po našem mnenju podariti posameznikom, in to izbranim posameznikom v naši družbi, se bomo mi zadovoljili s tem da nam je državna sekretarka vzela sedem minut časa in povedala, da bo to vsebina podzakonskih aktov. Gospe in gospodje, iskreno upam, da ste seznanjeni z ustavo Republike Slovenije, in moram povedati, da so členi 80.a, b, c, d, e, f, g, h, ki urejajo to najbolj pomembno področje samega zakona, v nasprotju z ustavo Republike Slovenije. Ustava Republike Slovenije še zmeraj v svoji vsebini določa, da je Slovenija pravna država, da v Sloveniji velja pravna ureditev in da se v Sloveniji ločuje zakonodajna, izvršilna in sodna funkcija. Mi pa ne delamo nič drugega, kot zakonodajno funkcijo, ki bi jo moral odigrati ta državni zbor v vsaki normalni demokratični družbi, prepuščamo izvršilni funkciji. Vlada Republike Slovenije kot izvršilna funkcija, katere osnovni namen bi bil, da izvršuje to, kar ji ta državni zbor reče, da naredi podzakonski akt v okvirih, ki jih podamo mi, je ravno obratno stališče. Vlada Republike Slovenije reče, nekoč v bodoče bomo prodali podjetje XY, v katerega so državljani Republike Slovenije vlagali toliko in toliko, z nekim čudnim sklepom pa reče, ne, tega ne bomo prodali, to bomo dali nekemu posamezniku, zaslužnemu za uspeh liberalne demokracije na zadnjih volitvah. Seveda bi se dalo o sami neustavnosti predlaganega zakona, ki ga, še enkrat poudarjam, sprejemamo po hitrem postopku, ki ga obravnavamo kot nekaj najmanj pomembnega v tej državi, ker moramo vedeti, da izrednih stanj ni, ki drugače opredeljujejo te izjemne postopke, da v tem trenutku Slovenije ne napada nihče oziroma, vsaj vposlanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne vemo, da je kakšna agresija na Slovenijo, tudi ne vemo za kakšno naravno nesrečo, ki bi nas v tem trenutku prisilila sprejeti tak zakon - toda ne, vsi ste za to, da to sprejemamo po hitrem postopku, da damo roke čim prej stran od tega in gremo na nek prijeten zakon, ki bo pač šel na dušo posameznega poslanca. Pri vsem tem je treba poudariti, če sem že omenil pravno in socialno državo in sem se v tem trenutku odločil, da vam bom vzel še nekaj časa, ker mi to še ta poslovnik omogoča, in bom enkrat za spremembo za to govornico začel tudi brati. Pravna država naj bi predstavljala vezanost delovanja vseh državnih organov na pravne predpise. Zato to imenujemo vladavina prava. Ustava in pravni akti morajo zagotavljati človekove pravice in svoboščine ter njihovo pravno varnost pred nedopustnimi posegi države. Kar danes delamo, je nedopusten poseg države. Pooblastila, ki jih dajemo, se bodo izkoriščala v nedopustno smer in tisto smer, ki bo šla izključno v škodo državljanov Republike Slovenije, v povečanje javnega dolga in v obremenitev slehernega od nas. Kakšen vpliv ima to na osnovne makroekonomske kazalce, verjetno vsi veste - če ne veste, pa vprašajte svoje svetovalce - od vpliva na dvig cen do inflacije, do neekonomske oziroma neuravnovešene ponudbe s strani cen in povpraševanja, do vseh tistih elementov, ki povzročajo razpad makroekonomskega trga. In ko enkrat nastopi razpad makroekonomskega trga, bomo pa res morali se zadolževati v tujini, če bomo hoteli umetno vzdrževati stabilnost v tej državi. Jaz ne verjamem, da so se državljani Republike Slovenije ob osamosvojitvi odločili za to, da se bodo oziroma da se bo nek finančni minister Tone Rop zadolževal v njihovem imenu za tisoče in tisoče mark, čeprav nerad uporabljam tujo valuto, in to brez predhodnega soglasja. Brez predhodnega vedenja o vsem tem. S tega vidika je še posebej pomembno načelo ustavnosti in zakonitosti in pa, oprostite, ker vidim, da mi gospa podpredsednica iz avditorija nakazuje te stvari. Lepo bi bilo, če bi enkrat za spremembo tudi vi se oglasili za govorniškim odrom ali pa če bi mi vsaj posegali v besedo v tistem trenutku, ko govorim o vsebinsko zelo pomembnih stvareh, ne da se dotikate in vtikujete samo v valuto evro oziroma nemška marka, ampak pustim to liberalni demokraciji sami zamisliti se nad vami.
Prosim, da [[...]]
Pojem pravne države je tesno povezan z demokracijo kot obliko političnega sistema. V širšem pomenu pa tudi z nekaterimi ustavnimi načeli. In tu je pomembnost delitve oblasti. Na primer, neodvisnost sodstva, enakost pred zakonom, pravna varnost, politična odgovornost in podobne zadeve. Predlogi, s katerimi si poskuša vlada Republike Slovenije, finančno ministrstvo, danes za bodoče postopke privatizacije zagotoviti proste roke, za postopke, za katere nihče izmed nas ne ve, razen seveda na ministrstvu, si skuša danes pridobiti svoj temelj. Svoj temelj, na katerega se bo vedno zanašala in rekla, saj ta državni zbor je pač nekega dne sprejel zakon o javnih financah, kaj pa zdaj hočete. Torej smiselno se bo o tem vprašati. Ko bomo v tej državi izgubili vse, kar je nekaj vrednega, na račun voznega parka, zopet vlade Republike Slovenije, na račun tistih nekaj deset tisoč potovanj, ki si jih državni uslužbenci v državni upravi privoščijo vsak mesec, ko jih pošiljajo v Bruselj, Strasburg. Zakaj, zato da bodo rekli, ja saj je tudi Slovenija prisotna tam. Gospodje in gospe, za to trošimo ta denar te naše države. Zato prodajamo lastnino. In samo slab gospodar prodaja oziroma daje lastnino pod ceno. Vedimo, da se je v to razpravo v zadnjem obdobju vključil tudi predsednik države, ki je opozoril vlado Republike Slovenije, ministrstvo za finance, naj počaka na ugoden trenutek, da se bo cena na podlagi ponudbe in povpraševanja dvignila na tisto mejo, da ji bomo lahko rekli tržna cena. In ne prodajati za vsako silo, samo v zameno za bonitete in pa zato, da bodo finančnega ministra Toneta Ropa in pa Drnovška, ko bo prišel v velike hale Evropske unije oziroma vnjihove države, tam, tisti veliki evropski možje, se z njima rokovali in jima rekli, kako naj v Sloveniji dihamo, da se bomo počutili Evropejce. Po našem prepričanju je zadeva samega zakona, ki ga danes obravnavamo, tudi kršitev 67. člena ustave, ki govori o lastninski funkciji. Vemo, da ima lastnina ne samo ekonomsko funkcijo, temveč tudi socialno funkcijo. In v tem trenutku privatizacije oziroma v dikcijah privatizacije, prodaje v 80. členih se kršita tako ekonomska funkcija lastnine, v kateri smo sodelovali vsi mi, kakor tudi socialna funkcija, iz zrcalne slike, kar pomeni, da vsega tistega, kar so naši starši, kar smo mi skozi različno davčno politiko vlagali v podjetja, ne bomo dobili nazaj. Ni te variante, da bi pri prodaji dobili nazaj, ampak bo to Vlada Republike Slovenije namenila za neke svoje, po mojem mnenju neustavne, nezakonite posle, ki jih Vlada Republike Slovenije zelo dobro opravlja. Vsi tisti, ki imate vpogled v te stvari, verjetno bolje veste kot jaz. Nadalje naj povem, da je, prav tako po našem prepričanju predlog zakona, ki nam je bil podan, bom tukaj povedal še enkrat, predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih financah, po hitrem postopku, napisan v Poročevalcu na borih 11 straneh. Na borih 11 straneh je napisana zadeva, ki se bo odvijala v Republiki Sloveniji vse do tistega trenutka, dokler ne bomo prodali zadnjega kamna te naše zemlje. In seveda, vsi ste pripravljeni to sprejeti. Vsi ste pripravljeni izgubiti kontrolo, prvič nad tistim delom, ki se imenuje vrednostni papirji države, ki jih ministrstvo za finance dan za dnem izdaja, po novem evroobveznice, druge oblike. V mesecu februarju je najela nekaj dodatnih kreditov. In v tem prvem delu je še smiselno povedati, da vse obveznice, od leta 1993, in naj jih naštejem RS04 v višini 270 milijonov, govoril bom o nemških markah, RS06 v podobni višini, RS08 95 milijonov mark, RS10 v višini 52 milijard tolarjev, RS92 9 milijard tolarjev, RS13 12 milijard tolarjev, RS14 6 milijard tolarjev, zelo zanimiv RS15, ki je bil izdan kar šestnajstkrat v višini cca. 10 milijard slovenskih tolarjev, RS16 v višini 6 milijard, RS17 v višini 6 milijard, RS18 v višini 11 milijard, RS19 v višini 6 milijard, RS20 v višini 6 milijard, RS21 v višini 20 milijard, RS22 v višini 8 milijard, RS23 v višini 10 milijard, RS24 v višini 11 milijard, RS25 v višini 8 milijard, RS26 v višini 12 milijard, RS27 v višini 17 milijard, RS28 v višini 10 milijard, RS29 v višini 13 milijard, RS31, za spremembo, končno imamo enega pod 3 milijardami, 2,900 milijard, RS32 23 milijonov evrov, RS24 12 milijard in podobne stvari. Hotel sem samo povedati, da si ta država v izdajanju obveznic, in države izdajajo obveznice izjemoma takrat, ko nimajo lastnega denarja za pokrivanje tekočih in bodočih poslov, za poplačilo se izdajo, jih naša vlada izdaja za prodajo, v tem trenutku vsaj 15. je šla za to, za sanacijo bank, ki jih bomo pozneje še enkrat prodali in dvakrat prodaja ta država stvari. Dovolite, da počasi zaključim, ker tako ali tako vidim, da učinka ne bo, ker ste vsi vnaprej dogovorjeni, kako boste glasovali v teh trenutkih. Še prej pa, matično delovno telo, gospod Ciril Pucko, predsednik, je v svojem govoru izjavil, da je v tem zakonu jasen koncept kontrole - jasen koncept kontrole, da je zagotovljen v tem zakonu. Gospod Pucko, ali se vi hecate? Kakšen sistem kontrole!
Prosim [[...]]
Nihče izmed nas ne ve niti približno oziroma ni povprašan za mnenje ali soglasje za izdajo obveznic. Lepo vas prosim, pa dajte se norca delati kje drugje! V tem zakonu ni ničesar.
Kolega Peče [[...]]
Ta zakon je eden najslabših, ki jih ta državni zbor obravnava. Sistema kontrole tudi v bodoče ne bo, ga ni bilo, kar je v interesu finančnega ministra Toneta Ropa, ker bo lahko delal tako, kot je delal do zdaj - izdajal vsak mesec vrednostne papirje, najemal kredite in se hvalil, da je v tej državi vse najlepše. In povzetek gospoda Drnovška, ko mu je bilo včeraj zastavljeno vprašanje o makroekonomskih kazalcih, kjer je lepo rekel, "ja, delamo po pričakovanjih, inflacija se je dvignila zaradi sezonskih nihanj in pa zaradi na novo uvedenega DDV-ja, male stopnje za eno točkovno stopnjo in velikega DDV-ja za točko in polodstotne stopnje ter seveda zaradi trošarin in pa zaradi davčne stopnje za socialne prispevke". V tej državi je tudi to, da je inflacija naglo poskočila navzgor, normalno. V tej državi je tudi normalno, da tekstilni delavci izgubljajo službo; seveda, saj vlada Republike Slovenije pravi, "v tekstilu ni perspektive, pa dajmo vse tiste, ki so v tekstilni industriji, ki je nekoč bila temelj določenih regij v Republiki Sloveniji..."
Kolega Peče, opozarjam na predmet razprave.
Prosim?
Opozarjam na predmet razprave. Mislim, da greste prek predmeta razprave.
Gospod Pahor, verjamem, da celo vi dojemate, kaj pomeni področje javnih financ, in zato bi prosil, če pustite, da do konca - ni več dolgo - opravim svojo razpravo.
Gospod Peče, do zdaj vas nisem prekinjal in vas tudi ne bom, imate pravico pojasniti svoja stališča, sam imam pa dolžnost paziti na to, da ne greste prek okvirov razprave, in to, kar ste zdaj omenjali, ni bil predmet razprave, ne na odboru ne v zakonu, in predlagam, da tudi ni v tej obravnavi. Prosim, imate besedo, kar končajte.
No, če predstavnikov združene liste ne zanimajo delavci, ki izgubljajo delo, najsi bodo v tekstilni industriji najsi bodo tisti, ki pod vplivom kmetijstva zaradi Evropske unije izgubljajo svoj položaj na trgu, potem je to stvar združene liste, sam na to ne bom pristal in se ne bom vtikal v vašo politiko. Bom pa upošteval vašo voljo in počasi zaključil. V Slovenski nacionalni stranki nasprotujemo predlogu zakona, zaradi tega, ker bo ta zakon imel dolgoročne negativne posledice in bo našo državo privedel, to je Republiko Slovenijo, v tisti stadij, da več ne bo imela svoje lastnine, ampak bomo dali vse tujcem, samo zato, da bodo nekateri posamezniki vehementno skakali po Evropi, po svetu, doma pa govorili, da je vse lepo in prav. Hvala.
Besedo dajem dr. Bajuku. Kolega dr. Bajuk bo predstavil stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Za njim bo dobil besedo kolega mag. Vizjak za predstavitev stališč poslanske skupine Socialdemokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! S sedanjimi spremembami in dopolnitvami zakona o javnih financah urejamo dvoje izredno pomembnih področij: privatizacijo državnega premoženja, tako finančnega kot stvarnega, in notranji nadzor izvršilne veje oblasti. Obe področji sta tako pomembni, da bi zaslužili obravnavo po rednem postopku. Toda ker obe področji urejamo že z nekajletno zamudo, sprejemamo to po zdaj že znanem in popolnoma neprimernem, predvsem pa v takem primeru, hitrem postopku. Prvo področje privatizacije državnega premoženja urejamo prvič z nekajletno zamudo in sicer, v naši oceni manj pregledno ter slabše, kot je bilo predvideno v prvotnem zakonu o privatizaciji državnega premoženja, ki ga je ta velika koalicija umaknila na začetku tega mandata iz obravnave. Preveč pomembnih zadev je prepuščeno ureditvi v podzakonskih aktih, kot je bilo to doslej tudi na podlagi tovrstnih začasnih določb zakona o izvrševanju proračuna. Na prvi pogled se zdi, da smo v podaljšani obravnavi naših amandmajev na seji odbora za finance in monetarno politiko kar nekaj dosegli. Dosegli smo namreč to, da bo vlada izdelala le predlog programa državnega premoženja in ga predložila v sprejem državnemu zboru kot sestavni del proračunskih dokumentov. Enako bo moral storiti tudi župan v občini, o prodaji občinskega premoženja pa bo odločal občinski svet. Po prvotnem predlogu vlade bi o vsem tem odločala le vlada in župan. Če bi temu bilo tako, bi sicer kršili temeljna načela fiskalne transparentnosti, ki jih mora spoštovati tudi naša država. S pomočjo sekretariata za zakonodajo smo tudi uspeli s spremembami formalno preprečiti, kar bi v naši oceni bila divja, nenadzorovana privatizacija javnih gospodarskih služb in zavodov oziroma drugih oseb v javni lasti. Vlada je pri tem predlogu zakona v svoji prvotni verziji pozabila najprej celo na to, kar je zapisala v tem letu oblikovani strategiji razvoja države na tem področju. Toda to, kar sem do sedaj omenil, je po vsebinski strani tudi vse, s čimer smo uspeli. Vladajoča koalicija ni sprejela našega bistvenega amandmaja, podanega na delovnem telesu, da mora biti sestavni del programa prodaje tudi prodaja kapitalskih ali finančnih naložb v vseh gospodarskih družbah, v katerih ima država ali občina večinski ali pretežni delež, ter prav tako v njihovih hčerinskih družbah, kadar ima družba mati v njih večinski ali pretežni delež. V tem primeru bodo namreč za razpolaganje s premoženjem odgovorni le organi gospodarskih družb, družbe matere, to so nadzorni odbori. Taka rešitev, s katero se ne moremo strinjati, pa konkretno na primeru Telekoma, ki je v večinski državni lasti, pomeni, da bomo v državnem zboru, če bo do tega prišlo, lahko dobili v odločanje program, po katerem bo predlagana privatizacija Telekoma brez Mobitela ali pa Siola. O prodaji Mobitela bo odločal kar nadzorni svet Telekoma, če se bo vladajoči koaliciji zdelo primerneje prodati Telekom in Mobitel ločeno. V obratnem primeru bo drugače veljal ta zakon. Take rešitve so za nas nesprejemljive. Predstavnika ministrstva za finance nas nikakor nista hotela razumeti, da po naši oceni je državno premoženje v Mobitelu enako državno kot tisto v Telekomu, ali po domače, mati in hči sta istega testa. Vladajoča koalicija tudi ni sprejela našega predloga oziroma amandmaja o jasni opredelitvi, da o pošteni vrednosti ceni premoženja, finančnega in stvarnega, odloča vlada oziroma župan, na podlagi strokovnih podlag, ki jih podajo za to pristojni cenilci oziroma ocenjevalci vrednosti podjetij. Najprej niso bili za pojem poštena tržna vrednost. Ker tega izraza naj ne bi poznali. Čeprav v vseh mednarodnih in slovenskih pojmovnikih, v mednarodnih računovodskih in slovenskih računovodskih standardih piše, da je to tista vrednost, za katero se dogovorita dobro obveščeni, poudarjam, dobro obveščeni kupec in prodajalec. Na primer, če kupec letališča v Mariboru ni obveščen, koliko ga bo stala uporaba piste, se ne more odločati o pošteni vrednosti. Nazadnje pa so naš amandma zavrnili, z obrazložitvijo, da se razume, da je za višino prodajne vrednosti odgovorna vlada oziroma župan. Upamo, a to ne bi smelo ostati na področju upanja, da bo temu res tako. Toda če se nekaj že tako razume, potem pa obstaja vprašanje, zakaj bi se bali to še v zakon zapisati. Praksa nas tudi uči, v pravkar odmirajoči Slovenski razvojni družbi so imeli glavno besedo cenilci oziroma ocenjevalci podjetij. Nadzorni svet ni smel izvedeti niti za njihovo ime, direktor pa je dejal, da v odločitev cenilcev ni strokovno pristojen posegati. In ne nazadnje, naj poudarim, da v zakonu o javnih financah ni niti enega kazenske določbe za neizvajanje določb, ki naj urejajo privatizacijo celotnega državnega premoženja. To premoženje, naj vas spomnim, pa je bilo leta 1992 knjigovodsko vredno prav toliko kot celotno premoženje v družbenih podjetjih. Zato bi s tem v zvezi danes rad slišal, kakšna je odgovornost privatizacijskih komisij, na primer kar tistih, ki so po analogni ureditvi zdaj imenovane za privatiziranje Nove Ljubljanske banke, pa Nove Kreditne banke Maribor. Čudim se, da na tem področju ni slišati nobenih opozoril sekretariata državnega zbora za zakonodajo in pravne zadeve. Zato bi danes rad slišal, da bi nam njegovi najodgovornejši predstavniki pojasnili kriterije za opredeljevanje sankcij v naši zakonodaji. Kar se tiče ureditev notranjega nadzora izvršilne veje oblasti. Te spremembe in dopolnitve Slovenija, skličujoč se na "skladno z ureditvijo v Evropski uniji", ureja že drugič. Čeprav leta 1999 nisem sodeloval v oblastni strukturi moje države, se najbrž ne bom zmotil, če bom dejal, da je že takrat vlada zatrjevala, da je usklajenost zagotovljena. Konec leta 1999 in na začetku leta 2000 sem lahko jaz, kot tudi vsi drugi, bral v Gospodarskem vestniku dva strokovna članka na temo in ugotovil, da temu ni tako. Danes vlada pravi, da Evropska komisija zahteva le jasnejšo opredelitev notranjega nadzora in to nemudoma, da bi lahko zaprli poglavje 28- Finančni nadzor v okviru našega pridruževanja. V teh zahteva je Evropska komisija upravičeno kritična in zahtevna. Toda želim poudariti, da ne gre le za vprašanje pojmovne dovršenosti zakona o javnih financah, kot se skuša ustvariti vtis, temveč za to, da v dveh letih dejansko v praksi nismo vzpostavili, kaj šele zagotovili potrebnega delovanja notranjega nadzora. Pri sedanji obravnavi sprememb na tem področju smo na podlagi naših amandmajev z velikim naporom dejansko prispevali k jasnejši opredelitvi notranjega nadziranja. Uspeli pa nismo prav v tistih stvareh, ki bi bile minimalno zagotovilo ali zadostno zagotovilo, da bomo v naslednjih dveh letih resnično imeli primeren notranji nadzor po standardih razvitih držav. Vsebino, ki jo mi urejamo v treh ali štirih členih zakona o javnih financah, imajo v demokratičnih državah urejeno v posebnih zakonih ali celih poglavjih sistemskih zakonov na področju javnih financ. Mi pa tudi na tem področju vse prepuščamo urejanju v podzakonskih aktih, ki odgovornih nosilcev ne obvezujejo k odgovornosti. Zakaj predlagane spremembe tako ocenjujemo? Predstavniki vlade so nam v imenu vlade pojasnili, da doslej notranjega nadziranja nismo razvili iz objektivnih razlogov, ker v Sloveniji za to ni kadrov. Da slovenski institut prevaja in izdaja le standarde, ki veljajo za gospodarski sektor, izobražuje za nazive notranji revizor le za gospodarski sektor in ne tudi za javni sektor. Zato naj ne bi bil usposobljen in zato bo ministrstvo vse to samo zagotovilo, pa vendar do sedaj vsi dobro vemo, da tega ni storilo. Pristalo je na to,da bo pri izdaji standardov notranjega revidiranja sodelovalo z računskim sodiščem, ker smo z našimi amandmaji na to nujnost tudi opozorili. Toda upoštevati moramo, da računsko sodišče v dobrih sedmih letih še ni poskrbelo za celotno strokovno podlago svojega delovanja, pa čeprav so bile te obveze v prejšnjem zakonu v računskem sodišču tudi jasno zapisane. Tudi računsko sodišče ne želi, da se v razvoj zunanje državne revizije vključi uradna stroka v okviru slovenskega instituta za revizijo. Tako računsko sodišče kot ministrstvo za finance, sta pripravljena angažirati oziroma zaprositi za sodelovanje posameznike, ki sicer tudi delujejo v okviru slovenskega inštituta za revizijo. Nista pa pripravljena prisluhniti pobudam, da država podeli določene javne pristojnosti slovenskemu inštitutu za revizijo tudi na področju javnega sektorja. To bi bilo normalno, posebno v tako relativno majhni državi, kot je Slovenija, ki zagotovo ima določene omejitve, a vendar mora imeti vse, kar imajo veliki, čeprav je relativno majhna. Na mednarodni ravni take naloge, kot naj bi jih v slovenskem merilu uresničeval slovenski inštitut za revizijo, uresničuje tako imenovani IFAC, "International Federation of Accountants", njegov član je tudi naš inštitut. In IFAC razvija tudi standarde na področju javnega sektorja, posebej pospešeno od leta 2000. Podoben je razvoj tudi v okviru Evropske unije; tudi njena organizacija računovodskih in revizijskih strokovnjakov FEE deluje na področju javnega sektorja. Zato kar ne morem razumeti vztrajanja vlade, da naj naš slovenski inštitut razvija le stroko na področju gospodarskega sektorja. V teh svojih prizadevanjih za pristojnost inštituta, ki sem jih začel že s predlaganimi spremembami zakona o revidiranju lani, se seveda nisem posvetoval z nikomer z inštituta. Zdi se, da je inštitut tudi zadovoljen s svojim sedanjim položajem. Tako ostaja dejstvo, da še vnaprej ni zadostnih zagotovil, da bo Slovenija primerno razvijala in dohitevala mednarodni razvoj v javnem sektorju na področju notranje in zunanje revizije, pa seveda tudi javnega računovodstva, brez jasnih institucionalnih zadolžitev. Notranjih revizorjev za javni sektor tako dolgo ne bo, dokler vlada ne bo javno prikazala potrebo po njih, dokler ne bodo zasnovani mednarodno primerljivi programi za njihovo izobraževanje in javno organizirano izobraževanje; podobno velja za državne revizorje računskega sodišča. S tem v zvezi moram povedati, da zelo moti ugotovitev, da sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve ne spremlja potrebnega razvoja standardizacije stroke na tem področju in da predlaga ali prepoveduje sklicevanje na mednarodne standarde na tem področju v slovenskih zakonih, češ kot da bi tu šlo za prevzemanje tujega pravnega reda. Temu seveda ni tako - gre za prevzemanje strokovnih meril. Vlada je pri zakonu o javnih financah v nekaj rešitvah pristala na po našem mnenju nepravilne zahteve sekretariata za zakonodajo, saj si je stroka komaj izborila navedbo mednarodnih revizijskih standardov v lani sprejetem zakonu o revidiranju, toda sekretariat zdaj ponovno dela probleme na tem področju. Sekretariat je posegel tudi v ureditev oziroma predlog vlade glede umestitve proračunske inšpekcije izven notranjega nadzora, nekam vmes. Mimogrede naj omenim, da ni nič narobe, če v izbranem sistemu notranjega nadziranja od dveh modelov, ki ju pozna Evropska unija, še ohranjamo proračunsko inšpekcijo. S sistemskega vidika pa je namreč lahko vprašljivo, ali je res prav, da ministrstvo za finance s proračunsko inšpekcijo posega v sodstvo in druge od izvršilne veje oblasti neodvisne institucije. Ali izvršilna oblast na tem področju ne izvaja prikritega pritiska nad temi institucijami? Zakaj ne bi bilo dovolj, da bi nad njimi nadzor izvajalo redno le računsko sodišče, na primer. To so dejansko vprašanja za sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve. Pri obravnavi naših amandmajev je vlada oziroma vladajoča koalicija zavrnila tudi naše amandmaje glede poročanja o notranjem nadzoru državnemu zboru. Predlagano ureditev poznajo v državah, s katerimi se moramo primerjati. Tudi zato je naše upanje, da bomo zagotovili potrebni notranji nadzor na proračunsko porabo, zelo majhno. Če imamo res enak skupni cilj, potem tega vlada ne bi smela zavrniti. Tako pa se ni mogoče znebiti občutka, da vlada želi izpolniti le minimalne zahteve Evropske unije za zaprtje poglavja 28. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega dr. Bajuk. Stališče poslanske skupine socialdemokratske stranke bo predstavil kolega mag. Vizjak. Prosim. Sprašujem, ali želi še katera od poslanskih skupin pojasniti stališča. [[Želi.]] Poslanska skupina DeSUS. Prosim, imate besedo, kolega Vizjak.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Pravzaprav bi končal oziroma začel tule, kjer je moj poslanski kolega dr. Bajuk, končal. In sicer pri tej ugotovitvi, da je pri tej noveli zakona o javnih financah želja zgolj po nekem minimalnem urejanju razmer, ni pa želje transparentno in učinkovito rešiti tako nadzor nad porabo oziroma nadzor nad javnimi financami, notranji nadzor nad javnimi financami in seveda tudi transparentne, učinkovite in seveda tudi poštene, čeprav je ta besedica že dostikrat izrabljena, poštene metode in načina prodaje državnega, stvarnega in finančnega premoženja in seveda tudi posledično občinskega. Zakaj ta ugotovitev? Tudi sam bi to ugotovitev vezal na dva vsebinska sklopa, ki jima sledi novela. To je vsebinski sklop privatizacije državnega in občinskega premoženja in seveda vsebinski sklop ureditve notranjega nadzora javnih financ oziroma po domače nadzora, kako se porablja državni denar v javnem sektorju pri neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikih. Pri prvem velja ugotoviti, da je prvoten tekst, ki ga je novela vsebovala, zajemal tako nedopustne rešitve, ki jih lahko strnemo v to misel, da naj bi vlada oziroma tudi župan v občini oziroma vlada na nivoju države, pripravila in sprejela program prodaje državnega oziroma občinskega stvarnega in finančnega premoženja. Skratka, privatizacija, načinprodajanja teh deležev bi bil seveda odvisen zgolj od izvršilne veje oblasti in bi se lahko mirno med letom tudi spreminjal, po potrebah seveda, če bi denarja zmanjkalo in nekako usklajeval in prodajal nekontrolirano to premoženje. To bi bila skrajno nedopustna rešitev in vesel sem, da smo na odboru uspeli prepričati vlado, da le oblikujemo skupaj rešitve, da temu ne bo tako, da bo to delala zakonodajna veja oblasti, tako na nivoju občine, to je seveda občinski svet, in seveda na nivoju države, tale državni zbor. Lahko vam ponazorim tole nevarnost na enem primeru, ki sem ga bil tudi sam deležen. Kajti, neka občina je zaradi primanjkovanja denarja v občinskem proračunu na koncu leta želela prodati eminenten kulturni spomenik za smešno nizki denar, ker je pač zmanjkalo denarja za pokritje vseh odhodkov. In seveda, odločitev o tem bi bila zgolj na strani župana, da bi to storil, prodal, naredil seveda nepopravljivo škodo in na koncu bi seveda bila zgodba zaključena in škoda storjena. Mislim, da je zato potrebno imeti vgrajeno to rešitev, da o programu prodaje državnega in občinskega premoženja odloča zakonodajna veja oblasti oziroma državni zbor oziroma občinski svet na nivoju občine. Prav gotovo pa mora biti tudi jasno, da mora biti sestavni del prodaje tudi prodaja kapitalskih in finančnih naložb v vseh gospodarskih družbah, v katerih ima država ali občina večinski ali pretežni delež. Mislim, da je to zelo pomembno in zato smo tudi v Socialdemokratski stranki in Novi Sloveniji predlagali amandma, ki ste ga dobili na mizo, da tudi o teh kapitalskih in finančnih naložbah oziroma o tej prodaji odloča in je to tudi predmet prodaje oziroma predmet programa prodaje državnega oziroma občinskega premoženja. Izrazil pa bi po naši oceni še eno bistveno dilemo, ki se poraja ob privatizaciji državnega premoženja. Zakonodaja oziroma ta novela zakona določa zgolj postopke prodaje državnega premoženja, pri čemer pa država Slovenija nima jasne slike in nima jasne vsebinske strategije prodaje državnega premoženja in seveda hkrati tudi navezave na neke tuje strateške partnerje oziroma s tem tudi na prihod tujega kapitala. Mislim, da bi si po desetih letih samostojnosti v Republiki Sloveniji in seveda v sklepnih fazah približevanja Evropski skupnosti le morali tudi v tem pogledunaliti čistega vina in se odločiti, katere so tiste strateške gospodarske panoge, katera so tista področja, katere so celo tiste družbe, na katerih bomo Slovenci gradili tudi gospodarsko in lastno identiteto v evropski integraciji in za katere bi bilo prav, da bi imeli tudi slovenski večinski delež. In katere so seveda tiste družbe, ki nujno potrebujejo večinskega strateškega tujega partnerja in seveda tuje naložbe, zdravi nov kapital, ki bo seveda v procesih globalizacije nekako tudi poskrbel za perspektivo teh podjetij in nova delovna mesta in seveda tudi nek razvoj. Skratka, ni pri nas jasne slike, tudi ne na področju bančništva kot ene najbolj vitalnih vej, v kateri meji bomo in na kakšen način to danes sprejemamo, bomo tudi te deleže prodali ali jih nebomo prodali. Mislim, da na ta vprašanja vlada doslej ni postregla z odgovorom. Sklicuje se in svoja stališča vedno prilagaja trenutno klimi, predvsem klimi v javnem mnenju in pritiskom. Mislim pa, da to ni ustrezen način strategije gospodarskega razvoja naše države. Mislim, da bi tu morali jasneje in odločneje zastaviti program in ga seveda potem tudi izvajati. Glede opredelitve oziroma glede določb, ki določajo način oziroma postopek privatizacije državnega in občinskega premoženja, bi se navezal še na eno zelo zanimivo dejstvo, kajti v sklopu novele zakona, ki nekako ureja to področje, ni niti ene določbe niti ene kazenske sankcije, kaj se zgodi, če nekdo ne spoštuje teh metod oziroma ne spoštuje tega postopka, ki je tu določen. Lahko se namreč zgodi, da bo nekdo namerno preskočil nekatere nujne stvari, ki so v tem postopku oziroma v tem zakonu definirane, seveda odprodal lastnino in na koncu bo ostala to zgolj neka zgodba oziroma nek nauk za druge. Mislim, da bi bilo treba v zakonu o javnih financah opredeliti kazenske določbe za neizvajanje določb, ki urejajo privatizacijo državnega in občinskega premoženja. Povedano se nanaša tudi na že večkrat ponovljeno trditev, da v Sloveniji potrebujemo oziroma smo potrebovali in še zmeraj potrebujemo celovito sistemsko ureditev privatizacije državnega premoženja, kjer ne bomo večine rešitev prepustili podzakonskim aktom, temveč jih moramo vgraditi v sistemsko zakonodajo, ki bo zelo pregledno in tudi v končni fazi na nek učinkovit in pravičen način urejala prodajo državnega in občinskega premoženja. Temu ni tako. Tu najdemo zgolj, bi rekel, temeljne določbe postopka, ki je prevzet iz zakona o izvrševanju proračuna, in večino bistvenih zadev prepušča podzakonskim aktom, o čemer mislimo, da ni ustrezna rešitev. V nadaljevanju bi se morda zgolj na kratko dotaknil še drugega, prav tako pomembnega ali pa še bolj pomembnega področja, to je notranjega nadzora javnih financ. Iz teksta zakona in iz ugotovitev, da pravzaprav pri nas sploh ni ali pa zelo primanjkuje strokovnjakov, ki bodo izvajali oziroma ki bodo pravzaprav skrbeli za implementacijo teh določb notranjega nadzora, da teh ljudi ni, in da ministrstvo za finance v dolgih letih čutenja potreb po ureditvi tega področja pravzaprav ni poskrbelo za okoliščine, za pogoje, da bi lahko imeli zadovoljiv, ustrezen strokovni kader, ki bi vršil nadzor nad porabo javnih financ. Menim, da je pravzaprav to verjetno tudi nekako razumljivo, kajti če ni interesa po notranjem nadzoru nad porabo javnih financ, seveda se tudi ne zagotavlja in ustvarja pogojev za ta nadzor. Načelni, deklarativni smo zmeraj, da smo za nadzor, ko pa je potrebno zagotoviti pogoje za delovanje oziroma za funkcioniranje nepristranskega in učinkovitega notranjega nadzora, pa ponavadi zatajimo prav zaradi tega, ker nam to ni v interesu. Skratka, iz novele zakona je čutiti, da notranji nadzor še dolgo, dolgo, ne bo vzpostavljen v učinkoviti meri, ki bi nudila ustreznost in preglednost porabe oziroma v končni fazi zagotavljala to preglednost porabe javnih financ in se do nje je zgolj nekega minimalna rešitev, ki smo jo verjetno morali povzeti in se do nje opredeliti, zaradi predvsem Evrope, ne pa zaradi nas samih. Zato na koncu tudi poudarjam, da bi ta novela morala reševati predvsem tiste probleme, s katerimi se prodaja državnega premoženja in seveda tudi nadzor nad javnimi financami trenutno, zaradi tistih problemov, ki so trenutno prisotni v Sloveniji in bodo prisotni tudi v bodoče, ne pa zgolj dobrikanje Evropski skupnosti v smislu minimalnega pokrivanja njihovih zahtev, ali pa bomo lahko kdaj to implementirali ali ne, je pa seveda stvar predvsem nedorečene prihodnosti oziroma stvar izvajanja tega zakona, ki pa ni ustrezno urejena. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega mag. Vizjak. Stališča poslanske skupine DeSUS bo predstavil kolega Pohorec. To je tudi zadnji predstavnik poslanske skupine na mojem seznamu. Potem bodo dobili besedo poslanke in poslanci. Prosim.
Hvala za besedo. Zakon o javnih financah je pač eden od tistih, ki doživlja vselej veliko pozornost in veliko razprav, kadar ga hočemo spremeniti. Zadeva pa seveda v mnoga področja, ko pripravljamo, razpravljamo, sprejemamo proračun in zakon o izvajanju proračuna in druge sistemske zakone, ki so pač na tega navezani. V zadnjemobdobju je seveda toliko vprašanj v javni atmosferi okoli državnega premoženja, bodisi stvarnega, bodisi pri kapitalskih naložbah in način ter razlogi za prodajo tega. Mislim, da nas to vse skupaj pri obravnavi tega zakona in pri obravnavi teh vprašanj izredno mori, smo zaskrbljeni nad tem premoženjem, slišimo take in drugačne informacije, kaj se z njim dogaja, težko jih vse tudi preverimo. Tu je prodaja bank, tu je prodaja podjetij, ki so bila v SRD-u, pa če hočete Union pivovarna, kjer smo tudi posamezniposlanci podpisovali določene, kaj jaz vem, predloge, pozive vladi in podobno. Najbrž smo imeli malokdaj tudi pravo informacijo in vedeli, kaj s svojim podpisom hočemo. Prodajo bank, ki je eno od tolikih vprašanj, kako bi naj ostala v izključno slovenski lasti in podobno, sem tudi sam, recimo, govoril z nekaj vodilnimi funkcionarji v eni od bank, ki so aktualne za prodajo in dobil tudi povsem drugo informacijo, kot sem jo včasih imel, da je navsezadnje izhod za bodočnost te banke tudi v prodaji državnega deleža nekomu tretjemu. Zakon, ki smo ga dobili zdaj v obravnavo, je nastal zato, ker pač sedanji določenih poglavij, določenih vprašanj ni reševal ustrezno kvalitetno, ustrezno dobro, operativno dovolj primerno. Zato je vlada pač prišla s predlogi, ki so doživeli tudi v matičnem odboru za finance in monetarno politiko izredno pozornost, veliko razprav na mnogih sejah oziroma nadaljevanjih sej, ki ga nismo kar tako mogli z levo roko sprejeti in ga potrditi. Mnogo je bilo vloženih amandmajev, predlaganih z raznih strani, tako vlade kot odbora, tako od poslanskih skupin, in sodim, da so tisti, ki smo jih na odboru na koncu oblikovali, vendarle to, kar želimo, da bo zakon imel v poglavjih, ki urejajo prodajo državnega premoženja, ustrezno rešitev, da tu gre za primerno vlogo državnega zbora pri določanju letnega programa prodaje tega premoženja. Tako da se lahko nekako izognemo tistemu očitku, da državni zbor ne bo pri tem imel nobene vloge in da bo samo vlada ali nekdo tretji odločal o tej prodaji povsem po svoje, saj bo za posamezni primer prodaje izdelan poseben program za prodajo tega predmeta, v stvarni obliki ali v obliki finančnih vlog. Zakon izrecno prepoveduje neodplačne odtujitve državnega ali občinskega premoženja. Pri državnem pa omogoča določene izjeme, za katere sodim, da so upravičene. Gre za tisto premoženje, ki ga država, sedanji lastnik, nekako ne upravlja dovolj dobro, propadajo, so v sramoto celo nekemu okolju. To so določeni vojaški objekti, stražnice, kasarne, pa tudi kakšni drugi, s katerimi bi morda občina bolje gospodarila oziroma našla primeren predmet poslovanja v določenem objektu. S tem se gotovo tudi mi strinjamo. Zakon je imel torej veliko pozornosti. Z razpravo na matičnem odboru, v kateri smo tudi mi sodelovali, z oblikovanjem številnih amandmajev, ki so bili sprejeti s skupnimi napori, tako odbora kot ministrstva za finance ter sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, bodo omogočali, da bo zakon imel, po mojem, po našem mnenju, ustrezno kvaliteto in tudi sposobnost za operativno in kvalitetno izvajanje ter da bo imel tudi dovolj nadzora nad izvajanjem tega. Sodimo, da je primeren za sprejem, skupaj z amandmaji, ki so bili podprti na matičnem delovnem telesu. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Pohorec. Tako smo izčrpali predstavitve stališč poslanskih skupin. Nimam nobenega prijavljenega poslanca, ki bi želel govoriti čez sicer določenih pet minut, razprave bom zdaj omejil na ta čas. Ali želi kdo besedo? Ja, želi, kolega Jerovšek.
Hvala lepa.
Če smem samo to reči, ker je v dvorani bistveno manj kolegic in kolegov, kot bi jih bilo potrebno za odločanje po koncu obravnave v prvi fazi. Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, da bi to omogočili. Prosim, kolega Jerovšek, imate besedo.
Hvala lepa. Ko odločamo o predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih financah, se moramo nujno vprašati, v kakšnem stanju so slovenske javne finance; in odgovor je že nekaj časa jasen, da je edini pravi izraz, da se soočamo s katastrofalnim stanjem javnih financ v slovenski državi. Kljub prekrivanju tega dejstva, kljub stvarnemu zanikanju o višini proračunskega primanjkljaja na tak način, da ko materialni dokazi se na mizo dajo ali pa celo finančni minister ugotovi, da je k enoprocentnemu primanjkljaju, bo v tem letu dodan še enoinpolprocentni primanjkljaj na račun skrivanja v prejšnjih letih. Predsednik vlade kljub temu ugotovi, da je to skupaj v seštevku 1 procent. In ob takem nastopanjuje seveda težko zaupati rešitvam, ki so predlagane v tem zakonu. In tudi na podlagi predhodnih nastopov kolegov, ki so sodelovali na odboru za finance, je več kot jasno, da intenca tega zakona ni na liniji tega, kar sicer piše v obrazložitvi, ampak da dejansko gre verjetno za ustvarjanje prostih rok določenim finančnim lobijem in tudi ministru pri privatizaciji stvarnega in finančnega premoženja države. In delo na tem, kako omejiti nadzor, čeprav so tu visoke besede, lepe besede o nadzoru, izboljšanju, navidezno se približujete intencijam Evropske unije, vendar spoštovani predstavniki vlade v sami obrazložitvi tega zakona priznavate, da je vlada v preteklosti predložila zakon, predlog zakona o privatizaciji državnega premoženja in da ste ga sami umaknili, ker je temeljil na pomanjkljivih pravno-sistemskih izhodiščih. Zahvaljujem se za to priznanje, čeprav nas stalno tu ob aktualnih predlogih pa skušate prepričati, da ste storili najboljše. In zaradi tega sem na tem področju, ki se tiče privatizacije stvarnega premoženja, državnega in tudi finančnega, že pri zakonu o izvrševanju proračuna, ki je doslej to urejal, pri letošnji obravnavi opozoril na nekatere pomanjkljivosti, na nekatere prozorne zadeve, ki kažejo na to, da tega pravega interesa, da bi tu nastopil red, ni bilo. In prav tako glede nadzora. Tu omenjate, da izboljšujete nadzor, ta notranji nadzor in vse skupaj. Vendar bi se vprašal, kako so v situaciji, ko so je na številnih področjih, kljub intenzivnemu naporu, da ne bi prišle v javnost te napake, ki se dogajajo, te finančne afere, korupcijske afere, kljub temu prodrle. Vse to je pravzaprav v istem sklopu. Afere na DARS-u, afere v rdečem križu, Slorku, afere v zvezi z uradom za nadzor iger na srečo, kadrovanjem ljudi na tem mestu, kadrovanje ljudiv uradu za preprečevanje korupcije, nekatere sporne kadrovske rešitve. Zgleda, da je vlada v preteklosti pravzaprav največ naredila, da bo zameglila in onemogočila nadzor. Tudi tu se sprašujem, ali ni podobna situcija kot tista, s katero smo bili soočeni prej, pred 14 dnevi, ko smo imeli zakon o zavarovalnih rezervacijah oziroma sprememba zakona o zavarovalništvu, kjer smo ugotovili, da so v preteklosti isti ljudje pripravljali rešitve, ki so potem javno prestopili na račun zavarovalnic in zastopali popolnoma druge interese. In se sprašujem tudi tu, če je tudi v tej situaciji sedaj niso pravzaprav izdelovalci teh zakonov takšni, ki so vodeni preko sorodstvenih, finančnih in ne vem kakšnih povezav s čisto drugih centrov moči, ki imajo čisto druge interese. [[Pisk.]] Bom zaključil. Ta skepsa je bila tukaj izražena. To skepso še povečuje, skepso o dejanskih namenih, o nekem transparentnem zakonu, povečuje še to, da ga predlagate po hitrem postopku. Ti zakoni, ali pa ta zakon bi moral biti sprejet po normalnem postopku, seveda pa kasni za pet let. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Jerovšek. Ali želi še kdo besedo? Sicer bomo prešli na [[...]]Sekretariat. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V zvezi z navedbami, ki so bile navedene v razpravi dr. Bajuka, kjer je navajal, da se je sekretariat opredeljeval do določenih rešitev glede notranjega nadzora, in sicer proračunskega nadzora, moram pojasniti, da sekretariat deluje v okviru svojih pristojnosti, ki jih ima po poslovniku tega državnega zbora in da se ni glede teh vprašanj opredeljeval. Ocenjujem, da je prišlo tukaj do neke zamenjave. Morda je šlo tukaj za službo vlade za zakonodajo. Hvala lepa.
To je bilo pojasnilo na del vašega nastopa. Kolega dr. Bajuk. Nastop. Prosim, kolega Veber. 5 minut.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Sam bi rad razpravljal o spremembi zakona o javnih financah v tistem delu, ko lahko ugotavljamo, da tako državno kot občinsko premoženje lahko predstavlja zelo velik potencial za razvoj, če ga seveda znamo spraviti v gibanje oziroma za to predpisati oziroma pripraviti ustrezne zakonske podlage. Če pa tega ni, je pa to seveda lahko velika ovira, tako pri razvoju države kot tudi pri razvoju občin. Do tega trenutka resnično razmere niso bile zakonsko dovolj urejene, pokrite, in zaradi tega je tudi velikokrat prišlo do težav, razhajanj in pravzaprav tudi slabe volje, ko je obstajala možnost za rešitev, ali razvoja gospodarstva ali razvoja nekih družbenih dejavnosti v določenem obdobju. To zagotovo v tem času, ko sledimo izredno hitri dinamiki razvoja, ni dobro. Zato je ta sprememba zakona o javnih financah zagotovo potrebna in mislim, da bo tudi veliko prispevala k skladnemu regionalnemu razvoju, kajti velikokrat je tudi ravno državno premoženje bilo v nekem okolju - bi ga bilo možno nameniti razvoju, pa vendarle, ker ti kriteriji niso bili dovolj jasni, seveda do tega ni prihajalo ali pa je prihajalo na način, ki je potencialnega investitorja odvračal od tega, da se je denimo, odločil za sprejem take poti. Še posebej bi izpostavil tudi problem, ki smo ga poskušali reševati pri nekaterih zakonih pred tem, kot je bila sprememba zakona o skladu kmetijskih zemljišč. Dejstvo je, da za določeno premoženje imamo urejeno ali pa predvidenega upravljavca, za določeno premoženje pa ne. In ravno stavbna zemljišča, tista, ki so najbolj potrebna za razvoj, dejansko niso bila in niso ustrezno rešena. Tako da bo deloma ta postopek rešil že ta zakon o javnih financah, deloma pa bo treba slediti tudi ostalim zakonom, predvsem zakonu o graditvi objektov in zakonu o urejanju prostora, ki bo tudi detajlneje opredeljeval rabo prostora in tudi postopke oziroma bo določil način detajlnega upravljanja predvsem s tistimi zemljišči, ki jih namenjamo za razvoj, to so pa ravno stavbna. Glede na to, da ti zakoni, ki jih obravnavamo, predvsem ta dva slednja, o urejanju prostora in gradnji objektov, ne bosta tako hitro sprejeta, ker gre za obsežna zakona in sta predvidena v obeh primerih redna postopka, bo ta zakon nekatere stvari pred tem tudi že uredil. Zato bom podprl spremembe zakona o javnih financah, seveda dopolnjenega z amandmaji, ki so bili oblikovani na odboru, kajti ti se res približujejo tisti obliki, ki pomeni, da bo državno in občinsko premoženje pomenilo tudi velik prispevek k razvoju tako občine kot tudi države. Hvala.
Hvala lepa. Ali želi še kdo besedo? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo ter odločanje o posameznih členih predloga zakona. Zboru predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala tretjina navzočih kolegic in kolegov. Ta postopkovni predlog dajem na glasovanje. Prosim, da državni zbor o njem glasuje. Smo sredi glasovanja o postopkovnem predlogu, da glasujemo skupaj o členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. V dvorani nas je krepko več; mislim, da je šlo za pomanjkljivo pozornost. Še enkrat bom torej pozval tako kolegice in kolege, ki niso v dvorani, da se nam pridružijo, kot tiste, ki so v dvorani, da so nekoliko bolj pozorni. V dvorani nas je krepko čez 60. Glasovali bomo še enkrat o postopkovnem predlogu. Prosim glasujte. Glasujemo o postopkovnem predlogu. 50 navzočih. 36 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Tako torej lahko preidemo na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Pregled vloženih amandmajev ste danes prejeli na klop. Najprej bom dal v razpravo amandma pod zaporedno številko 1 k 1. členu. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Razpravo zaključujem. Dajem torej predlog amandmaja, ki ga je vložil odbor za finance in monetarno politiko k 1. členu na glasovanje. Glasujemo. Prosim za mir in zbranost v dvorani. 54 navzočih. 49 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Lahko glasujemo o besedilu člena v celoti. Glasujmo! 53 navzočih. 50 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je besedilo 1. člena sprejeto. Za novi 1.a člen je odbor za finance in monetarno politiko vložil amandma. Želi kdo o njem besedo? [[Ne želi.]] POtem dajem predlog, da glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 1 za novi 1. člen. Glasujemo. 56 navzočih. 52 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo novi 1.a člen sprejeli. Na drugi strani pregleda imamo k 3. členu [[...]]Prosim. [[Glas iz ozadja.]] Imamo k 3. členu amandma odbora za finance in monetarno politiko. Želi kdo besedo o njem? [[Ne.]] Potem bomo glasovali o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 3. členu. Glasujemo. 52 navzočih. 42 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Lahko glasujemo o besedilu 3. člena v celoti. Glasujemo. Glasujmo o besedilu 3. člena v celoti. 46 navzočih. 39 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je 3. člen v tem smislu sprejet. K 4. členu imamo na drugi strani pregleda vložen en amandma, odbora za finance. Želi kdo besedo? [[Ne.]] O njem bomo odločali. Glasujemo. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 4. členu. 54 navzočih. 51 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Amandma je dobil podporo. Tako lahko glasujemo o besedilu 4. člena v celoti. Glasujemo. Še enkrat bom dal na glasovanje besedilo 4. člena v celoti. In prosim za zbranost v dvorani. Glasujemo o besedilu 4. člena v celoti. Smo sredi glasovanja. 55 navzočih. 48 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] 4. člen je sprejet. Tudi k 5. členu imamo amandma odbora. Želi kdo o njem besedo? Ugotavljam, da ne. In da lahko o njem glasujemo. Odločamo o njem, prosim. Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 5. členu. 56 navzočih. 40 za, 11 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma dobil podporo. Glasujemo o besedilu 5. člena v celoti. Glasujemo. Glasujemo o besedilu 5. člena v celoti. 51 navzočih. 37 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 2.]] Člen je sprejet. K 6. členu imamo prav tako vložen amandma na drugi in tretji stani pregleda. Amandma odbora. Želi kdo o njem besedo? [[Ne želi.]] Torej zaključujem razpravo in dajem ta amandma na glasovanje. Glasujemo o amandmaju odbora. 53 navzočih. 46 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dobil podporo. Glasujemo torej o členu v celoti. Glasujemo, prosim. Glasujemo o 6. členu v celoti. 52 navzočih. 46 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Besedilo člena je sprejeto. K 8. členu imamo vložen en amandma, prav tako odbora. Želi kdo o njem besedo? [[Ne želi.]] Torej lahko odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 8. členu. Glasujemo. 53 navzočih. 48 za, nihče. proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Glasujemo o besedilu člena v celoti. 49 navzočih, 43 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je besedilo člena v celoti sprejeto. K 9. členu imamo na 3. strani dva amandmaja, vlade Republike Slovenije in odbora. Oba dajem v razpravo. Gre za amandma na amandma odbora k 9. členu. Želi kdo o njem besedo? [[Ne želi.]] Potem bomo najprej glasovali o amandmaju na amandma odbora k 9. členu, ki ga predlaga vlada Republike Slovenije. Glasujemo. 54 navzočih, 39 za, eden proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Odbor za finance predlaga amandma pod zaporedno številko 2, tega dajem na glasovanje. Glasujemo. Glasujemo o amandmaju odbora za finance k 9. členu. 53 navzočih, 49 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo tudi ta amandma sprejeli in da lahko državni zbor odloči o besedilu 9. člena v celoti. Glasujemo. Spet je padla pozornost. Še enkrat bom dal na glasovanje besedilo 9. člena v celoti. Ali lahko prosim vse za pozornost. Glasujemo o 9. členu v celoti. V dvorani nas je krepko čez 60. 48 navzočih, 44 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo besedilo sprejeli. Na 4. in naslednjih straneh imamo vložene amandmaje k 10. členu. Posebej opozarjam državni zbor oziroma poslanke in poslance, da imate pred seboj na dveh papirjih tudi vložene amandmaje poslanskih skupin socialdemokratske stranke in Nove Slovenije in poslanske skupine slovenske ljudske stranke. Odpiram razpravo o vseh vloženih amandmajih k 10. členu in sprašujem, kdo želi besedo? Kolega Školč, kolega Vizjak in po vrsti naprej. Prosim, kolega Školč.
Rad bi razpravljal o amandmaju k 10. členu s prvopodpisanim gospodom Cirilom Puckom, kjer pravi: "Če država prenese svoje ustanoviteljske pravice v javnem zavodu na občino oziroma jih občina prenese na državo, se neodplačno prenese tudi stvarno premoženje, s katerim ta javni zavod upravlja." Dva oziroma tri pomisleke imam na ta amandma. Prvi je, da urejanje te materije ne sodi v ta zakon in da je namen predlagateljev pravzaprav, da s pomočjo tega zakona olajšajo urejanje nekih odprtih vprašanj, ki izhajajo iz situacije, ki je sicer v obrazložitvi korektno napisana, ki pa je ni mogoče urediti na način, da se prenese premoženje, ampak na način, da se zares uredijo ustanoviteljske pravice in obveznosti. Problem je v javnih zavodih, ki so povezani z amandmajem, ki jih ta zakon oziroma, ki jih ta rešitev prinaša, so povezani s tem, da je že deset let neka začasna ureditev, kjer se čaka po eni strani nacionalni kulturni program, po drugi strani, da občine na novo definirajo svoje obveznosti do zavodov, ki so jih ustanovile njihove predhodnice. Za tem se bo ta proces ali veriga poskusov prekinil in bo hipotetično lahko prišlo do podržavljanja še enega pomembnega segmenta v posledici, ne samo s to rešitvijo. Sicer je pa tekst, tudi če se s tem namenom strinjamo, da v bistvu okoli ovinka državi obesimo določene javne zavode, hkrati z njihovim premoženjem, je stvar tako napisana, da je ravno tako problematična. Problematična je dvakrat. Najprej, ker v bistvu podržavi realno premoženje. Temu se lahko kdorkoli upre in tu gre za, bom rekel kljub vsemu znatne zneske, če govorimo o vrednosti tega premoženja. Seveda je pa problematično tudi v nekih posebnih situacijah, ko javni zavodi svojo dejavnost opravljajo na premoženju, ki ni last občine oziroma ni last države. Povedal bom, da ne bo to izgledalo tako hipotetično, za primer, ki se sicer ne bi zgodil. Verjetno pa bi se dalo dobiti tudi primere, ki bi se zgodili in bi se pokazalo, da je to narobe. Gledališki muzej, katerega ustanovitelj je Republika Slovenija in tudi kompleten insert, deluje v prostorih, ki so v lasti občine. En del njihove dejavnosti, mislim, da pogodbeno, teče celo v privatnih prostorih. Dopustimo možnost, da je to hipotetična situacija, je pa niz situacij, ko javni zavodi najemajo določene prostore na recimo prostem trgu in z njimi upravljajo. Ta zakon bi potem, če bi ga dobesedno razumeli, razlastil tudi privatne lastnike, ne samo občine oziroma državo, če bi kje prišlo do te zamenjave. Zato svarim pred to rešitvijo in menim, da je potrebna razprava o tem takrat, ko bo prišel na vrsto zakon, ki poskuša urediti mrežo teh javnih zavodov in ustrezno infrastrukturo na področju kulture oziroma, ko bo prišel na vrsto eventualno nacionalni program, ki bo določil politiko na tem področju. Nikakor pa ni potrebno za delovanje teh javnih zavodov to, da imajo zmeraj lastno premoženje. Ta rešitev pa to predpostavlja, da z nečim upravljajo. Javni zavod lahko svoj program izvaja v najetih prostorih. V tem primeru so obveze ustanoviteljev ali pa sofinancerjev, kot že hočete, jasno tudi do stroškov, ki nastanejo s temi najemi. In menim, da je ta diskusija nepotrebna, ker ne rešuje tistega najbolj bistvenega, to je odnosa ustanoviteljev do ustanov, ki so jih ustanovili. To je ključ diskusije. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Školč. Po vrsti bom dal besedo kolegu mag. Vizjaku, kolegu Čeligoju, kolegu Mogetu. Je želel še kdo prej besedo, pa sem ga spregledal? [[Ne.]] Gremo po vrsti, kolega mag. Vizjak.
Hvala lepa. Socialdemokratska stranka in Nova Slovenija smo predlagali amandma k 10. členu in sicer, da se spremeni 2. točka prvega odstavka 80.a člena. Gre pa za to, da želimo na podlagi predlagane spremembe, da se te določbe o postopkih prodaje uporabljajo tudi za prodajo finančnega in stvarnega premoženja države oziroma občine v gospodarskih družbah, v katerih ima država večinski ali pretežni delež in prav tako tudi v njihovih hčerinskih družbah, kadar ima država oziroma družba mati v njej večinski ali pretežni delež. Gre pa enostavno povedano za to, da menimo-recimo, en primer, ki ga je tudi že kolega Bajuk omenil, primer podjetja, ki je v 100-odstotni lasti podjetja, ki je v državni lasti. Menimo, da tudi za prodajo tega podjetja, primer je to-recimo- Simobil v primeru Telekoma, da tudi v tem primeru je to predmet prodaje v skladu z določbami te novele zakona. Gre namreč za podobno vprašanje in menimo, da gre za državni denar oziroma gre za državno premoženje in seveda tudi, po naši oceni, mora biti prisoten podoben postopek in podobna načela tudi za prodajo tega premoženja. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Čeligoj, za vami kolega Moge.
Hvala lepa za besedo. 3. točka drugega odstavka v 80.b členu zakona govori o prenosu opuščenih vojašnic v last pravni osebi javnega prava, če je to ekonomsko utemeljeno. Amandma, ki ga predlagam, sledi temu razmišljanju in razširja krog možnosti še na logično funkcionalno zemljišče okoli opuščenih vojašnic, sicer ne bi bilo dostopa do objekta, ter vključuje še druge objekte, ki so opuščeni, tako stražarnice, skladišča, hale, hleve, domove, ambulante in zemljišča, za katere bo pravna oseba utemeljila ne samo ekonomski, ampak tudi razvojni program uporabe teh objektov. Amandma podpirata vlada in matični odbor. Pričakujem tudi podporo poslancev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Moge.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Mislim, da bi bilo treba sprejeti ta amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Cirilom Puckom zaradi tega, ker lastninska pravica oziroma ustanovitveni akti javnih zavodov na področju kulture niso urejeni. Tako ni urejena praviloma zakonodaja ne na področju posebej kulture, - ta stvar se bo zdaj izboljšala, če bomo sprejeli spremembe in dopolnitve zakona o uresničevanju javnega interesa - ne na področju šolstva ni urejena z zakonom o organizaciji in financiranju - torej organizacij s področja šolstva -, niti ne organizacij s področja raziskovanja. V tem prehodnem obdobju bi zato bil tak člen, kot je tukaj, neko olajšanje vsaj državi in lokalni skupnosti, ki imajo interes, da bi to problematiko rešili. Zdi se mi, da zaradi napačnih odločitev državnega zbora v preteklosti pri sprejemanju zakona o financiranju občin, pri sprejemanju zakona o izvajanju proračuna so nekatere organizacije, ali pa vsaj večinoma, s področja kulture take, da nimajo urejenega tega statusa. Zdi se mi, da prenos, to je proces urejanja statusa teh javnih zavodov s področja kulture, spominja na trud pri obujanju mrličev. Mislim, da če bi to stvar sprejeli, da bi te reči presegli, in sicer na ta način, da bi se sprejel amandma, ki ga je Ljudska stranka podala, tako da bi se tekst glasil, da se sporazumno neodplačno prenese ta stvar. To se pravi, na eni strani mora biti lokalna skupnost, na drugi strani pa država. Bodisi, da se prenese premoženje z lokalne skupnosti na državo, bodisi pa obratno, in se mi zdi tudi to, kar je kolega Školč povedal, do neke mere upravičeno, tako da bi predlagatelji tega amandmaja zadnji del amandmaja, torej besede "s katerimi ta javni zavod upravlja" nadomestili "katerega lastnici sta"; torej prenašata tisto premoženje, katerega lastnici sta, ne s katerim tak javni zavod upravlja, in bi bilo potem zadoščeno tudi pravni dikciji tega in bi bila vsebina tega amandmaja taka, da bi bil možen prenos ustanoviteljskih pravic v sferi, v kateri je tako vlada za to, in v sferi, v kateri je cel občinski svet za to. Veste, da pri prenosu lastnine občinskega sveta mora biti tam dvotretjinska večina celo občinskega sveta, da izglasuje potem tak odlok, na podlagi katerega bi bil ta prenos možen. Tako se mi zdi, da so varovalke dokaj dobro vgrajene in bi s tem nekoliko olajšali, dokler ne bo sprejeta nova zakonodaja, ta prenos in ne bi bili zavodi na področju kulture zaradi politike, ki se je vodila v preteklosti na področju kulture, še zdaj napol invalidni. Kar se tiče statusa. Vemo, da so občine, kot je v obrazložitvi napisano, ustanoviteljice teh javnih zavodov, celoten kapital za delovanje teh zavodov pa daje država. Kot primer naj navedem, recimo, ker mi je dobro poznan, slovensko narodno gledališče v Mariboru - država daje milijardo 700, občina daje 2 milijona za funkcioniranje tega gledališča, s tem da ima občina popolnoma vse pravice pri tem, kako se bo ta denar tam razporejal, kam bo šlo, koga bodo nastavili in tako naprej. In zdi se mi, da je to ena izmed nekvalitetnih rešitev, za katere je s sprejemanjem zakonodaje v preteklosti kriv tudi državni zbor, in zato vas vse, spoštovane poslanke in poslanci, prosim, da bi ta amandma, z amandmajem, ki ga je vložila Ljudska stranka, sprejeli.
Replika, kolega Školč.
Seveda, z amandmajem, ki ga je vložila Ljudska stranka, ne rešujemo tega, ko javni zavodi upravljajo s premoženjem, ki ni občinska oziroma državna last. Znotraj tega se postavlja tudi vprašanje, ali imajo te občine, ustanoviteljice javnega zavoda, med sabo razdeljene obveznosti, kar se tiče, na primer, tudi mariborskega gledališča ali pa kakšnega drugega, kjer to ni urejeno. Vendar s sprejetjem tega amandmaja odpade eden od treh očitkov, ki sem jih podal, da ni mogoče vsega premoženja, s katerim se upravlja, poljubno prenašati naprej in nazaj. S kolegom Mogetom se strinjam, da so velike težave pri zagotavljanju finančnih sredstev oziroma obveznosti, ki jih imajo ustanovitelji do svojih ustanovljencev. Ampak te velike težave so predvsem povezane ne s participacijo države, kolikor je meni poznano, pač pa s participacijo občin, naslednic ustanoviteljic. S tega vidika pomeni to, če vzamemo primer SNG DramaMaribor, naslednje: da bo država posledično morala poskrbeti tudi za infrastrukturo, ne samo za program, ampak bo morala plačati ambiciozne načrte za nadaljnjo prenovo gledališča. Iz zgodovine vam lahko povem, da se ti načrti štejejo v milijardah. In da do tega ni prišlo do sedaj, ni bila kriva država, ker je bila pripravljena zagotoviti svoj del sredstev, ampak ni bila sposobna svojega dela zagotoviti občina Maribor. S to - recimo ji v navednicah - "transakcijo" se bo zgodilo to, da bo Maribor velikodušnopodaril gledališče z vsemi stavbami državi in v naslednjem trenutku zahteval, ker je to v celoti v državni lasti, da ne participira več pri izgradnji gledališča. Če to hočemo, potem velja to podpreti. Sam mislim, da to ni prav, ker v tem primeru je potem treba to narediti, ni korektna primerjava z Dramo v Ljubljani, ki je nacionalno gledališče, ampak je korektna primerjava z Mestnim gledališčem Ljubljanskim. Mestno gledališče Ljubljansko je, kot veste, v prostorih, ki jih zadeva zahteva po denacionalizaciji, ker so zasedli del samostana. V tem trenutku ta postopek ni končan, izida seveda ni mogoče napovedati. Tega prenosa zares ni mogoče narediti. To je, recimo, primer, o katerem sem govoril. Ampak, če država sfinancira kompletno gradnjo mariborskega gledališča, potem bo jasna zahteva ljubljanske mestne občine, da se to tudi naredi za mesto Ljubljana in tako naprej. Zato se mi zdi, da [[...]]Lahko bi vam govoril še o drugih posledicah in drugih primerih, ampak s kolego Mogetom se strinjam v toliko, da je to velik problem, ampak da je to treba reševati znotraj zakonodaje s področja kulture. Strinjam se in obžalujem, da del rešitev, ki jih je državni zbor prinesel čez sprejetje zakonov, ki so urejali financiranje občin, ni uredil tega, ampak [[Znak za konec razprave.]] - da dokončam stavek - težave na tem področju ne izhajajo iz tega, ampak iz politike, ki jo je zapustila samoupravna interesna skupnost za področje kulture. In ni pustila niti zapisnika o tem, kako se te stvari prenašajo, ampak je del zavodov prenesla začasno v financiranje države, druge pa prepustila občinam. In to je dediščina, bom rekel, tistih odločitev, ne pa državnega zbora v zadnjih dveh mandatih. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Školč. Imamo dve repliki. Najprej kolega Moge, za njim kolega Drobnič. Kolega Moge.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Ne bi se omejil na SNG v Mariboru, ki je zopet predmet obravnav v državnem zboru, kot je bil takrat predmet obravnav v državnem zboru, ko je gospod minister Jožef Školč bil na kulturi in ko je poskušal rešiti problem statusa kulturnih zavodov prek zakona o financiranju občin in kako je ta projekt pa padel na ustavnem sodišču, vsi vemo. Meni, spoštovani kolegi, pravljice ne pomagajo. Šest let se status SNG v Mariboru rešuje. Šest let. 27 fasciklov materiala je že. In ta država bo enkrat končno morala potegniti neke poteze in te statuse urediti. Ne samo tu, ampak tudi v Novi Gorici. Vlada je s svojimi pristojnostmi potegnila določene stvari. In meni se zdi, da se počutim popolnoma razočaranega nad tem, da mi, ki smo imeli ministrstvo v oblasti, smo imeli zakonodajo vso v oblasti, šest let ne moremo kakih reči rešiti. Ampak to naša notranja stvar. Zopet se opravičujem, da se LDS med sabo tukaj kolje in poskuša neke reči urediti tako, da bi lahko ljudje na enem delu Slovenije lahko v miru živeli. Nič drugega ne bi, torej poprosim vas, da to podprete. Gre tudi za gledališče v Novi Gorici, bo šlo tudi za druge javne zavode. In mislim, da bomo sposobni narediti takšno zakonodajo tudi v ostalih področjih, da bomo enkrat na kulturi lahko naredili red. Spoštovani kolega, gospod Školč, kulturnemu tolarju, s katerim sva s Samom Bevkom v tem državnem zboru nosilo hrbtenico, ko ste vi bili minister, mi je bilo "urbi et" povedano, da se bo začela izgradnja SNG v Mariboru, stare dvorane, ker se je podirala in je igralcu skoraj na glavo omet padel in je inšpekcija zaprla tisto dvorano. In tam je bilo povedano, po tistih cenah, da je bilo to milijardo 200. Vi ste dali tudi "žegen" na tisti zakon. In to, ko so bile pogodbe podpisane in če so pogodbe podpisane, bo verjetno ena in druga stran to pogodbo izpolnila. In mislim, da pri tem amandmaju zdaj, ne gre samo za to, kar vi hočete prenesti in zdaj mene stigmatizirati s tem, kaj je kdo porabil denarja - bom zelo kratek - ampak gre za vse javne zavode na področju kulture, na področju šolstva, ker so nekatere občine dale zemljišča, ker so nekatere občine dale neodplačno stavbe in so se lahko zidale, kot je mariborska občina neodplačno dala celo stavbo rektoratu, da se je ta sezidal. In mislim, če bomo mi s takšnimi parcialnimi rešitvami v državnem zboru vse te aktivnosti poskušali blokirati, potem pa blokirajmo, pa rečemo, da blokiramo te stvari. Sam pa za to ne bi bil in bi pustil, dokler ni zakonodaja, zakon o organizaciji raziskovalne dejavnosti, spremembe in dopolnitve zakona vzgoje in izobraževanja. In potem še ta zakon, ki ga imamo zdaj na redu, v četrtek, to je zakon o uresničevanju javnega interesa na področju kulture. Dokler ti te stvari ne uredijo, pustimo vsaj nišo lokalnim skupnostim in pustimo vsaj nišo državi, da te stvari uredijo po svojih zmožnostih. Lepo bi prosil, če se ne bi več ob tem amandmaju zopet omenjalo gledališča v Mariboru, naj to minister rešuje pa državni zbor, ampak da gledamo na vse javne zavode s področja kulture.
Dobro. Seznam prijavljenih replik se je podaljšal. Po vrsti bodo dobili besedo: kolega Drobnič, kolega Pucko in kolega Malovrh. Prosim, kolega Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Očitno ta debata kaže, da se reševanje tega področja odvija še po starem konceptu, starem vzorcu. Pravzaprav, saj je vse naše, in potem neodplačno prenašamo tja in nazaj. Zdaj, kdaj, v katerih primerih bo neodplačno, v katerih pravzaprav ne, in kdo je upravičen do neodplačnega pa kdo ni upravičen - tu odpiramo neko dilemo. Če je nekdo soustanovitelj in je drugi - ali pa ne vem - še tretji partner kot soustanovitelj, vsak pač da tisto, kar sta se dogovorila, in to skupno premoženje. In v kontekstu tega seveda imata ustanoviteljske pravice in tudi odločanje. Namreč, lastnina je hudo pomembna pri tem, ker nosi tudi upraviteljske pravice. Pri zakonu o zavodih je to malo težje, zato ker niso lastninska razmerja v okviru tega kapitala določena. In očitno bomo morali v tej naši državi še marsikaj drugega postoriti. Meni se tu odpira vprašanje, v katerih primerih se bo to delalo in v katerih se ne bo, in potem bomo imeli kaj čudno politiko podpore kulture ali pa nepodpore kulture v Sloveniji. Tako ni mogoče tega reševati na način zanikanja lastninskih pravic. In ta amandma ali pa celotno reševanje kaže na to - zanikanje lastninskih pravic, ki so v kontekstu, v ozadju tega tudi upraviteljske. Torej zato menim, da tak način razreševanja ni primeren. Da bi pa reševali z besedico "sporazumno", pa seveda ničesar ne uredimo, ker zakon o zavodih pač določa, kako se te stvari naredijo, in bi tu posegali. Sicer bi pa ob tej priložnosti prosil vlado, da pove svoje stališče in kaj bo zagovarjala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem kolegu Pucku, za njim kolegu Malovrhu. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V bistvu je moj del razprave vezan na že osnovno besedilo 80.b člena, v katerem je vlada predlagala načelo odplačnosti odtujitve, v prvem odstavku in v drugem odstavku izjeme od tega pravila. In amandma, ki ga je vložila skupina poslancev, se v bistvu navezuje na ta drugi odstavek 80.b člena v smislu razrešitve, kot je bilo že povedano. Zato predlagam, da, kot je kolega pred mano že navedel, da vlada tako v zvezi s tem amandmajem kot v zvezi z amandmajem, ki ga predlagata dve poslanski skupini, da svoje mnenje prav iz razloga, da bi se lažje odločali, in s tem v bistvu prišli do odločitve, ki je lahko boljša, kot je tista, ki je predlagana v osnovnem besedilu predloga vlade. Hvala.
Dobro. Zdaj dajem besedo še kolegu Malovrhu, potem bomo pa vlado vprašali, če želi podati svoje mnenje. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mogoče bi samo toliko dodal v podporo gospodu Mogetu in pa tudi glede na razpravo gospoda Školča, da mogoče malce preveč črnogledo gleda nekatere stvari glede na upravljanje funkcije v prejšnjem obdobju, kajti prav ta amandma in pa ta besedica "sporazumno" marsikatero zadevo rešuje pri teh odnosih, kajti saj tukaj ne samo minister, pa ne samo župan, ampak tukaj sodeluje tudi občinski svet in ljudje v kraju, kjer živijo, da se ta zadeva dejansko sporazumno uredi. Mogoče bi predlagal samo toliko, da bi v tretjem branju vlada dikcijsko še spremenila ta amandma tudi toliko, da se nanaša na tisti del, katerega plačnik pač nekdo je in bi zadeva verjetno še toliko in toliko lažje šla skozi. Bo pa marsikateri problem s tem amandmajem, s tem 80.b členom in s temi dodatki marsikatera zadeva v občini razrešena, zlasti pa, ker se razrešujejo tudi zadeve okoli ustanoviteljskih pravic v občinah, kjer so zdaj občine, glede na delitev, soustanoviteljice in bo na ta način tudi ta zadeva v tem kontekstu lažje rešena.
Hvala lepa, kolega Malovrh. Tako smo izčrpali nastope poslank in poslancev. Želi vlada dati svoje stališče do dveh vloženih amandmajev? Kolega Drobnič in kolega Pucko sta spraševala po njih. Prosim.
Hvala lepa. Podala bi stališče do tega amandmaja skupine poslancev. Predlog, ki ga je vlada v 80.b členu zapisana, temelji na odločitvi, da je zakon na posameznem področju tisti, ki naj uredi ustanoviteljstvo posameznih javnih zavodov. Torej, s področnim zakonom mora biti dogovorjeno oziroma določeno, katere javne zavode bo ustanavljala občina, katere bo ustanavljala država. Ta amandma razumemo kot neko vmesno fazo do trenutka, ko zakon na področju kulture še ni sprejet. Res je, da je pravzaprav rešitev, ki je z amandmajem predlagana, lahko past, zaradi tega, ker če mi želimo res rešiti samo dve zadevi, ki sta v tem hipu odprti, potem bi človek še razumel takšno odločitev. Vendar nikjer ni opreke, da se v tem obdobju - gledam na ta 80.b člen v povezavi s 17. členom, ker je bil tudi tako vložen - nikjer ni rečeno, da se ne bo v tem letu, ki je tu dano na voljo, zgodilo karkoli in kjerkoli. Mislim, da je opozorilo gospoda Drobniča, ki pravi, da vendar gre tu za lastninske pravice, ki so enkrat v rokah države, drugič pa v rokah občine, da tu ne smemo kar poenostavljati zadeve in se zdaj nekaj dogovoriti, kako bo to prešlo z občine na državo oziroma obratno. Tako se vlada tu vendar nagiba k temu, da je v področnem zakonu zadeva jasno postavljena in se zadeve rešijo na tistem mestu. Naj opozorim tudi na odločbo ustavnega sodišča, takrat, ko je prišlo do spremembe sistema financiranja javnih zavodov s področja kulture prek zakona o izvrševanju proračuna. Ravno to, da je bilo to urejeno v zakonu o izvrševanju proračuna in ne v področni zakonodaji, je bilo z vidika ustavnega sodišča sporno. Zato se mi zavzemamo, da to uredi področna zakonodaja. Hvala.
Hvala lepa za to stališče. Želite dopolniti povedano? Prosim. O drugem amandmaju. Izvolite. Potem pa gospod Školč naprej.
Hvala lepa. Stališče, ki bi ga želel povedati, je stališče k predlaganem amandmaju k 10. členu, ki ga predlagala poslanska skupina Socialdemokratske stranke in poslanska skupina Nove Slovenije. Uvodoma bi rad rekel, da smo obširno diskusijo na to točko opravili tudi že na odboru, tako da bom samo povzel stališče, ki tega amandmaja ne podpira. Razlogi, zakaj ne podpiramo tega amandmaja, so pravne in ekonomske narave. Predlog, da bi novela zakona veljala tudi za vse hčerinske družbe je po našem mnenju pravno problematičen in sporen. Kajti, temeljna pravna norma, ki smo jo zasledovali pri oblikovanju novele zakona, je ta, da o prodaji kapitalske naložbe ali druge oblike premoženja, odloča lastnik. Lastnik hčerinske družbe v gospodarski korporaciji ni država, ampak je krovno podjetje oziroma družba, ki ima iz tega naslova vse korporacijske in lastniška upravičenja. Menimo, da je edina možnost, da napravimo pravni spregled tega dejstva takrat, ko govorimo o tako imenovanih holdingih. To pomeni, o krovnih družbah, ki so narejene v principu zaradi tega, da imajo v svoji lasti hčerinska podjetja. Takrat je po našem mnenju dovolj močna pravna osnova za to, da spregled te funkcije lastništva naredimo. To smo naredili že v uredbi o prodaji,o postopkih prodaje državnega premoženja, in se konkretno izvaja že v privatizacijskih postopkih, ki tečejo v okviru sistema Slovenskih železarn, kajti Slovenske železarne so holdinško podjetje. Torej imamo situacijo, v kateri krovno podjetje pravzaprav ne opravlja nobene dejavnosti, kajti vse dejavnosti se opravljajo v hčerinskih družbah. Takrat je po našem mnenju pravno možno in ekonomsko upravičeno ter logično, da veljajo postopki tudi za prodaje hčerinskih družb. V drugačnih situacijah, kadar govorimo o normalnih korporacijah - vzemimo primer banke - takrat upravljanje s premoženjem te korporacije ureja zakon o gospodarskih družbah. Po našem mnenju bi s tako novelo bistveno kršili zakon o gospodarskih družbah. Hkrati je pa treba ugotoviti, da bi takšen zakonski predlog povzročil v praksi situacije, ki jih ne bi bilo mogoče izvajati. V praksi imamo, recimo, primer, ko je banka lastnica investicijske družbe, KB Infond, ki se dnevno ukvarja s prodajo premoženja, ki ga ima v svojem portfelju, in bi seveda postopki in procedure, kakršne so predvidene v tem zakonu, povsem onemogočale normalno poslovno dejavnost. Iz teh razlogov tega predloga amandmaja ne podpiramo.
Hvala lepa. Zdaj [[...]]Ja, saj po vrsti bomo dali besedo, tako kot ste se prijavili. Namreč, kolega Školč je, mislim, da dvignil roko prvi, potem kolega Kremžar, če ne bom naredil krivice kolegu Mogetu, ki je za njim, in če prav vidim, kolega dr. Bajuk, želite tudi besedo? Ja, ampak [[...]]Ne, ne, po vrsti, ker imajo vsi repliko Najprej kolega Školč. Tudi vi, dr. Bajuk, boste dobili možnost. Najprej kolega Školč.
Upam, da s tem, kar se zmeraj navezuje na tisto, kar je bilo rečeno, spet ne bom koga po nepotrebnem razburil, vendar izbiram samo tiste primere, ki so bili omenjeni; če bi bili drugi, bi te iste stvari lahko na drugih povedal. S tem se, bom rekel, opravičujem tudi kolegu Mogetu, če misli, da je tu kaj osebnega - ni! V tem trenutku bi rad polemiziral z mnenjem kolega Malovrha o tem, da je sporazumno možno to razrešiti. Dovolite, da iz izkušenj v to podvomim, ker tudi vse tiste rešitve, ki so kasneje propadle na ustavnem sodišču, niso pa tako neslavno propadle, kot bi se v tem trenutku rado povedalo, ker so vsakič delovale za poln čas, kot je veljal zakon;vsakič je to veljalo za eno leto in ustavno sodišče je to razveljavljalo za prihodnje leto, da se razumemo. Tisto leto je bilo pa zmeraj mišljeno zato, da bi bil dosežen sporazum, kako naprej. In sporazum je bil zmeraj blokiran, in tisto, na kar bi vas rad tu opozoril, blokiran je bil s strani tudi tistih dveh občin, ki naj bi bile zdaj nagrajevane. Ene po nemarnem ne bom omenjal, druga je pa Gorica. So pa še tretje. S tega vidika se mi zdi potem precej sporno, da mi kot parlament pravzaprav v imenu tega,da se bodo sporazumeli, podpremo tiste, ki so doslej vse sporazume zavračali. V primeru Gorice ne bom govoril o gledališču, da ne bi spet koga razjezil, čeravno je sporno, zakaj Primorsko dramsko gledališče ja, neka druga, ki prej niso bila našteta, pa ne. Govoril bom o sedežu muzeja v Gorici, ki je pokrajinski muzej in kjer je bil sporazum praktično dosežen in je bila večina občin pripravljena sprejeti svoje obveznosti, občina Tolmin pa je bila pripravljena prevzeti svoje obveznosti in dodati denar, ampak je to blokiral muzej s pomočjo občine Gorica. Se pravi, tudi tam kjer je bil nekdo pripravljen narediti več za področje kulture, je, bom rekel, ta nedotakljiva infrastruktura, povedal sem, iz katerih časov, to omejevala. Zato dvomim, da bo to "sporazumno" kaj reševalo, ampak bo omogočilo - zdaj bom pa zelo grob - da tisti, ki sistematično in stalno pritiskajo, da se večji del bremen prenese na državo, da jih v okviru tega člena tudi prenesejo. Kar pomeni, da bo imelo ministrstvo za kulturo naslednje leto velike težave, ker bo imelo več obveznosti do teh zavodov, proračun je pa že tako ali tako sprejet. Tudi to pomeni. Opravičujem se, ker razmišljam na tako jasen način, sem pa zadovoljen s pojasnilom in stališčem ministrstva oziroma vlade, ker to kljub vsemu mogoče tiste, ki se včasih bolj zanesejo na stališče vlade, kot teh, ki med sabo polemizirajo, lahko prepriča v to, da to ni niti pravo mesto, niti dobra rešitev.
Hvala lepa. Kolega Kremžar, vi imate zdaj besedo, za vami kolega Moge.
Hvala lepa. Za vsako rečjo, ki jo sprejemamo v tem parlamentu, seveda vsi vidimo še nekaj možnih posledic in možnih vzrokov za takšne zapise, za takšne predloge. Tudi v tem primeru je tako. Mislim sicer, da je to lepo in prav, da razmišljamo na tak način, vsaj po moji oceni. Ni pa prav, da vsako stvar na nek način tudi zbanaliziramo na zelo konkreten primer: ta in ta, saj vendar ne pišemo, ali pa ne bi smeli pisati, zakonov za ta in ta primer, za to in to zavarovalnico, za toin to gledališče, za to in to, takšno ali drugačno firmo. Če to delamo, je to narobe! Seveda, se posledično dogaja, da ima vpliv na to in drugo in tretje. Enako je v tem primeru. Mi govorimo o vseh drugih rečeh, razen ne govorimo o tem, kaj piše v tem amandmaju in kaj piše v obrazložitvi. V amandmaju piše zelo jasno, povezuje se pa z dopolnilnim amandmajem, ki odpravlja težave, ki jih kolega Drobnič vidi, ki so seveda realne. Tudi sam vidim realno te težave. Ampak, ta sporazum, odnos, govori ravno o tem, da nič ni na silo, nič ni nacionalizacije, ničesar ni takšnega, ampak tam, kjer je interes obojestranski, se izkaže, se tudi zgodba naredi. Mislim, da je amandma spisan zelo v redu, podpisal ga je prvopodpisani Ciril Pucko in ostali podpisniki. Opravičujem se, da prebiram, ampak moram prebrati, ker edini način, da povem to, kar želim, piše tu notri. Če država prenese svoje ustanoviteljske pravice o javnem zavodu na občino-oziromaobratno, da ne berem vsega - se neodplačno prenese tudi stvarno premoženje." Toje bistvo te zgodbe. Bistvo zgodbe je v tem, kar piše potem v obrazložitvi. Da ni možno eno ali z druge strani prenesti samo pravice, ne pa prenesti tudi tega premoženja. To piše tukaj. In v obrazložitvi zelo jasno piše, da je to zaradi tega, da seveda s temi pravicami gre tudi premoženje. To je bistvo tega amandmaja. In to je bistvo tega, kar hoče ta amandma doseči. Ampak seveda, ob upravičenih pomislekih in zato je skupina SLS vložila dodatni amandma, ga ne more pa nekdo zdaj nekaj - bom zelo grobo rekel- nacionalizirati in vzeti nekomu nekaj. Ne gre to. Ne more vzeti in je prav tako. Zato je ta dodatek zelo pomemben v drugem amandmaju, "sporazumno", kar pomeni: tam, kjer se pokaže ta interes, kjer država ugotovi svoj interes, da prenese del premoženja na občino in obratno, kjer občina ugotovi ta interes. In oba imata interes: tisti, ki daje, in tisti, ki sprejema. Tam pa se ta interes izrazi ne samo v ustanovitvenih pravic, ampak tudi v premoženju, o katerem se govori, v katerokoli smer gre zadeva. In zaradi tega, ker se mi zdi, da je to korektno in pošteno, bom to zadevo podprl, pa ne glede na to, ali kdo vidi in ali res kdo ima za bregom, - da tako rečem - kaj drugega, kot je tu napisano. Mislim, da tako, kot je napisano, je dobro. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Kremžar. Besedo ima zdaj kolega Moge, za njim ima besedo [[...]]
Hvala lepa predsednik. Zdi se mi upravičeno, da kot poslanec, ki mu je pač bližja kultura, znanost in izobraževanje, se bom zavzemal, da bomo sprejemali takšne zakone, ki bodo omogočili normalno delovanje v tej državi. Zdi se mi pa, da je vlada tudi tokrat pač bolj gledala na varnost kot pa na razcvet države. Drugače si ne znam predstavljati, da je samo v 80. členu pod 3. točko rekla, da se lahkoneodplačno prenese vojašnica, ki se prenaša v last javnega prava. Se pravi, za vojašnice bo to poskrbljeno, pa za vojsko, medtem ko za kulturo, izobraževanje, raziskovanje in drugo, pa naj se cvrejo v tej luknji, ko ni zaenkrat še dorečene tiste zakonodaje, ki bi omogočala te prenose tudi neodplačno. In se ta stvar zacementira. In zdi se mi, da je s to rešitvijo tudi to, kar je Ljudska stranka predlagala zraven, mogoče še z izboljšavo vlade na ta amandma, ki ga ima lahko v tretji obravnavi, da bi tudi tu morali omogočiti v tem prehodnem obdobju, dokler se tega ne sprejme. Vendar to prehodno obdobje ne bo ne vem kako dolgo, pač pa je tu omejeno na rok enega leta, da se ta področna zakonodaja tudi z ministrstvi, ki niso zelo pridna, uredi in potem tako ali tako ta določba, ki bi jo sprejeli, ko bo ta posebna zakonodaja urejena, nima potem nobene teže več. Toda v tem vmesnem obdobju pa omogoča, da se lahko tudi na področju kulture, izobraževanja, znanosti in vseh ostalih reči normalno, z dogovori lokalnih skupnosti in države ta razmerja rešujejo. Mislim pa, da zaenkrat v vladi in lokalnih skupnostih sedijo pametni ljudje in da so tudi ministri ter župani pametni ljudje in ne bodo šli delati škode, če ne bo to v interesu njihovega lokalnega okolja. Zato bi vas še enkrat prosil, da ta amandma na amandma in ta amandma sprejmete.
Preden dam besedo naprej, moram prositi državni zbor, da se malo umiri. Imamo še dve repliki, potem bomo prešli na glasovanje, trinajst amandmajev je pred nami. Najprej dajem besedo dr. Bajuku, za njim kolegu Trofeniku.
Hvala, gospod predsednik. Dejansko, če mi dovolite, bi začel s tem, da je nekoliko neurejena debata. Očitno imamo tu amandmaje, ki so osnovno popolnoma drugačnega značaja in je zelo težko slediti zdaj debati o javnih zavodih, hkrati pa izvajanju gospoda državnega sekretarja. Če je to mogoče, bi raje videl, da se pride do neke odločitve, kar se tiče amandmaja na amandma, ki ga je predstavil gospod Ciril Pucko, in pa to, kar je poslanska skupina Slovenske ljudske stranke napravila, nato pa bi nadaljevali še z drugo temo, ker so popolnoma drugačnega značaja in zelo pomembnega značaja. Torej, to je moj proceduralni predlog, gospod predsednik.
Kar se tiče vašega predloga, moram ugotoviti, da gre za amandmaje, ki so vloženi vsi po vrsti k 10. členu; imamo jih 13, 11 v pregledu, 2 ločeno, in razpravljamo skupaj o njih, glasovali bomo pa ločeno. Prosim.
No, prav, če potem proceduralno ni možno, da bi delali racionalno, bomo pač neracionalno nadaljevali. Torej, opozarjam vse moje kolege, da bom zdaj govoril o popolnoma drugi stvari, kot so poslušali zadnje pol ure. Dejansko gre na izvajanje gospoda državnega sekretarja, ko je govoril o amandmaju, ki sta ga vložili poslanski skupini Socialdemokratske stranke in Nove Slovenije. Mi vztrajamo na tem. In dejansko odgovor vlade je ponovno sprenevedanje o resničnem vprašanju, ki je pred nami. Tu govorimo, kako se bo privatiziralo, kako se bo razpolagalo z državnim premoženjem. In, seveda, v vsem tem, naši tranziciji, v tej megli, ki se vleče že deset let, smo najprej ustanovili zelo čudne stvari. Gospod državni sekretar se sklicuje na neko normalnost. Ja, saj, če bi sam v normalnem svetu živel, bi bil malo bolj srečen, morda tudi oba, tudi on. Ampak dejstvo je, da smo najprej ustvarili vse te razne holdinge in akronime, takšnega pa drugačnega značaja, da se je lastnik, to je država, dejansko porazgubil tu in tam, zdaj pa se sklicujemo na pravne razloge, da je to nemogoče uveljaviti v takšni meri, kot potrebujemo. In kar naenkrat se bomo znašli pred dejstvom, da bo nek nadzorni odbor, ki dejansko ne odgovarja nikomur - dejansko, in o tem smo že debatirali v tem državnem zboru, konkretno, kar se tiče Ljubljanske banke, ker nam je vlada sama odgovorila: "Ja, to dela nadzorni odbor." Kdo pa je lastnik? Lastnik je država. In gospod državni sekretar, ponovno odgovarja, tako kot je na odboru: "Ja, kaj pa naj naredim, v konkretnem primeru, s KB Infom, ki pa je PID, ki je nekaj vložil, potem pa se ne moremo vtikati, to so drugačnega značaja." Verjamem! Dajte pa rešiti na drugačen način, spoštovani gospod državni sekretar! Zakaj pa rabimo o tej zadevi en zakon, ki ima samo 10 členov? Pa jih napišimo 100 in jih bomo lepo obravnavali - vsako stvar. Moje vprašanje, ki sem ga pa postavil takrat in danes tudi v svojih predstavitvah, od začetka, je pa vprašanje, kaj bomo naredili, ko pride do privatizacije Telekoma. A takrat pa ne. Takrat je pa hčerinska družba in nadzorni odbor, trije gospodje, ki se potem sklicujejo, da je to neka poslovna skrivnost, pa da ne morejo niti poročati vladi. To se resnično dogaja v naši državi. In vam dam še drugi primer. Sicer ne vem, če še tako velja, ker nisem šel zadnji mesec preveriti delniško knjigo. Za podjetje Revoz. Tam notri piše, da je lastnik država in ima samo 3% delnic. Dejansko, če me pa spomin ne vara, je pa vse skupaj cca 47, ker nekaj okoli 13% je Ljubljanska banka, ki je že tako v lasti države; ampak seveda, spet na neposreden način, in smo odvisni od štirih gospodov, ki ste jih imenovali, pa ki jih niste pripravljeni nadzorovati kot vlada in kot lastnik, potem pa neka holdinška družba, ki ima cca. 20%, vse skupaj 47. Ampak, to je vse eden in isti lastnik. To je slovenska država. Zdaj mi pa vi tukaj s tem predlagate, in sicer na podlagi enih težav, ki jih boste morda imeli v raznih primerih, kot KB Infond - pa ga rešite. Rešite to težave Infonda. Morate pa odgovoriti jasno in glasno, kako se bo in kdaj se bo to prodajalo Kdaj, kdo bo imel odgovornost? Ko pa pridemo do poglavja, kako se naj kršuje kršitve, takrat je pa velika tišina in sploh ne vemo, kaj počenjamo. Gospod državni sekretar! Govorili ste, da imate vprašanja pravne in ekonomske narave. O pravnih mislim, da nimate prav. Zaenkrat še nisem slišal nekega pravnega argumenta. Slišal sem, da imate težave v nekem konkretnem problemu. Po drugi strani o ekonomskih razlogih pa niste nič rekli. Torej bi rad ponovno o vsem tem slišal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker se je kolega Trofenik odpovedal repliki, bi bil to lahko zadnji nastop, razen če še želi vlada [[...]]Ne, še imamo prijavljene. Želi vlada odgovoriti na zastavljeno vprašanje? Ne. Potem dajem besedo kolegu Drobniču in mag. Vizjaku.
Rad bi repliciral gospodu Kremžarju. Glejte, če vpišemo notri v ta amandma oziroma zakon, da se bodo občine sporazumno oziroma da se bodo sporazumno občine ali države sporazumevale, dogovarjale, nismo nič naredili, ker moramo povedati, pod kakšnimi pogoji, na kakšen način se bo to - ker drugače jim to nič ne pomeni. Eden se bo tako, drugi se bo drugače, eden bo hotel imeti plačilo za to, drugi ne, eden bo hotel to notri prenesti, drugi ne. Kaj v odnosu do ustanoviteljskih pravic, do izvajanja-recimo-tega zavoda, kaj ima od tega država korist, kaj imajo državljani, kaj imajo občani - skratka, s tem nič ne naredimo, a veste. Tako kot bi rekli: s pogodbo boste to uredili. To je prazno. To je samo način. Vi morate pa povedati, na kakšen način se bo to naredilo. Na kakšen način. In zato je treba povedati, ali v tem zakonu ali pa v nekem drugem, kako, pod katerimi pogoji, katera lastnina - državna gre neodplačno in kaj iz tega sledi. Ker sicer bomo imeli res bolj neurejene stvari. Poudaril sem že da pač temeljni zakon, ki ureja delovanje, torej generalni zakon, splošni zakon - zakon o zavodih, je "sui generis" za našo državo, ker pač izhaja iz prejšnjega sistema. Teh ključnih pozicij lastnine, upravljanja in to, ne upošteva. In zato se potem takole lovimo. Ne vemo, kaj bo potem s to lastnino notri. Ne me zdaj narobe razumeti, da sem proti temu, da bi se neka javna dobrina ali pa javna storitev ne izvajala. Saj se lahko vse, saj se lahko na tak način, da jo država, pa se potem reče: ta nepremičnina, ki je potrebna za izvajanje dejavnosti javnega zavoda, se jo da v brezplačen najem ali ne vem, kako to, samo da ta lastninska pravica ostane, pa da pove, pod kakšnimi pogoji se da notri. Stvari morajo biti namreč jasne, ker eni bodo na tak način naredili, drugi na drugačen. Poslušajte, eni krajani ali pa občani bodo imeli na tak način, drugi pa drugače - odvisno kako se bosta "zdilala". Torej, od politične volje države, pa od moči ali pa izseljevalske ali drugačne na lokalne skupnosti. Ne bi bil rad porok takšnim zapletom v praksi.
Kolega mag. Vizjak in za njim kolegica Širca.
Hvala lepa. Bom čisto kratek in bom komentiral odgovor predstavnika vlade na amandma dveh poslanskih skupin. In v bistvu zadeva njegove razlage je v bistvu to, da se mu - oziroma odgovor je v bistvu v tem, da je zadeva nekako formalno sporna in da bi tudi nekako to gospodarskim družbam, materam, ki so v lasti države, v večinski lasti države, onemogočala neko izvajanje neke poslovne politike. Poglejte, sedaj smo pred to dilemo, ali bomo začeli ločevati državno premoženje na dva dela. Na tisti del - državno premoženje pod A in neko posredno državno premoženje pod B; in za tisto državno premoženje pod A veljajo pravila, ki so tu notri, za državno premoženje pod B pa ne veljajo ta pravila, ampak je dejansko razpolaganje s temi pravili v pristojnosti gospodarskih družb v lasti države oziroma posredno skupin, ki jih imenuje vlada in nihče drug. Skratka, z nekim državnim premoženjem razpolaga oziroma pravila prodaje jasno pelje in tudi o tem odloča državni zbor, za nekatere pa to ne velja. Mislim, da ni korektno in ni dopustno imeti dvojna merila za podobna vprašanja. Cilj našega amandmaja je transparentna, pregledna in ekonomična in nenazadnje tudi pravična prodaja državnega premoženja. Ne državnega premoženja pod A, ampak državnega premoženja pod A in B. Zato sem se oglasil, ker me res zanima tudi stališče sekretariata za zakonodajo oziroma stališče pravnikov, ali je dejansko ta določba oziroma ta amandma v koliziji z določbami, ki urejajo delovanje gospodarskih družb na tem področju, oziroma v koliziji s katerim drugim predpisom in v katerih točkah. Hvala.
Še dva sta prijavljena. Kolegica Širca in kolega Kremžar. Poskušali bi zaključiti [[...]]Ne bomo uspeli pred odmorom. Prosim, kolegica Širca.
Hvala lepa. Na predhodnem sklicu aprilske seje je tudi predlog zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo v prvi obravnavi, ki pravzaprav odpira ta vprašanja, ki ste jih danes nekateri poslanci, predvsem pa predlagatelji amandmaja k 80.b členu, v veliki meri poskušali že načeti. Rada bi opozorila na dejstvo, da člen zakona, pri katerem smo danes, govori o načelu odplačnosti odtujitve. Člen zakona, s katerim se bomo srečali in ki pravzaprav zajema vso materijo, ki se danes odpira, pa govori - govorim o krovnem kulturniškem zakonu -, pa govori o prenosu ustanoviteljskih pravic in obveznosti. Ta člen pravzaprav rešuje to materijo, ki jo danes predhodno po hitrejše izvajanem postopku rešuje ta zakon. Seveda ostaja in obstaja vprašanje, zakaj ni mogoče počakati nekaj mesecev, dvomim da celo leto, in pohiteti z neko rešitvijo, ki, če repliciram kolega Kremžarja, zagotovo je pisana na ime enega zavoda. Bojim se in v tem kontekstu se mi zdi, da se skozi premičninske oziroma lastniške prenose na nek način diktirajo in potem tudi že sugerirajo neka druga vprašanja, ki se dotikajo ustanoviteljskih, ki bi prehitevali. Ta vprašanja niso tako enostavna. Ta vprašanja so pravzaprav vprašanja, zaradi katerih je tako rekoč nedavno od tega bil vložen razmislek o delu enega ministra, ki se mu je očitalo, da deluje centralistično. Bojim se, da rešitve, ki so v ozadju in v videnju teh predlogov, so tudi zelo centralistične, ker pomenijo, da se lastnine - dobro, lahko je tudi drugačen vrstni red - ampak predvsem, da se lastnina občin prenaša v breme ali pa v last države. Ob tem ne velja pozabiti, da se pri vsakem prenosu izstavljajo tudi računi, da ne govorim seveda še o obveznostih, pravicah in dolžnostih, ki jih posledično imajo. Ampak ne bi hotela replicirati in niti ne razpravljati o temi, o kateri se bomo bolj poglobljeno srečevali na aprilski, upam, seji. Hvala.
Še tri replike so. Kolega Kremžar, kolega Moge in kolegica mag. Potrata. Ura je 12.59. Ali bo, kolega Kremžar, vaš nastop dolg? [[Ne.]] Prosim, izvolite.
Hvala lepa. Kratek. Mene so že v mali šoli učili, da berem to, kar piše. Na fakulteti so me učili, da naj berem in preberem in si zapomnim to, kar je zapisano, posebej, kar zadeva zakonodajo. Se opravičujem, vendar moram res prebrati samo, kar piše. Vse razlage in vsi strahovi so možni in jih spoštujem, ampak piše nekaj drugega kot to, o čemer se mi danes pogovarjamo. Pišezelo jasno: "Če država prenese svoje ustanoviteljske pravice, ali obratno, se ne odplačno prenese tudi stvarno premoženje." In to ne pomeni popolnoma ničesar drugega kot to, kar piše: če se zgodi ena reč, da prenese ustanoviteljske pravice, mora dati tudineodplačno premoženje - nič drugega to ne pomeni. Zato sem rekel, da so predlagatelji zelo natančno in dobro zapisali to zadevo. Vse to, o čemer se mi pogovarjamo, je pa druga zgodba; zgodba, tako kot kolegica Širca pravi, nekih drugih zakonov, zgodba nekih drugih dogovarjanj, to s tem amandmajem - sicer nam daje neke vizije - nima ničesar opraviti. Ta amandma govori samo, naj še enkrat povem - pa upam, da mi ne bo treba še kdaj -, govori samo o tem, kaj se zgodi, če se država ali občina odloči, da prenese ustanoviteljske pravice eden na drugega. Zgodi se samo to, da mora prenesti tudi premoženje, nič drugega. In lepo prosim, dajmo brati, kar piše, in se o teh zadevah resnično odločati tako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imamo še dve repliki, ki nam ostajata za čas po odmoru, najprej bo nastopil kolega Moge, za njim mag. Potrata, in potem, če ne bo novih replik, lahko državni zbor zaključi razpravo in preide na odločanje o trinajstih amandmajih. Do takrat, do 14.30 ure, pa prekinjam sejo. Hvala lepa.
Spoštovani! Spoštovane! Nadaljevali bomo s popoldanskim delom zasedanja. Obveščam vas, da so dodatno opravičeni za nadaljevanje 14. seje dne 20.3.2002: Franc Čebulj, Maksimiljan Lavrinc za popoldanski del seje, Jožef Jerovšek ob 15.00 ure dalje in Janez Podobnik za popoldanski del seje. Ker bomo ugotavljali navzočnost, vas lepo prosim, da greste na svoja mesta. Ugotavljamo navzočnost! Navzočih nas je 35. Mislim, da nas je v dvorani veliko več, zato res prosim za pozornost. Prosim, da ugotavljamo navzočnost! Žal nam ni uspelo zagotoviti navzočnosti. V skladu s poslovnikom nadaljujemo z delom čez 10 minut, ob 14.47 uri, ko bomo tretjič ugotavljali navzočnost. Hvala lepa.
Ura je 14.46, to je čas, ki smo ga določili za tretje ugotavljanje navzočnosti v dvorani, zato ponovno prosim za potreben mir in da zasedete svoja mesta. Tretjič ugotavljamo navzočnost. Navzočih je 54 poslank in poslancev; državni zbor je sklepčen in lahko odloča. V dopoldanskem delu smo bili v drugi obravnavi predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih financah, in sicer v fazi razprave o 13 amandmajih k 10. členu. V dopoldanskem delu sta bila k razpravi o amandmajih k 10. členu priglašena še gospod Moge in gospa Potrata. Najprej dajem besedo gospodu Mogetu, replika. Se odpovedujete, hvala lepa. Gospa Potrata se tudi odpoveduje besedi. Gospod Bajuk, potem želi spregovoriti gospa predstavnica sekretariata. Izvolite, gospod Bajuk.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Rad bi ponovno, ker sem imel medtem čas se malo umiriti, postavil ista vprašanja predstavnikom vlade, kar se tiče amandmajev, ki jih je predstavila poslanska skupina socialdemokratov in Nove Slovenije. Odgovori, ki smo jih zaenkrat na to dobili, sicer pod zelo širokim naslovom, da gre za pravne težave in tudi druge težave ekonomske narave - zaenkrat za pravne še nismo dokončno slišali, za kaj pravzaprav gre, kar se pa ekonomskih tiče, pa sploh ne. Zato bi rad, da bi nam vlada na to vprašanje odgovorila, ker je za nas to ključnega pomena. To bi rad razložil še enkrat. Poglejte, sedaj imamo opravka z ustvarjanjem - se pravi, nekateri imamo opravka, drugi imajo pa druge opravke, kot slišite. Ali lahko naredimo malo reda, prosim?
Spoštovani, lepo prosim za mir v dvorani, da razpravljavec lahko nemoteno razpravlja. Izvolite.
Danes imamo opravka z ustvarjanjem zakonodajnega okvira, prek katerega se bo uresničil zadnji del privatizacije ali pa olastninilo, kakor hočete, vse to, kar je včasih bilo v družbeni lasti ali pa kar je še ostalo ter kar je v državni lasti. Torej, tu gre za zelo pomembno vprašanje, ki zahteva od tega državnega zbora največjo odgovornost, ker gre za preglednost in transparentnost, za stvari, ki se bodo zgodile in ki se ne morejo nikdar več ponoviti. Rad bi ponovno opozoril na dejstvo, da ko enkrat država proda, potem ne more več vrniti stvari nazaj. To je enkratna možnost, ki jo ima slovenska država, zato je nujno potrebno, da mi zagotovimo vse, kar je v naši moči, da bodo vsi slovenski državljanke in državljani imeli jasno podobo, da vemo, kaj delamo, in da bo to potekalo po najbolj pravični in racionalni poti. To, kar nam vlada predlaga v teh desetih členih, je premalo. Ta amandma, ki smo ga vložili, in tudi konkretni primer, na katerega smo se sklicevali, pa mu vedno odgovorijo: "Ja, imamo določene težave s tistimi stvarmi, ki so v državni lasti in ki so v upravljanju preko pidov." Ja, seveda, recimo Mariborska kreditna banka je v lasti države. Ona je ustanovila en pid, Infond KB,če se ne motim, ki pa upravlja z nekaterimi stvarmi, ki so zdaj prišle po zadnjih odločbah v tako imenovano privatizacijsko luknjo. Če se to začne nekaj privatizirati in stvari se dogajajo na tem področju vsak dan, to predstavlja določen izziv zakonodajalcu, kako naj bi to stvar reševal. Jaz verjamem, da je to težava. Ne more se pa vlada sklicevati samo na takšen primer, ker obstajajo še drugi, kot na primer, če bo prišlo do privatizacije Telekoma, kjer pa mi zahtevamo in preko tega našega amandmaja skušamo zagotoviti, da bo tudi prišlo do popolne preglednosti in ne, da se bodo hčerinske družbe privatizirale samo na podlagi nekih sklepov, ki jih bo sprejel nadzorni odbor ali pa tisti člani nadzornega odbora, ki jih je vlada imenovala. Zakaj nas pa to skrbi?Zato, ker vloga nadzornih odborov, tudi o tistih podjetjih, ki so v državni lasti, se trenutno oblikuje in deluje na podlagi zakona o gospodarskih družbah. Zdaj pa zakon gor, zakon dol, dejstvo je, da je to še vedno državna last. In gospodje, ki predstavljajo interes lastnika, bi morali delati samo na podlagi konkretnih pooblastil, ne pa, da se skrivajo za zakonom, pa rečejo: "Tukaj so poslovne skrivnosti in še lastnik ne pride do tega." Pa ne, da se to izmišljujem, to je bilo konkretno v odgovoru, ki smo ga dobili od vlade, ko smo stavili nekatera vprašanja v opoziciji, glede privatizacije Nove Ljubljanske banke. Kaj pa je bil odgovor? Lastniki že gredo enkrat na leto na skupščino, potem pa je nadzorni odbor. Nadzorni odbor pa deluje v sklopu zakona o gospodarskih družbah in seveda so poslovne skrivnosti, zato pa nam tudi ne morejo povedati. Tukaj imajo velike težave in je velika praznina v naši zakonodaji. Tako je nesmiselno, da se vlada sklicuje na zakon o gospodarskih družbah, ko pride do dokončnega razpolaganja s to lastnino. Mi smo prepričani, da moramo ta amandma sprejeti. Če tega amandmaja ne bomo sprejeli danes v državnem zboru, mi ne moremo tega zakona podpreti. In ga ne bomo podprli, ker ocenjujemo, da je to neodgovorno ravnanje, ki bo uzakonilo zamegljenost v tem tako pomembnem vprašanju naše družbe. Nesporno pa je, da bo prej ali slej prišlo do velikih težav. Jaz bi samo rad opozoril vse kolegice in kolege, da prej ali slej bodo državljanke, državljani Sloveniji tudi izstavili račun vsem tistim, ki ne boste tega amandmaja podprli, ker prej ali slej bo do tega prišlo. Prišlo bo do velikih napak in do sklicevanja, da je to vse bilo v sklopu z zakonom. Z zakonom, ki je pa načrtno napisan na tak način, da je nepregleden in ne dopušča tega, kar mora biti bistvena značilnost privatizacije vsega, kar je v državni lasti. Hvala lepa. Državljanke in državljani bodo izstavili račun morda v prihodnosti, opozicija pa danes vam vsem že danes tukaj. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je javila predstavnica sekretariata, gospa Ogrinc, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Jaz se bom dotaknila drugega vprašanja, ne 80.a člena, ampak 80.b člena in predlaganega amandmaja oziroma predlaganih amandmajev. Tukaj gre za vprašanje dograditve, dograditve 80.b člena s tretjim odstavkom, ki bi dopustil oziroma bi določil, kdaj in na kakšen način naj se stvarno premoženje neodplačno prenese v primerih, ko je povezano s prenosom ustanoviteljskih pravic v javnih zavodih. Glede same rešitve se je sekretariat že opredelil na seji matičnega delovnega telesa. Vendar sedaj, ko smo dobili tudi predlog amandmaja za dograditev 17. člena, iz katerega je pa povsem razvidno, da je namen predlagatelja, da gre za ureditev nekega prehodnega režima, pa menim naslednje. Rešitev, ki je predlagana za dograditev 80.b člena, je po naši oceni sistemsko sporna, ker je treba to povezovati z drugim odstavkom, in sicer s 1. točko drugega odstavka tega člena, ki dovoljuje, da se stvarno ali finančno premoženje države oziroma občine prenese neodplačno na drugo osebo, če je to dovoljeno po posebnem zakonu. Morali bi to dograditev v tretjem odstavku povezovati s to rešitvijo. To pa pomeni, če bi v ta zakon o javnih financah, ki je sistemski zakon, vgradili to rešitev, pomeni, da bi bilo potrebno vselej, kadar bi področni zakon reševal ta vprašanja, upoštevati to rešitev. To pa nedvomno tudi ni namen predlagatelja. Ocenjujemo zadevo takole. Glede na to, da naj bi ta rešitev, ki je ponujena za tretji odstavek 80.b člena, da bi morala, če že, biti vgrajena v prehodne določbe. Tako, kot je zastavljena, je neobičajna, ker prehodni režim se vselej ureja v prehodnih določbah. Ne pa, da vgradimo, med materialne določbe rešitev, za katero napovemo veljavnost samo za en krajši čas. Se pravi, vgraditev v 80.b člen bi pomenila nesistemsko rešitev, medtem ko možna bi pa bila ustrezna dograditev prehodnih določb. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo? Gospod Moge, izvolite.
Jaz bi pač poprosil za dolgo prekinitev te razprave. Glede na argumente, ki smo jih šele sedaj dobili, bi bilo potem potrebno, jaz gospe Ogrinčevi z vsem spoštovanjem verjamem, da govori strokovno, brez nadaljnjega, bi predlagatelji potem te stvari upoštevali in bi se skušali usesti s predlagateljem zakona oziroma z ministrstvom. Mi, ki smo ta amandma pripravili, bi pripravili amandma, ki bi ustrezal pogojem, in bi potem naš amandma lahko umaknili. Razen, če bi se s tem strinjali, da bi ta amandma potrdili, pa bi vlada potem svojega pripravila, kar se mi zdi, kar je bil že dogovor z vlado nas predlagateljev, da bi bilo to najbolj pošteno. Se pravi, da bi tega zdaj v drugi obravnavi sprejeli, vi bi pa pripravili sistemsko skladen amandma. Proceduralno bipredlagal, da se ta točka prekine, dokler mi te stvari ne uredimo.
Hvala lepa. Vendarle sem v nadaljevanju, gospod Moge, razumela, da če se za tretjo obravnavo pripravijo konsistentne rešitve [[...]]Gospa Ogrinc, izvolite
Hvala lepa. Glede na to, da so sicer tudi drugi amandmaji predlagani k 80.b členu [[...]]Bom ponovila. Glede na to, da so tudi drugi amandmaji predlagani k 80.b členu, pomeni, da je člen odprt in bi lahko te stvari dejansko uredili v celoti v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Moge, ali vztrajate pri proceduralnem sklepu, da prekinemo na tej točki drugo obravnavo tega zakona? O tem bomo seveda glasovali. Vztrajate, gospod Moge? [[Da.]] Hvala lepa. Proceduralni predlog, da na tej točki, se pravi, še vedno v fazi razprave ob amandmajih k 10. členu, prekinemo obravnavo te točke dnevnega reda. O tem proceduralnem sklepu glasujemo. [[Glas iz ozadja.]] Prekinjam glasovanje o proceduralnem sklepu, da vfazi razprave ob amandmajih k 10. členu in o 10. členu v celoti prekinemo obravnave te točke dnevnega reda. Tak proceduralni predlog je dal gospod Moge. O proceduralnem sklepu glasujemo. Glasujmo! Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 8. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je proceduralni sklep sprejet, zato prekinjam to točko dnevnega reda in nadaljujemo z obravnavo naslednje točke. 4. točka še ni pripravljena, zato nadaljujemo s5. TOČKO DNEVNEGA REDA, ker je državni zbor sprejel proceduralno odločitev. Vabim predstavnike vlade, ki so pooblaščeni za sodelovanje ob 5. točki dnevnega reda, to je obravnavi predloga zakona o plačilnem prometu. Čez minuto se nam bodo pridružili. Prehajamo torej na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O PLAČILNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predstavnik bo vsak čas med nami in nam bo predstavil mnenje vlade. Spoštovani, spoštovane! Mnenje Vlade Republike Slovenije nam bo predstavil svetovalec v ministrstvu za finance, gospod Stanko Štrajn. Lepo prosim za mir v dvorani! Gospod Štrajn, izvolite.
Spoštovani! Zakon o plačilnem prometu, ki je pred nami, je plod skoraj triletnega [[...]]
Lepo prosim! Spoštovani, spoštovane! Predstavnik vlade nam predstavlja zakon. Dolžni smo mu zagotoviti mir. Hvala lepa.
[[...]]skrbnega usklajevanja in razčiščevanja vseh, kako bi rekel, prizadetih ali pa tangiranih v plačilnem prometu. Tako dolg čas ni bil potreben zaradi obsega ali pa izjemne zahtevnosti tega zakona, pač pa predvsem zaradi projekta, ki je tekel vzporedno s pripravo zakona, to je projekta prenosa plačilnega prometa, ki ga imenujemo reforma plačilnega prometa. Zakon je bil ves čas v vseh teh obravnavah v svoji osnovi, v svojem konceptu pravzaprav nespremenjen. Če zelo na kratko povzamem, gre enostavno za to, da s tem zakonom, prvič, zaključujemo proces reforme plačilnega prometa, na podlagi česar prenašamo plačilni promet v bančno okolje. Istočasno s tem zakonom dajemo podlago za zapiranje APP-ja in za prehod funkcij, ki jih je do zdaj opravljal APP na druge institucije in ne nazadnje, zakon ureja obligacijska razmerja v delu, ki ga je do sedaj urejal zakon o obligacijskih razmerjih, poglavje tekoči račun. Transakcijski račun, ki nadomešča obligacijska razmerja v pogledu vodenja računov in plačila prometa, je s tem zakonom urejen tako, da ni več potrebe, da bi še uporabljali poglavje obligacijskega zakona Republike Slovenije. In nazadnje, kar je tudi zelo pomembno, zakon v predloženi obliki daje podlago za organizacijo enotnega zakladniškega računa, ki prav tako pomeni višjo stopnjo gospodarnosti pri ravnanju z javnimi financami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? Predsednik odbora, gospod Ciril Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Odbor je v skladu s proceduro opravil obravnavo navedenega predloga zakona v tretji obravnavi in pri tem poskušal še deloma izboljšati nekatere določbe zakona. Tako je sprejel amandma k 3. členu, to je amandma na amandma vlade k temu členu, amandma k 8. členu ter po daljši razpravi amandma k 70. in 73. členu, predvsem iz razloga, ker je bilo pri tem največ pozornosti namenjene vprašanju oziroma rešitvi, da se izpostave agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve ter enote uprave Republike Slovenije za javna plačila praviloma določijo v vsaki statistični regiji. Ob tem je bilo tudi izraženo stališče, da je od vlade v zvezi s temi vprašanji treba zahtevati določeno racionalnost, vendar pa ji dopustiti tudi možnost izbire pri izvedbi te racionalizacije. Prav tako je bilo izraženo mnenje, da takšna analiza oziroma poročilo o procesu v zvezi z razporejanjem enot, ki je v veliki meri že izveden, ne bi prispevalo k razpravi o tem, kako bi bilo dobro ukrepati, temveč k razpravi o tistem, kar je bilo že izvedeno. Predstavniki vlade so na te pomisleke ustrezno odgovorili. Na koncu je odbor po daljši razpravi sprejel tudi predlog dodatnega sklepa, ki ga predlagamo v sprejetje državnemu zboru. Hkrati predlagam, v imenu odbora, da zbor podpre [[...]]
Ciril, samo trenutek! Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Razpravljavci v dvorani, ki podajajo mnenja, žal, po moji oceni nimajo zadostnih pogojev, da to opravijo v miru, zato lepo prosim za potreben mir, ki smo ga dolžni izkazati razpravljavcem. Hvala lepa. Gospod Ciril, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Sicer mene to ne moti, ampak bom zato tudi hitreje končal. Torej predlagam, da zbor podpre amandmaje vlade in amandmaje odbora. Hvala lepa.
Hvala vam. Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Ne.]] Besedo imajo predstavniki poslanskih skupin. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Dajem o zakonskem predlogu v celoti besedo poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati, le-to zaključujem in prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 20.3.2002. V razpravo dajem tri amandmaje k 3. členu. Pod 1 je amandma na amandma vlade, katerega predlagatelj je odbor, pod 2 je amandma vlade in pod 3 amandma odbora. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju na amandma pod 1. Glasujemo. Prvo glasovanje o amandmaju na amandma ni bilo uspešno. Glasovalo je 38 poslank in poslancev. Drugič bomo glasovali o amandmaju na amandma pod 1. Glasujemo. V dvorani nas je 54, zato prosim za sodelovanje. Tudi drugo glasovanje ni bilo uspešno, zato v skladu s poslovnikom po 10-minutnem odmoru tretjič glasujemo o amandmaju pod 1. Nadaljujemo ob 15. uri in 20 minut.
Spoštovani! Spoštovane! Lepo prosim, da zasedete svoja mesta, ker bomo tretjič glasovali o amandmaju na amandma vlade k 3. členu. O amandmaju na amandma vlade glasujemo! Glasujmo! Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma sprejet. Odločamo o amandmaju pod 2. Glasujmo! Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti 3. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju pod 3. Glasujmo! Prvo glasovanje ni bilo uspešno. V dvorani nas je zadosti, zato res prosim za nekaj pozornosti. Drugič glasujemo o amandmaju. Glasujmo! Prekinjam glasovanje, ker gospodu Ruparju naprava ne deluje. Je v redu? Dela. Drugo glasovanje bomo zaradi ugovora med glasovanjem ponovili. Lepo prosim za pozornost! Drugič glasujmo! Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma odbora pod 3 sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju odbora k 8. členu, ki je povezan z amandmajem istega predlagatelja k 74. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločali bomo še o amandmaju istega predlagatelja pod zaporedno številko 1 k 74. členu. Glasujmo! Navzočih je 49 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 12. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 37. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 47 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 41. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 68. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju odbora k 70. členu, z opombo, da je povezan z amandmajem odbora k 73. členu. Želi kdo razpravljati? Gospod Vizjak, izvolite.
Hvala lepa. Ta amandma odbora je posledica predloga socialdemokratske stranke glede črtanja besedice "praviloma", ne pa tudi obeh besedic, "praviloma" in "statistične". In sicer pomeni, da bi ti dve instituciji, ki sta ustanovljeni kot na pogorišču agencije za plačilni promet, nekako ustanovili oziroma imeli izpostave oziroma svoje enote oziroma podružnice v vseh statističnih regijah. Namen je bil v tem, da zagotovi država neko ustrezno mrežo teh podružnic oziroma izpostav zaradi približanja teh storitev oziroma čim bolj enakovrednega približanja teh storitev vsem državljankam in državljanom Slovenije. Seveda si je normo praviloma v vsaki statistični regiji izgleda agencija oziroma ta, ki izvaja organizacijsko reformo, predstavljala tako, da je ta "praviloma", praktično polovica in želi, koliko sem uspel ugotoviti, praktično ukiniti te podružnice oziroma izpostave v skoraj polovici statističnih regij. Menim, da to ni v redu in zato smo na odboru oziroma sem na odboru predlagal, da se besedica "praviloma" črta in da ostane dikcija, da se te izpostave oziroma podružnice organizirajo v vsaki statistični regiji. Žal se je tu potem na podlagi razprave oblikoval predlog, da se črta beseda "statistične" in je zdaj ostalo besedilo, da se te podružnice oziroma izpostave organizirajo v vsaki regiji. Sedaj me res zanima, zato bi tu vprašal, kaj to pomeni. Priča smo, celo včeraj je bilo na dnevniku jasno predstavljeno, da smo celo v neki možnosti, da bo Slovenija ena regija, glede na razdelitev po zahtevah Evropske skupnosti. Ali to pomeni, da ne bo nobene izpostave več? Katere regije je imel tu predlagatelj, to je odbor za finance in monetarno politiko, v mislih, kajti ta norma je potem popolnoma odveč in brez zveze? Hvala.
Hvala lepa. Predstavnik vlade, izvolite. O tem vprašanju je bilo že veliko besed, zato zelo na kratko. Sprejeti amandma, ki ga je predlagal odbor za gospodarstvo, vsaj vlada razume tako, da bo potrebno enote uprave za javna plačila in enote agencije za evidence in storitve organizirati v skladu z že pripravljenimi in na vladi sprejetimi analizami ter projektom te organizacije, in sicer tako, da bodo enote AJPES-a in UJP-a enakomerno porazdeljene po ozemlju celotne Slovenije. To se pravi tako, da bi vsi večji regionalni centri v Republiki Sloveniji imeli nekaj od te institucije. Takšna rešitev se vsiljuje predvsem iz razloga, da na ta način zagotovimo pokritost celotne republike s storitvami AJPES-a in UJP-a na eni strani, po drugi strani pa s tem tudi zagotovimo zaposlovanje sedanjih delavcev APP, ki so razdeljeni po celem ozemlju. Dikcija, ki je sprejeta na odboru, bi pomenila, vsaj po razumevanju vlade, da se te enote ustanovijo regionalno po celotnem ozemlju Republike Slovenije, se pravi, enakomerno.
Hvala lepa. Mag. Vizjak, izvolite.
Sedaj smo spet na začetku. Spoštovanega predstavnika vlade bi povprašal, kaj pomeni, po njegovem, da se bodo enote AJPES-a in UJP-a oziroma kakor se že imenujejo kratice, enakomerno razporedile po regijah po Sloveniji. Kaj to pomeni? Po katerih regijah? Kje, kako? Tudi dikcija "po večjih regionalnih središčih" - katera so to, večja regionalna središča? Ali je, recimo, na primeru jugovzhodne Slovenije to le Novo mesto ali sta to Novo mesto in Krško, ali je to Kočevje? Ne vem, zato sprašujem. Ali s svojimi tolmačenji tu ne prejudicira neke ureditve, ki je še ni? Iz tega naslova je bil predlagan amandma, kot je bil, da se zadeve organizirajo v vsaki statistični regiji,kar je popolnoma nedvoumno jasno, kaj to pomeni. Če pa se praviloma organizirajo v vsaki statistični regiji, ni nič jasno, kaj to pomeni. In če se organizirajo v vsaki regiji, tudi ne vemo, kaj to pomeni. Zato se mi zdi, da je ta razprava tako, malo, in ta amandma, potem vse skupaj ena mrtva oziroma nekaj, kar se sicer lepo bere, nihče pa ne ve, kaj pomeni.
Hvala lepa. Gospod Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Sam bi želel pomagati v tej razjasnitvi. Menim, da je najbolje, da državni zbor zavrne amandma odbora, s tem podpre vladno besedilo in da možnost, da se reforma plačilnega prometa odvija naprej v skladu s programom. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je javil tudi gospod Štrajn, če sem pravilno videla. Izvolite.
Glede na predlog gospoda Pucka, mislim, da je za vlado prvotno besedilo, brez amandmaja odbora, optimalna rešitev in seveda ta predlog podpiramo.
Hvala lepa. Gospod Petan, izvolite.
Hvala. Nisem se mislil javiti pri tem, ampak dobro, to bom izkoristil, kot repliko, vse skupaj obenem, pa bom skušal biti še krajši kot 3 minute. Jaz tak amandma podpiram. Ne strinjam se s tem, da bi delali po programu, ki ga je pač nekdo pripravil. Jaz mislim, da tega programa sploh ni. Žal vsak mesec ugotovimo, da ne moremo nadzirati tega dela, da ne moremo nadzirati tega dela, da ne moremo nadzirati tega dela plačilnega prometa, da nasje že vse skupaj stalo ne vem koliko milijonov dolarjev. Po drugi strani vsak mesec ugotovimo, da moramo ustanoviti eno novo agencijo, ki bo ugotavljala segment v tem delu plačilnega prometa. To se pravi, to ni noben program, ker če bi ga imeli, bi točno naprej vedeli, kaj vse rabimo in katere podatke moramo zajemati. Najprej ne moremo za ZPIZ, potem ne moremo za zdravstveno zavarovanje zajemati podatkov, v te sklade se ne plačuje, zato ker enostavno pri takšnem sistemu in pri takšnem delu plačilnega prometa, kot ga imamo zdaj, pri takšnem nadzoru enostavno tega ne moremo. In to ni noben program in bi bilo isto po programu vlade, ali kdorkoli bi že tak program pripravil, ne moremo tega delati, to se pravi, ker tega programa enostavno ni. V izogib temu tudisam podpiram ta amandma, istočasno pa predstavnikoma vlade polagam na dušo, naj že na tem segmentu plačilnega prometa za božjo voljo enkrat nekaj naredijo, da bodo vsaj imeli pregled, kaj se dogaja, kdo je zavezan za določena plačila in podobno. Če pa to ne gre, pa ne priti naslednji mesec s predlogom, da moramo ustanoviti neko novo agencijo, neko novo podjetje, ki bo nadzirala na nekem drugem segmentu. Če pa to ne gre, potem pa recite, da ste ga polomili, pa ustanovimo nazaj agencijo. To bo verjetno najboljša rešitev, ker oprema je, razen, če je niste že "razfrčkali", je celotna infrastruktura, programsko podprta. Zadeve so bile urejene, sedaj pa tega nimamo. Samo čakam, kaj bomo v naslednjem mesecu ugotovili, kakšno agencijo še moramo ustanoviti, da bo tasegment nadzora nad plačilnim prometom lahko izvedljiv. Samo to še čakamo in ne bom nič presenečen, če bomo v zelo kratkem dobili kakšno tako zahtevo, zato podpiram takšen amandma. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Najprej glasujemo o amandmaju odbora k 70. členu. Glasujmo! Navzočih je 49 poslank in poslancev. Za je glasovalo 15, proti 30. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje s povezanim amandmajem odbora k 73. členu. Ker sta oba povezana, tudi ni potrebno glasovati o amandmaju k 73. členu, ker je brezpredmeten, ker ni bil sprejet amandma odbora k 70. členu. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 71. členu. Glasujmo! Navzočih je 46 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju pod zaporedno številko 2 k 74. členu, katerega predlagatelj je vlada. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Glasovanje prvič ni bilo uspešno. V dvorani nas je zadosti, zato lepo prosim za pozornost. Odločamo o amandmaju pod 2 k 74. členu. Glasujemo drugič. Glasovanje ni bilo uspešno. V dvorani nas je 55. Po 10-minutnem odmoru bomo tretjič glasovali o amandmaju pod 2 k 74. členu. Nadaljujemo ob 15. uri in 48 minut.
Prosim, da se nam pridružite, ker bomo čez nekaj trenutkov opravili tretje glasovanje o amandmaju pod zaporedno številko 2 k 74. členu. Predlagatelj amandmaja je vlada. Tretjič bomo glasovali o amandmaju vlade k 74. členu. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju odbora k 79. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 36, proti nihče. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 85. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o zadnjem amandmaju, to je amandmaju vlade k 88. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Na podlagi tretjega odstavka 198. člena poslovnika sprašujem sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, ali je zaradi sprejetih amandmajev porušena medsebojna skladnost določb zakona? [[Ni.]] Hvala lepa. Zato prehajamo na glasovanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. V zvezi s tem zakonom je odbor za finance in monetarno politiko vložil predlog dodatnega sklepa, ki se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije predlaga vladi Republike Slovenije, da v 30 dneh pripravi in državnemu zboru posreduje poročilo o izvajanju plačilnega prometa s poudarkom na funkcionalnosti in stroških za uporabnike storitev plačilnega prometa." Želi o predlaganem dodatnem sklepu kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o dodatnem sklepu. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti eden. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani dodatni sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavniku vlade in sekretariata se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O BANKI SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Državni sekretar v ministrstvu za finance mag. Darko Tolar, izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Državni zbor Republike Slovenije je pri prvi obravnavi predloga zakona o Banki Slovenije sklenil, da je predlog zakona primerna podlaga za pripravo predloga zakona za drugo obravnavo. Besedilo predloga zakona za drugo obravnavo je tako pripravljeno v skladu s sprejetimi stališče državnega zbora iz prve obravnave in pridobljenimi mnenji evropske komisije. V skladu s sprejetim stališčem državnega zbora, glede delitve presežka prihodkov nad odhodki Banke Slovenije, predlog zakona predvideva delitev 75 procentov presežka v splošne rezerve Banke Slovenije in 25 procentov v proračun Republike Slovenije. Prav tako je predvidena tudi možnost drugačne razdelitve v primeru, ko so splošne rezerve Banke Slovenijezelo nizke oziroma zadostno visoke. V teh primerih se lahko Banka Slovenije in minister, pristojen za finance, dogovorita o drugačni delitvi. Menimo, da je taka ureditev potrebna, saj bi bilo v primeru izredno nizkih splošnih rezerv Banke Slovenije potrebno za zagotavljanje učinkovitega vodenja monetarne politike oziroma po vstopu Republike Slovenije v ekonomsko in monetarno unijo, za izvajanje nalog v okviru evropskega sistema centralnih bank, da se v splošne rezerve razporedi večji del oziroma celoten presežek Banke Slovenije. In obratno. V primeru izredno visokih splošnih rezerv Banke Slovenije njihovo avtomatično povečevanje v tako velikem obsegu ne bi bilo več potrebno. Predlog zakona v skladu s sprejetim stališčem državnega zbora o potrditvi neodvisnega zunanjega revizorja Banke Slovenije s strani državnega zbora predvideva, da računovodske izkaze Banke Slovenije revidira neodvisni mednarodni revizor, ki ga za 3-letno obdobje določi pristojni odbor državnega zbora. Glede vprašanja ustavnosti predloga zakona, ki je bilo izpostavljeno pri prvi obravnavi predloga zakona, predvsem v povezavi s 152. členom ustave, ki opredeljuje samostojnost banke Slovenije in odgovornost državnemu zboru, smo na ministrstvu zaprosili za mnenje ustavno komisijo. Ustavna komisija je mnenja, da predlagana dopolnitev 3. in 8. člena ustave, ki predvidevata prenos dela izvrševanja suverenih pravic Republike Slovenije na mednarodne organizacije naddržavne narave ter uporabo pravnih aktov in odločitev teh organizacij, zajemata predvideni položaj Banke Slovenije po vstopu Republike Slovenije v Evropsko unijo. Kar zadeva odgovornosti Banke Slovenije državnemu zboru, pa se ta uresničuje skozi določbo o poročanju Banke Slovenije državnemu zboru in z imenovanjem in razrešitvijo organov banke Slovenije, zato sprememba 152. člena ustave, ni potrebna. Glede na pripombe iz prve razprave k predlogu zakona o Banki Slovenije, kar zadeva netransparentnost zakona, sedanji predlog jasno ločuje tri faze, ki jih predlog zakona pokriva. To so prva faza, do vstopa Republike Slovenije v Evropsko unijo. Druga faza od vstopa do vstopa v ekonomsko in monetarno in unijo ter tretja faza, po vstopu v ekonomsko in monetarno unijo. V ta namen sta v predlogu zakona za drugo in tretjo fazo oblikovani posebni poglavji. Največ novosti prinaša ravno zadnja, tretja faza, ko bo Banka Slovenije kot sestavni del evropskega sistema centralnih bank z vsemi pravicami in obveznostmi izgubila svojo samostojnost in neodvisnost pri vodenju monetarne politike, prav tako pa bo morala zadostiti tudi nekaterim drugim zahtevam. Vse do sedaj naštete spremembe korenito spreminjajo predlog zakona iz prve obravnave z vključitvijo novih členov oziroma preštevilčenjem starih. Vendar smo s tem nedvoumno jasno in enolično določili položaj Banke Slovenije v odnosu do evropskega sistema centralnih bank in evropske centralne banke ter s tem povezano delovanje in zlasti neodvisnost Banke Slovenije po posameznih fazah. Predlog zakona upošteva tudi pripombe sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve iz prve obravnave, med katerimi bi izpostavili le nekatere najpomembnejše. V predlogu zakona so tako urejeni postopki kandidiranja oziroma imenovanja guvernerja, viceguvernerja in članov sveta banke, v prehodnih določbah pa je preoblikovana določba, ki ureja postopek prehoda organov Banke Slovenije, imenovanih po do sedaj veljavnem zakonu, na nov zakon. Predlog zakona v zvezi s tem predvideva, da člani sveta Banke Slovenije, ki izpolnjuje pogoje za člane sveta Banke Slovenije, po novem zakonu nadaljujejo svoj mandat do izteka mandata, članom, ki pa ne izpolnjujejo pogojev po novem zakonu, pa poteče mandat po imenovanju novih članov oziroma ob imenovanju novih članov. Poleg že naštetih sprememb zakona, ki so bile narejene na podlagi sprejetih stališč državnega zbora, je Vlada Republike Slovenije pripravila tudi nekaj predlogov amandmajev k predlogu zakona, med katerimi bi omenili le nekatere. Vlada Republike Slovenije tako predlaga amandma za novi 15.a člen, ki ureja denarni trg in bo omogočil organizacijo in nadzor denarnega trga in s tem Banki Sloveniji izvajanje denarne politike in politike deviznega tečaja. Predlagani amandma k 16. členu, ki ureja operacije Banke Slovenije na odprtem trgu, dodatno ureja, da Banka Slovenije za vrednostne papirje,ki jih izdaja, vodi register. Predlagani amandma odpravlja neskladnost z zakonom o nematerializiranih vrednostnih papirjih, po katerem Banka Slovenije ni obvezana izdajati svojih vrednostnih papirjev v nematerializirani obliki, če pa jih izdaja v tej obliki, ni predvidena kot izjema izdajanja v klirinško-depotni družbi. Predlog amandmaja k 38. členu razširja možnost predčasne razrešitve člana sveta Banke Slovenije tudi za primer, ko se v predpisanem postopku ugotovi, da je odgovoren za težje kršitve svojih dolžnosti, zaradi česar obstaja resen dvom o njegovi primernosti za opravljanje te funkcije. Omenjeni amandma smo vključili na predlog Evropske komisije in pomeni uskladitev s statutom evropskega sistema centralnih bank in evropske centralne banke. Zadnji vsebinski amandma pa predlaga črtanje 50. člena predloga zakona, ki govori o vključevanju poslov z mednarodnim denarnim skladom in stroškov kovanja kovancev v delitev presežka Banke Slovenije. Črtanje 50. člena je potrebno zaradi uskladitve omenjenih dveh postavk z zakonom o javnih financah, ki prepoveduje medsebojno poračunavanje oziroma pobotanje prejemkov in izdatkov proračuna. Vlada Republike Slovenije meni, da je predloženi tekst za drugo branje primeren za obravnavo in za njegovo dopolnitev v državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala vam. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Ciril Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Odbor za finance in monetarno politiko je kot matično delovno telo obravnaval navedeni predlog zakona v drugi obravnavi, ki ga je v proceduro predložila vlada Republike Slovenije. Glede na to, da so bili v tem vmesnem času opravljeni določeni pogovori med sekretariatom za zakonodajo in pravne zadeve državnega zbora ter Banko Slovenije, je razprava na odboru potekala v skladu z mnenjem sekretariata po posameznih členih. Ob tem sta tako predstavnik predlagatelja kot predstavnik Banke Slovenije, ki je sodeloval pri delu odbora, posredovala določene obrazložitve in odgovore na posamezna vprašanja članov odbora. Med drugim je bilo v zvezi z dodano 7. točko 12. člena in pomisleki o eventualnem neskladju tega določila z 2. členom zakonskega predloga - gre za neodvisnost Banke Slovenije - pojasnjeno, da v primeru, ko izvaja plačilni promet ali kot fiskalni agent deluje centralna banka kot poslovna banka, kar ni v nasprotju z njenimi funkcijami, ki so funkcije centralne banke, hkrati pa ne gre za odvisnost Banke Slovenije, bodisi s strani vlade ali drugih državnih organov. Odbor je na podlagi posredovanih pripomb sekretariata oblikoval svoje amandmaje k 13., 32., 41., 52., 58., 74., 75. in 78. členu in hkrati podprl amandmaje vlade k 12., za novi 15.a člen, k 16., 38., 50. in 58. členu zakona. Odbor pa ni podprl oziroma ni sprejel predloga amandmaja za črtanje drugega odstavka 37. člena, ki ga je predlagala komisija državnega sveta za gospodarstvo. Ob tem je v vsebinski razpravi nakazane problematike predstavnik Banke Slovenije pojasnil, da je bilo glede izpostavljenega vprašanja veliko razprave in konsultacij zlasti zaradi evidentnega razhajanja stališč evropske centralne banke in evropske komisije. Medtem ko evropska centralna banka govori o konfliktu interesov, je evropska komisija glede navedenega vprašanja v pogajanjih zagovarjala profesionalnost funkcije, kar je tudi izbrana solucija zakonskega predloga, ki je pred vami. Predlagam, da državni zbor podpre amandmaje vlade in amandmaje, ki jih je k temu zakonu predlagalo matično delovno telo. Hvala lepa.
Hvala vam. Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne.]] Prehajamo na obravnavo in odločanje o posameznih členih predloga zakona. Zbora predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. O predlogu sklepa glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev. Za jeglasovalo 37, proti nihče. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo torej na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 20.3.2002. Prehajamo na razpravo in odločanje o 12. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Pred kratkim smo bili sklepčni. Zdaj je glasovalo 10 manj poslank in poslancev. Lepo prosim za pozornost. Pred nami je pregled amandmajev na sedmih straneh. V dvorani nas je 53. Poslovnik nam pač nalaga dolžnost, da o vsakem amandmaju in o členu v celoti glasujemo. Drugič glasujemo o amandmaju vlade k 12. členu. Glasujemo. Ker tudi drugič glasovanje ni bilo uspešno, v skladu sposlovnikom prekinjam delo za 10 minut. Ob 16.17 bomo tretjič glasovali o amandmaju vlade.
Lepo prosim, da se nam pridružite, ker bomo tretjič opravljali glasovanje o amandmaju vlade k 12. členu. Tretjič glasujemo o amandmaju vlade k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti eden. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 1]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Prvo glasovanje o členu v celoti zopet ni bilo uspešno. V dvorani nas je zadosti. Lepo prosim za sodelovanje. Drugič glasujemo o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti nihče. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen v celoti sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 13. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je glasovalo 45, proti eden. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade za novi 15.a člen. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je novi člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 16. členu in o členu v celoti. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti eden. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti nihče. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 32. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti nihče. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti 1. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 38. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Glasovanje o členu v celoti ni bilo uspešno ob prvem glasovanju. Drugič glasujemo o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 37, proti 1. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 41. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Ponovno nismo bili uspešni ob prvem glasovanju. Lepo prosim za pozornost. Ponavljam, da poslovnik pač določa našo obveznost, da glasujemo o amandmajih in členih v celoti v okviru druge obravnave. Drugič glasujemo o amandmaju k 41. členu. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev. Za jeglasovalo 40, proti nihče. (Za je glasovalo 40. )(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti nihče. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 50. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Ponovno nismo uspešno opravili glasovanja. Vse, kar lahko storim, je, da vas lepo prosim za pozornost. Drugič glasujemo o amandmaju k 50. členu. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev. Za je glasovalo 37, proti eden. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in člen črtan. Prehajamo na razpravo in odločanje o 52. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 58. členu in amandmaju pod številko 1, ki je amandma odbora, pod številko 2 pa amandma vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujemo. Ponovno nismo opravili uspešnega prvega glasovanja. Drugič glasujemo o amandmaju pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti eden. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma pod številko 1 sprejet. Odločamo o amandmaju pod številko 2. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Drugič bomo glasovali o amandmaju pod zaporedno številko 2. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti eden. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 74. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 1. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 75. členu in amandmaju odbora k temu členu z opombo, da je le-ta povezan z amandmajem odbora k 78. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in člen črtan. Prehajamo na razpravo in odločanje o vsebinsko povezanem in zadnjem amandmaju odbora k 78. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o preostalih členih. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti 1. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da so preostali členi sprejeti Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je naslov zakona sprejet. V razpravo dajem še naslednji predlog sklepa. Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije. Želi v zvezi s predlogom sklepa kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu sklepa. Glasujemo. Prvič nismo uspešno glasovali o predlogu sklepa, zato ponovno lepo prosim za pozornost. Drugič glasujemo o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti eden. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnikom vlade in sekretariata se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O UREJANJU PROSTORA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predstavnike vlade med nami lepo pozdravljam. Želi predstavnik vlade besedo? Minister za okolje in prostor mag. Janez Kopač, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Lahko rečem, da je danes za ministrstvo za okolje in prostor kar velik dan. Ta dva zakona, 7. in 8. točka dnevnega reda, ki ju imate pred seboj, sta nastajala več kot deset let. Še vedno ta hip velja stara zakonodaja iz leta 1984, ki je temeljila na sistemu družbenega planiranja; ta sistem je bil že z ustavnimi spremembami v času osamosvojitve ukinjen, kljub temu pa je, vsaj kar se prostorskega instrumentarija tiče, ves ostal na tem temelju, ki pravzaprav več niti ne obstaja. Zato smo pravzaprav zadnjih deset let in več živeli v neke vrste prehodnem obdobju. Nastalo je mnogo različic novega zakona, še v času, ko sem bil sam minister, zdaj, to dobro leto, je bilo več variant. V zelo široki razpravi s stroko in posameznimi zainteresiranimi skupinami je zdaj pred vami tekst, za katerega menim, da je dober in da ga bomo v skladu z usmeritvami iz javne obravnave, ki je bila tu v prostorih parlamenta, in kasneje z usmeritvami z matičnega odbora, še izboljšali. Zakon o urejanju prostora poskuša oziroma po našem mnenju jasno razmejuje pristojnosti na področju urejanja prostora med državo in občinami. Uvaja, prvič, regionalni nivo prostorskega načrtovanja, skrajšuje postopek sprejemanja prostorskih aktov, uvaja nov instrument pri pripravi prostorskih aktov, toje prostorska konferenca. Zakon jasneje določa vlogo in pristojnost soglasjedajalcev pri pripravi in sprejemanju prostorskega akta, ki dajo svoje pogoje za pripravo nekega akta, naj bi jih ponovno dajali že pred pripravo akta, ne šele vmes. Zakon predvideva zaradi tega skrajšani postopek priprave prostorskega akta, že samih aktov, kakršni so bili do sedaj. Poleg tega pa ima zakon še posebno poglavje o skrajšanem postopku v primeru, da gre za manjše spremembe. Verjetno vsi, predvsem župani, dobro veste, kako dolgotrajen je bil postopek sprejemanja prostorskih aktov do sedaj. Zakon določa tudi večjo fleksibilnost prostorskih aktov. Predvideva možnost tako imenovane urbanistične pogodbe, ki jo lahko dogovorita država oziroma občina in investitor. Novost zakona so prostorska pravila, ki naj bi bila zbirka splošnih pravil za urejanje prostora, na primer urbanističnih standardov in normativov, tako da bi vrsto novih dognanj, novih tehničnih meril lahko sproti predpisovali v zbirki prostorskih pravil. Pomembna novost zakona je tudi lokacijska informacija, ki je po svoji vsebini potrdilo pristojnega upravnega organa o dopustni rabi prostora in pogojih poseganja v prostor, kot to določajo prostorski akt. Ta lokacijska informacija naj bi služila investitorjem za to da bodo še v času, ko se pripravljajo na investicijo oziroma odločajo o morebitni investiciji, lahko bolj transparentno vedeli, kaj jih na določeni lokaciji čaka. Ob predstavitvi zakona kaže opozoriti na dograditev sedanjega sistema opremljanja stavbnih zemljišč, pri čemer je opremljanje dosledno vezano na pogoje, določene v občinskih prostorskih aktih. Opremljanje ne sloni več na stavbnih zemljiščih, temveč na zemljiščih v poselitvenem območju. Pomembna novost v zakonu je tudi predvidena možnost zasebne lastnine na javni infrastrukturi in pa to, da občina lahko izvajanje in financiranje opremljanja z urbanistično pogodbo prenese na osebe zasebnega prava. Vse to seveda zakon iz leta 1984 ni omogočal. Zakon vnaša vrsto instrumentov za aktivno zemljiško politiko. To so tako imenovani prostorski ukrepi. Tu je predkupna pravica občine na zemljiščih in drugih nepremičninah, na poselitvenih območjih, kar je novost. Tu je predvidena komasacija zemljišč. Tu je predviden instrument z imenom prenova območja. Tu je predviden instrument zemljiške občinske politike, ki se imenuje parcelacijsko dovoljenje in tako naprej. V urejanju prostora do sedaj oziroma ta hip občinam, kot temeljnim nosilcem prostorskega načrtovanja, bistveno manjkajo možni instrumenti zemljiške politike. Ta zakon naj bi to praznino nadomestil. Zakon poleg tega uvaja sistem zbirk prostorskih podatkov, da se na enem mestu pridobijo pomembni prostorski podatki za načrtovanje in dovoljevanje posegov v prostor. Zakon ne nazadnje predvideva ustanovitev posebne strokovne zbornice oziroma zbornice za arhitekturo in prostor, ki je danes del inženirske zbornice. Lahko rečem, da se je v zadnjih mesecih priprave tega zakona največ polemik zvrstilo prav na to temo. Mislim, da predlog zakona predvideva dober kompromis, res pa je, da so posamezni razpravljavci v javni obravnavi poskušali, kot je temu hudomušno rekel prof. Marušič iz Gorice, iz zakona o urejanju prostora narediti zakon o urejevalcih prostora. Mislim, da tekst, kakršen je pred vami, seveda pomeni kompromis in predstavlja primerno obliko organiziranja načrtovalcev prostora. Za konec lahko rečem tudi to, da se navsezadnje zahvaljujem odboru za infrastrukturo in okolje ter strokovnim službam v državnem zboru, ker smo res lahko izvedli zelo kvalitetno javno obravnavo tu, v prostorih parlamenta, ter dobili mnogo koristnih pripomb in napotkov. Vnaprej lahko rečem, da se v celoti strinjamo z vsemi spreminjevalnimi stališči, ki jih je predlagal odbor za infrastrukturo in okolje, razen v nekem detajlu, kjer se mi zdi, da je prišlo do napake pri pisanju zapisnika. Ampak o tem bo verjetno rekel kaj več predsednik odbora. Hvala lepa zaenkrat.
Hvala vam. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavni mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik, gospod Andrej Gerenčer, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Odbor za infrastrukturo in okolje je na svoji seji dne 10. januarja in na seji dne 6.3.2002 obravnaval predlog zakona o urejanju prostora, ki ga je državnemu zboru predložila vlada Republike Slovenije. Najprej smo se seznanili z nameni zakona. Predlagatelj je bil tu zelo širokogruden in nam je zelo podrobno pojasnil ta zakon. Na prvi obravnavi smo sprejeli sklep, glede na velik zainteresiran krog ljudi, ki želijo o tem zakonu razpravljati, smo predlagali, da se opravi javna predstavitev mnenj. Ta predstavitev je bila opravljena 6. februarja. Kot je že povedal gospod minister, smo lahko zadovoljni, da smo slišali veliko dobrih pripomb in tudi pohval na pripravo zakona, tako da bo predlagatelj lahko po proučitvi tudi teh stališč kvalitetno dopolnil zakon za drugo obravnavo. Na 23. seji smo potem obravnavali zakon z vsemi temi mnenji in sprejeli nekaj sklepov. Prvi je bila ugotovitev, da je zakon primeren za pripravo zakona za drugo obravnavo. Predlagali smo tudi nekaj stališč, ki jih bom zelo na kratko tudi povzel in jih pa imate zapisana kar na dveh straneh. Opozoril bi samo na nekatere, in sicer, da se preverijo posamezne opredelitve pojmov glede vsebine, tako da bi zakon čimbolj upošteval strokovne pojme in doslednost njihovega izvajanja v celotnem besedilu zakona. Večjo težo je treba nameniti usmerjanju poselitev stavbnih zemljišč v smislu revitalizacije teh zemljišč. Prav tako je treba nomotehnično prečistiti sam zakon, tako da bi bil resnično sprejemljiv za vse. Še posebej smo opozorili na pojem javni in zasebni interes in pa seveda vodenja aktivne zemljiške politike v občinah, da se preveri možnost za ustanovitev državnega sklada stavbnih zemljišč kot finančne institucije, ki bi s svojimi sredstvi imela možnost intervencije v korist občin, kar predvideva 11. člen predloga zakona. Nadalje smo ugotavljali, da pri skupni navedbi prostorskih aktov je treba vse prostorske akte in njihove sestavne dele podrobno obravnavati. Nadalje je bila še vrsta raznih zadev. Nekaj takih bi še poudaril. Predvsem, da se najdejo rešitve, torej način pridobitve strokovnih ureditev za posamezne prostorske ureditve, predvidene s prostorskimi akti, in se v njih jasneje loči način pridobitve teh rešitev z javnim natečajem in z drugimi oblikami pridobitve variantnih rešitev. Predlog zakona naj tudi določi, kdaj je praviloma javni natečaj obvezen. Nedvomno naj se jasno opredeli, ali je pripravljavec prostorskega akta dolžan upoštevati pripombe in predloge, dane v javni razpravi, kar govorita člena 30 in 31. Prav tako naj se preveri ustreznost 30-dnevnega roka za izdajo soglasja v primerih, ko zaradi tehnologije izdajanja soglasij zakoni določajo daljše roke oziroma možnost za skrajšanje teh rokov v pristojnih zakonih oziroma se določijo minimalni roki za pridobitev pogojev in usmeritev pristojnega organa. Prav tako smo opozorili, da se preveri možnost dajanja pritožbe s strani pripravljavca prostorskega akta na negativno izdano mnenje, ali pa pogoj, kar določa 32. člen zakona. Precej pozornosti smo namenili tudi prostorskim pravilom. Ta se naj sprejemajo v obliki navodil in smernic. Prav tako naj se opredeli vloga lokalne skupnosti pri pripravi prostorskih pravil in smernic iz člena 40. Preveri naj se tudi predlagani izbor variantnih rešitev, o katerem odloči vlada Republike Slovenije glede na dosedanje zakonske zahteve, da o tem predhodno razpravlja državni zbor Republike Slovenije, ravno tako pa določno opredeli razgrnitev prostorskega plana v občini oziroma v občinah. Odbor sicer podpira predlagani regionalni nivo prostorskega načrtovanja, vendar naj predlagatelj preveri ustreznost določbe glede na sedanjo ustavno opredelitev, to je od člena 50 do 59. Prav tako naj se podrobneje opredeli vsebina prostorskega plana občine ter opredeli, da je urbanistična in krajinska zasnova sestavni del občinskega prostorskega plana. Bolj je treba opredeliti vsebino in namen krajinske zasnove, kot sestavnega dela prostorskega plana občine, prav tako tudi njeno vlogo pri določanju zavarovanja območij, podobno kot je opredeljeno za urbanistično zasnovo, kar določa 64. člen. Preveri naj se tudi možnost skrajšanja rokov za obravnavo pobud za spremembo in dopolnitev občinskega prostorskega plana, 72. člen zakona. Še vrsta stvari je, da vseh ne berem. Na koncu smo sprejeli sklep, da vlada dodatno prouči predloge iz javne predstavitve mnenj - teh je bilo ogromno. Prepričan sem, da bo vlada kot predlagatelj zakona lahko iz te javne razprave marsikaj tudi povzela in pripravila za drugo obravnavo in da se bo upoštevalo mnenje komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj državnega sveta Republike Slovenije, prav tako se upoštevajo tudi pripombe in mnenja sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve našega državnega zbora. V glavnem menimo, da je zakon primeren za prvo obravnavo in upamo, kot je že bilo uvodoma povedano, da bomo dobili zakon, ki bo pozdravljen s strani mnogih naših prebivalcev, saj bo v mnogočem poenostavil postopke pri planiranju in urejanju prostora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine se je najprej javil gospod Jože Tanko, ki bo predstavil mnenje poslanske skupine socialdemokratske stranke. Izvolite. Potem gospod Veber, potem gospod Sok. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala za besedo in vsem lep pozdrav. V poslanski skupini socialdemokratske stranke podpiramo odločitev vlade, da se posodobi obstoječa prostorska zakonodaja, ki bo kmalu praznovala 20-letnico. Korenite družbene spremembe že dolgo zahtevajo spremembo zakonodaje iz leta 1984 in to tako terminološko kakor tudi vsebinsko, saj je obstoječi zakon na nekaterih področjih povsem neprilagojen novim spoznanjem, novim razmeram in novi razdelitvi pristojnosti, zlasti po uspešni uveljavitvi lokalne samouprave. Skoraj hkrati s predloženima zakonoma o urejanju prostora in graditvi objektov, sta bila dana v proceduro še dva, po moji oceni, zelo pomembna dokumenta. To sta ocena stanja in teženj v prostoru in politika urejanja prostora Republike Slovenije, ki prinašata vrsto pomembnih spoznanj in ugotovitev o gibanjih oziroma trendih v našem prostoru in ki sta predlagatelju verjetno služila kot podlaga za nekatere rešitve. Omenjena dokumenta zelo nazorno in na kratko predstavita veliko dilem, s katerimi se soočamo uporabniki, načrtovalci in tudi upravljavci prostora. Ker ugotovitve precej presegajo okvir obeh predloženih prostorskih zakonov, bi bila po mojem mnenju smiselna natančnejša predstavitev obeh. Vendar sta bila oba dokumenta na naše presenečenje kljub ugotovljenimštevilnim pomanjkljivostim dosedanjega načrtovanja in izvajanja politik uravnoteženega in sonaravnega razvoja ter precejšnji teži za pripravo obeh zakonov popolnoma prezrta in ju ni obravnavalo niti matično telo državnega zbora in nista bila tudi javno predstavljena. Vendar menim, da je potrebno na nekatere probleme, na katere se opozarja že dlje časa, tudi posebej opozoriti. Predvsem želim izpostaviti, da je očitna in zelo preobsežna samovolja pri posegih v prostor, da se dogaja sprememba rabe prostora zaradi opuščanja kmetijske proizvodnje in tudi posledično zaraščanje kmetijskih površin, to se pravi, širi se gozd in se povečujejo problemi, ki jih gozd prinaša. Ocenjuje se, da bo velika sprememba, predvsem na številu kmetijskih gospodarstev, kar bo izredno močno vplivalo na strukturo podeželja in še pospešilo propadanje in zaraščanje kulturne krajine. Očitno je, da se odvija izrazit proces izseljevanja z obmejnih in manj razvitih področij, saj je praviloma na teh področjih otežena in zaradi tega tudi ekonomsko nedonosna kmetijska proizvodnja, prav tako pa na teh območjih ni skoraj nikakršne omembe vredne gospodarske dejavnosti, ki bi zadržala prebivalce. Z vdorom mestnega načina življenja in opuščanjem kmetovanja se spreminja tudi vloga podeželja. Prihaja do koncentracije prebivalstva, delovnih mest in drugih pomembnih dobrin le na nekaj 10 lokacijah, stagnirajo ali pa celo zamirajo manjša industrijska središča, ki so v veliki meri zadrževala poseljeno in ohranjeno pokrajino. Izpraznjeno podeželje postaja zanimivo le kot lokacija za skladiščenje in odlaganje velikih količin raznovrstnih komunalnih, nevarnih in strupenih odpadkov in kot rezervoar pitne vode. Mesta postajajo čedalje večji potrošnik kvalitetnega prostora za gospodarske, kulturne, športne, stanovanjske in druge potrebe, medtem ko na podeželju ostaja praznih čedalje več objektov in poslovnih površin in se pojavlja izredno veliko nesorazmerje med potrebami in ponudbo v mestih in na podeželju, vendar z različnim predznakom. Npr. kronično je pomanjkanje stanovanj v mestih in nastaja ogromno praznih, zapuščenih in propadajočih stanovanjskih hiš na podeželju. Izredno hitro se povečujejo primestna naselja, ki prekomerno počrpajo večino podeželskega potenciala, neugodno pa vplivajo tudi na mestna jedra. Vodimo neustrezno prometno politiko, ki te razlike samo še povečuje. In še bi lahko naštevali. Večina teh ugotovitev ni zajetih v predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo, zato predstavnike vlade sprašujemo, katerim ciljem so sledili pri pripravi zakona oziroma kako je mogoče, da ne upoštevajo lastnih spoznanj. Analiza ugotovitev obeh dokumentov, postavitev vprašanj in iskanje odgovorov nanje ter opredelitev ciljev so ključni koraki, ki bi jih predlagatelj moral upoštevati pri pripravi predloga zakona.Šele tako bi predlagatelj lahko dal rešitve, ki bi zagotavljale enakomeren, sonaraven razvoj Slovenije, ki bi spodbudile prestrukturiranje podeželja in ohranjanje kulturne krajine ter zaustavile neugodne trende rabe prostora. Te naloge predlagatelj ni opravil. Poslanci socialdemokratske stranke smo že na matičnem odboru opozorili na nekatere pomanjkljivosti predloga zakona. Nekatera stališča so zajeta oziroma so upoštevana, opozoril pa bi še na nekatere rešitve, ki jih predlagatelj ni ustrezno ali dovolj jasno zapisal v zakon. Rešitve dopuščajo preveliko svobodo izvršni oblasti, saj bo vlada s številnimi podzakonskimi akti, ki jih zakon predvideva, lahko predvsem na osnovi trenutnih potreb samostojno in neodvisno usmerjala prostorski, s tem pa tudi gospodarski in posledično ves ostali razvoj. Kapital je gonilo razvoja, vendar s predlaganimi rešitvami dobiva dodatno moč in bistveno večjo vlogo, kot jo je imel do sedaj, predvsem pri opremljanju zemljišč in pri izdelavi lokacijskih načrtov, kar pomeni, da bodo ohlapna določila zakona bistveno bolj podvržena vplivu in moči kapitala, bistveno bolj bodo izpostavljeni ali ogroženi ostali interesi, in to bo dolgoročno porušilo ravnovesje med javnim in zasebnim interesom v korist zasebnega in na račun varovanja naravne in kulturne dediščine ter okolja na sploh. Če se bo nekritično in prepogosto popuščalo interesu kapitala, ki vedno išče najhitrejše in najcenejše rešitve, potem zagotovo ne bo možno uresničiti ne samo ciljev urejanja prostora, temveč tudi načel in ciljev trajnostnega, sonaravnega in enakomernega razvoja. Tudi predlagana ukinitev 8. člena zakona o kmetijskih zemljiščih omogoča predvsem kapitalu, da z uporabo nekaterih pogojnih možnosti, ki sem jih prej tudi naštel, in z bodočimi podzakonskimi akti, zaenkrat še neznane vsebine, obide splošen interes in uveljavlja interes denarja. Ukinitev tega člena, se pravi 8. člena zakona o kmetijskih zemljiščih, ni namenjena razvoju podeželja, kot izgleda na prvi pogled, ampak predvsem mestnim središčem in lokacijam ob avtocestnem križu, ki bodo v prihodnosti prevzele vse ugodnosti razvoja.Na preostalem področju pa bodo ostajali prazni stanovanjski in gospodarski objekti, zato menim, da ukinitev tega člena ni dovolj utemeljena, je prenagljena in tudi nepremišljena.To bo še dodatno pospešilo negativne trende, ki kažejo na neenakomernost razvoja Slovenije. Ravno nasprotno od ciljev urejanja prostora in tudi želja predlagatelja. Razporeditev pristojnosti odločanja, predvsem z ne dovolj dorečeno razmejitvijo med državo in lokalno samoupravo, po mojem mnenju omogoča vladi, da realizira posege v prostor, za katere na lokalnem nivoju ni možno pridobiti soglasja ali jih občine ne želijo izvesti. Tako se lahko pripravijo lokacije, na primer, za odlagališča nevarnih in škodljivih snovi ali jedrskih in kakšnih drugih odpadkov. Premajhen poudarek je dan tudi revitalizaciji in rekultiviranju degradiranih opuščenih površin za namene razvoja in dan je prevelik poudarek odpiranju novih površin. To bi moral biti zelo poudarjen cilj usmerjanja poselitve in razvoja, saj imamo sicer dvojno škodo. Na eni strani opuščene stanovanjske in gospodarske objekte in površine, ki so pripeti na ustrezno komunalno infrastrukturo, in ta ni izrabljena, na drugi strani pa povsem nekritično uničujemo nove površine. Za enoto objekta pa potrebujemo dve ali več enot površine in pripadajoče komunalne infrastrukture. Mislim, da bi bilo smiselno razmisliti tudi o zajemanju velikih dobičkov, ki jih pridobijo lastniki zemljišč samo zaradi tega, ker jim prostorski akt spremeni zemljišča iz nezazidljivih v zazidljiva. Samo s tem se vrednost zemljišč poveča za najmanj 10-krat in bilo bi smiselno, da se finančni učinki takih sprememb ustrezno porazdelijo. Prav tako ocenjujemo, da bi bilo potrebno zakon terminološko dopolniti. Po našem mnenju se morajo ohraniti uveljavljeni strokovni pojmi, kot so ureditveno območje naselja, stavbno zemljišče, pa še kakšen drugi. Predlagatelj bi moral tudi natančneje pojasniti pojme, kot so regionalna zasnova, komasacija, prenova, namenska raba prostora, regulacijski načrti ter eventualno uvesti pojem prostorskega strukturnega reda. Uporaba novih izrazov za stare in nedifinirane vsebine ne pomeni kvalitetnega napredka, povzroča le dodatne nejasnosti in dileme. Zakon tudi ne upošteva dovolj po našem mnenju varstva okolja, predvsem je premalo poudarjena skrb za varovanje bivalnih okolij, za ohranjanje in vzdrževanje naravnih virov. To okolje ne sme biti urejeno zgolj kot vir, kot naravni vir za človekove koristi in potrebe. Po zakonu načeli subsidiarnosti in vzajemnosti sta nekako zapostavljeni in ta del lahko funkcionira le, če je na regionalno in tudi lokalno raven preneseno dovolj politične in upravne moči. Po določilih evropske listine o lokalni samoupravi ter osnutka evropske listine o lokalni samoupravi so lokalne in regionalne oblasti posebej odgovorne za prostorsko in razvojno politiko. Krepitev lokalne in regionalne upravne strukture je za doseganje trajnostnega in uravnoteženega regionalnega razvoja ključnega pomena. Eno od načel trajnostne načrtovalske politike je regionalno bolj skladen in tudi policentričen razvoj. Zakon tudi nekako zapostavlja vprašanja poselitve ter urejanja mest in somestij. Le malo členov se nanaša na ta vprašanja. Poslanci socialdemokratske stranke, kot sem že prej omenil, podpiramo napore vlade, da se posodobi zakonodaja, vendar menimo, da bi morala vlada vzporedno predvideti tudi ukrepe in stimulacije, ki bodo prednostno usmerjali razvoj na tista področja, kjer že obstajajo neizkoriščene kapacitete in neizrabljeni potenciali, to je na opuščene in neizrabljene zazidljive površine in objekte, s čimer bi se vsaj deloma preprečil nepotreben in prekomeren pritisk na kvalitetne kmetijske površine, ter da se predvidijo tudi učinkoviti ukrepi in stimulacije za obdelavo kmetijskih površin, saj so prav opuščene kmetijske površine pogosto vzrok za razmišljanje in pritiske za spremenjeno rabo prostora. Prav tako pričakujemo, da bo vlada resno in temeljito proučila pripombe iz javne obravnave in iz razprave na odboru za infrastrukturo in okolje ter da bo na osnovi sprejetih sklepov in stališč pripravila še bolj dodelane rešitve za naslednjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem! Predlagani zakon o urejanju prostora prinaša veliko novosti in rešitev, ki bi jih lahko zagotovo primerjali tudi z rešitvami v državah Evropske unije. Te bodo, kot vse kaže, v marsičem izboljšale učinkovitost urejanja prostora. Prinašajo seveda veliko novosti, težko pričakovanih instrumentov urejanja prostora, ki naj bi omogočili državi ali občini hitrejše in učinkovitejše ukrepanje za zagotovitev javnega interesa, zasebnim investitorjem pa hitrejšo, cenejšo in varnejšo pot pri izvedbi. Predlog predvideva tudi prepoved parcelacije in prometa z zemljišči za preprečitev špekulacij pred pripravo državnih in občinskih lokacijskih načrtov ali pred širitvijo poselitvenih površin. Omogoča tudi predkupno pravico na celotnem poselitvenem območju občine, uvaja široko možnost razlastitev in omejitev lastninske pravice ter služnost za javno korist. Pozitivna je tudi predvidena komasacija, ki bo omogočila razrešitev danes izredno zapletenih lastniških razmerij. Vse to so nekako karakteristike zakona, ki jih dejansko želi uveljaviti, vendar ocenjujemo, da na vse te dobre usmeritve preži tudi veliko nevarnosti. Te vidimo predvsem v tem, ker so mnogi pomembni instrumenti za razvoj prostora vgrajeni že v nekatere zakone, ki so že v veljavi, in zato menimo, da bi morali v nadaljevanju preizkusiti in predstaviti celoten sistem regulative z vplivom na prostor, ki vključuje tako davčni sistem kot množico drugih sektorskih zakonov, ki bodo v trenutku uveljavitve tega zakona najbrž v nasprotju z zakonom o urejanju prostora. Za utemeljitev teh nevarnosti bi želeli predstaviti predvsem dve področji. Eno se nanaša na pristojnost občin, drugo pa na razlastitev površin. Pri občinah namreč ugotavljamo, da je nekako nesmiselno, da se jim nalaga odgovornost za razvoj v prostoru, po drugi strani pa se onemogoča možnost vplivanja na razvoj v vseh fazah načrtovanja. Po predloženem zakonu o urejanju prostora občina skorajda ne bo imela povratnih informacij, kaj se v njenem prostoru dogaja in zakaj, saj na postopke upravne enote ne bo priziva, pa tudi če bi jih občina sprožila, bo to seveda že prepozno. To podkrepljuje dejstvo, da sicer zakon s ciljem pospešitve postopkov ukinja lokacijsko dokumentacijo in delo, ki ga je potrebno opraviti pri lokacijskem postopku, nekako zaupa izdelovalcu projekta in upravni enoti. Slabosti te rešitve so v tem, da občina ne bo informirana o tem, kaj se na njenem območju načrtuje. Drugo pomembno področje, na katerega želimo opozoriti, pa je razlastitev nepremičnin. Zakon o urejanju prostora predvideva, da se za izvedbo gradbenega namena iz lokacijskega načrta v postopku komasacije lahko razlastijo nepremičnine. Predlog zakona tudi taksativno našteva primere, v katerih se šteje, da je javna korist izkazana in da se lastninska pravica na nepremični lahko odvzame. Ti primeri so navedeni in so tudi zelo smiselni, tudi po našem mnenju. Gre za objekte, ki so namenjeni javni rabi ali objekte za izvajanje gospodarskih javnih služb. Potem gre za objekte za potrebe obrambe države, državnih rezerv, varnosti državljanov, njihovega premoženja ter objektov za varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami. Tudi objekti za izvajanje negospodarskih javnih službs področja zdravstva, vzgoje, šolstva, kulture, znanosti in raziskovanja ter socialnega varstva ter objekti socialnih in neprofitnih stanovanj so po našem mnenju tisti objekti, ki jih je resnično potrebno taksativno našteti v tem zakonu in za katere je možno speljati postopke razlastitve nepremičnin. Tukaj ne vidimo nobenih neskladnosti z ustavo, pač pa resnično neko nujnost in res zakonsko potrebo, da se to zelo jasno uredi. Ustavno sporna pa se nam zdi rešitev, ki se uporablja kot instrument za razlastitev. Namreč, v zakonu je tudi navedeno, da se ta instrument razlastitve lahko uporablja za izvedbo kakršnegakoli gradbenega namena po lokacijskem načrtu v postopku komasacije. Torej, izraz kakršnega koli gradbenega namena zagotovo ne sodi v tisto kategorijo, ki bi bila upravičljiva, da se izpelje postopek razlastitve nepremičnine. Zato na to še posebej opozarjamo in predlagamo, da se to v naslednjih obravnavah resnično poskuša zelo jasno in nesporno zapisati v zakon. Prav tako sam postopek razlastitve prinaša novost in tudi po tem, kako je predviden, je zagotovo predviden v to smer, da bi se postopki pospešili. Namreč, razlika v primerjavi z dosedanjim postopkom je ta, da je dosedanji postopek o razlastitvi bil peljan preko sodišča v nepravdnem postopku, danes pa v tem predloženem zakonu govorimo o tem, da se o razlastitvi odloča v upravnem postopku. Na prvi stopnji je to upravna enota, na drugi stopnji pa pristojno ministrstvo za prostor. S tem se seveda tudi posega v pravno varnost razlaščencev. To je zelo občutljivo področje in zato tudi predlagatelja opozarjamo na to, da poskuša še večjo pozornost posvetiti tudi postopkom in se izogniti mogoče tistim pastem, ki se običajno izkažejo pozneje v sprožitvi ustavnih sporov in s tem tudi onemogočanja pravzapravdoločb novega zakona, ki je resnično namenjen temu, da pospeši in uredi urejanje prostora na najlepši možni način v naši državi. Poleg samega postopka izvedbe razlastitve v postopku komasacije pa ugotavljamo, da je pri komasaciji nekako neugodno rešena tudi rešitev, ki govori o tem da je komasacijski postopek lahko predlagan s strani lastnika zemljišča, ki že razpolaga z dvema tretjinama površin na območju lokacijskega načrta. Seveda preostala tretjina in vsi lastniki na preostali tretjini so nekako izvzeti ali pa nimajo možnosti uveljavljanja svojega nestrinjanja z uvedbo lokacijskega načrta in postopka komasacije, kajti predvideno je, da ta lastnik 2/3 sproži komasacijo zgolj iz svojega poslovnega interesa. Torej ni dobro predstavljen javni interes, kibi omogočal in utemeljeval razlastitev tudi preostale tretjine, ki je vključena v lokacijski načrt, na katerem se izvaja komasacija. Opozarjamo na to, da je premalo tudi v tem postopku izražen javni interes, ki bi bil podlaga pozneje za razlastitev tudi preostale tretjine na tem območju. Zaradi tega smo tudi vložili dopolnjevalno stališče, ki govori o tem, da naj vlada pri pripravi predloga zakona o urejanju prostora za drugo obravnavo ponovno prouči predlagane rešitve v tretjem razdelku, razlastitve in omejitve lastninske pravice, in rešitve v četrtem razdelku, komasacija, tako da bodo le-te skladne z ustavo in da hkrati ne bodo zmanjševale že zagotovljene stopnje varnosti razlaščencev. Sam zakon bomo seveda podprli, kajti menimo, da je ravno tako izredno potreben in nujen. Ob zavedanju, da je tudi delovno telo sprejelo 50 dopolnjevalnih stališč, menimo, da je primerna podlaga, da se postopek nadaljuje. Seveda pa že samo dejstvo, da govorimo o 50 dopolnjevalnih stališčih, ki so bila oblikovana na odboru,čaka predlagatelja veliko delo do druge obravnave. Želimo jim, da bi bili pri tem izredno uspešni in tudi dovolj hitri. Hvala.
Hvala vam. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije, bo predstavil gospod Alojz Sok, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister in ostali prisotni iz ministrstva za okolje in prostor, spoštovane kolegice poslanke in poslanci. Župana dveh občin sta v imenu dveh poslanskih skupin temeljito predstavila pripombe. Prepričan sem, da župani zelo dobro poznajo to problematiko, zato sam ne bom ponavljal tega, ker je bilo že povedano in bom v svoji razpravi bistveno krajši. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo vse pripombe, ki so bile podane v javni razpravi ob obravnavi tega zakona. Prepričani smo, da je bila ta javna razprava zelo kvalitetna in da so tudi vse pripombe, ki jih je podprl odbor, matični odbor za infrastrukturo in okolje, izhajale iz te javne razprave. Zakon, tako kot je pripravljen, se nam zdi dober in je dobro pripravljen. Če pa bo ministrstvo v končni pripravi za drugo branje upoštevalo pripombe, ki so bile podane v javni razpravi, pa bo seveda ta zakon še bistveno boljši. Vseeno pa bi želel opozoriti na tri ali štiri področja, ki se nam zdijo še posebej pomembna v okviru tega zakona. Kot prvo, varovanje kmetijskih zemljišč. Znano je, da ta zakon ukinja 8. člen zakona o kmetijskih zemljiščih. Da bo ta 8. člen zakona o kmetijskih zemljiščih ukinjen, je bilo zapisano že v sami koalicijski pogodbi, ki so jo podpisale koalicijske partnerice. Ta člen naj bi bil nadomeščen s 5. členom v tem zakonu, ki predvideva nekatere omejitve v zvezi z uporabo najkvalitetnejših kmetijskih zemljišč. Dogaja pa se, kot je bilo povedano v javni razpravi, da je velik pritisk na najboljša kmetijska zemljišča v Republiki Sloveniji in da je samo v letu 2002 predlog za spremembo namembnosti okrog 3.000 kmetijskih zemljišč, pri čemer pa niso upoštevana tista kmetijska zemljišča, ki bodo uporabljena za gradnjo slovenskih avtocest. Mi smo prepričani, da bi bilo treba v tem zakonu urediti podobno zaščito, kot je bila urejena v 8. členu zakona o kmetijskih zemljiščih, in bi to problematiko moralo ministrstvo za okolje in prostor reševati skupaj z ministrstvom za kmetijstvo. Morali bi v zakonu dodelati takšno rešitev, ki bi kmetijsko zemljo varovala na podoben način, kot govorimo o varstvu zraka ali pa varstvu voda. Treba je namreč vedeti, da je v Sloveniji samo 18% ravninskega sveta in da je pravzaprav največji pritisk pri gradnji ravno na te ravninske predele. Zato poudarjam, da naj pripravljavci to pripombo iz javne razprave dobro razmislijo in naj jo pri pripravi predloga zakona za drugo branje dodatno proučijo ter upoštevajo. Naslednje, na kar bi želel opozoriti, je dejstvo, da je treba v zakonu jasno razmejiti pristojnosti na področju urejanja prostora med državo in občino, in sicer smo v Novi Sloveniji prepričani, da bi bilo treba na tem področju več pristojnosti prenesti po načelu subsidiarnosti na same občine. Večina prostorskoureditvenih načrtov se namreč nanaša na same lokalne skupnosti in večino teh pravic tudi naši državljani uresničujejo oziroma izvajajo na področju lokalne samouprave, kjer živijo. Zato bi morale občine imeti pri tem načrtovanju urejanja prostora bistveno več pristojnosti. Ta zakon ureja številne podzakonske akte. Prepričani smo, da bi nekatere rešitve iz teh podzakonskih aktov lahko bile vključene v sam zakon, če pa seveda to ni mogoče, pa zelo pozdravljamo sklep matičnega delovnega telesa, da ministrstvo do tretjega branja, do tretje obravnave tega zakona v državnem zboru predstavi tudi vsebino podzakonskih aktov. Naslednje, na kar bi želeli opozoriti in kar danes tukaj še ni bilo povedano, je to, da zakon uvaja pojem regionalnega načrtovanja, regionalnih prostorskih ureditev. Opozarjamo na to, da v Sloveniji po naši ustavi področje pokrajin oziroma regij še ni urejeno in se nam zdi nesmiselno, da bi urejali to v nekem zakonu, preden je spremenjena ustava, ob predpostavki, da mogoče ustava na tem področju tudi ne bo spremenjena. Še na eno zadevo bi želel opozoriti v imenu poslanske skupine, in sicer na javnost pri urejanju prostora. Zdi se nam, da je v preteklosti ob obstoječem zakonu največ, bi rekel, nasprotujočih si interesov pravzaprav prihajalo na tem področju in da je ustavno sodišče največ dela imelo s pritožbami v zvezi z ureditvijo prostora. Javnost pri urejanju prostora bi bilo treba urediti v zakonu na takšen način, da bi ne prihajalo do navzkrižja interesov in da bi ta javnost imela določen vpliv na samo sprejemanje prostorskih ureditvenih aktov. Pravica do obveščenosti, ki je zapisana v 9. členu tega zakona, kakor tudi zahteva, da prihaja do ponovne obravnave prostorskih ureditvenih aktov iz 31. člena, ko gre za podane pripombe, se nam ne zdi dovolj velika varovalka v smeri tega, da bi ne prihajalo do sodnih sporov pri sprejemanju prostorskih ureditvenih aktov. Strinjamo se tudi s tem, kar je bilo povedano, da je treba v zakonu maksimalno zaščititi zasebno lastnino, zasebno korist in da je treba razlastitvene postopke zmanjšati na minimum, res samo za tiste zadeve, ki so najbolj vitalnega pomena za samo državo. In še na koncu ena sugestija. Razmisliti bi bilo treba, kako s tem zakonom spodbuditi revitalizacijo demografsko ogroženih področij na eni strani in kako na drugi strani preprečiti špekulativno spreminjanje namembnosti prostora, kateremu smo danes marsikje priča. Imamo številne neaktivirane industrijske cone, imamo številne obrtne cone, številna področja, ki jim je bila spremenjena namembnost in ne služijo svojemu pravemu namenu. Nekaj je v tem zakonu že zapisano, kot so komasacije, potem opremljanje zemljišč s komunalno infrastrukturo, bi pa verjetno bilo treba tudi razmisliti o načinu financiranja te komunalne infrastrukture - tukaj imam v mislih predvsem občinske in pa državne vire - in pa o načinu financiranja nekaterih drugih spodbud, kot so manjše obveznosti na področju davkov, potem državnih spodbud pri samih načrtovanjih urejanju prostora in podobnem. Prepričani smo, da bi s takšnimi finančnimi spodbudami uspeli zagotoviti bolj skladen regionalni razvoj v Republiki Sloveniji. Naj zaključim. Mi bomo zakon podprli. Še zlasti bomo veseli, če bomo, kar sem že na začetku povedal, če bo ministrstvo upoštevalo pripombe, ki so bile podane v javni razgrnitvi mnenj. Zakon v Republiki Sloveniji potrebujemo, še zlasti sedaj, ko je ustavno sodišče razveljavilo zdajšnji zakon in državnemu zboru naložilo, da v roku enega leta sprejme noi zakon o urejanju prostora.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Dušan Vučko. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani minister! Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Liberalni demokracije Slovenije seveda predlog zakona o urejanju prostora v celoti podpiramo. Skrajni čas je, da se to dolgoletno zatišje konča s sprejemom tega zakona. Pričakujemo, da bo ministrstvo tudi v nadaljnjih aktivnostih pospešilo svoja ravnanja v smeri, da pridemo do tega zakonačimprej. Na tem mestu bi bilo v tem trenutku odveč govoriti o ciljih, ker je bilo že poudarjeno, tudi s strani predsednika odbora, bi pa izpostavil eno stvar, ki po oceni naše stranke najbolj dela ta zakon dober. To je, da ta zakon prvič jasno in nedvoumno omejuje pristojne organe države pri dajanju svojih soglasij in mnenj k prostorskim aktom na ta način, da morajo svoje pripombe: prvič, konkretizirati na podlagi podzakonskih predpisov, in drugič, da morajo te pripombe dati v roku 30 dni. Največja napaka ali največja slabost sedanjega sistema je v tem, da so se ti postopki vlekli nerazumno dolgo. Zaradi neusklajenosti ali pa "trmarjenja" določenih pristojnih ministrstev na svojih stališčih. Prav je, da ta zakon odpira večjo participacijo javnosti, večjofleksibilnost, vendar tudi na drugi strani državo omejuje v svojih zahtevah po varovanju. Večina stališč in pripomb, ki jih je Liberalna demokracija posredovala k temu zakonu, so povzeti v poročilu odbora oziroma v predlogu stališč odbora, zato menimo, da je zakon dobra osnova za pripravo zakona v drugi obravnavi.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Bogomir Vnučec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister in drugi predstavniki ministrstva! V Stranki mladih Slovenije ocenjujemo predlog zakona o urejanju prostora kot tipičen sektorski zakon s področja poselitve. Sistemska funkcija je vsebovana predvsem na področjih prostorskega urejanja države, območjih, regij in posameznih občin, kot tudi urejanja vprašanj stavbnih zemljišč, razlastitev ter organiziranosti stroke s področja prostorskega načrtovanja. Sklop vprašanj, ki se nanaša na razlastitve, je tisti, ki nas najbolj skrbi, in sicer zato, ker menimo, da bi vprašanja razlastitve morala biti urejene s posebnim zakonom, saj menimo, da je predlagatelj izhajal iz kriterija prijazne občine. Ta je pa le v predvolilnem času, saj tak predlog lahko ob agresivnem županu, ki ima za sabo podporo finančnega lobija, sposobnega finančnika in še kakšne druge organizacije, lahko zatre vsako zasebno pobudo za dalj časa. Ustavno sodišče je že razveljavilo del zakona o stavbnih zemljiščih, ki se je nanašal na predkupno pravico občin pri nakupu stavbnih zemljišč. Zato menimo, da je ta del mogoče celo protiustaven, in se pridružujemo vsem ostalim, ki so opozarjali na vprašanja s strani razlastitve, ki jih je treba še posebej doreči. V Stranki mladih Slovenije se strinjamo, da je treba podrobneje pravno preurediti področja, ki obsegajo prostorsko načrtovanje, ukrepe za omogočanje realizacije prostorskih ureditev, opremljanje zemljišč za gradnjo, reguliranje dejavnosti prostorskega načrtovanja ter vzpostaviti prostorski informacijski sistem. Podpiramo opustitev nepotrebnih izvedbenih aktov, kar prostorsko in urbanistično načrtovanje poenostavlja. Ugotavljamo pa, da v zakonu manjka zakonska osnova za kvalitetno izvedbeno načrtovanja urbanih mest in večjih urbanih naselij, ki jih zakon skoraj ne omenja. Menimo tudi, da predlagatelj v predlogu zakona zanemarja pomen varstva okolja in trajnostnega razvoja, kar bi moralo biti vodilo na vseh področjih prostorskega načrtovanja. Prav tako tudi opažamo, da se preveč členov namenja izvajalcem in združenjem s področja urbanističnega in arhitekturnega projektiranja, zato menimo, da bi veliko teh določb sodilo v druge zakone ali v notranje predpise omenjenih združenj. V Stranki mladih se tudi ne strinjamo z ocenami finančnih in drugih posledic zakona, ki jih je v obrazložitvi podal predlagatelj, saj bodo spremembe obstoječih planskih in urbanističnih aktov ter izdelava novih planov tako državi kot lokalnim skupnostim zagotovo povzročile dodatne finančne obremenitve. V Stranki mladih bomo kljub vsem naštetim pripombam zakon podprli zaradi tega, ker podpiramo vsako spremembo, ki je na bolje, od predlagatelja pa pričakujemo, da bo do druge obravnave zakona upošteval tako naše pripombe kot tudi pripombe strokovne javnosti ter pripombe iz dosedanjih javnih razprav. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo predstavnike poslanskih skupin. Besedo imajo poslanke in poslanci. Ker pismenih prijav k razpravi nisem prejela, je razprava morebitnih razpravljavcev omejena na pet minut. Želi kdo razpravljati? Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Sam bi rad opozoril še na eno od stališč oziroma predlogov, ki jih je sprejel odbor. Gre za stališče pod peto alineo, in sicer: "Za vodenje aktivne zemljiške politike v občinah se naj preveri možnosti za ustanovitev državnega sklada stavbnih zemljišč kot finančne institucije, ki bi s svojimi sredstvi imela možnost intervencije v korist občin." Zagotovo je del, ki se nanaša na gospodarjenje in upravljanje s stavbnimi zemljišči, eno od tistih področij, ki danes ni dobro urejeno in se pravzaprav posega tudi s skladom, ki je odgovoren za kmetijska zemljišča na stavbna zemljišča. Razlog, zakaj je tako, je zagotovo tudi v tem, ker to področje očitno ni dovolj kvalitetno rešeno. Vendar nekako imam pomisleke, da bi takšna rešitev, ko bi državni sklad stavbnih zemljišč izvajal aktivno politiko občin na področju zemljiške politike, seveda bil neke vrste zopet centralističen pristop k urejanju prostora, predvsem pa tudi nekako se mi zdi poseg v pristojnosti občin. Ta zakon sicer niti ne loči nekako posebej med mestnimi občinami, med občinami, denimo, kjer imajo tudi sedež upravne enote, in med tistimi najmanjšimi občinami, to seveda je neko zatečeno dejstvo, stanje, ki izredno težko omogoča ali pa onemogoča pravzaprav iskanje kvalitetnih rešitev, katere pristojnosti prenesti na občine, da bi jih seveda tudi kvalitetno lahko opravljale. Po mojem mnenju velikokrat tudi kot prenešeno pristojnost z države na občino. Mislim, da bi takšna politika bila izredno učinkovita, predvsem pa bi bila usklajena z interesi in željami občanov in seveda tudi razvoja gospodarstva, ki je neposredno vezano predvsem na prostor, ki je v posamezni občini. Tudi razmišljanje o tem, da se ustanovi državni sklad kot finančna institucija, pomeni to korenito spremembo, očitno, tudi pri sredstvih, ki jih že danes kot lokalni davek imajo uveden občine in je tudi nekako pogoj za tiste, ki prejemajo finančno izravnavo, da tolikšen del potem, seveda, dobiva tudi še iz državnega proračuna. Inseveda, če svoj delež zagotovijo skozi nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč, lahko pričakujejo finančno izravnavo tudi v predpisani višini iz državnega proračuna. Če bo šlo za sklad, ki bo oblikovan kot finančna institucija, pomeni, da bo po vsej verjetnosti prišlo tudi do spremembe tega lokalnega davka. In pomeni seveda tudi, zagotovo tudi spremembo zakona o financiranju občin. Torej sprožila se je cela vrsta izredno zahtevnih postopkov. In mislim, da bi vendar pri tem, ko bo vlada iskala rešitve in preverjala možnosti za ustanovite državnega sklada stavbnih zemljišč, imela pred očmi tudi dejstvo, da v Sloveniji vendar so tudi občine, ki lahko skrbijo za stavbni fond svojih občinskih zemljišč, kot po mojem mnenju lahko to nalogo uspešno opravljajo tudi za državo. In seveda ponavljam tisto stališče, da bi to lahko bilo še celo ceneje in seveda učinkoviteje kot pa, da ustanavljamo posebej sklad, ki bo tudi za svoje delovanje, seveda ,moral zagotavljati določena finančna sredstva. Bi pa ob tej priložnosti tudi opozoril na zakon, katerega obravnavo smo danes prekinili. Gre za zakon o javnih financah. Ta je že začel uvajati nekatere mehanizme aktivne zemljiške politike in omogoča partnerski odnos med državo in občino, da se lastnina in stavbna zemljišča, torej državna lastnina v obliki stavbnih zemljišč, hitreje vključuje v interese občin in že tukaj pravzaprav se kaže pri čisto novem zakonu, da bi bilo najbrž da, bolj smiselno pri zakonu o [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]urejanju prostora ravno tako slediti tem intencam, ki smo jih nekje že, vsaj pri odboru za finance, vgradili v zakon o javnih financah. Mislim pa, da bo tudi sprejeto na samem državnem zboru.
Gospod Veber, prosim če lahko zaključite.
S tem torej zaključujem svojo razpravo in se opravičujem za kratko prekoračitev dogovorjenega roka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati [[...]]Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod minister! Na kratko bi se opredelil samo do enega člena v tem zakonu, to je 217. člen, ki govori o črtanju 8. člena zakona o kmetijskih zemljiščih. O tem je bilo danes že nekaj govora. Grepa predvsem v zvezi s črtanjem določbe o plačilu nadomestila za spremembo namembnosti najbolj kvalitetnih kmetijskih zemljišč v Republiki Sloveniji. Dejstvo je res, da je v dosedanjem času predvsem potem, ko je prešel način financiranje kot integralni proračun, se je to nadomestilo oziroma ta namenskost teh sredstev bistveno zmanjšala, ker so se sredstva prekanalizirala z enega naslova na drug naslov. Toda na drugi strani je pa tudi dejstvo, da se je na ta način poskušalo, vsaj z njeno uvedbo, le zmanjšati pritisk na najbolj kvalitetna kmetijska zemljišča v naši državi. Če pogledamo samo podatke, da smo namreč v letu 1950 v naši državi razpolagali s 66 ari kmetijskih zemljišč na prebivalca, od tega kar z 38 ari obdelanih kmetijskih zemljišč in pa 21 ari njiv in vrtov na prebivalca. V letu 2000 pa se je obseg kmetijskih zemljišč razpolovil, tako da danes Slovenija razpolaga komaj z 11 ari njivskih površin na prebivalca. To je še kako zaskrbljujoč podatek in pa na drugi strani tudi vprašanje, kako bomo s črtanjem 217. člena zagotovili ustrezno varstvo najbolj kvalitetnih kmetijskih zemljišč v naši državi. Opozoril bi tudi na ustavno materijo, ki jasno govori, da mora zakon določati posebno varstvo kmetijskih zemljišč. S črtanjem [[...]] [[Nemir v dvorani.]]
Samo trenutek, gospod Rokavec. Lepo prosim za mir v dvorani. Hvala lepa. Izvolite.
Hvala. S črtanjem 217. člena tudi močno načenjamo to ustavno dikcijo. V naši državi potem ne bo posebnega varstva kmetijskih zemljišč. Namreč, k besedi sem se javil zaradi tega, ker je eno od dopolnjevalnih stališč matičnega odbora, da naj predlagatelj do drugega branja uredi predvsem tudi to vprašanje, kako bo zagotovil ustrezno varstvo kmetijskih zemljišč. Namreč, zavedati se je treba, da je Slovenija po posestni strukturi zelo neusklajena s posestno strukturo Evropske unije, kar se tiče kmetijskih zemljišč. In če ne bomo zagotovili primernega varstva najbolj kvalitetne kmetijske zemlje, potem sem prepričan, da bomo še dodatno izgubljali na konkurenčnosti v zvezi z možnostjo na tistih predelih, kjer je ta konkurenčnost še možna. Namreč vemo, da so kvalitetna kmetijska zemljišča samo na območjih, kjer so pač pogoji kmetovanja tudi najbolj ugodni. Namreč, vsaj tu je treba zagotoviti maksimalno varstvo kmetijskih zemljišč. Če tu ne bomo zagotovili, vemo, da bo drugje še bistveno težje. Zato bi še enkrat dejansko apeliral na predlagatelja zakona in na gospoda ministra ter vlado v celoti, da do drugega branja temeljito prouči to določbo in poskuša ustvariti mehanizem, ki bodo zagotavljali ustrezno varstvo najbolj kvalitetnih kmetijskih zemljišč. Hvala lepa.
Hvala vam. Ker ni več poslank in poslancev, ki bi želeli razpravljati, dajem besedo gospodu ministru. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Poskušal bom biti čim krajši, ker se ura bliža šesti. Pa vendar, dovolite mi, da se na nekaj najpomembnejših pripomb odzovem. Morda naj začnem s to zadnjo, ki ste jo ponavljali mnogi razpravljavci: gospod Tanko, gospod Sok, gospod Vnučec in še kdo. 8. člen zakona o kmetijskih zemljiščih predvideva pravzaprav nadomestilo za spremembo namembnosti. Kaj se je zgodilo? V zadnjih letih so bile nekatere občine - ne rečem, da vse - celo zainteresirane za pozidavo najbolj kvalitetnih kmetijskih zemljišč, ker so iz tega dobile pač velik prihodek proračuna. In nekoč davno, ko so uvajali to dajatev, so imeli v mislih teorijo o omejenosti kmetijskih zemljišč, ki jo je vzpostavil že Enegels, v času Marxa, češ da je za pozidavo vsakega kvalitetnega kmetijskega zemljišča treba najti ali usposobiti manj kvalitetno kmetijsko zemljišče za enako obsežno pridelavo hrane, saj prebivalstvo raste eksponencialno, zemlja pa je omejena. Zemlja kot vir oziroma kot naravno okolje, kjer se prideluje hrana. Te teorije je seveda zdavnaj povozil čas. Pa vendar. Ta instrument je postal kontraproduktiven. Zato je - je pa seveda zelo pomembno varovati prvovrstna kmetijska zemljišča, pri čemer pa moram reči, da resorno ministrstvo od 70 let dalje, ko je bila sprejeta sedanja ureditev, ki govori, kaj je prva kvaliteta, kaj je druga kvaliteta, kjer je pa šlo pravzaprav v mnogih primerih za administrativen trik, ker je bila tovrstna kategorizacijazemljišč podlaga za delitev državnega denarja. In jasno so vsi tiščali mnogo zemljišč v prvo kategorijo, čeprav so bili morda najslabši pašniki. Od takrat dalje ni bilo nobenega novega poskusa opredelitve resnično kvalitetnih kmetijskih zemljišč. Prof. Lobnik, ki je nesporna avtoriteta, je predstavil tudi odboru za infrastrukturo - oziroma na javni predstavitvi mnenj - predstavil pravzaprav razliko med formalno prvo kategorijo in dejansko prvo kategorijo. Dejanska prva kategorija je mnogo manjša. Ampak, da se ne bom pretirano poglabljal v to. 5. člen tega zakona govori o posebnem varstvu kmetijskih zemljišč. Tako kot narekuje ustava. Lahko povem, če morda poznate osebo, gospa Marto Hrastelj iz ministrstva za kmetijstvo, ki pravzaprav skrbi tam za področje varovanja kmetijskih zemljišč, je rekla, da je naš 5. člen bolj rigorozen kot so sedanje določbe 8. člena zakona o kmetijskih zemljiščih. Tega ne bom izrabljal na način, da bi v drugi obravnavi razrahljali ta člen, ker se mi zdi pomembno varovati kmetijska zemljišča. Pomembno pa je tudi preprečevati norosti, ki so se do sedaj včasih dogajale, ko se je za vsako ceno varovalo neka kmetijska zemljišča sredi urbanih območij, ki so seveda popolnoma neprimerna za kmetijsko pridelavo, pa vendar imajo slučajno formalni status prve kategorije, čeprav morda po svoji kvaliteti kaj takega sploh nikoli niso bila. Mi bomo vsekakor dodatno izpilili 5. člen, ki je nadomestek 8. člena zakona o kmetijskih zemljiščih. K temu nas napotuje tudi spreminjevalno stališče odbora. Pa vendar želim poudariti, da rdeča nit tega zakona - in s tem odgovarjam na nekatere druge pripombe -, je trajnostni razvoj. Mi poskušamo v tem zakonu pravzaprav iskati ravnotežje med razvojno komponento in varovanjem naravnih virov, kar se z drugimi besedami imenuje trajnostni razvoj. In če lahko rečem, na drugi strani spreminjevalna stališča poslanske skupine socialdemokratov pa govorijo o tem, da pravzaprav dajemo premajhno pozornost razvojni komponenti na rovaš varovanja naravnih resursov. Stališča gospoda Vnučca so bila, recimo, ravno nasprotna. Hočem reči, stališča različnih razpravljavcev so si med seboj nekoliko v nasprotju. To ni nič nenavadnega, saj nenazadnje so interesi v prostoru konfliktni. Gospod Sok je rekel, naj zakon v drugi obravnavi poskrbi, da ne bo prihajalo do konfliktov pri posegih v prostor. To je, žal, nemogoče. Posegi v prostor so po naravi stvari zelo konfliktni: nekateri hočejo to, drugi hočejo nekaj drugega. Pomembno pa je vzpostaviti mehanizem, ki bo pripeljal do hitre in relativno učinkovite rešitve. Tega mehanizma do sedaj ni bilo, ta zakon z novimi mehanizmi, ki so bili danes tu predstavljeni, pa poskuša pripeljati do teh mehanizmov. In dovolite še ilustracijo. V letih o 1995 do 1999 se je v Sloveniji pozidalo oziroma dovolilo pozidati, ponekod ni prišlo do dejanske pozidave, 1574 ha zemljišč prve kategorije. Zavrnjeno pa je bilo, občine so predlagale, zavrnjeno pa je bilo s strani države pozidava oziroma sprememba v stavbno zemljišče na 1354 ha, torej malo manj, kot je bilo dovoljenih. Te številke pomenijo nekaj več kot 1% kmetijskih zemljišč v Sloveniji. V istem obdobju 1995 - 1999 se je nekontrolirano zaraslo 142.000 ha kmetijskih zemljišč. In zato se nihče ne "sekira". Oziroma, nekateri pač opozarjajo, da je to nekaj slabega za slovensko krajino, ampak to, 142.000 ha je pa 16,5% vseh kmetijskih zemljišč v Sloveniji. Tu je teža problema. Nekatere pripombe so se nanašale na razlastitev. Pripomba gospoda Vebra in spreminjevalno stališče poslanskega kluba Združene liste je po mojem mnenju utemeljeno. Na to razpravo imamo pravzaprav že nek določen napotek odbora za infrastrukturo. Vsekakor postopek razlastitve v fazi komasacije ni primeren, o čemer je govoril gospod Veber. Treba pa je doreči, kaj je z javno infrastrukturo. Tako podpiramo dopolnjevalno stališče poslanske skupine Združene liste. Kar se tiče vplivov občine na pogoje zazidave, moram reči, da je vpliv občine tu zagotovljen v celoti. Občina izdaja lokacijsko informacijo in občina sprejema lokacijske načrte. V njih mora definirati vse, kar meni, da je potrebno za definiranje. Upravna enota pri tem nima nobenega manevrskega prostora. Res pa je, po drugi strani, da mnoge občine seveda zelo površno sprejemajo prostorsko ureditvene pogoje in da potem pravzaprav preveč stvari, preveliko diskrecijo prepuščajo projektantom in upravnim enotam. Ta zakon, kot je nekdo omenil, mislim, da gospod Vučko, bo zelo krut do državnih organov, soglasjedajalcev, ki bodo morali zelo jasno povedati svoje pogoje v 30 dneh. Če ne bodo povedali, se bo štelo, da pogojev avtomatično ni. To bo marsikoga teplo, če smem uporabiti ta izraz, govorim o državnih organih, ta zakon je krut do državnih organov. Vendar je krut tudi do občin, če ne sprejemajo dovolj natančnih lokacijskih načrtov. Zato, seveda, je pomembno okrepiti to strokovno funkcijo, mislim, tako strokovno ekipo v občinah, ki se z urbanizmom ukvarja, kot usposobiti navsezadnje občinske svete. Nekdo je rekel: izdelava novih planov bo veliko stala, to je finančna posledica tega zakona. Rekel bom: ni res. Ta hip v občinah obstajajo prostorski plani, prostorske sestavine dolgoročnih planov od leta 1985 do 2000. Podaljšani so bili, ker ni nobene nove ureditve. Tako zdaj ta hip še vedno veljajo prostorski plani od leta 1985 do 2000 in tako ali tako občine morajo iti v nove prostorske plane. To prehodno obdobje je nemogoče vleči še kakšno leto, dve naprej. Zato seveda za nove prostorske plane ne bo kriv ta zakon, ampak bo krivo obstoječe stanje, ki je silno zastarelo. Tu je bilo še nekaj pripomb v zvezi s skladom stavbnih zemljišč na nivoju države. Mi tu predvidevamo samo finančno funkcijo, ne da bi državni sklad stavbnih zemljišč se zdaj vmešaval v neko stavbno politiko oziroma zemljiško stavbno politiko po občinah, to bi bilo nesmotrno. Moram pa reči, da pravzaprav že danes stanovanjski sklad skupaj z občinami gre v gradnjo neprofitnih stanovanj kot soinvestitor in pravzaprav v posameznih občinah gre tudi v odkup stavbnih zemljišč za stanovanja. Na nek način lahko rečem, da sklad stavbnih zemljišč celo že imamo na nivoju države. Respa je po drugi strani, da je predkupna pravica za potencialna stavbna zemljišča v tem zakonu dana samo občini, ne državi, in to se mi zdi pomembno, občina navsezadnje mora ta mehanizem imeti v rokah. Samo čisto za konec. Spreminjevalna stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke predlagajo - štiri so, lahko rečem, tretjega v celoti podpiramo, četrtega ne, ker bo problematika urejena v prostorskih pravilih kot podzakonskem aktu. Prvo je, pa nimam časa razlagati, se mi zdi, nekoliko problematično,čeprav govori, naj se prouči možnost, to za predlagatelja ni tako trd oreh in pač lahko razloži, zakaj je to neprimerno. Drugo spreminjevalno stališče pa prav tako zavračam, zaradi tega, ker menim, da smo v zakonu zadosti poudarili regionalni nivo in mu dali posebno pozornost, v njem prvič opredelili funkcijo pokrajine, ker pa je ustavno še ni, seveda gremo z regionalnimi zasnovami v partnerstvo med državo in občino. In menim, da smo intenco iz drugega spreminjevalnega stališča pravzaprav že v največji možni meri zajeli v zakon, navsezadnje sekretariat za zakonodajo predlaga celo, da naj tiste določbe v zvezi s pokrajino črtamo oziroma jih prestavimo na konec. To pa je seveda nasprotno temu spreminjevalnemu stališču. Kakorkoli že, zahvaljujem se za to konstruktivno razpravo. Kot sem že poprej napovedal, bi seveda vse stvari, ki gredo v kontekst zakona, z veseljem upoštevali pri pripravi predloga zakona za drugo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K razpravi se je javil najprej gospod Rokavec, potem gospod Tanko. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Odzval na tisti del izjave gospoda ministra, ko je dejal, namreč v letih 1995 do 2000 se je v Sloveniji zaraslo 120.000 ha kmetijske zemlje. In se zaradi tega nihče nič ne "sekira". Ne, gospod minister, mislim, da je glede tega skrb vzbujajoč podatek, da se je v tem času zaraslo 120.000 ha. Ampak gre za drugo vprašanje. Prepričan sem, da bo veliko hujši podatek, če se bo katerikoli hektar pretirano pozidal nanajbolj kvalitetnih kmetijskih zemljiščih. Namreč, zavedati se moramo, da je samo 18% celotne površine Republike Slovenije tako imenovane ravninskega sveta, kamor atakirajo čisto vsi: od kmetijske proizvodnje, do infrastrukture in avtocest. V svoji razpravi sem izpostavil prav to. Namreč, s pretiranim pohlepom, če bo sprožen s tem zakonom, se bo še dodatno poslabšala konkurenčnost slovenskega kmetijstva, predvsem tam, kjer bi lahko bil konkurenčen kmetijstvu v Evropski uniji. Zato mislim, da je treba še kako vzpostaviti rigorozno varstvo najbolj kvalitetne kmetijske zemlje, kar pa ocenjujem, da v dosedanjem 5. členu to ne omogoča. To mislim, da je ključni problem, ki bi ga bilo treba v nadaljevanju tega zakona obdelati.
Hvala lepa. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi samo nekoliko repliciral gospodu ministru, predvsem pri trditvi, upam, da je gospod minister preslišal oziroma ni dobro razumel. Jaz sem rekel v svoji razpravi, da je dan premajhen poudarek revitalizaciji in rekultiviranju degradiranih in opuščenih površin za namene razvoja in da je dan prevelik poudarek podpiranju novih površin. In to, to se pravi rekultiviranje in revitalizacija, bi moral biti poudarjen ali pa zelo poudarjen ciljusmerjene poselitve in razvoja, sicer imamo dvojno škodo, se pravi, na eni strani opuščene površine, propadajoče površine, na drugi strani pa odpiramo ali pa podpiramo pritisk na nove kmetijske površine. Prav tako sem v svoji razpravi na koncu tudi povedal, da bi bilo smiselno, da se predvidi tudi druge stimulativne ukrepe, in sicer take, ki bi usmerjali razvoj na neizrabljene zazidljive površine in objekte, in po drugi strani tudi ukrepe za zaščito kmetijskih površin. Menim, da imamo v prostoru Slovenije dovolj, lahko rečemo, tako imenovanih viškov neuporabljenih površin, ki jih ne izrabljamo in ne naredimo dovolj, da bi usmerjali razvoj in pa uporabo teh površin, objektov in tako naprej, tam, kjer so. Ostaja zadeva popolnoma odprta. Medtem ko tisti, ki imajo interes, ki imajo denar, ki imajo željo, da so na primestju ali pa velikih mestih, pa enostavno vršijo pritiske na kmetijska zemljišča in s tem dejansko izničijo vse napore, tako po enakomernem razvoju, po trajnem razvoju in po podobnih zadevah. Hvala lepa.
Hvala lepa. K razpravi se je javil tudi gospod Sok, mislim, da tudi glasovanja danes o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa ne bomo mogli opraviti. Tako, da gospod Sok, boste jutri v okviru še odprte splošne razprave o zakonu v prvi obravnavi, ob 10. uri, dobili možnost razpravljati. Spoštovani, spoštovane, hvala lepa za danes. Jutri torej nadaljujemo še splošno razpravo ob 7. točki dnevnega reda, to je ob obravnavi predloga zakona o urejanju prostora. Predstavnikom vlade in sekretariata se najlepše zahvaljujem. Seveda nadaljujemo jutri za delom potem za obravnavo 8., 9. in po vrstnem redu dalje. Hvala lepa.