Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, začenjam z nadaljevanjem 67. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Alenka Bratušek, razen glasovanja pri 19. točki, Janja Sluga od 15. ure dalje, Gregor Židan, Franc Jurša, Branko Simonovič od 11.30 do 18. ure, mag. Dušan Verbič in Aleksander Reberšek do 15. ure. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93. člena Poslovnika Državnega zbora določil kolegij, so za danes sodelovanje na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za sejo na daljavo najavili poslanki Iva Dimic in mag. Bojana Muršič ter poslanec dr. Matej Tašner Vatovec. Vse prisotne lepo pozdravljam! Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je z Interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija. Nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev o interpelaciji. Najavljen je Predrag Baković, vendar ko smo sinoči prekinili sejo, kot je bilo dogovorjeno, ob 22. uri, je želela besedo predstavnica predlagatelja Violeta Tomić. Zato jo sprašujem, ali želi besedo, ali gremo naprej. Besedo ima predstavnica predlagatelja Violeta Tomić. Izvolite.
Dobro jutro, kolegice in kolegi! Danes nadaljujemo z interpelacijo ministra Simonitija in naj vas malo spomnim na rezime včerajšnje dolge debate. Ministru smo očitali kršenje zakonov, dokazano kršenje zakonov, nespoštovanje zavez, vplivanje na medije, uničenje slovenskega filma in nedopustno ravnanje s samozaposlenimi, ki so najbolj kreativen del kulture. Že samo zaradi odnosa ministra Simonitija bi morali podpreti to interpelacijo, kajti minister ne more biti nekdo, ki kulturo in kulturnike sovraži, in njegov sovražni odnos se kaže ves čas. Naj vas spomnim, da je izrekel zelo nedopustne besede: »Pojdite v Bukarešto, v zarukano Romunijo.« Tega ne reče kulturni minister. Izrekel je, da »novinarji ne vejo nič, za delo izdelovanja avtomobilov pa moraš nekaj vedeti«. Tega ne izreče minister, ki je odgovoren za medije. Ko sem ga vprašala, kakšne načrte ima kulturno ministrstvo v okviru predsedovanja Evropski uniji, je rekel, da mu nisem simpatična in da mi ne bo odgovarjal. To je odnos do Državnega zbora, spoštovani minister. Tudi v medijih so že potegnili vaše izjave – nekulturne misli kulturnega ministra. Pa naj vam jih preberem, kolegice in kolegi, da se boste lažje odločili pri tej interpelaciji. Namreč nekdo je govoril o viziji. »Vizije imajo samo tisti, ki pripeljejo stvari do ubijanja, jaz nimam vizij, jaz imam koncept, načrte in poglede. Jaz sem vse naredil sam. Znam veliko stvari, o katerih se vam ne sanja, in jaz bi preživel povsod. Vi, če ne bi bili politik, tukaj ne bi preživeli. Nikoli ne bi preživeli, ker nič ne znate. Nič, gospod. V Trstu vam Kitajci ne bi zaupali niti marele prodajati.« Zelo duhovito, minister. To je bilo namenjeno gospodu Nemcu, predlagatelju. »Včeraj so tisoč ljudi odpustili v Ormožu. Ali boste kaj protestirali vi, levičarji?! Nič! Dva transparenta boste prinesli. Naredite kaj! Pa ne protestirati, ampak ponudite kaj. Ne znate ponuditi, to je vaš problem. Naštejte mi pet vrhunskih umetnikov s tistega področja, ki jih vi mislite; ne s tistega, ki jih jaz poznam, da boste povedali, če so vrhunsko in svetovno znani. To sem imel že zadnjič en problem z eno gospo tukaj, ki je govorila neumnosti, to sem verjetno jaz, ki delam v kulturi od leta 1980 profesionalno. Prosim, če našteje en primer medija, ki naj bi kaj izgubil glede na naš odnos. Res pa je, da teh medijev nobeden več ne kupuje, ker jih nihče ne bere, ker niso vredni branja. Ampak to ni napad, to je pač ugotovitev.« Spoštovani kolegice in kolegi, današnja interpelacija ni zgolj interpelacija o odgovornosti nekega ministra iz druge politične opcije. Danes govorimo o prihodnosti Slovenije. Ekonomsko smo se predali, če prostovoljno izgubimo še kulturo, nas ni. Ob 30. obletnici samostojne države nas ne bo več. To me spomni na tekst ene predstave, kjer sem igrala mater, ki je rekla: »Jaz sem te, jaz sem ti dala življenje, lahko ti ga tudi vzamem.« Janez Janša si domišlja, da je Sloveniji vdahnil življenje in da ji ga lahko po svoji samovolji tudi vzame. Kolegice in kolegi, tega jim res ne smemo dovoliti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister dr. Vasko Simoniti.
Gospa poslanka je povzela stvari in malo priredila. Nikoli nisem rekel, da mi niste simpatični, ker, gospa, do vas ne gojim nobenih posebnih čustev. Moram pa reči, da se ob vas čutim zelo nelagodno, in to sem rekel – zelo nelagodno se počutim ob vas. Druga stvar, da govorite, da sovražim kulturo. To pač izrekajo ljudje, katerih je pamet močno zaobšla. Jaz tega nisem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Počakajte! Jaz tega nisem nikoli rekel, da kakšno kulturo sovražim, niti nisem izkazoval kaj takega. To je vaša obrabljena floskula, ki jo nenehno ponavljate. Sam dobivam kar veliko pozitivnih odzivov s strani kulturnikov in intelektualcev in vsi vedo, da delam v dobrobit slovenske kulture. To je vse.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Violeta Tomić. Izvolite.
Slovenski filmski center je napisal pismo protesta ob ponovni blokadi slovenskega filma, spoštovani minister, in vi delate dobro in jih marate. Popolnoma ste uničili slovenski film. Slovenski pisatelji, Društvo Pen, ki je intenzivno sodelovalo pri osamosvojitvi, ne bodo sodelovali ob obletnici osamosvojitve, kajti pozivajo parlament – in slišite me dobro, kaj govorim – »naj prekine sodelovanje z vlado in razklene obroč strahu in izsiljevanja, ki jih vedno bolj, tako kot slovensko družbo, omejuje in uničuje.« Naj še enkrat rečem, Društvo slovenskih pisateljev je dalo velik doprinos k osamosvojitvi in temelje za nastanek slovenske države in so bili vključeni v pripravo za obeleževanje obletnice, ki se je ne bodo več udeleževali. Naj vam klici pisateljev, kulturnikov, filmarjev, ustvarjalcev vendarle nekaj povedo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite.
Gospa je začela odgovarjati na replike na nekaj drugega. Ona je govorila, da sem rekel, da mi je nesimpatična; jaz sem rekel, da se ob njej počutim silno nelagodno. Glede pisateljev, kar je povedala, bi pa bilo dobro povedati, da je iz Društva slovenskih pisateljev v zadnjih dveh letih ali letu dni izstopilo kar znatno število ljudi. Poglejte imena pa jih primerjajte, enako iz Društva Pen. Le zakaj so izstopili?
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagateljev Violeta Tomić. Izvolite.
Saj se je nesmiselno, veste, z vami pač iti dialog; in kdo se ob kom počuti nelagodno. Parlament je tisti, ki vam postavlja vprašanja, na katera ste vi dolžni odgovarjati, minister. Jaz predsedujem Odboru za kulturo in tako je zaenkrat, če vam je nelagodno ob tem ali ne, ni pomembno. Vi ustanavljate paralelno državo in v tem je problem. Imate Društvo novinarjev, ki je paralelno, imate tudi svoj Pen. Izstopajo ljudje seveda, ki so samo vaše provenience. In bom še enkrat citirala, kaj so pisatelji rekli: »Ne gre samo za vodenje države, pač pa jo zapira v kletko enoumja. Postal je edini govorec resnice o stanju v državi na vseh področjih. S tem je zamajal temelje demokracije do svobode govora in pravice državljanov do pravih informacij.« Govorim o vašem šefu Janezu. Hvala.
Hvala lepa. Predlagam, da gremo naprej. Besedo ima Predrag Baković. Pripravi naj se Gregor Perič. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, gospod minister, dobro jutro vsem! Ker smo včeraj dosti na pritisku končali prvi del seje, danes nadaljujemo in se mi zdi, da je zadeva še vedno ista, da se tekom noči ni nič spremenilo. Že včeraj je bilo povedano skorajda vse o očitkih v interpelaciji, s strani ministra so bile stvari obrazložene, nekatere morda dokaj prepričljivo, nekatere malo manj. Bi pa rekel, da so se mi zdele zanimive reakcije vas, minister, ki so na trenutke kazale na to, da ste malo jezni, malo užaljeni, malo apatični, malo ironični. Zakaj tako mislim? Ker to izhaja iz vašega ubesedovanja in obkladanja nas predlagateljev z raznimi izrazi, kot so nazadnjaška stranka, potomci zločincev, se mi zdi, in tako naprej. Seveda se postavi vprašanje, na koga ste bili jezni oziroma užaljeni v teh momentih. Odgovor je seveda – na predlagatelje in torej opozicijo. Naslednje vprašanje je, zakaj. Ker, po vašem, smo krivično in neutemeljeno oziroma iz same zlobe spisali interpelacijo na vam nevrednem nivoju rabe slovenskega jezika ter v njej navedli neresnična in zavajajoča in neargumentirana dejstva. Nadalje. Verjetno ste malo jezni in užaljeni tudi na vse tiste, ki mislijo drugače, ki so kritični do vašega dela, ki so kritični do dela celotne vlade, morda tudi na tiste, ki so zaradi ukrepov, ki se dogajajo – pa seveda tukaj ključni moment igra tudi sama epidemija – zaradi ukrepov ali pa neukrepov ministrstva in vlade in se jim je zgodila krivica in so zaradi tega v neki hudi stiski ali v krizi. Niste pa jezni na tiste, ki pravijo, da delate dobro, da je vse okej in da ni treba nič popraviti in izboljšati. Če nekako sklenemo na podlagi teh izjav, ki sem jih dal, vsi tisti, ki mislimo, da vlada ne dela dobro, da, minister, vi ne delate dobro, ki smo kritični, ki opozarjajo na nekatere stvari, in tisti, ki menijo, da se jim je zgodila krivica, vsi tisti smo nekako moteči, smo nazadnjaki, smo vse tisto, kar ste ubesedovali. Zatorej bi morali biti najmanj tiho, če že ne moremo hvaliti dela vlade in ministrstva samega. Veliko je bilo rečeno v tej interpelaciji, veliko je bilo podanih odgovorov, kot sem že povedal v začetku. Moram pa reči, da se je meni samemu nekako najbolj vtisnila – verjamem, da tudi malo iz profesionalnih razlogov – razprava kolegice Tine Heferle, ki je na pravno odličen način izpostavila tisto odločbo, ki je bila izdana, za katero je rekla, da niti ni bila odločba, ampak je šlo za nek akt: ampak bom uporabil besedo odločba zaradi tega, ker točno vemo, o čem govori. To, kar bom zdaj povedal, temelji na nekih mojih domnevah, ki pa temeljijo na nekaterih vaših izjavah, ki ste jih dali med včerajšnjo sejo, je pa tudi na podlagi običajnih izkušenj, ki jih lahko ima vsak človek. Na eni strani imamo človeka, ki je medijsko znan, pa še vedno je to fizična oseba, ki v nekem trenutku, pa pustimo, ali je to v redu, ali je storil moralno dobro dejanje ali ni, namenoma ga ne bom imenoval, ali je storil protipravno dejanje, to zdaj nima bistvenega pomena. Bistveno je, da je v nekem momentu postal moteč element. In na drugi strani imamo potem ministrstvo z vso svojo službo, z vsem svojim položajem in seveda ministra, ki je zaznal, da je to moteč element. Kaj se zgodi nato? V nekem momentu seveda pade odločitev, da je treba preveriti, ali ta oseba pravzaprav sploh izpolnjuje neke pogoje za neke pravice, in se da navodilo, da nekdo spiše neko odločbo. Minister, včeraj ste izjavili, da niste pravnik. Ja, seveda niste pravnik in tudi ne poznate teh pravnih pravil do potankosti, zagotovo imate pravno službo, ki take odločbe pripravlja. In če dobi pravnik neko navodilo, da tako odločbo pripravi, verjetno je že tistemu, ki je v prvem letniku faksa s področja pravosodja, jasno, da taka odločba ne more piti vode. Ampak kljub temu to pripravi. Kaj je problematično? Problematično je to, da se ta oseba verjetno zaveda, da zadeva ne bo šla skozi, pa kljub temu pripravi. Zakaj? Ker pričakuje, da bo padla druga odločba, na kateri bo pa njegovo ime in priimek, če tega ne bo storil. To je lahko zelo problematično in zelo zaskrbljujoče. In ministrstvo samo kot tako je pravzaprav servis, ki ureja neke pravice in neke odnose med ljudmi, in seveda tudi piše pravne akte. Nikakor pa ni to kaznovalni organ, razen v primeru, kadar ima znotraj svojega ministrstva tudi prekrškovni organ, ki ugotavlja neke prekrške, za katere je predpisana kazen. Jaz se ne morem izogniti temu, da gre pri tej odločbi, ki je bila izdana, za poskus kaznovanja ali pa discipliniranja nekoga, ki je moteč element. In če se to zgodi, je to seveda velik problem. Veste, zanimiv, ne zanimiv, bom rekel, malo zastrašujoč je tudi vaš odgovor na očitek gospe Heferle o tej nezakoniti odločbi. Nekako bom povzel, pa mislim, da ne bom dosti falil. Dali ste pojasnilo, da je pravzaprav to običajni del delovanja javne uprave oziroma ministrstva in da lahko v bistvu izdate odločbo, za katero menite, da je pravilna, in potem seveda naj si tisti, ki je s to odločbo bil ali prikrajšan ali pa tudi lahko privilegiran, išče pravice potem na neki drugi pravni instanci. In da pravzaprav je teh postopkov pred sodiščem ali pa pred nekimi organi nebroj, kjer se ugotavlja, ali ima prav ministrstvo, ali ima prav ta oseba. Jaz se s tem pač ne morem strinjati. Ne moremo urejati stvari na način, da poskušamo disciplinirati nekoga, ker je za nas moteč element. Če nekdo ne izpolnjuje pogojev za neko pravico, bi to morali ugotoviti že davno prej, pa se izda odločba. Ne pa takrat, kadar nekdo postane moteč element, ker četudi bi bilo vse v redu, postane zadeva lahko problematična, ravno zaradi dogodka [[nerazumljivo]]. Jaz upam, da se tukaj strinjava oba in da lahko rečemo, da je bila ta odločba izdana na podlagi reakcije ali pa na podlagi akcije, ki jih je ta oseba izvajala. In kot sem že povedal, ministrstvo ni tisto, ki kaznuje, imamo organe, ki izdajajo neke akte, ki se imenuje sodbe; in to ministrstvo samo zagotovo ni. Kot sem povedal, lahko je znotraj prekrškovni organ, ki pa mora za to imeti prekršek in predpisano tudi kazen. Jaz poznam tudi eno odločbo, ki se imenuje sodba, in v njej je pisalo – na neznanem kraju ob neznanem času. In kaj se je potem zgodilo? Potem so se prižigale svečke, potem se je kričalo – krivosodje. In se tukaj sprašujem, ali lahko potegnemo kakšne vzporednice s tem. V nekem momentu problematiziramo tako odločbo, ki je bila izdana, v drugem momentu pa rečemo, da je to običajen postopek, za katerega ima nekdo pravna sredstva na razpolago, pa se bo potem že videlo, mi pač ocenjujemo, da je to prav. Če bomo delali na tak način, verjamem, da situacija ne bo boljša, ampak slabša. In na ta način se potem tudi razburja javnost, se razburja tudi strokovna javnost in postajajo stvari še bolj problematične. V tej luči in v tem kontekstu nadaljujemo in samo stopnjujemo tudi ubesedovanje, ki ne temelji več na argumentih, pač pa na nekih čustvih, o katerih sem govoril že na začetku teme; in jasno potem tudi stvari eskalirajo. In vse dogajanje na tej seji, vključno z vašimi odgovori in reakcijami, me je pravzaprav prepričalo, da je ta interpelacija potrebna in nujna. In da ne gre za neutemeljeno oziroma ker smo žleht opozicija in da ne delamo drugega kot samo zdraho in ne pustimo vladi delati. Jaz verjamem, če bi se zadeve obrnile, da bi bila zadeva najmanj enaka, če ne še hujša. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite.
Hvala lepa. Samo toliko. Glede te odločbe sem že včeraj vse povedal. Vem, da se bo danes še petkrat vse ponavljalo, ampak jaz ne bom. Gospod je samo rekel, da ima občutek, da sem jaz jezen pa užaljen. Užaljen sploh nisem, tudi jezen ne. In to je vse.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Baković. Izvolite.
Replika, ja. Saj bo zelo kratka. Jaz sem vesel, da se motim in da je to temu tako, čeprav iz vaših izjav je pač izhajalo, s tistimi obkladanji s takimi in drugačnimi pridevniki, ki se mi ne zdijo korektni. Ste mi dajali občutek, da ste jezni ali pa užaljeni, zato sem tudi to izjavil. Če pa je to mogoče posledica, ne vem, vašega vsakodnevnega dialoga, je pa potem zopet lahko problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite.
Gospod, tukaj je dovoljeno vse govoriti in je prav, da govorite o vaših občutkih.
Hvala lepa. Replika? Izvolite.
Ne strinjam se, da je dovoljeno vse govoriti. Ne strinjam se. Ohraniti bi morali nek nivo na eni in na drugi strani, o čemer sem že razpravljal pred kratkim. Ja, je replika, ker nisem bil prav razumljen glede tega, kaj sem hotel povedati z gospodovo užaljenostjo in jezo. In zato razpravljamo o tem. Mislim, da kljub vsemu moramo ohraniti nek nivo in ne smemo govoriti o vsem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagam, da gremo naprej. Besedo ima Gregor Perič. Pripravi naj se Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem, spoštovani kolegice in kolegi! Ko poslušam vse te razprave, zlasti to razpravo glede interpelacije, mislim, da dajemo veliko goriva, da ta razprava ni ravno tisto, kar bi si želeli, zlasti ko se pogovarjamo o kulturi. Pa verjamem, da vas je veliko takih tukaj, ki ste na področju kulture delali oziroma z njo zelo tesno živite. In bi si želel tukaj precej več pozitivnih sporočil, nekega pogovora, nekega dialoga, vse to. Tukaj mislim, da ni ravno na nekem ustreznem nivoju, da lahko marsikaj v tem smislu izboljšamo in da bi vsak lahko v tem smislu naredil tudi boljše. Ker če poiščemo izjave, take ali drugačne, mislim, da jih bomo našli na vseh straneh veliko, na katere ne moremo biti ponosni, bodisi tisto, kar se dogaja tukaj notri, bodisi glede tistega, kar se dogaja izven Državnega zbora. In moram reči, da sem, če govorimo o področju kulture, tudi sam v zadnjem obdobju videl veliko nekih stvari, ki niso vezane na tega ali pa onega ministra, na to ali ono vlado, pa se na žalost ne odpirajo kot problematike in predvsem se jih ne razrešuje. Se mi zdi, da ni neke ustrezne politične volje ali pa, če hočemo, morda komu tudi ustreza, da kakšna stvar ni urejena bolje, kot bi lahko bila. Pa čeprav nas tudi mednarodne institucije opozarjajo na to, da moramo nekaj narediti, da moramo posamezne stvari urediti. Če vzamem kot primer tudi medije, medijsko sceno v Sloveniji, kdor jo nekoliko boljše pozna, potem bo hitro lahko prišel do zaključka, da nam manjka predvsem pluralnosti v tem smislu. Kot rečeno, mednarodne institucije nas že leta opozarjajo, da imamo tukaj še zelo veliko neke rezerve, da so nejasne tudi lastniške strukture posameznih medijev. Pa še marsikaj bi se dalo na tem področju izpostaviti. Zakaj govorim o medijih? Ker so za moje pojme mediji izjemno pomemben mehanizem znotraj demokratično urejene republike, kot dostikrat rečemo, so četrta veja oblasti. In mislim, da mora biti, tako kot so vse ostale tri veje oblasti pod nekim demokratičnim nadzorom, mora biti tudi četrta veja oblasti pod nekim demokratičnim nadzorom. Tukaj je veliko neke rezerve. In jaz bi si želel predvsem, da bi na tem področju naredili nek korak naprej, pa ga nismo uspeli narediti v preteklosti. Vprašanje je, ali ga lahko v tako razgretih političnih razmerah naredimo sedaj, ker bo spet sledila neka politizacija. To je tisto, kar se meni zdi pomembno, da bi se kot država teh vprašanj lotili na nek resen način, ker v nasprotnem primeru se dogaja, da marsikdo, določeni deli slovenske družbe, so nezadovoljni tudi s posameznimi servisi. V končni fazi se tudi z RTV-jem nekateri ne slišijo uslišane oziroma povzete na ustrezen način. Pustimo, kakšna je naša politična provenienca, kam ideološko sodimo, ampak zavedati se moramo, da v Sloveniji smo različni. V tem smislu je treba tudi to različnost nekako vključevati, ker če je ne vključujemo, generira napetosti. In videli smo v preteklosti, v zgodovini, kam te napetosti in ta nezadovoljstva peljejo, zato se mi zdi pomembno, da smo tukaj dosti bolj inkluzivni, predvsem pa da smo potrpežljivi drug do drugega. Če kaj, si sam kot liberalec želim, da lahko za isto mizo sedi nek trd konservativec pa nek trd levičar, da soočata svoja mnenja na nek spoštljiv, dostojen način, da ugotovita, pri čem lahko sodelujeta in kaj so stvari, glede katerih se ne bosta nikoli strinjala; ampak da se še vedno zavedata, da sta del iste politične skupnosti. Mislim, da to izgubljamo v zadnjih časih zelo močno, zato bi rad več neke uravnoteženosti v tem smislu in predvsem več nekega spoštovanja. Kot rečeno, številni izmed vas se veliko bolj poglobljeno ukvarjate s področjem kulture. Kar bi jaz rad povedal oziroma kar ugotavljam, je to, da očitki, ki letijo na ministra, niti ne gredo toliko na to, koliko sredstev je na voljo za kulturo. Govorim o finančnem smislu. Vsaj pojasnila so šla v tej smeri, da v tem obdobju, ki je težko za marsikoga, in verjamem, da za kulturo in kulturnike še toliko bolj, je tukaj država šla v smeri tega, da zagotovi dodatna sredstva iz proračuna, s strani evropskih sredstev, izvajajo se posamezne investicije, za katere smo leta in leta čakali, da se kaj premakne. Ampak to očitno ni zadosti, da bili zadovoljni; oziroma del kulturnikov, kolikor razumem, je nezadovoljen. Jaz si upam tudi trditi, da del kulturnikov je bil že v startu nezadovoljen, ker se verjetno z gospodom Simonitijem ne strinja v čisto osnovnih pogledih na svet, da je neko ideološko razhajanje. Pa ne vem, kaj bi lahko dr. Simoniti naredil, da bi se tukaj ujeli in strinjali, objeli, če hočete. Ta del mi je pač jasen. Bi si pa, kot sem sam dejal, želel veliko več potrpljenja v naši družbi. Bom rekel iz lastnih izkušenj, ko je nastala ta vlada, sem videl, da tega potrpljenja že v startu ne bo, ker niti še ni nastala, pa so že bili protesti. Tudi če govorimo o posameznih ljudeh, ki so imeli neko pomembno vlogo v teh protestih, pa so v končni fazi tudi napadali medije. Mislim, da smo v številnih ekscesih imeli različne vatle za različne ljudi. Ta sporočila, ki jih dajemo, enostavno niso dobra, generirajo nove in nove napetosti, nezadovoljstva; in to se odraža tudi tukaj notri. Jaz ne vem, kdaj bomo znali preseči vse te stvari. Verjamem pa, da ne bo lahko, če ne bomo imeli neke prave volje. Naj zaključim. Jaz interpelacije kot take ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Trček. Izvolite.
Ja, bom repliciral kolegu Periču. Odgovor je zelo enostaven – ko na oblasti ne bodo ljudje, opiti od oblasti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Pripravi naj se Jožef Horvat.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister z ekipo, kolegice in kolegi! Rad bi opozoril, da se v vprašanjih, ki se v včerajšnji in današnji dolgi razpravi pojavljajo, iščejo odgovori, ki jih zaenkrat večinoma še nismo slišali. Gospod minister, vseskozi prisegate na ustavo in zakonodajo, kako vi pač ravnate. Želel bi vam prikazati, da ta zadeva ne drži, kar vi govorite. Pomemben za področje kulture v Sloveniji je Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki v svojem 10. členu določa, da je treba sprejeti nacionalni kulturni program, strategijo kulturne politike. Tega v tem trenutku v Sloveniji nimamo. Nacionalni program za kulturo je zakonska obveznost – ko pravite, izhajati je treba iz zakonov –, ki je sprejet na podlagi široke razprave, dialoga mnogih deležnikov, ki na tem področju delajo, skratka kulturniške srenje, umetnikov; in definira ključna področja, prioritete za nadaljnje obdobje. Nacionalni kulturni program pomeni tudi širok konsenz, kaj je javni interes na področju kulture in katere so ključne prioritete. Moram pa reči, da prav manko tega nacionalnega kulturnega programa, gospod minister, kaže na ignoriranje pravne države, čeprav ste ob svoji zaprisegi prisegli, da boste izhajali iz Ustave in veljavne zakonodaje. To govori o neobstoju dialoga z deležniki na področju kulture in o pomanjkanju vizije pri vodenju tega resorja. Nacionalni kulturni program je ključna podlaga za izvajanje konkretnih ukrepov in financiranje, o čemer zdaj vseskozi teče beseda. In se človek potem sprašuje, kako se praktično denar na vašem ministrstvu deli, če nimamo v državi nacionalnega kulturnega programa. Da pa je ta dokument pomemben, je pa tudi dejstvo, da je zakonsko določeno, da ta program sprejme Državni zbor. Torej gre za pomemben strateški dokument in da smer kulturne politike ne more biti samovolja ministra, ki se pač po sili razmer znajde na tem mestu. Tudi vaša samovolja, gospod minister, to izvajanje kulture seveda ne more biti. Od vašega nastopa, gospod minister, je sprejetje nacionalnega kulturnega programa ustavljeno oziroma se s tem ohranja nezakonito stanje, čeprav vi vseskozi ponavljate v tej interpelaciji, da prisegate na zakon, in bi morale imeti praktično vse strateške odločitve kulturne politike podlago v tem dokumentu. Rad bi rekel še to, da s kulturno politiko in njenim vodenjem v letu 2021 v Sloveniji se žal ukvarja predvsem notranje in ne kulturno ministrstvo. Ključne poteze pri vodenju in izvajanju kulturne politike v Sloveniji pa so – žal moramo to ugotoviti – v tem času omejevanje svobode gibanja, združevanja, pravice do besede in dialoga. Brez dialoga kulture v Sloveniji ni. Naj zaključim, gospod minister, ker je bilo veliko stvari že povedanih. Rad bi vam tole rekel, dobil sem pismo kulturnikov, ki govori o eni stvari, ki je praktično prisotna v vsej slovenski kulturni javnosti, včeraj je bila v razpravi tudi široko predstavljena. Pismo je poslal dirigent in umetniški vodja legendarnega Big banda Žabe iz Celja. To je orkester, ki je ameriško big band glasbo igral že leta 1946, to so džezisti, ki so bili nekoč tudi preganjani. Kaj piše v tem pismu? Citiram: »Ne samo naš orkester, tudi številni ljubiteljski in profesionalni kulturniki, glasbeniki smo mnenja, da je gospod minister Vasko Simoniti eden najslabših kulturnih ministrov v obdobju od osamosvojitve Slovenije do danes.« Žal, moral sem prebrati, kar pišejo kulturniki. In nadaljujejo: »Skrajno ignorantski odnos do kulture in izvajalcev najverjetneje izvira iz nesposobnosti opravljanja dolžnosti na tako pomembnem položaju, zato smo celjski ustvarjalci kulture odločno za zamenjavo sedanjega ministra.« Jaz sem že rekel, gospod minister, to je praktično eno opozorilo, en apel, za katerega pričakujem, da boste pokazali nek odnos in spoštovanje. Tako kot mi odnos in spoštovanje kažemo do vas, ko imamo z vami razpravo že praktično en dan in pol o pomembni zadevi, to je kulturi v Sloveniji, ki je v zgodovini in bo tudi v prihodnje igrala pomembno vlogo; tudi to udarno, ki je mogoče včasih neprijetna. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite.
Hvala lepa. Mi smo napisali obsežen odgovor na našo interpelacijo na 132 gosto tipkanih oziroma tiskanih strani in bi bil vesel, če bi prebrali strani 128–131, kjer je razlaga o nacionalnem programu za kulturo. Ker mi očitate, da nacionalnega programa za kulturo ni, bi me zelo zanimalo in si bom pogledal, kako ste v preteklih letih to gledali vi in če ste enako videli druge ministre, ki tega nacionalnega programa že od leta 2017 naprej niso skupaj spravili. Me zanima, kaj ste govorili o tem, če ste bili tako, kako bi rekel, neposredni kot sedaj. To glede tega. Mi pripravljamo nacionalni program za kulturo, vse to smo podedovali. Dobili smo en tak paket zelo raznolikih zadev in prejšnji ministri tega niso bili sposobni narediti, zbrali so pravzaprav en ogromen paket stvari, ki jih je treba spraviti skupaj v eno novo obliko z novimi premisleki in konsistentno. To delamo in bomo naredili. Druga stvar pa je glede dialoga. Dialog je stalna stvar; pravite, da je to predpogoj. Dialog je pogosto izrabljena beseda, bi človek rekel. O tem se veliko govori, ampak za dialog morata biti dva. Mi smo vedno ponujali roko, vabili vse. Sam sem imel 103 srečanja, moji sodelavci skupno 500 srečanj z najrazličnejšimi ljudmi in ta komunikacija neposredno teče in je izmerljiva in tudi prezentna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika najprej, potem pa predlagatelj. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, jaz razumem, da je čas, da se napiše nacionalni kulturni program. Dejstvo pa je, dokler ni novega, obstaja en konsenz, obstajajo ene usmeritve kulturne politike, ki se ne more spreminjati z različnimi samovoljnimi ukrepi, pač z jam sessionom, ki so vam bili tukaj našteti, kjer se kršijo pravice na področju kulture, kulturnikov, umetnikom. Praktično po dolgem spisku iz magnetograma si lahko preberete, kaj vse je bilo tukaj napisano. Dejstvo je, da bi človek pričakoval, da dokler ne pride do sprememb, se spoštuje vsaj tisto, kar je bilo v preteklosti dogovorjeno v grobem kot nacionalni interes na področju kulture, predvsem pa se ne krši zakonskih pravic, kar je bilo posebej pomembno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Violeta Tomić. Izvolite.
Minister, moram se oglasiti. Rekli ste, da ste imeli 103 srečanja, pa me zanima, če nam dostavite na Odbor za kulturo pisno, s kom ste imeli ta srečanja, s posamezniki. Kajti po mojih informacijah se niste srečali ne s filmskimi ustvarjalci ne z Asociacijo, kot je bilo omenjeno, da ste se srečali. Komunikacija je bila enosmerna, oni so vam pošiljali dopise, vi na njih niste odgovarjali. Imam zapisnik Nacionalnega sveta za kulturo, ker ga dobivam, ko je bil Svet NSK, ste bili tam in ste jih izsiljevali, naj se opredelijo do 5. in 8. točke interpelacije, kjer je NSK omenjen kot neupoštevana stran. Od tega naj bi bilo odvisno tudi vaše delovanje in sodelovanje z njimi. Prosim, danes ne bova imela časa, ampak pisno pa bi prosila te podatke za Odbor za kulturo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister.
Ne vem, kakšen je protokol, če je to dovolj, kar ste sedaj tukaj povedali, ali pošljete pismeno. To se bomo pozanimali in boste uredili v skladu s pravili; vaše pismo, v katerem boste zaprosili za stvari, ki jih govorite. Z Nacionalnim svetom za kulturo sodelujem. Od njih sem zahteval, da mi povedo, od kje so opredelitve, ki so se znašle v interpelaciji, to so povedali, pismeno zelo jasno napisali in ni nobenih nesporazumov. Minister sodeluje z Nacionalnim svetom za kulturo tako, kot je treba, in se redno udeležuje vseh teh srečanj, na katere sem vabljen. In glede filmarjev. Srečal sem se večkrat s z ljudmi, ki delajo na področju filma, z različnimi skupinami, tudi na Nacionalnem svetu za kulturo smo obsežno obravnavali to tematiko in se z njo seznanili oziroma seznanili tudi z našimi stališči. Ta komunikacija obstaja in je normalna.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagateljev gospod Nemec. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister, seveda smo v zadnjih 24 urah deležni vaše retorike v smislu medsebojnega sodelovanja. Govorim o dialogu, ki ga večkrat radi izpostavljate, ampak po drugi strani smo bil priča enostranskemu zmerjanju tistih, ki so želeli včeraj izraziti svoj glas pred parlamentom. Človek si zelo težko predstavlja, ko vi razlagate, kako poteka ta dialog, kako dejansko poteka dialog; in to je tista osnovna kritika vseh kulturnikov v Sloveniji ali pa vsaj velike velike večine. Z vsem dolžnim spoštovanjem, ampak ko je človek na položaju, ko nosi veliko odgovornost, se mora zavedati, da ta položaj ni vsemogočen in ni neomejen. Torej ne gre samo za vsebino in odnos, spoštovani minister, ki ga gojite, tako kot smo bili priča v zadnjih 24 urah v parlamentu, ampak predvsem gre za to, kakšen kulturni odnos ohranjamo kot način dialoga z vsemi kulturnimi ustvarjalci. In vi ste le vrh te piramide. Ampak poleg načina, modusa operandija, če smem tako reči, so predvsem vaše odločitve, spoštovani minister, ki so uperjeni proti normativnim aktom, kot smo vam že dokazali ne samo mi, ampak priznani pravniki s tega področja, kot seveda varuh, ki vam očita delovanje v neskladju z zakonodajo vsaj v enem primeru, če ne že v več primerih. Gotovo smernice ne gredo v smeri pomiritve ali pa sodelovanja in kot že rečeno, včeraj – paradoksalno – v času, ko se na eni strani hvalimo, koliko smo v finančnem smislu naredili za kulturo, na drugi strani so pa kulturniki na beraški palici. To je naša odgovornost, spoštovani, in to v času, ko se Republika Slovenija po desetletjih lahko brezmejno zadolžuje, ker nimamo fiskalnega pravila, ker se bomo v času epidemije lahko do 7 milijard zadolžil na račun prav le-te. In imamo možnost oziroma vlada ima možnost plasirati denar, ki žal v tem primeru ne ustvarja dodane vrednosti. Eno je retorika, drugo pa neupoštevanje normativnih aktov. In oboje, spoštovani minister, vam očitamo predlagatelji.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Violeta Tomić. Izvolite.
Naj samo dopolnim, retorika. Kulturniki so včeraj pred parlamentom protestirali z zalepljenimi usti, hoteli so povedati, da ne upajo več spregovoriti. Kaj je kulturni minister izjavil na to v tem parlamentu? Citiram: »Pred parlamentom protestirajo črnosrajčniki, idioti in tretjerazredni ljudje z nizko inteligenco, to so fašisti.« Oprostite, tak odnos in žalitev kulturnikov je že dovolj velik razlog, da tak minister ne more biti minister za kulturo.
Hvala lepa. Gospod minister ima besedo. Izvolite.
Gospa, te besede, ki ste jih izrekli, so resnične, vendar so se nanašale na en papir, ki ste ga imeli v rokah, kjer ste citirali mene, kaj sem izjavil v nekem intervjuju. In tako sem jaz razumel. Jaz sploh nisem vedel, da je tukaj kdo pred hišo. To ste tam napisali in črnosrajčniki, ki sem jih jaz omenil, citrali ste s tega papirja in na to sem jaz reagiral, ker so se pred parlamentom zbirali pred časom, ne vem, pred nekaj meseci, ne vem, točno kdaj, ampak lahko najdemo, ker to je bilo dejstvo. So se zbirali in so bili v privih vrstah Antifa ljudje in so skušali ograje podreti in se grdo obnašali; zadaj je bila množica ljudi in je zijala in ne vem kaj. In na tiste sem pa to mislil. Mislil sem pa tudi na tiste na Metelkovi, ker so enkrat bili pravzaprav v prvih vrstah celo s kiji in orožjem in jih je obiskal še celo bivši predsednik države. Predvsem so moje besede merile na tisto skupino ali ljudi, ki so pred parlamentom demonstrirali pred časom, in med njimi so bili tudi ti črnosrajčniki ali navadni fašisti. O tem sem govoril. O teh včeraj pa nisem govoril, ker za njih sploh vedel nisem, dokler mi niso povedal kasneje, da je pred hišo 30 ali 50 ljudi. To je vse, hvala lepa.
Hvala lepa. Gremo naprej. Besedo ima Jožef Horvat. Pripravi naj se Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predlagatelji, cenjeni minister za kulturo dr. Vasko Simoniti, državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Maratonska razprava o interpelaciji ministra za kulturo seveda gre v epske širine, kar najbrž tudi ni nič narobe, sploh če smo v okviru vsebine ali pa resorja, ki ga minister dr. Vasko Simoniti pokriva oziroma zanj odgovarja. Torej kultura, tudi v najširšem smislu. Kolegice in kolegi, Slovence je prav kultura, katere osrednji identifikacijski znak je bil naš jezik, slovenski jezik, ohranila kot skupnost, saj dolga stoletja nismo imeli ne našega slovenskega gospodarstva, ne naše slovenske politike, ne našega slovenskega športa in še česa, kjer bi vodili svojo politiko in bili opredeljeni s skupnim spominom na vse to. Skupna vez Slovencev so bili jezik, slovenski jezik, ljudske pesmi in sploh ljudska ustvarjalnost, pozneje slovenska knjiga in nato različne kulturne dejavnosti, ki so še zlasti utrjevale smiselnost Slovencev kot naroda in kasneje nacije, ki potrebuje lastno državo. Približno te misli je napisal interpelirani gospod minister dr. Vasko Simoniti pred kakšnim ducatom let. Podpišem jih z obema rokama. Mi smo majhen narod, smo majhna država, a nas zanimajo izključno veliki projekti. Eden takšnih je pred 30 leti bila osamosvojitev naše države. Dr. Vasko Simoniti je bil zraven, pa zato najbrž ne bo doživel interpelacije, gotovo tudi kakšnih pohval, priznanj ali medalj ne pričakuje. Kolegice in kolegi, politika je dolžna, da se pogovarja, da se pogovarja na visoki kulturni ravni v tem hramu demokracije. Soglasni smo, da je kultura dialoga v slovenskem parlamentu res žal na zgodovinsko nizki ravni; zato je skrajni čas, da se streznimo, da se zresetiramo, da pridemo k sebi in da začnemo jutri drugače. Spet bom ponovil znamenitega Aristotela, ki je zapisal: Ljudje se ne srečujejo kot živina na paši, ampak zato, da se bodo pogovarjali. In kako naj se pogovarjamo? Odgovor nam daje že slavni Cicero, ki je dejal, da so zaradi govorov skopnela cesarstva. Francoski socialni psiholog Gustave Le Bon pa je 20 stoletij pozneje dodal, da bi iz kosti ljudi, ki so padli kot žrtve besede, lahko postavili večjo piramido od Keopsove. Tako močna, tako velika je moč besede. In res mi je žal, da ob 30. rojstnem dnevu naše države vizionarska misel Viktorja Hugoja, ki se glasi – »Prišel bo dan, ko bodo polja krešočih se idej edina bojna polja« – ta ideja v 30. letu naše države in po 170 letih, kar je Viktor Hugo izrekel te misli, v Sloveniji žal še nima domicila. Zelo mi je žal. Obžalujem. Lahko nam je v opravičilo, da smo mlada demokracija, ampak po 30 letih vsak odraste. Ko sem prebiral besedilo interpelacije, brez zamere, spoštovani predlagatelji, sem po prebranem tretjem odstavku ta material odložil. Ni šlo naprej. Ni šlo dalje. Navajate – povsod po Evropi, kjer ima oblast desna politična opcija, je danes kultura na udaru klerikalnega populizma, žal tudi v Sloveniji. Brutalno. Je grda beseda, ampak mi ta sedaj najprej pride na misel. Prvič, če že govorimo o opciji, gre za desnosredinsko ali pa za sredinskodesno opcijo. Tu je prva napaka. »Povsod po Evropi« – ne navajate vira, kdo je to analiziral, kdo je to raziskoval; in seveda se mora že takoj v tretjem, četrtem stavku tega besedila videti to sovraštvo do klera, kot vi pravite. Klerikalizem je namreč svetovni nazor, ki zagovarja cerkveno vodstvo javnega življenja; in klerikalizem nima domicila v Sloveniji. Ampak ve se, da je treba gojiti sovraštvo do nekoga; in kler, po vaše, je tukaj zelo priročen. In pozabljate, dragi kolegice in kolegi, dragi predlagatelji, ne vem, če bi danes mi govorili slovensko. Jaz, ki prihajam iz Prekmurja, gotovo ne, če ne bi bilo duhovščine. Pa to sedaj ni ura zgodovine, ampak zgolj en medklic, kako je treba biti pozoren, ko kar nekoga obsodimo oziroma diskvalificiramo. Ministru se očita napad na RTV Slovenija. Jaz ne vem, mogoče tudi vsega ne preberem, ampak kot vodja poslanske skupine koalicijske stranke ne vem, nisem slišal, da bi minister dr. Vasko Simoniti zamenjal kakšnega urednika ali urednico. Poznam pa kakšnega ministra ali pa ministrico, ki je to naredil. In tudi ime in priimek urednice poznam, ki je bila odžagana, kot se reče. Očita se mu, da se ukinja Radio Študent. Laž številka ne vem katera že. Poskus cenzure tujih umetniških institucij preko slovenskega veleposlanika v Rimu. Laž številka n+1. Izgon in rušenje Roga. Nisem videl sedeti gospoda dr. Vaska Simonitija na bagru, ki bi rušil Rog. Nisem ga videl. Videl pa sem eno poslanko Levice, ki je tam govorila o ustavnopravnem zakoniku. Brskam in iščem in tega zakonika ne najdem. Ustavnopravnega zakonika ne najdem. Sem strogo proti napadu na svobodo medijev. Iz Nove Slovenije ne boste slišali napada na svobodo medijev. Smo pa za to, da dobi resnica domovinsko pravico v Sloveniji. Ali je 50 demantijev Ministrstva za kulturo na razne zapise, medijska poročanja, ali je to napad ali pa je to zgolj prizadevanje za resnico. Ali je napad, če v skladu z zakonom zahtevaš popravek. Po moji oceni ne in resnica mora tu biti na najvišji ravni. In če bo treba, predlagam ministrstvu še 50 ali pa še 50 krat 50 demantijev. Resnica mora zmagati. Ko govorimo o kulturi, gotovo imamo različne poglede na kulturo, saj tudi o sami kulturi obstaja veliko definicij. Nekje sem prebral, da je že leta 1952 obstajalo že skoraj 260 definicij kulture. Če bi sedaj vprašali 90 poslancev, kaj je kultura, bi dobili 90 različni definicij, ker je pojem kulture dejansko eden najtežje določljivih pojmov. Za mnoge najbolj osnovno in temeljno definicijo kulture je podal Taylor, ki piše, da je kultura kompleksna celota, ki vsebuje znanje, vero, umetnost, moralo, zakone, običaje in katerekoli druge sposobnosti in navade, ki jih človek pridobi kot član družbe. Ta mi je kar blizu. In še etimološko. Beseda kultura izhaja, tako kot mnoge, iz latinskega pojma »colo« oziroma glagola »colere«, kar pomeni vse tisto – kar je zelo pomembno in mi je blizu –, kar bomo negovali, obdelovali in spoštovali. In to je gotovo naloga vsakega državljana in državljanke. Obžalujem, to je seveda moja osebna percepcija, da pa danes žal ne govorimo o kulturi, temveč da gre za kulturni boj. V ozadju pa spet privilegiji, denar in položaj. V današnji interpelaciji se zdi res, da gre za kulturni boj proti ministru, ki izhaja iz neke osovražene politične opcije desno od sredine in nekega drugega svetovnega nazora od tistih, ki so pod levimi vladami do sedaj cveteli in na državnih sredstvih za kulturo. Še to, strinjam se z ministrom, ko pravi, da Ministrstvo za kulturo ne more biti socialna služba. Ne more biti. Za to imamo drug resor. In seveda vsi zagovarjamo, da moramo ohranjati ustavno določilo, spoštovati ustavno določilo, da je Slovenija tudi socialna država, pomagati tistim, ki so na robu. Ampak danes to ni tema. Morda nekaj številk, ki so vezane na slovensko kulturo. Koliko je bilo leta 2019 zaposlenih oseb v kulturnih domovih, gledališčih in drugih institucijah z odrsko dejavnostjo? Bilo jih je 2 tisoč 618. Zaposlene osebe v galerijah in muzejih leta 2019 – tisoč 48. Samozaposleni v kulturi – približno 3 tisoč 500. 2 tisoč 422 ima plačane prispevke s strani države zaradi izjemnih dosežkov, v zadnjih petih letih se je njihovo število povečalo za 600. 10 milijonov evrov nameni država za prispevke za socialno varnost. Približno 0,7 % BDP namenimo za kulturo, s čimer smo sedma država v Evropski uniji po deležu BDP za kulturo. 36 milijonov interventnih sredstev je ta vlada namenila za področje kulture zaradi pandemije, 36 milijonov. Ali je preveč, ali je premalo – to je seveda stvar subjektivne ocene. Država, pozor, država je lani kulturnim zavodom izplačala vsa predvidena sredstva, čeprav niso uspeli iz znanih okoliščin realizirati vsega programa. In še nekaj, ker sem tudi član Odbora za finance in smo se veliko ukvarjali v Novi Sloveniji s spremembo proračuna za leto 2021 in s proračunom za leto 2022 in pogledali primerjavo z realizacijo leta 2019, Ministrstvo za kulturo. Realizacija leta 2019 je bila 172,8 milijona evrov. Proračun za letošnje leto – skoraj 238 milijonov evrov, kar je dobrih 65 milijonov več, kot je bila realizacija oziroma 38-odstotno povečanje glede na realizacijo 2019. In zato je treba ministra interpelirati?! To kaže – in seveda tudi to vsi, ki smo že nekaj časa v tem parlamentu, vemo –, kakšna borba je pri razrezu proračunskega kolača. Te številke kažejo na to, da minister dr. Vasko Simoniti ima močno politično podporo v tej vladi. To je moja ocena, ne sedim na vladi, ampak drugače ne bi dosegel takšnih povečanj, ker vsi resorji pa niso dosegli 38 % več za letošnje leto, kot je bila realizacija leta 2019, ko je svet živel v normalnih okoliščinah, takrat ni bilo epidemije. Še leto 2022, torej naslednje leto, proračun skoraj 230 milijonov evrov, kar je še vedno 33-odstotno povečanje glede na realizacijo 2019. Zaključujem z lokalnim projektom. Bil sem izjemno vesel, ko smo sprejeli – saj se spomnite, kolegice in kolegi – Interventni zakon za odpravo ovir pri izvedbi pomembnih investicij za zagon gospodarstva po epidemiji COVID-19. Že na prvem seznamu pomembnih investicij se pri zaporedni številki 167 v okviru regionalnega razvoja za Pomurje najde tudi izgradnja enote za Prekmurje Pokrajinskega arhiva Maribor. Vodstvo Pokrajinskega arhiva je veliko naredilo za ta projekt, za realizacijo; nikoli pa ni imelo dovolj posluha pri prejšnjih ministrih. Vodstvo Pokrajinskega arhiva je pred časom, dve, tri leta nazaj povabilo pomurske poslance, če lahko kako pomagamo. Danes z zadovoljstvom ugotavljam, da gre projekt naprej; oziroma bi prosil ministra, da tudi javnost seznani, kako je s tem projektom. Če kaj, gospe in gospodje, sem si želel, da bi leta 2019, ko smo praznovali stoletnico združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom, ko sem bil tudi na znanstvenem simpoziju, ki ga je organizirala Slovenska akademija znanosti in umetnosti, in sem tam slišal strokovnjake, da je veliko arhivskega gradiva za Prekmurje iz znanih zgodovinskih razlogov še neobdelanega. Sem si želel, da bi morda kot darilo Prekmurju leta 2019 bil vsaj začetek gradbenih del za namene enote Pokrajinskega arhiva Maribor za Prekmurje. Izjemno zahtevna investicija, ampak kar se pa tiče same vrednosti, pa izjemno izjemno pomembna za Prekmurje, morda v naslednji fazi za Pomurje, ko bo morda to postala tudi v upravnem smislu pokrajina. Če sem malo bolj doma v številkah, naj še omenim ta porast zelo različnih proračunskih sredstev za kulturo. Če recimo spomnim na zadnje tri ministre za kulturo: gospod Dejan Prešiček – 162 milijonov za kulturo, gospod Zoran Poznič je dosegel 10 milijonov več, dobrih 172, in danes interpelirani minister dr. Vasko Simoniti je pa dosegel za letošnje leto kar 238 milijonov evrov. Včasih pravimo, da pri denarju se vse začne in pri denarju se konča. Ja, res je tudi, da vsaj za izgradnjo infrastrukture, kjer se dogaja kultura, enostavno potrebuješ denar. In seveda potrebujemo denar tudi za izvajalce. Po vsem tem, kar gospoda ministra poznam, predvsem njegovo delo, se mi zdi res iracionalna ta današnja interpelacija, zato bom jaz ravnal racionalno in bom glasoval proti interpelaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar. Pripravi naj se Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister dr. Vasko Simoniti, poslanke in poslanci, lep pozdrav vsem skupaj! Naj na začetku tudi sam zaželim vse dobro spoštovanemu ministru za okroglo obletnico in še veliko uspešnega dela naprej, spoštovani minister! Ob tem bi izkoristil priložnost in tudi vsem materam, mamicam, mamam v Državnem zboru in po vsej Sloveniji zaželel lep materinski dan. Iskrene čestitke! Zdaj se bom pa dotaknil interpelacije. Deset minut imam na voljo, žal ne bom mogel povedati vsega, kar sem si zamislil, ampak kljub temu. Jaz seveda te interpelacije oziroma tega nekulturnega političnega boja v Državnem zboru ne bom podprl, ker nima nobene osnove. Ko sem prebral predlog interpelacije, nisem niti v eni točki zaznal enega samega suma, da bi minister delal karkoli narobe in da bi moral biti zato interpeliran oziroma da ne bi več opravljal svojega dela. Predvsem se že na daleč vidi, da je pač to nadaljevanje vašega političnega boja, torej prevzema oblasti, potem ko je predsednik Marjan Šarec vrgel puško v koruzo. Ni je vrgel samo zaradi sebe, ampak zaradi vas, spoštovana opozicija, vi ste mu pomagali. Tako kot želite pomagati ministru, da bi moral odstopiti, ste pomagali tudi Šarcu, da je puška padla z rame. In samo zato več te vlade nimate, to morate vedeti, tega se je treba zavedati. Zdaj seveda nadaljujete s to politiko, s temi obtoževanji, lažmi, neresnicami, polresnicami, kaj vse moramo tu poslušati. Že včeraj ste slišali in še enkrat vas prosim, spoštovani predlagatelji, da mi odgovorite, da se bom mogoče lažje odločil, glede na to, da ste v kulturi zavozili popolnoma vse, ko ste imeli vlado, vključno z nadstrankarsko Levico, ste bili zraven, pa niste za kulturo naredili popolnoma nič. Ampak res popolnoma nič. Kulturniki oziroma kultura se je pritoževala nad tem, da ima premalo denarja, da ima vlada premalo posluha, ampak to celotna kultura, govorim o kulturi v Sloveniji na vseh nivojih, na vseh področjih. Zdaj vi seveda predstavljate neko svojo kulturo, parcialni interesi pri vas so vedno na mestu, in predstavljate nek delček neke kulture, za katero stojite vi kot politična opcija. In ste tudi v vse te zdrahe, ki se dogajajo v zadnjem letu dni, ko je prevzela oblast Janševa vlada, vpleteni, bodisi pri kulturi bodisi pri medijih, pri vseh novicah, ki jih lansirate v tujino, laži; in potem prihajajo nazaj v Slovenijo in jih naši, po vaše, neodvisni mediji potem napihujejo, dokler balonček ne poči. Takšno delo se mi res ne zdi konstruktivno in mislim, da bi se morali malo vzeti v roke in začeti delati konstruktivno. In se zavedati, da smo v epidemiji, da ljudje umirajo, da se zdravstveno osebje trudi po vseh svojih močeh in da se tudi kulturni delavci trudijo po svojih močeh, da svoje delo nekako predstavijo ljudem preko digitalnih oblik in tako naprej. Vi pa zganjate tale šov v parlamentu, zato da bi minister padel. Točno veste, da ste za kulturo naredili mnogo manj kot ta minister oziroma ta vlada, da vemo, kako je bilo izbrisa iz razvida. To ste verjetno poslušali že včeraj pa še zdaj niste odgovorili, kakšni so podatki. Vpis v razvid narašča, pri vas je padel. Kaj je torej problem? Ne vem, kje vidite vi tukaj problem. Potem silite ministra, da naj gre v bran STA, ki nezakonito ravna. Lepo vas prosim. Kup stvari je, ki jih je ta vlada naredila mnogo bolje kot vaša. Vam je ušel režiser Mitja Okorn v tujino. In kaj? Nič narobe. Res ste zavozili v kulturi popolnoma in takrat ni bilo nobenih protestov, nobenih interpelacij, nič, nobenih težav. Potem ministra hladno lepo imenujete mlačni uradnik, analfabet celo. Katastrofa. Kako si lahko to privoščite? Doktorja znanosti, profesorja, ministra, ki se dejansko trudi in dela za to kulturo in ki je tudi največ denarja izboril v vladi. Veste, kako je težko pridobiti denar za kulturo, pa mu je to uspelo, se vi potem spravljate s takimi nadimki nad njega. Stalno ga napadate, izzivate in seveda on vam potem odgovarja. Ampak potem spet vi nazaj napadate in obtožujete njega, da je problematičen minister, v bistvu pa ste problematični popolnoma sami. Mislim, da je včerajšnji pa današnji dan res izgubljen dan. Izgubljen dan za Slovenijo, izgubljen dan za Državni zbor, izgubljen dan za kulturo in umetnost te naše prelepe Slovenije. In res, ta zloraba kulture v politične namene presega že vse meje, ampak res dejansko vse meje. In ti pozivi k odstopu. Imate veliko dela pri sebi, pozvali ste k odstopu svojega predsednika Vlade, ki vas je uslišal in je odstopil, imate kup drugih odstopov, imate kup prestopov. Mislim, da ni na mestu, da se tukaj spravljate še na ministra, ki dejansko dobro dela. Vse to so posledice enoumja nekih svinčenih, težkih časov, ki so bili težki časi tako za državljane in državljanke kot tudi za kulturo, za gospodarstvo; in s tem še nismo zaključili in vi seveda s tem v tej maniri tudi nadaljujete. Na eni strani imamo ministra, imamo kulturo, na drugi strani pa imamo levo aktivistično nekulturo. Upam, da smo se razumeli. To je to. Zato je tako, kot je. In jaz bi s to vašo grotesko oziroma s tem, kar uprizarjate včeraj cel dan pa še danes se boste trudili, nekako potegnil paralelo z našim Slavkom Grumom iz Šmarnega pri Litiji, ki v svoji drami prikazuje življenje v izmišljenem mestu Gogi, kjer živijo ljudje, ki so na meji med zdravim in patološkim razumom. Umetnik izhaja iz dejstva, da je človek odvisen od svoje podzavesti, skritih želja, ki usmerjajo njegovo življenje. Tukaj notri bi jaz vas našel, v drami, ki jo verjetno poznate – Dogodek v mestu Gogi. V drami gre predvsem za delno patološke osebnosti, za komplekse, spolne neizživetosti, za nasilje, ki človeka v odraslosti zavirajo, da bi se izpopolnil. Te osebnosti so porinjene v dolgočasno in monotono življenje ter v bolestno čakanje na kakršenkoli dogodek, ki bi porušil to monotonijo. So neaktivni ljudje, ki si samo želijo spremembe. Tukaj bi vas jaz notri našel. Jaz bi se zahvalil ministru za dejansko res dobro delo, da je komunikativen, da sodeluje z vsemi društvi, z vsemi institucijami, kulturniki. Ministrstvo pripravlja veliko razpisov, veliko bo obnov kulturnih spomenikov, cerkva, gradov, kulturnih domov. Veselimo se ga tudi na našem koncu, v Šmartnem pri Litiji pa v Litiji. Odpiramo razstavo Valvasoriano, potem ob 120-letnici rojstva Slavka Gruma bo otvoritev kipa, kamor bomo tudi ministra povabili pa tudi vas, spoštovani poslanke in poslanci, v avgustu, ko bo 120 let. Veliko stvari je, veliko dobrih del še čaka ministra in jaz verjamem, da bo svoje delo po neuspešni interpelaciji opravljal tudi naprej tako dobro. Takšnega ministra si lahko dejansko samo želimo. Slovenija si ga zasluži in res hvala bogu, da imamo ministra, ki ga kultura skrbi in ki za kulturo dela. Ko se boste vi lahko ali pa če bi se pohvalili v takimi rezultati v prejšnji vladi, kot se lahko pohvali minister, potem bi vam dal kapo dol. In ne govoriti, da vi govorite v imenu kulture, vseh kulturnikov v Sloveniji; vi govorite izključno v svojem imenu v tem vašem nekulturnem političnem boju. Ne mi govoriti, da govorite v imenu kulturnikov, kot so pevski zbor svetega Nikolaja, folklorna skupina Javorje, vokalna skupina Lipa, oktet Valvasor, pevsko društvo Zvon, Kulturno-športno društvo Velika štanga, naši tamburaši. V njihovem imenu vi ne govorite, oni delajo dobro, so kulturni, ustvarjajo, se trudijo, dobijo tudi občinska sredstva, občine dobijo več denarja od države in posledično ima tudi kultura več. In ne govoriti, da vi govorite v imenu vse te kulture, ker to ne drži in to ni res. Tega se je treba zavedati in tega se tudi ljudje, spoštovani državljanke in državljani, zelo zelo zavedajo. In naj zaključim ob dobrih željah ministru pa vsem materam na današnji dan. In če spet potegnem vzporednico z našim Slavkom Grumom, se drama zaključi s tem, ko osebe pušča v mestu nepotešene, neaktivne, življenjsko nesposobne; in verjamem, da se bo tako končala tudi ta groteska v Državnem zboru, ki jo čisto po nepotrebnem uprizarjate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aljaž Kovačič. Pripravi naj se mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Minister, kolegice in kolegi! Mene so učili, da nekako spoštuješ starejše, to je neka vzgoja, čeprav sem sem mnogokrat spraševal, da bi bilo bolj pomembno, da človeka sodiš po dejanju. Seveda je prav, da smo do starejših še posebej pazljivi. Tega zdaj ne govorim, minister, zaradi vaše starosti, ampak predvsem zato, ker mi je nerazumljivo, da se lahko človek, ki je šel čez neko akademsko sfero, ki je toliko in toliko dal v življenju skozi, dejansko obnaša na način, kot se obnašate vi. Vi bi dejansko morali že odstopiti samo zaradi včerajšnjega nastopa, ki je neprimeren za kakršnokoli funkcijo, za kakršnegakoli ministra, še posebej pa za ministra za kulturo. In govoriti, da delate za dobrobit slovenske kulture, je dejansko žalostno in smešno. In sedaj bom tudi na kratko šel skozi zadeve, saj je bilo bistvo tako ali tako že v teh urah povedano. Da Ministrstvo za kulturo pade na dialogu, je dejansko nepredstavljivo. Vi govorite, da se pogovarjate, ampak potem ne vem, zakaj se dejansko oglaša 90 % skupin, ki spadajo pod kulturo. 3 milijone evrov ste kot vlada zadržali subvencij za slovenski film, nenehno za to obtožujete vlado Marjana Šarca, hkrati pa ste že aprila 2020 rekli, da boste odpravili to, po vašem, administrativno napako. Kje smo danes? Marca 2021. Če je bil to glavni razlog, kaj ste delali eno leto? Šele s PKP-ji smo potem lahko poplačali filmarje za to, kar so opravili že eno leto nazaj. Glede samozaposlenih v kulturi. Govorite, da ste tukaj naredili vse strokovno, potem ne vem, zakaj vas je Asociacija, tudi Varuh človekovih pravic in nenazadnje tudi sodišče opozorilo, da ni vse tako, kot bi moralo biti. Ampak vi še vedno trdite, kako se trudite za te ustanove. Seveda ne kadrujete vi osebno, kadrujete preko nadzornikov, ki si jih nastavljate – Slovenski etnografski muzej, Narodni muzej, Moderna galerija. Direktorje imenujete, preden vam strokovni svet sploh nekoga predlaga. Zakaj se vsi ti muzeji oglašajo, vi pa poslušate stroko?! Katero stroko, iz vaše stranke; ali kdo je ta stroka? Glede medijev molčite, RTV, STA. Kolega iz Nove Slovenije govori, da se oni ne vtikajo v medije, minister Tonin pa podpira vlado, katere član je, in poziva direktorja Slovenske tiskovne agencije, naj odstopi. Ne vtikajo pa se v medije. Skratka, pogoreli ste na celi črti. In naj se na koncu še osredotočim na vašo največjo željo, se pravi muzej osamosvojitve. Seveda nihče ne oporeka muzeju osamosvojitve kot takemu, ampak da se ga vi lotite in da boste najverjetneje iz njega naredili muzej, kot je danes vaš profil vlade, ker gremo najverjetneje celo tako daleč, da se je nekdo zadnjič pošalil ob sliki, ko je vaš predsednik pisal neko pismo; in je napisal –najverjetneje Janez Janša lektorira Prešernovo delo. Kaj bomo to gledali v muzeju?! In da ne boste govorili, da govorim kar nekaj na pamet, spoštovani minister, ja, lahko mi kažete to, ampak poslušajte: Z zanimanjem, pa tudi s skrbjo in začudenjem, spremljamo načrtovanje projekta vašega ministrstva, ki se želi posvetiti novi muzejski predstavitvi slovenske osamosvojitve. Želimo vas torej pozvati, da odprete takšno razpravo, k temu vas in nas vse zavezuje sodobno zgodovinopisje in sodobne muzejske prakse. K temu vas in nas vse zavezuje duh in črka slovenske ustave in zakonov. K temu vas in nas vse zavezujejo vzgibi, dejanja, ki naj bi se jim muzej posvetil, tako imenovane slovenske osamosvojitve. Veste, kdo je avtor tega? Vaš oddelek. Oddelek za zgodovino Filozofske fakultete v Ljubljani, kjer ste bili docent in kasneje tudi predstojnik. In če to ni smetana slovenskega zgodovinopisja, ki bi moral kreirati nek taki muzej, potem ne vem, s kom in na kakšen način se vi pogovarjate o njegovi ustanovitvi. Spoštovani minister, vi ste za slovensko kulturo to, kar je toča za slovenska polja.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite.
Gospod, ali ste rekli – toča? Ah, dobro, samo da sem slišal. Globoka misel. Gospod, na ostale stvari vam ne bom odgovarjal, ker očitno premalo veste; in to je grdo obnašanje. To, kar ste vi govorili, je neprimerno obnašanje, ker si drznete govoriti o stvareh, o katerih nič ne veste. Ali razumete? To je vaš problem. To je temeljni problem. Govorili ste, da je Oddelek za zgodovino smetana smetane. Ja, tam sem bil jaz, potem sem jaz smetana. Ali je tako? Povejte na glas, da sem smetana. Dejte no, dejte, dejte, dejte. In da se jaz lotim Muzeja slovenske osamosvojitve. Ja, kdo se ga pa naj loti?! Ja, jaz. Kaj? Kaj pa je narobe s tem? In procedura, kako gre, to je pa zdaj ta teater, ki ga radi delajo. Muzej bo čez 2 leti v resnici muzej. Treba je postaviti začetek, potem je treba imenovati svet, potem je treba odpreti široko razpravo, potem je treba oblikovati koncept, potem je treba pa seveda zagotoviti zadeve, da se izpeljejo. In eno leto in pol bo trajalo ali pa nekaj takega; in tukaj je še celo ozadje, na začetku moraš pa organizacijsko osnovo postaviti. Za to gre. In nihče ne bo nikogar izključeval in ne vem kaj. Ne delati teh stvari, ker res jih premalo poznate, kako se nekaj organizira. Jaz ne vem, ali ste kaj v življenju organiziral ali kaj takega. Lepo prosim, to je resna stvar, ki zahteva ogromno napora. Logično, da iz druge opozicije mislijo, da bo tako in drugače, ker a priori pač ne zaupajo. Saj v bistvu temelji celo življenje in vse na tem svetu na nezaupanju. Zato so pa zakoni, zato je pa parlament. Logično. Ampak imamo demokracijo, v takih stvareh bo pa jasno do dogovora prišlo. Glede dialoga se mi pa že malo upira govoriti. Kaj mislite, da je dialog samo tisto, kjer dobite vi prav? Da je vaša stvar prav? In govorite tukaj o Asociaciji. Naštejte mi tri ljudi, člane Asociacije, povejte na glas. Ne veste jih. In ne odgovarjam na pisma, ki so podpisana kot neko kolektivno telo, ker iz tistih časov, ko so se šli te korporativne neumnosti pač na to jaz ne bom pristajal. Morda naj se podpiše ime in priimek, pa se bomo pogovarjali. Z vsemi ostalimi smo se pogovarjali, povabili vse in smo vedno odprti za to. Seveda se grdo obnašam in nekaj takega. Tako vi mislite. Jaz pa mislim, da je normalno, zmerno govorjenje z hudimi obtožbami in podtikanji trikrat hujše, nesramnejše kot pa jasen in odločen glas, ki ve, kaj za takim glasom stoji in kakšna vsebina.
Hvala lepa. Replika, gospod Kovačič. Izvolite.
Minister, jaz vam postavim vprašanje, vi pa greste na mojo diskreditacijo. Vi sploh ne veste, kdo sem jaz, kaj sem v življenju delal, ampak to danes ni pomembno. Jaz nisem minister. Vi lahko mahate, vi se lahko žalite, ampak dejstvo je, da ste nesposobni minister. Tudi smetana, bi lahko rekel, ima rok trajanja in se pokvari. Kar pa se tiče univerze, minister, kar pojdite ven. Tukaj so podpisi, 17 članov oddelka je to podpisalo. Če pa to ni strokovna javnost, potem pa ne vem, kdo je. Gospod predsedujoči, lahko zagotovite ministru, da se usede na stol.
Spoštovani minister, prosim za spoštljivost in da spoštujemo poslovnik vsi. Hvala lepa. Izvolite, gospod Kovačič.
Saj dejansko je res, vsaka beseda glede tega ministra je izgubljena beseda. Seveda bom podprl to interpelacijo.
Hvala lepa. Postopkovno, predlagatelj Matjaž Nemec. Izvolite.
Postopkovno, gospod podpredsednik. Ravnokar smo bili priča odhodu ministra zaradi nestrinjanja s poslancem. Ali je to mogoče uzurpacija moči, ali je to uzurpacija ignorance? Spoštovani podpredsednik, jaz vas prosim, da prekinete sejo, dokler se spoštovani minister ne usede ponovno na svoj stol, kajti tukaj sedimo šele uro in pol, on pa dejansko tukaj izvaja avtoriteto, ki mu ne pripada. Državni zbor je nad ministrstvom, interpeliran je in on ima vlogo danes tukaj, da posluša očitke parlamenta. Zato vas prosim, da prekinete sejo, dokler se spoštovani minister ne vrne na sedež. To velja kot postopkovni predlog. Hvala.
Hvala lepa za vaš predlog. Tega ne bom naredil. Tukaj je državna sekretarka in sejo bomo nadaljevali. Postopkovno ima Violeta Tomić. Izvolite.
Predsedujoči, mi interpeliramo ministra in ne njegov stol. Če se tega stolčka tako zelo oklepa, naj bo vsaj toliko dostojen, da na njem sedi, dokler traja interpelacija in dokler mi argumentirano podajamo kritiko in člene iz interpelacije. Nedostojno in nedopustno je, da je tako demonstrativno zapustil ta cenjeni državni zbor, kar dokazuje, da gospod sploh ne prenese kritike. Bil je do kolega zelo žaljiv, zelo grob in zelo žaljiv, nedopustno. Jaz podpiram predlog sopredlagatelja, da prekinete sejo, zagotovimo prisotnost ministra in nadaljujemo z interpelacijo. Hvala.
Spoštovana gospa poslanka, sejo vodim jaz in seje ne bom prekinil. Tukaj imamo državno sekretarko. Vas bi pa želel opozoriti na 69. člen poslovnika. Kadar govorimo o postopkovnem, govorite o postopku in kateri členi pri vodenju seje poslovnika so bili kršeni. Ne imeti neke druge razprave. Hvala lepa. Postopkovno, izvolite, gospod Ferjan.
Podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Jaz imam postopkovni predlog oziroma vas bom vprašal, ker vi predsedujete in seveda tudi interpretirate poslovnik. Mislim, da v poslovniku nikjer ne piše, da ob 18-urni interpelaciji mora minister 18 ur sedeti na tem stolu, ampak verjetno gre lahko vmes tudi za kakšno minuto ven. Mislim, da to ni nič sporno. Če pa že govorimo o poslovniku, je bilo pa včeraj nekomu drugemu odrejeno, da mora to sejo zapustiti, pa je ni. Hvala lepa.
Tudi zato, gospod Ferjan, seje ne bom prekinjal. Izvolite, gospod Matjaž Han, postopkovno.
Šele eno uro in pol traja, predsedujoči, pa že taka seja. Meni je nerodno. Vam verjetno, predsedujoči, ne vem; če vam ni nerodno, potem je nekaj narobe. Kar se tiče pa gospoda Ferjana, pa upam, da so mu povedali njegovi kolegi, kaj smo se včeraj na posvetu dogovorili. Žal. Potem je komunikacija v vaši stranki narobna. Mi smo se dogovorili in mislim, da v skladu s tem, kar smo se včeraj na posvetu dogovorili, danes tudi poteka seja. In prosim, če mu že kolegi ne odgovorijo, potem mu vi odgovorite, ker ste bili vi na tem sestanku.
Spoštovani gospod Han, jaz sem prišel čisto na koncu na sestanek in jaz nisem dolžan gospodu Ferjanu razlagati, kaj ste se tam vi dogovorili, ker niti nisem seznanjen. Tudi ta vaša razprava ni bila postopkovni predlog, ni bil, gospod Han. Izvolite, gospod Trček. Ampak resnično vas opozarjam [[…]]
Gospod predsedujoči, mi interpeliramo ministra in ne državne sekretarke. In če je interpelacija ministra, potem pričakujemo, da je minister tukaj. Lahko pa povem, da od ljudi, ki to spremljajo, jaz že včeraj dobivam esemese: »Pokličite psihiatra.« To je konec citata.
Spoštovani gospod Trček, pričakujem, da bomo spoštljivi; in nekdo ne more 18 ur tukaj sedeti, ne da bi šel tudi spit kozarec vode. Lepo vas prosim, bodite spoštljivi! Tudi do vseh nas tukaj, ki smo prisotni. Tina Heferle, postopkovno.
Spoštovani podpredsednik, moj postopkovni predlog se nanaša na 69. člen, ki govori o postopkovnem predlogu. Kolega Ferjan vam je v tem duhu postavil postopkovno vprašanje, ki ga tudi opredeljuje ta 69. člen, torej poslanec lahko poda postopkovni predlog ali pa postopkovno vprašanje glede poteka seje. Jaz pričakujem od vas kot predsedujočega, da mu boste odgovorili na njegovo postopkovno vprašanje v zvezi s prisotnostjo enega izmed predlagateljev na seji. In pričakujem tudi od vas kot podpredsednika Državnega zbora, če ste res prišli na tisti posvet zadnjo minuto – pa niste, včeraj ste ves časa sedeli tam z nami, ko smo se pogovarjali o tem, kako bomo postopali glede tistega izreka odstranitve –, da se pozanimate, spoštovani podpredsednik, kaj smo se dogovorili, ker je to vendarle vaša dolžnost, če sedaj vodite sejo. Še enkrat, v povezavi z 69. členom vas prosim, da z mesta predsedujočega z avtoriteto gospodu Ferjanu odgovorite na njegovo postopkovno vprašanje. To je moj postopkovni predlog.
Hvala lepa za vaš predlog. Jaz sem gospodu Ferjanu že odgovoril, da seje ne bom prekinjal, tudi če je gospod minister odšel spit kavico. Resnično predlagam, da gremo naprej. Izvolite, gospa Heferle, postopkovno.
Gospod podpredsednik, če si pogledate v magnetogram ali pa naj vam gospod Ferjan še enkrat pove, kaj vas je v resnici vprašal. On ni dal predloga za prekinitev seje; on vas je s postopkovnega vidika vprašal, zakaj eden izmed predlagateljev danes tukaj sedi, če pa bi moral biti odstranjen s seje. To je bilo njegovo postopkovno vprašanje. Jaz vam še enkrat dajem svoj postopkovni predlog. V skladu s 69. členom, v skladu s katerim morate na vsak postopkovni predlog ali postopkovno vprašanje odgovoriti, je moje postopkovno sedaj, da gospodu Ferjanu odgovorite, zakaj lahko gospod Nemec vendarle sedi tukaj in sodeluje na seji kot predlagatelj.
Gospod Ferjan, izvolite, postopkovno.
Najlepša hvala. Najprej hvala kolegici Heferle, ampak ne potrebujem odvetnika oziroma odvetnice. To je vezano na poslovnik, tako da ne bo v prihodnjih nekaj desetih minutah še razprave o tem ali pa pogovora o tem. Vi ste odgovorili na moje postopkovno vprašanje, ki je bilo vezano na sam poslovnik, ali je v poslovniku določba, da mora minister ves čas, torej v tem konkretnem primeru 18 ur, sedeti v dvorani. In ste odgovorili, da ne, da seje ne boste prekinjali. Tisto, kar sem pa v nadaljevanju dodal, sem pač pripomnil to, kar se je včeraj dogajalo. Če je to komu v ponos, da dobi dva opomina pa še kaj drugega, to pa ni več postopkovni, tako da bom tukaj zaključil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da sem potem odgovoril na vaš postopkovni predlog. Predlagatelj gospod Matjaž Nemec, izvolite.
Bom čisto kratek. Dejansko to, kar se je zgodilo včeraj, je enako tistemu, kar se gospodu reperju iz Ljubljane zgodilo takrat, ko ste mu, spoštovani minister, odvzeli ves status, ki mu je pripadal od leta 2017. In to je ta odnos do položaja in moči, ki za vas pomeni neomejen, na drugi strani bi pa moral pomeniti odgovornost. Da jaz danes tukaj sedim, je rezultat včerajšnjih dogovorov. Torej spoštovan SDS, jaz sem bil tukaj že včeraj in bom danes ves dan in ne boste odstranjevali nobenega od dveh predlagateljev ali pa kogarkoli iz dvorane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagam, da gremo naprej. Besedo ima mag. Marko Koprivc. Pripravi naj se mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. To, kar se je ravnokar zgodilo in kar se dejansko dogaja že dva dni, že od začetka razprave o interpelaciji, je nedopustno in dokazuje samo eno stvar. Dokazuje absolutno aroganco te oblasti. In oprostite, spoštovani minister, vi ste danes gost v Državnem zboru in nimate nobene pravice žaliti poslank in poslancev. Nobene pravice nimate žaliti in govoriti, ali govorijo neumnosti ali ne, ali vedo stvari ali ne, ker vi ne veste, če oni vedo ali ne. Problem je samo v tem, da vi mislite, da ste vi in vaša iliberalna klika z Janezom Janšo na čelu vsemogočni in edini veste in edini imate prav. Oprostite, ta odnos je res nedopusten. Eklatanten primer zlorabe oblasti in prava. In tudi kot je ravnokar povedal kolega Matjaž, lahko vlečemo vzporednice s primerom reperja Zlatkota. Enostavno želite vse, ki razmišljajo drugače, utišati. Če ne gre drugače, pa z žalitvami in osebnimi diskreditacijami. In to je enostavno revanšizem te janšistične oblasti. Iz vas veje neomejeno sovraštvo, ki ga izkazujete s cinizmom, žaljenjem in tako naprej. Oprostite, minister, to je res nesprejemljivo. Neke meje obnašanja morajo obstajati. In povejte, kdo iz opozicije je bil do vas žaljiv na osebni ravni. Eno je pač, da se ne strinjamo z argumenti, to je normalno za parlament. Ampak da pa vi odbijate nazaj a la Janez Janša s tviti – bum, kaj boš pa ti govoril, nimaš pojma. Ne vem, mogoče je že to problem, da je Aljaž od vas mlajši vsaj 50 let ali koliko, 40. Ampak na ta nivo se res ne moremo spuščati. Pa ni problem, da mene užalite ali pa njega. Problem je, da si v taki družbi ne želimo živeti in da vi to poosebljate. Vi ste minister. Vi ste minister za kulturo. Obnašate se pa, če milo rečem, zelo zelo nekulturno. Spoštovani minister, v teh dveh dneh, če odmislimo vse razprave, ste samo s temi reakcijami pokazali svoj pravi obraz. Pokazali ste svoj pravi obraz – vi in celotna vlada. Če se pa sedaj dotaknem še nekoliko vsebine iz interpelacije. Že dva dni govorimo o tem, pa niste kaj veliko uspeli povedati, razen žaliti tiste, ki drugače mislijo, glede primera Zlatko, ko ste mu protipravno, protipravno, mimo zakonov in mimo Ustave, na katero ste prisegli, ko ste postali minister, odvzeli status. Kolegica Tina Heferle je zelo strokovno in dobro zadeve utemeljila, zakaj ne pije vode ta vaš postopek, ste vi ob pomoči podpredsednika iz vaše stranke enostavno razpravo prekinili, tako da ste izklopili mikrofon. Najprej njej, potem ste pa Matjaža Nemca, ki je nasprotoval temu, hoteli vreči ven. To je način delovanja SDS, to je modus operandi SDS. Ampak kar se tiče Zlatkota, še enkrat ponovimo, odvzeli ste mu status samozaposlenega v kulturi in s tem tudi finančna sredstva izključno iz enega razloga. Mi lahko tukaj filozofiramo, kolikor hočemo, ampak razlog je bil samo en – ker je javno nasprotoval vašemu predsedniku in ker se je udeleževal protestov. To je izključni in edini razlog. Čeprav te njegove aktivnosti niso imele nobene zveze z njegovim strokovnim oziroma umetniškim delom in ni imelo nobene povezave. Ampak vi s tem dokazujete, da tiste, ki razmišljajo drugače, lahko likvidiraš z vsemi sredstvi. Lahko z žalitvami, lahko s tem, da se odvzame finančna sredstva in s tem odvzame možnost normalnega preživljanja, lahko z odpovedjo delovnega razmerja na enak način. Kot ste naredili s tem umetnikom, verjetno delate tudi po ministrstvih, javnih zavodih in tako naprej. Ampak to je nedopustno, ker v demokraciji ima oblast meje, oblast ni absolutna. In zato, ker ste vi minister, ali pa zato, ker je Janša predsednik Vlade, ne more nekomu vzeti sredstev za eksistenco, za preživljanje, ker on javno njemu nasprotuje. To tako ne gre. To tako ne gre, leta 2021 smo. In naša ustava pravi, da smo demokratična republika. Vi pa, vem, vi želite narediti novo republiko, drugo republiko. Ampak vam ne bo uspelo, ker je civilna družba v Sloveniji tako močna, da mislim, da vam v tem enem letu ne bo nikakor uspelo. Na oblast ste pa itak prišli s prevaro oziroma 80 % ljudi je proti tovrstnemu načinu funkcioniranja oblasti. Ampak sta se pač dve stranki odločili, čeprav sta pred volitvami zagovarjali nekaj drugega, da raje podpreta Janševo oblast, kot pa da bi šli na volitve. Razumi, kdor more, ampak tako je. Ni legitimna vaša oblast in tega se zavedate. [[oglašanje iz dvorane]] In tega se zavedate.
Spoštovani gospod poslanec [[…]]
Smem nadaljevati, spoštovani podpredsednik?
Spoštovani gospod poslanec, prosim, da spoštujete poslovnik in razpravljate o vsebini, ki je danes na dnevnem redu.
Seveda. Bolj, kot trenutno razpravljam o vsebini, ne morem. Razpravljam o primeru reperja Zlatkota, ki mu je bil protipravno odvzet status ter s tem možnost preživetja in umetniškega delovanja. Sem pa želel samo navezati v dveh stavkih na to, kako razume trenutna oblastniška struktura demokracijo. In želel sem navezati na to, da je reper Zlatko izgubil status zaradi tega, ker je nasprotoval predsedniku Vlade. Še več, tudi Slovenska tiskovna agencija je bila napadena oziroma oblast je želela od urednikov na Slovenski tiskovni agenciji podatke o tem, zakaj in kako dolg je bil intervju, ki so ga objavili s tem istim reperjem. To je nedopustno in nedemokratično in proti temu se v opoziciji borimo. Jaz sem želel samo slikovito prikazati, da se to dogaja na več nivojih. Ta primer reperja je pa samo eden izmed takih eklatantnih primerov. Enako kot včeraj, ko je podpredsednik iz vrst SDS preprečil govorjenje v parlamentu, ker je ena izmed poslank argumentirano utemeljila, da ta odločba ni bila primerna odločba, ki je reperju Zlatkotu vzela status samozaposlenega v kulturi. Temu stališču pritrjujejo tudi ugledni pravniki, na primer dr. Rajko Pirnat, in Varuh človekovih pravic. Ni iz trte zvito. To je nedopustno in taka ravnanja se ne smejo več ponavljati. Druga stvar, minister, glede medijev. Z nastopom Janševe vlade se je začel tudi močan napad na vse medije v stilu Trumpa, Orbana in tako naprej; v smislu, da vsi mediji, ki razmišljajo morda nekoliko drugače kot vlada in so kritični do vlade, so lažni, so v rokah nekih drugih struktur, vi tu v Sloveniji pravite, v rokah bivšega režima. To je nedopustno. Vi ste, spoštovani minister, včeraj med razpravo tudi rekli, da niste nobenega medija poskušali utišati in da to ne drži. Ne vem, ali vi osebno, ampak vi ste minister, pristojen za medijsko področje. Ali ste ali niste? Je res, da ste se bolj malo oglašali, razen takrat, ko je opozicija zahtevala izredne seje, ampak vi ste minister za to področje. In vi ste skušali na vse pretege spremeniti vodstvo na javni RTV in ste tudi delno že uspeli ter v hudem sporu ste s Slovensko tiskovno agencijo. In to samo zato, ker ne deluje v popolnem sozvočju oziroma ne piše tako, kot bi si vlada želela, da bi morala pisati, in je kdaj mogoče tudi nekoliko kritična. Eden od primerov je ravno primer tega reperja Zlatkota. Ko so objavili intervju z njim, je Janez Janša vzrojil, tvitnil in zahteval, da se razčisti, kako je do tega lahko sploh prišlo. Če preberem morda samo en citat iz odgovora na interpelacijo, ki je zelo zelo zaskrbljujoč glede stanja svobode medijev v Sloveniji. Citiram, gospod minister: »Tuji mediji so serijsko ponavljali to in še vrsto drugih laži, ki jih pri nas ustvarjajo in širijo isti viri. Ob dejstvu, da celo zahodni mediji v parlamentarnih demokracijah s tradicijo ne objavljajo nasprotujočih si mnenj in popravkov, pa so laži sčasoma lahko spoznane kot resnica. Za skromen in kratkotrajen politični dobiček so krogi okoli piscev interpelacije pripravljeni prodajati celo ugled naše države.« Žal mi je, gospod minister, ampak ta retorika, ki jo prevzemate do medijev, je izjemno izjemno sporna. To je retorika predsednika Vlade, ki je požela val ogorčenj v celotni demokratični Evropi, ne samo v Sloveniji, bili ste celo klicani na odbor evropskega parlamenta, pa se niste upali odzvati. Ne vem, iz kakšnega razloga, to sem vas že včeraj spraševal, ampak odgovora ni bilo, niste si upali odzvati. Ampak to, da je Slovenija, ki je bila ves čas te tako imenovane tranzicije kot nek vzor, danes padla v skupino tistih držav, kjer se najbolj kršijo človekove pravice in svoboda medijev, to je res sramota. In da se je to v enem letu te Janševe oblasti zgodilo, vi pa to nekako skušate pojasnjevati, da zdaj so te lovke udbomafije in ne vem česa ne samo v Sloveniji, ampak po celotni Evropi. Po celotni Evropi so te neke sile, temne sile, mračnjaške in ne vem, kaj ste govorili. Lahko rekel, da je to tragikomično, čeprav je prej strašljivo, strašljivo, v kakšni družbi živimo. Kot rečeno, tukaj ste šli celo dlje od Orbana, govoriti o nekih fake news, lažnih novicah za vse tiste novinarske prispevke, ki so morda kritični do oblasti. Grozno, grozno! In upam, da se bo zadeva res čim prej skristalizirala in končala. Uničujete, ubijate na vse možne načine vse obstoječe medije, predsednik Vlade je označil vse medije, da so komunistični, da so ne vem kakšni, pod vplivom ne vem kakšnih oblasti. Vi včeraj tega niste zanikali, niste rekli, da pustite medije na miru, ampak ste rekli – ja. Kolegici Jeraj ste odgovorili: Ja, saj je res, mediji so taki po mojem mnenju in zato jih je treba počistiti in jih disciplinirati. To je res grozljivo in strašno; hkrati pa v času koronakrize niso prejeli mediji nobenih pomoči, nobenih sistematičnih pomoči ni bilo, razen Novi24TV, ko ste jih preko tistih oddajnikov in zvez skušali oprostiti do nekaj deset tisoč evrov plačila s strani RTV v nekaj mesecih. Ustanovila se je tudi vzporedna slovenska tiskovna agencija, imenovana Nacionalna tiskovna agencija. Vi ste se sicer včeraj, ko smo vas spraševali, od tega distancirali, ampak gre za agencijo, ki naj bi bila kot neka vzporedna agencija v tem vašem vzporednem svetu. In kaj je rekel glavni in odgovorni urednik te agencije gospod Aleš Ernecel, ki je blizu vladajoči stranki SDS in za katero so delovali, celo bili podpisani na spletni strani kot soavtorji oziroma sodelavci te agencije na primer predsednik Državnega sveta gospod Kovšca, na primer državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade gospod Gorenak? Za to agencijo je glavni in odgovorni urednik povedal, da gre za fašistično tiskovno agencijo v Republiki Sloveniji. In vam se to ne zdi sporno. Vi ste rekli: Ja, saj se ne bom odzival na stvari, na katere nimam vpliva in nisem z njimi povezan. Oprostite, gospod minister, jaz mislim, če ste vi član vlade in so vaši člani vlade sodelavci te agencije, portala ali karkoli to je, že to je dovolj veliko dejstvo, da se resno vprašajte, v katero smer gremo. Če to ni sporno, potem pa jaz ne vem, kaj je sporno. Potem očitno ta vlada oziroma vsi ti, ki so sodelovali zraven, ta stranka razume to kot kompliment, če rečemo, da deluje po fašističnih načelih, ali jaz ne vem. Že samo zaradi odnosa do medijev bi bili deležni interpelacije ne samo vi, ampak celotna vlada; oziroma bi bilo prav, da bi odstopili. Vemo pa vsi, da je Janez Janša že od leta 1990 naprej želel absoluten nadzor nad mediji, trudil se je, v svojem prvem mandatu je skušal prek teh prevzemov dobiti tiskane medije, Delo je prevzel prek prodaje Laškega in tako naprej, zdaj pa je glavna tarča RTV pa STA, seveda najlažja tarča, ker je to v državnih rokah. Glavni problem pa je to, da Janez Janša ni prebolel tega, da po vojni ni izšel kot veliki zmagovalec in absolutni voditelj Slovenije, kot na primer na Hrvaškem Tuđman pa še kje bi lahko naštevali. Tega ni prebolel in zdaj je to krizo vzel kot neko novo vojno in misli, da bo preko tega lahko prišel do tega. Ampak ne bo, sem prepričan, da ne bo in da se bo ta vaša zgodba zelo zelo kmalu končala. Morda še nekaj besed glede deložacije prostorov na Metelkovi 6. Spet gre za isti proces. Spravili ste se na nevladne organizacije, ki so sicer pomembno vplivale na demokratizacijo Slovenije. Pomembno so blažile številne socialne stiske v Republiki Sloveniji, s katerimi se vlada ni bila sposobna soočati. In sedaj ste se pa vi odločili –gre za organizacije, kot so Mirovni inštitut, razna gejevska in lezbična gibanja in tako naprej –, ker so kritični do vas. In ker se vi z njihovo ideologijo ne strinjate, ste jih enostavno deložirali. Suspenz dialoga je bil v celoti uveljavljen in to je to. To kaže na vaš način delovanja. Glede kadrovanja ne bom izgubljal besed, so kolegi že veliko povedali. Skratka, menjali ste vse mogoče direktorje javnih inštitucij, tiste, ki so jim potekli mandati, in tiste, ki jim niso. Morda se bi dotaknil zgolj Muzeja novejše zgodovine. Tja ste ponovno postavili za direktorja dr. Dežmana. Vemo, da gre za izrazito sporno osebo, za osebo, ki ima izrazito enostranski pogled na obdobje polpretekle zgodovine, ki je izrazito navijaški, pristransko navijaški do tabora v 2. svetovni vojni, ki je simpatiziral s kolaboracijo, z nacifašizmom. Izrazito enostransko in tendenciozno o teh stvareh piše in jih vidi, ampak to je žalostno. To je še en dokaz več, da ne gradite na antifašizmu, ampak na nekih drugih ideologijah. Da ne govorim o tem, da ste namenili Cerkvi znatna nadomestila za izpad, na drugi strani pa puščate totalno prostih rok ves ostali kulturni sektor. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Ja, najprej imamo postopkovno, Anja Bah Žibert, potem želi besedo minister pa tudi Alenka Jeraj želi postopkovno. Katera bo najprej? Izvolite, Alenka Jeraj.
Jaz sem želela postopkovno zaradi laži, ki jih je treba demantirati, in v osnovi nerazumevanje demokracije, na kar bi morali odreagirati že vi, predsedujoči. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, da gospodu kolegu Koprivcu pojasnite, kaj je demokracija, ker očitno ne razume osnov. On je dejal, da imamo nelegitimno vlado. Vlado sestavi tisti, ki zbere dovolj glasov demokratično izvoljenih poslancev; in to se je tudi zgodilo. Kolega Koprivc je govoril o prevari. Kakšni prevari? Poslanci, ki smo v parlamentu, smo bili izvoljeni na demokratičnih volitvah in glasovali so za tisto vlado, ki jo želijo. Govorili ste o janšistični oblasti. Vlado ta trenutek sestavljajo SDS, Nova Slovenija, SMC in Desus. In prosim, da pojasnite kolegu Koprivcu osnove demokracije. Vsi smo bili izvoljeni in kdo je za kakšno vlado glasoval, je to demokracija. Če imate vi v SD težave z demokracijo in z različnimi mnenji, to ni naš problem. Prosim, da mu to pojasnite, ker očitno ne razume, kako se v demokraciji sestavlja vlade.
Gospa poslanka, to ni bil čisto postopkovni predlog. Postopkovni predlog bi se moral nanašati na vodenje same seje po poslovniku. Anja Bah Žibert, postopkovno, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Absolutno vem, kaj je postopkovni predlog, in tudi vem, kaj lahko vi kot predsedujoči sploh naredite. Dejstvo je, da vi vodite sejo in seveda delate tako, da se spoštuje red, poslovnik in nenazadnje tudi Ustava Republike Slovenije. In tukaj je moj postopkovni predlog. Vljudno vas prosim, predsedujoči, da poskrbite, ker očitno so nekateri Ustavo Republike Slovenije izgubili v tem državnem zboru, da se jim jo da ponovno. Zakaj? Ker prehajamo s takšnimi razpravami na izjemno nevarno polje. Izjemno nevarno polje. Govoriti o tem, da je neka stranka na oblasti, ki je dobila največjo podporo volivk in volivcev, nelegitimna, da je prišla na oblast s prevaro, da je ta stranka potem revanšistična, spoštovani, prehajamo na nevarno polje. Jaz dopuščam različne razprave, ampak ko pa nekdo gre tako daleč – in to tisti, ki se klanja klavcem –, takrat se pa sprašujem, kam to vse skupaj pelje. Kajti jaz upam, da nekateri ne vodijo politike, da bi se zgodovina ponovila, zato še enkrat prosim, dajte razdeliti poslancem Ustavo Republike Slovenije, da bomo vendarle še vedno v okviru ustavnega reda.
Hvala lepa za vaš predlog. Bomo prenesli to naprej. Postopkovno ima dr. Trček.
To sta bili dve eklatantni zlorabi postopkovnega vprašanja, čeprav ima SDS še 1 uro 23 minut pa nekaj sekund za razpravo. Začnite uporabljati poslovnik. Če se pa še sam navežem na Ustavo. Ustava pravi, da vlada odgovarja Državnemu zboru. Minister na interpelaciji ne odgovarja Državnemu zboru. Poslovnik velja za vse tukaj prisotne, tudi za ministra. Jaz sem slišal, da sem potomec klavcev, da me je pamet debelo obšla et cetera et cetera et cetera. To je klinična diagnoza, gospod je zgodovinar, ni psihiater; in nobeden ne ukrepa. Če pa seje niste sposobni voditi v skladu s poslovnikom in Ustavo, dajmo ustaviti to, dajmo izvoliti novo vodstvo Državnega zbora, ki bo to sposobno. Trenutno je to sposobna samo podpredsednica.
Gospod poslanec, kot prvo, to ni bil postopkovni predlog. Lepo prosim, bodite spoštljivi. [[oglašanje iz dvorane]] Spoštovani kolegice in kolegi, mislim, da je ta naša nespoštljivost prerasla vse meje dopustnega, zato prekinjam sejo za 15 minut in jo bomo nadaljevali ob 11.15. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 10.58 in se je nadaljevala ob 11.15.)
Spoštovani kolegice in kolegi, nadaljujemo s prekinjeno sejo. Gospod Koprivc, izvolite, postopkovno.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Zelo kratko. Ker je bil do zdaj že dvakrat zlorabljen institut postopkovnega, bi vas želel, spoštovani podpredsednik, samo prositi, da kolegici poslanki Jeraj razložite razliko med legitimnim in legalnim. Jaz nikoli nisem trdil, da ta vlada ni legalna, ampak da ni legitimna, in sicer iz razloga, ker sta dve stranki, ki sta vladi omogočili večino, pred volitvami in po volitvah zatrjevali, da v tako vlado ne gresta. In s tega vidika jaz to razumem kot izdajstvo volivk in volivcev. Kar se tiče pa ukradenih volitev in tako naprej, pa tega nisem govoril, to govori Janševa stran; in to vedno, ko ne zmagajo na volitvah oziroma ne uspejo sestaviti vlade. Glede Ustave pa tako, gospa Anja Bah Žibert, predlagam, da jo predate ministru Simonitiju, ki jo eklatantno in ves čas krši. Hvala lepa.
Gospod Koprivc, to ni bil postopkovni predlog. Gospod minister je na vrsti. Želeli ste besedo, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Samo na kratko bi se ozrl na to, kar je poslanec Koprivc govoril. Ne bom repliciral na vse tiste stvari, ki se stalno ponavljajo, ker je v našem odgovoru obširno vse zaobjeto. Jaz vem, kaj je ta igra – da se ponavlja eno in isto, brez argumentov. Nič hudega, naj ljudje preberejo, slišali so že, skrbno naj prisluhnejo zadevam. Ozrl bi se samo na to, da vztrajno ponavlja gospod Koprivc, novo terminologijo so začeli uporabljati – iliberalna klika, da smo mi. Pazite! Jaz vas, drage poslance v stranki SD, sprašujem, ali se vi s tem strinjate. In ali se strinjate tudi s tem, da piše v vaši interpelaciji, da mi uporabljamo novo obliko fašizma? Če boste javno povedali, da se s tem strinjate, je moje mnenje o vas tako, kot sem ga včeraj zelo jasno povedal, kakšna stranka ste in kako vas vidim – nazadnjaki nazadnjakov, trumpetengold ideologija. To bi povedal. Glede medijev bi pa samo prebral, ko govorite, da si jih podrejamo in tako naprej. Bilo je že tudi povedano, kako smo pisali. Gospod ni niti enega argumenta dal, enega dejstva, kje se dogajajo pravzaprav ti napadi na medije, kako se napadajo, kako vplivamo na medijsko krajino. Govoril je o RTV; mislim, da se ve, kako se na RTV postavlja vodstvo. Ve se tudi, kakšno vlogo je imel nadzorni svet v zadnjih letih. V tem parlamentu je jasno povedal, kakšen odnos ima do vodstva, in ni spadal v našo opcijo. Glede medijev bi samo citiral nekega novinarja v Ljubljani, ker vi veste, da smo napisali 50 demantijev, kot je bilo rečeno. Gospod Jožef Horvat je rekel, da bi bilo dobro, če jih napišemo 50 krat 50, če bo treba, kajti tam je opremljeno vse z dejstvi, na vsa ta pavšalna podtikanja, ki so pač v skladu z zmožnostjo miselnega procesa, ki ga obvlada ta stranka nazadnjakov. In nek novinar v Sloveniji je zelo jasno napisal, pa bom izpustil tiste grde besede, bom pip-pip izgovoril: »Tisti, ki strahopetno lažejo o slovenskih politikih, vladi in državi v tujih medijih, so navadna človeška pip-pip, vredna prezira. In priznam, res me zanima, kdo vse si je v zadnjih mesecih tako umazal roke z pip-pip po lastni državi. Pip-pip po lastni državi v tujini, in to celo z 90 % zlaganimi trditvami, je čisto navadna izdaja, izdaja na običajni človeški ravni. Tega se ne počne.« To je pisal pri nas. In glede medijev se tako sklicujete in skušate narediti vtis, kot da so vsi mediji taki. Vsaj tri četrt medijske krajine, tri četrt, trdim, ker mislim tu tudi na razne platforme, tiste, tretje, celo vrsto; je pripeljalo do tega, da so mnenja seveda tudi obratna, zelo jasno artikulirana. Nenazadnje imate en lep članek v Delu v torek, 23. marca, od gospe Alenke Puhar, kjer piše tudi o takih novinarjih, ki jih vi cenite, ki sporočajo laži v tujino o Claasu Relotiusu. To je znana zgodba iz Nemčije, pokazalo se je, da je 20 let pisal same laži, potem so ga razkrili in seveda ni nič z njim. Pa tudi druge bi lahko našteval. Rekel bi pa samo še tole glede medijev. Jaz razumem pravzaprav novinarski poklic, ki mora biti visoko kvalificiran in tako naprej, in nič me ne moti, to sem tudi že povedal, če ima urednik nekega tednika osnovno šolo in razlaga in poučuje cel svet. Moti pa me, da vidim na RTV Slovenija – na televiziji, ki jo vsi vzdržujemo –, da novinarka TV sprašuje tega istega človeka in oba skupaj imata dvomljivo šolo. Nobenega advokata, nobenega pravnika, nobenega zobotehnika, nobenega inštalaterja ni z ustrezno kvalifikacijo; samo novinarji so lahko vse. Če so drugje, me ne moti, ampak če so pa na RTV Slovenija, me pa to zelo moti, ker se toliko o diplomah pa o vseh teh stvari govori. Lepo prosim, javno zahtevam, naj pokažejo diplome ljudje, ki so v nedeljski ali sobotni oddaji razpravljali o enoletnem delu slovenske vlade z blazno suverenostjo. Solijo pamet in vedo vse, zmorejo pa pravzaprav komajda končati kakšno šolo. In to ni vredno novinarskega poklica, to je navadni politični aktivizem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Matjaž Nemec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, nobena izobrazba vas ne more odvrniti od vaše primitivne in gostilniške razprave, ki jo opravljate v Državnem zboru. Ali ste intelektualec ali ne, ali ste izobraženi ali ne, to vam ne daje nobene legitimnosti, da govorite pod nivojem, kateri ne samo da ni vreden za Državni zbor, ni vreden prijateljske razprave z žalitvami s pretvarjanjem in seveda s podtikanjem. Spoštovani minister, te razprave o medijih so zelo zanimive, ki jih vselej vi načnete. Zelo zanimivo je, ker očitate, da izvažamo predvsem levo razmišljanje v tuje medije, kot so The Guardian ali pa Der Spiegel, politiko – Die Welt, Die Presse, ZDF, ARD, Der Standard, The Economist, The New York Times. Spoštovani minister, kdorkoli od nas bi lahko imel ta vpliv, da bi vplival na svetovne medije o pisanju o Sloveniji, bi bil verjetno hegemon v slovenski politiki. Samo dovolite mi vprašanje, ker ste intelektualec in z vašo držo želite na nek način pokazati, bom rekel, vašo spoštljivost; na drug način pa ne zmorete tega in nas začnete z zmerjanjem nagovarjati. Kakšno je vaše mnenje o televiziji, o komentarjih, ki je v lasti ali pa blizu stranke SDS? Kako se pa oni prezentirajo, kako oni kulturo širijo, kakšen je pa ta medij, ki je v vaši lasti? Postavljate ogledalo vsem ostalim; vaše bližine pa ne vidite. O tem govorim, spoštovani minister. Ali se vam zdi tako početje vredno drže ministra za kulturo?
Hvala lepa. Imel sem nekaj rok. Gospod Koprivc, vi ste želeli repliko. Izvolite. Potem pa ima minister besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Minister, ravno s to intervencijo ste pokazali, kakšen je dejansko vaš odnos do medijev. To, da žalite novinarje, da ocenjujete, kdo je dober in kdo ni, mislim, da je to absolutno nesprejemljivo za ministra Republike Slovenije. Če vas pa zanima, bi pa pokazal tukaj še nekaj tvitov predsednika Vlade Janeza Janše, kaj pomeni grobo napadanje in žalitve novinarstva in novinarskega dela. Evo, to je pa to, o čemer govorimo. Ste pa tudi med drugim izpostavili ponovno laž, upam trditi, da niste nikakor vplivali na poskus sprememb uredniške politike in vodstvenih struktur v medijih. To ne drži, to ne drži. Spravili ste se tako na STA kot na javno RTV, in to z vsemi mogočimi sredstvi. Ko ste videli, da zakonodaja ne bo šla čez Državni zbor, ste šli na RTV v menjavo programskega sveta. STA ste celo skušali poriniti v tako imenovani demografski sklad, da bi preko tega lahko spremenili vodstveno strukturo. Prosim, ne govorite, da ne vplivate na medije. Ker samo s temi vašimi javnimi izjavami in diskreditacijami grobo in močno vplivate na medije. Na drugi strani pa ustanavljate, tako kot ste povedali, in finančno tudi podpirate pa te vzporedne portale, Nova24TV in seveda vse ostale, ki so njihovi podaniki oziroma povezani z njimi, vsi lokalni portali stranke SDS. Tukaj gre pa za izrazito sovražno nastrojene portale. Težko bi sploh govorili o medijih. Mislim, da so to bolj kot mediji neka sovražna trobila vladajoče stranke SDS. In na teh portalih pišejo tudi ljudje, ki javno in jasno simpatizirajo s fašistično ideologijo. Toliko o tem, ker ste prej vi začeli izpostavljati fašizem in ideologijo. Grobo posegate v avtonomijo medijev, grobo žalite novinarje in novinarsko delo in to je absolutno nedopustno in nesprejemljivo za demokratično državo sredi Evrope. Delate nam sramoto v Evropi in v svetu.
Hvala lepa. Postopkovno ima Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. Ni postopkovno. Replika na ministra je. Včeraj sem razpravljala.
Izvolite.
Replika. Minister, jaz bi samo rekla, kar se medijev tiče. Vi si privoščite neverjetno kritiko na račun novinarjev in dela novinarjev na javni radioteleviziji, STA ne zaščitite, ampak vi morate skrbeti za celo medijsko krajino. In kolikor sem seznanjena, niti ministrstvo še ni odgovorilo medijem, ali je fašistična NTA vpisana v razvid medijev ali ne. Tega odgovora novinarji iz vašega ministrstva ne dobijo na decidirano vprašanje. Tudi vi se sprenevedate, da ne veste, kaj je to NTA, čeprav vsepovsod piše, kaj se je zgodilo. Vi kot minister bi se morali ograditi, prvič, od rasističnih pisanj v medijih. To je bilo v enem od vaši stranki bližnjih medijev, pred kratkim smo imeli rasistične izpade. Sedaj smo imeli samo deklaracijo glede tega, da je NTA fašistični medij; in vi molčite. To vam ni sporno in tukaj ne boste nič rekli o etiki novinarstva, o profesionalizmu in tako dalje. Se pa spravljate tukaj in ne zaščitite STA. Celo pomagate s svojimi predlogi nove zakonodaje uničevati STA in si podrejati nacionalko na način [[…]]Če bomo mi imeli nacionalko, ki se bo približevala standardom Nove24TV, potem bo to katastrofa. Spoštovani minister, vi morate gledati na nivo celotne medijske krajine. In ničesar ne rečete o Novi24TV, katere delničarji so številni člani SDS. Za vas ne vem, ali ste ali niste, nisem se pozanimala pa niti ni pomembno. Pomembno je, da ste vi v vlogi ministra in se morate dvigniti na neko drugo raven, nad vse to politikanstvo; in enostavno kot minister vzpostaviti avtoriteto in reči, da to ne gre. Sploh pa to za NTA. Tak medij bi bilo treba preprosto prepovedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Tega ne vem, ali je ta medij vpisan v razvid medijev. Vem, da smo 23. 2. poslali Inšpektorat za kulturo in medije zaradi prijave. Kaj je sedaj rezultat, točno ne vem, postopek poteka. To je vse, kar sem do sedaj dobil informacij. Vem pa ne in jaz se s tem ne bom ukvarjal. Vi pravite, da moram nad vsemi mediji in medijsko krajino bedeti in gledati. Ne, za to so mnoge institucije. Mi moramo skrbeti, da demokracija teče pravilno. V privatne medije se ne bom vtikal. Lahko imam svoje mnenje in ga tudi povem z lahkoto. Tudi če se vam zdi, da to ni v redu. Zanima pa me javna RTV Slovenija, ker jo plačujem tako kot vsi vi. Tam pa ne bo kar po domače. In jaz imam tudi pravico ocenjevati ali videti, kako ta medij deluje in me nagovarja. In tudi vem, kakšne so bile včeraj recimo vesti o poročanju glede tega. Zelo lepo montirane v prid, kako bi rekel, neobjektivnosti, da tako rečem, ampak to je zdaj sekundarnega mnenja. O tem, kakšni so mediji, vam lahko še celo vrsto stvari preberem od ljudi, ki so kar medijsko izpostavljeni ali pa dobri novinarji. In da zdaj tam en gospod govori, da smo v sramoto Evropi in svetu, lepo vas prosim, en gospod ni znal niti prebrati, kateri medij je o nas pisal slabo, ampak je nepomembno to. Zanima me in zahtevam, da so na RTV Slovenija ljudje kvalificirani, objektivni, pošteni ter da skušajo in znajo peljati stvari, tako kot so; kot lahko to zahtevajo vsi ljudje. In za to je odgovoren tudi programski svet, ki je tam, ravno zato je sestavljen iz pahljače, tako kot je parlament sestavljen iz pahljače. In interesi se morajo oblikovati in tudi oblikovati se morajo programska izhodišča in pravila. Pravila – govorim, ne pa kaj drugega. Vprašal sem vas pa, če se strinjate v tej stranki – in ko boste vsi, se med seboj vprašajte, če se strinjate – z vašimi tendencami. Ker potem vam jih bom pa povedal; da smo iliberalna klika in da smo mi novodobni fašizem. Tukaj pa bo tisti gospod tam, ki ima veliko zveze in ve veliko o novinarstvu, zlasti socialističnemu, ko so imeli dva razreda ali pa dva odmora petega razreda osnovne šole, pa so bili uredniki osrednjih glasil, tisti pa ve veliko o tem. Govorite o tem, ampak vi se odločite in povejte, če smo to. In potem bomo to nazadnjaško stranko analizirali, tako kot je. Vi pa o intelektualcih ne govorite, ker ne veste, kaj ta beseda pomeni.
Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi, jaz vas prosim, da vzdržujete nek nivo razprave vsi skupaj, prosim vas lepo! Nobenega obtoževanja [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Čakajte, spoštovani kolegi iz SD, trije dvigujete hkrati roko. Kolega Han, jaz vas prosim, da se najprej uskladite, kdo bo dal postopkovni predlog, do takrat pa mi dovolite, da tudi jaz kaj povem, ker ne bom dovolil, da boste skakali tukaj s postopkovnimi, ki so verjetno vsi trije eni in isti; in v bistvu ovirate sejo. To sejo bomo speljali na nek kultiviran način do konca. Pričakujem od vseh – tako od vladne strani, od ministra kot tudi od poslancev –, da se vzdržimo nekih osebnih diskvalifikacij in da soočimo argumente. In to je to. Koleg Han, postopkovni predlog.
Predsednik, hvala lepa. Z mojim proceduralnim predlogom bi rad vendarle vrnil v ta državni zbor malo dostojanstva, če je vendarle možno. Jaz se absolutno zavedam, da je minister intelektualec, da ima neizmerno, bistveno bistveno več znanja o kulturi, kot ga imam jaz, se sploh ne moremo v ničemer primerjati, da ne govorim po izobrazbi. Vendar bi pa rad tudi ministru povedal, da najprej ste vi minister Republike Slovenije, [[…]]
Kolega Han, postopkovni predlog imate.
[[…]]potem sem jaz poslanec Državnega zbora in moram imeti spoštljiv odnos. In eno stvar vam bi še rad povedal, da bi bilo dobro, da se tudi vi opravičite kolegom, ki jih žalite na ta način, ker nobena intelektualnost, [[…]]
Kolega Han, to ni postopkovni predlog. Kolega Han.
[[…]]nobena knjiga vam ne more dati dostojanstva, vam ne more dati spoštljivosti [[…]]
Kolega Han, kakšen je vaš postopkovni predlog?
[[…]]in empatije. Tega se ne da naučiti, to imaš ali pa nimaš.
Kolega Han, to ni bil postopkovni predlog. In prosim vas, ne menjati tega, da se vi čutite dolžni odgovoriti ministru, mu povedati nekaj besed nazaj, ne tega menjati s postopkovni predlogi. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Han, povedal sem, takoj sem se odzval na to, kar je minister govoril. In prosim, da tudi vi to spoštujete. Kolega Koprivc [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Želi še kdo postopkovni predlog? Kolega Koprivc, repliko imate.
Hvala lepa, predsednik. Ta razprava, te žalitve, diskreditacije ministra res nikamor ne peljejo več in se ne bom na to odzival. Bi vam pa samo rad odgovoril na to, ko ste govorili, da vi ne vplivate na uredniško politiko. Da imate sicer pravico kot minister povedati karkoli o novinarjih, tukaj se lahko samo delno strinjam z vami, ker ste le funkcionar države; in pravice govoriti čisto vse kot katerikoli državljan, mislim, da imate vendarle neko večjo težo kot minister in bi zato morali izbirati besede, kaj govorite pa kaj ne. Ampak glede vpliva na uredniško politiko pa takole, vlada neposredno posega na področje uredniške politike. Ne samo to, STA ste pisali, zahtevali ste od direktorja, da posreduje na uredništvu, zakaj, s kakšnim razlogom in kako dolg intervju je bil narejen z reperjem Zlatkotom. Z reperjem, ki je bil kritičen do vašega predsednika Vlade. Če to ni poseganje v uredniško politiko, potem ne vem, kaj je poseganje uredniško politiko. Oprostite, gospod minister, to je neposredno poseganje v uredniško politiko. In ker odgovora na to niste prejeli, ste jim prekinili financiranje. Oprostite, to je nedopustno in to ni vredno demokratične države, še enkrat ponavljam. In zanikajte to, gospod minister, če lahko, zanikajte, zanikajte. Vaš cilj pa je, da STA obglavite, da jo obglavite in jo postavite kot svojo tiskovno agencijo, kot v Severni Koreji, kjer bo poročala to, kar bo na vladnih tiskovnih konferencah povedano; in potem bodo vsi mediji in svetovna javnost videli eno in edino sliko. Sliko, ki je usklajena z vami in vašim predsednikom. Nedopustno.
Hvala lepa. Kolega predlagatelj Matjaž Nemec.
Hvala lepa. Cenjeni Državni zbor, minister, predsednik! Dovolite mi samo, da širšo javnost obvestim, dovolite mi svoje osebno mnenje, ravnokar se nadaljuje pogrom nad STA s strani vlade. Po navodilu vlade ravnokar poteka delovna inšpekcija na Slovenski tiskovni agenciji, to se dogaja zdaj, v tem trenutku, ko smo interpelirali ministra s tega področja. Torej izvajate nadaljnje nasilje nad hrbtenico slovenskega medijskega prostora. Hvala lepa. To ni postopkovno, to je bila razprava.
Ja, okej. Kolega Dejan Kaloh ima besedo.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovani minister, spoštovana državna sekretarka! Uvodoma, prej je predlagatelj Nemec govoril o tej intelektualni razsežnosti našega ministra. Jaz mislim, da je to pri ministrovih odgovorih ključno. Jaz ocenjujem ministra kot erudita, ocenjujem ga kot zelo razgledanega človeka, strokovnjaka na kulturnem področju, zato verjamem, da ga je včasih težko miselno dohajati. Tukaj vidim, predlagatelji, da je mogoče res to vaš manko na tej interpelaciji, ker treba je področje poznati, da mu lahko potem [[…]]
Kolega Kaloh [[…]]
[[…]]v odgovorih pariraš. Ne, to sem, predsednik, moral uvodoma povedati [[…]]
Nobenih diskvalifikacij ni potrebnih.
Ob tem obširnem odgovoru na interpelacijo na več kot 130 straneh jaz mislim, da je minister na vse te očitke opozicije argumentirano, predvsem pa dokumentirano odgovoril. Mislim, da se ta odgovor ministra bere kot en zelo pomemben dokument časa, v kontekstu prizadevnosti samega kulturnega ministrstva v tem obdobju pandemije covida-19. Po drugi strani tudi jaz ocenjujem to interpelacijo kot vsebinsko dejansko šibko. Demokratični parlamentarni institut, z vso vnemo uporabljan in prav je tako, ampak vseeno nekih ministrovih kršitev, eksplicitnih kršitev v kontekstu zakonskih in drugih pravnih podlag, vsaj jaz, nisem razbral. Kar se tiče področja medijev, najprej bi rad to temo odprl. Pa tudi povem, da sem ponosen solastnik tednika Demokracija in nikoli ne bom nikomur računov polagal, da imam tam solastništvo. Nikoli. Ne v demokratični državi, spoštovana opozicija. Če ste si prebrali raziskavo Fakultete za medije, o uravnoteženosti medijske krajine, ste videli v tem sklepnem delu, da je seveda medijski prostor naklonjen levici. Raziskovalci so analizo medijev izvedli na podlagi treh tem: ukrepi vlade proti covidu-19, medijska zakonodaja in odnos politike do migrantske krize. Pri medijih, kot so 24ur.com, siol.net, rtvslo.si, dnevnik.si, vecer.com, delo.si, slovenskenovice.si, Svet24.si, se je neuravnoteženost gibala celo med 30 do 40 %. Pri tej neuravnoteženosti je še posebej zaskrbljujoče to, da je tudi javna RTV izstopala. Gre pa seveda za edini javni medij, zato se pričakuje, da bo v svojih oddajah, v svojih poročanjih omogočal soočenje različnih pogledov, bil de facto uravnotežen, saj je vendarle zavezan k pluralnosti in nepristranskosti. A ta raziskava pa je seveda pokazala v tej analitični luči, da je ta zavod v svoji neuravnoteženosti celo izstopal. Kar se tiče še tega medijskega natolcevanja, omenjali ste nekakšno NTA – Nacionalno tiskovno agencijo. Ali ste si pogledali v razvid medijev, ko govorite, da je to medij? Kdo si je pogledal v razvid medijev? Jaz sem si pogledal in NTA ni v razvidu medijev. O kakšnem mediju vi govorite?! Bodite vsaj toliko kredibilni, da si kaj v kakšen register pogledate pa se potem tukaj spravljate v tem kontekstu tudi na ministra, ki je včeraj jasno povedal, da s tem nima totalno nobene zveze. Tista oseba, ki pa to vodi, če je v tistem kolofonu koga notri navajala, bo pa tisti odgovarjal za te zadeve. Lepo vas prosim, kaj ima ministrstvo v kontekstu te neke spletne strani; to niti ni medij, dejansko, de facto ni medij. Ko pa ta leva hemisfera tega državnega zbora pleteniči o pritiskih, samocenzuri v medijih. In prej je gospod Koprivc povedal tisto znano krilatica, da so oni ponosni nasledniki Zveze komunistov. Ja, saj je super, da ste ponosni na to, ampak poglejte si na Youtubu zelo nazoren ekspoze Ivana Mačka – Matije, kjer je on dejansko snemalcu, ki je snemal njegovo oddajo, za njega, pove –preblizu si, preblizu snemaš. Na licu mesta mu je dal vedeti, kdo je šef pri tem medijskem usmerjanju, ampak seveda en ubogi snemalec nima nobene veze. Tam je prejšnja komunistična oblast seveda vršila pritisk na samo uredniško politiko. Pa saj to je jasno, zato se ne tukaj sprenevedati ob nekih domnevnih pritiskih v letu 2021. Pa lepo vas prosim. In da se je ta zgodovinski lok sedaj potegnil, je zelo super. Tudi minister ga je nekajkrat omenil, ker prispeva k razumevanju aktualne slike – aktualne slike tega neuravnoteženega poročanja RTV Slovenija. Včasih se je ta RTV Slovenija imenovala Radiotelevizija Ljubljana, ko je bila pod Mačkovo in seveda tudi pod Kučanovo kontrolo. In ampak ta neuravnoteženost žal še vedno ostaja. Kaj se tiče zapiranja dejavnosti na področju kulture, ker razpravljam o tem resorju. Jaz mislim, da je minister čisto pri vseh protikoronskih ukrepih sodeloval, pri vseh zakonih. Samo ministrstvo je pripravljalo odloke o delovanju kulture v teh težkih, izjemnih časih. Ta sektor je seveda vizavi epidemije utrpel škodo, to je nesporno. Ampak posledice epidemije so se blažile, so se blažile na ustrezen način – z mesečnim temeljnim dohodkom, oprostitvijo plačila socialnih pravic za samozaposlene, do mirovanja zakona o enotni ceni knjige in tako dalje, tudi finančno poplačilo filmskega sektorja, ki je bil omenjen. Ampak rad bi vam navedel en plastični primer, ko se je govorilo o tem gospodu reperju Zlatku. Gospod Koprivc, mi imamo sklanjanje v slovenski slovnici. On vedno govori – o Zlatkotu, ampak dobro; o Zlatku. Ena mariborska pesnica, samozaposlena v kulturi, relativno znana, pa je ne bom poimenoval, mi je rekla – Dejan, zelo sem hvaležna Ministrstvu za kulturo, zelo sem mu hvaležna, da nam plačuje prispevke za zdravstveno, socialno, pokojninsko zavarovanje. In tudi v marcu, aprilu in maju so samozaposleni v kulturi dobili še tako imenovani temeljni mesečni dohodek v vrednosti skupaj tisoč 750 evrov. Daleč od tega, da bi kdo o teh pristal na beraški palici, kot je govoril predlagatelj Nemec. Temu seveda ni tako. In ko sem jaz njo vprašal – Spoštovana, kaj pa vi delate? Je rekla – Na vsaki dve leti izdam pesniško zbirko in tako dalje; da lahko ustvarjam pod okriljem Ministrstva za kulturo, da lahko svobodno ustvarjam, da sem samo poglobljena v te pesniške stihe, sem zelo hvaležna. To je rekla sedaj v času epidemije. Številke na področju samozaposlenih v kulturi tudi pričajo same zase, socialne pravice v letu 2019 so znašale 9 milijonov 386 tisoč 73 evrov, v letu 2021 so predvidene v višini 9 milijonov 908 tisoč 581, kar pomeni, da so se glede na leto 2019 kumulativno povečale za 5 %, glede na leto 2020 pa za 9 %. Število samozaposlenih v kulturi se je v času epidemije celo zvišalo. Zakaj? Ker očitno vidijo pod tem dežnikom Ministrstva za kulturo, ki ga vodi spoštovani dr. Simoniti, neko okrilje za svobodno in kvalitetno ustvarjanje. Njihovo število dandanes šteje 3 tisoč 46. Kaj pravijo še drugi odzivi s terena? Niste premogli niti ene elementarne pohvale kakšnega kulturnega subjekta, ki prihaja iz vašega okolja. Jaz imam tega v mariborskem miljeju, kolikor hočete. Iz številnih institucij s področja kulture dejansko prihajajo pohvale Ministrstvu za kulturo. Denimo pismo Sveta SNG Maribor, zelo je kratko, zato ga bom prebral, datirano pa je s 26. 2. 2021: »Spoštovani gospod minister dr. Simoniti! Ob razpravi pri obravnavi letnega poročila za leto 2020 na 20. redni seji Sveta zavoda 25. 2. 2021 smo članice in člani Sveta zavoda prepoznali izjemno konstruktiven odziv Ministrstva za kulturo na opozorila in potrebe zavoda SNG Maribor. V skladu z razpravo smo na seji sprejeli sklep, da želimo izraziti posebno zahvalo ministru in vsem zaposlenim na Ministrstvu za kulturo ter se zahvaliti v imenu sveta zavoda SNG Maribor za pomoč pri uresničevanju vseh zastavljenih ciljev, ki se je odražala,« ta pomoč namreč, »v obliki finančnih in organizacijskih spodbud. Obravnava poročila in razprava o zaključenem letu 2020 sta pokazali na razumevanje in podporo s strani ustanovitelja v teh posebnih časih, kar je omogočilo, da je Slovensko narodno gledališče Maribor zaključilo poslovno leto 2020 v dobri kondiciji in pripravljeno za nove izzive v prihajajoči sezoni v letu 2021. Podpisana: predsednica Sveta zavoda SNG Maribor dr. Suzana Žilič Fišer.« Očitno se za kulturo pod vodstvom gospoda Simonitija obetajo boljši časi, celo v času covida. Prosim vas, ozrite se na deležnike iz kulture, ki so resnicoljubni in se jim ni težava oglasiti v javnosti. Na tem mestu, z mesta mariborskega poslanca, bi se še ekstra zahvalil ministru in Ministrstvu za kulturo za mariborske projekte s področja kulture. Center Rotovž, ta nujno potreben Center Rotovž, začetek gradnje je predviden celo že za to leto. Kot veste, v Centru Rotovž ne bo samo nova knjižnica, ki je imela vrsto let prostorsko stisko, tam bo tudi mestna galerija oziroma razstavišče Umetnostne galerije, prav tako večnamenska kinodvorana. Se pravi, vnebovpijoča potreba za mariborski kulturni milje, ki ga je tudi Ministrstvo za kulturo prepoznalo kot razvojni projekt naše širše štajerske regije in ga bo sofinanciralo v 50 % višine celotnega projekta, beri in piši, država bo zagotovila kar 12 milijonov evrov za ta mariborski Center Rotovž. Zadevam, ki so zelo pomembne za nas, Štajerce, in jim prisluhne Ministrstvo za kulturo, lahko samo aplavdiram. Prej se je tudi o nekih razpisih govorilo. Mestna občina Maribor se je prijavila na več razpisov na področju nepremične kulturne dediščine – Čeligijev stolp, sinagoga, obnova vzhodne fasade Mariborskega gradu. Jaz verjamem, da se bo tudi tu našel posluh s strani Ministrstva za kulturo in da bomo dobili Štajerci vsaj vizualno lepši pogled na naš Mariborski grad, ki pod levimi vladami nevzdržno propada. Tako pod črto, spoštovani; Vasko Simoniti kot minister dokazano dela v dobro vse slovenske kulture. Sam sem sicer izpostavil ta svoj mariborski domicil, ampak poudarjam – vse slovenske kulture. O tem priča dejstvo – rekorden proračun za leto 2022, največji v zgodovini države, v višini 237 milijonov. Poskrbel je tudi za uveljavitev kulturnega evra. Aktivno je sodeloval, kot že rečeno, pri pripravi vseh interventnih zakonov. In pod okriljem ministrstva, ki ga vodi, so pripravljali ustrezne odloke, ki so zelo dobro odgovarjali na hude razmere epidemije covida-19 v kontekstu kulturnih dejavnosti v državi. Spoštovani, interpelacijo opozicije bom jaz s svojim jasnim »proti« poslal na odpad slovenske politične zgodovine. Po današnjem glasovanju pa vam lahko, spoštovani minister, želim uspešno delo še naprej! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga. Pripravi naj se Violeta Tomić.
Hvala lepa. Že drugi dan razpravljamo o interpelaciji, kjer je interpeliran kulturni minister. Ampak tisto, kar lahko nekako potegnemo pod črto, je to, da je kultura sama interpelirana že celo leto. Mislim, da se lahko vsi strinjamo, da je kulturni resor zelo pomemben resor, kot eden od državotvornih resorjev se je izkazal v preteklosti. Slovenci imamo v nekem širšem evropskem prostoru nek zelo poseben, samosvoj in za nas značilen odnos do kulture. Kultura je v celotni slovenski zgodovini zasedala zelo pomembno in glede na druge države posebno mesto. To, kar se sedaj dogaja v celotnem kontekstu vsega dogajanja in tudi v kontekstu današnjih in včerajšnjih izvajanj ministra za kulturo, tudi vseh predhodnih, je zaskrbljujoče, ker kaže na nek splošen odnos do kulture in kulturnikov, ki se meni osebno zdi neprimeren in kaže na nekulturo. Veliko je bilo govora o nekem dialogu, za katerega verjamem, da vsi poslanski kolegi dobivamo pobude, pisma, elektronska sporočila, kako ta dialog manjka. Minister sicer pravi, da se dobiva z vsemi, da sestankuje, ampak fizična prisotnost ali pa sedeti za isto mizo še ne pomeni dialoga. Lep oris tega, kako si vi zamišljate dialog, je tudi današnja in včerajšnja razprava ter tudi tudi razprava na vseh odborih za kulturo, ki smo jih imeli v tem mandatu, kjer dialoga v resnici ni bilo. Bila so neka izvajanja, bil je nizek nivo pogovora, vsekakor pa se temu po mojem mnenju ne reče dialog. Danes in včeraj je bilo že mnogo tega povedanega in tudi v tako kratkem času se v resnici ne da iti skozi vse križe in težave, ki bi jih bilo treba izpostaviti. Tudi se ne da v resnici demantirati vsega tega, kar je bilo kar po vrsti izrečeno v razpravah, zato bi mogoče samo na hitro omenila nekatere stvari. Seveda STA, tudi danes se dogaja, je bilo že povedano, ampak dogaja se že nekaj mesecev. Jaz nikoli nisem slišala v vsem tem dogajanju ministra za kulturo, ki bi se zavzel za neki medij, ki bi se zavzel vsaj za pomiritev nekih razmer, odnosov, ki bi poskušal vzpostaviti neki dialog med Ukomom in STA ter poskušal stvari pomiriti in urediti. Nisem slišala. Ne bom ponavljala ugotovitev o tem, kdo je STA in kaj počne, kakšen je njen pomen v procesu osamosvajanja Slovenije, kako ti ljudje delajo, koliko ljudi je tam zaposlenih in v kakšni negotovosti se nahajajo zaradi takšnih ravnanj. Tudi o tem, da ne obstaja samo ena, ampak kar dve pravni podlagi, ki zavezujeta vlado, da izpolni svoje obveznosti; pa jih vendarle ne. Kaj to pove? Kaj to pove? So tudi druge stvari. Ja, Metelkova je bila tudi omenjena. Tudi ta primer ne kaže na dialog, ta primer tudi kaže na enostransko komunikacijo, podcenjujočo, brez upoštevanja sogovornika. Tudi o tem smo že govorili, o prenehanju najemnih pogodb, na Metelkovi se je nahajalo oziroma se še nahaja več kot 20 NVO-jev s področja kulture, sociale, tudi varstva človekovih pravic in tako dalje. Četudi lahko razumemo, da je stavba nevarna, da je potrebna obnove, da se mogoče nahaja sredi mesta, kjer neke urbane smernice mogoče narekujejo neko drugačno ureditev; pa je vendarle dialog tisti, ki je umanjkal. Odbor za kulturo je v novembru tudi pozval, da se vsem uporabnikom, ki se tam nahajajo, do 1. junija zagotovijo neki nadomestni prostori, kar bi bilo že v startu potrebno. Tisto, kar smo tudi v preteklosti izpostavili, je bilo dogajanje v zvezi s strokovnimi komisijami na Ministrstvu za kulturo. Nov pravilnik z zmanjšanjem števila članov strokovnih komisij, s povečanjem deležev uslužbencev ministrstva v teh komisijah, pri čemer jih minister lahko razpusti, kadarkoli hoče, tudi med postopkom, pri čemer minister celo imenuje predsednika in namestnika, prej so ga izvolili člani sami izmed sebe. Hkrati so, kot sem rekla, ko govorimo o dialogu, prenehale delovati dialoške skupine za samozaposlene v kulturi, za nevladne organizacije in tako naprej. Odbor za kulturo je tudi v zvezi s tem decembra lani pozval ministra k umiku tega pravilnika in k vzpostavitvi dialoških skupin. Zakaj? Ker smo ugotovili v razpravi, in tako so nas tudi opozorili, ker se s takšnimi posegi zmanjšuje avtonomnost in strokovnost komisij, vpliv politike nanje pa se seveda povečuje. Oglašajo se ves čas samozaposleni. Mogoče je ministrovo mnenje celo, da ima status samozaposlenih preveč ljudi v tej državi. Ampak tega se ne lotevaš tako, da jim potem kot po tekočem traku jemlješ status ali pa jim ne plačuješ prispevkov, kar smo tudi že ugotovili, da odločbe niso bile izdane, da se prispevki niso plačali, da so ljudje zaradi tega zašli v težave. Slišali smo nič koliko osebnih zgodb, ki so se zgodile zaradi tega, in seveda tudi ugotovili, da je to neizdajanje v resnici v nasprotju z Zakonom o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Pa tudi pri teh razpravah ni bilo dialoga, niti ne s člani Odbora za kulturo. Istočasno bi še enkrat opozorila, to sem že enkrat na Odboru za kulturo tudi opozorila, ko se pogovarjamo o tem, kako se je minister zavzemal in je v PKP-jih prispeval neke ukrepe za področje kulture. Jaz bi opozorila na eno od ministrovih izjav čisto na začetku epidemije, ko je na eni prvih tiskovnih konferenc ob sprejemanju PKP-ukrepov sam povedal, da ni predlagal nobenega ukrepa za področje kulture, ker je bilo vse pokrito s strani MGRT. Sam je povedal. In na to sem že opozorila. Minister bo seveda to zdaj zanikal, tako kot je predhodno, ampak dejstvo je in to je bilo posneto in to se lahko kadarkoli tudi pogleda. Kar nekaj besed je bilo že tudi namenjeno izbrisu samozaposlenih s tem enim konkretnim primerom, ki je seveda zdaj tudi padel na Upravnem sodišču, kar je bilo pričakovano. Ni pa pričakovano, da ministrstvo na tak način jemlje ljudem neke pridobljene pravice; oziroma četudi bi že to počelo, potem je treba izpeljati pravilen postopek, navesti razloge, obrazložitve in tako naprej. In to je tisto, za kar je minister seveda odgovoren. Dejstvo je, da smo že vnaprej opozarjali na nepravilnosti in na protizakonitosti v tem konkretnem primeru in tudi v podobnih primerih. Dejstvo je, da so se ta naša opozorila izkazala za pravilna. Mislim, da se tako to enostavno ne dela. Bom tukaj še navedla, kaj je sodišče v konkretnem primeru v svoji obrazložitvi med drugim zapisalo, pa navajam: »Pomanjkljivost odločbe je tako očitna, spoznavna na prvi pogled, brez podrobne analize.« To je dejalo sodišče in to je tisto, o čemer smo se že takrat v resnici tudi pogovarjali. In jaz mislim, da ko se pogovarjamo o usodah ljudi, o njihovem preživetju, je enostavno nedopustno, da ministrstvo na tak način ravna. Naprej se lahko pogovarjamo tudi o spremembah statutov raznih kulturnih institucij, galerij, muzejev, na odslavljanje odličnih strokovnih in kompetentnih vodilnih kadrov, seveda govorim tukaj o Moderni galeriji, Muzeju za arhitekturo in oblikovanje, Javni agenciji za knjigo in tako naprej, pa o blokadi filmske in avdiovizualne produkcije, ko se je ustavilo potrjevanje kar 31 filmskih projektov na vladi za že podpisane pogodbe, za že izvedene projekte. Mislim, da je to eklatantna kršitev vladavine prava, načela zaupanja v pravo in tudi svojevrstno sporočilo v tujini priznanim in nagrajenim filmskim ustvarjalcem. Torej govorimo o produkciji, ki poleg nekih ustvarjalnih in kulturnih prinaša tudi neke druge multiplikativne učinke, kot sem rekla, o produkciji, ki je doma in v tujini večkrat nagrajena in predvajana, ustvarjalci so pa v mednarodnem prostoru izjemno cenjeni. Doma pa očitno ne morejo niti preživeti. Vem, govorili boste o številkah, vsi ste govorili o številkah, koliko več denarja je bilo namenjeno, ampak v kulturi niso številke tiste, ki povejo, kakšen je odnos nas vseh do kulture. Niso. Lahko jih navajate, lahko se celo strinjamo, kar se financ tiče. Mogoče je res bilo boljše, kot pa je bilo pred leti, absolutno, tega nihče ne zanika, ampak še enkrat, niso številke tiste, ki govorijo o našem odnosu in o odnosu ministra za kulturo do kulture in kulturnikov. Jaz sem včeraj prejela tudi eno več kot povedno sporočilo ene spoštovane kulturne ustvarjalke, ki je govorila tudi o tem, kakšno škodo so ta neizplačila prinesla s seboj in kakšno škodo bodo prinesla tudi še v prihodnosti za to državo. Govori namreč o tožbah, ki so že bile vložene, ker sredstva niso bila izplačana; in bodo seveda te tožbe na koncu – to vemo vsi – bremenile proračun države. Če navedem samo en primer. Obveznost države je zapadla v plačilo 3. marca lanskega leta in je bila poravnana 31. decembra. To je 303 dni prepozno. 303. In kaj se je potem zgodilo? Ker je bilo to nakazilo izvršeno 31. 12. lanskega leta, podjetje ni moglo zaprositi za pomoč po PKP. Zakaj? Ker uradno v zadnjih treh mesecih ni imelo izgube, ker je dobilo poplačilo za vse za nazaj. Izgubilo je pa v resnici celo leto. Celo leto je bilo brez dohodka, potem pa niti za ukrepe ni moglo zaprositi. Tožba, ki je vložena, se v tem trenutku nanaša samo na zamudne obresti in na stroške postopka, ampak mislim, da ti ustvarjalci, ki so tako dolgo ostali brez vsega, ki niso dobili osnovnih stvari plačanih, imajo pravico – in jaz računam na to, da jo bojo izkoristili –, da bodo tem tožbam sledile tudi odškodninske tožbe. Ker mnogi, ki še tudi niso prejeli, nekateri še vedno niso prejeli plačil, so bili nezmožni pridobiti obvezna zavarovanja za nove projekte, poplačati neke limite in tako naprej. In to je dejansko škoda, ki jim je nastala, in ta škoda bo šla v neke višine. In če opozorim še na Slovenski filmski center in na njihov svet, svet agencije. Ta še vedno ni imenovan in dokler ta ni imenovan, ni razpisov za leto 2021, jih ni. In če ni razpisov, ne bo projektov; in če ne bo projektov, ne bo dela. In ti ljudje bojo kaj? Zaprošali za socialno pomoč? Tako delamo mi z njimi. Da ne govorim, kot je že tudi včeraj kolega Rajić omenil, gledališča. Jaz pač prihajam iz gledališča. Gledališča so še vedno zaprta. V cerkve hodimo, v gledališča pač ne. Jaz vidim v svojem domačem celjskem gledališču, kako so poskrbeli za ukrepe, kako so poskrbeli za izvajanje, kako bi se lahko to vse odvijalo, pa se ne. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, seveda, oddajajo prek spleta, marsikaj so se naučili, ampak to ni to. In nobena koalicijska pogodba, noben žaljiv in nedostojen predsednik Vlade in nobeni še tako stopnjevani pritiski ali pa grožnje z zamenjavo mene ne morejo prisiliti, da ne bi danes glasovala tako, kot mislim, da je prav. Po svoji vesti in po vesti vseh mojih bivših sodelavcev, prijateljev in znancev, kulturnikov in kulturnic, ki so se tudi zaradi ravnanja tega ministra znašli v negotovosti, doživljajo tesnobo, boj za preživetje in mnogi tudi osebni propad. Zato bom seveda to interpelacijo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tukaj je gospa govorila o vrsti stvareh, glede katerih so v interpelaciji odgovori zelo obširni in jasni. Ponavljajo neke stvari, ki se mi zdijo, se opravičujem, nekoliko nekorektne glede tega zaprtja gledališč in tako naprej. Tukaj se malo vzdržuje nek občutek, bi človek rekel, krize in nedelovanja in neodgovornosti ministrstva pri tem, ko vemo, da je v celi Evropi, da ne bom ponavljal eno in isto, to, kar smo že včeraj in kar je povsod že popolnoma jasno. Zdi se mi, da v enem dramaturškem loku se želi poudariti nedejavnost ministra in ministrstva, čeprav so razmere take, kot so, in jih poznamo in jih ne bom seveda ponavljal. In govorili ste, da nisem pri covidu nič sodeloval. Od prve seje, mislim, da je bila 13. marca ob polnoči, in potem so bile stalno te seje. V ožji skupini nisem bil, to je res, ampak vendarle ima vlada vsako sredo posebno covid sejo, v četrtek pa normalno sejo, kadar se le da ali pa kontinuirano to dela, tako da sem z vsemi stvarmi seznanjen in na vseh sejah praktično prisoten. In povsod, kadar je bilo treba in nujno, sem se seveda tudi oglasil in zagovarjal področje kulture ali dajal predloge. Moram reči, da to ni res, da nisem dejaven v tej smeri. Seveda se pa to dela v okvirih potem nekega širšega premisleka in kultura ni v ničemer v slabšem položaju kot je recimo, poenostavljam, v večini držav Evropske unije. V ničemer ne stoji drugače. Lahko bi našli tri, štiri primere, ampak praktično se tukaj te zadeve izravnavajo in, kot veste, se slika še veliko bolj slabša. Ukrepi, ki so bili sprejeti, so bili sprejeti seveda zato, da lajšajo bremena in slabosti, ki so nastala ob tem, jasno. In smo že tisočkrat ponovili, koliko smo dali sredstev. Vi ste tudi rekli, da bom govoril o teh številkah. Ne bom. Mislim, da se vlada trudi, tako kot se verjetno, verjamem, tudi vse vlade v Evropi trudijo, da bi čim bolje premostili to, in iščejo, kako bi olajšali pot. Zlasti pa v taki državi, kot smo mi, kjer je kultura kar precej, kako bi rekel, v okviru državne skrbi, veliko bolj kot v marsikateri drugi državi. Ampak to smo že včeraj govorili naprej in nazaj in ne bom zdaj več ponavljal. Glede STA, v ponedeljek so bila poslanska vprašanja in tukaj je bila predstavnica STA, ki je odgovarjala. S tem je bilo dano Ukomu jasno priznanje, legitimnost, da oni odgovarjajo za to polje popolnoma in seveda so v zvezi s tem tudi odgovorni. Jaz zdaj to problematiko poznam tako kot drugi, morda tudi kaj več, ne vem, ampak na tem mestu ima STA popolnoma logično pozicijo, odgovornosti so jasne. In minister nima kaj v ta prostor vstopati in mu ni treba. Če pa želite, sem pa seveda s tem, kar Ukom v temelju zahteva – daj mi račune, pokaži mi, kaj je, da vidim, kaj si delal, in potem ti bom plačal; tako približno, popreproščeno govorim, toliko seznanjen, mi pa ni treba biti globlje ali pa tudi imam dovolj drugega opravil in dela, da bi se v zvezi s tem ukvarjal. STA spada pod UKOM, pod ta urad, in tukaj so vse pristojnosti. Še glede Metelkove, edino na to bi vam odgovoril. To smo tudi že na široko povedali. Gospa, vi niste iz Ljubljane pa mislim, da to okolje, morda, si drznem reči, malo manj poznate in konfiguracijo tistega prostora in čemu je namenjen. Mislim, da ima minister kar prav, da vztraja pri tem, da Metelkovo nameni tistemu, o čemer smo že včeraj govorili, in tudi že prejšnji ministri so v zvezi s tem to počeli, torej pripravljali teren v tej smeri, da tako rečem. Najbolj pomembno se mi zdi pa to, zdi se mi malo neprimerno ali nefer, da je na koalicijskem sestanku na Brdu, kjer ste bili vi pa tudi gospod Rajić, mislim, da je bil tudi gospod predsednik vaše stranke, torej gospod predsednik Državnega zbora, gospod Rajić rekel, da se bomo na področju kulture morali pa nekako pogovoriti. Sklep je bil ali rečeno je bilo, mislim, da je predsednik Vlade celo pozval, dajte pripraviti neke točke, se skoordinirati in razčistimo vprašanja, ki nas tarejo v zvezi s tem. In to pobudo ste dali, gospod Rajić, se spomnim, bilo je rečeno tako, kot sem vam povedal, do tega ni prišlo. Mislim, da bi kot člani koalicije seveda morali to narediti. In zdaj javljate tukaj te zadeve, ki bi spadale tja ali pa šele posledično sem. Ampak dobro, to je pač vaša izbira in tako je. Glede dialoga. Vsi, ki so se čutili prizadete v zvezi s tem, kar ste govorili, so bili povabljeni pisno, z uro, z vsem natančno, kdaj naj pridejo, da pridejo na pogovor in da poskušamo rešiti stvari tako, da bodo v korist obeh strank, da tako rečem. To bi vam odgovoril na kratko v zvezi z vašim nastopom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jure Ferjan.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Cenjeni minister, državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Vsi, ki nas spremljate, lepo pozdravljeni! Uvodoma vendarle nekaj vsebinskih besed o delu ministra in te vlade na področju kulture in kulturi sami. Zame je kultura temelj nacionalne zavesti, je slovenska kultura nekaj, kar krepi, kar goji slovensko identiteto, zato je kultura izjemno pomembna in kulturo je treba negovati, spodbujati, jo krepiti. To aktualna vlada pod vodstvom Janeza Janše in aktualni minister dr. Vasko Simoniti tudi počneta. Res pa je, da smo očitno na točki tudi v tem državnem zboru, ko se moramo vprašati, kaj pravzaprav kultura je oziroma kaj kultura ni, kaj umetnost je, kaj umetnost ni. Oziroma vprašati, kakšno kulturo bo kot država naša država spodbujala in kakšna je tista kultura, ki slovenskemu narodu, slovenski državi prinaša največjo dodano vrednost, ponos in tudi prepoznavnost v mednarodnem merilu. Zato bom v nadaljevanju strnil nekaj dejstev o tem dobrem letu dni ministrovanja gospoda Simonitija, v štiri točke bom poskušal zadevo strniti. Prvič. Govorimo o proračunu, ki je najvišji doslej, ki je rekorden, ki je zgodovinski. 238 milijonov evrov v letu 2021 za kulturo, kar je še 46 milijonov več kot v letu 2020. To pomeni tudi občuten dvig investicij na področju kulture, se pravi v kulturno infrastrukturo, seveda posledično izboljšanje pogojev dela javnih zavodov, javnih agencij, javnega sklada in posredno preko razpisov tudi nevladnega sektorja. Krepi se ustvarjalnost na vseh področjih, zagotavlja se raznolikost in dostopnost umetniške in medijske krajine in spodbuja se tudi ohranjanje in varovanje slovenske kulturne dediščine kot temelj narodovega spomina. Za primerjavo si lahko na tej grafiki [[pokaže predmet]] pogledamo, koliko sredstev je bilo v proračunu za kulturo namenjenih v zadnjih treh mandatih različnih ministrov. Kot lahko vidimo, občutno več sredstev za kulturo pod tretjo Janševo vlado, pod ministrovanjem ministra Vaska Simonitija. Drugič. Intervencijska sredstva, protikorona zakonodaja. Iz protikoronapaketov je bilo za kulturo namenjenih, torej dodatno iz tega sklopa, 68,5 milijona evrov. Relativno je epidemija covida seveda kulturo močno prizadela, ta sektor je močno prizadela in prav je, da je država tukaj stopila naproti in pomagala, tako kot se je pomagalo pravzaprav vsem ljudem naše države, pomagalo se je gospodarstvu in seveda tudi kulturi. Pomembno je izpostaviti tudi to, da se pomaga in se je pomagalo samozaposlenim. 700 evrov plus plačevanje socialnih prispevkov od marca 2020 dalje, pa seveda tudi do preklica epidemije. Do zdaj je bilo skoraj 8 milijonov namenjenih v sklopu tega ukrepa. Tretjič. Lahko govorimo tudi o socialni pomoči kulturnikom. V tem znesku, ki ga bom zdaj navedel, niso upoštevana kakršnakoli programska sredstva, ki so jih posamezni kulturniki dobili. Torej, za socialno pomoč kulturnikom je bilo namenjenih 19 milijonov evrov. In če vzamemo razvid vpisanih, konec leta 2020 jih je bilo 3 tisoč 258, je vsak kulturnik oziroma kulturnica v povprečju prejel 5 tisoč 832 evrov socialne podpore, socialne pomoči od Republike Slovenije. Tukaj si bom dovolil citirati ministra oziroma ministrstvo, ki ga zastopa. Takole so dejali v tem kontekstu: »Pri samozaposlenih v kulturi, ki jim je država podelila pravico do plačila prispevkov za socialno varnost, bomo na ministrstvu dosledno upoštevali kriterij kakovosti in ustvarjalnosti. Socialni korektiv je v domeni drugih ministrstev.« Konec citata. Absolutno podpiram, pravilno. Tisti, ki si to zadevo zasluži, ki mu pomaga pri njegovem ustvarjanju in ima to početje potem tudi neko dodano vrednost, naj to ugodnost, naj to zadevo, naj ta privilegij, naj to pravico dobi. Za tistega, ki ne, pa imamo v Sloveniji druge pristojne institucije, seveda če tam upošteva oziroma izpolnjuje posamezne pogoje. Četrtič. Prednostne investicije v kulturi. Pod mandatom te vlade so bile na seznam prednostnih investicij v državi umeščene tudi najpomembnejše investicije v slovenski kulturi; SNG Drama, potem Arhiv Republike Slovenije pa Muzej slovenske osamosvojitve, še posebno pomembno v tem letu, ko bomo obeležili 30. obletnico osamosvojitve naše države, pa potem tudi v Mariboru izjemno pomembna zadeva knjižnica, galerija, center Rotovž in tako dalje, še bi lahko našteval. V nadaljevanju razprave se bom osredotočil na stvari, ki smo jim bili v zadnjem letu priča. Da ne bom toliko govoril o tem, kar ste povedali včeraj, pa konec koncev tudi danes, bilo je veliko vroče polemike, žal marsikatera ni bila na nekem nivoju, vsaj po mojem osebnem mnenju, Državnega zbora. Pokazal bom tole fotografijo [[pokaže predmet]] s 4. decembra 2020. To je fasada Ministrstva za kulturo. Kot lahko vidite, so tukaj posamezne packe. Kaj je to? To je uničevanje fasade. Kot sem dejal uvodoma, smo na točki, ko se moramo vprašati, kaj je kultura in kaj kultura ni. Zame to ni kultura. Zame to ni kultura, pa ste za tega ministra, proti temu ministru, ali podpirate to vlado ali ne podpirate te vlade, to ni kultura, to ni umetnost. Če poskušam pogledati skozi oči predlagateljev današnje interpelacije, če pa mogoče to nekoč bo kultura, lahko potem pričakujemo kakšen razpis za risanje po fasadah? Veste, na takem nivoju, ko so taki odtisi [[…]]Moj sin bo čez nekaj dni star dve leti in radi rišemo s prstnimi barvami, ne po fasadah javnih institucij, ampak po listu papirja. Če odtisneš roko pa malo tako potegneš, pa s čopičem pa z raznimi modelčki, tudi podobni odtisi ostanejo. Mogoče je pa umetnik. Če dam zdaj sarkazem na stran pa preidem še na eno bistveno, še bolj resno situacijo, ki se je zgodila leta 2020, 23. oktobra. Tu gre pa za mazaško akcijo, ki se je prav tako zgodila pred Ministrstvom za kulturo. Pa vas bom vprašal, vse nas, kaj je to [[pokaže premet]] . Je to kultura? Je to kultura? Pa ne bom rekel, če je to kultura, da je to kultura, ampak bom rekel, da to ni niti K od kulture. To je barbarstvo, to je primitivno. To je primitivno. To so grožnje šestim osebam, ki so bile tudi navedene na teh mizah z imeni in priimki, to je grožnja ministru Vasku Simonitiju, grožnja politikom, grožnja tudi uradnikom, spoštovane in spoštovani. Kako daleč smo prišli? Veste, to ni umetnost, to ni kultura. To je barbarstvo, to je primitivno. Tisti, ki to počnejo, zame niso kulturniki. Ne bom izpostavljal tistih pet imen, ki so bila na teh mizah navedena, bom pa eno ime izpostavil, in to je gospod Miro Petek. 20 let je minilo – takrat je bil Miro Petek še novinar Večera – odkar so ga brutalno, skoraj do smrti pretepli, pa do danes ni epiloga tega primera. Zdaj, po 20 letih ponovno grožnje s smrtjo. Je to umetnost, ki si jo želimo? Je to kultura, ki jo zagovarjamo in jo bomo spodbujali? To ni, to ni kultura, spoštovane in spoštovani. In če grem še korak naprej v tej zgodbi, poglejte [[pokaže premet]] , tole je pa naslov na javni medijski hiši RTV Slovenija, na njihovem portalu: »Vrnitev akcije za kulturo. Ministrstvo lahko mirno deložira kar samo sebe.« In potem se v tem članku nekako takole zaključi, citiram: »Protestniki sporočajo, da bodo svoje akcije v prihodnje stopnjevali in storili vse,« in tako naprej, konec citata. Tudi v stališču včeraj s strani predlagatelja smo slišali, da bodo ministra odstranili, torej da bodo svoje akcije v prihodnje stopnjevali, da bodo ministra odstranili. To je takšna akcija, poglejte [[pokaže predmet]] . Akcija z grožnjo s smrtjo. Kaj sledi po tem, po grožnji s smrtjo? O tem smo že večkrat v tem državnem zboru govorili. Kaj sledi grožnji s smrtjo, vas vprašam. Kaj sledi? Kaj sledi?! Če si večkrat odgovorite, boste morda tudi lažje razumeli, potem ko bomo ponovno priče takim početjem v naši državi. In v tem času so si na javni RTV, ki jo nekateri tudi danes tako krčevito branite – in tudi v tem je očitno del odgovora, zakaj jo tako krčevito branite – izplačali prek 2 milijona covid dodatkov. Ne bom trdil, kdo je upravičen in kdo ne, ampak mislim, da vsi pa verjetno ne. V STA se pa sploh ne bom spuščal. Na tej točki, ko govorim o medijih, tisti, ki pravite, da ta vlada pa ta minister zavirata slovenske medije – ali vi berete medije v zadnjem letu, dveh? Ste jih brali? Ali kateri medij mogoče ne kritizira vlade, ki jo je kritiziral prej ali pa ki je to opcijo kritiziral prej? Še bolj kritizirajo! In ni problem v tem, da so mediji kritični, je pa problem, ko javni nacionalni medij ni objektiven. To pa je problem! Pustite privatne medije, naj pišejo, kar hočejo; če je pač to res, saj potem imamo popravke in take zadeve. Ampak javni nacionalni medij mora biti objektiven in mora biti v službi – koga? – ljudi, ki plačujejo te prispevke. Interes ljudi je seveda to, da poznajo resnico, da so jim informacije predstavljene objektivno. Če pa že tega niso zmožni, pa vsaj z ene in druge ter tretje strani, ali pa če je teh strani več. Tudi na tem primeru, spoštovane in spoštovani, se je zelo jasno pokazalo nekaj. Ko danes poslušamo predvsem s strani Socialnih demokratov, pa tudi v tej interpelaciji in v preteklih mesecih, da smo mi na tej strani fašisti, da smo ne vem, kaj vse, ko lažete, ko podtikate, ko govorite te stvari, je to svoboda govora, pravite. Ko pa mi povemo, da lažete, da zavajate, da to ni res, je pa to sovražni govor. Če to projiciram naprej, vidimo, kako vi dojemate demokratično družbo, kako dojemate demokracijo kot tako. In zdaj je dejansko meni jasno, zakaj kolega Marko Koprivc vedno znova pove »demokratična opozicija«. Zdaj je meni jasno, zakaj – ker poudari demokratična opozicija skozi ta vidik, da je demokracija za vas tisto, kar si vi mislite, vse ostalo je pa sovražni govor in je potrebno zatreti. Spoštovane in spoštovani, in kolega Koprivc še sam pove, da ste ponosni naslednik komunizma. Veste, fašizem, nacizem, komunizem, to je vse zločinsko. Zlo, ki je prineslo bedo in obup, kamorkoli je prišlo. Spoštovane in spoštovani, marsikaj sem imel še kot posamezne intervence pripravljeno, pa ne bom, ker vendarle verjamem, da lahko v treh urah in 15 minutah, kolikor je še ostalo razprave od skoraj 18 ur, ohranimo nek nivo razprave. Upam, da lahko. Govorili smo pred meseci, da bomo razpravljali na nivoju in tako naprej, ampak danes se je zelo jasno pokazalo, da nekateri tega niste zmožni. Naj sklenem svojo razpravo z rdečo nitjo svoje današnje razprave, to so vprašanja, kaj je kultura, kaj je umetnost oziroma kaj kultura, umetnost nista in ne moreta biti. Tudi to se je v tej razpravi zelo jasno pokazalo. Ali vi ne razumete, da pri kulturi, pri umetnosti ne gre za to, ali je kultura naša ali je kultura vaša, ali je neka umetnost prava ali ni prava, ali je s prave ali ne vem kakšne strani? Kultura nekaj je, umetnost nekaj je, ima neko vrednost, ima neko dodano vrednost ali pa nima. Danes se je zelo jasno pokazalo, da je očitno pri vas, v levi opoziciji, za predlagatelje današnje interpelacije to [[pokaže predmet]] kultura, očitno. Za mene osebno to ni kultura. In za vas se je pokazalo – zdaj boste verjetno nekateri s stolov skakali – zame to [[pokaže predmet]] ni umetnost. Zame osebno to umetnost ni. Očitno za levo opozicijo, za predlagatelje današnje interpelacije to je umetnost. Pa da ne bo pomote, če je kdo za to pripravljen plačati oziroma financirati takšno kulturo, naj jo. Naj jo. Če je takšna kultura zmožna na nekem trgu preživeti, naj, ampak ne iz davkoplačevalskega denarja. Glejte [[pokaže predmet]] , to je ta kultura, ki jo očitno predlagatelji v tej dvorani zagovarjate. Veste, to ni umetnost. To nima nobene dodane vrednosti za slovenski narod, za slovensko državo, na to ne moreš biti ponosen, prepričan pa sem, da imamo v Sloveniji celo vrsto umetnic in umetnikov, kulturnikov in kulturnic, ki s svojimi deli in dejanji spodbujajo slovensko nacionalno zavest, ki krepijo naš ponos, ki seveda tudi krepijo prepoznavnost naše države v svetovnem merilu. Spoštovane in spoštovani, ker je aktualni minister dr. Vasko Simoniti v enem letu svojega mandata naredil več, mnogo več kot marsikateri njegovi predhodniki skupaj v celotnem mandatu, te interpelacije ne bom podprl. Spoštovani gospod minister, vam pa želim še naprej uspešno delo po poti razvoja in rasti slovenske kulture.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper, pripravi se Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsednik. No, to je pa res genialno, da je v enem letu naredil vaš minister več kot eni v štirih letih, in sploh vsi skupaj. Res objektiven pogled na področje kulture, absolutno. Vaša resnica, seveda. Sicer pa se bom jaz v svoji razpravi danes osredotočila na nekaj stvari. Razprava teče pravzaprav že 15 ur, težko je kaj pametnega in kaj novega povedati. Pravzaprav lahko čestitam vsakemu interpeliranemu ministru, ki zdrži toliko časa skoncentrirano in osredotočeno odgovarjati na različne razprave. Nimam veliko časa, zato bi se poleg vseh očitkov, ki so v tej interpelaciji navedeni in so bili že omenjeni, jaz osredotočila na tisto, kar mene osebno najbolj moti ali pa kar boli. Ko razmišljam o tej vladi – ki seveda ni moja vlada, jaz sem opozicijska poslanka, želela bi si, da bi imeli eno drugo vlado, levosredinsko vlado, za katero mislim, da je najboljša za Slovenijo, in za katero mislim, da lahko tudi pri volivcih uživa najširšo podporo. Ne glede na to imamo drugačno vlado, kot rečeno, te vlade ne podpiram, z veliko veliko stvarmi, ki jih počne, se ne strinjam, ampak vse te stvari presojam, tako pač je v življenju, tudi skozi eno prizmo, kaj od tega, kar škodljivega počne ta vlada, se bo dalo popraviti in česa ne. Ko gledamo neka kadrovanja, pa menjave, pa sem, pa tja, pa politična imenovanja na določene strokovne funkcije in tako naprej, se v svoji jezi ali razočaranju tolažim, da saj to se da spremeniti. Na žalost je taka praksa v državi postala stalnica, se je ustalila in na žalost ima tudi neke negativne posledice, čisto finančne, lahko celo odškodninske v primeru nezakonitih razrešitev. Ko govorimo o kadrovanju enih in drugih, se mi pa zdi, da leve vlade, levosredinske vlade – čisto leve vlade že nekaj časa nismo imeli, hvala bogu, jaz sem za levosredinsko vlado – vendar veliko več poudarka dajo na strokovnost. Enostavno nismo toliko freh, ne upamo si dati na najvišje funkcije ljudi – ne upamo; jaz nikoli nisem bila v funkciji, da bi to delala – ne upajo si dati na najvišje funkcije ljudi, ki so politično popolnoma opredeljeni, ki so v najvišjih organih političnih strank, ljudi, ki so se v preteklosti celo proti svojim inštitucijam, ki naj bi jih vodili, postavili in tako naprej. Tako da so neke stvari, ki se jih da popraviti, so pa neke stvari, ki se jih ne da. Od vsega, kar se v tej vladi dogaja, je ena od stvari, ki me najbolj skrbijo, recimo to, kar se dogaja na medijskem področju, zato bom govorila o tem. Ker ko ti enkrat uničiš STA, ki je nastajal leta in leta od osamosvojitve, ki je eden, kot ste nekateri že povedali, od stebrov naše osamosvojitve, Slovenska tiskovna agencija, in ko uničiš RTV Slovenija, ki je nastajala še mnogo mnogo več let, ki ni samo hiša, stoli, mize, ampak zaposleni, znanje, arhivi, kamere, ure in ure dela, predanost, potem uničiš nekaj, česar se ne da več na hitro popraviti. To je nekaj, kar me izjemno skrbi. In ko je prišla do nas informacija – slučajno smo bili v SAB prvi, ki smo takrat dobili informacijo, lahko bi jo tudi kdo drug – da se pripravlja sprememba medijske zakonodaje štirih zakonov v prejšnjem letu kar tako na hitro, če se le da čez poletje, ko bodo vsi na počitnicah, in da si je Vlada za to javno razpravo po zakonu zamislila samo pet dni, me je resnično zaskrbelo. Takrat smo potem v SAB in tudi ostala opozicija zagnali vik in krik in zahtevali, da se ta javna razprava razširi in tako naprej. Mi se v neki resni državi ne moremo pogovarjati o tem, da bomo resno posegli v edino javno televizijo, radio in televizijo, ali pa v edino tiskovno agencijo tako na hitro in tako brutalno po petih dneh razprave. Ne moremo. To je neodgovorno in to je neresno. Zelo vesela in zadovoljna sem, da se je ta razprava takrat podaljšala in da se je ta blitzkrieg akcija ustavila in da se zdaj, upam, z nekim večjim razmislekom in z večjo udeležbo različnih deležnikov pripravlja spremembe, ki so morda potrebne, ne rečem. Za nek razvoj na nekem področju so morda spremembe vedno potrebne, ampak morajo biti pa domišljene, premišljene, predvsem pa ne smejo biti uničevalne. Če ti RTV Slovenija, ki že leta in leta tarna, kako nima dovolj sredstev, vzameš petino sredstev, četrtino, celo tretjino kar tako, potem veš, da jo pravzaprav uničiš. In razni izgovori »ja, bo pa potem bolj konkurenčna« in tako naprej – glejte, javna RTV, ne samo naša, vsaka javna RTV, ki je lahko velika dodana vrednost nekih normalnih, kultiviranih, socialnih držav, ne more biti konkurenčna. Tega se tudi ne more od nje pričakovati, to je žaljivo! Ona izpolnjuje ene druge kriterije, ona ne sme vrteti samo filmov lahke vsebine, ki zadostijo najširšemu obsegu ljudi, mora imeti kakovosten informativni program, mora imeti program za manjšine, za verske manjšine, za verske skupnosti, za različne kulturne poglede, kulturne oddaje, lastno produkcijo, vse to, kar neka javna RTV mora imeti. In kar vedno znova poudarjam, mora imeti tudi denar, da odgovarja na izzive moderne dobe. Zame je recimo eno ključnih vprašanj našega časa, kako bomo kot družba odgovorili na večanje tako imenovanih fake news, ki so povezane s socialnimi omrežji. V tujini – BBC, mislim, da tudi francoska javna televizija, pa mislim, da nizozemska – znatno povečujejo sredstva za neke raziskovalne oddelke, raziskovalna področja, kjer imajo strokovnjake, ki ocenjujejo, kaj od tega, kar prihaja kot informacija v hišo oziroma v državo oziroma v svet, je relevantna informacija. Mi vsi vemo, da obstajajo neke agencije, lahko tudi teroristične organizacije, ki producirajo neke vsebine. Na internetu smo lahko videli nek posnetek nekega streljanja, nekega avta, ki je zgorel, ene punčke, ki pred očmi kamere pod streli pade in jo fantek potem rešuje, za katero se je potem izkazalo, ko si odmaknil kamero, da je to vse zrežirano in posneto z namenom vzbujanja negativnih čustev proti neki skupini, državi, politični opciji ali kakorkoli. Tukaj so izzivi! Tukaj so izzivi za javne medije, ne pa v uravnoteževanju. Pa kakšen izraz je to, uravnoteženost?! To mene tudi spominja na neke druge čase, ko je bilo treba uravnotežiti raso v neki državi in je bilo treba uravnotežiti, da bo dovolj arijske rase pa da ne bo preveč druge rase. Uravnoteženost v medijski krajini je tako zgrešen izraz, da glava boli, no. Ne more biti uravnotežena. Mi lahko imamo zasebne medije, ki morajo biti transparentni, za privatne medije se mora vedeti, kdo so lastniki in tako naprej, da tisti, ki gleda, ve, od koga to je. In ko jaz gledam Nova24TV, vem, kaj lahko tam pričakujem. To je prodesničarska, proesdees televizija zelo nizke kvalitete – se opravičujem, dajte na tem še kaj narediti – ki je pač trobilo ene stranke in ene opcije. Če jaz to vem in če to pričakujem, potem skozi to prizmo to televizijo gledam. Ko mi potem nekdo reče, da je to neodvisna televizija, se lahko samo na glas hahljam. Pri RTV Slovenija pa pričakujem nekaj drugega in se tukaj strinjam s tistimi, ki vas zmoti, kadar ni neodvisna. Pa baje – o tem sem zadnjič poslušala eno razpravo ali enega strokovnjaka – neodvisnost ni pravi izraz, pravi izraz je strokovnost. Se strinjam. Vsi mi imamo svoje politično prepričanje, svoj pogled na svet, tudi sodniki ga imajo, ampak ga ne smemo izkazovati skozi delo, ki ga opravljamo. Namesto da se ruši RTV Slovenija, spoštovani minister, jih jaz po vseh letih in denarju, ki je bil v to hišo vložen, ne bi zrušila in začela neko drugo zgodbo, ki bo trajala leta in leta, zahtevala bi strokovnost. Mene isto moti, ko na RTV Slovenija, ker to je tema vseh teh pogovorov, v informacijskem programu nekdo, nek novinar evidentno agitira za Levico, kot me isto moti, če nek novinar agitira za SDS. Jaz ne smem, ko gledam nek informativni prispevek, vedeti, koga on voli. On naj voli, kogar hoče, ampak jaz zahtevam od njega strokovnost in to, da svoje delo opravlja tako, da jaz ne vem, koga on voli. Jaz hočem, da mi on da objektivno informacijo, da mi, tako kot so stari dobri standardi medijskega poročanja nekoč zahtevali, da obe mnenji o tej zadevi in da celo razišče. Obstajajo stari ameriški filmi, mogoče jih je kdo gledal, ko so se Washington Post in tako naprej še držali standardov, ko so morali imeti dva vira, ki sta potrdila informacijo, preden so objavili, ko so vedno morali počakati na odgovor tiste osebe, ki so jo napadli, in navesti njen odgovor. To bi mi morali vsi zahtevati, ne pa rušiti tega, kar imamo in smo leta in leta ustvarjali. V tem smislu je zame programski svet pomemben dejavnik in bolj ko razmišljam, bolj se ne strinjam, da se iz njega izločijo člani političnih strank. Zato ker če ne govorim o neki ne uravnovešenosti, ampak o strokovnosti, mora poleg posameznih delov družbe, ki so tam zastopani, tudi politika, ki so jo izvolili ljudje, kontrolirati, kontrolirati morajo eden drugega, checks and balances, ali se ti standardi strokovnosti, nevtralnosti, neodvisnosti spoštujejo. Če je tam pet predstavnikov politike, morajo štirje skrbeti, da peta stranka ne prevladuje programsko, vsebinsko in tako naprej. In ta peta mora poskrbeti, da tretja ne in tako naprej, saj se razumemo. To je nekaj, kar jaz pričakujem, da bi delal en moderni minister, če ugotavljamo odklone v naši družbi. In so. Poleg nekega odklona smo tudi ljudje, tako kot poslanci nismo vsi enako kvalitetni, tako kot zdravniki niso vsi enako kvalitetni, tudi novinarji niso vsi enako kvalitetni. Če nek novinar krši novinarske standarde, in to očitno in kar naprej, potem je tudi treba pričakovati kakšno odgovornost. Če pa en novinar poroča kritično, vendar v skladu z novinarskimi standardi in v skladu s tem, kar sem prej povedala, pa se nima nihče pravice nanj spravljati. To je zame ključno. Mimogrede, eden od poslancev, celo podpredsednik je bil obtožen, da ima ponarejeno diplomo, ali jo ima ali nima, jaz ne vem, ampak potem ko je bil oblaten in tako naprej, da jo ima, in potem ko je ta ista fakulteta sporočila, da je nima, je ta ista televizijska novinarka rekla: »Sicer so sporočili, da nima, ampak poglejte, jaz še vedno ne verjamem tej fakulteti, ker zakaj so pa prej rekli, da ima. No pa whatever.« To zame tudi ni korektno. To zame tudi ni korektno. Namesto da se mi cufamo, kdo bo imel ta medij in tisti medij in svoj medij, dajmo vsi združiti moči in si za to prizadevati. To bi jaz od enega kulturnega ministra, ki je skrbnik na tem področju, tudi pričakovala. Ker mediji, ne pozabiti, niso kar nekaj, kar vsi vemo, ampak so tudi mediji posebej pomemben aspekt področja pravna država. Evropska unija, ko pregleduje nivo spoštovanja pravne države v neki državi, gleda tudi to področje in to ni naključje. To, da so mediji in medijsko področje, medijska neodvisnost, strokovnost in tako naprej del področja pravna država, ni naključje, kajti tako zelo so pomembni. Preden zaključim, pa bi lahko še veliko več povedala, samo še dve besedi o STA. Jaz ne bom zdaj ugotavljala, ali je minister odgovoren ali ni, ali je ali ni. Zame je minister za kulturo skrbnik tudi področja medijev in zame je dejstvo, da se na to temo niste oglasili in niste urgirali. En, oprostite besedi, direktor Ukoma, z vsem spoštovanjem, pač ne bo določal, ali bo Slovenska tiskovna agencija obstala, preživela ali ne. Ne bo. To presega njegov domet, presega njegovo znanje in kompetence in zame je evidentno, da se za tem skriva nekdo drug. To verjetno niste vi, verjamem. Ampak to, da je to vaš predsednik Vlade, je zame isto problematično. Samo to sem hotela povedati, z manjšim predahom sem zdaj že 10 let v politiki in tako nepristranske, neodvisne, delovne medijske hiše, če ji lahko rečem, kot je STA – in z nekim pomislekom se boste vsi strinjali – pri nas ni bilo. Ko ni bilo nikoli nobenega na novinarskih konferencah, ne samo politikov, raznoraznih društev in tako naprej, je STA vedno prišel. In vedno je STA objavil in potem so drugi novinarji v svojih agencijah s stola to malo prepisali. Nikoli pri objavljanju novinarjev STA jaz nisem zaznala, da bi bili pristranski, da bi kakorkoli posegali v politični prostor, kot je rekel eden od političnih komentatorjev, stopali na polje političnega. Jaz tega nisem zaznala. Zato mi je ta gonja proti njim popolnoma nerazumljiva. Za konec še – kar je pa res smešno – spoštovani minister, ali je to vaše ali ne, zame to niti ni bistveno, ampak nekdo na Vladi je naročil raziskavo, ali je medijski prostor v Sloveniji uravnotežen, če povem v jeziku, ki sem ga uporabljala, analiza medijskih objav in tako naprej. In potem je nekdo ugotovil, da je nagnjen na levo. Ampak kdo je pa delal, kdo je pa sodeloval pri tej analizi? Gospod Rončević, gospod Makarovič pa gospod Tomšič. Teh 24 tisoč evrov bi lahko za kaj boljšega porabili, tudi če bi kakšen postopek proti kakšnemu novinarju, ki dela nezakonito, lepo zakonito izpeljali in tako naprej, bi jih boljše porabili. To, da bodo ti gospodje, ki so izrazito povezani z eno opcijo, presojali, kakšen je naš medijski prostor, ali je relevanten ali ni relevanten in tako naprej, ali je nagnjen levo ali desno, je deplasirano in me povsem o ničemer ne prepriča. Glede na to, da se mi čas izteka. Medijski prostor je zame eno najpomembnejših področij vsake neodvisne in samostojne države in želim si, da se tudi naš profesionalizira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Rekel bi samo to, da imava seveda z gospo Kociprovo verjetno na marsikaj različne poglede. Rekel bi samo to, da se vam zahvaljujem za vaš prispevek. Čisto zares, ker se mi zdi, da je po dveh dneh prispevek, ki bi lahko bil dobra podlaga za dobre pogovore in napredovanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Ljubo Žnidar, pripravi se Nik Prebil.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Prva stvar, o kateri se moramo danes vprašati, je, zakaj smo danes dejansko tukaj. Kajti interpelacije že dolgo niso več interpelacije, ampak so farse in popolno izgubljanje časa. Izgubljanje zato, ker poslušamo vsa neizpodbitna dejstva in dokaze v zagovorih in naposled spoznamo, kako zelo so brezpredmetne. Še posebej je to ta današnja. Očitno je, da je današnjo interpelacijo opozicija nujno potrebovala, da se vsaj na zunaj vidi, da nekaj počne, pa čeprav to v svojo škodo. Jasno in evidentno je, da je opozicija pozabila, kaj je počela s področjem kulture vse do danes in kaj je v prejšnjih vladah dejansko zavozila. Ampak da ne bo ostalo le pri besedah, ker sem konstruktiven, si poglejmo konkretna dejstva in konkretne situacije še od bližje. Če verjamemo v kulturo, če jo spoštujemo, če zanjo delamo, potem jo pritegnemo v celoti in obravnavamo vse njene deležnike enakovredno. In zato smo danes tukaj. Ker ko se izvajajo pozitivne spremembe, spremembe ki so dokazane s številkami in dejstvi, kot smo slišali od ministra, je razumljivo, da vse spremembe tistim, ki jih pred njimi niso izvedli, niso po godu. A ne samo to, enakopravna in pravilna obravnava deležnikov v kulturi pomeni tudi to, da vsi tisti, ki so se v prejšnjih vladah napajali iz javnih sredstev nekritično in politično, nimajo več varnosti, ker je pomembna izključno kakovost, in to kakovost vseh tistih, ki so leta in leta in leta pisali javna pisma o razdeljevanju sredstev na ministrstvu, ki so vrhunski umetniki, a nimajo političnih povezav in so jih rezali. Veliko takšnih živi na robu preživetja. To je sramota slovenske kulture in to je sramota vseh vlad pred nami. Sramota tistih, ki nas želite danes prepričati, da je tisto, kar je minister naredil v tako kratkem času, in še to v času epidemije, zrelo za interpelacijo. Za interpelacijo ste zreli vsi tisti, ki ste jo predlagali, ker ste z njo dokazali, da ne veste, kakšno je dejansko stanje kulture in kakšna je njena vrednost. Slišali smo, da so se sredstva za kulturo ob pandemiji zvišala za nekaj prek 5 milijonov evrov. Toliko dodatnega denarja, kot ga je bilo namenjenega za kulturo v času naše vlade, ni bilo do sedaj še nikoli. Ponavljam, nikoli do sedaj. Ste videli morebiti na to temo izpostavljene članke? Niste jih videli. Takšnih člankov niste brali, ker jih dejansko ni bilo in ker zanje ni nobenega medijskega interesa, ker je ta uspeh očitno nepomemben. Toliko naredi medijska krajina, za katero pravijo, da je neodvisna in objektivna za slovenskega kulturnega duha – nič niso naredili oziroma naredili so veliko škodo, ker se z zavajajočimi mnenji s strani vas, opozicije, naredi škodo pozitivnim spremembam. Pa ne samo to, oškodovani so kulturniki, ki se jih izkorišča, da so z lažnimi podatki usmerjeni proti vladi, in niso seznanjeni s tem, kaj vse je zanje naredila. In naposled bolje, da ne omenjam, kako vse to vpliva na stanje slovenskega duha, bodočih kulturnikov, generacij, ki prihajajo za nami, in še bi lahko našteval. Pa si poglejmo situacijo še na konkretnih primerih. Ali veste, kaj pomeni v praksi, da je samozaposleni prejel 700 evrov mesečnega temeljnega dohodka? Recimo, če primerjam, honorar za to, da danes pišete kritiko ali recenzijo za knjižno delo, ki ga torej preberete in strokovno interpretirate, se giba nekje med 50 in 150 evri. Ampak bodimo še bolj realni, od večine medijev, kot so RTV, osrednji časopisi, boste prejeli manj kot 50 evrov. 150 evrov je zelo redko in lahko rečem, da je to že nadstandard. Govoril sem s precej slovenskimi kritiki in tistimi, ki delajo neposredno z njimi. Očitno se ne ve ali pa noče vedeti, da so bile pred epidemijo leta in leta razmere tako zelo slabe, da so morali vsi ti pisci resnično prekleto trdo delati, da jim je uspelo napraskati tam nekje 350 evrov na mesec. Da, to je kultura, ki smo jo imeli. Ampak to niso kulturniki, ki bi se s kulturo ukvarjali za hec, to so kulturniki, ki so prejeli prestižne nagrade za svoje ustvarjanje. Ampak bivšim vladam ni bilo v interesu, da bi se pozanimale ali da bi sploh prisluhnile naštetim okroglim mizam, razpravam, javnim tribunam na to temo, ker jim je očitno bilo to nepomembno. Kultura jim je pomembna le toliko, kolikor se jo lahko uporabi za kakšno interpretacijo ali aktivacijo umetnikov v boju za oblast. Ampak bodimo tu še bolj eksaktni. Še v času osamosvojitve se je od kulture dalo živeti. Ne, to niso prazne zgodbe, to je realnost, ki jo povedo današnji vrhunski umetniki. Danes se ne da več. Zdaj mi pa povejte, katere vlade in kako dolgo so bile na oblasti, da so k takšnemu položaju prispevale. Tukaj odgovor ni potreben, odgovor je zelo jasen. Danes poslušamo očitke ministru, ki je ta položaj v kratkem času in kljub epidemiji izboljšal. Kdo se dela zdaj iz koga norce? Norce se delate predvsem tisti, ki vam je do oblasti, ki sploh ne poznate razmer v kulturi s terena oziroma jih poznate zgolj toliko, kolikor javna sredstva potrebujete za napajanje svojih povezav. Ker na podlagi vsega tega, kar smo danes slišali, je več kot očitno, da je v tej državi nekaj zelo zelo hudo narobe, ko pridemo na področje kulture. Kultura je področje, kjer so mahinacije najlažje in se kontroli v preteklosti ni posvečalo prav nobene pozornosti. Ponavljam, prav nobene. Zakaj? Ker imajo od tega korist določene politične skupine. In da je situacija še bolj absurdna, se ministru očita vpliv na medije. Danes smo tu, ker nima nikakršnega vpliva na medije, kajti če bi ga imel, bi verjetno dosegel vsaj, da bi se konkretno izpostavilo dobro delo, ki ga je opravil. Ampak dobro delo medijev ne zanima, dobro delo v kulturi opozicije ne zanima, opozicijo zanima vse tisto, kar je povsem kontra, četudi za ceno kulture. To ste dokazali z današnjo interpelacijo – da vam je za kulturo prav figo mar. Ampak ne samo to, vsebina interpelacije je dokaz, da ste očitno nekatere stranke na večnem dopustu, sploh tiste, ki ste bile na oblasti. Ker se ministru očita tisto, kar je prejšnja vlada povzročila, če si samo pogledamo področje filma, da ni bilo izplačil in da je to urejal sedanji minister, lahko rečem samo to, da začnite enkrat za spremembo medijem servirati resnico pa bo v tej državi veliko manj problemov in končno bo jasno, kdo dela za dobro vseh državljanov, komu je pa samo do oblasti in očitno nima znanja. Vsi tisti, ki očitate ministru slabo delo, ker ga sami niste znali opravljati in ga je on namesto vas, je bolje, če ste tiho, če ne znate pospraviti dreka za sabo. Drugega je v njega najlažje tunkati in v tem ste eksperti, res, tukaj vam moram kar čestitati. Pa se zdaj podamo še na Metelkovo 6, v zgradbo, kjer bivajo številne nevladne organizacije, ki so dobile obvestilo za izselitev. Prvič. Kot smo že slišali, je bilo to že v načrtu ministra Prešička. Drugič. Ta zgradba je dotrajana in nevarna za bivanje, torej lahko še malo čakamo in čakamo, da se bo zgodilo, da bo zaradi tega ogroženo kakšno življenje, in potem odgovarjamo. To želite. In da se razumemo, da, tudi nevladne organizacije morajo preživeti, vendar pa vam povem, da so med nami nevladne organizacije, ki delajo zelo dobro, ki ne pridejo do ministrskega denarja in ki si same urejajo prostore ali plačujejo najemnino. Očitno nekaterim to uspe, a tako kot se je nevladni sektor razpasel v Sloveniji, tega nikjer v tujini ne boste videli. Ne, tu smo povsem unikatni. Potrebno je podpirati kakovostno in vrhunsko, ne pa vsepovprek. Nadalje. Iz zagovora ministra smo slišali, da je bilo v letu 2016 samozaposlenih v kulturi s plačanimi prispevki tisoč 825, v letu 2019 2 tisoč 312, konec leta pa 2 tisoč 405. In vse to se ni podeljevalo na ustrezen način. Dostopni so podatki, ko umetniki zaslužijo letno nad 40 tisoč evrov ali bistveno več, vendar jim država plačuje prispevke za status. In na drugi strani se v državi spopadamo z brezposelnostjo in revščino. Na tem področju ni bilo nikoli nikakršne kontrole in zdaj se ta vzpostavlja, kar je težko za tiste, ki bi to izgubili na račun tistih, ki to resnično potrebujejo. Kje je tu sedaj kultura? Ampak gremo še malo naprej. Najprej bom ponovil, toliko sredstev, kot se je namenilo v kulturo v tej vladi, se ni v nobeni doslej. In kakšna je posledica? Pred zgrado ministrstva se pojavi instalacija miz, politih z rdečo barvo, na njih pa imena uslužbencev na ministrstvu. Mediji se temu ne čudijo, ker so po njihovem mnenju razmere v kulturi zaradi te vlade tako zelo slabe kot še nikoli do sedaj. In pazite to – kar se je zgodilo pred ministrstvom, je umetniška instalacija. To je umetniško delo, to mnenje podpirajo mediji in umetniki. Tako se umetniki izražajo glede nestrinjanja z delom ministrstva. In s kakšnim nestrinjanjem že? Da se je namenilo za kulturo preveč denarja? Je to problem? Izgleda, ker je to dejansko realno stanje. A žal mediji o tem ne poročajo. Zakaj že ne poročajo? Ja ker so »objektivni«. Ampak da je situacija še bolj absurdna, smo lahko v medijih in na omrežjih brali zgražanje slovenskih umetnikov nad italijanskim umetnikom, ki je na enem izmed največjih sejmov sodobne umetnosti predstavil banano, ki jo je z lepilnim trakom prilepil na zid. Oba primera tega dela z banano sta po ceni 100 tisoč evrov, na primer, našla kupca. Veste, kaj je sledilo? Slovenski umetniki so se zgražali, kaj to pomeni za vrhunsko umetnost, da banana z lepilnim trakom pa res ni umetniško delo. Kakšna dvoličnost! Banana na steni ni umetniško delo, mize, polite z rdečo barvo, ki simbolizira kri, in imena uslužbencev, kar eksplicitno namiguje na grožnjo, pa so umetniško delo. Zakaj? Zato ker se v Sloveniji obravnava umetnost tako, kot komu koristi. Res smo prišli zelo daleč. Grožnje so postale umetniško delo. Kmalu niti policije ne bomo potrebovali več. Najbolje, da se jutri na ministrstvu izvede še performans z noži, kakopak, tudi to bo umetniško delo. Oprostite, s takšnimi farsami je konec. Če želimo napredek v kulturi, naj bo jasno naslednje. Napredek ni mogoč, če se mediji izkoriščajo za pranje možganov državljanom z dejstvi, ki to niso, saj mediji ne objavljajo realnih podatkov in dosežkov. Naslednjič. Vrhunska in kakovostna umetniška dela imajo jasno vsebino, ki ni izmišljena od včeraj, ampak ima jasne kriterije, ki se ne spreminjajo glede na oblast. Dejstev o kulturi se ne spreminja z mnenji tako, da se pridobiva na svojo stran umetnike z lažmi, da služijo podpihovanju, nestrpnosti, sploh pa ne v času epidemije. Dejstvo je, da delo ministra temelji na konkretnih izboljšavah, ki so merljive in dokazljive, oziroma z drugimi besedami, interpelacija je navadna puhlica, s katero se izgublja dragoceni čas tako za kulturo kot za reševanje epidemije. Interpelacija je sramota oziroma konkreten dokaz, da ima opozicija malo vedenja o kulturi, da so prejšnje vlade dokazale, da so na področju kulture nesposobne, pristranske in manipulativne. In to se sedaj rešuje. Ja, vem, na žalost tisti, ki si ne želijo resničnega napredka v kulturi, kot si ga želi naša vlada. Opozicija je še enkrat dokazala, da jo je sam čvek, čvek in nakladanje, brez konkretnih dejstev. Čas je, da odrastete in pokažete, da spremljate dostopne podatke o kulturi. Če vas je pa strah, da naša vlada dela bistvene korake in napredke v kulturi, je to vaš problem, ker jih prej niste delali. In seveda je potrebno sedaj na tem mestu pospraviti za vami. Za konec. Spoštovani minister, naj vam izrečem dvojno čestitko. Prvo za vaših 70 let in drugo čestitko, da ste prejeli za rojstni dan izjemno priložnost oziroma izjemno darilo – končno smo lahko prisluhnili vsem dejstvom in dokazom o uspehu tega ministrstva. Bravo! Ker kaj pa je lahko še lepše darilo za ministra kot to, da je njemu kot prvemu uspelo v času od osamosvojitve dalje kot resor kulture pridobiti daleč največ sredstev? Prvič v zgodovini samostojne Slovenije. Ste slišali? Prvič v zgodovini samostojne Slovenije. Minister, hvala vam. Verjamem, da bi vam bili tudi kulturniki hvaležni iz srca, če bi podporniki interpelacije vsaj enkrat sledili resnici in če bi bili naši mediji objektivni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Violeta Tomić kot predlagateljica.
Hvala za besedo. Na to se moram odzvati, kajti ta razprava Ljuba Žnidarja je bila ne samo nedostojna z njegovim načinom – »ne znate pospraviti svojega dreka«, »čvek, nakladanje«, popolnoma nedostojno, oprostite, za pogovor o kulturi – temveč tudi manipulativna in gromovniška. Vi boste uštimali medije, da bodo poročali pravilno. To, na kar se pa moram odzvati, je, da se je nevladni sektor razpasel v Sloveniji in da tega nikjer ni. Oprostite, ravno po mnenju Sveta Evrope je nevladni sektor temelj demokratične družbe, zato vse razvite evropske države namenjajo 2,5 [[…]]
Kolegica, čas se vam izteka.
Prosim? Napaka.
17 minut bi še morali imeti, kar govorite pa bomo uredili.
Kdo me je izbrisal? Izbrisana [[...]]Lahko nadaljujem?
Samo malo. Prosim, da izklopite mikrofon. 5 minut pavze. Očitno je ura zatrokirala. Čas za kozarec vode. (Seja je bila prekinjena ob 13.06 in se je nadaljevala ob 13.24.)
Spoštovani kolegice in kolegi! Nadaljujemo sejo. Naše službe so preverile uro, ki naj bi kazala narobe. Ugotovili so, da je pravzaprav vse v redu, da je šlo za napačen alarm in da kolegica Violeta Tomić kot predlagateljica nima več časa. Tako da [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, nimate več kot predlagateljica. Vam bodo dali točen izračun vašega govora, boste dobili izpisek. Če mislite, da ga imate, je to pomembno vprašanje, ki ga moramo razčistiti. Službe so napovedale, da bodo prinesle izpisek, tako da predlagam, da prekinemo zadevo še za 15 minut, da skupaj preverimo čas. (Seja je bila prekinjena ob 13.26 in se je nadaljevala ob 13.34.)
Spoštovane kolegice in kolegi! Zdi se, da je zdaj vse urejano, tako da predlagam, da nadaljujemo s sejo. Kolegica Violeta Tomić, imate še čas, tako so ugotovile službe. Predlagam, da imate besedo.
Hvala, predsednik. Morala sem replicirati na razpravo Ljuba Žnidarja, ker je izrekel zelo veliko netočnosti, nedostojnosti in celo nekih manipulativnosti na račun kulturnikov, pustimo tudi opozicije v stilu »ne znate pospraviti dreka za sabo« in tako naprej. Nevladni sektor da se je pri nas razpasel do skrajnosti in da tega pa res nikjer na svetu ni – to ne drži, kajti po mnenju Sveta Evropske unije je nevladni sektor tisti, ki je najpomembnejši za demokratizacijo družbe, in ravno zato mu vse države namenjajo povprečno 2,2 % BDP. Nevladni sektor tudi nemalokdaj odnaša državi tisto, česar sama ne more postoriti. Druga netočnost in eklatantna laž je, da ni kontrole nad umetniki, da nekateri zaslužijo 40 tisoč evrov in več na leto pa jim država še vedno plačuje prispevke. Oprostite, v imenu vseh umetnikov je to treba takoj demantirati. Cenzus je vedno okoli 20 tisoč evrov, in če ga presežeš za en sam evro, potem izgubiš pravico do plačila prispevkov. Skratka, status ni noben privilegij, dajmo to enkrat razčistiti. Je organizacijska oblika dela, da samozaposleni lahko izstavlja račune in od tega plačuje davke, za razliko recimo od verskih uslužbencev, ki jim date, ne da bi kakorkoli dokazovali. In potem gre s temi dokumenti samozaposleni na Ajpes, kjer ima registrirano dejavnost, in na podlagi Ajpesove odločbe on opravlja dejavnosti. Zakaj je toliko samozaposlenih, čez 3 tisoč pravite? Zato, ker se je zgodila espeizacija kulture. Kapitalizem in tržno gospodarstvo sta dosegla to, da ni več stalno zaposlenih igralcev, režiserjev, tudi tehnično osebje je popolnoma prekarizirano in delajo na pogodbe, čez poletja pogodbe prenehajo in tako naprej, tako da to ni noben privilegij, to je krvavo zaslužen denar. Veste, kulturniki so seveda težko živeli pred to covid krizo, ampak v zadnjem letu se je stvar zelo zelo poslabšala in izgleda, kot da bi ta vlada skrajšala muke in kulturo evtanazirala, da se ne matra. En tak primer je na primer film. Mi smo ugotavljali, da je film podhranjen, Slovenski filmski center je opozarjal, da ne more posneti dovolj filmov, in smo sklenili na Odboru za kulturo, da bomo dvignili sredstva za film na 11 milijonov. Vsi so bili zadovoljni, soglasno smo sprejeli, tudi predstavniki trenutno vladajoče SDS so glasovali za, ampak zdaj je pa SFC že od 12. februarja 2021 brez sveta zavoda in brez sveta ni razpisov in brez razpisov ni programa in je filmska produkcija znova zablokirana. Naj se vrnem na to, zakaj smo ministru očitali, da ne počne stvari. Problem je, da tukaj desnica tako ideologizira kulturo in umetnost. Prej smo slišali, da je z umetnostjo treba spodbujati slovensko nacionalno zavest – pa lepo vas prosim. Umetnost je neodvisna in sama sebi namen, je pa ogledalo družbe. Vendar od antike naprej obstajajo debate, ali naj umetnost zabava ali naj izobražuje, in tukaj imamo vedno potem dvojne želje in potrebe. Mi ne razpravljamo o tem, za razliko od vas, kaj umetnost je in kaj umetnost ni. Meni je lahko nekaj všeč, lahko mi nekaj ni všeč, ampak to ne pomeni, da je treba tisto, kar nam ni všeč, izstradati in uničiti. Zato bom rekla, da barbarsko, primitivno, naša, vaša, to so tako nedostojne besede, ki jih tukaj poslušamo. Po drugi strani pa 24 tisoč evrov davkoplačevalskega denarja date svojim, Tomšič, Makarovič, Rončević, da delajo raziskavo o tem, kam je nagnjen naš medijski prostor. Očitno je lepo biti član SDS. Kar se pa tiče tega, na kar je opozorila kolegica Heferle. Vi, minister, niste pravnik, to drži, vendar so nas učili – in vi ste zelo izobražen človek, o tem ni dvoma – da ignorantia iuris nocet. To smo se učili že zelo zgodaj, ne vem, v tinejdžerskih letih, se pravi, nepoznavanje prava škodi. Pogodbe vi podpisujete in vi ste podpisnik takih škodljivih ukrepov. Zelo dvomim, da so vam podtaknili, mislim, da je obratno, da ste naročili, da vam pripravijo gradiva. Tako da se ne izgovarjate, da ste kršili vse te zakone, za katere smo vam že našteli, da ste jih kršili, se pravi od Poslovnika Državnega zbora do ZUJIK, 4. člena, petega odstavka 11. člena Uredbe o samozaposlenih, 87. člen ZUJIK, 222. člen Zakona o upravnem postopku, 5. člen uredbe, 11. člen uredbe, 15. člen ZUJIK, 20. člena ZUJIK, Ustava v 7. členu. Spoštovani minister, v vsaki normalni državi bi morali oditi, ker kršite zakone in ustavo te države, in to je resen problem. Hvala.
Hvala lepa. Replika kolega Ferjan.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Kolegici Violeti Tomić moram replicirati, v kakšnem kontekstu sem jaz tudi rekel, da slovenska kultura lahko krepi našo nacionalno zavest. Če ima neko delo, neko dejanje nek širši odmev, je res dobro, odlično, vrhunsko, sem jaz osebno na to ponosen in to krepi mojo pripadnost državi, slovenskemu narodu, naciji in tako naprej. In iz tega jaz izhajam, da lahko slovenska kultura, dobra dela, dejanja, ki gredo skozi kulturo, skozi umetnost, krepijo slovensko nacionalno identiteto. To se je v preteklosti tudi že pokazalo. Kar se tiče pa druge zadeve, ravno vi ne razumete, da ni važno, iz katere smeri pride umetnost, če je nekaj dobro, če je neko delo kvalitetno ali pa dejanje, odvisno, umetnost ima seveda številna področja, verjetno vi še bolj veste kot jaz, ker ste iz tega foha. Zame to [[pokaže predmet]] ni umetnost, zame je to grožnja s smrtjo. Pa zame tudi to [[pokaže predmet]] ni umetnost, pa tudi to [[pokaže predmet]] zame ni umetnost. Ampak če se kdo to gre, če je kdo pripravljen to financirati, pa naj. Saj sem prej povedal, za mene osebno to umetnost ni. Toliko, da ne bo nesporazuma. Zame to, kar sem pokazal, ni umetnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Matjaž Nemec.
Čisto na hitro. Nisem se želel že prej oglašati na intervencijo gospoda Ferjana, kajti vsak ima svoje mnenje. Ni potrebno ponavljati ves čas, da za vas to ni umetnost. Za ministra pa tista umetnost, ki ste jo kazali, je umetnost, o čemer smo včeraj govorili, je vsem jasno. Ampak nismo mi tisti, ki bi obsojali ali pa sodili umetnost. Ali veste, kaj je umetniška svoboda, svoboda umetniškega izražanja? Umetnost ni nujno povezana z nacionalno pripadnostjo ali pa domoljubjem. Umetnost je svoboda, spoštovani, in prej ko boste to razumeli, prej boste tudi sami svobodni. Hvala.
Hvala lepa. Replika kolega Ferjan.
Samo dve besedi. Dve besedi, kar se tiče tega, še enkrat pojasnim. Seveda je umetnost svobodna, ampak širši kontekst lahko krepi, tudi če ni neposredno vezano na slovensko identiteto, nacionalno zavest, ta ponos, ta prepoznavnost v svetu lahko krepi našo identiteto. To je pomembno. Glede tega pa, za vas je to pač umetnost, zame osebno pa ni.
Hvala lepa. Besedo ima Nik Prebil.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, lep dober dan! Jaz sem malo žalosten, pravzaprav me je kar malce sram, da je raven diskurza v Državnem zboru padla tako nizko, kot je padla, pa naj gre to na eno stran ali na drugo. Še huje pa je, da si to privoščite, minister, vi, takšno raven diskurza. Vi ste v tej hiši gost. To ni vaša hiša niti to ni naša hiša, čeprav bi lahko rekli, da smo za čas mandata v njej gospodar, to je hiša ljudi. In če kje, bi v Državnem zboru moral potekati diskurz na ravni dostojnega, tudi če se o določenih stvareh ne strinjamo. Vaš odnos do poslank in poslancev, vaš odnos do kulture, ki je aroganten in pravzaprav meji na nek primitivizem, kaže vaš namen, namen, ki niti ni več tako zelo prikrit, to je kultura po esdeesovo in to štango vam držijo NSi pa neki posamezniki iz SMC in iz Desusa. Ocenjujem, da ste vi daleč največje razočaranje in žalost te vlade, če ne celo vseh, ki so do danes bile. Ker edina stvar, ki jo pravzaprav tako vi kot celotna koalicija ponavljate, je to, da je kulturi namenjen višji proračun. Kolega Žnidar je prej govoril, da denarja ni bilo toliko še nikoli. Sedaj pa en šoker – tudi pufov ni bilo še nikoli toliko, kot jih je danes. Še nikoli nismo bili zadolženi toliko, kot smo danes pod vlado Janeza Janše. Nikoli v zgodovini nismo imeli toliko dolga, kot ga imamo v vladi Janeza Janše. Mislil sem razpravljati malo daljše, zelo vsebinsko in v enem delu bom to tudi storil, ne bom pa prav dolg, ker se mi niti ne zdi več smiselno. Minister, posvetil se bom vaši odgovornosti za politično kadrovanje v javnih kulturnih ustanovah. Ta vlada je v enem letu zamenjala 803 osebe, od tega na vaš predlog zgolj 46 na področju kulture, kar pa ne vključuje teh, ki jih bom omenjal sedaj. Minister, vi ste kriterije za vodilni kader v nacionalnih muzejih pripravili po svoje. Javnosti tega nikoli niste pojasnili, vsaj ne na način, vreden funkcije, ki jo opravljate. Za to svoje ravnanje ste subjektivno in objektivno odgovorni, saj ste spreminjali ustanovne akte javnih zavodov, s čimer pa omogočili lažje politično nameščanje seveda vam ustreznih in sprejemljivih kandidatov, zvestih vam in vaši stranki, vsekakor brez kakršnihkoli potrebnih strokovnih predznanj, izkušenj ali pa referenc. Tega smo sicer že vajeni, pri policiji smo tega videli ogromno, me pa to resnično žalosti. Pravzaprav ste s tem tudi kreirali določene konflikte, ker ste zavajali, celo ignorantsko, bi lahko rekli, nehigienično komunicirali tako z mediji kot z javnostjo in s celotnim področjem umetniškega, kulturnega in muzealnega ustvarjanja. Če se dotakneva Slovenskega etnografskega muzeja. Tukaj ste zavestno kršili ustanovni akt. Izbrali ste si direktorico, ki ne ustreza profilu, osnovnemu poslanstvu muzeja. Prav tako niste upoštevali formalnega okvira za imenovanje, ki je zapisan v aktu o ustanovitvi. Kandidatka oziroma zdajšnja direktorica namreč nima ustrezne izobrazbe za vodenje takšnega muzeja. S tem ste v bistvu zrelativizirali določilo o strokovnih zastopanjih in znanjih, ki bi jih direktor takšnega muzeja moral imeti. Seveda je šlo to na škodo argumentov. Namreč, niste pridobili mnenja zavoda, preden ste to osebo imenovali. Prav tako ste mnenje zavoda, ki ste ga potem vseeno prejeli, ignorirali. Minister, včeraj vam je kolegica zelo jasno povedala, da ste na podlagi ustave in zakona dolžni slediti predpisanemu postopku in ste se pred kakršnokoli odločitvijo direktorja, čeprav to je v vaši delni pristojnosti, bi temu rekli, dolžni seznaniti z mnenjem strokovnega sveta in zavoda. Glede na to, da ste to ignorirali, ste diskvalificirali stroko. Vaša odločitev ni bila nikoli pojasnjena, kar pa je in mora biti z zakonom v skladu z vašo odgovornostjo in dolžnostmi ministrske funkcije. Te odgovornosti ni. Enako ste pri Muzeju za arhitekturo in oblikovanje ignorirali vse predloge. Potem imamo Narodni muzej Slovenije. Ta razpis se je moral ponoviti. V tistem drugem ste izbrali dr. Pavla Carja. On se na tisti prvi razpis sploh ni prijavil, zato ker je ta drugi razpis bil politično prirejen, in to je povsem dokazljivo. Tudi tukaj ste v vmesnem času spremenili ustanovni akt samo za to osebo. Zakaj? Zato ker je pač to vaš človek, ki vam pokima, ki se z vami strinja, ko je to potrebno in nujno. Ampak ko se zato spreminjajo neke norme, ki so veljale v naši državi 30 let, gre za hudo hudo veliko kršitev tako zakonodaje kot neke nepristranskosti, ki bi jo kot minister morali imeti. Potem ste se sklicevali, da je to potrebno zaradi zastarelih določb, ampak te zastarele določbe ste popravljali zgolj in samo tam, kjer so vam preprečevale nastavljanje svojih ljudi. Tudi tu ste potem ponovno ignorirali mnenje sveta zavoda in kandidata naznanili, preden ste to mnenje sploh pridobili, kar je kršitev ustanovnega akta. Ne nazadnje pa gre pri tem človeku tudi za sum nekega korupcijskega tveganja, ne nazadnje direktno krši, vsaj njegovo imenovanje je v nasprotju z etičnim kodeksom muzeja, ki jasno navaja, da direktor ne more in ne sme nikoli biti zbiratelj, ta gospod pa je. Mnogo vprašanj se poraja tudi pri naslednjem imenovanju, v Moderni galeriji. Tudi tu ignoriranje mnenja, prirejen razpis, ponovno sprememba ustanovnega akta vmes. Prijavljenih je bilo celo deset kandidatov, niste se odločili za nikogar, čeprav sta tako svet zavoda kot strokovni svet podala soglasno pozitivno mnenje za neko kandidatko. Vmes, ko ste tretjič ponovili razpis, ste ga pa priredili tako, da je bil ta vaš kandidat lahko izbran. Seveda Moderni galeriji niste niti bili sposobni povedati, da spreminjate njihov ustanovni akt, o tem niso vedeli nič. Ko spuščate kriterije za vodenje takih ustanov, spuščate strokovnost, spuščate normo, spuščate znanje, ki je potrebno za vodenje takih ustanov, da nastavite svoje ljudi. Res se vprašam, zakaj to počnete, če vam je za kulturo toliko mar. Moji poglavitni očitki so, da ste kršili ustanovne akte, ignorirali mnenja svetov, strokovnih združenj. Domislili ste se neke strokovno vprašljive spremembe ustanovnih aktov, zato da ste nastavili ljudi SDS, ki so vam ustrezni. To je rahljanje nekih strokovnih kompetenc za politično nameščanje kandidatov. Za zaključek. Minister, vi napadate, in vaša stranka tudi, tisto, kar bi v prvi vrsti kot minister morali varovati, in to je kultura, to so kulturniki, to so mediji. Mislim, da je to sramotno. Pa ne samo zato, ker ste, medtem ko to počnejo tudi drugi, ne samo vi, tiho, pravzaprav nekako podpihujete to in zadevo izrabljate, pravzaprav celotno Ministrstvo za kulturo, za neko strankarsko propagando. Mislim, da tekom te interpelacije niste odgovorili na ključna vprašanja, in tudi dokazano vam je bilo tako s strani sodišča kot tudi z našimi argumenti, da ste delovali nezakonito, kar je že dovoljšen razlog za vaš odhod. Veste, to današnje glasovanje bo zelo zelo blizu vaši razrešitvi, ne vem, mogoče celo uspe. Številka, ki se bo danes tamle zgoraj pokazala, je številka, ki bo zagotovo višja od glasov, ki jih ima opozicija. Mislim, da je to jasen in glasen pokazatelj tako vašega slabo opravljenega dela kot tudi nezaželenosti, tudi v koaliciji in tem političnem prostoru. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak, pripravi naj se Anja Bah Žibert.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Ne bom razpravljal o temi, ki sem si jo pripravil oziroma o kateri sem nameraval razpravljati. Ker prihajam iz gospodarstva, sem bil vajen, da če smo se nekaj dogovorili, tega ni bilo treba 30-krat ponoviti. Tisto, o čemer sem nameraval razpravljati, je predvsem okrog očitkov, ki vam jih, gospod minister, navajamo v interpelaciji. Trdno sem prepričan, da so vam že kolegice in kolegi v teh urah preko celega včerajšnjega dne pa tudi danes več kot polovico dneva odgovorili, vas opozorili, kaj se nam zdi, da je neprimerno, kar počnete v svojem mandatu, zato se tega sam ne bom poslužil. Sam sicer ne pokrivam v tem državnem zboru področja kulture, moram pa reči, da sem si po tem, ko so v poslanski skupini kolegi opozorili na ministra nedostojno vedenje na odborih za delo, dve, tri seje teh odborov tudi pogledal. Moram reči, gospod Simoniti, da sem bil zgrožen, razočaran nad vašimi nesramnimi, arogantnimi nastopi, ki si jih ne bi smel privoščiti noben minister, sploh pa ne minister za kulturo. V končni fazi bi, spoštovani gospod Simoniti, od človeka, od gospoda vaših let, ki naj bi bil ne nazadnje po nekih merilih, po formalni izobrazbi en konec enega intelektualca, pričakoval en širok pogled na dogajanja okrog sebe, ki je dojemljiv za drugačnost, ki je strpen, kar je na delovnem mestu oziroma na funkciji ministra za kulturo, kar se mene tiče, ena izmed pomembnih zadev, ki bi jih moral človek, ki zastopa oziroma opravlja to funkcijo, imeti. Ampak ne, vi se obnašate – ne vem, kako bi našel kakšen izraz – kot šerif. Pa najsibo na odborih, ne nazadnje ste mi to potrdili tudi v teh dveh dneh, ko se pogovarjamo tudi v parlamentu. Da ne bom rekel, da sem globoko užaljen kot poslanec, ki ima namen opravljati svoje delo na spoštljiv način, da me zmerjate, da sem, ne vem, potomec zločincev, klavec, ne vem, kaj vse sem še slišal, niti ne bom, ker res težko poslušam. In da to prihaja od človeka, ki bi moral biti, kakor sem rekel, en konec enega intelektualca, me žalosti, ne bom drugega rekel. Ob tej priliki bi vas rad, gospod Simoniti, samo spomnil, da se ta država ni pričela 13. marca lanskega leta, da smo na samostojni poti že 30 let, imamo neko svojo zgodovino, imamo zakonodajo, smo po mojem mišljenju dokaj urejena družba, imamo vse atribute neke normalne demokratične države. Seveda imamo vsepovsod kot vsaka država v svetu tudi nekaj prostora še za izboljšave, ampak tisto, kar vam bi jaz želel ob tej priliki povedati, je, da je to, kar ste uspeli narediti – ta vladna koalicija v tem letu dni, oziroma če bom bolj natančen ne koalicija, zdaj lahko že rečemo, po preteklem letu, odkar je SDS prevzela vodenje, ob asistenci strank, ki so za svojo zvestobo in podporo nagrajene s tem, da jih je iz meseca v mesec manj oziroma jim podpora državljank in državljanov upada – to, da vam je v dobrem letu uspelo demolirati to državo, vnesti med državljanke in državljane nemir. Uspešno nas črnite pred svetom, da ne omenim, da ste to državo v samo letu dni uspeli rekordno zadolžiti, tudi moje vnuke, ki bodo plačevali tisto, o čemer se hvalite, koliko milijonov več ste zagotovili na vseh področjih. Pozabite pa povedati, da delite nekaj, česar nimate. Ne vem, ali je za vas situacija, kakršna je pri nas, normalna. Minister za kulturo se krega s kulturniki, minister za policijo se krega s policaji, ministrica za šolstvo se krega s šolniki. Da ne omenim predsednika Vlade, da je skregan s polovico države, s polovico Evropske unije, tudi s celim svetom. Napadate javne medije, pritiskate na neodvisno novinarstvo. Mediji, ki poročajo o vašem delu, ki vam dnevno nastavljajo ogledalo, so po vašem glavni problem te države. Bravo, super, res ta vlada, kot vedno poudarjate sploh nekateri izmed poslancev koalicije, dela, res delate, ampak delate na žalost škodo tej državi. Ko sem rekel, da imamo relativno urejeno področje zakonodaje, ta zakonodaja seveda opredeljuje postopke v tej državi, med njimi opredeljuje tudi funkcije ministrov, vašega za kulturo pa tudi ostalih. Vaša naloga je, da ste prvi med enakimi, da se teh postopkov in te zakonodaje v tej državi tudi držite. Tudi neopravljanje svojega dela – mimogrede, ko sem gledal poročila, v poslanski skupini so mi kazali, kar ste v začetku tega mandata pisali, poročila, kaj posamezno ministrstvo mesečno počne, edino ministrstvo, ki ni oddalo svojega poročila, kaj počne, je bilo Ministrstvo za kulturo. Ne vem, verjetno ste se fajn imeli, ali kaj? Lahko, da ne, lahko da ste tudi delali. Ampak tisto, zaradi česar sem to področje odprl, je, da si vi – ko sem rekel, da se obnašate kot šerif – ne morete dovoliti, da boste sami obsojali ljudi in odvzemali, ne vem, odločbe. Ne vem, kolikokrat je bil omenjan primer reperja Zlatka. Ga ne poznam, ne poslušam njegove glasbe in vam tudi uvodoma kar povem, da ne odobravam vsega tega, kar je počel, nadlegovanje dr. Kreka in podobno, pa vendar ne more biti razlog, ne vem, da vam ni všeč, da mu čez noč vzamete status. Da ne bom govoril, da ste z zamujanjem odločb številne družine v tej državi postavili v težak socialni položaj. Zakaj ste človeku odvzeli odločbo? Na podlagi katerih meril, sprašujem, minister. Ker je bil kritičen do trenutne oblasti? Ker mu je STA namenila nekaj več stavkov kot predsedniku Vlade? S tem si je tudi STA povzročila gonjo, ki smo ji priča že več mesecev. Ne, spoštovani gospod Simoniti, niste minister, ki skrbi za kulturo in kulturnike, pač pa sem trdno prepričan, lahko rečem, da ste eden od zvestih sledilcev Janeza Janše, ki mu boste mimogrede postavili v času svojega mandata tudi muzej, ker ga očitno državljanke in državljani ne cenimo dovolj. Bom zaključil. O tistem, kar sem imel na duši, sem se nekako izkašljal. Da danes poslušamo, kdo je naslednik koga, kaj se je pred 70 leti v tej državi dogajalo in se pogovarjamo o preteklosti, ne pa o izzivih prihodnosti, in da to poslušam s strani človeka, o katerem sem že nekajkrat rekel, da bi po vseh merilih pričakoval, da je en intelektualec širokega pogleda, me definitivno žalosti. Včeraj ste prejemali precej čestitk ob vašem rojstnem dnevu. Jaz vam sicer ne bom čestital, vam pa želim, tako kot vsem ljudem, vse dobro, obilo zdravja in dolgo življenje. Jaz bi se ob tem jubileju, če bi bil na vašem mestu, spomnil tudi nekaterih dejstev. Ne vem, objave Statističnega urada Republike Slovenije, da je povprečna življenjska doba žensk v tej državi, mislim da, 82 let, moških 77. In če bi bil na vašem mestu, bi se ob tem jubileju jaz zagotovo vprašal, kaj za vraga pa še počnem tu, kaj mi je tega treba. Povrhu vsega se vam pa še ne ljubi, kot ste tudi sami dejali, spoštovani minister. Tako da bi vam predlagal, da storite nekaj dobrega za sebe pa ne nazadnje tudi za kulturo v tej državi – odstopite, gospod minister, niste primerni za to funkcijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi se gospod Andrej Černigoj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. No saj, tudi zadnja razprava je veliko povedala o predlagateljih te interpelacije. Sedaj bomo že določali, kdo do kdaj lahko dela in kdo ne, čeprav imamo politike, ki so bili, ne vem, leta in leta v tem političnem prostoru, nekateri sploh niso več vedeli, kje so, pa smo jih seveda smo morali gledati. Ampak takrat je bil en drug čas. Naj grem od začetka. V interpelaciji ste med drugim zapisali: »Kulturna politika pod taktirko aktualne vlade nima vizije, nima ne etike ne moralnih načel.« To ste si, spoštovani, vi drznili zapisati v interpelaciji. Seveda je minister Simoniti na 132 straneh odgovoril na marsikaj, na tole, tak zapis se bom pa sama odzvala s tem, da vam postavim ogledalo, spoštovana opozicija. V tem mandatu Državnega zbora je bil pod vašo taktirko, vašo vlado najprej resorni minister gospod Prešiček. Prav je, da državljanke in državljane spomnimo, zakaj je odšel – zaradi mobinga, hudega mobinga in zlorabe položaja na svojem ministrstvu. To ste uredili v takratni koaliciji sami. Sami ste se dogovorili, da je odšel. Odšel ni sam, ampak je odšel tudi državni sekretar, nekdanji poslanec v Državnem zboru. Spoštovani, mobing – ne želim iti dlje in povedati, kaj se je takrat tudi na ministrstvu zgodilo, ampak to prepuščam državljankam in državljanom. Potem je prišel nek drug minister, zopet iz vaših vrst. No, tukaj se pa stvari zapletejo in tukaj smo pa tam, v čemer je pravzaprav današnji problem. Ne gre za delo ali nedelo ministra Vaska Simonitija, gre za to, kdo želi večni primat nad kulturo in nad privilegiranci v kulturi. Naj vas spomnim. Luka Mesec – danes ste seveda skupaj, tukaj se je Levica našla, ampak to samo zato, ker vedno znova želite pokazati moč, kdo je močnejši v kulturnem prostoru, ampak poslušajmo to – Luka Mesec, pa tudi Violeta Tomić sta takratnemu ministru Pozniču očitala naslednje. Skupaj ste bili v koaliciji. In sicer: »Vzpostavljate kadrovsko hobotnico, pri tem pa zanemarjate strokovne reference in izkušnje ter podporo zaposlenih.« To je bil očitek Levice takratnemu ministru iz vrst SD. In kaj je bil odgovor ministra Pozniča Levici? »Predstavljate se kot zaščitniki ubogih samozaposlenih v kulturi in prekarcev, tukaj pa se postavljate na stran kulturne nomenklature, ki že desetletja obvladuje to sceno.« E, spoštovani, tukaj je problem. Tukaj je bil problem in tukaj je večni problem. Zato, spoštovani, ne mi govoriti o tem, da umetniki v tej državi nimajo svobode pri svojem delu. Seveda jo imajo. Državljanke in državljani pa upam, upam, da imamo svobodo, da se odločamo o tem, kaj bomo brali, kaj bomo gledali, kaj bomo poslušali. Ne, ne strinjam se s tem, da je kultura samo sama sebi namen. Lahko je, lahko se kulturno izraža vsak od nas, samo ne silite državljanov in državljank, da jim mora biti povšeči posamezna kultura. Ne silite ministrstva, da državljanke in državljane prepričuje o tem, da je posamezna kultura dobra in druga slaba, to ni naloga ministrstva. Kaj vse je naloga ministrstva? Vam bom prebrala. Med drugim skrbi za umetnost, kulturo, kulturno dediščino, medije, slovenski jezik, versko svobodo ter kulturno raznolikost, spoštovani. To je naloga ministrstva in to minister počne. Jaz ne vidim vse črno in moram povedati, da sem navdušena nad tistimi kulturnimi ustvarjalci in kulturniki, ki so v teh težkih časih, ko je udaril covid, našli tudi različne ustvarjalne poti, načine, inovacije in prikazujejo svojo kulturo. Danes imamo spletne koncerte, imamo spletne dramske predstavitve in tako naprej in državljanke in državljani lahko to spremljajo. Lahko se odločijo, da bodo to tudi gledali, in ministrstvo je pri tem pomagalo, kajti omogočilo je, da se je tudi ta sfera digitalizirala. Ja, spoštovani, res je. Marsikaj je narobe v tej kulturi, samo ne od ministra Vaska Simonitija. Naj spomnim, ker je bilo danes veliko govora o filmski industriji. Nekdanja ministrica za kulturo je Mitji Okornu nekoč iskreno povedala: »Njemu denarja za film ne bomo dali, ker je, prvič, dovolj sposoben, da bo uspel tudi brez tega, in drugič, ker ta denar potrebujejo drugi režiserji, ki niso tako dobri in sposobni kot on.« To je povedala ministrica. On je sposobnost pokazal. Moti me pa, da danes vsiljujete kulturnike, ki pravzaprav z vsebinsko praznostjo in tudi duhovnostjo niso sposobni pristopiti ustvarjalno, ampak z vandalizmom, z uničevanjem in z grožnjami. Morda je za nekoga tudi to kultura. Danes sem poslušala tudi o posegu v medije. Predsednik vaše vlade je pozval javna podjetja, da ne smejo oglaševati v določenih medijih. To je najhujši poseg v medije, takšnega posega nikoli nismo imeli, pa se je kateri od ministrov odzval? So se pisala pisma v tujino? Seveda ne, ker je to nekomu pasalo. Zato ste res zadnji, ki boste danes očitali tukaj ministru, ki je eno leto v tem resorju, kaj vse je narobe in kaj vse bi moral narediti. Še sami se ne znate zmeniti. Zaključila bom z naslednjo mislijo Cankarja: »Zmerom je dobro, če se zavemo, koliko škodljivcev ima naša mlada kultura na vseh koncih in krajih; koliko nadležnih muh, ki letajo okoli sklede in so prepričane, da so povabljene na večerjo.« Ko govorimo o kulturi, naj bo ravno ta misel Cankarja tisto, kar nas vodi.
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Nemec.
Čisto kratek popravek gospe, ki je ravnokar razpravljala. Začela je z imenovanjem gospoda Prešička, ne zadnjega, ampak predzadnjega ministra za kulturo iz vrst SD. Spoštovana je pa pozabila povedati tisto, kar je ključno, in sicer da je državno tožilstvo zavrglo kazensko ovadbo glede tistega, kar je gospa omenjala, govorim o domnevnih kazenskih dejanjih zlorabe uradnega položaja in tudi šikaniranja. Korektno je, da če povemo eno plat medalje, ob tem podamo tudi zaključek tega, kar je odgovorilo tožilstvo.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani predlagatelj, govorila sem o mobingu. To so povedali zaposleni. Mobing je zelo težko dokazati, to vi dobro veste. To vi dobro veste. Dejstvo je, da so se zaposleni samo bali, da bi ta oseba prišla nazaj. Verjamem pa, da jo morate danes braniti, ampak to je neubranljivo.
Hvala lepa. Gospod Nemec.
Temu se pa reče šikaniranje. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Gospod Andrej Černigoj ima besedo, pripravi se gospod Samo Bevk. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da ta trenutek izkoristim in voščim najprej materinski dan vsem mamam širom Slovenije in onstran državne meje. Ženske ste v covid krizi prevzele veliko nalog, a moči, da bi bile mame, vam ni zmanjkalo. Ste naše največje bogastvo in s svojim edinstvenim darom skrbite, da slovenski rod ne bo utonil v pozabo. Na tem mestu pritiče, da voščim ob visokem jubileju tudi sedanjemu ministru. Želim vam še veliko kulturnega, intelektualnega razmišljanja in uspešno vodenje kulturnega ministrstva. Obenem se moramo obregniti ob tiste, ki vas neiskreno ob voščilu v naslednjem koraku pošiljajo v pokoj. Tukaj te iste osebe v prvi vrsti kažejo veliko nepoznavanje materije in mešanje jabolk in hrušk. Zakaj to pravim? Sami ste minister, s tem politik, ki ste prišli na to mesto neposredno oziroma posredno z zaupanjem državljanov in državljank Republike Slovenije, seveda ker smo v demokraciji in ne v kakšnem izmu. Na drugi strani pa imamo osebe, ki imajo pogodbo za nedoločen čas, več kot polovica od teh jih dela v javni upravi in ima oba pogoja za upokojitev, a vseeno delajo, poleg tega prejemajo še 40 % pokojnine, kar so dosegli, so dosegli s težkim delom skozi celo življenje. Te iste osebe, ki vas naslavljajo iz opozicije, bi vas raje videle v pokoju, istočasno pa srdito mižijo pri približno 4 tisoč službah, za katere so prikrajšani mladi. Sami presodite, ali so to isti vatli. Vrnimo se k vašemu delu. Poudaril bi, da ste na Primorskem cenjena oseba. Mi Primorci imamo spomin in ne pozabljamo. Mogoče se z mojimi besedami ne bodo strinjali vsi Primorci, vendar vaš posluh in prizadevanje ob uničenju bolnice Franja sta bila kljub različnim pomislekom drugih hitra in edini pravilna. Kot minister ste se odzvali za popolno obnovo spomenika z znakom evropske dediščine, ki je tudi na poskusnem seznamu Unesca. Sam sem izbrskal nekaj člankov iz preteklosti, tukaj imam članek 24ur.com, citiral bom nekaj delčkov tega članka: »po prvih ocenah naj bi septembrska ujma v Partizanski bolnici Franja povzročila za 3,47 milijona evrov škode«, »območje bolnice Franja si je kmalu po katastrofi ogledal minister za kulturo Vasko Simoniti, Vlada pa je kasneje sprejela sklep, da se v celoti obnovi ta spomenik človeški humanosti«, »interventni posegi za odpravo neposrednih nevarnosti, ki ogrožajo spomeniškovarstvene lastnosti in elemente spomenika, naj bi tako stali 255 tisoč evrov, medtem ko naj bi bila povrnitev stanja pred povodnjijo precej večji zalogaj, saj naj bi stala 3 milijone« pa eno četrtino evrov. Za to dejanje se vam vsi Primorci iskreno zahvaljujemo. Danes že drugi dan poteka interpelacija zoper vas, ki jo je vložila opozicija, jaz sem prišel na vrsto za razpravo šele skoraj na koncu. Torej ste danes na piedestalu, kjer se ocenjuje vaše delo. Na tem mestu se opravičujem v imenu mlajše generacije za nespoštljiv odnos, ki se kaže tukaj v dvorani ne le do vas, ampak tudi do instituta ministra za kulturo. Včasih so se nasprotniki spoštovali in le na tak način lahko zmagaš in ohraniš svojo integriteto. Te vrline v hramu demokracije skoraj ni več. Sedaj pa k številkam in rekordnemu proračunu za kulturo za leto 2021 in leto 2022, ki si ga je izboril minister dr. Vasko Simoniti. Včasih so bile številke pokazatelj, koliko minister tehta v Vladi, vi tehtate približno 38 % več kot prejšnji minister. Čeprav v teh časih, ko moramo skrbeti za vitko linijo, vam iskreno čestitam za ta vaš dosežek. Če je minister Dejan Prešiček iz Socialnih demokratov izpogajal 162 milijonov evrov, njegov naslednik, prav tako iz Socialnih demokratov, gospod Zoran Poznič malce več, 172,8 milijona evrov, je aktualni minister izpogajal 237,9 milijona evrov. Se pravi, da so v prejšnji vladi za kulturo namenili malce manj kot 76 milijonov evrov manj denarja. V vašem mandatu – to niso edine številke, ki govorijo vam v prid – se je število vpisanih v razvid samozaposlenih v kulturi povečalo na 3 tisoč 46 oseb, če primerjamo z letom 2000, pomeni to kar tisoč 100 oseb več. Višina finančnih sredstev za te zaposlene v kulturi v številki 10 milijonov 188 tisoč 926 evrov je spet najvišja v zgodovini Republike Slovenije. Še posebej je to pomembno v času nevidnega sovražnika. Se pravi, prisluhnili ste svojim kulturnikom. Državljanke in državljani, presodite sami, ali je to slab skrbnik kulture v Sloveniji. Po mojem osebnem mnenju ne. Ob interpelaciji ne moremo mimo primera kulturnika Zlatka. Naj takoj za uvod povem, da so dejanja tega umetnika nedopustna in obsojanja vredna. Dejanje in obnašanje ob državni proslavi je zame nedopustno. Dejanje proti novinarju je zame obsojanja vredno. Predvsem pa je dejanje proti direktorju NIJZ gospodu Kreku po mojem mnenju najmanj storjeni prekršek, če ne še kaj več. Ker ta cenjeni kulturni delavec dobro o nas, politikih, ne misli – in to o vseh v tej dvorani, da ne bo pomote – bi povzel njegove besede, ki se jih tudi sam, na žalost, ne drži: »Če drugi so umazani, ne rabiš biti še ti.« Vseeno pa še kako razumem ministra, ki je priznal, da so proti njemu spisali in vložili slabo pripravljeno odločitev oziroma primer, ki je bil kasneje zavržen. Opozicija vam očita nesmotrno dejanje. Jaz vidim to dejanje v luči, da ste mož dobrega srca in ste umetniku Zlatku ponudili še eno možnost, da izboljša svoje ravnanje, predvsem pa da se za svoja dejanja opraviči in pokesa. To naj bi bil eden izmed razlogov za vašo interpelacijo – da umetniku daste še eno možnost. Pohvalil bi tudi vaše prizadevanje za izgradnjo muzeja osamosvojitve Republike Slovenije. Ta kulturna ustanova je v Sloveniji nujno potrebna. Strinjam se tudi s Socialnimi demokrati, ki pravijo, citiram: »Strinjamo se lahko z Vlado, da je ohranitev zgodovinskega spomina na dogodke pred 30 leti, ki so Slovencem in Slovenkam prinesli samostojno in suvereno državo, izjemnega pomena.« Konec citata. V nadaljevanju se ne strinjajo z načinom, ki ga pa jaz podpiram. In to je, kolegice in kolegi, demokracija, ne kulturni boj. V nadaljevanju bi vam na tem mestu, dragi minister, samo malce prišepnil na uho, da bi ta muzej odlično sovpadal s Parkom vojaške zgodovine v Pivki. Z malce premisleka boste spoznali, da mora Slovenija iskati sinergije povezovanja, ne drobljenja. Zato je Pivka edini pravi kraj za ta največji cenjeni spomenik osamosvojitve Republike Slovenije. Preden zaključim, bi se vam, gospod minister, rad zahvalil, zahvalil vam, predvsem pa tudi vaši ekipi, vašemu kabinetu za posluh in strinjanje, da smo v Novi Sloveniji skupaj s koalicijskimi partnerji vložili spremembo 77. člena Zakona o medijih. Pred nekaj dnevi smo prejeli dopis Akosa, Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije, in bom spet prebral nekaj izsekov. Mi poskušamo to urgentno reševati. Dopis gre pa takole: »Z nadaljnjim odlašanjem pri sprejemanju spremembe 77. člena ZMed,« Zakona o medijih, »bodo v kratkem nastale nepopravljive dolgoročne negativne posledice na slovenskem radijskem trgu.« Pa gremo naprej: »V primeru, da sprememba ZMed v času tega razpisa ne bo sprejeta, se lokalni programi posebnega pomena ne bodo mogli prijaviti na razpis, saj bodo v primeru odločitve, da kljub temu stopijo na tehnološko sodobnejšo in s strani Italije nemoteno omrežje, zaradi trenutnega določila 77. člena ZMed izgubili status posebnega pomena, ki je v javnem interesu.« In zaključujejo: »V upanju, da boste prepoznali pomembnost in nujnost,« kar smo mi v naši vladi in tudi na ministrstvu prepoznali, »čimprejšnje rešitve opisane problematike v najkrajšem možnem času na Odboru za kulturo, začeli obravnavo predlaganega zakona, ki ga je v državnozborsko proceduro vložila Nova Slovenija s prvopodpisanim poslancem Jožefom Horvatom in predlagateljem poslancem Andrejem Černigojem.« Tukaj gre tudi apel, pričakujem tudi večji angažma predsednice Odbora za kulturo, ki upam, da bo vse naredila, da ne bo, bog ne daj, ugasnilo 11 lokalnih radiev zaradi nespremenjenega enega samega člena, torej 77. člena Zakona o medijih. Naj na tem mestu preidem k zaključku. Opozicija, vlagatelja, prav zaradi vaše zaslepljenosti in sovražnosti, ki ste jo odtisnili na papir interpelacije že na prvem listu, in vašega udejanjenja v tej cenjeni dvorani nimam težke izbire. Po neresnici, da je minister za kulturo krivec za propad radia Študent, po neresnici, da je minister za kulturo krivec za očiščenje Roga, in tukaj bi lahko še našteval, ampak mi postaja malce nerodno, če interpelacija pade na eni sami točki, in tukaj vidimo, da na več točkah pade cela interpelacija. Zato bom v tem cenjenem zboru tudi danes, tretjič pritisnil proti interpelaciji, tokrat za ministra za kulturo. Danes ne gre za skrb za kulturo, ampak danes opozicija izvaja kulturni boj. Ali se bo kulturnikom po tem petelinjem boju kaj bolje godilo? Jaz osebno menim, da ne. Vem pa, da več sredstev, ki jih je izboril prav ta minister gospod Vasko Simoniti, pomeni več kulture, več prispevkov kulturnikom in verjetno kje tudi višje postavke. To so dejstva, ki veljajo in so vredna, da se za njih boriš. Za konec. Hvala, minister, za skrb za kulturno dediščino. Ta zadnja beseda, kulturna dediščina, je bila predvsem v prejšnjih sklicih in pri prejšnjih ministrih potisnjena bolj na stran. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Repliko ima najprej gospod Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Zelo na kratko kolegu Černigoju glede tega, ko ste se odzvali na ravnanja umetnika Zlatka, da se ne strinjate, da so bila ravnanja neprimerna in tako naprej. Tukaj se lahko celo strinjava ali ne, ni to bistveno, bistveno je, da v demokratični državi obstajajo za to institucije oziroma načini, kako se na to odzvati. Če vi ali minister ocenjujete, da je ravnal narobe, se zato obrne na sodišča, organe pregona in tako naprej. Nikakor pa ni sprejemljivo, da v imenu tega minister njemu odpove status kulturnika. To je problem. Saj ni problem v tem, ali se mi strinjamo z njim ali ne. Tudi jaz se v marsikaterem njegovem dejanju ne prepoznam in bi ravnal drugače, ampak sankcije niso bile prave, ker živimo v pravni državi. To je tako, kot da bi nekomu, ki naredi prometni prekršek, odvzeli otroški dodatek, če nekoliko karikiram. Samo to je problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želel predlagatelj.
Spoštovani! Gotovo je to srčika problema, razumevanje vladavine prava in svoje vloge in svojega poslanstva kot ministra za kulturo. Minister za kulturo si ne sme dovoliti posamezniku, pa naj bo reper ali pa operni pevec, posegati v njegov status. Če karkoli naredi na prekrškovni strani, potemtakem gotovo ni minister tisti, ki je zadolžen za sankcioniranje. In to mu je dejansko odgovorilo tudi Ustavno sodišče. Zaradi tega, ko minister govori, da deluje zakonito, mu tukaj mi osporavamo. Mi tega ne govorimo na pamet, črno na belem je to zapisano. Torej, minister deluje nezakonito, ker si tudi drugače tolmači svojo vlogo. Njegova vloga ni biti cenzor slovenske kulture. In še ena stvar je, gospod Černigoj. Vaša razprava se mi je zdela relativno korektna, razen v zadnjem delu, ko ste govorili, da izvajamo – kulturni [[...]]? Nisem vas prav razumel. Tukaj gre predvsem za to, da mi želimo preprečiti kulturni molk, ki se dogaja v tem trenutku. Zelo ponosno govorite o tem, da imamo prvič v zgodovini najvišji proračun, in super je tako in nihče tega ne osporava – potrebno je povedati, v kakšnih okoliščinah. To je prva stvar. Druga stvar, kje ta denar je. Če govorimo o institucionalni kulturi, mogoče, če pa govorimo o nevladnih organizacijah in samozaposlenih, gotovo ne. Torej, paradoks situacije, ki ga ponavljamo že dva dni, je to, da se hvalimo z nečim, česar tisti, ki je naslovnik tega, ne dobi. Po eni strani bomo novemu muzeju osamosvojitve, ki je nam vsem sveta, namenili – koliko? Skoraj 10 milijonov, po drugi strani imamo institucije, ki so našo osamosvojitveno zgodovino predstavljale že na korekten način. In seveda se sprašujemo, čemu je potrebno v kulturi, ki je podhranjena, ponovno odpirati z 9, 10 milijoni muzej z neko vsebino, ki so jo predstavljale že druge institucije, v katere ste kadrovsko tudi že posegali v zadnjem letu. Torej gre za osnovno razumevanje svojega lastnega poslanstva – država, to sem jaz. O tem govorimo in proti temu se borimo. Država smo vsi mi. In zato, da država funkcionira, je potrebno uveljaviti pravni red. Minister za kulturo ne more poseči na področje, ki ni njegovo. V primeru Zlatka je to naredil. Upravno sodišče pritrjuje temu, kar vam danes govorim. Glede denarja je pa slednje. Super, ampak moramo povedati resnico, v katerih okoliščinah je prišlo do tega. Nimamo nobenih omejitev zadolževanja v zadnjem letu in to se ni dogajalo v zadnjih – koliko? – sedmih, osmih letih. Se pravi, da smo mi na ta račun zadolžili ne svojih otrok, ne svojih vnukov, ampak njihove otroke. To počnemo, s tem se hvalimo – z zadolževanjem bodočih generacij. Kultura pa res, če je pravilno izkoriščena, finančno ustvarja dodano vrednost, nekateri pravijo 1 : 3, drugi pravijo 1 : 4. In zato je zelo pomembno, kam se bo ta denar vložil. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Samo Bevk, pripravi se gospod Franci Kepa. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Najprej bi se rad zahvalil predsedniku Državnega zbora Igorju Zorčiču, da je bila napovedana skoraj 18-urna razprava ob interpelaciji ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na moj predlog razdeljena na dva dneva ter da smo končno tudi na tem področju prešli na vsaj kolikor toliko normalno delo. Kajti razpravljati in odločati ob 4. uri zjutraj je vsaj nekulturno, če že ne nehumano, saj nimamo izrednih oziroma vojnih razmer. Hvala lepa, gospod predsednik. Upam, da to ostane standard. Ne samo zaradi nas poslancev, temveč tudi zaradi vseh zaposlenih, ki sploh omogočajo izvedbo sej Državnega zbora. Na začetku svoje razprave bi rad izkoristil priložnost in ministru dr. Vasku Simonitiju čestital za njegov 70. rojstni dan in mu zaželel vse dobro. Čestitke tudi vsem materam za današnji materinski dan. Naj mi bo dovoljen kratek ekskurz v skoraj 15 let oddaljeno obdobje. To je že moja druga interpelacija zoper ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija. Odkar imamo samostojno in neodvisno državo Slovenijo, se je takrat prvič zgodilo, da je bila vložena interpelacija o delu in odgovornosti ministra za kulturo. Razpravo smo imeli 29. novembra 2006. Vlada si je takrat na področju financiranja kulturnih dejavnosti zastavila dokaj neambiciozne cilje, kar je bilo zgolj ohranjevanje doseženega stanja ter ni sledilo izhodiščem nacionalnega programa za kulturo za obdobje 2004–2007. Tudi takrat sta se Vlada in ministrstvo ukvarjala predvsem z mediji. V prvi vrsti z Javnim zavodom Radiotelevizija Slovenija. Kakor da se zgodovina ponavlja, s tem da se je danes RTV pridružila še Slovenska tiskovna agencija. Že na hearingu leta 2004 sem dejal, da bo dr. Vasko Simoniti predvsem minister za medije in manj minister za kulturo. Dejstvo je, da ne podpiram aktualne vlade in z njo nisem zadovoljen. Toda za to smo si krivi sami, saj še danes močno obžalujem neodgovorni odstop takratnega predsednika vlade Marjana Šarca izpred dobrega leta dni. Dal sem svoj podpis za konstruktivno nezaupnico in tudi za interpelaciji zoper ministra za delo in ministrico za šolstvo ter tako tudi glasoval. Interpelacije zoper ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija pa čisto po človeški plati nisem mogel sopodpisati in je tako moj podpis umanjkal. Kako bom na koncu glasoval, se še nisem odločil. Pred tem se bom posvetoval s kolegicami in kolegi v naši poslanski skupini. Naj povem, da sem pred 15 leti interpelacijo podprl. Preveč projektov smo v mandatu dr. Simonitija 2004–2008 uresničili prav na moj predlog in predlog Socialnih demokratov. Seveda se z marsičim, kar dela aktualno Ministrstvo za kulturo, ne strinjam, o tem na široko govori tudi besedilo interpelacije. Nekaj več z moje strani tudi v nadaljevanju. Resnici na ljubo pa je vendarle treba priznati, proračun Ministrstva za kulturo je v letu 2021 doslej nominalno najvišji, poleg tega pa se bo izvajal tudi zakon o kulturnem evru, ki ga je predlagala naša vlada v mandatu Marjana Šarca, ministrstvo za kulturo pod vodstvom Socialnih demokratov pa je ta zakon vsebinsko pripravilo. V nadaljevanju bi rad izpostavil štiri projekte iz takratnega obdobja. Minister za kulturo dr. Vasko Simoniti je 2008 podprl zakon o kulturnem evru za obdobje 2009–2013, katerega prvopodpisani predlagatelj v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov sem bil. To je bil tudi zadnji zakon o kulturnem evru, ki se je izvajal. Ko smo ga v mandatu 2011–2014 predlagali na novo, da bi ga nadaljevali, ga koalicija, katere del smo bili, ni podprla. Četrti zakon je bil sprejet v mandatu naše vlade konec leta 2019, sedanja vlada pa ga je vključila v proračuna za leti 2021 in 2022. Drugič. V mandatu ministra dr. Simonitija je Vlada predlagala znak evropske dediščine za Partizansko bolnico Franja, ki ga je dobila leta 2007. Tretjič. Leta 2007 je poplava skoraj v celoti uničila Partizansko bolnico Franja. Takrat sta Ministrstvo za kulturo in Vlada Republike Slovenije zagotovila sredstva za njeno obnovo. Projekt sta uspešno zaključili vladi Janeza Janše in Boruta Pahorja, otvoritev je bila junija leta 2010. Po uničenju Franje leta 2007 je na primer Ljudmila Novak v imenu takratne koalicijske partnerice NSi predlagala zgolj postavitev obeležja na parkirišču, objektov v soteski pa naj ne bi obnovili. Četrtič. Ministrstvo za kulturo pod vodstvom dr. Simonitija pa je v svojem mandatu že leta 2006 podprlo in sofinanciralo projekt vpisa dediščine živega srebra in mesta Idrije na seznam svetovne kulturne in naravne dediščine Unesca. Vpis je bil potrjen leta 2012. Kaj ima to opraviti z današnjim časom? Odvisno od zornega kota gledanja. Vsakdo si lahko tolmači to na svoj način. Jaz tako, da nisem prispeval podpisa pod interpelacijo. Spoštovani, sedaj pa o dveh namerah Vlade in Ministrstva za kulturo, s katerima se ne strinjam. O nekaterih drugih so spregovorili že moji kolegi in kolegice. O STA, se pravi Slovenski tiskovni agenciji, in o novem muzeju slovenske osamosvojitve. Slovenska tiskovna agencija je prepomembna, da bi lahko mirno spremljali njeno uničevanje. Z nesporno zgodovinsko vlogo pri vzpostavljanju samostojnosti Republike Slovenije, za katero je bil eden temeljnih pogojev neodvisno, avtonomno obveščanje domače in tuje javnosti, je STA aorta slovenskega medijskega okolja, ki ga dnevno napaja s stotinami novic, in obenem ključna državna infrastruktura za komuniciranje s tujimi javnostmi. Edina ustanoviteljica in družbenica STA je Republika Slovenija. Dolžnost ustanovitelja je zagotoviti institucionalno avtonomijo in uredniško neodvisnost STA ter primerno financiranje za celovito in nemoteno izvajanje javne službe na podlagi letnega poslovnega načrta STA. Celo vladna služba za zakonodajo opozarja Vlado, da ima zaustavitev izplačil oziroma nesklenitev pogodbe za financiranje STA lahko za posledico okrnjeno ali zaustavljeno izvajanje javne službe, določeno z zakonom, ter bi s tem pomenilo nezakonito stanje. Zato poziv ministru in celotni vladi, naj v skladu z Zakonom o STA in sedmim protikoronskim zakonom nemudoma zagotovi financiranje in nemoteno izvajanje javne službe STA ter spoštuje njeno avtonomijo in uredniško neodvisnost. Na koncu pa še nekaj malega o novem muzeju slovenske osamosvojitve. Naj kar takoj povem, da novega muzeja ne potrebujemo. Ne potrebujemo neke povsem nove institucije s celotnim administrativnim aparatom, direktorjem, njegovim namestnikom, računovodjem, knjigovodjem, tajnico, hišnikom in tako dalje in tako dalje. Namesto novega javnega zavoda moramo strniti strokovne, organizacijske, finančne in prostorske kapacitete obstoječih institucij, ki se ukvarjajo z novejšo zgodovino, ter postaviti novo, ambiciozno, če hočete celo monumentalno ali širokopotezno razstavo o slovenski najnovejši zgodovini, razstavo o nastanku slovenske samostojne in neodvisne države. Skupaj bi se morali povezati Muzej novejše zgodovine Slovenije, Park vojaške zgodovine v Pivki, Vojaški muzej Slovenske vojske ter nekateri pomembnejši pokrajinski muzeji ter tak razstavni projekt skupaj uresničiti. Z gradivom pa bi lahko sodelovali vsi slovenski muzeji, vključno s privatnimi zbiralci. Mislim, da je to boljša rešitev kot pa ustanovitev novega javnega zavoda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Gospod Franci Kepa ima besedo, pripravi se mag. Andrej Rajh.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lepo pozdravljam ministra za kulturo! Čestitke ob visokem jubileju. Čestitke tudi vsem mamam ob današnjem dnevu. Današnja interpelacija je nepotrebna in metanje časa skozi okna in vrata. Pregovor pravi, da bogu krademo čas, državi pa denar. Očitkov v interpelaciji je mnogo. Eden od očitkov je nepravilno odpiranje kulturnih ustanov v času epidemije. Virus je prizadel skoraj vse panoge, tudi kulturo. Po prvem valu so se že v mesecu maju odpirale kulturne ustanove, drugi val pa je bolj dolgotrajen in vsi že pogrešamo kulturne prireditve v živo. Nekatere zadeve se odvijajo po spletu, nekatere so se odvijale v zelo zmanjšanem obsegu v živo, vendar vem, da to ni isto. Očitek, da se za kulturo v celoti namenja premalo sredstev, je brezpredmeten. Ravno obratno, saj se toliko sredstev, kot v letih 2021 in 2022, ni še nikoli namenilo za kulturo v zgodovini samostojne Slovenije. Za leto 2021 je proračun namenil 237,9 milijona in za leto 2022 229,6 milijona. V prejšnjih, bolj levo usmerjenih vladah so bili ti zneski nižji, tako da bi lahko bili današnji predlagatelji interpelacije hvaležni, da se je kulturni minister Simoniti izpogajal za tako velika sredstva. Vidi se, da ima ta vlada velik posluh za kulturo. Država je v epidemiji poskrbela za vse, za delavce v kulturi prek PKP, tudi za samozaposlene z mesečnim plačilom temeljnega dohodka 700 evrov plus 400 evrov za plačilo prispevkov za pokojninsko in socialno zavarovanje. Očitki delavcev v filmski industriji in drugih, da niso bili plačani na datum, so neupravičeni. Kdor je kdaj delal na trgu ponudbe in povpraševanja storitev, ve, da posel ni zmeraj plačan na datum zaključka oziroma podpisane pogodbe. Najprej moraš dobiti posel na trgu, nato podpišeš pogodbo, kjer je naveden datum realizacije in datum plačila, pa velikokrat v praksi pogodba ni realizirana. Ni plačila na datum kljub opozorilom strankam osebno pa tudi z odvetnikom, plačano je z zamikom ali v skrajnosti včasih tudi ne. Primeri so stečaji firm in osebni bankroti. Kulturno ministrstvo se je potrudilo s plačilom vseh storitev skladno s podpisanim pogodbami. Dobrih 2 tisoč je v državni takih samozaposlenih v kulturi, ki jim ministrstvo redno vsak mesec plačuje prispevke tudi izven epidemije. Kasneje pa tudi pokojnine. Nekaterim za izjemne zasluge, za kulturno, ne vem, neko posebno delovanje v državi, tudi to je nek izjemen, ogromen privilegij, ne vem, katere države to poznajo. To je mogoče samo v kulturi. Ali je število teh domnevnih upravičencev visoko ali ne, dejstvo je, da se je to število do sedaj poviševalo skoraj letno. Prav je, da se tukaj naredi red, da se zaveda za vsakega posameznika dobro prouči in nato odloči, kdo je res upravičen, da mu država plačuje prispevke, in kdo ne. V bližnji preteklosti so bili odkriti primeri, ko se je to plačevalo, poleg tega pa so domnevni upravičenci imeli razne firme, na katere se jim je nakazovalo dodatna sredstva. Tudi jaz se bom dotaknil gospoda Čordića, če se mu lahko reče gospod, zaradi blatenja častne garde na proslavi, blatenja profesorja Kreka. Ne vem, če so taki upravičeni do takih sredstev, že zaradi tega ne. Marsikdo od teh je sposoben tudi sam na trgu zaslužiti denar za prispevke ali vsaj del tega. Od predlagateljev interpelacije ni bilo slišati obsodbe groženj s smrtjo ministru za kulturo Simonitiju in sodelavcem, novinarju Petku, Alenki Gotar, Vesni Jurca Tadel, Mitji Iršiču in tudi drugim. Obsodili niso niti vandalskih podvigov na fasadah Ministrstva za kulturo in lastni hiši ministra. V teh tako imenovanih performansih je bila uporabljena krvavordeča barva, ki še dodatno daje težo tem grožnjam. Take in podobne grožnje so se začele dogajati že pred prisego te vlade lanskega marca. Tudi sam sem bil deležen groženj z rdečo barvo na fasadi, zato popolnoma razumem, kako se ob tem počutijo minister in vsi drugi udeleženi. Te grožnje bi morali najodločneje obsoditi, storilce pa ujeti in jim pravično soditi. Te grožnje so poleg vsega drugega tudi odraz strahopetnosti storilcev, saj se po navadi dogajajo ponoči. Se pa predlagatelji interpelacije obregajo ob Ukom, ker ni plačal računa STA. Ukom preprosto ni sklenil pogodbe s STA, ker ne dobijo od direktorja Veselinoviča ustrezne dokumentacije. Očitek o tovarni Rog – čiščenje je izvedel MOL oziroma ljubljanski župan, tako da ministrstvo nima s tem nič. In prav, da so to naredili, mnogo nesnage in umazanije je bilo. Lahko bi kdo iz Levice, iz te so v preteklosti dejali, da so bili večkrat tam in da se tudi poznajo, predlagal kakšno čistilno akcijo v Rogu že v preteklosti. Po navadi so kakšno spomlad delali te čistilne akcije. Prav je, da se pa tudi najde potem nekaterim umetnikom prostor za delovanje kje drugje, mogoče ne samo v Ljubljani, tudi po drugih krajih v Sloveniji. Očitek Metelkova – odpor je zaradi premaknitve nevladnikov, načrt za muzej je narejen, ali idejni ali za gradbeno dovoljenje ali za projekt za izvedbo, ne vem. To se je dalo narediti pod bivšim ministrom Prešičkom, se pravi pod prejšnjim ministrom. Interpelacije ne bom podprl, ker je minister Simoniti že v preteklosti kvalitetno deloval, deluje zavidljivo dobro sedaj in prepričan sem, da se bo maksimalno trudil za pomoč in razvoj kulture v prihodnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, pripravi se gospa Jerca Korče. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, minister, državna sekretarka, kolegice poslanke in poslanci! Ni mi ostalo veliko časa, zgolj ena minuta 44 sekund, zato bom poskušal biti kratek. Interpelacijo zoper ministra bom podprl, podprli jo bomo vsi v poslanski skupini in na samo glasovanje bo prišla tudi predsednica naše stranke mag. Alenka Bratušek. Zakaj jo bomo podprli? Tudi zato, ker so za to vlado predvsem pomembni koncerti Thompsona v Mariboru, tudi zato, ker ta vlada želi v naše kraje siliti fašistične pevce in tako negirati dolgoletno tradicijo odprtosti, strpnosti in miroljubnosti, na osnovi katere naše mesto živi in slovi. Nezaupnico ministru bomo podprli.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka na vrsti je gospa Jerca Korče, pripravi se gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Lep pozdrav, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Veliko je bilo govora, veliko besed o tem, kaj je kultura, celo slišali smo, kaj je zdrava kultura, kaj je prava kultura. Eden izmed kolegov iz Nove Slovenije je celo rekel, da podpira vse, kar je naše, vse to, kar pomeni, da smo Slovenci. Slišali smo celo take nacionalizme. Ampak dejstvo je, da je kultura raznolika, široka, zelo širok pojem, in dejstvo je, da je kultura odraz raznolikosti naše družbe. Če smo iskreni v svojih besedah, da nam je raznolikost družbe pomembna vrednota in da jo spoštujemo, potem imamo enak odnos tudi do kulture in je ne presojamo niti ne obsojamo, ampak iščemo smoter politike v tem, da ustvarjamo pogoje za to, da kultura deluje. Tukaj letijo neki glavni očitki na obstoječega ministra, torej da ni tisti, ki ustvarja pogoje, ampak da posega na polje rušenja tistega, kar tej vladi oziroma obstoječi koaliciji, seveda z vodilno SDS, ni všeč. Seveda ni tarča celotno polje kulture. Brez zadržkov lahko, verjamem, podamo tezo, da vas nekako moti predvsem tisti napredni oziroma bom rekla liberalnejši del kulture, če hočete. Upam si celo reči, da je to tisti del kulture, ki od človeka včasih terja globlji razmislek, kaj je želel umetnik s svojo stvaritvijo povedati, in da je včasih ta razmislek lahko težji od hitrega dojemanja nekega sporočila. Je pa res, da nam taka kultura mogoče v sedanjosti pomeni manj, kot pomeni skozi prizmo pogleda v prihodnost, ko bodo imeli naši zanamci pogled. Ker dejstvo je, da nas preteklost tudi uči, da je bil marsikateri umetnik v svojem aktualnem ustvarjanju v tistem času, ko je živel, nerazumljen, pa je skozi prizmo preteklosti zapisan z zlatimi črkami. In ne nazadnje govorimo o tem, kar je jedro problema oziroma v čemer stranka SDS vidi glavni problem, in to je o tem, da določen del kulture svoj smoter išče v razvijanju kritične misli. Ta kritična misel vas tako zelo moti. Jaz mislim, da bi moral politik, politika, predvsem pa minister to kritično misel sprejemati, jo slišati, se o njej predvsem preizpraševati, kaj ta kritična misel sporoča, ne pa te kritične misli poizkušati utišati. Mogoče je celo preveč idealistično ali pa utopično, ampak vendar, minister, jaz do neke mere celo verjamem, da bi vi svojo vlogo lahko poiskali v tem, da bi bili glas kulture in bi na Vlado prenašali impulze, ki prihajajo s terena, ampak ste si vzeli oziroma ste ponotranjili vlogo nekoga, ki je zgolj izvrševalec navodil, nek statist na ministrstvu. Mislim, da ko boste mogoče za nazaj pogledali svoje opravljeno delo, vam bo za kakšne izmed stvari žal. Tako zelo motijo besede o avtokraciji, ki vam jo kdaj očitamo, ampak dejstvo je, da si avtokrat želi miru, želi si, da kritična misel iz civilne družbe, iz kulturne sfere, iz umetnosti ne prihaja, demokrat pa ravno to vrenje, pa najsibo v kulturni srenji, v civilni družbi, s strani kogarkoli, to vrenje, to svobodo razmišljanja, ustvarjanje, to delovanje, vse to razume kot nekaj pomembnega za utrjevanje in razvijanje demokratične družbe. In tukaj je razlika med dojemanjem aktualne politike in dojemanjem večinskega dela tako slovenske politike kot tudi slovenske družbe. Ja, sestavili ste vlado, gospod Simoniti je postal minister, seveda da je oblast na tak način legitimna, ampak nihče vam pa ni dal legitimnosti, da se družbeni red spreminja do te mere, da se želi ugašati kritično misel, in to kjerkoli in kadarkoli. To je glavni očitek, pod črto je to v bistvu temelj vsega, kar se mora očitati tudi današnjemu interpelirancu, ker vsebinski očitki, ki so razloženi pisno v interpelaciji in so bili danes oziroma že tudi včeraj predstavljeni, niso dobili odgovora, pa je vendar temelj vsega iskati v tem, da je želja po utišanju kritične misli večja od razumevanja tega, kaj pomeni demokracija. Politika, mi vsi tukaj notri ne bi smeli biti sodniki, presojati, blatiti, govoriti čez enega kulturnika ali pa en del umetnosti. Lahko nečesa ne razumemo, lahko ne gremo v eno galerijo, lahko ne spremljamo ustvarjanja enega umetnika, lahko obiščemo ali pa ne obiščemo gledališča, lahko nam je bližje Drama, bližje obisk folklorne prireditve, se raje podružimo na veselici ali gremo v Slovensko mladinsko gledališče ali pa obiščemo v Stari mestni elektrarni predstavo od zavoda Maska. Različni smo in različnost nas bogati. Z izrinjenjem ali z diktiranjem tega, kaj je boljše in celo kaj je zdravo in ne zdravo – se opravičujem, če svoje besede, koalicija, slišite, potem minister, ki je tudi zgodovinar, razume, kam so take težnje in take besede po razlikovanju in odvračanju, da je nekaj zdravi del družbe, nekaj pa nezdravi del družbe, pripeljale. Imam zelo lahko odločitev in bom seveda to interpelacijo podprla.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Tomaž Lisec, pripravi se gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Tretja interpelacija v dobrih 10 dneh in vedno ista zadeva. Kaj se zgodi z ministrom, ki ima najvišji proračun, tokrat najvišji proračun za kulturo v letu 2021? Kaj se zgodi z ministrom, ki dodatno počrpa 68 milijonov več dodatnih sredstev? Kaj se zgodi z ministrom, ki ima za kar 83 % večje izplačilo kohezijskih sredstev kot leta 2019? Kaj se zgodi z ministrom, ki ima dodatno načrtovanih 87 milijonov nepovratnih evropskih sredstev? In kaj se zgodi z ministrom za kulturo, ki podaljša rok za izvedbo projektov, tudi za končanje operacij iz kohezijskih sredstev? Interpelacija. Očitno smo v časih, ko je nagrada za dobro delo interpelacija, in tukaj so glavni razlogi, zakaj interpelacije ne bom podprl. Poleg tega pa smo že drugi dan, ko poslušamo 10 zlaganih očitkov na interpelacijo in ko predstavnikov predlagateljev nobena vsebinska razprava, nobene finančne posledice, zakaj bomo proti temu, da minister Vasko Simoniti odide, ne zadovoljijo. V zadnjih dveh dneh je bilo veliko govora, kaj je kultura. Jaz sem si danes še prebral stališča tako obeh predlagateljev kot tudi poslanskih skupin Levica, SD, SAB in LMŠ. Tako nizka raven kulture v Državnem zboru pri nobeni interpelaciji še ni bila povedana. Govorimo o interpelaciji ministra za kulturo, iz interpelacije in iz samih stališč štirih poslanskih skupin pa veje popolna nekultura. Kultura, ki je osnovana na lažeh, zavajanju in žalitvah, to je ta tako imenovana liberalna, napredna, bolj globoko misleča, z globljimi sporočili in bolj kritičnomiselna kultura, ki veje s strani predlagateljev interpelacije. Očitno je to ta kultura, ki jo podpira KUL koalicija. Kri na cesti in kultura v institucijah, ki jih vi podpirate, za katere pa ni kriv gospod Vasko Simoniti, ampak se za to, da so določene skupine šle iz Roga, zahvalite vašemu podporniku gospodu Zoranu Jankoviću. Pa še nekaj vsebinskih zadev, da ne bom, za razliko od predlagateljev, govoril v prazno. Prvo dejstvo. Izvajanje storitev na področju kulture, kako se nič ni naredilo za kulturo. Dejstva. Sredstva za samozaposlene v kulturi so se zvišala za 700 tisoč evrov kljub pandemiji. Možnost dodatnih interventnih sredstev, skupaj 7,9 milijona evrov mesečnega temeljnega dohodka, 700 evrov na samozaposlenega. Plačevala so se programska sredstva javnim institucijam, kljub temu da program zaradi pandemije ni mogel biti izveden. Slovenija je bila ena izmed prvih držav v EU, ki je na pobudo ministra za kulturo po koncu prvega vala odprla galerije, muzeje in knjižnice. Kako se niso plačevali socialni prispevki samozaposlenim v kulturi – morda bo tole branje zanimivo predvsem za tiste, ki živijo v gospodarstvu in za katere baje sklicujete nujno sejo določenih odborov. Evidentirana sredstva, ki so jih iz proračuna Ministrstva za kulturo dobili samozaposleni v kulturi, zgolj za socialno kulturo v letu 2020 znašajo 19 milijonov, povprečno na osebo 5 tisoč 800 evrov socialne podpore. Spoštovani samozaposleni v gospodarstvu, ste vi bili na tako dobri poti, kot so bili kulturniki pod vodstvom ministra za kulturo, ki se ga danes interpelira? Niso bili. Upamo, da bodo v PKP9 gospodarski subjekti tega deležni. Naslednja stvar, napadi na svobodo in neodvisnost novinarskega dela. To tako imenovano svobodo in neodvisnost branijo tisti, ki so potomci tistih družbenopolitičnih delavcev, katerih duh še danes veje po državnih medijskih institucijah, kot sta RTV in STA. To, da se desnici oziroma ministru za kulturo očita napad na svobodo in predvsem na neodvisnost novinarskega dela, je sramotno delo v interpelaciji. 90 % RTV-ja stalno napada, karkoli je minimalno desno od sredine. Za vse urednike – in tudi to je del vaše interpelacije, kadrovanje – vemo, kam spadajo intimno in politično in družinsko in še kako drugače. In vi govorite, kako ta minister in ta vlada napadata neodvisnost in kako kadrujeta. Koga je gospod Vasko Simoniti oziroma ta vlada imenovala v uredniško politiko na primer RTV? Če pa govorimo o STA. Če direktor STA slabo plačuje svoje delavce, to ni krivda Vaska Simonitija. Če ta direktor STA poskrbi zase, je to deloma krivda ministra, ki bo to moral tudi rešiti, vemo pa, kako se zadeve rešujejo, kjer ena izmed strani ne upošteva zakonske materije. In vi danes drugi strani, ki očita STA, da ne izpolnjuje zakonskih določb, očitate kršitve zakonodaje. Skratka, tipično levičarsko. Če česa Levica ne naredi oziroma naredi slabo, s prstom kaže na desnico. O medijih bi lahko še veliko več govorili, ampak mislim, da vam je gospod Kaloh nalil čistega vina o tem, kako se vi borite za svobodo in neodvisnost novinarskega dela, vsi pa vemo, kakšno je stanje vsaj v javnih novinarskih zavodih, predvsem, kot sta RTV in STA. To, kar je komercialno, me niti ne zanima tako, ker ima vsak lastnik možnost in svobodno voljo, da dela, kar želi. Bi pa opozoril gospoda ministra na to, na kar sem ga že enkrat opozoril. Samozaposleni v kulturi – nekaj, pri čemer bo moral minister v tem mandatu še zavihati rokave in vsaj narediti recenzijo statusa, kdo dejansko je samozaposlen v kulturi. Morda za začetek ne bi bilo slabo, da bi del ekipe gospoda Simonitija pogledal, kdo vse je na primer od leta 2015 zaprosil za status samozaposlenega in kdo od njih je status dobil in kdo ga ni dobil. Zelo zanimiva imena bi prišla, pa ne bom danes z njimi operiral. Ker se je politično imenovalo ljudi, ki so dobili status, in politično dalo odklonilno mnenje, zakaj kdo ne more biti samozaposlen v kulturi. Ti samozaposleni, ki so v prvi vrsti tisti, ki s piščalkami piskajo, kako se jim kratijo pravice – ta dva grafa [[pokaže predmet]] jih demantirata. Višina finančnih sredstev za samozaposlene v kulturi raste. Dnevno nadomestilo za samozaposlene v kulturi raste. To so ti tako imenovani ubogi samozaposleni v kulturi, ki za razliko od tistih, ki kulturo doživljajo in preživljajo na trgu, dojemajo popolnoma drugače. Nikakor ne morem podpreti interpelacije, kjer je pred nami minister, ki je izboril največ sredstev za kulturo v zgodovini Slovenije, in kjer je pred nami 10 zlaganih očitkov o tem, zakaj mora minister pasti. Minister mora ostati, ker ima pred sabo še veliko dela, da uredi stanje na področju kulture. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Sukič. Izvolite.
Vidite, da se ne motimo, po kakšnem diktatu dela minister. Kar iz poslanskih skupin mu naročajo, kaj bo treba narediti. Spoštovani, jaz sem leta 2016 zaprosila za status, ga tudi dobila, ampak če bi bila danes slučajno še zmeraj samozaposlena v kulturi, bi vi verjetno predlagali, da mi minister revidira status in mi ga vzame. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, Tomaž Lisec.
Podpredsednica, prosim, da opozorite predhodnico, da naj, prvič, prebere magnetogram mojega govora, zapis, da jaz nisem nič določal, komu naj minister da status, komu ga ne da, le da naj naredi recenzijo. Če ste upravičeni, gospa Sukič, z veseljem, naj se vam podeli status samozaposlene. Če izpolnjujete pogoje. Določen del teh samozaposlenih jih ni. Zato prosim, spoštovana predsednica, da drugič opozorite razpravljavce, da ne izkoriščajo replike za nekaj, česar sploh nekdo ni rekel. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj bom opozorila oba. Najprej gospo Sukič, ker je replicirala v delu, kjer ni bila upravičena do replike, ker je bila to dodatna razprava. Drugi del opozorila je pa za vas, gospod Lisec, ker niste dali postopkovnega predloga, ki bi bil v zvezi s poslovnikom, ampak ste vsebinsko replicirali na prejšnjo repliko. Zdaj imamo pa eno repliko, ki bo res replika. Dr. Trček.
Hvala za besedo. Poslanec Lisec, čeprav je dolgoletni poslanec, politolog in predhodno strokovni sodelavec SDS, očitno ne razume socialdemokratskega in ustavnega pogleda na medijsko krajino, ker je ubesedoval, da ga privatni mediji niti ne zanimajo, ker tam lastnik lahko dela, karkoli hoče. Zaenkrat se v Sloveniji to še ne da in upam, da se tudi ne bo dalo, ker obstaja delovnopravna zakonodaja. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Boštjan Koražija, pripravi se mag. Branko Grims. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala. Zdaj bom kar pozval ministra, dajmo se pogovoriti o knjigah in o knjižnicah. O tem se je tudi v tej interpelaciji premalo govorilo oziroma dajalo premalo poudarka ravno na to temo, se pravi na izdajo knjig, na izdajo novih knjig, na odprtje knjigarn, na odprtje knjižnic oziroma tudi na samo delovanje oziroma nakupovanje knjižničnega gradiva v sklopu nakupovanja gradiv v knjižnicah, sploh na splošnoizobraževalne knjižnice mislim. Glede na to, da ste danes večkrat poudarili, da je malha oziroma proračun, s katerim razpolagate na Ministrstvu za kulturo, bi pričakoval, da boste v postavke, sploh ko gre za knjige, za izdajo knjig in tudi za vlaganje v knjižnice in ostale te zadeve, dosti več vložili oziroma se sami soočili in se začeli bolj konkretno ukvarjati z nekim novim načrtom oziroma nadaljevanjem knjižničarstva, knjigotrštva in teh stvari po koronakrizi. Zaradi tega bom glasoval za vašo interpelacijo. Dejansko je res to, kar vas je danes veliko ugotovilo – da je gospod zelo inteligenten. Popolnoma se strinjam s tem, gospod je zelo inteligenten. Žal ste v zadnjih 18 urah, bom rekel, preigravali nekega dvornega norčka tu pred nami, ker vem, da imate marsikakšen strokoven odgovor, ki bi nam ga lahko podali, pa nam ga niste. Tudi zaradi tega bom glasoval za vašo interpelacijo. Vem, da imate radi knjige, vem, da imate radi knjižnice, vem, da imate radi literaturo, in ti vaši odgovori so bili vse prej kot v smeri tega. Želim, da se tudi v bodoče kot minister – odvisno, kako bo s to interpelacijo danes – posvetite bolj konkretno knjigam, tudi bralnemu opismenjevanju, tudi v tej smeri je bilo premalo narejenega s strani Ministrstva za kulturo in z vaše strani kot ministra za kulturo. Pa glede na to, da ste že začeli na Ministrstvu za kulturo, sploh ko gre za Agencijo za knjigo in tudi za nakupovanje gradiva prek knjižnic, indoktrinacijo nekega sistema, me tudi moti, ker že direktno določujete, kaj naj bi knjižnica kupovala oziroma tudi s katerimi vsebinami naj bi se zalagala. To je, bom rekel, taka skrita agenda vaše politične stranke, ki jo tudi zastopate vi kot minister. In s tem se ne strinjam. Če govorimo o pluralnosti, bodimo pluralni in se zavzemajmo za odprto družbo, za odprtega duha in predvsem za veliko branja, različnega branja, kvalitetnega, seveda. Tudi zato bom glasoval za vašo interpelacijo. Prosim, da stopite s tega igralnega odra, ki ste nam ga teh zadnjih 17 ur predstavljali, in da se nam predstavite kot nek strokovnjak, kot minister za kulturo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Branko Grims, pripravi se gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Danes je materinski dan. Materinstvo pa je najpomembnejše in najlepše poslanstvo, zato vsem mamam, vsem, ki to še boste, in vsem, ki bi to želele biti, iskrene čestitke za materinski dan. Čestitke pa tudi dr. Vasku Simonitiju za njegovih 70 let, za vse, kar je do zdaj naredil, in tudi čestitke za trpežnost. Kajti za tole, kar je doživljal zadnjih 20 ur, je potrebne kar precej energije. Posebne čestitke pa zasluži minister, ker se je končno lotil kidanja Avgijevega hleva slovenske kulture, se pravi vsega, kar se je zavleklo pod okrilje ministrstva. In samo pričakujem in upam, da bo s tem uspešno nadaljeval. Mogoče bi moral kakšne vile za kidanje zamenjati za take z več pravnega znanja in izkušnjami pa bi bil pri tem še bolj uspešen. Vsekakor pa je to za Slovenijo, za slovenski narod, za slovensko državo izjemnega pomena. Kajti gre za vprašanje slovenske kulture. Kakšna je tukaj situacija, lepo pove tisto, kar se je zgodilo zadnjič v prejšnji interpelaciji. Takrat sem samo rekel, da bi bilo dobro, da se šolstvo znebi levičarske indoktrinacije, od LGTB do vsega ostalega kulturnega marksizma, in je bil potem cel vihar. Pa sem lepo povedal, kaj bi pa potrebovali, s čim to nadomestiti – z več slovenske kulture, z več Cankarja, z več Prešerna, če želite z več Draga Jančarja, z več tistimi, ki imajo mednarodni ugled in ki so zagotovo del slovenskega izročila in prave slovenske kulture. Tisto, kar so danes že mnogi kazali, ima en skupni imenovalec. Kaj mislite, da je skupni imenovalec, če želite, podgane v naročju brezjanske Marije, križa, ki ga zažgeš na obali, čeprav je to spomenik umrlim v tragični nesreči na morju, pa potem trganja oziroma skrunjenja slovenske zastave, da ne govorim še o kakšnih psih in vsem ostalem? In vse to se prodaja pod slovensko kulturo, celo nagrade se podeljujejo za to. To, oprostite, s kulturo v tistem prvobitnem pomenu besede, najbolj plemenitem, najbolj pozitivnem pomenu besede nima prav nič skupnega. Ali pa namakanje križa v urin in vse ostalo. To, kar se tukaj dogaja, je v resici kulturni marksizem. Kaj je kulturni marksizem? To je poskus izničenja vsega tistega, kar tvori bistvo enega naroda. Proti temu sem tudi zadnjič – in danes ponovno postavljam – postavil vprašanje več vrednot. Vrednot, ki so jim sledili tudi veliki slovenski ustvarjalci, tisti pravi ustvarjalci slovenske kulture kot Prešern, Drago Jančar in vsi ostali, ko so pisali oziroma risali, odvisno od umetnika, svoja dela. Vprašanje vrednot. Tako kot gre za vrednote v politiki. Zaradi tega je v resnici ves ta cirkus s to interpelacijo. Prvi cilj te interpelacije je, da se ošibi vlada, da se poskuša preprečiti, da bi minister s svojim delom, s svojim poslanstvom za krepitev prave slovenske kulture nadaljeval, kjer je bil uspešen, povečal je denar, ki se za to namenja. Zelo uspešen. In po drugi strani se seveda boji, da bo vse tisto, kar se je zavleklo pod okrilje teh financ, pa je seveda lažna kultura, izgubilo vir. Za denar gre, za silno donečimi besedami kot vedno gre za denar. Gre pa tudi za to, o čemer sem govoril, za vprašanje vrednot in za vprašanje kulturnega marksizma, ki poskuša izničiti slovensko kulturo, slovenstvo, vse tisto, čemur je v resnici kulturno ministrstvo posvečeno, ohranjanje česar, krepitev česar kot prave slovenske kulture je njegova naloga. To je v resnici cilj te interpelacije. Zaradi tega tej interpelaciji v celoti nasprotujem in je ne bom podprl.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Sukič.
Spoštovani poslanec si je spet privoščil izbruh svojih dobesedno rasističnih izjav, kjer bi on kar črtal neke ljudi, in ne razume, da v družbi sobivamo različni ljudje in da imamo tudi različne poglede in pristope h kulturi. Ne, on bi zadušil vse ostale poglede, samo svoje bi še pustil živeti. Pa včeraj ste prespali, kolega, zelo pomembno ugotovitev, ravno minister, ki je za spremembo od vas intelektualec in svetovljan, je recimo performans s psom Maje Smrekar in njen opus nasploh ocenil kot izjemno delo. Preberite si njegov intervju v Siolu pa še na Novi24 TV pa boste vedeli, da ga mimo sekate s takimi bednimi opazkami in presojami sodobne umetnosti, ki je očitno ne razumete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima sedaj gospod Primož Siter [[…]]Predlagatelj gospod Nemec ima besedo, se opravičujem. Izvolite.
Čisto na hitro se bom oglasil, kolegu Primožu bom hitro dal besedo. Ali ni zanimivo, kako se ekstremizma, ki dejansko drug drugega gledata, tako levi kakor desni, srečata in drug drugega poimenujeta in kažeta s prstom? Ravno to je bilo videti iz interpretacije mag. Grimsa in njegovega načina pogleda na kulturo. Kultura bi morala osvobajati. Kultura ni nacionalizem, kultura ni domoljubje, kultura je svoboda. O tem ves čas govorimo. V vsakem primeru nihče od nas, ne minister ne vi ne kdorkoli od nas, ne bo ocenjeval, katera kultura je primerna in ne in katera kultura je dobra in katera je slaba. To lahko počnemo pri matematiki ali pa pri športu, pri kulturi tega ne moremo. Ves čas želimo tudi v naši razpravi na drugo stran deliti to misel, to svobodno misel o kulturi. Dejansko kultura ne omejuje, kultura osvobaja. In prej ko boste to prevzeli, lažje vam bo razumeti kulturo.
Hvala lepa. Zdaj pa ima res besedo gospod Primož Siter, kot zadnja razpravljavka pa se pripravi gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dober dan! Spoštovane kolegice in kolegi, interpelirani minister, pozdravljeni! Sredi največje krize smo, krize, ki je še nismo videli vsaj v zadnjih 30 letih naše države, je tako zdravstvena kot socialna, gospodarska in seveda tudi na kulturnem področju. Osebno sem užaloščen, globoko užaloščen, ko spremljam, kako predstavniki Vlade radi govorijo, ko govorijo o kulturi, o plačilu prispevkov recimo za samozaposlene v kulturi kot o nekem privilegiju. Smo v času, ko mora politika biti tista, ki sprejema odločitve, kako ljudem zagotoviti preživetje. Mi vemo, da se je zelo veliko ljudi znašlo na robu preživetja, samozaposleni v kulturi prav gotovo so ena taka skupina. Zato je toliko bolj boleče, ko govorimo o nujnem preživetju kot o privilegiju, oziroma se je minister tudi že izrazil tako oziroma predstavniki Vlade, da so priskledniki, da so prisesani na državne jasli in tako naprej. Jaz temu, kolegice in kolegi, oporekam na celi črti. Plačani prispevki pomenijo osnovno preživetje. Pomenijo, da gre človek lahko k zdravniku, pomenijo, da človeka ne rabi skrbeti, ali bo na stara leta imel za kos kruha ali ne. Da je danes en samozaposleni v kulturi upravičen do tega golega preživetja, obiska zdravnika, če hočete, ali pa skrbi za vsaj približno znosno starost, nekaj, kar je sicer za vsakega zaposlenega v državi samoumevno, mora trdo delati, mora dokazovati, dokazovati s svojimi uspehi, bodisi knjižnimi izdajami, recenzijami, nastopi, predstavami bodisi glasbenimi izdajami in tako naprej in tako naprej, seznam je dolg. In odgovorni na ministrstvu gledajo in rišejo znakce, ali da ali ne. Pa še to. Če zadovolji vse pogoje, da paše v skupino samozaposlenih, ki jim država nakloni plačane prispevke, torej neko osnovno preživetje, se bo to poračunalo na ravni minimalne plače. Torej, samozaposleni v kulturi je avtomatsko obsojen na minimalen obračun prispevkov, je obsojen na socialno, zdravstveno in pokojninsko varnost na podlagi minimalne plače. Težko govorimo o privilegiju. Govorimo o golem preživetju, privilegij je daleč nad tem. Je pa zanimivo na drugi strani gledati oziroma si postaviti vprašanje, kdo pa danes, tudi v teh kriznih časih, v času vlade Janeza Janše ne rabi dokazovati ničesar, da je vreden preživetja, da pride do njega nekaj, kar pa je tako rekoč privilegij. Duhovščina, kolegice in kolegi. Predstavniki in predstavnice največje verske institucije v državi. Pa še to ne na osnovi minimalne plače, ampak a priori in brez vsakršnih dokazovanj na podlagi povprečne plače. Samozaposleni v kulturi z dokazili, duhovščina brez dokazil na podlagi povprečne plače. Ljudje, ki so že tako ali tako, kolegice in kolegi, zaposleni v največji firmi, ki ima največjo kapitalsko ozadje, ki ima največ nepremičnin, ki je upravičena šestih davčnih kategorij, ki sedi na zlatu in ima milijardni proračun, ima pa tudi tako sebično in brutalno pohlepno vodstvo, ki niti svojim ljudem noče zagotoviti preživetja. Takšnim ljudem danes država, da rečem, odnaša rit, vodstvu ene take organizacije. Vez med državo in cerkvijo je – kdo? Ministrstvo za kulturo. Ministrstvo za kulturo je tisto, ki zagotavlja, ki mora zagotavljati ločenost med cerkvijo in državo, ne povezovanja med cerkvijo in državo, ampak realizacijo ustavne kategorije, ki je sekularnost, ločenost med cerkvijo in državo. Ta isti naslov, kolegice in kolegi, samozaposlene drži na nitki preživetja, tiste, ki mu ne ustrezajo, pa pomete s tega roba tako, da jim vzame status. Spoštovani kolegice in kolegi, jaz bom to interpelacijo seveda podprl, podpisal se bom pod vse točke, najbolj seveda zato, ker ne vidim te vezi država – kulturniki, tega mostu, ki bi Ministrstvo za kulturo in minister Simoniti morala biti, namesto tega vidim globoko vrzel pod tem mostom. Ministru sicer kot človeku želim vse najboljše v prihodnosti, srčno pa upam, da ta prihodnost ne bo na tem ministrskem stolu. Želim mu mirno penzijo, nekaj, se bojim, na kar mnogi samozaposleni tudi po njegovi krivdi danes ne morejo računati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnja razpravljavka dobi besedo še gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo. Najprej nekaj o tem, da so kulturniki na beraški palici, na robu preživetja in tako naprej. Sami ste v besedilu interpelacije zapisali tole, citiram: »Kljub pravici do plačila prispevkov pa je četrtina deležnikov žive kulture še pred epidemijo covid živela pod pragom revščine.« Torej, vse vlade pred tem tega niso uredile, sedaj zahtevate od ministra Vaska Simonitija, da bi to naredil v tem času. V času ministrov SD so bili pod pragom revščine, pa vas takrat ni nič bolelo, zdaj vas pa boli. Razvid medijev. Omenjali ste prej neko novo tiskovno agencijo, ki naj bi se pojavila – ni vpisana v razvid medijev, celo nek inšpekcijski postopek se uvaja proti njim oziroma se preiskuje. In tudi nima nobene zveze s SDS, kar je bilo nekajkrat povedano. To je ustanovil nek posameznik in dela s tem, kar želi. Akos je ugotovil cel kup koncentracij, 18 inšpekcijskih nadzorov radijskih postaj, povezanih v mrežo Radio 1, cel kup kršitev Zakona o medijih, ukrepa pa ne. Naj spomnim, da Akos vodi gospa Muha, zaradi katere je ta država plačala 750 tisoč evrov kazni Evropski komisiji, ker nismo pripravili sprememb zakonov. Postavila sem tudi kar nekaj poslanskih vprašanj, ker gospa krši evropske direktive s tega področja in tako naprej, ampak se ne zgodi nič, ker se pri nas ne sme nič zgoditi. To pa so koncentracije v medijih in to so problemi, ki jih imamo, in kršenje medijske zakonodaje, ne pa 2 % madžarskega kapitala v Sloveniji. Še nekaj o medijih. Kolegica Maša je imela težave z raziskavo medijske krajine s strani Fakultete za medije. Naj vam preberem nekaj ugotovitev. »Večina medijev vlado obravnava izrazito manj naklonjeno kot opozicijo; v nekaterih medijih, 24ur.com, RTVSLO.si, Svet24.si, ni bilo mogoče zaznati enega samega prispevka, ki bi bil napisan s pozicije, ki bi jo lahko označili za desno.« »Pri obravnavi medijskega poročanja ne moremo mimo profila Radiotelevizije Slovenije in tako naprej, nekateri drugi mediji, kot sta Siol.net in Žurnal24.si, imajo občutno bolj uravnotežen odnos do slovenskih političnih akterjev, pa tudi precej manj poudarjeno ideološko konotacijo.« »Vlada je v splošnem obravnavana izrazito manj naklonjeno kot opozicija, leva stališča prevladujejo nad desnimi, tisti, ki so na vrhu, pa so izrazito bolj naklonjeni levi politični opciji in pogledom, ki v slovenskem prostoru veljajo za levo usmerjene. V tem smislu lahko rečemo, da ima levi pol slovenske politike precej močnejšo oporo v medijskem prostoru, kot to velja za njen desni pol.« Samo še dva stavka, tokrat pa od dr. Dejana Verčiča s FDV, profesorja komunikologije, mogoče boste njemu bolj verjeli, pove tole: »Slovenski mediji imajo tradicionalno strukturo, ki jo lahko imenujemo kontinuiteta, in vsakič, ko pride do desne vlade, to doživljajo kot konec sveta. To je velik problem slovenskega političnega življenja, ker levi politični prostor desnega ne doživlja kot legitimnega.« To smo danes nekajkrat slišali. Velik problem slovenskega političnega življenja je, ker levi politični prostor desnega ne doživlja kot legitimnega.
Hvala lepa. Najprej imamo repliko, gospod Siter. Izvolite.
Hvala lepa. V imenu vseh kulturnic in kulturnikov, umetnic in umetnikov, samozaposlenih v kulturi se moram oglasiti na to predvidevanje poslanke, da ne živijo na beraški palici. Glavnina kulturnih ustvarjalcev je odvisna od takšnih ali drugačnih aktivnosti v prireditvenem sektorju. Prireditveni sektor je prvi ugasnil in se bo zadnji zopet prižgal. Med tem so – kje? Točno tam, v tišini, nikjer, v limbu nedorečenosti. Ministrstvo za kulturo jim ni, kulturnicam in kulturnikom, ponudilo niti enega konkretnega celostnega ukrepa, v celem času krize pa so najbolj nasrkali. To je tudi glavna kritika opozicije na delovanje ministra za kulturo oziroma ministrstva pod njegovim vodstvom. Tako kot njegove kolegice in kolegi na drugih ministrskih sedežih enostavno ne posluša, ne sliši stroke, ne sliši terena, sedi v svoji pisarni in razmišlja o tem, kako je tam nekje zunaj. Klici kulturnic in kulturnikov ostajajo nekje v nemem limbu. Zato je čas, da minister odide. Hvala.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, prosim, da se vseeno mičkeno tišje usedemo na svoja mesta.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Vsi prisotni! Kljub temu da smo tu že toliko ur in smo že večkrat drug drugemu očitali in tudi odgovorili na določene očitke, ne morem mimo dejstva, kako se danes vladajoča stranka otepa tistega, kar je bila še včeraj tako zloglasna nacionalna tiskovna agencija, ki je nastala kot alternativa STA. Gospa Jerajeva je rekla v mikrofon, da stranka SDS s tem projektom nima nič, kar ni res. Gospod Ernecl je večkrat izjavil, da je član stranke SDS. Še več, omenim samo enega gosta na njegovem portalu, to je bil gospod Kovšca, predsednik Državnega sveta, in mnogi tudi vaši vidni člani, celo na spletni strani so se pojavljali kot podporniki tega projekta. Gospod Ernecl, odgovorni urednik tako imenovane Nacionalne tiskovne agencije, je sam sebe poimenoval kot fašista. To je dejstvo. To smo vsi videli, slišali, mediji so o tem poročali. Zadrega je velika, verjamem, z vaše strani. Ampak dokler vam ustreza, gojite to ideologijo, ko ta ideologija preraste v nedopustno, potem se je otepate in od nje bežite. To so dejstva in jih ni moč zanikati. V vašem primeru bi bilo bolj modro ne govoriti tega, da stranka SDS nima nič, kajti vsakič znova bomo obnovili to dejstvo, da je gospod Ernecl član stranke SDS. Toliko, podpredsednica, da bomo razčistili to dejstvo.
Hvala lepa. Prosim, da se malo umirimo, saj smo že čisto pri koncu. Verjamem, da lahko izpeljemo brez incidentov. Gospa Jeraj ima postopkovni predlog. Izvolite.
Gospod Matjaž Nemec lahko še stokrat ponovi laž, gospod Ernecl ni član stranke SDS. Tudi ne vem, od kod bi njemu podatki, kdo je naš član. Najbrž bolj mi vemo, kdo je naš član pa kdo ni naš član. To je laž. On ni član. Delal je za Novo24 pa tako naprej, ampak [[…]]
Gospa Jeraj, to ni postopkovni predlog.
Ja, postopkovno je, ker se je zlagal. In laže še naprej [[…]]
Ne, to ni postopkovni predlog. Verjamem, da se vi zavedate, da to ni postopkovni predlog. In prosim, če lahko zaključimo na tej točki. Gospod Nemec je želel besedo. Izvolite.
Kot predlagatelj, spoštovani, imam še veliko časa, tako lahko še razpredam o tem, ampak bomo takoj zaključili. Sam gospod je to izjavil. Ne vi ali pa jaz, ampak sam gospod je to rekel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobijo besedo še minister ter predstavnika predlagatelja interpelacije. Besedo ima minister za kulturo dr. Vsako Simoniti.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ob koncu lahko rečem, da je drugi dan te interpelacije potekal veliko bolj mirno kot prvi dan. Nekateri predstavniki opozicije so celo govorili vsebinsko na način, ki omogoča sodelovanje. Vsekakor zavračam tiste predstavnike, ki tukaj govorijo na način, kot da so predstavniki vseh samozaposlenih kulturnikov in kulturnic, ali pa celo, da so predstavniki vse kulture, ker to enostavno niso. Sam lahko rečem, da zavračam tudi interpelacijo v vseh točkah, ki so bile tu podane. Mi smo podali temeljit, celovit odgovor na gosto tiskanih 132 straneh. Ti odgovori temeljijo na dejstvih, na natančnih in argumentiranih odgovorih, ki vsakemu razumnemu in neobremenjenemu zainteresiranemu človeku povedo, da so očitki v tej interpelaciji popolnoma neosnovani in vredni popolne zavrnitve. Opazil sem, da tisti, ki so obtoževali, ponavljali eno in isto, pravzaprav teh odgovorov sploh niso prebrali, kar jim pravzaprav zamerim, če rečem tako. Menim, da delam v korist slovenske kulture in da ne delam v korist različnih interesnih omrežij in lobijev. Upam, da bo interpelacija padla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kultura ni hobi, kultura je delo in zahteva določeno izobrazbo, status poslovno okolje in potem plačuje davke in podobno. Skratka, tukaj pa se minister obnaša, kot da je nad zakonom in »Država, to sem jaz«. Veliko laži o kulturnikih smo slišali, vendar vam moram nekaj stvari še enkrat ponoviti. Veliko število samozaposlenih ni zato, ker je ta status tako zelo atraktiven in privlačen, ampak je posledica nedopustne espejizacije kulture, kajti kapitalizem in tržno gospodarstvo sta močno zarezala v ta sektor. Ravno zato je bil ta sektor v slabi koži že 30 let, kar ste tudi sami ugotavljali. Zdaj pa v času epidemije in v času skoraj popolnega kulturnega molka bi ta sektor res potreboval nekoga, ki bi ga razumel, ki bi mu pomagal, sploh pri rekordnem proračunu, s katerim se hvalite. Tako bi rabil bolj nekega tankočutnega, bolj naklonjenega ministra. Ampak žal imamo zdolgočasenega uradnika, ki svojo nesposobnost prikriva s cinizmom in aroganco, ki kulturo in kulturnike sovraži, ki je na misiji popolnega uničenja kulturnega sektorja – seveda po nareku svojega velikega vodje – in bolj deluje kot nek velik cenzor kot pa kot kulturni minister. Skratka, kaj očitamo ministru predlagatelji? Predvsem in nenazadnje kršenje zakonov, ingorantia iuris nocet, nepoznavanje prava škodi. Ne morete se izgovarjati, da za pogodbe, ki ste jih podpisovali, niste vedeli, da kršite zakone, ker niste pravnik. Na to vas je opozorilo sodišče, nato vas je opozoril Varuh. Blokada slovenskega filma. Bilo je ogromno rečenega in tukaj je krivda popolnoma na vas, vsaj zdaj, v drugi rundi blokade. Napadi na medije, vemo, kaj se je dogajalo z RTV, s četvorčkom, ki ste ga prinesli, o katerem naj bi razpravljali v štirih, petih dnevih. Komaj smo preprečili. Skratka, očitek sem slišala tudi, koliko sej Odbora za kulturo je bilo v času vašega ministrovanja. To je zame kompliment. Sklicevali smo seje, tudi dve, tri na teden, ker je bilo potrebno, ker smo morali opozoriti in ustaviti najhujše. Potem mačehovski odnos do samozaposlenih v kulturi, ko razlagate, da je samozaposleni status privilegij in seveda neupoštevanje 7. člena Ustave, ki govori o ločenosti države in Cerkve. Videli smo danes že v razpravah, kako – cerkveni uslužbenci jim rečete – imajo privilegiran položaj napram samozaposlenim. Samozaposleni dobiva 60-procentne prispevke od minimalne plače, kar posledično pomeni tudi mizerno pokojnino v starosti, kljub temu da plačuje davke in krepko dela celo življenje, medtem ko verski uslužbenci, kot jim rečete, uslužbenci največje svetovne korporacije, ki v Sloveniji ne plačuje davkov in ima gozdove, ki ste jim jih tudi vrnili, kljub temu da so bili prodani že stoletja nazaj. Skratka, obstajajo pogodbe in vi kot zgodovinar bi jih lahko tudi našli. Se pravi, tudi tu ste zavestno kršili, bi rekli, zakone in delali v smislu svoje ideologije. Skratka, samozaposleni 60 odstotkov od minimalca, verski uslužbenci, kot jim pravite, pa 100-procentov od povprečne plače. Nedopustna neenakost pred zakonom! 138 milijonov evrov, s katerimi se hvalite, da ste zagotovili; ja, dobili ste najprej v roke rekorden proračun, potem pa ste razvezali fiskalno pravilo, katerega ste ravno vi, SDS, v prejšnjem mandatu najbolj zagovarjali, in Levica, mislim, da je bila edina, ki je takrat glasovala proti fiskalnemu pravilu. Vendar ste prišli z gospodinjskimi argumenti, da gospodinja ne more več zapraviti, kot zasluži in podobno. Skratka, imate razvezano malho in tudi proste roke pri zadolževanju. Dolg bodo plačevali naši otroci in vnuki in ne dovolite, da bi sploh vedeli, kam bo ta denar šel. Skratka, samozaposleni oziroma kultura od tega ne bo imela prav dosti. Mogoče ta vam všečna kultura, kot smo slišali na strani vaših poslancev, kidanje Avgijevega hleva, pa izbira, kaj je prava kultura in umetnost, kaj ni prava. Normaliziranje; o bog, rešite nas vašega normaliziranja, bog nam pomagaj! Nenazadnje spodbujanje sovraštva, ki ga stranka SDS ves čas neti. Tukaj smo poslušali o potomcih klavcev, danes, v 21. stoletju, se pogovarjamo, kdo je partizan in kdo je belogardist. Nedopustno. Mlade ljudi zanima prihodnost, dragi moji. In govorite o neki spravi, kar pomeni, da bi se zmagovalna stran oziroma ta antifašistična morala prikloniti in se opravičiti fašistični. Napadate Antifa – kot sem že rekla, Antifa moti samo fašiste. Kam smo prišli s spodbujanjem sovraštva, da se danes [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] A lahko poslušate, kolegi, prosim, imam sklepno besedo. Kam smo prišli s spodbujanjem sovraštva [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Seveda SDS ne more poslušati, če ni tako kot oni hočejo. S spodbujanem sovraštva smo prišli, spoštovani in spoštovane, do trenutka, ko provladni rumeni jopiči sredi Ljubljane zažgejo knjigo znane mladinske pisateljice Svetlane Makarovič Čuk na palici in rečejo, da njena dela sodijo samo v smeti. Prišli smo v fazo, ki si je ne želimo, in vse to zato, ker SDS kar naprej bije kulturni bolj. Bijete boj tudi z nevladniki. Dovolj je en tvit vašega Janeza in je ta že izbrisan. Recimo, ko STA v enem tvitu sporoča o reperju Zlatku, se zgodi, da reče, je STA sramota slovenska, v drugem tvitu zahteva, s koliko znakov je o reperju STA poročala, pa to, koliko več šteje kot o obisku Orbana. In se ve, Zlatko in STA, oba sta ga fino nadrajsala. Nevladniki, vrhunski ustvarjalci, so napadeni, pozna pa jih Evropa in cel svet. Z mednarodnimi razpisi so znatno prispevali k proračunu, zato jih tudi vse države podpirajo. Vi jih mečete ven, zmerjate jih z lenuhi, zažiralci v proračun in tako naprej. In koga v resnici ven mečete? Center za slovensko književnost; filmske producente Slovenije, ki delajo izvrstne filme, ki so znani povsod po celem svetu; društvo NSK, Leibach, najbolj znano slovensko skupino; Škuc, En knap, festival Kino otok, Mesto žensk, Plesni teater Ljubljana, Zavod za sodobno umetnost Ljubljana, Ustanovo Gallus, Vertigo in tako naprej. Zraven pa pozabite povedati, da ti ljudje prinašajo za majhen vložek naše države veliko denarja in veliko slave in prepoznavnosti Slovenije. Nikoli pa ne dvomite, zakaj Zavod sv. Stanislava dobi skoraj 70 milijonov, zakaj Zavod Antona Martina Slomška skoraj 40 milijonov, Ozara skoraj 30, Zavod sv. Frančiška Saleškega 24 milijonov, Zavod sv. Cirila in Metoda 12 milijonov, Dom sv. Jožefa 11 milijonov 319; problem pa je 10 milijonov prispevkov za samozaposlene v kulturi, ki živijo od tega, delavci v kulturi, ki plačujejo davke, izstavljajo račune. Rekla bom, minister: sramota, sramota, sramota. Takega ministra kultura ne potrebuje. In zato je danes, kolegice in kolegi, ne samo ena interpelacija ministra z desne opcije, danes se odločamo, ali bomo, potem ko smo izgubili gospodarstvo, izgubili tudi kulturo. In potem, dragi moji, nas več ni. Danes, na materinski dan, kot ste ga že večkrat voščili, je, zame vsaj, zgodovinski trenutek, ki se bo zapisal v spomin, pa ne samo kulturnikov, ampak cele Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še predstavnik predlagatelja Matjaž Nemec.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Dovolite mi, spoštovani, da po tretji interpelaciji v tednu dni lahko ugotovim, da je po interpelaciji, pri kateri smo sodelovali in se je dotikala ministrice za šolstvo, v drugemu delu ministra za delo, in pri nobenih od dveh ni bilo toliko nekulturnega dialoga, kot smo ga bili priča v zadnjih dveh dneh. Za razliko od preteklosti, ko smo velikokrat izmenjevali med poslankami in poslanci različnih poslanskih skupin svoja mnenja in kjer so se ta kresila, je tokrat za razliko prav minister bil tisti, ki je prednjačil v posmehovanju, zmerjanju, žaljenju, poniževanju. Torej, minister za kulturo, ki bi moral ne samo razumeti kulturo, ampak jo živeti, nam je dejansko predstavil šov nekulture z željo, da mu preprosto nastavimo drugo lice. Torej po načelu položaja moči, seveda s svojo oholostjo, skrito za neko podobo velikega intelektualca, z vsem dolžnim spoštovanjem. Retorika je bila – hvala minister, za to gesto – precej ostra, kar je bilo moč videti tudi v medijih, in mislim, da so se prebivalke in prebivalci dodobra prepričali, s kom imajo opravka, in to v času, ko se zelo radi ne samo vi, tudi mi, pohvalimo z rekordnim proračunom, kot ga še ni bilo. Ampak z edinstvenim paradoksom, ki ga kultura tudi še ni doživela. Torej, na eni strani imamo polno malho, na drugi strani imamo kulturnike, ki so na beraški palici. To je razumevanje kulture na način, ko bi morali razumeti čas in prostor in razumevanje o svobodi kulture. Torej, osvobajanje kulture na način, da je ne omejujemo. Seveda retorika nekaterih je bila tudi ta, da se je opredeljevala do dobre, slabe kulture, všečne in nevšečne kulture in do tiste kulture, ki je vredna, da jo država tudi podpre. Torej, spoštovani kolegice in kolegi, smo sredi največjega kulturnega molka od osamosvojitve dalje. Danes imamo priložnost, da ta kulturni molk prekinemo. Ne samo na način, da se zahvalimo nekulturnemu ministru, ampak da dejansko osvobodimo kulturo na način, da bo končno ta svobodna. Zato vas prosim, tisti, ki imate še občutek ne samo za domoljubje, ampak predvsem za kulturo, da danes glasujete za interpelacijo in s tem boste dali glas za slovensko kulturo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o interpelaciji. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Predlagatelji interpelacije predlagajo zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministru za kulturo dr. Vasku Simonitiju in ga razreši s funkcije. S tem mu preneha funkcija ministra. V skladu z drugim odstavkom 118. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministru izrečena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine kolegica Lidija Divjak Mirnik.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. V LMŠ menimo, da kulturna politika ne sme bazirati na ministrovem stališču, koga mara in koga ne mara, ampak razumeti mora potrebe družbe, etične norme, dialog, razumeti mora, da mora omogočiti sobivanje vseh kulturnic in kulturnikov različnih ideoloških zaledij in ne povzdigovati enih in onemogočati tistih, ki prinašajo kritično misel v družbeni prostor. Nesporno je, da skuša vladajoča oblast svoje vrednote vcepiti v družbene sisteme in tudi podsisteme naše družbe. V enem letu spremljanja številnih vznikov žarišč na področju kulture je seveda postalo jasno, da iskren dialog in vključevanje izpodriva perfidna in skozi prizmo demokracije skrajno pritlehna in nevarna strategija, ki vodi v vzporedno realnost, za katero se pred 30-imi leti v Sloveniji Slovenci nismo odločili. V LMŠ smo prepričani, da bi moral gospod minister Simoniti odstopiti, ker se za uresničevanje svojih ciljev poslužuje makiavelističnih metod, ki prinašajo razdor v družbo in seveda negativno sprevračajo javni interes v kulturi. V LMŠ smo prepričani, spoštovani gospod minister, da uničujete tudi neodvisen, neideološki svoboden medijski prostor, da politično kadrujete, da diskreditirate novinarsko delo in novinarje ter stopnjujete tudi politični pritisk na neodvisne medije do točke njihovega zloma. Lep primer za to je STA in RTV. Vsled vsega, kar smo slišali v zadnjih dveh dneh, bomo seveda v LMŠ interpelacijo, ki smo jo tudi sopodpisali, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 40. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da ministru za kulturo nezaupnica ni bila izglasovana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda [[aplavz]] in za petnajst minut prekinjam 67. izredno sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16 uri 15 minut. (Seja je bila prekinjena ob 15.56 in se je nadaljevala ob 16.15.)
Spoštovani, nadaljujemo sejo. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA ZAČETEK POSTOPKA ZA DOPOLNITEV II. POGLAVJA USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE Z OSNUTKOM USTAVNEGA ZAKONA O DOPOLNITVI II. POGLAVJA USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE. Naj vas na začetku te točke, s katero se predlaga vpis znakovnega jezika v ustavo, obvestim, da bo ta točka tudi tolmačena v slovenski znakovni jezik in sprotno podnaslovljena. Podnaslovi so dostopni na teletekstu Radiotelevizije Slovenije. Posebej zato pozdravljam tudi vse, ki nas danes spremljajo preko teh dveh možnosti. Predlog akta je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga akta dajem besedo predstavniku Vlade Cvetu Uršiču, državnemu sekretarju. Izvolite.
[[izklop mikrofona]]Zveze društev gluhih in naglušnih Slovenije. Za sporazumevanje in jezik ter pravica do njune uporabe so bistveni za socialno vključevanje in uveljavljanje temeljnih človekovih pravic vseh državljank in državljanov. Potreba po komunikaciji in jeziku ter pravica do nje je bistvena za to, da je človek lahko človek. Gluhe osebe, naglušne osebe, osebe s polžjim vsadkom in gluhoslepe osebe zaradi okvare sluha nimajo enakih pravic, nimajo enakih možnosti pri uveljavljanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki so zapisane v Ustavi Republike Slovenije in mednarodnih dokumentov. Pomembnost komuniciranja in jezika je za te osebe tako bistvena za kvaliteto življenja, zato da lahko uveljavljajo svoje temeljne pravice, zato da so lahko, kot sem rekel, ljudje, ki živijo podobno, kot živimo mi, ki smo slišeči. Osebe z okvaro sluha v Sloveniji za komunikacijo uporabljajo slovenski znakovni jezik. Slovenski znakovni jezik je poseben vizualno-znakovni sistem uporabe rok, mimike, obraza, oči, ustnic in gibanja telesa. Prav tako se slovenski znakovni jezik razlikuje od znakovnih jezikov drugih držav. Slovenski znakovni jezik ima svojo strukturo, ki ni enaka slovenskemu govornemu jeziku slovenščini, zato se slovenščina ne more dobesedno prevajati v kretnje. Slovenski znakovni jezik ima tudi drugačno slovnico, je materin, avtohton jezik gluhe skupnosti v Sloveniji, popolnoma neodvisen od slovenščine. Za razliko od slovenščine ne spada v slovansko jezikovno skupino. Z umestitvijo slovenskega znakovnega jezika v ustavo bo tako Slovenija za Avstrijo, Finsko, Madžarsko in Portugalsko postala peta država v Evropi, ki bo imela znakovni jezik vpisan v ustavo, in prva država, ki bo imela v ustavo vpisan tudi jezik gluhoslepih. Hvala Ustavni komisiji, hvala strokovni komisiji, ki jo je imenovala Ustavna komisija, za opravljeno delo in za dobro pripravljeno utemeljitev za nadaljnjo obravnavo predloga za umestitev slovenskega znakovnega jezika v ustavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog akta je kot matično delovno telo obravnavala Ustavna komisija. Besedo dajem predsedniku komisije mag. Dejanu Židanu za predstavitev poročila. Izvolite.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod državni sekretar s sodelavko, gospa tolmačka in ostali prisotni, lepo pozdravljeni! Ustavna komisija je na 2. seji in na njenih štirih nadaljevanjih obravnavala Predlog za začetek postopka za dopolnitev drugega poglavja Ustave Republike Slovenije. Predstavnik predlagatelja, torej predstavnik Vlade, je uvodoma predstavil predlog dopolnitve Ustave z novim 62.a členom, ki bo uredil položaj slovenskega znakovnega jezika na ustavni ravni. V nadaljevanju je Ustavna komisija ustanovila strokovno skupino in začela z razpravo o predlogu za začetek sprejemanja nove določbe ustave. Poslanca italijanske in madžarske skupnosti sta na začetku obravnave predloga opozorila, da bi kazalo v besedilo novega člena ustave urediti tudi položaj znakovnega jezika obeh narodnih skupnosti, čemur je pritrdila tudi strokovna skupina. Slednja je v prvem mnenju po podpori vseh njenih članov predlogov, da se začne ustavnorevizijski postopek, vladni predlog spremenila in Ustavni komisiji predlagala, da se v ustavi zagotovi svobodna uporaba slovenskega znakovnega jezika in znakovnih jezikov obeh narodnih skupnosti na območjih, kjer slednji tudi živita. V razpravi so bila nato izražena nasprotovanja, da bi morala Slovenija skrbeti tudi za razvoj italijanskega in madžarskega znakovnega jezika, ki ga uporabljata narodni skupnosti. V nadaljevanju prve faze je potekala tudi razprava o dopolnilu besedila strokovne skupine, ki je prisluhnila potrebam manjše skupine naših državljanov, in sicer za gluhoslepe sodržavljane in uporabe njihovega jezika. Strokovna skupina je v dodatnem mnenju sprejela pripombe članov komisije, da bi naša država skrbela za razvoj znakovnega madžarskega in italijanskega jezika, ki ga uporabljata narodni skupnosti, posledično pa zadolžila pristojne za razvoj slovenskega znakovnega jezika. V omenjenem mnenju je predstavila tudi položaj gluhoslepih in upravičenosti, da se uporaba in razvoj njihovega jezika zagotovi na ustavni ravni. Strokovna skupina je tako svoje ugotovitve strnila v popravljen predlog stališča Ustavne komisije o osnutku Ustavnega zakona, katero je bilo v nadaljevanju soglasno podprto tako s strani članov kot tudi na seji sodelujoče Zveze društev gluhih in naglušnih Slovenije, ki je sodelovala v razpravi od samega začetka, ter na zadnjih dveh nadaljevanjih sodelujočega Združenja gluhoslepih Dlan. Ustavna komisija se je glede na jasno izraženo voljo in sporočilo predstavnikov predlagatelja ter članov komisije zavzela za pospešitev postopka sprejemanja ustavnorevizijskega predloga na temelju predlaganega stališča strokovne skupine o osnutku Ustavnega zakona s ciljem, da bo novi 62.a člen sprejet še pred začetkom predsedovanja Slovenije Evropske uniji. Naj ob tem spomnim, da je Slovenija bila namreč ob prvem predsedovanju leta 2008 med prvimi državami, ki je ratificirala Konvencijo o pravicah invalidov, ob tokratnem predsedovanju pa bi se Slovenija lahko pridružila štirim državam, ki že urejajo znakovni jezik na ustavni ravni, ter bila prva država na svetu, ki temu dodaja pravico svobodne uporabe jezika gluhoslepih. Spoštovane, spoštovani, Ustavna komisija je soglasno, torej s potrebno več kot dvotretjinsko večino navzočih članov, sprejela sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da z enako potrebno večino sprejme odločitev, da se začne postopek za dopolnitev drugega poglavja slovenske ustave z zapisom novega 62.a člena, ter predlaga, da po opravljeni razpravi o osnutku Ustavnega zakona poslanke in poslanci sprejmejo predlog stališča Ustavne komisije o osnutku Ustavnega zakona, ki je sestavni del poročila. Naj omenim, da ima predlagano besedilo popolno podporo tudi Zveze gluhih in naglušnih Slovenije in Združenja gluhoslepih Dlan. Prav njihovi člani upravičeno pričakujejo, da jim bo država z našo odločitvijo prisluhnila in jim z zapisom v ustavo zagotovila na najvišji pravni ravni svobodne pravice uporabe njihovega jezika ter zagotovila razvoj slovenskega znakovnega jezika in jezika gluhoslepih. Zato sem prepričan o sprejetih pozitivnih odločitvah glede nadaljevanja ustavnorevizijskega postopka. Dovolite, da se na koncu zahvalim vsem članicam in članom Ustavne komisije in strokovni skupini za do sedaj opravljeno delo ter ob tem tudi službam Državnega zbora, ki omogočajo, da se današnje obravnave te točke na seji zbora ter vseh naših sejah komisije tolmači tudi v znakovni jezik in s tem omogoči sodelovanje tudi uporabnikom tega jezika. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev in Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Državni sekretar z ekipo, spoštovana gospa strokovnjakinja za znakovni jezik, kolegice in kolegi, vsem želim lep dan! Ena najpomembnejših dolžnosti sodobne in napredne države je zagotavljanje in varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ustava je temeljni pravni akt v Republiki Sloveniji, s katerim se mora vsem osebam na enakopravne način zagotavljati človekove pravice in vzpostavljati izhodišča za enake možnosti vseh. Lahko rečemo, da je vsaj posredno pravica do uporabe znakovnega jezika že vnesena v našo ustavo, in sicer v 62. členu. Ta člen pravi, da ima vsakdo pravico, da pri uresničevanju svojih pravic in dolžnosti ter v postopkih pred državnimi in drugimi organi, ki opravljajo javno službo, uporablja svoj jezik in pisavo na način, ki ga določa zakon. Iz tega posredno sledi, da se skozi ta člen ustave že zagotavlja realizacija enakih možnosti gluhih na vseh področjih družbenega življenja. Ker slovenski znakovni jezik ustavno ni opredeljen ne kot uradni ne kot manjšinski jezik na območju Slovenije, njegovo uporabo uravnava v prvi vrsti krovni zakon, to je Zakon o uporabi slovenske znakovnega jezika. V njem se posebej opredeljujejo pravice uporabnikov slovenskega znakovnega jezika na vseh življenjskih področjih. Možnost uporabe znakovnega jezika je predvsem nujni pogoj za polno uživanje številnih pravic ljudi z invalidnostjo, kot je gluhota in naglušnost, zlasti pa pravica do izobraževanja in usposabljanja za aktivno samostojno in kvalitetno življenje v družbi. Komunikacija, razumevanje in sporazumevanje so ključni za socialno vključenost v družbo. Kot je bilo predstavljeno na eni izmed sej Ustavne komisije, je analiza zatečenega stanja, kljub temu da je gluhim šolanje na naših tleh omogočeno že 120 let, pokazala, da je zgolj en procent te populacije visoko izobražen. Tudi na splošno gluhi žal ne razpolagajo s strokovno izobrazbo, s katero bi lahko uspešno konkurirali na trgu delovne sile. Služba oziroma delo pa je osnova, ki zagotavlja dostojne dohodke za preživetje in neodvisnost od socialnih transferjev. Je temeljna človekova pravica, ki pa jo je moč, kot rečeno že uvodoma, udejaniti samo ob vzpostavljenih enakih možnostih tako na področju izobrazbe kot kasneje v samem aktivnem zaposlovalnem obdobju. To sta samo dve pomembni okoliščini, ki vplivata na kvaliteto našega življenja, sta pa osnovi, da se lahko kvaliteta življenja izboljša tudi na splošno. Znakovni jezik je vpisan v ustavah štirih evropskih držav: v finski, madžarski, avstrijski ter portugalski ustavi. Republika Slovenija bi tako, v kolikor bi temu danes z dvotretjinsko večino zagotovili začetek procesa spremembe ustave, postala peta na evropskem zemljevidu. Tekom postopka pred Ustavno komisijo se je prvotno vloženo besedilo s pomočjo imenovane strokovne komisije ter pobud in pripomb poslancev ter druge strokovne javnosti že nekoliko spremenilo. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo zadnji predlog besedila za dopolnjevanje ustave z zapisom izrecnega priznanja svobode uporabe znakovnega jezika in zagotavljanja njegovega razvoja. Dodatno se ob vnosu znakovnega jezika, ki ga uporabljajo gluhi, v ustavi posebej omenja še jezik gluhoslepih. Tudi glede tega nimamo zadržkov, saj preprosto gre za to, da se ne sme izpustiti kakšen izmed načinov sporazumevanja tistih, ki jim je to zaradi zdravstvenih razlogov in na nam poznan običajen način sicer onemogočeno. Ker sta na našem območju kot uradna jezika že priznana jezika tudi dveh manjšin, seveda nikakor ni odveč, da se v polje ustavne kategorije vključi še znakovni jezik v italijanščini in madžarščini. Ali bomo ostali pri predloženem besedilu, je še stvar nadaljnje razprave, ki se bo odvila, če danes potrdimo sklep o tem, da se začne postopek za spremembo ustave. Poslanci naše poslanske skupine bomo ta sklep seveda z veseljem potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Ustava je akt, ki oblikuje državo, ki je najvišji akt in ki mora vsebovati samo tiste osnove, ki konstituirajo državo, njene prebivalce, njene državljane. Ko smo delali, ko so delali ustavo, so ustavo delali pesniki in zato, ker so jo delali pesniki, je slaba ustava. Marsikaj je treba spremeniti, popraviti in do zdaj se je ustava spreminjala že desetkrat, vendar nikoli ne v tistih pomembnih zadevah, ki bi okrepili slovensko državnost, ampak v nekih marginalijah in tudi danes govorimo o zadevi, ki ne sodi v slovensko ustavo. Imamo zakon, ki zadeve ureja, sprejeli smo resolucijo Evropskega parlamenta in to je dovolj. Vpisovanje tega jezika v slovensko ustavo je prvi korak k vpisovanju hrvaške manjšine v Sloveniji, srbske manjšine v Sloveniji, albanske manjšine v Sloveniji, zambezijske manjšine v Sloveniji in še cele kopice tega. Pravim, še enkrat, da to ne sodi v ustavo. Ustava je drugi akt, drugačen akt, vsebina tega predloga pa je že ustrezno urejena. Če pogledamo po svetu, vidimo, da je znakovni jezik ustavna materija v štirih državah – Finska, Portugalska, Avstrija, Madžarska. Ostale države vedo, da to ni ustavna materija, to je zakonska materija in zakonska materija pri nas je dovolj eksaktna, točna in določna, da tega ni potrebno pisati v ustavo. Ne vem, kako večina gleda na slovensko državo in državnost. Zelo slabo, parcialno. Nekateri so zaradi tega, da bodo prepoznavni, pripravljeni v ustavo poriniti karkoli, drugi, ki pa se bojijo pokazati svoje mnenje, seveda tiho prikimavajo, ampak, ko jih srečaš na hodniku, pa rečejo, pa jebemti, saj res, saj to ne gre noter, ampak veš kaj, moramo biti za. Kaj morate biti za? Ali ste odgovorni državi ali ste odgovorni trenutnim preferencam nekaterih oziroma da izpadete lepi pred javnostjo? Javnost bo tako ali tako čez čas ugotovila, da ste brcnili v temo, da ste zlorabili institut popravljanja države in ste naredili veliko napako. Po drugi strani pa ustava ne določa svetosti lastnine. Vsak lopov, vsak vlomilec lahko pride v hišo, ti pokrade karkoli in ne samo če ga človek nalomi, ko ga dobi, ampak če pade po stopnicah in se poškoduje, lahko ta vlomilec toži lastnika. Kretenizem non plus ultra! Če pogledamo, ali se je kdo spomnil, da bi to zapisali v ustavo? Ne, ni se spomnil. Italijani so sprejeli zakon, ki določa, da kdorkoli vdre nekomu v stanovanje, da tisti, ki se brani in ki brani svojo lastnino, ni kazensko odgovoren, zato ker se je branil, in tudi, če je tistega lopova dobro pretolkel. A ne, mi smo država, ki bo sprejemala vse mogoče kozlarije, vse mogoče kozlarije, ampak, da bi ščitili tistega, ki si je pridobil neko lastnino z delom in je šparal zadevo, potem pa pride noter nek lopov, pokrade vse skupaj, bo pa kaznovan, ker je branil sebe in svojo družino in svojo lastnino. Če pogledamo še presek teh kriminalcev, kakšen je, bomo prišli do čudnih rezultatov; da je 80 procentov teh kriminalcev iz tujih logov in ti iz tujih logov prišli kriminalci imajo zaščito. Namesto da bi se pravniki, ki jih je baje tukajle v parlamentu kar nekaj, da bi se lotili tega problema – neee! Zato da si bo nekdo postavil spomenik, bomo zdaj, boste – Slovenska nacionalna stranka tega ne bo podprla –, vi boste zapisali ta jezik gluhoslepih v ustavo. Pa ne razmišljate, kaj bo naslednji korak? Ne, verjetno niti ne morete, ne zmorete tega razmišljati. Prvič, ker ne zmorete, in drugič, ker vam je vseeno. Ampak enim, nekaterim v slovenskem parlamentu pa ni vseeno, kaj se dogaja z našo državo in z najvišjo državno listino, to je Ustavo Republike Slovenije. Ne vem, kaj bi rekel. Težko je reči še kaj več. Tako ali tako govorim gluhim, ne samo gluhim, rekel bi tudi bedastim in nerazgledanim, ki ne poznajo tudi drugih ustav, ki mislijo samo na trenutno korist, takšno ali drugačno – ali politično ali kakšno drugačno –, in so pripravljeni negirati osnovne postulate. Res pa, da marsikaterega od teh osnovnih postulatov v Ustavi Republike Slovenije ni in tisto bi morali popravljati. Ampak ne, tistega ne bomo popravljali. Mi bomo delili bombončke, predvolilne bombončke, da bo nekdo dobil 70 glasov več, kot bi jih dobil drugače. Ampak da vam povem, tudi tisti, ki uporabljajo znakovni jezik, tudi tisti razmišljajo in mnogi od tistih razmišljajo bistveno bolj državotvorno kakor večina tukajle notri v tem državnem zboru, za katerega vedno bolj razmišljam, da je ta okroglina oziroma ta okrogla formacija zato, ker štirioglatih cirkusov ni. Žalostno je, da je treba na ta način povedati resnico. Resnico sprejeti je težko, marsikdo jo po tihem sprejema, nima pa, kakor pravijo, jajc da bi reagiral drugače, da bi povedal: jaz pa nisem za to. V Slovenski nacionalni stranki pa smo takšni, da povemo, kar mislimo, da se ne skrivamo za floskulami, da se ne skrivamo za nekimi paravani in da ne pritrjujemo, kot pravijo nekateri, populističnim izjavam in zahtevam nekaterih, da je treba marsikaj narediti samo zato, da bo mir v hiši. Miru v hiši na tak način ne bo, kajti na tak način miru v hiši nikoli ni bilo. Enkrat bo vse skupaj izbruhnilo, in ko bo izbruhnilo, se bo črtalo marsikaj, verjetno tudi marsikaj dobrega. Zagotovo pa je potrebno marsikaj dobrega uvesti v to našo ustavo. Ta predlog danes zagotovo ni dober in v SNS bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Prosil bi tudi vse ostale, da se bolj posvetijo točki dnevnega reda pa tudi nivoju, ki pritiče temu državnemu zboru, čeprav je tista točka prej precej spustila raven. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Felice Žiža bo predstavil stališče poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar in ostali gostje! Egregio vice presidente della Camera di Stato e un cordiale saluto a tutti i presenti! Tisztelt Hölgyeim és Uraim! V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti vemo resnično, kaj pomeni uveljavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Javna raba materinega jezika spada v bistvu med človekove pravice in je temelj obstoja in razvoja vsake skupnosti. Seveda to za nas pomeni uradna in enakopravna raba italijanskega in madžarskega jezika na območju občin, v kateri živita avtohtoni narodni skupnosti. Zato glede spremembe ustave smo za to, da se podpre predlog dopolnitve ustave za gluhe, naglušne, gluhoslepe in za osebe s polžjimi vsadki, da v bistvu se zagotovi njim, da se lahko javno uporablja slovenski znakovni jezik. Ta je za omenjene skupnosti državljank in državljanov materin in avtohton jezik. Ker so v naši skupnosti med našimi pripadnicami in pripadniki tudi gluhi, naglušni, gluhoslepi in osebe s polžjimi vsadki, pozdravljamo, da se v ustavi uredi pravico do svobodne rabe znakovnih jezikov tudi v italijanskem in madžarskem jeziku. Seveda, tako kot je že bilo povedano, za sam razvoj omenjenih dveh jezikov bosta pa poskrbeli Republika Italija in Madžarska. V italijanski in madžarski narodni skupnosti se iskreno zahvaljujemo za podporo in sodelovanje pri sprejemanju in dopolnitvi ustave predvsem predsedniku Ustavne komisije mag. Dejanu Židanu, strokovni skupini, poslancem in vsem ostalim, ki so aktivno sodelovale pri tem procesu. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Na današnji seji govorimo o stvareh, s katerimi se je Slovenija na mednarodnopravnem področju že zavezala. Gre za vprašanje pravice do komunikacije, gre za vprašanje pravice do vključenosti, gre za vprašanje ustvarjanja enakih izhodiščnih možnosti za vse in vsakogar. To je ustavna norma, s tem smo zavezani s slovensko ustavo in z ratificiranimi mednarodnimi akti. Danes govorimo o vrednotah; o vrednotah, kot sta po eni strani varnost, po drugi strani zdravje, ki sta med seboj primerljivi. Predvsem po tem, da se zavemo, kako dragoceni sta, kako pomembni sta v trenutku, ko jih izgubimo, ko jih nimamo in ko se pokažejo vse tiste težave, s katerimi se običajno ljudje v življenju niti ne srečujemo. Za te ljudi danes v resnici gre. V Sloveniji je velik del državljanov, so številni, ki imajo hude težave z zdravjem. Ena od najhujših oblik obolenja, nekateri žal imajo to od rojstva, je izguba sluha, izguba vida oziroma v najslabši kombinaciji, ki je za človeka najbolj usodna, celo obojega hkrati. Praviloma je izguba sluha povezana tudi s nemostjo oziroma s težavo z glasovno komunikacijo, kar je seveda razumljivo. Danes zaradi tega končujemo postopek, ki smo ga začeli že v času, ko sem sam vodil Ustavno komisijo in se je vlekel kar dve leti. Gre za vprašanje, kako in na kakšen način izraziti voljo, narediti tisto odločilno gesto, da se pokaže, da tudi tem ljudem želimo omogočiti enakopravno sodelovanje v družbi, da se polno vključijo kot soljudje v vse aktivnosti, ki so v družbi možne, in za kar je seveda prvi pogoj, da v največji meri omogočijo oziroma vzpostavijo komunikacijo sami med seboj in seveda z vsemi ostalimi člani slovenske družbe. Zanje je ta pot pač znakovni jezik, ki ga uporabljajo gluhi oziroma gluhonemi, in poseben jezik, ki ga uporabljajo gluhoslepi. Kar nekaj časa je po postavitvi potrebovala strokovna komisija, da je pripravila ustrezno rešitev, ki jo v SDS ocenjujemo kot dobro podlago za nadaljnje delo, saj rešuje obe vprašanji, o katerih danes govorimo. Gre torej za izraz volje, ki ga zapišemo v ustavo, da smo vsi enakopravni člani te družbe, da vsak državljan, vsaka državljanka dragoceno prispeva in da je po drugi strani družba zavezana k temu, da ji omogoči, da po najboljših močeh polno sodeluje na kateremkoli področju družbenega življenja; se pravi, celovito in na človeka vreden, spoštovanja možen način. Iz tega razloga v SDS v celoti podpiramo predlog, ki je pred nami, in bomo zanj tudi soglasno glasovali. Ker gre tukaj za odnos do sočloveka, za odnos, ki pravzaprav temelji na nekih temeljnih vrednotah, opozarjam o tem v svojem imenu, v imenu Poslanske skupine SDS in v imenu celotne Slovenske demokratske stranke tudi na simboliko današnjega dne. Kajti danes je materinski dan in materinstvo je najpomembnejše in najlepše poslanstvo in šele v luči tega poslanstva vse, o čemer govorimo ta trenutek, smo govorili in bomo govorili, dobi svoj smisel. Zaradi tega dovolite, da v svojem imenu, v imenu Poslanske skupine SDS in v imenu Slovenske demokratske stranke kot celote vsem mamam, vsem, ki to še boste, in vsem tistim, ki bi to želele, iskreno čestitam za materinski dan.
Hvala lepa. Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanke skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj, pozdravljam svojo kolegico. Sem vesel in počaščen, da lahko danes prevaja v tem hramu demokracije. Danes smo slišali v bistvu že dva različna pristopa in prav je, da seveda tudi steče diskusija in da se opozori na nekatera stališča, različne poglede, še posebej, ko se spreminja Ustava Republike Slovenije. Ali je vpis slovenskega znakovnega jezika, ki ga uporabljajo tako gluhi, gluhoslepi, vsi s polževim vsadkom in vsi uporabniki tega jezika, upravičen ali ne. Leta 2002 smo bili prepričani, da ne, saj bo Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika pravzaprav rešil vse probleme in postavil vprašanja in dileme pod tisto točko, kjer bo samo po sebi vse steklo v pravo smer. Od leta 2002 pa do danes pa smo ugotovili, da se je zakon dostikrat napačno interpretiral, ogromno institucij je govorilo, da ni pravnih podlag. Nenazadnje razvoj in izobraževanje otrok in odraslih pravzaprav poteka še vedno tako, kot je potekal praktično pred sprejemom uporabe slovenskega znakovnega jezika. Nobenega napredka. Še več, da bi rekli, da imamo zato, ker smo sprejeli Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika, več izobraženih v tej populaciji, jih pravzaprav, procentualno gledano, nismo dosegli. Nismo pa dosegli predvsem zato, ker takrat nismo računali na to, da bo nastal velik upor predvsem s strani tistih, ki že imajo univerzitetno izobrazbo in znanja s področja surdopedagogike in pedagogike na različnih ravneh, tako na osnovnošolski, srednješolski in visokošolski ravni, kjer poučujejo otroke na tem področju, da se bojo pravzaprav morali srečati z jezikom, ki bi se ga morali naučiti in znati. Do danes se jih večina pravzaprav tega ni naučila, tolmači slovenskega znakovnega jezika pa niso mogli zapolniti te vrzeli in tega primanjkljaja, ki ga je ta kader pri izobraževanju pravzaprav imel. Še več, gluhi študentje, ki so uporabljali slovenski znakovni jezi, so si celo preko sodišča morali izboriti pravico, da je fakulteta lahko začela delati rezervacije sredstev za to, da bi lahko uporabljali tolmače slovenskega znakovnega jezika. Mi pa vsi dobro vemo, da če si je slovenski narod hotel izboriti neodvisnost, samobitnost in predvsem eno identiteto, je moral v prvi vrsti najprej se prikloniti svojemu jeziku in mu dati pravo mesto. In enako delajo pravzaprav tudi ljudje, ki uporabljajo in častijo svoj jezik, to je slovenski znakovni jezik. Najprej mu je dati treba ustrezno mesto. Veste, leta 2002 so na Zvezi društev gluhih in naglušnih Slovenije pravzaprav razmišljali, da bi spremenili ustavo, in takrat so dobili očitek, češ ustava je jasna, človekove pravice so jasne in 14. člen je hudo jasen, tam je vse zapisano, vsi smo enakopravni pred zakonom. No, to se seveda ni zgodilo. Še več, samo 10 let pred tem dogodkom, preden smo sprejeli Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika, se sramežljivo ni upalo v institucijah reči, da gre za slovenski znakovni jezik zaradi tega, ker tega stroka v resnici ni hotela in ni želela priznati. Govorili o besedni zvezi totalna komunikacija in na nek način poskušali seveda razmejiti dve skupini, ki sta se borili ne samo v slovenskem prostoru, tudi v bivšem jugoslovanskem prostoru, če gledamo razvoj tega jezika, da v resnici gre za tiste, ki hočejo in so prepričani, da je treba otroke učiti samo z govorjenjem, se pravi neki vrste oralisti, in da pravzaprav so celo trdili, da slovenski znakovni jezik v bistvu zmanjšuje intelekt in možnost razvoja govora. Skratka, toliko enih neumnosti, kot se je dogajalo na tem področju, je pravzaprav privedlo do tega, da je prišlo do spoznanja, da bo ta zakon vse uredil. S spremembo in vpisom v ustavo pa seveda ta jezik dobiva neko drugo razsežnost in drugo kategorijo; dobiva ustavno kategorijo. In kar je še bolj pomembno, z vpisom v ustavo dobi tudi možnost tistega, kar vsak jezik potrebuje, če hoče biti pravi jezik, to pa je priznanje in pravica do razvoja tega jezika. Če boste zelo pozorno pogledali tekst, govorimo o priznanju o uporabi jezika in o raziskovanju, se pravi, da se razvija ta jezik. Za to pa seveda ti rabiš stroko in s tem tudi dobiš dolgoročno podlago in skrb za ta jezik. Moram reči, da sem razočaran, resno razočaran, da nekateri mislijo, da so gluhi, naglušni ljudje s polževim vsadkom, gluhoslepi manjšina. Tisti, ki to reče in da so to vprašanja, ki ne sodijo v ustavo, pozablja, da gre tako za Slovence in Slovenke, za državljane Republike Slovenije. Globoko sem razočaran, da v hramu demokracije lahko nekdo deli narod na manjšine v smislu drugorazrednih. Zato seveda pomislek in razmislek o tem, ali je vreden takšen zapis v ustavo, seveda lahko sam potrdim, da sem se pogovarjal z različnimi ustavnimi pravniki in tudi tam so bila deljena mnenja. Če so bili nekateri prepričani iz svoje iskrenosti in prepričanosti, da je ustava zapisana tako, da pravzaprav vse človekove pravice v resnici vedno lahko najdemo v ustavi, so drugi ustavni pravniki rekli, da je stvar seveda tudi kulture naroda, kako to hoče sprejeti in razumeti. In res je tisto, kar je bilo danes že rečeno, so države, ki tega nimajo vpisano v ustavi, pa znajo bolje skrbeti za te manjšine, manjšine v pravem pomenu besede, da jih je manj kot tistih, ki slišijo. Seveda je ta stvar samo po sebi umevna. Pri nas pa se je skozi leta in leta dokazovalo, da preprosto ne gre. Zato smo doživeli svojevrsten paradoks; najprej smo sprejeli zakon in sedaj gremo celo to zapisovati v ustavo. To je v bistvu samo pokazatelj, da potrebujemo bistveno večjo varnost in zaščito za razvoj in priznavanje tega jezika. Zato bomo s tem priznavanjem ne se samo poklonili jeziku, ampak predvsem dali možnost otrokom, mladostnikom in odraslim, da postanejo vsaj približno enaki in da bodo imeli približno enaka izhodišča, kot jih imamo že mi vsi skupaj. To pa je pravica do izobraževanja, pravica do storitev v javnem sektorju in pravica tudi nenazadnje, da živijo v svojem svetu, v svojem kulturnem jeziku, kje ga najbolje razumejo. Naj povem naslednje, s tem tudi zaključujem svoje stališče. Namreč, zelo malo ljudi ve, ko govorijo o slovenskem jeziku, da za njih to ni materin jezik. Materin jezik za njih je slovenski znakovni jezik. Tisti, ki tega ne more razumeti, potem tudi ne more razumeti, zakaj to danes razpravljamo in hočemo vpisati v ustavo. Zato, ker je to njihov materin jezik. Zato vas prosim, vse poslanke in poslance, v Poslanski skupini LMŠ smo to že sprejeli, bomo danes to sprejeli seveda s poslansko aklamacijo. Verjamem, da tudi večina nas vseh skupaj bo dala to podporo in če je to za nas majhen korak, verjemite, za njih je to zgodovinski korak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Vedno, kadar smo imeli na poslanskih klopeh predlog za spremembo ali dopolnitev ustave smo bili opozorjeni, da se ustava spreminja s tresočo roko. Pomembno namreč je, da se pri tem dejanju osredotoči na to, kaj se spreminja oziroma dopolnjuje in v kakšnem razmerju so predlagane novosti do drugih določb ustave. Socialni demokrati menimo, da je tokrat vseeno drugače. Pred nami je namreč predlog Ministrstva za delo, družino, socialne, zadeve in enake možnosti o dopolnitvi II. poglavja Ustave Republike Slovenije z novim 62.a členom z dne 18. aprila 2019, na podlagi katerega naj bi se v ustavo zapisala nova pravica, pravica do uporabe slovenskega znakovnega jezika. Socialni demokrati smo predlog za začetek dopolnitve ustave podprli. Vpis slovenskega znakovnega jezika v ustavo je pomembna predvsem za tiste posameznike s težavami sluha in vida, ki se težje vključujejo v skupnost. Kako pomembna je medčloveška komunikacija smo v covidnem letu spoznali praktično vsi. Zato se morda šele sedaj večina nas zaveda, kako je težko ljudem s prizadetim sluhom, slepoto ali celo s prizadetostjo tako vida kot sluha, ki se ves čas soočajo s hendikepom pomanjkanja komuniciranja in težjega vključevanja v družbo, kako se težko samostojno vključujejo v izobraževanje, kako se težko zaposlujejo, uveljavljajo državljanske pravice in politične pravice ter še mnoga druga družbena dogajanja. Osebam z okvaro sluha in vida je ogroženo razvijanje komunikacijske in jezikovne spretnosti, posledično pa bo vpliva na izobraževanje, na razvoj kognitivnih sposobnosti in tudi na psihološki razvoj. Zato je sedaj res čas, da se pravica do komuniciranja in jezika za gluhoslepe vpiše v ustavo. Spoštovani! V razpravi na Ustavni komisiji so bila izpostavljena mnoga vprašanja in dileme o tem, kaj je vpis pravice do slovenskega znakovnega jezika v praksi pomeni. Strokovna komisija je opravila pomembno in dobro delo, četudi je kdo članom očital, da dolgo časa ni bilo nič, ter pripravila predlog, ki odgovarja na marsikatero vprašanje. Na Ustavni komisiji je bil predlog, dopolnjen s strani strokovne skupine, sprejet s 17-imi glasovi od 18-ih. To je bil šele prvi korak. Danes bomo naredili dodatna dva koraka. Najprej bomo, tako v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, z dvotretjinsko večino podprli sklep, da Državni zbor sprejme predlog Vlade, da se dopolni Ustava Republike Slovenije, in v nadaljevanju podprli besedilo 62.a člena, in sicer navajam, »zagotovljena sta svobodna uporaba in razvoj slovenskega znakovnega jezika. Na območjih občin, kjer sta uradna jezika italijanščina in madžarščina, je zagotovljena svobodna uporaba italijanskega in madžarskega znakovnega jezika. Uporabo teh jezikov in položaj njihovih uporabnikov ureja zakon. Svobodno uporabo in razvoj jezika gluhoslepih ureja zakon«. Konec citata. Poslanki in poslanci Socialnih demokratov bomo predlog podprli. Zavedamo pa se, da bomo morali storiti še marsikateri korak, da se bo ta pravica dejansko udejanjila. Na tem mestu mislim predvsem na zakon, ki bo urejal svobodno uporabo in razvoj jezika gluhoslepih. Glede na to, da so predlog za dopolnitev ustave pripravili na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Socialni demokrati pričakujemo, da se osnutek zakona že pripravlja. Na to opozarjamo zato, ker se zapis pravice do pitne vode še ni prelil v zakonodajo. Verjamem, da bomo poslanke in poslanci še v tem mandatu zmogli predlog pripeljati do konca, do vpisa 62.a člena v Ustavo Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Igor Zorčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, gospe in gospodje! Ustavna komisija je konec februarja sprejela še zadnjo odločitev glede predloga za začetek postopka za dopolnitev drugega poglavja Ustave Republike Slovenije glede vpisa znakovnega jezika gluhih in gluhoslepih v najvišji pravni akt države. V Poslanski skupini SMC nas veseli, da se je ustavnorevizijski postopek glede predmetnega predloga pospešil, in tudi sam kot predsednik Državnega zbora sem se zavzel, da se predlog čim prej predloži Državnemu zboru v obravnavo, še posebej zaradi izraženega pričakovanja članic in članov Ustavne komisije, da bi Državni zbor o dopolnitvi ustave odločal do pričetka predsedovanja Slovenije svetu Evropske unije. Prav tako je bil predlog za spremembo ustave s strani prejšnje vlade v parlamentarno proceduro vložen že leta 2019 in prav je, da po kakovostni razpravi, ki se je odvila v okviru Ustavne komisije in h kateri je pomembno prispevala tudi strokovna komisija, ki je svoje delo opravila dobro, svoj del opravi tudi Državni zbor. V SMC si želimo, da bo Državni zbor sledil pričakovanjem gluhih in naglušnih ter gluhoslepih ter se poenotil glede začetka postopka in tudi stališča o osnutku Ustavnega zakona in s tem naslednjo fazo ustavnorevizijskega postopka spremembe ustave čim prej zaključil. V Sloveniji živi okoli tisoč gluhih oseb, ki uporabljajo slovenski znakovni jezik, ki jim pomeni njihov prvi materni jezik. Približno 550 oseb uporablja polžji vsadek, približno sto je gluhoslepih oseb, ki uporabljajo taktilni znakovni jezik, približno 75 tisoč oseb pa je uporabnikov slušnega aparata. Predlog za spremembo ustave je nastal na podlagi pobude njihove reprezentativne organizacije Zveze društev gluhih in naglušnih Slovenije, ki jih moramo tukaj tudi omeniti, zato menimo, da mora dati Državni zbor sporočilo, da ko gre za človekove pravice ranljivih družbenih skupin, kot so invalidi, in hkrati tudi temeljne človekove pravice, kot je pravica do sporazumevanja v maternem jeziku, ni ne prostora ne časa za politična preigravanja. S predlogom se zasleduje plemeniti cilj, da se na ustavni ravni gluhim uporabnikom slovenskega znakovnega jezika in gluhoslepim uporabnikom taktilnega znakovnega jezika, zagotovi ustavnopravne podlage za ustrezne ukrepe, s katerim jim bo dejansko omogočeno polno uveljavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki jih določa tudi Konvencija Združenih narodov o pravicah invalidov. Ustava Republike Slovenije med človekove pravice in temeljne svoboščine med drugim uvršča tudi svobodo izražanja, volilno pravico, izobrazbo in šolanje, pravico do uporabe svojega maternega jezika in pisave in tako dalje. Sporazumevanje in jezik ter pravica do njune uporabe sta bistvena za socialno vključevanju in uveljavljanje temeljnih človekovih pravic. Potreba po komunikaciji in jeziku ter pravico do nje, je bistven pogoj, da je človek človek. Slovenski znakovni jezik in jezik gluhoslepih sta materna avtohtona jezika teh skupin v Sloveniji. Uvrščata se med jezike manjšin v Sloveniji, do zdaj pa še ne uživata ustavnega varstva in sta zato kot jezika gluhe oziroma gluhoslepe manjšine v neenakem položaju. Od sprejetja Zakona o uporabi slovenskega znakovnega jezika je minilo že skoraj 19 let, zato je skrajni čas za priznanje slovenskega znakovnega jezika in jezika gluhoslepih kot samostojnega avtohtonega jezika gluhih oziroma gluhoslepih. Zaradi neustreznega priznanja države je bila posebna skrb za ohranjanje in razvoj zanju do sedaj predvsem na ramenih nevladnih organizacij, država pa se je šele leta 2014 oziroma 2016 odločila za njihovo umestitev tudi v slovenski šolski prostor. Ponosen sem, da bomo s to spremembo postali peta država EU, ki bo imela pravico do uporabe znakovnega jezika zapisano v ustavi, na sploh pa bomo prva država, ki bo v ustavo zapisala jezik gluhoslepih. Poslanska skupina SMC podpira omenjeno dopolnitev osnutka Ustavnega zakona. Naj bo ta sprememba dobra popotnica za vse nadaljnje korake na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nataša Sukič bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav! V Levici smo vztrajni zagovorniki rešitev, ki stremijo k zagotavljanju enakih možnosti za vse, ki stremijo k izboljšanju položaja najranljivejših med nami, ranljivih posameznikov in družbenih skupin, ki stremijo k njihovi polnopravni socialni vključenosti. Zato podpiramo dopolnitev ustave, s katero se ureja področje slovenskega znakovnega jezika in zagotavlja enak položaj oseb, ki ta jezik uporabljajo. Naše stališče glede sprememb ustave je vseskozi enako. Ne sme iti samo za vpis področja ali pravic v ustavo, ampak se mora to tudi odražati, potrditi v praksi. V praksi mora to dejansko pomeniti izboljšanje za tiste, na katere se sprememba nanaša. V teku priprav besedila Ustavnega zakona smo sicer prejeli nekaj odzivov Vlade, vendar je odprtih še nekaj vprašanj. Niti ministrstva namreč še ne znajo natančno oceniti, kakšne učinke bo imel vpis znakovnega jezika v ustavo. Če želimo kot družba dejansko izboljšanje pravic oseb z okvarami sluha in vida, bodo potrebne spremembe učnih načrtov, jasne so potrebe po tolmačih na šolah in univerzah, potrebno bo uvesti nove študijske programe in tako naprej. K izvajanju ukrepov, s katerimi se uporabnikom slovenskega znakovnega jezika omogoča polno uveljavljanje vseh človekovih pravic in temeljnih svoboščin, nas že danes zavezujejo Konvencije o pravicah invalidov, Zakon o izenačevanju možnosti invalidov in Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika, polega tega pa tudi Resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko 2014–2018. Zato je povsem na mestu vprašanje, ali država danes res zgledno skrbi za uporabnike znakovnega jezika. Vse to so tista odprta vprašanja, na katera ne smemo pozabiti, ko bomo ustavo dopolnili. Na to ne smemo pozabiti ne kot politika in tudi ne kot družba v celoti. Kot rečeno, v Levici bomo predlog podprli. Pričakujemo pa, da bo dopolnitev ustave, položaj oseb z okvaro sluha in vida v resnici izboljšala in jim omogočala polno uresničevanje njihovih temeljnih pravic. Na tem mestu zato ponovno pozivamo Vlado, da se jasno in nedvoumno zaveže k temu, da ta dopolnitev ne bo ostala zgolj lepa gesta, le prazna črka na papirju, kot je to žal vse prepogosta praksa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, drage kolegice, dragi kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Najprej izražam iskreno hvaležnost in lepo pozdravljam spoštovani gospe tolmački slovenskega znakovnega jezika. To dejansko na nek način kaže, da se novi 62.a člen Ustave na nek način tukaj v Državnem zboru vsaj pri tej točki dnevnega reda seje Državnega zbora že izvaja. Izjemno smo veseli in srečni, da tudi vi, gledalke in gledalci, lahko to spremljate, o čemer danes tudi razpravljamo. Verjamem, da bosta gospe tolmački in kolegice in kolegi kmalu tudi stalno v naši družbi na sejah Državnega zbora. To je naš cilj in nenazadnje tudi naša naloga. Govorimo o znakovnem jeziku, ki ga ne slišimo, ampak ga vidimo. Ko govorimo o jeziku, imamo morda posebej na današnji dan asociacijo na materni jezik in dovolite mi, da tukaj citiram duhovnega vodjo združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom, Jožefa Klekla starejšega, ki je pred več kot 100 leti zapisal takole: »Materni jezik, kinč predragi, ki so te nam mati dali.« Vse ste razumeli, čeprav prekmurščina in prekmurščina je seveda knjižni jezik. Razen »kinč«, to boste pa pogledali v Slovarju slovenskega knjižnega jezika. Kolegice in kolegi, gospe in gospodje, v imenu Nove Slovenije napovedujem, da bomo podprli predlog sklepa, da Državni zbor začne s postopkom spremembe ustave. Ta sklep se glasi, kot ga predlaga Ustavna komisija: Državni zbor Republike Slovenije sprejema predlog Vlade z dne 18. 4. 2019 za začetek postopka za dopolnitev II. poglavja Ustave Republike Slovenije z osnutkom Ustavnega zakona o dopolnitvi II. poglavja Ustave Republike Slovenije. Gre torej za novi 62.a člen, gre torej za znakovni jezik. Zahvala na tem mestu tudi našima kolegoma v Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti, da smo prišli do skupnega mnenja, in to je, da je na območjih občin, kjer sta uradna jezika tudi madžarski jezik in italijanski jezik, zagotovljena svobodna uporaba madžarskega in italijanskega znakovnega jezika in da soglašamo, da pa za razvoj italijanskega in madžarskega znakovnega jezika poskrbita matični državi, torej Madžarska in Italija. Pa pojdimo za trenutek v čas pred našim štetjem. Močno me nagovarja danes že citirani starogrški filozof Aristotel, ki je zapisal, »ljudje se ne srečujemo kot živina na paši, ampak zato, da se bomo pogovarjali«. Da se bomo pogovarjali. Verjamem in ocenjujem, da je to bil tudi temelj, na katerem gradi pisec vladnega predloga spremembe Ustave Republike Slovenije, tukaj prisotni državni sekretar gospod Cveto Uršič, ki je besedilo predloga spremembe ustave napisal že pred dvema letoma, tam aprila 2019. Torej dve leti dolgo, predolgo smo na Ustavni komisiji tenstali, se opravičujem izrazu, to besedilo. Ampak zdaj smo tik pred ciljem. Potreba po komunikaciji in jeziku ter pravica do nje je bistvena, da je človek človek, to smo danes slišali najbrž že četrtič. Brez komunikacije posameznik v družbi ne more postati učinkovita in produktivna odrasla oseba ali obveščen državljan. Da bodo imeli uporabniki od vpisa te določbe v ustavo največ, je odvisno predvsem od Ustavnega sodišča in drugih sodišč, od parlamenta in samih uporabnikov. Od sodnikov zato, ker oni razlagajo besedilo ustave in besedam dajejo pomen, od nas poslancev zato, da bomo del pravice iz ustave prenesli v zakone, ki so izvršilni akti – upam, da se nam ne bo zgodilo tako kot z vpisom pravice do pitne vode v ustavo, kjer smo pogoreli na celi črti. Uporabniki pa bodo v postopkih pred državnimi organi in sodišči uveljavili še tisti del, ki ga Državni zbor Republike Slovenije v zakonodajo ne bo vnesel. Vesel sem tudi, da je strokovna komisija na zadnji seji Ustavne komisije pred to sejo Državnega zbora akceptirala amandma na 62.a člen, novi člen ustave, ki smo ga pripravili v Novi Sloveniji. Zaključujem in ponavljam, da bomo podprli predlog sklepa, da se začne postopek za spremembo ustave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Maša Kociper bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in spoštovani tudi gluhi, naglušni in gluhoslepi spremljevalci današnje seje, seveda spremljevalci ob pomoči prijazne gospe tolmačke! V zadnjih dveh desetletjih je slovenski znakovni jezik doživel več prelomnic. Leta 2002 je dobil svoj zakon, leta 2014 svoj dan, 2. januar, leta 2018 pa doživel vpis v nesnovno kulturno dediščino. Leta 2019 je nastala prva slovenska slovnica slovenskega znakovnega jezika. Vsem tem mejnikom se, upajmo, zdaj pridružuje še vpis tega jezika v ustavo. S potrditvijo današnjega sklepa bo namreč omogočeno, da stečejo postopki za vpis slovenskega znakovnega jezika v ustavo in da se mu na ta način prizna status avtohtonega jezika skupnosti, ki ta jezik uporablja. Svobodna uporaba in razvoj pa ne bosta zagotovljena le slovenskemu znakovnemu jeziku, temveč tudi madžarskemu in italijanskemu. Prav tako bodo mesto v ustavi dobili tudi gluhoslepi, kar nas v stranki SAB še posebej veseli. To glasovanje bo, vsaj upamo lahko, eno tistih, pri katerem lahko izid predvidimo vnaprej, glasovanje, pri katerem v Državnem zboru ni delitev, zgolj zavedanje o pomembnosti ureditve tega področja. To so pokazale že razprave in tudi vsa glasovanja na sejah Ustavne komisije. Če se zdi kaj takšnega povsem logično, se ni treba ozreti prav daleč, da vidimo, da ni povsod tako. Že v sosednji Italiji znakovni jezik, denimo, še vedno sploh ni priznan v zakonodaji. Prav tako je zgovorno dejstvo, da se bomo z vpisom znakovnega jezika v ustavo pridružili zgolj štirih evropskim državam, ki so to uredile že pred nami, to so Finska, Madžarka, Avstrija in Portugalska. To nam bo omogočilo, da skupaj z njimi na pomembnost tega področja opozarjamo tudi vse ostale članice Evropske unije, kar je zelo pomembno tudi v luči prihajajočega predsedovanja Svetu Evrope. Toda zavedati se moramo, da bomo z vpisom v ustavo spisali zgolj eno pomembno poglavje, ogromno ji še sledi. Gluhim, naglušnim in gluhoslepim je treba ustvariti pogoje, pod katerimi bo njihov položaj čim bolj enak položaju slišečih oziroma polno čutečih državljanov in pod vsemi pogoji jim je treba onemogočiti, da bi bili v javnem življenju diskriminirani in kako drugače obravnavani od ostalih. Okolje, v katerem živijo, mora postati toliko bolj prilagojeno njihovim potrebam kot tudi njihovim zmožnosti, če hočemo, da bodo lahko tudi oni enakopravni, deležni boljšega izobraževanja, kar jim bo omogočilo lažje vklapljanje v družbo, in da bodo lahko tudi posledično dosegli boljšo zaposlitev, potem moramo temu simbolnemu dejanju kasneje dodati še niz sprememb in korakov, ki bodo prinašale konkretne rešitve in možnost udejanjanja v praksi. Trud in zanos prostovoljcev in posameznikov, ki so bili dolga leta gonilo vseh napredkov te skupnosti, mora od sedaj naprej zamenjati skrb države. Država bo tista, ki bo dolžna zagotoviti kontinuirano in sistemsko skrb za razvoj tega jezika in to seveda predvsem z zagotavljanjem zadostnih finančnih sredstev. Področje, kjer ključne deležnike čaka največ dela, pa je nedvomno področje izobraževanja. Vsak posameznik, vključno z gluhimi, naglušnimi in gluhoslepimi, mora imeti možnost dostopa do znanja in pridobivanja izobrazbe. Raziskava v Zvezi društva gluhih in naglušnih je, denimo, pokazala, da ima 89 odstotkov gluhih največ srednjo poklicno izobrazbo, manj kot odstotek pa dosega akademsko izobrazbo. Preslikamo zdaj ta podatek na slišečo populacijo, kako velik ja ta razkorak. Ambicij, želja in vedoželjnosti senzorno invalidnih oseb verjetno invalidnost ne zmanjšuje. 89 odstotkov ne pomeni, da je 89 odstotkov oseb dejansko želelo doseči zgolj srednješolsko poklicno šolo, temveč v mnogih primerih jasno kaže, da se jim zamet določili in začrtali neenakovredni pogoji v primerjavi s slišečo populacijo. Vsem nam, ki slišimo, je nepredstavljivo, da se v šoli ne bi mogli učiti lastnega jezika, in enako mora to postati realnost tudi za uporabnike znakovnega jezika. Posebej zato, ker posledice neustrezne ureditve kot domino efekt vplivajo in zaznamujejo celotno življenje prizadetih: šibka opismenost vodi v slabo izobraženost, ta pa v nižjo zaposljivost, slednja rezultira v slabemu gmotnemu položaju, nizkih dohodkih, odvisnosti od socialne pomoči in socialna zaznamovanost za vse življenje. Možnost izobraževanja v njihovem jeziku je torej za te ljudi nujna. Četudi smo lahko ponosni, da bomo kot eni redkih v ustavo vključili tudi gluhoslepe, pa njihov jezik zaradi vseh specifik ostaja področje, ki mu bo potrebno nameniti veliko pozornosti. Posebej pomembno je to ob dejstvu, da gluhoslepota ni le težava tistih, ki so se s to invalidnostjo rodili, ampak tudi tistih, ki jim to prinese staranje. Se pravi, nekaj kar nas čaka vse po vrsti. Nasloviti moramo tudi ta aspekt naše starajoče družbe. Vse našteto seveda ne bo izbrisalo desetletja prezrtosti in zapostavljanja, odrinjenosti, morda tudi krivic, ki so se dogajale komu od gluhih, naglušnih in gluhoslepih, upam pa, da bo bistveno spremenilo položaj in možnosti vseh tistih, za katere še ni prepozno. Predlog sklepa bomo v Poslanski skupini SAB z veseljem in soglasno podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu sklepa, da se začne postopek za spremembo ustave. Prijavljeni so ostali še trije, in sicer Janja Sluga, Jani Möderndorfer in Igor Zorčič. Vidim, da Janje Sluga ni. Dajem besedo Janiju Möderndorferju. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Pravzaprav sem ob poslušanju samih stališč zadovoljen, ker razen ene stranke, vse stranke, poslanske skupine v Državnem zboru podpirajo vpis slovenskega znakovnega jezika v ustavo, o čemer bomo seveda glasovali jutri. Bilo pa je kar nekaj vprašanj oziroma predvsem apelov na tem področju naslovljenih, češ, kaj potem, ko bo vpis v ustavo narejen oziroma izglasovan in ko bo ustava spremenjena. Kaj bo prva stvar, ki se bo morala zgoditi? Ena je zagotovo tista, da se bo moral spremeniti Zakon o uporabi slovenske znakovnega jezika, in drugo, kar bo Vlada morala narediti, in to se bo videlo že ob naslednjem proračunu, seveda je, odpreti novo postavko financiranje slovenskega znakovnega jezika. Istočasno pa bo verjetno v strokovnih krogih tudi stekla debata, diskusija, kako uradno priznan z ustavno kategorijo jezik vnesti tudi v učne načrte. Namreč, dejstvo je, da v vsem tem času smo imeli enega glavnih problemov, to pa je, kako spraviti slovenski znakovni jezik v učne načrte tako šol, kjer so otroci integrirani, in tudi specializiranih šol, javnih zavodov, ki izobražujejo tovrstno mladino. Namreč, problem je, kot sem že nakazal, predvsem v strokovnem kadru. Sam trdim, da če so se znakovnega jezika lahko naučili ljudje, ki delajo z gluho populacijo – se pravi, če imamo lahko danes zelo kvalitetne tolmače slovenskega znakovnega jezika –, je zagotovo tiste, ki neposredno delajo ali poučujejo najmlajšo populacijo, mogoče spraviti, da bi na pedagoški fakulteti, na surdopedagogiki, imeli to kot obvezen predmet in seveda tudi eno od temeljnih vrednot, da tudi, ko takšnega strokovnjaka sprejmejo na zavod, ima znanje tega jezika. Kajti, ne znam si predstavljati, da nekdo nekoga poučuje in pravzaprav ne zna niti komunicirati z njim. To je temeljna osnova, ki se mora preprosto zgoditi. Drugo pa je z visokošolskimi institucijami, kjer se tovrstni študentje, se pravi uporabniki znakovnega jezika, poučujejo. Gre pa seveda za posebna andragoška znanja, ki bi jih ti profesorji morali imeti, ko imajo takšnega študenta v svoji predavalnici. Ne rabijo znati slovenskega znakovnega jezika, saj bi bil prisoten vedno tolmač, vendar zagotovo pa mora imeti znanje, s kom imajo opravka, kakšna so njegove vrednote, kakšen je odnos do takšne osebe. To je seveda ena od tistih prvin. Drugo pa je seveda tudi razvoj. Ne smemo pozabiti, da je slovenski znakovni jezik bil nekoč dobesedno v tej državi tudi kletvica. Namreč, otrokom so pred 120 leti preprečevali na ta način, da so jim zvezali roke na hrbtu, preden so sploh spregovorili. No, seveda danes temu ni tako. Daleč od tega. Vendar občutek in počutje pa je zelo blizu tem, kajti dostikrat nimajo možnosti se izraziti v svojem jeziku. In to je ključni problem. Naj zaključim svojo razpravo s tem, da sem zadovoljen s potekom ustavnorevizijskega postopka. Vedeti pa moramo, da z jutrišnjem glasovanjem zgodba še ni končana. Mi bomo še enkrat morali iti na Ustavno komisijo pregledat, če je slučajno še kakšna podrobnost, ki bi veljala in bi kazala pred vpisom v ustavo, da smo pozorni, ker ustave se ne spreminja kar tako, da je zapis točen in tudi smiseln. In na koncu ponovna razprava v Državnem zboru, ki se je danes že veselim. Naj vam povem, sam sem sicer vesel, da bi bilo to pred predsedovanjem Evropske unije, vendar ne samo zato, ampak predvsem in samo zaradi uporabnikov; tistih, ki ta jezik nujno potrebujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Igorja Zorčiča ni, zato prehajamo v sklepni del razprave. O predlogu sklepa, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade Cveto Uršič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Matično ministrstvo, pristojno za invalidsko varstvo, in Vlada, kot sem uvodoma rekel, podpirata umestitev slovenskega znakovnega jezika v ustavo z namenom, da se omogoči oziroma izboljša možnost uporabe in pa zagotovi tudi razvoj slovenskega znakovnega jezika. Dovolite mi čisto osebno noto. Preden sem bil imenovan za državnega sekretarja, sem imel čast, da sem bil imenovan tudi v strokovno skupino, ki je v Državnem zboru pregledala predlog, ki je bil pripravljen na ministrstvu. To sem bil pač imenovan kot strokovnjak na eni strani, na drugi strani pa tudi kot prostovoljec, ki se celo odraslo življenje družim z vsemi skupinami invalidov; ali so to gluhi, naglušni, gluhoslepi ali gibalno ovirani, z motnjo v duševnem razvoju ali kateri drugi. In verjemite mi, da smo v strokovni skupini temeljito preučili »za« in »proti«, kako spisati tekst, da bo jasen in primeren kot ustavna določba. Zato je bil tudi spremenjen. Pregledali smo tudi primerjalno pravno, kakšna je uredba v drugih državah. Ja, delo je bilo odgovorno. Zato hvala tudi z moje strani vsem sodelavkam in sodelavcem v tej strokovni skupini. Drugo, Slovenija je bila, ko se je leta 2005, tja do leta 2006, pripravljala v Združenih narodih Konvencija o pravicah invalidov, izjemno aktivna. Sam sem hodil na seje in Slovenija je med prvimi državami v Evropski uniji tudi ratificirala to konvencijo in s tem tudi na tak simboličen način pokazala, da v Sloveniji spoštujemo človekove pravice vseh državljank in državljanov, tudi invalidov. Tudi zato sem bil kasneje izvoljen v prvi odbor Združenih narodov, kjer nas je bilo 12 članov iz celega sveta, in verjemite mi, v tem odboru je bil ena izmed ključnih vsebin tudi pravica do komunikacija, pravica do samostojnega življenja, vključenost v okolje, ki je pa ni brez možnosti sporazumevanja. Si izločen. Zaradi tega je Slovenija, ja, dobra država, ki je leta 2002 že sprejela Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika, ki je bistveno prispeval k večjim možnostim gluhih, naglušnih oseb s polžjim vsadkom in gluhoslepih. Ampak, žal, še zmeraj se dogaja. Ko pride gluha oseba k zdravniku, zdravnik govori s tolmačem in tolmača gleda, ne pa gluho osebo in mora tolmač, tolmačka reči, glejte, jaz sem roke, vi govorite z njim, z njo. Tudi zaradi umestitve v ustavo bo na tej simbolični ravni pokazano, da je sporazumevanje, možnost komunikacije temeljna pravica gluhe osebe. Tolmač so roke. Veliko je bilo besed tudi o tem, ali bo to mrtva črka na papirju. Verjemite mi, da dokler bo ta garnitura na ministrstvu in dokler je tudi ta sestava v parlamentu, sigurno ne bo tako. Vi ste te dni pokazali, da imate velik posluh za pravice invalidov: dvig invalidskih pokojnin, na Komisiji za peticije je bilo veliko govora o družinskem pomočniku, v postopku je Zakon o dvigu nadomestila za izgubljeni dohodek, možnost bivanja staršev z otrokom invalidnim oziroma težko bolnim v bolnici. To je posluh za ranljive skupine, kjer so tudi invalidi. Nad ministrstvom bo pa tisti, ki bo ključno bdel, skupnost gluhih, naglušnih, gluhoslepih. Ti so tisti, ki nam bodo dnevno postavljali ogledala in rekli, kdaj boste to naredili, kdaj boste ono naredili. Verjemite mi, to so vztrajni ljudje, odločni in vedo, kaj je njihova pravica in kaj potrebujejo za to, da bodo lahko živeli samostojno, vključeni v okolje. Na tej sistemski ravni vemo, da je že vključen tudi znakovni jezik tudi zaradi zakona v Resolucijo o razvoju slovenskega jezika. Veliko se zdaj pogovarjamo o učnih načrtih, kot je gospod Möderndorfer rekel, tudi o izobraževanju tolmačev na drugi ravni. Veliko je narejenega na konkretnosti. Poglejte, spletna stran ministrstva, ključni predpisi, ki se dotikajo invalidskega varstva, predvsem dela Direktorata za invalide, so prevedeni v slovenski znakovni jezik, tako da lahko neposredno gluhi sami preko znakovnega jezika, torej v svoji avtohtoni, avtonomni komunikaciji se lahko seznanijo s temi pravicami, ki so njihove. In trdno verjamem, da bo tako tudi naprej. Zato, spoštovane poslanke in poslanci, hvala vam za današnjo podporo; hvala Ustavni komisiji, hvala strokovni komisiji. Seveda danes je prvi polčas, drugi polčas sledi. Vmes bo še delala Ustavna komisija – in hvala lepa za današnjo podporo! Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. Če bo Državni zbor predlog sklepa sprejel, bo takoj nadaljeval razpravo o osnutku Ustavnega zakona in o stališču Ustavne komisije ter nato še o morebitnih amandmajih, stališču Ustavne komisije, in sicer v okviru preostanka skupnega časa poslanskih skupin in Vlade. Amandmaje se lahko vlaga do konca razprave o osnutku Ustavnega zakona in stališču Ustavne komisije. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILSTVU V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministrici mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Novela Zakona o državnem tožilstvu, ki je pred vami, ureja vprašanje v zvezi z vključitvijo evropskih delegiranih tožilcev v sistem obveznega socialnega zavarovanja, nastopanje evropskih delegiranih tožilcev pred sodišči in sodelovanje ter izmenjavo podatkov med Evropskim javnim tožilstvom in Specializiranim državnim tožilstvom. Konkretizira pa tudi zahtevano raven znanja delovnega jezika Evropskega javnega tožilstva. Glede na specifične položaje evropskega delegiranega tožilca, ki bo opravil delo v zadevah iz pristojnosti Evropskega javnega tožilstva, obenem pa mu zaradi narave dela in pristojnosti ne more mirovati državnotožilska funkcija in nekatere pravice iz državnotožilske službe, ostaja evropski delegirani tožilec v razmerju tako do Evropskega javnega tožilstva kot tudi do Specializiranega državnega tožilstva. Ker takšnega statusa zavarovanca nacionalni predpisi s področja obveznega socialnega zavarovanja ne poznajo, se določa, da se za zavarovanca šteje tudi evropski delegirani tožilec, in sicer za čas, v katerem opravlja delo v zadevah iz pristojnosti Evropskega javnega tožilstva. Za čas, v katerem opravlja delo v zadevah iz pristojnosti Specializiranega državnega tožilstva, pa je za namen vključitve v obvezno socialno zavarovanje izenačen z državnimi tožilci, ki so dodeljeni na Specializirano državno tožilstvo. Zavezanec za plačilo prispevkov zavarovanca in delodajalca je Specializirano državno tožilstvo, ki je tudi zavezanec za plačilo socialnih dajatev delavca in delodajalca. Z novelo se ustrezneje ureja tudi nastopanje evropskih tožilcev in evropskega delegiranega tožilca pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije, in sicer v postopkih z izrednimi pravnimi sredstvi. V postopkih z izrednimi pravnimi sredstvi bo evropskih tožilec ali evropski delegirani tožilec lahko nastopal pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije, vendar le po pooblastilu, ki ga za posamezno zadevo določi generalni državni tožilec skupaj z vrhovnim državnim tožilcem. S spremembo predlaganih členov se določa tudi, da morata evropski tožilec in evropski delegirani tožilec imeti znanje delovnega jezika Evropskega javnega tožilstva najmanj na ravni C1 skupnega evropskega jezikovnega okvira. Naj sklenem. S pričujočo novelo bo Republika Slovenija uredila vse potrebno za začetek dela evropskih delegiranih tožilcev v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Blažu Pavlinu. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu je Odbor za pravosodje kot matično delovno telo obravnaval na svoji 27. nujni seji 11. 3. 2021. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje Zlatko Ratej, je v dopolnilni obrazložitvi členov povedal, da se s predlaganimi spremembami evropskega delegiranega tožilca vključuje v sistem obveznega socialnega zavarovanja v Republiki Sloveniji ter določa mirovanje njegovih pravic in dolžnosti iz državnotožilske službe, razen državnotožilske funkcije. Ureja se tudi nastopanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije ter konkretizira zahtevano raven znanja delovnega jezika Evropskega javnega tožilstva, ki mora biti najmanj na ravni C1 skupnega evropskega jezikovnega okvira, to je raven učinkovitosti. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja opozorila, da predlagana 4. in 5. člen posegata v uveljavljeno ureditev pogojev za imenovanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca z določitvijo potrebnega znanja delovnega jezika evropskega javnega tožilstva najmanj na ravni C1, pri čemer iz obrazložitve ni razvidno, katere zahteve in iz relevantnih predpisov Evropske unije se s tem zasleduje. Opozorila je tudi na vprašanje retroaktivne veljave navedenih členov. Državna svetnica Bojana Potočar je predstavila pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira. Predstavnica Državnotožilskega sveta Tamara Gregorčič je v predstavitvi pisnega mnenja povedala, da Državnotožilski svet nasprotuje v 4. in 5. členu predlagani konkretizaciji ravni znanja delovnega jezika Evropskega javnega tožilstva, ki pomeni zaostrovanje pogojev za imenovanje za funkcijo evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca in s tem posledično zožuje krog potencialnih kandidatov. Po njihovem mnenju bi bilo dovolj, če bi kandidati zadostili pogoju zadovoljivega znanja delovnega jezika, kar ustreza stopnji B2. Opozorila je tudi na odsotnost prehodne ureditve, ki bi določila, da se postopek imenovanja dveh delegiranih državnih tožilcev zaključi po dosedanjih predpisih. Predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva Aleš Butala je soglašal z mnenji Zakonodajno-pravne službe, Državnega sveta in Državnotožilskega sveta. Spomnil je, da je evropski tožilec iz Republike Slovenije že nastopil svojo funkcijo v Luksemburgu, postopek imenovanja dveh evropskih delegiranih tožilcev iz Republike Slovenije pa kljub pozivom iz Evropske unije še ni zaključen. Pojasnil je, da bosta evropska delegirana tožilca nastopala pred slovenskimi sodišči, zato mora biti v ospredju njuno pravno znanje za učinkovitost pregona kaznivih dejanj v škodo Evropske unije. V razpravi so opozicijski poslanci opozorili na odgovornost ministrice za pravosodje za zamudo pri imenovanju evropskih delegiranih tožilcev iz Republike Slovenije ter nedopustno politične pritiske na Državno tožilstvo. Strinjali so se s predhodno izraženimi mnenji in opozorili glede predlaganega strožjega pogoja za imenovanje z določitvijo višje ravni znanja delovnega jezika, kot ga dejansko zahteva Evropsko javno tožilstvo in s tem povezanim vprašanjem retroaktivnosti navedenih sprememb, kar po njihovem mnenju jasno kaže, da so podani ad personam in z namenom vpliva na postopek imenovanja dveh evropskih delegiranih tožilcev iz Republike Slovenije, ki je v teku. Predstavnik predlagatelja je dodatno pojasnil, da je po mnenju Ministrstva za pravosodje določitev pogoja znanja delovnega jezika v domeni posameznih držav članic, in izpostavil Nemčijo, ki je določila še strožji pogoj, in sicer znanje delovnega jezika na ravni C2. V zvezi s tem je povedal, da je faza preverjanja izpolnjevanja pogojev v tekočem postopku imenovanja dveh evropskih delegiranih tožilcev iz Republike Slovenije že zaključeno. V nadaljevanju odbor ni sprejel amandmajev Poslanske skupine LMŠ ter poslanca Predraga Bakovića. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Ker k predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za pravosodje predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem tožilstvu sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je predstavitev stališč poslanskih skupin. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovana ministrica, vsi prisotni! V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se ne bomo opredeljevali do same vsebine zakona, ki določa pravice v zvezi s socialno varnostjo evropskega delegiranega tožilca ter v zvezi z delovnim jezikom, ki naj bi ga tožilec poznal. Kot že nekajkrat v tem mandatu ponovno opozarjamo, da je institut evropskega tožilca v našem sistemu tujek in do njega ne bi smelo priti. Najbolj nas skrbi prav to, da se s takšnimi organi, delegiranimi s strani Evropske unije, krni suverenost države. Ustava Republike Slovenije v 135. členu govori o državnem tožilcu – poudarjam, o državnem tožilcu, in to je ustavna materija. S pravilno uporabo uredbe bi se lahko izognili prenosu tega organa v naš pravni red. Z naddržavnim tožilcem bo prišlo do krnitve suverenosti države in monopolizacije kazenskega postopka v rokah evropskih organov. Naddržavni tožilec ima mnogo več pooblastil, kot jih ima državni tožilec v slovenski pravni ureditvi. Evropo očitno skrbi delovanje njenih enakopravnih članic, seveda izključno v povezavi s financami. Prav zanimivo, toliko o zaupanju in enakopravnosti! Kazensko pravo je hrbtenica vsake države in ko bo Evropa imela pristojnost tudi nad tem področjem, je z našo državo dokončno konec. Evropsko javno tožilstvo je neodvisno in samostojno kolegijsko telo, ki je neodvisno od držav članic in drugih institucij Evropske unije, torej odpiramo vrata organu, ki je popolnoma neodvisen in samostojen. Ta organ bo lahko v naši državi počel, karkoli bo želel. Najprej si je Evropa polastila banke, sedaj seže lovke tudi v kazensko pravo. Gre torej za ustanovitev še enega organa, izmed mnogih, ki bo dodatno oslabil suverenost nacionalnih držav. Treba je še povedati, da države, ki niso vključene v sistem evropskega javnega tožilstva, so Poljska, Madžarska, Švedska, Danska in tako naprej. Le zakaj? Očitno z razlogom, ker imajo pametne voditelje. Ustanavljajo se stalni senati, ki bodo spremljali in usmerjali preiskave in pregon, ki jih bodo izvajali evropski delegirani tožilci. Stalni senat bo tako v posamezni zadevi dajal navodila evropskemu delegiranemu tožilcu. Torej pomeni, tujec je tisti, ki bo v končni fazi odločal. Takšne ureditve se moramo bati. V prvem odstavku Zakona o državnem tožilstvu je določeno, da je državni tožilec pri opravljanju tožilske službe samostojen, vezan le na ustavo in zakon. Kakšna bo sodna kontrola nad tem delom teh naddržavnih tožilcev? Ker so samostojni, je seveda ne more biti. Verjetno bo kontrola podobno kot nad Evropsko centralno banko. Organi pregona naj ostanejo izključno v nacionalni strukturah. Svojo zmoto boste spoznali takrat, ko bo že, žal, prepozno. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Mag. Dejan Kaloh bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegi poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ZDT-1E, sprejemamo po nujnem postopku. To nam narekuje nujnost interesa v kontekstu varnosti države in zato, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje same države. Normativne spremembe in dopolnite, ki se predlagajo, so potrebne z vidika nemotenega delovanja Evropskega javnega tožilstva, ki preko dveh evropskih delegiranih tožilcev v Republiki Slovenij preiskuje in preganja kazniva dejanja iz pristojnosti Evropskega javnega tožilstva in predstavljajo potrebno prilagoditev veljavnega zakona v zvezi z uredbo Sveta EU 2017/1939 z dne 12. oktober 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva in s sklepom kolegija Evropskega javnega tožilstva z dne 29. septembra 2020 o določitvi pravil o pogojih za zaposlitev evropskih delegiranih tožilcev. S predlagano novelo urejajo posamezna statusna vprašanja, ki se nanašajo na pravice in položaj evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca, ki bosta v Republiki Sloveniji opravljala funkcijo pregona v skladu z zakonom, ki ureja kazenski postopek, in uredbo 2017/1939 EU. Statusne zadeve se nanašajo na vključitev evropskega delegiranega tožilca v sistem socialne varnosti in na mirovanje pravic in dolžnosti iz državnotožilske službe za čas, v katerem opravljata delo v zadevah iz pristojnosti Evropskega javnega tožilstva. Z novelo se ureja tudi nastopanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije, in sicer tudi v postopkih izrednih pravnih sredstev. Pred Vrhovnim sodiščem pa bo lahko nastopal le po pooblastilu, ki ga za posamezno zadeve določi generalni državni tožilcev in skupaj z vrhovnim državnim tožilcem. Kar se tiče ravni znanja delovnega jezika Evropskega javnega tožilstva, novela sledi sklepu kolega Evropskega javnega tožilstva z dne 30. 9. 2020, v katerem je kot delovni jezik EJT za operativne in upravne dejavnosti določil angleščino. Vlada je na podlagi sklepa EJT v noveli ZDT 1E predlagala, da se tako za evropskega kot evropskega delegiranega tožilca zahteva raven C1 skupnega evropskega jezikovnega okvira, kar pomeni raven, pri kateri zna oseba učinkovito in prilagodljivo uporabljati jezik za strokovne, učne in družbene namene ter se je sposobna jasno, strukturirano in podrobno izražati. Glede na to, da bodo evropski delegirani tožilci zadolženi za nadzor s področja namenske porabe evropskih sredstev, je jasno, da je odlično znanje angleščine osnovni pogoj za njihovo nemoteno in učinkovito delo. Spomnimo, da je Odbor za pravosodje 10. marca 20201 podprl predlog novele Zakona o državnem tožilstvu, ki določa pogoje za zaposlitev evropskih delegiranih tožilcev in potrebno raven znanja angleščine. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo predmetni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ZDT-1E, podprla. Hvala
Hvala lepa. Tina Heferle bo predstavila stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem! Novela, ki je danes pred nami, sama po sebi ne bi bila nič sporna, če ne bi imela v ozadju njene vsebine neko točno določeno politično agendo. Verjetno ni potrebno posebej pojasnjevati ozadja zgodbe glede neseznanitve Vlade z izbiro dveh kandidatov za mesto dveh evropskih delegiranih tožilcev. Pa ravno ozadje te zgodbe je povod za umestitev sporne spremembe o nivoju znanja angleškega jezika v novelo zakona, ki naj bi bila sicer potrebna zgolj zato, da se zagotovi podlaga za celovito izvajanje Evropskega javnega tožilstva. Zgolj v kratko pojasnitev. Kolegij Evropskega javnega tožilstva je za delovni jezik za operativne in upravne dejavnosti določil angleščino in kot pogoj za zasedbno delovnega mesta evropskega tožilca določil zadovoljivo stopnjo znanja angleškega jezika, kar po kvalifikaciji ustreza stopnji B2. Sprememba, ki jo danes predlagate in ki torej zahteva višje znanje angleškega jezika na stopnji C1, pa je zgolj in samo plod poskusa te vlade, da bi našla način, kako se znebiti dveh že izbranih kandidatov za evropskega delegiranega tožilca, ki evidentno nista povšeči predsedniku Vlade. Ker se je v tem času izkazalo, da oba izbrana kandidata sicer imata zadostno stopnjo angleščine in to celo tisto največje znanje, ki ga sedaj na novo želite predpisati s to novelo, torej stopnjo C1, pa se je napovedala že nova novela tega zakona, ki bi revidirala izbirni in seznanitveni postopek. Naj danes še enkrat jasno povem stališče LMŠ: z nobeno spremembo zakona se v skladu z našim pravnim redom v že končani izbirni postopek ne sme posegati retroaktivno, torej za nazaj. Ne z dodajanjem nekih novih, strožjih pogojev glede znanja angleščine, niti ne s spremembo izbirnega ali seznanitvenega postopka. Da do takšne zlorabe oblasti, tukaj govorim predvsem o koalicijskem glasovalnem stroju, ne bo prišlo, smo v Poslanski skupini LMŠ k današnji noveli vložili amandma k prehodnim in končnim določbam, ki jasno določa, da novi pogoj višjega znanja angleščine ne more veljati za nazaj, torej za že začete postopke oziroma za že kočani izbirni postopek. Brez takšnega določila se po našem mnenju upravičljivo postavlja vprašanje retroaktivne veljave omenjenih členov, ker v predlaganem besedilu novele ni razvidno, ali se predlagane dopolnitve pogojev za kandidiranje določajo za prihodnje razpise ali pa bi lahko ta ureditev učinkovala tudi v primeru postopkov, ki so morda še v teku. In ne samo to, brez takšnega amandmaja obstaja nevarnost ne samo torej, da bi se uporabljali ti strožji izbirni pogoji za že izbrana kandidata, ker se je izkazalo, da oba kandidata obvladata angleški jezik, se je sedaj pojavila nova nevarnost, da se bo celoten izbirni in seznanitveni postopek prekinil, se vrnil na sam začetek in s tem bi ta vlada dosegla svoje; to je, da ta dva že izbrana kandidata ne bosta imenovana za evropskega delegiranega tožilca. To je seveda nesprejemljivo in je tudi nezakonito. V Poslanski skupini LMŠ te novele zakona v primeru, da amandma v prehodnih in končnih določbah ne bo potrjen, ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Meni je žal, da moram tako začeti, vendar več kot očitno je, da Vlada z vsemi topovi napada slovenske tožilce, nad njimi izvaja nedopustne pritiske. Že od začetka mandata namreč vlaga zakone, s katerimi bodisi otežuje njihovo delo bodisi zmanjšuje njihovo neodvisnost in samostojnost. Predsednik Vlade s predstavniki tožilcev celo javno obračunava po družbenih omrežjih in jim ukazuje, koga naj preganjajo in koga ne. Ne samo da taka ravnanja aktualne vlade še bolj nižajo zaupanje ljudi v neodvisne pravosodne organe, tudi v mednarodnem prostoru. Tam Slovenija vse bolj izgublja zaupanje in ugled mlade demokratične in pravne države. Spremembe Zakona o državnem tožilstvu so nujne, da bo novoustanovljeni organ, to je Evropsko javno tožilstvo, lahko sploh začelo nemoteno delovati. Zato mora Slovenija imenovati tudi dva tako imenovana evropska delegirana tožilca, ki bosta delovala v tem organu in preganjala in preiskovala kazniva dejanja na škodo Evropske unije. Gre torej za izjemno pomembno funkcijo teh tožilcev in zakonska obveznost naše države je, da jih imenuje. Vlada pa blokira imenovanje tožilcev, ker ji očitno nista pogodu. Ministrstvo za pravosodje je namreč že zdavnaj poslalo predlog imen, Vlada bi jih morala zgolj potrditi. Da Slovenija pri tem zamuja, je opozoril tudi evropski komisar za pravosodje Didier Reynders. Zadeve so šle celo tako daleč, da je pred kratkim celo Društvo državnih tožilcev obvestilo Svet Evrope o številnih nedopustnih pritiskih na tožilce, ki jih nad njim izvaja predsednik Vlade. V Pravni praksi, reviji, se je pojavil tudi članek s to temo, ki nekako opredeljuje to problematiko. Ker Vlada nima pravnih vzvodov, da to imenovanje zaustavi, je na koncu vložila celo predlog zakona, v katerega je vrinila strožji pogoj znanja delovnega jezika za kandidiranje na funkcijo evropskega tožilca, verjetno zato, da bi postopek lahko na koncu celo prekinila. Tako Zakonodajno-pravna služba kot tudi Državnotožilski svet sta opozorila, da se nikjer v nobenih aktih Evropske unije tak strožji pogoj ne zahteva, niti se ne priporoča in ga ne priporoča nobena država druga članica, zato se pojavlja vprašanje, ali predpisi Evropske unije sploh dopuščajo odločanje o dodatnih ali strožjih pogojev v nacionalni zakonodaji. Prav tako je kolegij Evropskega javnega tožilstva sprejel sklep, s katerim je določil, da se evropski delegirani tožilci zaposlijo pod pogojem, da imajo zadovoljivo znanje delovnega jezika, torej angleščine, za operativne in upravne dejavnosti tožilstva. In zadovoljivo znanje jezika je na ravni B2, ki pa je tudi višja raven znanja, ki se zahteva za večino delovnih mest v institucijah Evropske unije. Predlagana raven jezika, kot ga predlaga predlagatelj, torej nima podlage niti v predpisih Evropske unije, niti v zahtevah Evropskega javnega tožilstva, niti v zasedbah delovnih mest v institucijah Evropske unije. Predlagana ureditev pa je vprašljiva tudi z ustavnega vidika in načela prepovedi retroaktivne veljavnosti predpisov, saj nikjer v predlogu zakona ni določeno, da se predlog ne nanaša tudi na že začete postopke imenovanja dveh evropskih delegiranih tožilcev. Na vse to smo Socialni demokrati opozarjali že na odboru, kjer smo predlagali amandma, ki pa ni bil sprejet. Podprli bomo tudi amandma LMŠ, ki se nanaša na že začeti postopek imenovanja dveh tožilcev. Po družbenih omrežjih se je celo širila novica, da predlagana kandidata ne znata tujega jezika, kar pa so, seveda, v Državnotožilskem svetu, jasno, zanikali. In še predsednik Vlade je na seji Državnega zbora slovenski postopek imenovanja tožilcev označil kot neko posebnost, saj da vlada ni pošta, ker nima vpliva na izbiro. Pa vendar ima večina evropskih držav podoben postopek kot Slovenija. Očitno je torej, da gre za očitno zavajanje in manipuliranje z javnostjo glede postopka. Vse navedeno kaže, da gre za ponoven poskus vladajoče politike za omejevanje po ustavi in zakonu neodvisnih organov. Socialni demokrati se zato upravičeno sprašujemo, kako daleč bo še šlo in kdaj se bodo nehali uničevati temelji naše Slovenije, demokratične in pravne države. Predloga zakona ne bomo podrli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Evropsko javno tožilstvo je novoustanovljeni evropski organ s sedežem v Luksemburgu, ki je pristojen za preiskavo porabe evropskih sredstev in pregona morebitnih goljufij, korupcije ali pranja denarja s posledicami za proračun Evropske unije. Slovenija se je temu evropskemu pravosodnemu sodelovanju pridružila že leta 2017, torej v času, ko je pravosodni resor vodila Stranka modernega centra. Slovenija se je za ta korak odločila, ker je prepoznala, da so številne goljufije v škodo proračuna Evropske unije čezmejne in je zato potrebna institucija, ki jih lahko preiskuje in preganja na celotnem območju Evropske unije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra opozarjamo, da se tudi proračun Evropske unije polni s sredstvi naših davkoplačevalcev in da bomo na ta način lažje zavarovali njihova sredstva oziroma imetje. Evropsko javno tožilstvo je neodvisen organ Evropske unije, pristojen za preiskovanje, pregon in obtožbe v primeru kaznivih dejanj zoper finančne interese Unije, na primer goljufije, korupcije, čezmejne goljufije na področju DDV-ja in podobno. Opravljal bo preiskave, izvajal ukrepe pregona in opravljal funkcije tožilstva, tožilca na pristojnih sodiščih držav članic. Osrednjo vlogo ima evropski glavni tožilec in kolegij Evropskega tožilstva, ki vodi urad, delegirani evropski tožilci v posameznih članicah pa so pristojni za dnevno izvajanje preiskav in pregona. Delovati naj bi začel 1. marca letos, a se je njegovo delovanje zamaknilo, saj vse članice, ki v njem sodelujejo, še niso izvedle vseh postopkov za izbor delegiranih evropskih javnih tožilcev. Poleg tega nekatere države, tako kot Slovenija, še niso uspele v celoti uskladiti zakonodaje z Uredbo Sveta Evropske unije o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva. Novela, ki jo obravnavamo na tej seji, odpravlja omenjene neusklajenosti, poleg tega pa se je potrebno zavedati, da je slednje vprašanje potrebno urediti še pred začetkom dela evropskih delegiranih tožilcev, ker se namreč dotika njihovih pravic v zvezi s socialno varnostjo. Države članice moramo vzpostaviti ustrezno ureditev, da bodo slovenski evropski delegirani tožilci lahko obdržali pravice v zvezi s socialno varnostjo, pokojninami in zavarovanjem v okviru slovenskega sistema socialne zaščite. Največ polemik pa dviguje rešitev, ki za učinkovito delo evropskega tožilca in evropskih delegiranih tožilcev določa tudi raven znanja delovnega jezika evropskih javnih tožilcev, in sicer najmanj na ravni C1 skupnega evropskega jezikovnega okvira. V Poslanski skupini Stranke modernega centra opozarjamo, da delo evropskega tožilca poteka v angleščini in da je ustrezno znanje nujni pogoj za učinkovito in uspešno delo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra tudi ocenjujemo, da omenjeni pogoj za imenovanje evropskega delegiranega tožilca ne more vplivati na postopke, ki so v teku in ne more veljati retroaktivno. Slednja določba torej ne sme in ne more vplivati na imenovanje dveh evropskih delegiranih tožilcev, ki čakata, da se z njima seznani tudi Vlada. Glede na to, da je kandidacijski postopek aktualen že dve leti, da ga do sedaj še ni nihče problematiziral in da nas je evropski komisar za pravosodje že dvakrat pozval, naj postopke čim hitreje in transparentno končamo, pričakujemo, da bo s sprejetjem današnje novele zakona izpolnjena dolžnost Republike Slovenije in njene vlade, ki jo nalaga tako slovenska kot tudi evropska zakonodaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. Cilj predloga zakona je doseči celovito izvajanje Uredbe 2017/1939 in sklepa o slovenskem pravnem redu. Pri Evropskem javnem tožilstvu gre namreč za novoustanovljen evropski organ s sedežem v Luksemburgu, ki bo pristojen za preiskavo porabe evropskih milijard in pregon morebitnih goljufij, korupcije ali pranja denarja s posledicami za proračun Evropske unije. V Levici ocenjujemo, da je tak zakon verjetno potreben, nas pa čudijo postopki sprejemanja te spremembe, prav tako pa tudi postopek imenovanja evropskih delegiranih tožilcev iz Slovenije. Pri tem bodejo v oči nenavadne nove zahteve glede zahtevane stopnje znanja tujih jezikov. Državnotožilski svet opozarja, da je zahtevano znanje tujega jezika postavljeno previsoko in lahko prevaga nad znanjem in izkušnjami kandidatov. Prav tako ni jasno, ali se začeti postopek imenovanja dveh evropskih delegiranih tožilcev dokonča po sedaj veljavnem zakonu ali pod novimi pogoji. Tudi Zakonodajno-pravna služba je v mnenju opozorila na nekatere nejasnosti glede retroaktivnosti pogojev za imenovanje. Glede na okoliščine sprejemanja zakona in postopkov imenovanja delegiranih evropskih tožilcev lahko sklepamo, da Vlada skuša z noveliranjem zakona blokirati imenovanje dveh tožilcev, ki ji nista povšeči. Več kot očitno je, da Janez Janša iz osebnih razlogov piše ad personam zakone, da bi na vsak način preprečil imenovanje neželenih tožilcev, to pa pomeni nedopustno vmešavanje v neodvisnost sodne veje oblasti. Vlada, ki bi se morala le seznaniti z imenovanjem, te točke noče uvrstiti na dnevni red seje Vlade in s tem blokira imenovanje. Tako ne samo da slovenski evropski delegirani tožilci niso imenovani, tudi evropski organ ne more začeti z delom. Naše zavlačevanje namreč resno ogroža začetek delovanja Evropskega javnega tožilstva v Sloveniji, ki bi moralo začeti delovati s 1. marcem. To je postalo za pravosodje tako kritično, da je evropski komisar Didier Reynders v pismu, naslovljenem na pravosodno ministrico Liljano Kozlovič, Slovenijo pozval, naj pohiti in vendarle že potrdi slovenska člana Evropskega javnega tožilstva ter tako novoustanovljenemu organu s 1. marcem omogoči delovanje tudi na območju Slovenije. Zaradi kaprice predsednika Vlade, ker so imenovani evropski delegirani tožilci očitno v premierjevi nemilosti, se blokira delovanje Evropskega javnega tožilstva. Tako predsednik Vlade in tudi vsa Vlada dojema politiko – politika je osebni interes in so osebne zamere. Predsednik Vlade je celo javno napadel ministrico za pravosodje, češ da Vladi predlaga kandidate, ki ne znajo tujega jezika oziroma sami priznavajo, da ga ne znajo. To je še ena v vrsti zavržnih laži in zavajanj javnosti s strani premierja Janše, saj je kandidacijski postopek pri Državnotožilskem svetu od kandidatov terjal tudi zadovoljivo znanje tujih jezikov, ki so ga v postopku tudi upoštevali. Ena od kandidatk je celo priložila dokazilo o znanju angleščine po najvišji stopnji C2, tako da izpolnjuje ta pogoj tudi po predlaganih novih pogojih. In zakaj izbrana tožilca Janezu Janši nista všeč? Tožilka Tanja Frank Eler je sodelovala pri pripravi tožbe po Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora proti Janši, Mateju Oštirju pa največja vladna stranka zameri, ker naj bi zavrgel ovadbo zoper Pro Plus. Kot da so tožilci krivi, da sta predsednik Vlade in njegova stranka pogosto v obravnavi državnega tožilstva in kot da bi tožilci morali biti servis dnevnopolitičnih kapric vladajoče SDS in njenega predsednika. Več kot očitno so tožilci hud trn v peti vladajoči stranki v tej državi. Stvari so šle že tako daleč, da so se državni tožilci obrnili na evropske institucije, procesi razgradnje pravne države s strani vlade Janeza Janše so namreč prehudi. Če bo amandma, ki razjasni, po katerem postopku se dokončajo že sprejete procedure glede tožilcev, sprejet, zakonu ne bomo nasprotovali. Če ne bo sprejet, bomo v Levici glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavil Blaž Pavlin. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav! Predlog novele prinaša nujne spremembe za celovito izvajanje evropske uredbe v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva. Povezovanje držav v evropske integracije ter posledična vzpostavitev intenzivnega poslovanja preko meja držav članic na notranjem trgu zahteva tudi povezovanje pravosodnih sistemov držav. Žal se pri čezmejnem poslovanju pojavljajo tudi čezmejne goljufije. Države članice zaradi čezmejnih goljufij vsako leto izgubijo vsaj 50 milijard evrov prihodkov iz DDV, ocenjuje se tudi, da je bilo leta 2015 nepravilno porabljenih 638 milijonov evrov strukturnih sredstev. Evropsko javno tožilstvo je organ Evropske unije, ki je odgovoren za izvajanje kazenskih preiskav in pregona kaznivih dejanj v škodo proračuna EU. To so goljufije, davčne zatajitve in podobno. Cilj predloga zakona je doseči celovito izvajanje uredbe EU z dne 12. oktobra 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva in sklepa kolegija tega tožilstva iz septembra 2020 v slovenskem pravnem redu. Da bi pri izvajanju uredbe dosegli dosledno upoštevanje nacionalnega pravnega reda ter učinkovitost načela pravne države in pravne varnosti, je nujno treba prilagoditi veljavne določbe Zakona o državnem tožilstvu tako, da ne bodo v nasprotju z vsebino uredbe oziroma bo zagotovljena njena uporaba. Evropska uredba določa, da morajo države članice zagotoviti, da se vzpostavi takšna ureditev, po kateri bodo evropski delegirani tožilci obdržali vse pravice v zvezi s socialno varnostjo v okviru nacionalnega sistema, dodatno pa je kolegij tožilstva septembra 2020 določil tudi, da se evropskim delegiranim tožilcem priznavajo pravice iz dela: pravica do dopusta, pravica do dela prostih dni, pravica do nadomestila plače v času letnega dopusta, pravica do nadomestila plače zaradi zadržanosti z dela, bolezni ali poškodbe, pravica do materinskega, očetovskega in starševskega nadomestila. Za evropskega delegiranega tožilca morajo veljati enaki pogoji zavarovanja in enaka višina prispevkov, kot so se jim plačevali pred imenovanjem, torej pred dodelitvijo za evropskega delegiranega tožilca. S predlogom zakona se določa, da je zavarovanec v sistemu obveznega socialnega zavarovanja tudi evropski delegirani tožilec, kot velja za vse osebe, ki so v delovnem razmerju v Republiki Sloveniji. Določa se tudi, da je zavezanec za plačilo prispevka Specializirano državno tožilstvo Republike Slovenije, kjer so evropski delegirani tožilci zaposleni. Prav tako se glede na značilnosti same ureditve določa osnova za plačilo prispevkov za socialno varnost. V predlogu zakona se ureja še nastopanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije. V teh postopkih bo evropski delegirani tožilec in evropski tožilec po pooblastilih nastopal za vrhovnim državnim tožilcem, pooblastilo pa bo moral podati generalni državni tožilec. Septembra 2020 je kolegij Evropskega javnega tožilstva sprejel sklep, v katerem se določi, da je delovni jezik tožilstva angleščina. Predlog zakona določa, da morata evropski tožilec in evropski delegirani tožilec obvladati znanje delovnega jezika najmanj na ravni C1 skupnega evropskega jezikovnega okvira, saj si v Sloveniji prizadevamo, da morata evropski tožilec in evropski delegirani tožilec delovati čimbolj učinkovito. Glede raznih polemik glede potrebne stopnje znanja angleščine bi opozoril na pojasnilo državnega sekretarja na Odboru za pravosodje, ki je povedal, da je raven v Nemčiji še eno stopnjo višja, in sicer C2 skupnega evropskega jezikovnega okvira, to je raven odličnosti. Delo evropskega tožilca poteka v angleščini in ustrezno znanje mu je poleg njegove strokovnosti v pomoč pri njegovem delu. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavila Maša Kociper. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlagane rešitve Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu bodo dokončna omogočile delo evropskega delegiranega tožilca v Republiki Sloveniji. Gre za prilagoditev nacionalne zakonodaje sklepu kolegija Evropskega javnega tožilstva o določitvi pravil o pogojih za zaposlitev evropskih delegiranih tožilcev. Določa se torej pravna podlaga za vključitev evropskega delegiranega tožilca v sistem socialne varnosti ter mirovanje pravic in dolžnosti iz državnotožilske službe, razen državnotožilske funkcije. Ureja se tudi nastopanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca pred Vrhovnim sodiščem po analogiji veljavne ureditve. Tako bodo lahko nastopali pred Vrhovnim sodiščem le po pooblastilu, ki ga za posamezno zadevo določi generalni državni tožilec in skupaj z vrhovnim državnim tožilcem. Z zakonom se določa tudi raven znanja delovnega jezika za tega evropskega tožilca, in sicer se predvideva, da morata evropski tožilec in evropski delegirani tožilec znanje delovnega jezika imeti vsaj na ravni C1. Kolegij Evropskega javnega tožilstva je določil zadovoljivo znanje delovnega jezika, takšna raven pa je nenazadnje tudi tista, ki je zahtevana za večino delovnih mest v Evropski uniji. Zaostrovanju pogojev nasprotuje tudi Državnotožilski svet in Vrhovno državno tožilstvo. Da predlagana ureditev posega v veljavno ureditev pogojev za imenovane evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca, pa je opozorila tudi naša Zakonodajno-pravna služba. Pri tem prav vsi opozarjajo, da je treba večji pomen pri izbiri kandidatov dati predvsem znanju in izkušnjam, ki so temeljnega pomena za učinkovito delovanje tožilcev. V zvezi s tem ne smemo pozabiti na dejstvo, da je bila Slovenija že deležna poziva iz Bruslja, naj v čim krajšem času potrdi dva slovenska člana Evropskega javnega tožilstva. Z njunim imenovanjem je namreč pogojen začetek delovanja Evropskega javnega tožilstva v Sloveniji, rok za imenovanje pa se je iztekel že 1. marca. Spomnimo tudi, da je ministrica za pravosodje na predlog Državnotožilskega sveta že predlagala dva kandidata, ki sta prejela pozitivno mnenje generalnega državnega tožilca tako kot tudi vodje Specializiranega tožilstva. Vendar pa kandidata očitno nista bila pogodu predsedniku Vlade ali največji vladni stranki zaradi njunega preteklega dela, zato se je postopek njunega imenovanja ustavil. Takšnega blokiranja imenovanja pa niso bila deležna le ona dva. Vlada namreč že več mesecev zavlačuje z imenovanjem novih državnih tožilcev. To se najbolj občuti na Vrhovnem državnem tožilstvu in na ljubljanskem tožilstvu, kjer se tudi soočajo z veliko kadrovsko stisko, imajo pa tudi seveda ti največji pripad zadev. V stranki SAB takšna dejanja predsednika Vlade ocenjujemo kot skrajno nesprejemljiva in opozarjamo, da gre za nedopusten pritisk na tožilce in za poseg v drugo vejo oblasti. Tožilci so pri svojem delu vezani le na ustavo in zakone in zato glede na preteklo delo, glede na to, katere ovadbe, na primer, so zavrgli, pri katerih so nadaljevali s pregonom in tako naprej, ne moremo ocenjevati kvalitete in strokovnosti njihovega dela. Če je bil zakon napisan tako, če je bilo to, kar je imel tožilec pred sabo, v skladu z zakonom, če so bili podani znaki kaznivega dejanja, je tožilec moral nadaljevati s pregonom. Če teh pogojev ni bilo, je lahko od pregona odstopil oziroma ovadbo zavrgel. To, da se ocenjuje njihovo delo za nazaj glede na posamezne konkretne primere, je resnično nedopustno. V SAB zato pozdravljamo in bomo podprli predlagano dopolnilo, ki bo nedvomno določilo, da se postopki, ki so se že začeli, zaključijo po veljavnih predpisih. Predsednik Vlade je namreč javno izjavil, da se s postopkom imenovanja, ki ga določa sedanji zakon, ne strinja. Več kot očitno je, da Vlada zavlačuje z namenom, da bi postopek imenovanja zaključila po sprejetju predlaganih določb, kar pa je brez dvoma v nasprotju tudi s slovensko ustavo, ki v 155. členu določa prepoved povratne veljave pravnih aktov. V stranki SAB menimo, da je sprejem zakona sicer nujen iz številnih praktičnih razlogov, a se ne moremo otresti občutka, da gre pri zaostrovanju pogojev glede delovnega jezika evropskega javnega tožilca samo za blokiranje dveh čisto dotičnih kandidatov za evropskega delegiranega tožilca, ki kot omenjeno, nista pogodu največji vladni stranki oziroma vladajoči garnituri. V SAB predlogu zakona sicer ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi, lep dober večer! Predlagana novela zasleduje cilj vzpostavitve celovitega izvajanja evropske uredbe v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva, ki je neodvisen organ Evropske unije, pristojen za preiskovanje, pregon in obtožbe v primeru kaznivih dejanj zoper finančne interese Unije, kot so goljufije, korupcija, tihotapstvo in podobno. Veljavne določbe Zakona o državnem tožilstvu je potrebno novelirati na način, da ne bodo v nasprotju z vsebino omenjene uredbe. V zadnjem obdobju smo v Državnem zboru v zvezi s tem že sprejeli določene potrebne prilagoditve področne zakonodaje, tako da je današnja obravnava še dodaten člen k zagotovitvi potrebnih normativnih podlag v zvezi z delovanjem Evropskega javnega tožilstva. Uredba tako določa, da morajo države članice zagotoviti vzpostavitev takšne ureditve, po kateri bodo evropski delegirani tožilci obdržali vse pravice iz naslova socialne varnosti v okviru nacionalnega sistema. Dodatno je kolegij Evropskega javnega tožilstva določil, da se je evropskim delegiranim tožilcev priznava pravica do dopusta in dneva prostih dni, pravica do nadomestila plače za čas letnega dopusta, pravica do nadomestila plače zaradi zadržanosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom, ter pravico do materinskega, očetovskega in starševskega nadomestila. Za evropske delegirane tožilce morajo veljati enaki pogoji zavarovanja, enake vrste in višine prispevkov, kot so se jim vplačevali pred imenovanjem. Zato se s predlogom zakona določa, da je evropski delegirani tožilec zavarovanec v sistemu slovenskega obveznega socialnega zavarovanja, in sicer kot oseba v delovnem razmerju v Republiki Sloveniji. Konkretizira se tudi osnova za plačilo prispevkov iz socialne varnosti. Osnova bo bruto znesek plače, nadomestil in vseh drugih prejemkov, ki jih je evropski delegiran tožilec prejme od Evropskega javnega tožilstva za čas, ko opravlja delo o zadevah iz pristojnosti tega tožilstva. S tem predlogom zakona se spreminja tudi pravilo nastopanja evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca pred Vrhovnim sodiščem, kadar gre za postopek z izrednimi pravnimi sredstvi. V postopku z izrednimi pravnimi sredstvi bosta po novem lahko nastopila skupaj z vrhovnim državnim tožilcem, zato pa bosta potrebovala pooblastilo, ki ga za posamezno zadevo določi generalni državni tožilec. Kolegij Evropskega javnega tožilstva je lani sprejel sklep, v katerem je kot delovni jezik za operativne in upravne dejavnosti določil angleščino. Tako predlog zakona določa, da morata imeti evropski tožilec in evropski delegirani tožilec znanje delovnega jezika najmanj na ravni C1 skupnega evropskega jezikovnega okvirja, kar pomeni, da oseba zna učinkovito in prilagodljivo uporabljati jezik za strokovne, učne in družabne namene. V Poslanski skupini Desus se strinjamo, da je potrebno čim prej zagotoviti celovit zakonodajni okvir za delovanje Evropskega javnega tožilstva in bomo danes ta predlog zakona podprli. Kandidata za evropskega javnega tožilca sta znana. Predlog Državnotožilskega sveta sta pozitivno ocenila tako generalni državni tožilec kot tudi vodja Specializiranega državnega tožilstva, zato je kandidatoma dala zeleno luč tudi pravosodna ministrica. Ker izpolnjujeta vse predpisane pogoje, bi ju tudi Vlada morala brez težav podpreti. V stranki Desus obžalujemo, da je končno imenovanje tako novih nacionalnih tožilcev kot teh dveh kandidatov za Evropsko javno tožilstvo še vedno pod vprašanjem, kljub temu da so kandidati uspešno prišli skozi vsa sita, ki jih za te funkcije predpisuje naša zakonodaja. Blokiranje imenovanj tako pomembnih akterjev pravosodnega sistema zaradi takšnih in drugačnih očitkov, ki po naši oceni nimajo materialne osnove, vsekakor ni na mestu in s tega mesta pozivamo predsednika Vlade, da poskrbi, da se imenovanja čim prej izvedejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine SMC za novi 5.a člen. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Hvala lepa. Dva prijavljena. Nataša Sukič ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Poglejte, to, čemur smo priča, je resno poigravanje in vmešavanje v sodno vejo oblasti. To, da Vlada še kar blokira imenovanje dveh evropskih delegiranih tožilcev, s tem da bi morali začeti z delom že 1. marca, danes pa smo 25. marca, jasno govori, zakaj to počne. In vse sprenevedanje, da morebitno sprejetje tega zakona ne bi retrogradno urejalo nič, je očitno laž. Kajti če ne bi bilo tako, bi se Vlada že seznanila z imenovanimi delegiranimi evropskimi tožilci in stvar bi stekla. Ampak ne; ne, ker hoče Vlada s tem zakonom namreč retrogradno izsiliti imenovanje drugih, njej všečnih evropskih delegiranih tožilcev. Vlada torej, ki res nima druge pristojnosti, kot da se seznani z imenovanjem, te točke preprosto ne uvrsti na dnevni red seje Vlade. In kaj je to drugega, kot popolnoma nedopustno, zavržno in grobo vmešavanje v sodno vejo oblasti, v neodvisno vejo oblasti v tej državi. Kam mi plovemo! To je neverjetno kakšne pritiske si privošči premier Janša; preprosto blokira imenovanje samo zato, ker mu že imenovani delegirani evropski tožilci enostavno niso všeč – prejle sem vam povedala, zakaj mu niso všeč. Recimo, tožilka Tanja Frank Eler, ki mimogrede itak ima dokazilo o znanju angleščine po najvišji stopnji C2, tako da ne vem, kako bi se jo Janša rad znebil. Verjetno tako, da razveljavi celoten postopek in izsili imenovanje popolnoma drugih ljudi, kajti ta tožilka izpolnjuje vse pogoje, tudi te nove izmišljotine. No, ta tožilka je sodelovala pri pripravi tožbe po Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora proti Janezu Janši. Matej Oštir, on se pa pač ni uklonil zahtevi stranke SDS in je zavrgel ovadbo zoper Pro Plus. No, in tako si pač predstavlja naša vladajoča SDS in z načelom svojim Janšo politiko. Osebne zamere, revanšizem, dajmo gas, zdaj smo na oblasti, lahko dosežemo vse, porušimo vse in si naredimo svet po svoje. Ampak to, da ti blokiraš delo nekega evropskega organa, na kar je opozoril tudi že evropski komisar za pravosodje, Didier Reynders, mislim, to je mednarodna blamaža, še ena v vrsti mednarodnih blamaž. Saj ni prva, pa očitno tudi zadnja ne. Ampak mi imamo pač [[…]]Ratali smo specialisti, da smo postali popolni eksoti v tej Evropski uniji. Sramotno, res sramotno, kam smo mi zdrsnili v letu dni. In to ni neko – zdaj bodo spet rekli v SDS, kaj si vse izmišljujemo. Nič si ne izmišljujemo! To je nedopustno! To dejansko kaže na situacijo, kje je vladavina prava pri nas. Mislim katastrofa, no! To, da ti si zdajle izmišljuješ, da morajo pa kar biti malodane anglisti tile evropski tožilci. Lepo je bilo rečeno, v redu, ti ljudje znajo dovolj dobro angleščino. Nehajmo se sprenevedati. Poleg tega bo njihova pisarna v Ljubljani. Oni ne bodo rabili [[…]]Ko se pa sporazumevajo, pa bodite brez skrbi. Sporazumevajo se zadosti dobro, drugače pa imajo na voljo seveda prevajalce za tiste najbolj zahtevne pogovore v angleščini. In njihova prva naloga je, da so vrhunski strokovnjaki na področju prava, ne pa anglisti. Saj to edina stvar – so že drugi omenili, kako so pač na sploh tožilci trn v peti vladajoči stranki. Stvari so res šle že tako zelo daleč, da so se državni tožilci morali obrniti na evropske institucije. Zamislite si, to je res deplasirano, no. Procesi razgradnje pravne države so resnično, resnično prehudi. Spoštovana ministrica, ukrepajte! Uprite se temu. Ne morete tega pustiti. Kako lahko to pustite? Tega preprosto ne morete dopustiti, no. Mislim, to je sramotno. Društvo državnih tožilcev Slovenije je Svet Evrope obvestilo o številnih nedopustnih pritiskih na tožilce, ki si jih privošči premier Janša. Pritiski in kršitve se, recimo, odražajo v ustavitvi imenovanj, napredovanj državnih tožilcev, v žaljenju posameznih tožilcev s strani predsednika in drugih predstavnikov Vlade. V 30-odstotninem znižanju plač med epidemijo covida-19 na primer, vse to se dogaja danes tožilcem, ministrica. In kaj boste naredili? Vi ste v Vladi, zaustavite to prakso. In pismo, ki ga je podpisala predsednica DDTS, vrhovna državna tožilka Mirjam Kline, to pismo je bilo poslano Posvetovalnemu svetu evropskih tožilcev, ki deluje v okviru Generalnega direktorata Sveta Evrope za človekove pravice in vladavino prava. Kot navajajo v DDTS, že dlje časa ugotavljajo to izvajanje pritiskov na delo državnih tožilcev, neposredni povod za obvestilo o pritiskih, ki so jih poslali v Strasbourg, pa je ustavitev teh imenovanj državnih tožilcev, ki so bili skladno z vnaprej sprejetimi merili izbrani za delovna mesta na ljubljanskem okrožnem državnem tožilstvu in Vrhovnem državnem tožilstvu, ter imenovanj teh dveh kandidatov, o katerih danes teče posebej beseda zaradi te izmišljije zakonske, kaj vse bi morali po novem tožilci znati. Tako, ministrica, poglejte, res več ne vem, kaj še naj naredimo v opoziciji. Kateri apel naj na vas naslovi – kdo? Vsa stroka se oglaša, obupane signale pošilja, dobesedno obupane signale v Evropo, ker doma ne najde posluha. Ukrepajte! To je vaš resor. Ukrepajte ali pa enostavno ne pristajajte več na to in ne podpirajte te groze. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pridružil bi se tistim, ki se jim zdi neimenovanje tožilcev problematično. V zvezi s položajem tožilcev je bilo že veliko povedanega. O tem se je izrekla tudi Beneška komisija, ki je povedala, da v nekem demokratičnem sistemu tožilci uživajo visoko stopnjo neodvisnosti. Res niso v povsem enakem položaju kot sodniki, pa vendarle nad tožilcem ne more biti Vlada, ne more biti predsednik Vlade; nad tožilcem je lahko samo zakon in samo zakon je tisti, ki ga vodi pri njegovem delu. Zato se mi zdi to dejstvo, da imamo v postopku imenovanja tožilcev cel kup spisov, ki ležijo nekje v nekem predalu zaradi razloga, češ da Vlada ni poštar in da ni vezana na nikakršen rok. To dejstvo se mi zdi izredno problematično. Več kot očitno je, da prihaja do politizacije postopka imenovanja tožilcev in tukaj ne vidim ta trenutek nobenega drugega načina, da to preprečimo, kot to, da se začnemo pogovarjati o tem, ali naj bo Vlada sploh tista, ki ima to pristojnost. O podobnem se pogovarjamo nenazadnje tudi pri imenovanju sodnikov. Mi dobimo v Državni zbor predlog s strani Sodnega sveta. Seveda tudi to se je že zgodilo v preteklosti, da Državni zbor ni sledil predlogu Sodnega sveta, pa vendarle moramo ugotoviti, da v 99 odstotkih primerov je temu šlo tako in da ni nikoli prihajalo do politizacije pravosodja na ta način, da bi si Državni zbor uzurpiral tisto, kar gre nekemu drugemu organu. Enako velja za Državnotožilski svet. Oni so tisti, ki znajo presoditi, ali je nekdo kompetenten za opravljanje dela tožilca. Ne predstavljam si, ob tem kar sem slišal zadnjič v Državnem zboru, češ da Vlada ne bo samo poštar, da bo kdorkoli predlagal rešitev, po kateri bo Vlada tista, ki bo presojala, kdo je pravi tožilec in kdo ne. Mislim, da takšne postopke in takšen način imenovanja tožilcev poznajo samo v kakšni Severni Koreji in v raznoraznih nedemokratičnih sistemih, kjer vlada, izvršna veja oblasti, s pomočjo državnega aparata, represije tožilcev in policije disciplinira svoje državljanke in državljane. Torej, v demokratičnem sistemu je ključnega pomena to, da se nabor in imenovanje kandidatov tudi za tožilstvo, ki je nekako del represivnega aparata, da se pač opravlja politično neodvisno. V Poslanski skupini SMC smo glede na to vložili amandma, s katerim želimo presekati vsaj ta gordijski vozel, ki se tiče postopkov imenovanj državnih tožilcev. V 5.a členu predlagamo vnos naslednjega besedila: »Ne glede na prvi in drugi odstavek 34. člena zakona o postopkih za imenovanje, ki še niso dokončani do uveljavitve tega zakona, državne tožilce imenuje minister, pristojen za pravosodje, in vsem kandidatom, ki so se pripravili na prosto državnotožilsko mesto, vroči odločbe o imenovanju.« Ne glede na prvi in drugi odstavek 35. člena, ki govori o tem, da se prisega opravi pred Vlado oziroma po pooblastilu predsednika Vlade pred ministrom, torej da državni tožilci iz prejšnjega odstavka izrečejo prisego pred ministrom, pristojnim za pravosodje. Glede na izjave, ki jih je dala gospa ministrica za pravosodje, ki stremi k temu, da pride vendarle do tega nujnega imenovanja tožilcev – in tu je več kot očitno spor med, recimo, njo in, ne vem, Vlado, predsednikom Vlade, generalnim sekretarjem, tistim, ki daje gradivo v odločanje –, je več kot očitno, da moramo mi tu zadevo presekati, če ne gre drugače, in ta gordijski vozel presekati na način, da se zadeva za te tožilce, ki so v postopku, opravi pred Ministrstvom za pravosodje. Kar bi želel izpostaviti, je tudi to, da seveda tudi v prihodnje, to sem omenil že uvodoma, tudi v prihodnje se bomo morali pogovarjati o tem, ali naj ureditev ostane takšna, kot je. Več kot očitno je, da nekatere države, ki imajo določen sistem ureditev, na primer tako, da se opravi samo seznanitev pri vladi ali pri ministrih, da v nekaterih državah, predvsem verjetno starejših demokracijah, ta sistem deluje, pri nas si ga pa pač znamo še vedno – verjetno imamo še premalo demokratične tradicije – razlagati vsak po svoje. Nekateri na ta način, češ da vlada ne bo poštar in podobno. Morda se bo nekoč tudi Državni zbor v nekem sklicu spomnil, da Državni zbor ne bo poštar in ne bo imenoval tistega, kar predlaga Sodni svet, na primer, ko govorimo o sodnikih. Zato bi bilo na mestu, da mogoče že danes začnemo razpravo v zvezi s tem, ali naj zadeva ostane takšna, kakršna je, ali pa se morda glede na to, da gre za imenovanje funkcionarjev, ki morajo biti strokovni, da se zadeve preselijo pač na organe, ki so v prvi vrsti strokovni. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da je interes. Prosim za prijavo. Besedo ima Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Tisti, ki smo si malo pogledali ta sicer ne prav obširen zakon, lahko ugotovimo, da je ta zakon v svojem bistvu povsem neproblematičen; ureja nekatera vprašanja socialnega statusa, delovnopravnega statusa in tako naprej tožilcev, ki bodo opravljali funkcijo delegiranih tožilcev; skratka, precej neproblematičen zakon. Razen seveda ene določbe, ki zvišuje potrebno raven znanja angleškega jezika, in pa glede vseh pomislekov, ki se nahajajo oziroma jih poznamo in so v ozadju tega zakona. Ta vlada ali pa vsaka vlada Janeza Janše, bom tako rekla, ima – in to smo nekateri, ki smo že dalj časa v parlamentu, seveda opazili že večkrat – izjemne probleme pri razumevanju načela delitve oblasti, zlasti ko gre za razmerje delitve oblasti med Vlado in sodstvom, sodno vejo oblasti. Kadar gre za razmerje med Vlado in Državnim zborom, ni tako problematično, ker tukaj je neka koalicijska večina, ki itak to, kar Vlada predlaga, običajno potrdi, ima pa izjemne probleme v razumevanju tega drugega razmerja, kot rečeno, Vlada–Državni zbor. To se je pokazalo že velikokrat, to se je pokazalo nenazadnje v demonstracijah članov stranke SDS v času postopkov, kazenskih, proti njihovemu predsedniku in seveda še ob raznih drugih priložnostih. In ta, o katerem se pogovarjamo danes, je tak eklatanten prikaz tega nerazumevanja. Državni tožilci so itak v očeh – včasih personaliziramo, pa rečemo –, Janeza Janše, ampak seveda je krog odgovornih širši. Imajo tak, poseben status, da so krivi za marsikaj. Tisti, ki hodimo redno na seje in smo člani Odbora za pravosodje, vemo, kako se ves čas poskuša državnim tožilcem določiti neke dodatne sisteme kontrole, določiti, kaj oni smejo, ne smejo, se jih dodatno kontrolirati, ko gre za zavrženja zadev in tako naprej. Skratka, gre za nerazumevanje samostojnosti in neodvisnosti in za nerazumevanje statusa državnega tožilca. Ob teh razpravah vedno povem, da tudi osebno mislim, da prav državno tožilstvo oziroma tožilstvo, moram reči, je področje, kjer je pri nas na področju pravosodja največ prostora za napredek. Večkrat na raznih odborih tudi precej podrobno razlagam, kje ta prostor je – to presega okvire današnje debate –, ampak definitivno pa je, da pri urejanju tega prostora ne moremo kršiti vseh nekih uveljavljenih norm, uveljavljenih principov ne samo znotraj Evropske unije, ampak tudi na svetu; nekih principov, ki so posledica razvoja prava, pravne misli in razumevanja demokracije. In ne moreš ti ocenjevati kvaliteto državnega tožilca; to, ali bo napredoval ali ne bo napredoval, ali je naš, ali vaš, ali kaj je. Ne moreš ocenjevati tako, da vzameš mapo njegovih bivših primerov ali – še hujše –, en njegov bivši primer in rečeš, glejte, ta mi je pa zavrgel ovadbo, ali pa, ta mi je pa bil v ekipi, ki je pa rekla, da naj nadaljujemo s pregonom, ali pa, tam je pa bil v ekipi, ki je zastopala to zadevo pred sodiščem. To je popolnoma zgrešeno. To pomeni, da ti tožilcem pravzaprav narekuješ, da pri svojem delo ne uporabljajo ustave in zakona, kar je edino, kar smejo in morajo uporabljati, ampak da se pri svojem delu ravnajo po nekih drugih principih. Pravzaprav s tem, ko pritiskaš nanje, želiš in zahtevaš od njih ravno to, kar te pravzaprav moti. Tudi v konkretnem primeru, če nekdo ocenjuje, da je po uveljavljenem postopku, v skladu z zakonom izbran nek državni tožilec problematičen samo zato – to so pač govorice, ne morem dati roko v ogenj, kajne – izbran samo zato, ker je bil udeležen v postopku glede predsednika Vlade, ko je šlo za presojo njegovega premoženja ali kaj je že bil ta postopek. Skratka, takrat je ta oseba padla v nemilost. Ime in priimek je zame popolnoma nerelevanten in nasprotujem temu, da se ga sploh omenja. To je totalno zgrešeno in to je tudi totalni pritisk na tožilstvo. Če je ta sprememba zakona v smeri višje zahtevane izobrazbe samo zato, da bi se izločilo dva kandidata, varianta ena, ali pa zato, da bi se postopek moral začeti znova, varianta dva, je to zavržno in nedopustno. Izgleda mala stvar, pa ni. Gre za temeljno vprašanje razmerja med posameznimi vejami oblasti, temeljno vprašanje političnega pritiska politike najvišjih vrhov izvršilne veje oblasti na sodno vejo oblasti oziroma v tem primeru pač na tožilce. Da je to nerazumevanje pri vladajoči stranki in drugih članih koalicije, se tako lepo posončijo NSi vedno, kajne, niso nič krivi, jih nič ne omenjamo, samo SDS omenjamo. Tudi pri NSi, da je to nerazumevanje tako, kaže tudi to, da so podpirali ustanovitev preiskovalne komisije, ki bi direktno posegala v delovanje tožilcev in sodnikov in ocenjevala, ali so oni določene dokaze presojali ustrezno ali niso, ali so se pravilno odločali in tako naprej. Pa kam to vodi, ljudje moji?! Ali zdaj bo pet poslancev, ali pa sedem, ali pa devet brez pravne izobrazbe, brez funkcije, sodne, tožilske, karkoli, brez neke prakse ocenjevalo, ali je en tožilec ali pa en sodnik pravilno razsodil, pa pravilno delal v postopku? Posegamo v nekaj, kar je v demokratičnem svetu, v demokratični Evropi svetinja. Odločanje v konkretni zadevi. Mi lahko posegamo kot vodstvo neke institucije, kot vodstvo vlade, kot vodstvo države ali kakorkoli hočem reči, ne glede na nivo, v skladu s svojimi pristojnostmi. Tudi ministrica lahko zahteva pojasnila, zakaj se neka zadeva toliko in toliko časa ne premakne, zakaj postopki stojijo, zakaj se obravnave ne razpišejo. Vse te zadeve, ki so vezane na operativo, na sodno upravo, na tožilsko upravo, vse to je v pristojnosti politike ali rečemo bolj konkretno vlade. Ne more pa noben – ne ministrica ne predsednik Vlade – se vtikati v nekoga in reči, zakaj si pa tam zavrgel ovadbo, tam je pa nisi, pa zakaj si bil ti tam v ekipi, ki je delala proti meni, zakaj se nisi izločil ali ne vem kaj, kar službo pusti, zato da ne bi preganjal mene. To je tako nedopustno, da ne znam povedati, kako je to nedopustno in slabo. In kam to vodi? Vodi v totalno represijo, daleč od neke Evrope, daleč od nekih doseženih standardov demokracije, ki smo jih, upam, tudi pri nas že dosegli. Tako je meni bolj kot vprašanje teh dveh tožilcev, ki seveda je eklatantna kršitev in eklatantni izraz tega, o čemer govorim, problematično res to nerazumevanje teh načel oblasti. Še nekaj sem mogoče pozabila povedati. Tudi posamezne, konkretne postopke ima izvršilna veja v določeni meri pravico nadzorovati, ampak preko ustaljenih načinov, preko predsednikov sodišč, preko vodij tožilstev, preko sistemov nadzora, internih, ki so v teh institucijah vzpostavljeni, zahtevati poročila, zahtevati pojasnila, vse to; ne pa soditi posameznega človeka po tem, kaj in koga je preganjal in kaj je delal v preteklosti. Opozicija tukaj včasih ni veliko boljša, da povem. Nekateri poslanci, recimo, so se pred nekaj meseci obregovali ob enega od kandidatov, ki je bil kandidat za eno funkcijo, saj ni važno katero, da se ne bo vedelo, kateri kandidat je to, in je celo svoje življenje bil odvetnik. Rekli so, o ti baraba, on je pa tam tega zastopal, pa tam je tega zastopal, pa tam je bil odvetnik od te firme. Glejte, odvetnik zastopa stranke, ki pridejo k njemu, razen če ima etične pomisleke, par excellence ali ne vem kaj, je to njegovo delo, zato odvetniški poklic obstaja. In tožilec je na svetu, v Sloveniji in v sistemu zato, da preganja kazniva dejanja in dela vse ostalo, kar je vezano na pregon kaznivih dejanj, v skladu z ustavo in zakonom. In da tu kdorkoli si drzne posegati, nas mora vse skupaj zelo skrbeti, zato bomo oba amandmaja na to temo v SAB-u podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Začel bom tam, kjer je gospod Zorčič končal. Se mi zdi ta prvi amandma SMC-ja nekako najbolj zanimiv, če se tako izrazim. V obrazložitvi pravite, da s tem amandmajem želite doseči izvajanje načela pravne države. Državne tožilce po 34. členu imenuje Vlada Republike Slovenije na predlog ministra. Se pravi, zakonska dikcija je jasna: na predlog ministra. V tem vašem predlaganem primeru pa se meni tudi zdi na nek način izsiljevanje za vsako ceno, konkretno za ta dva tožilca, ki ju osebno ne poznam, pojma nimam niti, kaj sta v preteklosti delala. Tukaj puščam presojo Državnotožilskemu svetu, ampak vendarle se mi tu zdi v tej vaši predlagani dikciji nedopustno. Trenutno nezaključene postopke oziroma razpise bi zdaj po tej dikciji izpeljala ministrica. Tu vas sprašujem, zakaj. Pravite, za dosego izvajanje načela pravne države. Meni se zdi ta, še enkrat, obrazložitev privlečena za lase. Državnotožilski svet je ta dva predloga konkretno poslal Ministrstvu za pravosodje, oni so jih poslali potem v seznanitev Vladi, Vlada se zdaj še ni seznanila s tem predlogom. Potem enkrat, ko se pač bo, pa mislim, da je tu treba poslati pristojni instituciji Evropske unije in da se bo ta polfinalni izbor naredil v Luksemburgu. Kar se tiče samega postopka imenovanja nekoga na neko delovno mesto, mislim, da vsi vemo, da je to nek procesni postopek. Jaz to osebno, jaz sem si prebral mnenje Zakonodajno-pravne službe, in tu neke strašne neposredne zveze z retroaktivnostjo res ne vidim. Ta tožilca še nista imenovana, še nista bila imenovana, postopek torej de facto še ni zaključen; kot rečeno, Vlada se dejansko s tem še ni seznanila. Zato se meni zdi potem ta drugi amandma SMC-ja, ki je sicer bolj podoben prvemu od LMŠ-ja oziroma edinemu od LMŠ-ja – pa več o tem kasneje. Se mi zdi, da je to vprašanje retroaktivnosti na nek način namišljeno, no. Tako gledam na to. Če se lahko tako izrazim; »pravica« biti delegiran evropski tožilec, še dejansko ni nastala. Še ni nastala in se pravi, se v ta postopek, ki ni zaključen, oziroma v to pridobljeno pravico ne more niti posegati, ker pač Vlada se s tem ni seznanila. Mislim, gospa Heferle, da je ta vaš predlog nekako na variacijo na temo tistega poslanskega vprašanja, ki sta ga imeli že v ponedeljek predsedniku Vlade. Ampak to sem čisto tako razumel, tudi vi verjetno, saj je bilo eksplicitno rečeno, da se postopek še preverja in da dokler odgovori na ta pravna oziroma na formalna vprašanja ne bodo jasni, se pač Vlada s tem ne bo seznanila. Tako je bilo rečeno. Zdaj tudi veste sami dobro, da zakon ne določa nobenega roka; nobenega roka ne določa, do katerega bi se Vlada morala seznaniti s to izbiro Državnotožilskega sveta. Tukaj mislim, da mi nismo pravi naslovniki, da bomo zdaj Vlado preganjali pri tej seznanitvi, ko niti zakon tega ne predpisuje. Zdaj pa to. Prej sem gospo Sukič tudi slišal: ja, strašna drama, situacije je kritična. Gospa Sukič, glejte, ne zamujamo, ne zamujamo. V končni fazi osem držav je do zdaj v EU zaključilo ta postopek, osem držav. Tako mislim, da nismo zdaj ravno na repu tega postopka, tako da tukaj mislim, da daleč od kritične situacije, no. Ena kratka časovnica, toliko malo za pregled, za pregled državljanov oziroma tudi mogoče kakemu ljubiteljskemu pravniku, ki nas gleda. Kolegij Evropskega javnega tožilstva je dne 30. 9. 2020 sprejel sklep, v katerem kot delovni jezik EJT za operativne in upravne dejavnosti določa angleščino. Vi ste si prebrali mnenje Vlade Republike Slovenije, kjer je pač pojasnilo, da Republika Slovenija želi ter si seveda prizadeva za učinkovito delo evropskega tožilca in evropskih delegiranih tožilcev, zato se s to spremembo predlaganih členov določa, da morata evropski tožilec in evropski delegirani tožilec pač imeti znanje delovnega jezika EJT najmanj na ravni C1. Najmanj na ravni C1. Javni poziv Ministrstva za pravosodje državnim tožilcem k vložitvi kandidatur – to se zdaj na časovnici premaknemo na točko dva – za imenovanje teh dveh evropskih delegiranih tožilcev se je zgodil dne 9. oktobra 2020. Ta javni poziv, če ste si ga prebrali, je dal prednost kandidatom z znanjem angleškega jezika in to na visoki ravni. Ne glede na to, da se je govorilo, da bosta pač delala tukaj v Ljubljani, ta dva delegirana evropska tožilca, pa vendarle mislim, da ti strokovni termini, ki jih bosta tukaj uporabljala, da pa vendarle so v svojstvu te stopnje C1, zato se mi res, gospa Sukič, to ne zdi tako pomemben podatek, da bodo pač v Ljubljani delali. Oni se bodo srečevali s pravno terminologijo v angleškem jeziku, seveda, saj bosta pa vendarle nadzorovala namensko porabo sredstev EU. Tako da tukaj zdaj Ljubljano omenjati kot neko relevantno referenco, se mi ne zdi okej. Iz jezikovne preglednice po evropski referenčni lestvici je razvidno, da se v visoko raven znanja tujega jezika razvršča C1, to je raven učinkovitosti, in C2, mojstrstvo – da si ti v bistvu kot native speaker, da tako govoriš. Vlada je vseeno v tem predlogu dejala, da je C1 tisti kriterij, o katerem se zdaj pogovarjamo. Predlog novele ZDT-1E, ki je pred nami, mislim, da zakonsko tukaj ureja to visoko raven znanja tujega jezika, to stopnjo C1, ki je že bila zahtevana v pozivu državnim tožilcem ob vložitvi kandidatur za imenovanje dveh evropskih delegiranih tožilcev dne 9. oktobra 2020. Mislim, da ste o tem imenovanju res mogoče eni preveč zaskrbljeni. Ne vem, sicer jaz ne vidim utemeljenega razloga, zakaj. Jaz mislim, da se bo zgodilo in v skladu z ustavo in v skladu z zakonom. Moram pa še enkrat poudariti, če smo zdaj neki legalisti, da se mora najprej Vlada s tem seznaniti, to je pač dejstvo. Še enkrat poudarim, da je bilo rečeno, da se bo Vlada seznanila s tem, ko bo še enkrat preverila ta postopek, dokler odgovori na ta formalna vprašanja ne bodo do obisti jasni. To se meni zdi čisto transparentno, v redu, tako da jaz osebno tukaj problema ne vidim. Še enkrat, spoštovani predlagatelji tako iz opozicijske LMŠ kot iz koalicijske SMC, ti trije amandmaji se mi zdijo nepotrebni in jih tudi v Slovenski demokratski stranki ne moremo s tega vidika podpreti.
Hvala lepa. Repliko ima Nataša Sukič. Izvolite.
Pa dobro, kolega, kaj se vi zdaj nekaj zafrkavate tule? Nisem jaz tista, tožilci pozivajo. Pa kaj se to pravi? Vi se vmešavate v delo tožilcev. Vi boste – kaj? Nadzirali njihove postopke? Ali ste vi kvalificirani za nadziranje njihovih postopkov? Menda boste verjeli v strokovnost neodvisne veje oblasti. Kaj si sploh vi predstavljate? Nehajte nas farbati, da se Vlada ni seznanila pa da ne gori voda pa da je samo osem držav zaenkrat zaključilo postopke. Ali moramo biti pri vsaki stvari zadnji, odkar ste vi na oblasti? Res? Ali moramo biti tak zgled? Poleg tega tožilka Tanja Frank Eler izvrstno obvlada angleščino – priložila je, da obvlada angleščino na stopnji C2. Tako da tudi tukaj vaše akrobacije ne pijejo vode. Verjamem, da tudi Matej Oštir tekoče govori angleščino, navsezadnje je bil v stiku z evropsko institucijo, ki se tukaj ustanavlja, in verjemite, da so tam tudi gledali na to, kako kdo govori angleščino. Tako da nehajte, no. Res vas lepo prosim, res nehajte. Zakaj se mi vsi čudimo in tako naprej in vam ne zaupamo? Pa saj se evidentno vtikate v delo sodne veje oblasti. Kolegica Maša vam je povedala, vam ni nič jasno, kako je razdeljena oblast v tej državi. Vi mislite, da je vse pod vašo jurisdikcijo, kadar vlada Janez Janša. Mi je zelo žal, ampak to si vi očitno domišljate. Vlada se ni seznanila – zakaj se pa ni seznanila? In zakaj mislite, da ne bi dali varovalk v ta zakon, da dorečemo te stvari? Ker vi si predstavljate tudi, da lahko za nazaj nekaj spreminjate. Pa ne morete, to enostavno ne gre.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar Zlatko Ratej. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Glede na to, da je potrebno zagotoviti za delovanje Evropskega javnega tožilstva tudi druge pogoje, bi rad na tem mestu izkoristil tole priložnost, da Državni zbor seznanim o aktivnostih ministrstva. Do sedaj smo zagotovili več normativnih podlag, ki ste jih, spoštovani poslanci, tudi že podprli. Lani poleti smo v okviru novele Zakona o državnem tožilstvu zagotovili pravno podlago za oceno državnotožilske službe za evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca. Gre za tisti del nalog, ki jih bodo opravljali iz pristojnosti Evropskega javnega tožilstva. V okviru novele Zakona o kazenskem postopku smo prilagodili procesne določbe, potrebne za začetek delovanja Evropskega javnega tožilstva. Nato smo v septembru z novelo Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije tudi zagotovili pogoje za največ pet dodatnih zaposlitev za potrebe delovanja Evropskega javnega tožilstva. Prav tako smo zagotovili tudi prostorske pogoje, ki bodo v prostorih Specializiranega državnega tožilstva. Na tem mestu naj dodam, da na ministrstvu skrbimo še za pogoje dela za državno tožilstvo. Ministrstvo v skladu z zakonodajo na materialno-tehničnem področju tožilstvu zagotavlja ustrezne poslovne prostore, tehnično opremo in ustrezno informacijsko podporo. Zato smo na začetku letošnjega leta z najemom zagotovili dodatne poslovne prostore za potrebe Vrhovnega državnega tožilstva, s čimer smo omogočili, da se je lahko na lokacijo na Trgu OF v Ljubljani, ki je v državni lasti, v celoti preselilo Specializirano državno tožilstvo. V teh prostorih smo torej zagotovili tudi ustrezne delovne pogoje za delovanje Evropskega javnega tožilstva. Na področju informatike tožilstvu zagotavljamo storitve delovanja njihovega ključnega računalniškega sistema za vpisnike, za katerega trenutno izvajamo projekt celovite prenove. Prav tako je v teku projekt digitalizacije, ki bo omogočil umestitev informacijske infrastrukture na enotno lokacijo, s čimer je zmanjšano varnostno tveganje informacijskega poslovanja, projekt pa je že v zaključni fazi. Ministrstvo je za leto 2021, torej za letos, uspelo zagotoviti 97 in pol milijonov sredstev, ker je 22 milijonov evrov več sredstev, kot jih je imelo na voljo v lanskem letu, kar za pravosodne organe pomeni približno 6 milijonov evrov sredstev za investicije. Dodatno znatna sredstva zagotavljamo tudi v okviru operacije Učinkovito pravosodje, ki je namenjena informacijskim nadgradnjam poslovanja tožilstva. Glede na znatna proračunska sredstva, ki jih imamo na voljo v tem in naslednjem letu, veliko lažje izvajamo zastavljeno politiko, za katero verjamem, da bo omogočila učinkovito poslovanje tožilstva na vseh ravneh. Naj se dotaknem še pogojev za delovanje delegiranih evropskih javnih tožilcev. Ministrstvo je s 1. 2. s preselitvijo Vrhovnega državnega tožilstva na drugo lokacijo, kot sem že prej omenil, zagotovilo prostore za delovanje Evropskega javnega tožilstva na lokaciji Trg OF v Ljubljani. In sicer, kot sem že prej pojasnil, za dva delegirana evropska tožilca ter pet javnih uslužbencev, ki jima bodo nudili podporo. Evropsko javno tožilstvo ima na voljo tudi prostor za shranjevanje dokazov v eni izmed dodatnih pisarn. Prav tako je na voljo prostor v kleti, ki je pod videonadzorom. Na lokaciji je urejena tudi soba za hrambo tajnih podatkov. Specializirano državno tožilstvo je pri zbiranju potreb za službeno vozilo v okviru skupnega javnega naročila za letošnje leto, ki ga vodi Ministrstvo za javno upravo, zaprosilo za dve vozili. Obstoječi vozni park specializiranega državnega tožilstva sicer že zajema pet službenih vozil. Katerokoli od teh vozil se lahko dodeli tudi evropskemu tožilcu. Toliko, kar se tiče z moje strani pojasnitve, da se na ministrstvu zavedamo pomena vzpostavitve evropskega javnega tožilstva, in bi na tem mestu končal pa se še mogoče potem vključim v razpravo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep dober večer, gospa ministrica, gospod državni sekretar! Vse pohvale in čestitke za vse te aktivnosti, ki ste jih ravnokar opisali. Z moje strani nikoli niso prišli nobeni tovrstni očitki na vaše delovanje in tudi danes ne bom problematizirala vašega delovanja, ker se zavedam, da je ministrica z vidika svojih pristojnosti ta trenutek naredila vse, kar je bilo formalno v njeni moči, da bi se ta dva evropska delegirana tožilca vendarle imenovala. Mene iskreno žalosti, kolega Kaloh, vaše razmišljanje. Pa imate povsem legitimno pravico do takega menja, ampak žalosti me predvsem s tega vidika, ker vem, da ste pravnik, vem da ste iz pravne stroke, in verjamem, da imate to znanje, da razumete, v čem je problem, ko dejansko vsi opozarjamo na problem retroaktivnosti te novele, ki je pred nami. Verjamem, da glede besed predsednika Vlade, ko je izjavil, da se postopki glede imenovanja delegiranih evropskih tožilcev še preverjajo in da se do takrat pa Vlada ne bo seznanila, veste, da ni nobenega formalnega, formalnopravnega vprašanja v zvezi s tem postopkom. Zakon je tukaj popolnoma jasen in popolnoma enostaven. Izbiro opravi Državnotožilski svet, pred izbiro opravi neko strokovno preverjanje, preverjanje pogojev za izpolnjevanje in tako naprej in svojo izbiro posreduje v obliki predloga ministrstvu, ministrstvo na Vlado, Vlada se s tem seznani. Tukaj ni nobene pravne praznine, zaradi katere bi bilo potrebno kakorkoli preverjati postopek in tako naprej, o čemer ste vi govorili. To me res žalosti – da na vse pretege poskušate najti nek način, neko mišjo luknjo v zakonu, ki je ni, po mojem mnenju, ampak vi jo želite najti. Vse samo zato, ker dva že izbrana kandidata za evropskega delegiranega tožilca nista povšeči vašemu šefu. To je zame žalostno dejstvo za našo demokracijo. Že kolegica Maša vam je zelo lepo pojasnila, v čem je bistvo delitve oblasti, v čem je bistvo, da se vendarle ne posega z vidika politike na strokovno sfero tožilstva v državi. To, kar počenjate vi v vaši koaliciji oziroma v vaši vladi, je velik problem. In tukaj, da ne bo pomote, gospa ministrica, besede ne letijo na vas. Ves ta vaš poizkus, da bi prek tega novega pogoja zahtevanega znanja angleškega jezika nekako izrinili ta dva že izbrana kandidata, je padel v vodo, ker smo v vsem tem času pa v javnosti že lahko videli, da imata oba kandidata celo to novo zahtevano znanje angleškega jezika stopne C1. Tukaj vam je spodletelo, ker vaša agenda je bila več kot očitna. Pojavlja se pa problem pri tej noveli v smislu retroaktivnosti, ker če boste dovolili, da se zakonsko besedilo sprejme v takšni obliki, kot je sedaj, brez teh predlaganih amandmajev, si boste dejansko ustvarili neko zelo medlo polje, v katerem boste lahko interpretirali, da pa ta trenutni postopek, ki je še v teku – pa da sva zelo eksaktna, kolega Kaloh, ta postopek je razdeljen na dve fazi, izbirni postopek, ki je že končan, in ta dva kandidata sta že pridobila svojo pravico s tem, ko sta bila potrjena, in pa seznanitveni postopek, ki pa vemo, da je formalne narave oziroma je deklaratorne narave. Že v ponedeljek sem povedala, da če bi bil interes zasledovati zakon, bi Vlada na katerikoli izmed preteklih sej to seznanitev opravila v pičlih dveh minutah. Vprašanje retroaktivnosti se pojavlja v smislu, da boste s tem, ko bo ta določba oziroma ta dva člena, ki zdaj predpisujeta to višjo stopnjo znanja angleškega jezika, zdaj vi z lahkoto interpretirali, aha, zdaj imamo pa nov pogoj, torej se mora ta postopek, ki je po vašem še v teku, zaustaviti, ker so zdaj pa drugi pogoji, pod katerimi ta dva že izbrana kandidata nista bila presojana. Čeprav imata izpolnjen pogoj znanja angleškega jezika C1, vsaj po informacijah, ki so bile dostopne v medijih, boste vi iz nekih formalnih, načelnih razlogov lahko ta postopek v celoti razveljavili, vrnili v prvotno fazo in nekako, si sploh ne upam predstavljati kako, pritisnili na Državnotožilski svet, da bo podal dva druga kandidata, ki bosta pa bolj povšeči gospodu predsedniku Vlade. Tu tiči problem in vprašanje retroaktivnosti ni namišljeno, tako kot ste rekli, gospod Kaloh. Na vprašanje retroaktivnosti vas opozarja Državnotožilski svet v mnenju k tej noveli, ki ga je izdalo. Opozarja vas Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, opozarjamo vas mi, poslanci, ki smo pravne stroke, predsednik Državnega zbora je danes spregovoril in sem mu hvaležna za to in mu čestitam, da je spregovoril. To vaše sprenevedanje, češ da ni nič narobe, da kaj se pa mi gremo, da delamo paniko tam, kjer ni treba, in da pretiravamo v vsem tem in tako naprej, ne pije vode, če pogledamo zadevo z vseh zornih kotov in predvsem če osvetlimo agendo, ki je v ozadju te novele. Kot sem že rekla, ta dva po mojem sporna člena glede stopnje znanja angleškega jezika – ker vi namreč zahtevate najvišjo stopnjo znanja angleškega jezika, medtem ko Evropsko javno tožilstvo kot institucija zahteva zadovoljivo stopnjo znanja angleškega jezika kot delovnega jezika. Z vidika teh dveh delegiranih evropskih tožilcev je to še toliko bolj razumno, če vemo, da bosta ta dva tožilca uporabljala slovensko pravo, bosta uporabljala slovenski jezik, bosta delovala v Sloveniji in bosta imela za komunikacijo s sedežem, ki je v Strasbourgu, če se ne motim, na voljo tolmača, prevajalca. Hkrati pa seveda znata v zadostni meri angleški jezik. Pa saj ima vsak, ki konča sedmo stopnjo, toliko znanja angleškega jezika, da se je pa menda sposoben v njem sporazumevati na neki operativni ravni, za katero je ta delovni jezik sploh predviden, za operativno raven. Kar se tiče uporabe strokovnega znanja, bosta pa morala, kot sem že rekla, uporabljati slovensko pravo, slovenski jezik. To sprenevedanje me iskreno žalosti. Gospod Kaloh, jaz vem, da vi poznate 155. člen Ustave, vam ga bom pa vseeno prebrala, da bodo slišali še gledalci, če nas morda spremljajo, prepoved povratne veljave pravnih aktov, prepoved retroaktivnosti: »Zakoni, drugi predpisi in splošni akti ne morejo imeti učinka za nazaj. Samo zakon lahko določi, da imajo posamezne njegove določbe učinek za nazaj,« pazite, »če to zahteva javna korist in če se s tem ne posega v pridobljene pravice.« Jaz sicer ne vidim nobene javne koristi v tem, da določamo višjo stopnjo znanja angleškega jezika, če ni utemeljena v nobenih evropskih predpisih, če ni pogoj za kakovostno in strokovno delovanje delegiranega evropskega tožilca. Ni neke javne koristi, to je neka hiba slovenske vlade, ki nosi to grozno agendo, kako se znebiti teh dveh kandidatov. Plus tega pa tudi drugi pogoj za retroaktivnost ni izpolnjen, če želite, poseganje za nazaj ne sme biti takšno, da bi odvzemalo ali posegalo v kakšne že pridobljene pravice. Jaz sem že prej povedala, postopek izbire kandidatov za delegiranega evropskega tožilca je sestavljen iz dveh faz. Ena faza je izbirni postopek, ta je že zaključen, druga faza je pa na deklaratorni ravni, seznanitveni postopek. Ko govorite, da je norma glede seznanitve Vlade, njena dolžnost blanketna, se pravi, da nima predpisane ne posledice ne roka, v katerem se mora Vlada seznaniti, ja, tukaj vam celo dam prav, res je, ni roka. Ampak, pravite, ne zamujamo, ne kršimo nobenega roka – seveda kršimo rok. 1. marec je bil rok, ko je morala Slovenija zaključiti s postopki glede imenovanja evropskih delegiranih tožilcev. To je rok, ki ga zamujamo, in tukaj Vlada zamuja. Ministrstvo za pravosodje je opravilo svoje delo, predlog v seznanitev je poslalo pravočasno, Vlada pa pač, z vsem spoštovanjem, zelo nekorektno zavlačuje s temi postopki in po mojem mnenju meče zelo zelo slabo luč na, če želite, stopnjo vladavine prava, ki je v naši državi, meče slabo luč na institucijo tožilstva in ne nazadnje meče slabo luč sama nase, na Vlado Republike Slovenije. Ker toliko predrznega ravnanja s strani katerekoli vlade pa še nisem videla, vsaj v povezavi s temi poseganji v tožilsko sfero ali pa s poseganji med različnimi vejami oblasti. Pa čeprav vem, da tožilstvo formalno spada v izvršilno vejo oblasti, ampak vendarle, ustava tožilstvu daje poseben status. Noben predsednik Vlade se nima pravice vmešavati v tožilsko sfero na način, kot si to dovoli vaš predsednik Vlade, gospod Kaloh. Če gospod Janša, z vsem spoštovanjem do njega, razume Zakon o državnem tožilstvu v tem členu, ki govori o imenovanju in seznanitvi evropskih delegiranih tožilcev, na poštarski način, to ni naš problem, to je njegov problem. Zakon je pa jasen, eksakten in enostaven. Zato še enkrat več, ti amandmaji, ki so danes pred nami, so pomembni in zelo zelo pomembno je, da jih sprejmemo. Ker bomo samo na tak način preprečili, da se bo ta poskus vmešavanja Vlade v ta postopek, v ta dva že izbrana kandidata izjalovil. Samo na tak način. Ker vas opozarjajo, kot sem že rekla, tako v Državnotožilskem svetu kot v Zakonodajno-pravni službi, da brez takšnih amandmajev v prehodnih in končnih določbah dopuščate retroaktivno uporabo zakona, ki pa ne izpolnjuje pogojev za retroaktivno uporabo. Oba morata biti izpolnjena kumulativno. Tukaj posegate v pridobljene pravice in tukaj ne izkazujete nobene javne koristi, da bi posegli za nazaj. Kar se tiče bolj splošnih, posrednih vplivov na tožilstvo v Sloveniji, se tudi močno pridružujem besedam predsednika Državnega zbora gospoda Zorčiča, ki je načel vprašanje ustreznega imenovanja tako tožilcev kot tudi sodnikov v Sloveniji. Vemo, da je pri imenovanju tožilcev Vlada tista, ki bdi nad tem postopkom, pri imenovanju sodnikov je pa Državni zbor tisti, ki bdi nad tem postopkom. Kakorkoli obračamo, nobeno načelo zavor in ravnovesij med vsemi tremi vejami oblasti ne upravičuje dejstva, da bi takšno imenovanje še vedno obveljalo tudi za naprej. Mislim, da je vredno dati v razmislek to, da se revidira tudi celoten postopek imenovanja tožilcev in sodnikov, ker – žal ali pa na srečo, če nam bo to vendarle uspelo spremeniti – smo zdaj, v zdajšnjih časih, v času vaše vlade lahko videli, da to res lahko postane velik problem, da se pa res lahko posega v eno izmed vej oblasti na nedovoljen in nedopusten pa celo nezakonit način. To ste nam zdaj prikazali, tega problema se zdaj zavedamo. Če ta vlada ne bi bila takšna vlada, morda do teh vprašanj sploh ne bi prišli, ker jih ne bi bilo na dnevnem redu, ampak zdaj smo z njimi soočeni. Mislim in tudi v LMŠ smo že večkrat zavzeli stališče, da bi bilo potrebno narediti premislek in celovito prenovo postopkov imenovanja sodnikov in tožilcev. Ker vendarle so to tako pomembne institucije, ki delajo našo državo pravno državo, da bi si zaslužili malce bolj transparentno in nepolitikantsko presojanje njihovih funkcij. Čeprav imam tukaj pripravljeno, ne bom posebej omenjala Društva državnih tožilcev Slovenije, ampak moram pokomentirati. Iskreno me žalosti, da ste, spoštovani iz koalicije, pripravili do tega, da je bilo Društvo državnih tožilcev Slovenije primorano pisati, tožariti, če želite, ali pa ne tožariti, obupno iskati podporo v Evropi, ker se pač tukaj pod to vlado dogajajo takšni in drugačni posredni in neposredni pritiski na tožilstvo. Mene to iskreno žalosti. Več kot govoriti, opozarjati na to s tega mesta, kjer sem, sicer ne morem. Ampak še vseeno se mi zdi, da bi vendarle kdo v tem državnem zboru pa moral reči mea culpa pa reči, stvari so ušle iz rok. Predvsem tisti, ki ste iz pravne stroke, ki verjamem, da malce bolj razumete ali pa na malo drugačen način lahko razumete to problematiko. Da ne bom predolga. Mislim, da sem vse pokomentirala. Glede našega amandmaja. Govori o tem, da ta nova ureditev ne bi smela veljati za postopke, ki so v teku, ker ne nazadnje sta se ta dva kandidata prijavila pod pogoji, ki jih je takrat določal zakon, in sta bila strokovno presojena pod pogoji, ki jih je takrat določal zakon, jih trenutno še vedno, ampak s to novelo boste to spremenili. Tako da pozdravljam tudi amandmaje Poslanske skupine SMC, ki morda še bolj detajlno urejajo ta problem, če želite, in tudi naslavljajo problem glede državnih tožilcev, kjer je stvar malce drugačna. Tu vemo, da praktično, če se ne motim, sedem primerov stoji že kar lep čas, nekaj mesecev, če ne več kot pol leta, ne vem. Glede na to, da imamo zaostanke oziroma da je veliko dela na državnem tožilstvu, da primanjkuje državnih tožilcev, je nerazumljivo, zakaj Vlada z imenovanji novih državnih tožilcev čaka. Nerazumljivo, nesprejemljivo. Zato tudi ta amandma k 5.a členu seveda pozdravljam. Za konec morda še odgovorim, gospod Kaloh, na vaše pomisleke glede tega amandmaja, kjer ste lepo opisali, da po zdajšnji zakonski ureditvi seveda imenuje državne tožilce Vlada na predlog ministra, ampak v interesu pravne države je, da se ti tožilci, ki čakajo že toliko mesecev na imenovanje, končno imenujejo, pa vam bom utemeljila, zakaj je pa tukaj ta retroaktivnost upravičena. Javni interes terja, da se imenuje nove tožilce, javni interes, in kar je najpomembnejše, ne posega se v že pridobljene pravice. Ker te pravice tožilci še nimajo. Se pravi, da jim z retroaktivno uporabo ne bomo odvzeli pravice, ampak jim bomo dali pravico. Veste, da zakon lahko za nazaj bolj ureja nekaj v prid, kot pa da bi jemal. Tako da vaši argumenti tukaj ne zdržijo in tudi ta amandma je potreben. Meni je zelo žal, da na tak način urejamo zadeve, da živimo v taki državi, kjer je potrebno na tak način posegati v zakonodajo, da se stvari premaknejo naprej, da se zatečeno stanje preseka, da se te neposredne pritiske na tožilce preseka, ampak to je trenutno edina opcija. Še kako bom podprla ta amandma SMC. Kot rečeno, upam, da vendarle še kdo razume pomembnost te tematike in tega zapleta, ki je nastal. Hvala, podpredsednik.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica mag. Lilijana Kozlovič. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Uredba, ki vzpostavlja evropsko javno tožilstvo, določa evropsko javno tožilstvo kot nacionalni in samostojni tožilski organ, ki je ustanovljen zato, da se preganjajo storilci in kazniva dejanja, s katerimi se oškodujejo finančna sredstva Evropske unije. Predvideno in določeno je, da se to izvede brez vmešavanja držav članic ali drugih institucij Evropske unije, in je podobno, kot to velja za Sodišče Evropske unije. Zakon, ki je danes pred nami, sam po sebi ni problematičen, tudi z vidika angleškega jezika ne. Zakaj tako menim? Delovni jezik Evropskega javnega tožilstva je angleški jezik. Kolegij Evropskega javnega tožilstva je v svojem aktu določil pogoje za delovanje, in sicer je kot potrebno temeljno znanje določil enega od temeljnih jezikov Evropske unije, to pomeni, da je v slovenskem primeru slovenščina, in pa zadovoljivo znanje drugega jezika Evropske unije, v obsegu, ki omogoča opravljanje dela. Pod takimi pogoji in s temi pogoji je bil tudi objavljen razpis. Sklep kolegija Evropskega javnega tožilstva pa ne določa, da države ne smejo ravnati drugače, torej lahko določijo tudi višje pogoje. Predlog, ki je pred nami, predlaga višjo raven znanja angleškega jezika in je podoben temu, kot imajo urejeno v Nemčiji. Vlada zasleduje cilj, da se predlaga strokovne osebe, ki imajo ustrezna znanja predvsem v tistih primerih, kadar se nadomešča evropskega javnega tožilca. Na Ministrstvu za pravosodje smo tudi o vprašanju retroaktivnosti pri pripravi zakonodaje razmišljali in se ustno posvetovali s Službo Vlade za zakonodajo. Prevladalo je mnenje, da sta dve fazi v tem postopku in da je odločitev ministrstva, da te določbe nismo dali v zakon, temeljila predvsem na tem, da je faza preverjanja pogojev postopkov izbire kandidatov v Republiki Sloveniji zaključena. Mnenje Zakonodajno-pravne službe je drugačno, tako da morebitna retroaktivna veljava lahko predstavlja pravni izziv. Tudi sprememba zakonodaje, o kateri je govoril predsednik Vlade v svojem odgovoru na poslansko vprašanje, je seveda možna. Uredba ne ureja kandidacijskega postopka predlaganja kandidatov za evropske javne tožilce in tudi za evropske delegirane tožilce. K temu institutu Evropskega javnega tožilstva je pristopilo 22 držav članic in so same določale kandidacijske postopke. Na ministrstvu smo pristopili k prvi preveritvi primerjalne ureditve in dobili podatek o različni urejenosti. V Republiki Sloveniji smo tožilstvu podelili visoko stopnjo samostojnosti in ključno vlogo pri izbiri evropskih delegiranih tožilcev dodelili Državnotožilskemu svetu. Dejstvo je, da zakonodajalec lahko uredi zakonodajo tudi drugače. Iz primerjalnega pregleda predvsem pri samem imenovanju tožilcev – kajti države so sledile tudi pri izbiri kandidatov predvsem procesu, ki ga imajo urejenega za imenovanje državnih tožilstev – je ugotoviti, da so ponekod tožilstva v celoti neodvisna, ponekod so tudi samostojna in ima visoke pristojnosti, velike pristojnosti minister za pravosodje, ponekod pa ima pristojnosti vlada. Torej, sistemi so različni, tisto, kar je pomembno, pa je, da so vgrajeni sistemi zavor in ravnovesij. Tudi sama sem v svoji izjavi rekla, da se je seveda možno pogovarjati tudi o spremembi zakonodaje, da pa je potrebno veljavno proceduro tudi spoštovati. Če pogledamo, kakšen je pri nas predpisan postopek za predlaganje kandidatov. Iz obrazložitve zakona izhaja, da se uporablja smiselno podoben postopek kot za imenovanje državnih tožilcev z njegovo poenostavitvijo. To pomeni, da je postopek zelo podoben imenovanju državnih tožilcev, razlika je v tem, da Vlada ne odloča, ampak se v tem primeru le seznani, kar pomeni, da je mnenju Državnotožilskega sveta podana večja teža kot pri imenovanju državnih tožilcev v Republiki Sloveniji. Državnotožilski svet se po pridobitvi mnenja generalnega državnega tožilca do prijavljenih kandidatov opredeli in oblikuje listo kandidatov ter jo posreduje Ministrstvu za pravosodje, obvesti pa tudi same kandidate. Ministrstvo za pravosodje pa listo kandidatov posreduje Vladi, ki se s tem seznani in posreduje pristojni instituciji Evropske unije, torej Evropskemu javnemu tožilstvu. Glede časovnega vidika imenovanja oziroma izbire kandidatov za evropske delegirane tožilce v Republiki Sloveniji naj povem, da so se roki, kdaj bo pričel evropski javni tožilec oziroma evropsko javno tožilstvo delovati, nenehno spreminjali in prestavljali. Prvi je bil predviden 1. 11. 2020, nadalje 1. 3. 2021, sedaj 1. 4. 2021. Kaže, da torej ni tako preprosto in da se s to problematiko srečujejo tudi druge države. Na Ministrstvu za pravosodje smo promptno pristopili k izpolnjevanju pogojev za vzpostavitev delovanja Evropskega javnega tožilstva in zagotovili tako normativne podlage kot tudi vse ostale potrebne vsebine, opremo, zagotovitev denarja in vse ostalo, kar je že povedal tudi državni sekretar. Javni poziv h kandidaturi je bil objavljen 9. 10. 2020, torej takoj po tem, ko je kolegij Evropskega javnega tožilstva sprejel splošne pogoje, na podlagi katerih je možno zaposliti evropske delegirane tožilce, in tudi takoj po formalnem pregledu vlog le-te odstopil državnemu tožilstvu, torej 4. 11. 2020, saj je rok za prijavo potekel 26. 10. 2020. Državnotožilski svet je 4. 12. nato posredoval izbiro, predlog izbire oziroma kandidatne liste na Ministrstvo za pravosodje za dva delegirana tožilca, ki pa je bil s strani Ministrstva za pravosodje posredovan na Vlado 9. 12. 2020. Če pogledamo še veljavno zakonodajo in kaj določa Vladi. Tu se moram strinjati, da veljavna ureditev ne določa nikakršnega roka. Še kako pomembno je, da take določbe obstajajo, in praksa kaže, da mora Državni zbor določiti tako izvršilni veji oblasti kot tudi predsedniku republike ali drugim institucijam, ki odločajo ali imajo pravice seznaniti se iz naslova zavor in ravnovesij, rok. Predvsem pa je rok za odločitev pomemben tudi z vidika pravne varnosti, kajti prav na podlagi določitve roka lahko nastanejo pravne posledice. Pravna norma je tista, ki zavezuje državne organe. Prav zaradi prakse, ki je nastala, tudi v Zakonu o državnem tožilstvu 1E predvidevamo vzpostavitev takih rokov, pa ne le za Vlado, ampak za vse v fazi, ki bodo o tem odločali, in zakon je tudi že koalicijsko usklajen. Le na podlagi tako določenih rokov lahko nastanejo pravne posledice in jih lahko tudi nekdo drugi uveljavlja. Hvala.
Hvala lepa. Replika mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Hvala. Saj nimam več dosti časa, ampak na izvajanje gospe Heferletove. Sedež EJT bo v Luksemburgu, ne v Strasbourgu. Ko smo se pogovarjali o pogoju izpolnjevanja jezika – jaz mislim, da je to stvar interpretacije. V katerem obdobju se bo to še enkrat evalviralo? Tako kot sem rekel, postopek še ni zaključen in zakaj bi zdaj bil naenkrat takšen problem ta C1. Ministrica je zdaj sama dejala, da so države te zahtevane vstopne ravni znanja jezika same določale; v Nemčiji mislim, da je celo stopnja C2. Še enkrat poudarjam, če se v noveli tega zakona določi stopnja C1, je čisto ustrezno. Jaz mislim, da Slovenija vseeno mora težiti k temu, da bomo v EJT poslali res najbolj usposobljene tožilce tudi na področju jezikovnega znanja, znanja angleškega jezika. Tako da tukaj res ne bi problematiziral. Zakon je dobro napisan. Mislim, da ta dopolnitev teh dveh členov na nek način samo še ustrezno dopolnjuje, ta visoka raven jezika pa mislim, da je tudi odgovor na kolegij EJT, ki je dejansko sprejel sklep, da naj bo delovni in operativni jezik angleščina. Zakon bomo seveda podprli, ne moremo pa, še enkrat, podpirati teh amandmajev.
Hvala lepa. Repliko? [[Ne.]] Bom še enkrat sprožil. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Besedo ima Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa. Saj bom zelo kratka, ampak se moram odzvati na besede gospoda Kaloha. Dejstvo je, da se bo zdaj ta sprememba, ki jo predlagate glede stopnje znanja angleškega jezika, danes sprejela, to je pač fakt. Jaz niti ne problematiziram zdaj tega, da se zahteva ta višja stopnja C1. Jaz sem vam v svoji razpravi poskušala pokazati, v čem je v resnici težava in kje je vaša skrita politična agenda te spremembe. Ker ste bili prepričani, da ta dva že izbrana kandidata nimata zadostne stopnje znanja angleškega jezika, ste najprej s to spremembo želeli na tak eleganten način izpeljati in ste predlagali spremembo po višjem znanju angleškega jezika. V vmesnem času, ko se je v javnosti razvedelo, da imata oba kandidata vrhunsko znanje angleškega jezika, je pa vaš šef, spoštovani gospod Kaloh, napovedal že novo novelo, ki bo pa revidirala celoten postopek izbire in seznanitve teh kandidatov za evropskega delegiranega tožilca, in tu tiči problem. Ta vaša vztrajnost in poskusi, na kakšen način bi vi ta dva izbrana kandidata spravili s sveta. O tem sem jaz govorila v svoji razpravi in očitno me niste dobro razumeli. Seveda je zakon popolnoma jasen, trenutno se mora Vlada seznaniti, nič več kot to. Če je to poštarski zakon, bog pomagaj, tak pač je. Ta dva kandidata sta bila na podlagi te zakonske norme izbrana. Ne morete vi zdaj celotnega postopka zamajati, zato ker ni všeč predsedniku Vlade, vrniti vse stvari na začetek in izvesti novega postopka izbire. O tem sem govorila. S tem, ko nimate v predlogu novele, ki je danes pred nami, prehodnih in končnih določb, ki bi predvidevale oziroma ki bi opredeljevale, da se bo ta nova ureditev uporabljala za naprej, ustvarjate možnost retroaktivne uporabe zakona. Če bi bili vaši nameni res iskreni, ne »ja pa dajmo zaradi učinkovitosti evropskega tožilstva to znanje spraviti na C1«, samo zato gre, če bi bili v tem iskreni, potem ne bi imeli nobenih težav, da bi podprli prehodne in končne določbe, ki bi govorile o tem, da se te spremembe uporabljajo za naprej. Ker ste videli, oba kandidata imata to znanje stopnje C1, toliko kot vi zahtevate danes v teh svojih spremembah. Torej če bi bili pošteni v svojih namerah, še enkrat bom ponovila, bi podprli spremembe oziroma amandmaje, da se te vaše spremembe uporabljajo za naprej, ker ni nobene bojazni, da ta dva kandidata ne bi znala angleško, kot vidimo. Ampak seveda, ker vaše namere niso iskrene, ampak iščete obvode, kako bi ta dva kandidata pustili zadaj in začeli postopke znova, pač nasprotujete tako tem določbam, ki bi opredeljevale uporabo zakona, kot tudi temu, na kar vas itak vsi opozarjajo – da evropska delegirana tožilca uporabljata slovenski jezik, slovensko pravo, delovala bosta v Sloveniji. Ta bojazen o znanju angleškega jezika je torej samo pri vas in bom še enkrat ponovila, samo in izključno z eno agendo – po političnem imenovanju dveh novih kandidatov, ki ne vem, katera dva naj bi bila, ampak ta dva, ki sta zdaj izbrana, zagotovo ne, ker vam gresta v nos. Toliko torej o vaši dobronamernosti.
Hvala lepa. Predrag Baković ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegici Tina in Maša sta jasno povedali, pa ni odveč, če še enkrat tudi sam poudarim tistih nekaj dejstev, zakaj danes razpravljamo o tej temi, zakaj je to pomembno. Prvo dejstvo je, da Vlado moti imenovanje izbranih dveh tožilcev, sicer bi se s tem že seznanila. Iz medijev lahko tudi razberemo, zakaj jo moti, pa o tem tukaj ne bi razpravljal, o tem je bilo že precej govora. Drugo dejstvo je, da Vlada zdaj na to ne more vplivati. Torej, tožilca sta bila že izbrana, šla sta skozi ta postopek in drugi del postopka je deklarativen, kot smo slišali, torej da se Vlada samo seznani s tem – pa se ni. Potrebno je v tem momentu kot, bom rekel, dober šahist – kar sam nisem, da ne bo kdo narobe razumel – vzpostaviti neke pogoje, ki bodo blokirali ta postopek že izbranih tožilcev, da se to vrne v neko začetno stanje, kjer bodo prihajali potem novi predlogi, ki bodo morda bolj sprejemljivi. In seveda, da se ta postopek na novo izpelje, je potrebno dati neke nove pogoje. Zato se zaostrujejo pogoji, da je potrebno znanje angleškega jezika, bom rekel neobičajno zahtevno v primerjavi s tem, kot sicer to velja v Evropski uniji. Slišali smo tudi gospo ministrico, da pravzaprav ni nič nenavadnega, da morda lahko tudi postavimo strožje pogoje, ampak kot je bilo rečeno, s tem se vzpostavljajo novi pogoji oziroma pogoji, da se postopek, ki je že praktično končan, spremeni oziroma vrne nazaj. Povedati moram, da ne vidim nobenega pretiranega smisla v tem, da se ti pogoji znanja jezika zaostrujejo. Tožilca bosta delala v Sloveniji, tudi delovni jezik je večinoma slovenski, tako da tukaj resnično gre samo za to, da se vzpostavijo ti pogoji, da se ne opravi dokončno postopka tega imenovanja. Reči moram, da sem izjemno vesel amandmajev, ki na nek način to preprečujejo, in seveda moje prepričanje utrjuje tudi, kar je kolegica Tina izpostavljala, da če ne bi bilo tako, potem bi res tudi največja koalicijska stranka te amandmaje podprla, ker pravzaprav niso škodljivi. Kot vidimo, izbrana kandidata imata tudi znanje tujega jezika stopnje C1 in pravzaprav ne bi bilo nobene škode za nazaj, ampak očitno je. Zato je izjemno pomembno, da so ti amandmaji prišli in da bomo na nek način to tudi preprečili. Sicer pa v bodoče, če želite C1, bo pa C1. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih za novi 5.a člen in za novi 5.b člen. Ker se amandma Poslanske skupine LMŠ za novi 5.a člen in amandma Poslanske skupine SMC za novi 5.b člen nanašata na isto vsebino, bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem amandma Poslanske skupine LMŠ za novi 5.a člen in amandma Poslanske skupine SMC za novi 5.b člen. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 26. marca 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAŠČITI OTROK V KAZENSKEM POSTOPKU IN NJIHOVI CELOSTNI OBRAVNAVI V HIŠI ZA OTROKE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Projekt hiša za otroke je v Sloveniji že zelo dobro poznan. Da je tako, je pokazala tudi razprava na matičnem Odboru za pravosodje, pa tudi v Državnem svetu rešitve uživajo široko podporo. Projekt se je začel leta 2017 z ustanovitvijo posebne delovne skupine, ki je imela skrajni rok za pripravo predloga za vzpostavitev hiše za otroke do konca leta 2023. S ponosom lahko povem, da ga bomo prehiteli konkretno, in na tem mestu se zahvaljujem vsem, ki aktivno delujejo na tem projektu. Slovenija se vselej visoko uvršča po primerjalnih lestvicah glede dostopnosti pravosodja za otroke. Predlog zakona je izkaz naše trdne prepričanosti, da to ne zadostuje, saj še vedno nimamo ustreznega modela obravnave otrok v slovenskem kazenskem postopku. Predlog zakona je pripravljen po modelu Barnahus in usklajuje tako posebno obravnavo otrok kot žrtve ali priče kaznivega dejanja, praviloma z elementi nasilja v kazenskem postopku, in postopke za zaščito in podporo otroka. Predlog zakona predvideva, da bo celostna obravnava otrok javna služba, ki jo bo zagotavljala država v posebnem javnem zavodu. Ta bo zadolžen za določene vrste izvedenskega dela in bo imel pomembno vlogo pri organizaciji in zagotavljanju usposabljanj. Obravnava v zavodu je predvidena za otroke, ki so žrtve in priče kaznivih dejanj, ki posegajo v integriteto otroka, na primer kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost ter življenje in telo. Pod določenimi pogoji in na podlagi individualne ocene bo mogoča tudi obravnava mladoletnih storilcev kaznivih dejanj. Zakon opredeljuje različne postopke obravnave, in sicer zaslišanje otroka, telesni pregled žrtve, krizno podporo in psihosocialno pomoč. Ključnega pomena je, da sodišče ohranja visoko procesno vodenje samega zaslišanja. Zavod prevzame le organizacijo in izvedbo. Ravno tako je ključno, da se s tem ohranja vloga in funkcija ostalih institucij na tem področju, kot so centri za socialno delo ter ne nazadnje tudi Policija. Tako zaslišanje kot telesni pregled se opravita na podlagi odredbe sodišča, pri čemer je zaslišanje opravljeno prek uporabe videokonferenčne opreme, kjer sodnik narekuje vprašanja, postavlja pa jih za to posebej usposobljen strokovnjak, udeleženci pa so v ločenih prostorih. Pred tem je predviden poseben pripravljalni sestanek, kjer se udeleženci dogovorijo o pomembnih dejstvih in okoliščinah za izvedbo zaslišanja. Osumljenec ima že v tej fazi zagotovljenega zagovornika po uradni dolžnosti, če si ga ni izbral sam. Pri telesnem pregledu zavod zagotovi le prostore in drugo pomoč na način, da je v največji meri zagotovljeno obzirno ravnanje z otrokom. V nasprotju s siceršnjimi principi slovenskega kazenskega postopka je tu primarno predviden pregled medicinske dokumentacije. Otroku bosta na voljo tudi krizna podpora in psihosocialna pomoč. Prva se predvideva tekom postopka v hiši za otroke, druga pa bo na voljo še maksimalno šest mesecev po obravnavi otroka, pri čemer se bo zavod v nadaljevanju povezal z drugimi institucijami na tem področju. Predlog zakona predpisuje tudi visoke standarde usposobljenosti strokovnjakov hiše za otroke, zavod pa bo izvajal usposabljanje za druge poklicne profile, ki se srečujejo s temi žalostnimi situacijami. Predlog je nastal v sodelovanju s številnimi domačimi in tujimi strokovnjaki ob podpori Sveta Evrope in Evropske unije. S pomočjo sredstev norveškega finančnega mehanizma že urejamo prostore prve hiše za otroke za pilotno obdobje, s tem denarjem bomo tudi usposobili in zaposlili potreben kader. Zavod bo začel delovati fazno. Najprej za eno kategorijo otrok, potem še za vse ostale, v prihodnosti pa se bo lahko razširil še na druge lokacije po Sloveniji. Če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagam, da se na isti seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Za podporo se vsem že vnaprej iskreno zahvaljujem. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Blažu Pavlinu. Izvolite.
Hvala za besedo. Predlog zakona o zaščiti otrok v kazenskem postopku in njihovi celostni obravnavi v hiši za otroke je Odbor za pravosodje kot matično delovno telo obravnaval na svoji 24. seji 11. 3. 2021. Predstavnica predlagatelja ministrica za pravosodje mag. Lilijana Kozlovič je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da predlagani zakon prinaša ustrezno zaščito otrok, ki so udeleženi v kazenskem postopku, in ureja njihovo celostno obravnavo v hiši za otroke po modelu Barnahus ter dopolnjuje obstoječo kazensko zakonodajo z namenom zasledovanja največje koristi otroka ter preprečevanja nepotrebne sekundarne viktimizacije in stiske teh otrok. Predlagani zakon določa institucionalni okvir, načela in postopke za zaščito mladoletnih oškodovancev in prič v njem opredeljenih kaznivih dejanj v predkazenskem in kazenskem postopku ter njihovo celostno obravnavo. Izvajanje celostne obravnave otrok predlog zakona opredeljuje kot javno službo, ki jo zagotavlja država, in zajema zaslišanja otroka, telesni pregled otroka ter krizno podporo in psihosocialno pomoč otrokom. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je predstavila pisno pravno mnenje in povedala, da je večina pripomb ustrezno upoštevana v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, v preostalem delu pa bo treba zakon ustrezno ustavnopravno razlagati. Predlog zakona so podprle vse vabljene inštitucije, tako Državni svet, Vrhovno državno tožilstvo kot Zveza prijateljev mladine Slovenije, in tudi ostali vabljeni, ki pa so opozorili na nekaj odprtih vprašanj. Tako je vrhovna sodnica Marjeta Švab Širok opozorila, da bi obvezna udeležba zakonitega zastopnika otroka v postopkih celostne obravnave v hiši za otroke utegnila povzročiti težave. Odvetnik dr. Blaž Kovačič Mlinar je povedal, da bi se z razkritjem obrambne taktike na pripravljalnem sestanku ter z možnostjo sodniške samovolje pri odločanju o dopustitvi dodatnih vprašanj na zaslišanju utegnilo nesorazmerno poseči v pravico obdolženca do obrambe oziroma do poštenega sojenja. V razpravi so poslanci pozdravili predlagani zakon, ki bo omogočil celostno obravnavo otrok v varnem in prijaznem okolju hiše za otroke, s čimer se bo pripomoglo tudi k hitrejšemu in učinkovitejšemu postopku, predvsem pa preprečitve dodatne stiske in sekundarne viktimizacije otrok, ki jih kot družba nismo mogli ustrezno zaščititi pred kruto izkušnjo kaznivega dejanja, ki jih lahko zaznamuje za vse življenje. Opozorili so, da so spolne zlorabe otrok še vedno tabu tema v naši družbi, čeprav so zelo pogoste. Poslance je zanimalo število predvidenih hiš za otroke ter predvideno število obravnavanih otrok. Opozorili so tudi na možnost težav v posamezni povezavi z obvezno udeležbo zakonitega zastopnika otroka v postopkih celostne obravnave v hiši za otroke, izpostavili so obvezno soglasje zakonitega zastopnika otroka, mlajšega od 15 let, za vključitev v krizno podporo in psihosocialno pomoč. Predstavnik predlagatelja je dodatno pojasnil, da predlagani zakon v ospredje postavlja največjo korist otroka, Zakon o kazenskem postopku pa učinkovitost postopka in pravico do obrambe. Hiša za otroke se v prvem obdobju uporabe zakona predvideva v Ljubljani, kasneje pa bi lahko bile tudi na dodatnih lokacijah. V prvi fazi se predvideva obravnava do 170 otrok letno. Glede opozoril v zvezi z obvezno udeležbo zakonitega zastopnika otroka je pojasnil, da Družinski zakonik predvideva imenovanje kolizijskega skrbnika otroku, čigar koristi so v navzkrižju s koristmi njegovega zakonitega zastopnika. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, SMC in NSi ter glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih soglasno sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana gospa ministrica! Pred seboj imamo torej zakon o zaščiti otrok v kazenskem postopku. S tem zakonom ustvarjamo pravno podlago za vzpostavitev varne hiše za otroke, ki pomeni multidisciplinarno obravnavo ter celostni pristop k obravnavi otrok. Vzpostavitev projekta varne hiše je torej namenjena zaščiti otrok, ki so bodisi udeleženi v kazenskem postopku bodisi žrtve oziroma priče nasilnih ravnanj, zlasti spolnih zlorab, spolnega nasilja in nadlegovanja. Ustvariti želimo torej varno okolje za otroke, ki so že tako v izjemno težki situaciji, ki pušča mnoge posledice za celo življenje. V preteklosti smo v Državnem zboru nekajkrat govorili o tej zelo občutljivi, ampak še vedno precej zamolčani temi. O tem smo govorili tudi na komisiji za človekove pravice, takrat ko sem jo še sama vodila, in takrat so tudi strokovnjaki s tega področja, ki že vrsto let delajo s spolno zlorabljenimi otroki, povedali, kakšen mora biti protokol na področju zaščite otrok. Pri projektu varne hiše za otroke se je sledilo izkušnjam zlasti mednarodne javnosti, ki je v nekaterih državah začela s tem projektom. Jaz sem vesela, da smo v Državnem zboru imeli tudi virtualno predstavitev varne hiše, in tam je bilo povedano, da je bila prva takšna hiša vzpostavljena leta 2007 na Norveškem. Danes imajo tam 11 takšnih hiš in vsako leto zaslišijo približno 6 tisoč otrok. Na odboru, kjer smo že obravnavali ta zakon, sem državnega sekretarja spraševala, ali bo v Sloveniji samo ena takšna hiša ali jih bo več po občinah, po regijah, in je potem povedal, da gre tokrat najprej za pilotno hišo v Ljubljani, potem pa se bodo trudili v tej smeri, da bi podobne hiše vzpostavili tudi drugod. Zagotoviti želimo torej varno okolje, predvsem pa tudi zdravstveno varstvo za otroke, kar predstavlja ključno vsebino varne hiše. Gre torej za medinstitucionalno, celovito obravnavo otroka od tretjega do 16. leta, ki je bil izpostavljen spolnemu nadlegovanju oziroma nasilju. V varni hiši se odvija celovit pristop in ne zajema samo zaslišanj policije, ampak se zajema tudi celostno psihološko, socialno in zdravstveno oskrbo, kajti vsi otroci imajo pravico do zaščite in zlorabljeni otroci potrebujejo enako skrb ne glede na to, kdo jih je zlorabil, in ne glede na to, ali je bilo pri tem že storjeno kaznivo dejanje ali ne. Otrok je v takšnem trenutku ogrožen ali pa bi lahko bil ogrožen. Ob koncu naj rečem še nekaj o analizah, ki so jih naredili tuji strokovnjaki. Navajajo naslednje podatke, vezane na spolne zlorabe otrok. Spolno zlorabljenih naj bi bilo približno od 19 do 27 % deklic in od 9 do 16 % dečkov. Povprečna starost zlorabljenih naj bi bila od devet do 10 let. Večina povzročiteljev je 10 ali več let starejših od žrtve. Spolna zloraba naj bi se za 22 % dečkov in 23 % deklic začela pred izpolnjenim osmim letom starosti. Otroci s posebnimi potrebami so pogosteje žrtev spolne zlorabe. Dekleta pogosteje razkrijejo spolno zlorabo kot fantje. Večina zlorab je načrtovanih. Jaz sem zadovoljna, da smo vzpostavili to pravno podlago, da bomo končno dobili varno hišo, upam, da se bodo potem te hiše razširile tudi v druge predele Slovenije. V Slovenski demokratski stranki bomo vsekakor ta zakon podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Tina Heferle. Izvolite.
Lep dober večer še enkrat! V Poslanski skupini LMŠ smo mnenja, da je področje zaščite in kakovosti življenja otrok treba nenehno izboljševati, saj na žalost tudi v Sloveniji beležimo kršitve pravic otrok. Seveda podpiramo vzpostavitev sistema, ki bi olajšal položaj otrok, ki so žrtve kaznivih dejanj. Za otroke je zelo pomembno, da bi lahko vse postopke v zvezi z obravnavo kaznivih dejanj, kjer otroci nastopajo bodisi kot priče bodisi kot žrtve, opravili na enem mestu, ki bo do otroka bolj prijazno kot je sodna dvorana. S tem jih vsaj malo zaščitimo pred ponovnim doživljanjem travm. V LMŠ nas veseli, da se stvari na tem področju sicer premikajo na bolje, vendar se je potrebno tudi zavedati, da imamo v sistemu še vedno nekatere pomanjkljivosti. V luči teh izboljšav zato pozdravljamo projekt Barnhouse oziroma hiša za otroke, saj se z njim postavljamo ob bok najbolj razvitim državam. V resnici se je vse skupaj začelo že leta 2018, ko se je Ministrstvo za pravosodje skupaj s predstavniki Evropske unije dogovorilo o sofinanciranju projekta hiša za otroke. Zato gre danes pohvala tako tedanji ministrici za pravosodje kot zdajšnji, ki je projekt pripeljala h koncu prej, kot je bilo to sprva predvideno. Izjemnega pomena je, da se poleg hitrega in učinkovitega postopka obravnavanja prizadetemu otroku zagotovi tudi terapijo in strokovno obravnavo. Zaslišanje, telesni pregledi in druga krizna ter psihološka pomoč otroku se bodo tako izvajali na enem mestu, kot rečeno bo to hiša za otroke, ki bo nudila otroku večjo intimo in predvsem varnejše zatočišče. Na odboru smo sicer dobronamerno opozorili na nekaj pomanjkljivosti zakonskega besedila, ki bi v praksi lahko privedle do težav, ampak verjamem, da če bo do njih prišlo, bodo sodišča skupaj s centri za socialno delo in strokovnimi sodelavci iz hiše za otroke našli rešitev, da se pomanjkljivosti odpravijo. V LMŠ nas veseli, da smo se na odboru za pravosodje vsi strinjali, da gre tu za dober projekt in dobro zakonsko spremembo, čeprav je plod dela prejšnjih pa še predprejšnjih vlad. Veseli me, da vsaj pri tako pomembnih temah, kot so pravice in varnost otrok, zmoremo stopiti skupaj brez kakšnega političnega predznaka. V Poslanski skupini LMŠ bomo zakon seveda podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Predrag Baković. Izvolite.
Dober večer še enkrat! Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Podatki poročila o delu državnega tožilstva za leto 2019 kažejo, da je bilo v letu 2019 2 tisoč 700 otrok in mladoletnikov žrtev kaznivih dejanj. Delež otrok, ki so bili žrtve spolnega nasilja, je tako 10-odstoten. Po nekaterih raziskavah je že vsak peti otrok žrtev spolne zlorabe v družinskem okolju ali s strani osebe, ki je otroku blizu in mu je dobro poznana. Ta podatek je zastrašujoč. Gre za izjemno travmatične dogodke, ki na otrocih puščajo posledice za vse življenje. Velik ostaja tudi delež neprijavljenih dejanj, ker je seveda nesprejemljivo. Spolno nasilje je v slovenski družbi še vedno izjemno stigmatizirano, velikokrat se raje obrnemo stran, kot da bi pomagali. Zato Socialni demokrati podpiramo vse rešitve, ki gredo v smeri večje zaščite otrok, še posebej ko so ti žrtve kaznivih dejanj. Ena izmed takih rešitev je tudi evropski projekt Barnhouse, ki ga je prevzelo že 15 evropskih držav. Gre za projekt Sveta Evrope, Slovenija pa se je projekta lotila že pred nekaj leti. Aktivno je k pripravi zakonodaje pristopila že bivša ministrica za pravosodje Andreja Katič. Današnji predlog zakona torej določa zakonski okvir za celovito obravnavo otrok, ki se znajdejo v kazenskih postopkih bodisi kot žrtve bodisi kot priče, v nekaterih primerih pa tudi kot mladoletni storilci kaznivih dejanj. Že ime zakona pove, da gre za celosten pristop k pomoči, ki pa bo razdeljen v več faz: zaslišanje otroka, telesni pregled žrtve, krizna podpora in psihosocialna pomoč. Hiša za otroke bo tako pod eno streho na usklajen in učinkovit način združila več služb za obravnavo otrok. Tu bodo torej zbrani različni strokovnjaki, ki bodo sodelovali v postopkih in otrokom nudili ustrezno podporo in pomoč, recimo sociologi, pedagogi, psihologi, tožilci, policija. Tudi dokazi o kaznivem dejanju se bodo zbirali v hiši, torej na enem mestu, kar bo zagotovo povečalo učinkovitost in hitrost postopkov. Pomembne so tudi določbe glede enotne in celovite obravnave otroka pri zaslišanju. Število zaslišanj bo tako minimalno, kar bo vsaj malo olajšalo stiske otrok, da jim ne bo potrebno večkrat ponavljati zgodbe in tako podoživljati grozljivih trenutkov vedno znova in znova. Tudi okolje zaslišanja bo otrokom bolj dostopno in prijazno in ne več togo in strogo, kar velikokrat sodne dvorane so. Zaslišanje bo na podlagi odredbe sodišča izvedel ustrezno usposobljen strokovnjak, ki pa bo lahko med izvajanjem zaslišanja prek elektronske naprave komuniciral tudi s sodnikom. Zaslišanje se bo posnelo in se bo lahko uporabilo tudi v kazenskem postopku. Statusnopravno bo hiša za otroke delovala kot javna služba, zato bo država ustanovila javni zavod. Na tem mestu pozivamo pristojne, da za delo z otroki izberejo karseda najbolj kompetentne strokovnjake, vključno z direktorjem zavoda, in da se jim redno zagotavlja tudi ustrezna izobraževanja in usposabljanja. Hiša za otroke bo začela delovati postopoma. Sprva bo namenjena otrokom, ki so žrtve spolnih zlorab, kasneje pa tudi ostalim. Tradicionalni pravosodni sistem je prilagojen odraslim, ne najmlajšim. Pravosodni sistem se mora prilagoditi potrebam otrok ter žrtvam kaznivih dejanj omogočiti varno in zaupno okolje, v katerem se bodo lažje izpovedale. Največja otrokova korist mora vselej biti edino merilo v postopkih, v katere so vključeni otroci, zato je prav, da so postopki tisti, ki so prilagojeni otrokom in ne obratno – da se morajo otroci prilagajati postopku. Za konec naj povem, da je na spletni strani policije navedeno, da policija letno obravnava nekaj več kot 200 kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost zoper otroke. Ne obračajmo se torej stran, ampak pomagajmo in takoj, nemudoma prijavimo vsak najmanjši sum zlorabe. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Žnidarič, predstavila bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem, posebej ministrici! Spoštovani, dovolite mi, da v predstavitvi stališča poslanske skupine uporabim besede ene od sooblikovalk predloga zakona, ki je v razpravi na matičnem delovnem telesu predlog zakona pospremila z besedami: »Pa smo jo po dolgoletnih prizadevanjih končno le dobili.« Gre za izjavo vrhovne državne tožilke z dolgoletno prakso pri pregonu kaznivih dejanj spolne zlorabe in drugih oblik nasilja nad otroki, ki je pri projektu Barnahus sodelovala že od samega začetka in seveda podpira predlagani zakon, ki bo otrokom v predkazenskem postopku omogočil celostno obravnavo. Hkrati pa želimo izreči pohvalo in zadovoljstvo, da bo ta zakon sprejet na predlog resorne ministrice iz vrst SMC, saj je bil sklep o ustanovitvi hiše za otroke v Sloveniji sprejet leta 2017, prav tako na predlog resornega ministra iz vrst SMC. Takrat smo se kot država zavezali, da bomo zagotovili otrokom prijazno pravosodje in jim omogočili celovito podporo v skladu z najboljšimi praksami iz Sveta Evrope. Cilj omenjenega sklepa in tega predloga zakona je vzpostavitev hiše za otroke v Sloveniji, ki je v prvi vrsti namenjena izpeljavi otroku prijaznega in učinkovitega sodnega postopka, ko gre za obravnavo kaznivih dejanj spolnih zlorab pri otrocih. Da bi se izognili dodatni travmatizaciji zlorabljenih otrok, bodo namreč vsi potrebni postopki izpeljani v bolj prijaznem okolju, kot je na primer sodna dvorana. Namen modela Barnahus je torej v prvi vrsti v tem, da se otrok izogne ponavljajočim se razgovorom s predstavniki organov pregona in sodnih organov na različnih lokacijah, in tudi, da se zagotovi sodelovanje med sodnimi, socialnimi in zdravstvenimi službami na otrokom prilagojeni in bolj prijazni lokaciji – da se torej tudi pri pregonu kaznivih dejanj zoper otroke v kar največji meri zasleduje otrokove koristi. Model Barnahus je vodilni evropski model za usklajeno, otrokom prijazno in multidisciplinarno obravnavo otrok v sodnih postopkih. V zvezi s tem moramo sicer opozoriti, da ima Slovenija že sedaj dobro razvit sistem varstva in zaščite otrok, ki zagotavlja visoko raven uresničevanja pravic otrok. Naši pravosodni organi se zavedajo, da so najbolj izpostavljeni in najbolj ranljivi udeleženci v sodnih postopkih ravno otroci in da je zaradi njihove občutljivosti in ranljivosti nujno, da se morebitni negativni vplivi postopka na razvoj otroka čim bolj zmanjšajo. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da so spolne zlorabe otrok še vedno tabu tema v naši družbi, čeprav so žal pogoste, in to predvsem s strani oseb, ki jih otroci poznajo oziroma jim zaupajo. Zato smo zlorabljenim otrokom dolžni nuditi največjo stopnjo zaščite, ki jo ta model po našem in prepričanju mnogih strokovnjakov nudi. Hiša za otroke je prostor, kjer se otroci počutijo varne in kjer z njimi ravnajo usposobljeni strokovnjaki, ki jim zagotavljajo vso potrebno podporo in pomoč. Najprej bo namenjena otrokom, ki so žrtve spolnih zlorab, kasneje pa tudi drugim žrtvam in pričam nasilja. Razlika med sedanjo prakso in modelom Barnahus je, da otroka ne bodo več vozili po različnih institucijah, od policije do zdravnikov in centra za socialno delo, tožilstva in sodišča, ampak ga bodo pripeljali v hišo za otroke, kjer bodo opravljeni vsi postopki za potrebe kazenskega postopka. Hiša bo urejena tako, da otrok ne bo čutil, da gre za uradno institucijo, ampak jo bo resnično doživel kot otroško hišo. Barnahus namreč v islandščini pomeni otroška hiša. V Poslanski skupini SMC bomo predlog zakona soglasno podprli, hkrati pa izrekamo zahvalo tako prejšnjemu ministru kot tudi sedanji ministrici za pravosodje iz vrst SMC, državnemu sekretarju in vsem prizadevnim in srčnim javnim uslužbencem, državnim tožilcem, tožilkam, sodnikom, sodnicam, odvetnikom, odvetnicam, nevladnim organizacijam ter domačim in tujim strokovnjakom ter ne nazadnje državi Norveški oziroma njenemu finančnemu mehanizmu, kjer so zaslužni za to, da bomo lahko zlorabljenim otrokom nudili najvišjo stopnjo zaščite. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Boštjan Koražija bo predstavil stališče Poslanke skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala. V Levici verjamemo, da bodo določila, zbrana v tem zakonu, sploh tista doslej razpršena, pripomogla h kvalitetnejšemu delu vseh organov, a zgolj to ne bo dovolj. Vsaj nekaj specialnih znanj ali obvezna izobraževanja, ki jih predlog zakona predpisuje za sodelavca novega javnega zavoda, bi morali opraviti vsi; vsi, ki se potencialno lahko srečajo z otrokom v stiski, zlasti v primerih spolnih napadov in zlorab ter okoliščin, kjer so otroci priča umorov in ubojev, ki so zlasti travmatični za otroka. Ta predlog zakona se ukvarja posebej z otrokom prijaznim pravosodjem, upamo pa, da je to prvi korak na poti do uporabnikom prijaznega državnega aparata, ki bi deloval v celoti. Izogibanje tako imenovani sekundarni viktimizaciji je pomembno za vse žrtve ne glede na njihovo starost, seveda pa še posebej za otroke. Slovenija je bila v preteklosti že opozorjena, da ni dovolj učinkovito poskrbela za pomoč otrokom žrtvam spolnega nasilja. Opozorila so se nanašala tudi na implementacijo pravice otrok, da so slišani. Otroci žrtve kaznivih dejanj v svojih kasnejših spominih kot posebej boleče izpostavljajo dejstvo, da se je dvomilo v njihove izjave ali jih obravnavalo kot nezanesljive priče zgolj zato, ker so bili mladoletni, torej na podlagi njihove starosti. Pravica biti slišan pa s seboj potegne celo vrsto pogojev, ki bi jih mogli imenovati okolje zaupanja. K temu zlasti pripomore odmik od raznih stresorjev, zlasti to, da niso zopet izpostavljeni svojim učiteljem, da so prostori urejeni tako, da omogočajo svobodno gibanje, kontakt, kontakt z živalmi, igračami, naravo. Otroci lahko povedo svojo zgodbo na njim primernem način, kadar se čutijo varne, to pa bo le v primeru njihove celostne, dostojne obravnave. Na področju pravosodja je, na kar nakazuje tudi ta predlog, ki je pred nami, zagotovo mogoče brez škode za sam postopek opustiti nekatere procesne prvine, ki prej škodujejo otrokovi artikulaciji, pričanje v postopku, kakor pa so v službi prava in pravičnosti. Avdiovizualne izjave otrok, ki nastopajo kot žrtve ali priče, torej njihova nenavzočnosti v sodni dvorani, v ničemer ne krnijo sodnega postopka, če se pri tem spoštujejo pravice drugih strank v postopku. Zakon navaja torej varno hišo za otroke oziroma Barnahus, ki bo imela status javnega zavoda in bo organizirana kot strokovni zavod, ki mu podobno kot pri izvedenstvu sodišče prepusti organizacijo in izvedbo zaslišanja, pri tem pa ohranja vsebinsko, procesno vodenje samega zaslišanja. Sistem, ki ga predlog zakona uvaja – da na enem mestu z enim dejanjem znotraj neke prilagojene ustanove dobimo kvalitetne in veljavne izpovedi za sodno poravnavo – svojo najboljšo plat pokaže v tem, da se hkrati z zaslišanjem začenja že opolnomočenje. Celostna obravnava ter podpora otroka na poti obdelave njegove travme, ki mu je bila povzročena z nekim kazenskim deliktom proti njemu, ali z njegove strani ali pa zgolj kot priče nekega dogodka, ki se prične čim prej, je ključna za otrokov nadaljnji razvoj. Ravno zato nas nekoliko skrbijo dolgi roki, ki se lahko v primeru maksimalnih dolžin približajo že enemu mesecu, kar gotovo ni v korist namena opolnomočenja otroka. Strokovnjaki, zaposleni znotraj varne hiše, bodo morali sami posedovati izredno širok spekter znanj, ki se raztezajo od področja medicine, antropologije, pedagogike, psihologije, psihiatrije pa vse tja do duhovnosti. Skrbi nas, ker ljudi s tako širokim naborom znanj, ki imajo obenem še izostren občutek za človeka, ni na pretek. Zakon je dober in tudi dobro pripravljen in ga seveda v Levici podpiramo. Kot vedno pa bo njegova končna vrednost določena z implementacijo v praksi. V dobro vseh otrok, ki se znajdejo v okoliščinah, ki se jim ne bi smele nikoli zgoditi, upamo, da bo ta implementacija čim bolj gladka, obenem pa že sedaj pozivamo, da naj bo tudi obratna pot čim hitrejša. Namreč da se, če se pokažejo določene potrebe po izboljšavah ali spremembah, te tudi nemudoma pripravijo in predložijo Državnemu zboru v novelacijo. Tukaj mora tudi Državni zbor odigrati svojo vlogo zelo hitro, da bi se preprečilo ali vsaj maksimalno omejilo poglabljanje travme in škode za mlada življenja. Hvala.
Hvala lepa. Kot naslednji bo gospod Blaž Pavlin predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, lep pozdrav še enkrat! V Sloveniji imamo dobro razvit sistem varstva in zaščite otrok, ki je usklajen z mednarodnimi standardi in zagotavlja visoko raven uresničevanja pravic in blaginjo vseh otrok, mednarodne primerjave pa Slovenijo uvrščajo pogosto v sam vrh. Med drugim je Slovenija po letošnjem indeksu organizacije Save the Children na lestvici držav, kjer je otroštvo najbolj zaščiteno, na prvem mestu. Vsi v Sloveniji si ves čas prizadevamo za dodatno izboljšanje položaja in življenja naših otrok. Sprejet je bil Družinski zakonik, ki ga vodi temeljno načelo temeljne koristi za otroke, dopolnjen je bil Zakon o varuhu človekovih pravic, ki ureja zagovorništvo in pravico vsakemu otroku biti slišan, sprejeta je bila tudi Resolucija o družinski politiki 2018–2028, ki poudarja uresničevanje otrokovih pravic. Danes obravnavamo Predlog zakona o zaščiti otrok v kazenskem postopku in njihovi celostni obravnavi v hiši za otroke. Predlog zakona temelji na zavedanju, da je treba zaščito in kakovost življenja otrok nenehno izboljševati in urejati celostno obravnavo otrok žrtev ali pa prič kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost po modelu Barnahus. Po tem modelu imajo nekatere države, predvsem skandinavske, urejeno zaščito otrok v kazenskem postopku že vrsto let. Model Barnahus in predlog zakona sledita cilju, da se vsem zlorabljenim otrokom zagotovi hiter in učinkovit postopek razkritja vseh okoliščin zlorabe. Otroku bo nudil vso potrebno podporo, skrb in pomoč v najranljivejših trenutkih njegovega mladega življenja. In kar je še posebej pomembno, to se bo zgodilo v za otroka varnem in prijaznem okolju. Temeljni cilj predloga zakona je predvsem celovito in sistemsko urejanje obravnave mladoletnih oškodovancev, prič in žrtev kaznivih dejanj. Otrok je v skladu z mednarodnimi standardi opredeljen kot oseba, mlajša od 18 let. Ta zakon določa zaščito mladoletnih predvsem v primeru kaznivih dejanj iz poglavij kaznivih dejanj zoper človečnost, življenje in telo ter spolno nedotakljivost. Zakon izvajanje celostne obravnave otrok opredeljuje kot javno službo, ki jo zagotavlja država prek ustanovitve javnega zavoda z nazivom hiša za otroke. To je hkrati tudi strokovni zavod za opravljanje izvedenskega dela. Javna služba, celostna obravnava vsebuje predvsem zaslišanje otroka, telesni pregled otroka ter krizno podporo in psihosocialno pomoč otroku. Procesne rešitve, predlagane v tem zakonu, stremijo k enotni celoviti obravnavi otroka pri zaslišanju bodisi v vlogi oškodovanca bodisi v vlogi priče, pod določenimi pogoji pa tudi v vlogi storilca. Zato so procesne rešitve zasnovane tako, da sodišče z odredbo za zaslišanje po tem zakonu odloči tudi o uporabi vseh ukrepov za varstvo otrokove duševne celovitosti – izogibanje stikov z obdolžencem, uporaba prilagojenih prostorov, zaslišanje s pomočjo strokovnjaka in minimiziranje števila zaslišanj. K temu cilju prispevajo prav vse predlagane rešitve: celovit pristop, krepitev pravic obrambe in hibridna izvedba procesnega dela zaslišanja. K preprečevanju dodatnih travm bo pripomoglo predvsem enkratno zaslišanje na otroku prijazen način, ki bo hkrati zadoščalo za potrebe postopka. Celoten koncept zakona sledi cilju, da se otroku, ki je žrtev kaznivega dejanja, v nadaljnjih kazenskih postopkih ne povzroča dodatnih stresnih in travmatičnih situacij, če ga že kot družba nismo mogli ustrezno zaščititi pred kruto izkušnjo kaznivega dejanja, ki ga lahko zaznamuje za vse življenje. Verjamem, da bomo s sprejetjem zakona povečali zaščito otrok v kazenskih postopkih. Prepričan sem, da je Ministrstvo za pravosodje črpalo številne dobre izkušnje v državah, ki imajo že vrsto let to področje dobro urejeno. Poslanci NSi bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospa Maša Kociper bo predstavila stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Začetki projekta hiša za otroke segajo že v leto 2017. Takrat je Vlada Republike Slovenije sprejela sklep o vzpostavitvi hiše za otroke v Sloveniji. Vsebina projekta je bila javnosti predstavljena leta 2018, predlagani zakon pa predstavlja implementacijo projekta v slovenski pravni red. Tako bo vzpostavljena pravna podlaga za ureditev zaščite otrok v kazenskih postopkih, saj je bilo ugotovljeno, da projekta ni možno uspešno izvajati v okvirih obstoječe zakonodaje. Projekt predstavlja razvit sistem varstva in zaščite otrok po vzoru islandskega modela Barnahus, ki ga je Svet Evrope označil kot najučinkovitejše izvajanje Konvencije Sveta Evrope o zaščiti otrok pred spolnim izkoriščanjem in spolno zlorabo oziroma tako imenovano Lanzerotsko konvencijo. Celostna obravnava v hiši za otroke je v prvi vrsti namenjena otrokom žrtvam ali pričam kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, predlog zakona pa predvideva postopno širjenje ciljne skupine, in sicer na otroke, ki so žrtve ali priče kaznivim dejanjem zoper življenje in telo ter kaznivim dejanjem, vezanim na nasilje v družinskih razmerjih. Pod določenimi pogoji se bo celovita obravnava zagotovila tudi mladoletnim žrtvam oziroma pričam kaznivih dejanj ali mladoletnim storilcem kaznivih dejanj, seveda če bo zmogljivost zavoda to dopuščala. Predlog zakona predvideva, da se bo takšna obravnava izvajala kot javna služba, ki jo bo prek javnega zavoda zagotavljala in financirala država. Naloge zavoda bodo izvajali usposobljeni strokovnjaki, ki bodo izpolnjevali z zakonom določene pogoje in kvalifikacije, zavod pa bo moral tudi skrbno ravnati in redno skrbeti za strokovnjake in za njihovo redno usposabljanje. Na enem mestu bodo tako združeni strokovnjaki, ki bodo otrokom nudili tudi zdravstveno in terapevtsko podporo in zaščito. Celovita obravnava otrok bo v tej hiši zagotovljena v več fazah. Predlagane rešitve bodo zagotovile enotno in celovito obravnavo otroka pri zaslišanju, zmanjšanje števila zaslišanj in vse ostalo pa bo pripomoglo k odpravi sekundarne viktimizacije. V največji meri bo za skrbno ravnanje in spoštovanje otrokovih pravic poskrbljeno tudi pri telesnem pregledu. V obdobju po zaslišanju bo v okviru zavoda zagotovljena tudi krizna podpora in psihosocialna pomoč, ki jo bodo izvajali svetovalci na podlagi pripravljenega načrta obravnave. V stranki SAB projekt hiša za otroke zelo pozdravljamo, saj predstavlja velik korak k zmanjšanju sekundarne viktimizacije otrok, ki so žrtve ali pa tudi priče kaznivih dejanj. Kakršnakoli oblika nasilja ima na otroka namreč dolgotrajen vpliv in ga lahko grobo zaznamuje za celo življenje. Kaznivo dejanje za otroka predstavlja izrazito travmatično izkušnjo, ki že sama po sebi povzroči škodo, nadaljnji postopki preiskave in kazenski postopek pa lahko povzročijo še dodaten stres in dodatno škodo. Podoživljanje travmatične izkušnje v kazenskih postopkih navadno prizadene predvsem otroka, zato je potrebno pri njihovi obravnavi biti še posebej pazljiv in strpen. Dolžnost vsake države je, da kazenskoprocesno zakonodajo prilagodi na način, pri katerem otroka kot žrtev kaznivega dejanja v največji možni meri zaščiti tako pred sekundarno viktimizacijo kot pred posledicami sekundarnega stresa. Zagotoviti pa mu je potrebno tudi celovito spoštovanje njega kot osebe in njegovih osebnostnih pravic. V Poslanski skupini SAB ocenjujemo, da je sprejetje zakona nujno potrebno in ga bomo s soglasjem vsi poslanci podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi, lep dober večer! Stališče Poslanske skupine Desus bom začel s trditvijo. Vsak otrok ima pravico do otroštva. Prav vsak otrok na svetu bi moral imeti zagotovljeno zdravo otroštvo in vse možnosti za uspešen osebnostni razvoj. Gre za male in mlade, še neizoblikovane osebe, ki predstavljajo najbolj ranljiv naše družbe, a hkrati pomenijo temelj človeške družbe. Ravno zato je še toliko bolj občutljivo in pomembno področje njihove zaščite in njihovih pravic. Drži, da je zakonodaja ne samo pri nas, tudi drugod po svetu čedalje bolj usmerjena v zaščito otrokovih pravic. Kljub temu je, vsaj po oceni naše poslanske skupine, napredek prepočasen. Priznati si moramo, da smo še vedno priče prevelikemu številu kršitev njihovih pravic in zlorab otrok, tudi v svoji neposredni bližini. O zlorabah otrok se po našem mnenju vse premalo govori. Dejstvo je, da zlorabe otrok in kršitve njihovih pravic obstajajo in do njih prihaja prav vsak dan. V Poslanski skupini Desus poudarjamo, da je vsa tovrstna ravnanja in dejanja potrebno glasno, torej brez olepševanja in izgovorov, jasno obsoditi, saj otrokom povzročajo ne samo dolgotrajne, temveč tudi trajne izjemno škodljive posledice. Rezultat raziskav je zaskrbljujoč. Vsak peti otrok je žrtev spolnega nasilja, po večini v družinskem okolju ali s strani osebe, ki je otroku blizu in mu je dobro poznana. Mogoče kdo pomisli, to se meni in mojim ne dogaja, to so samo statistične številke. Nikakor ne. To so otroci. Samo pomislite, koliko otrok poznate, vaši otroci, otroci sorodnikov, prijateljev, znancev, sosedov. Mogoče ste jih učili, preživljate z njimi prosti čas. In koliko smo jih našteli? 10, 20. Sedaj pa pomislite na tako imenovano statistiko. To se pravi, vsak peti otrok je zlorabljen. To pa niso le številke, ampak dejstva. V Poslanski skupini Desus se zavzemamo za ničelno toleranco dejanj, ki povzročajo kakršnokoli škodo našim otrokom, ter za aktivnejši pristop, da ta cilj dosežemo. Izjemno hitro smo pristopili k reševanju krize, ki je v lanskem letu nastala zaradi epidemije. O epidemiji s hudimi doživljenjskimi posledicami, govorim o spolni zlorabi otrok, pa se zelo malo govori. Dolgotrajni in kompleksni pravni postopki v fazah odkrivanja, preiskovanja in dokazovanja nasilnih kaznivih dejanj povzročajo dodatne kršitve in zlorabe, ki žrtvi pogosto povzročajo dodatne škodljive posledice. Še toliko hujše je v primerih, ko je žrtev otrok. Zato so države dolžne zagotoviti ustrezne ukrepe za zaščito žrtev v predkazenskem in kazenskem postopku. Ideja modela hiše za otroke, ki je predviden s tem zakonom, je zorela kar nekaj let in prav je, da ga končno le uzakonimo, saj predvideva posebno zaščito otrok, udeleženih v kazenskih postopkih, bodisi kot žrtve bodisi kot priče. Gre za poseben strokovni zavod, kjer se žrtve, otroci počutijo varne, saj bodo njihovo zaslišanje izvajali usposobljeni strokovnjaki, ki jim bodo nudili celostno podporo, zdravstveno in psihosocialno pomoč. Ključno je, da gre za otrokom prijazno podporo ter v otroku prijaznem in varnem okolju. Ta model predstavlja celostni sistem multidisciplinarnega in multiinstitucionalnega sodelovanja različnih deležnikov, ki morajo težiti k enemu in edinemu cilju – takojšnji, čim bolj ustrezni in predvsem kvalitetni pomoči otroku žrtvi kaznivega dejanja. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da bo hiša za otroke dosegla svoj namen, zato bomo Predlog zakona o zaščiti otrok v kazenskem postopku in njihovi celostni obravnavi v hiši za otroke soglasno podprli. Zavedamo se, da je iluzorno pričakovati, da do takšnih zlorab ne bo več prihajalo, srčno pa upamo in želimo, da bi jih bilo čim manj. Dolžnost vsakega človeka pa je ne pogledati stran. Storilce je potrebno ustaviti takoj. Šele ko se bo to začelo dogajati, bo zlorab čedalje manj in bo več brezskrbnega otroškega smeha in vsak otrok bo lahko preživljal otroštvo v najlepšem pomenu besede. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Kot zadnje stališče bo gospod Jani Ivanuša predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana ministrica, vsi še prisotni v dvorani, lep dober večer! Danes obravnavani zakon je dober in nujno potreben. Zakon celovito in sistemsko ureja obravnavanje mladoletnih oškodovancev in žrtev kaznivih dejanj. Z zakonom se želi predvsem odpraviti kasnejša zaznamovanost mladoletnih oškodovancev in žrtev kaznivih dejanj. Obravnava teh oseb bo s pomočjo tega zakona jasnejša, preglednejša in bo zagotavljala primerno varstvo otrok. Otrok bo slišan in zagotovljena mu bo ustrezna pravica do zaščite in osebne varnosti. Ne vidimo pa razloga, da se celostno po določilih predmetnega zakona obravnavajo v istem zavodu tudi mladoletni storilci kaznivih dejanj. Obe kategoriji otrok bi morali biti ločeni, saj obstajajo popolnoma različni razlogi, zakaj so obravnavani v zavodu. To materijo bi morali urediti v že obstoječem Zakonu o izvrševanju kazenskih sankcij. Moti nas naslednje. Uvaja se institut, prevzet iz norveškega pravnega reda, ponovno se uvaja centralizacija in dodaten zakon. Naš pravni sistem se navezuje na germanskega, tudi prvotna vsebina Ustave Republike Slovenije, zato bi bilo smiselno novosti v naš sistem prenašati iz Nemčije ali Avstrije. Danes obravnavani institut hiša za otroke je prevzet iz pravnega sistema Norveške. S to ureditvijo nimamo prav ničesar skupnega. Težava nastane pri uporabi samega prava, saj je naš pravni sistem koktejl vseh možnih institutov iz celega sveta. Težko sistem deluje kot celovit, če prevzamemo iz vsakega sistema le določen del. Predsednik Vlade je sam opozoril na poplavo predpisov, ki jo imamo v naši ureditvi, po drugi strani pa dobivamo nov zakon. Tretja težava, ki pa nas najbolj moti, je ta, da se s tem zakonom evidentno kršijo zaveze iz koalicijske pogodbe, saj se ponovno krepi centralizacija. Že tako imamo težave z obstoječo centralizacijo in ponovno uvajamo nov institut prav v Ljubljani. V uvodnem besedilu zakona je zapisano, da bodo prostori zavoda v Ljubljani. Nikakršnega razloga ni, da naj bo ta zakon prav v Ljubljani, in tovrstno odločitev je nemogoče upravičiti. Če so problem prostori, je prav v mestih na obrobju Slovenije veliko nezasedenih stavb, ki stojijo kot osamelci prav zaradi centralizacije, ki se dogaja že vse od osamosvojite. Gre za nov zavod in ravno sedaj bi lahko koalicijske stranke pokazale, kako jim je mar za decentralizacijo države. Menimo, da bi lahko bil sedež tega zavoda kjerkoli drugje v Sloveniji. Predlagali bi Ormož, Krško, Novo Gorico, Koper ali kakšen drug kraj. Glede na uporabnike tega zavoda menimo, da bi bilo veliko boj smotrno, da ima omenjeni zavod sedež nekje na periferiji. Tako bodo otroci lahko odmaknjeni od vplivov urbanega okolja, okolje na podeželju pa je zagotovo bolj primerno za uporabnike takšnega zavoda. Ko eno mesto pridobi tak zavod, s tem potegne tudi celoten razvoj. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVI ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETI 2021 IN 2022. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada, zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Kristini Šteblaj, državni sekretarki na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! S predlaganimi spremembami in dopolnitvami Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2021 in 2022 se želi uzakoniti nekatere rešitve, ki bodo omogočile tekoče in nemoteno izvrševanje proračunov države za ti dve leti. S 1. členom se želi Ministrstvu za obrambo omogočiti sklepanje večletnih pogodb za investicije v Slovenski vojski. Veljavni zakon o izvrševanju proračuna namreč v tretjem odstavku 30. člena določa, da neposredni uporabnik proračuna v breme proračunov prihodnjih let ne sme prevzemati obveznosti brez odložnega pogoja. Ta ureditev je problematična predvsem z vidika nakupa tiste vojaške opreme, za katero je dobavni rok 18 mesecev in več od datuma podpisa pogodbe, pri tem pa gre za dobave, ki so zaradi večjih vrednosti projekta ter dinamike proizvodnje praviloma razdeljene v daljše časovno obdobje, približno od dve do tri leta od prve dobave. Poleg tega gre za specifično opremo, izdelano tako rekoč po meri. Ker proizvajalci vojaške opreme pogodb o nakupu z odložnim pogojem ne želijo skleniti, je smiselno, da se za nakup tiste opreme, ki je predvidena s Splošnim dolgoročnim programom razvoja in opremljanja Slovenske vojske ter srednjeročnim obrambnim programom, določi pravna podlaga, po kateri je izjemoma dovoljeno sklepanje pogodb brez odložnega pogoja. S predlaganim 2. členom se kljub omejitvam zaposlovanja, ki so določene v 60. členu veljavnega zakona o izvrševanju proračuna, določa možnost dodatnega zaposlovanja v primerih, kadar se plače zaposlenih financirajo ali iz sredstev raziskovalnih projektov in programov ter sredstev za projekte in programe, namenjene za internacionalizacijo in kakovost v izobraževanju in znanosti, ali pa kadar se sredstva za plače zagotavljajo iz prihodkov od prodaje blaga in storitev na trgu. V prvem primeru pomeni, da bi bila izvedba raziskovalnih projektov in programov lahko vprašljiva, če bi zakon striktno prepovedoval vsako novo zaposlitev. V drugem primeru pa gre za izjemo, po kateri se dopušča možnost zaposlovanja, če so te zaposlitve financirane iz tako imenovane tržne dejavnosti, saj v obeh opisanih primerih stroški dela ne bremenijo proračunskih sredstev. Nadalje je predlagano, da se iz zakona črta ureditev, ki je zahtevala obvezno pripravo polletnega poročila za posredne uporabnike proračuna. Razlog za predlagano črtanje je v dejstvu, da ustanovitelj na podlagi polletnega poročila, ki je pripravljeno do 31. avgusta tekočega leta, v tem letu praktično ne more več sanirati morebitnega negativnega poslovanja. To pa posledično pomeni, da tako poročilo ne služi svojemu namenu. Vendarle pa samo črtanje obveznosti priprave polletnega poročila ustanovitelju ne onemogoča spremljanja finančnega poslovanja posrednih uporabnikov proračuna skozi celotno leto. In še predzadnja reč. S to novelo se določa možnost, da Vlada prerazporedi načrtovane pravice porabe iz namenskih sredstev EU, kadar je mogoče utemeljeno pričakovati, da bo interventne ukrepe, vezane na omilitev in v odpravo posledic epidemije covida, mogoče financirati ali sofinancirati tudi z evropskimi sredstvi. Ob upoštevanju dejstva, da bo nekatere interventne ukrepe, za katere so v sprejetem proračunu že načrtovana nacionalna sredstva, mogoče financirati s sredstvi EU, je smiselno, da se vsaj nekatere obveznosti, ki izhajajo iz interventnih zakonov, financira s sredstvi EU. In še: z dodatnimi prehodnimi določbami se v letu 2021 za en mesec podaljšujejo nekateri roki, na primer za predložitev letnih poročil in davčnih obračunov ter še nekateri drugi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 54. nujni seji 17. marca letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvi Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2021 in 2022. V dodatni razlagi je državna sekretarka z Ministrstva za finance pojasnila ključne razloge oziroma ključne rešitve predloga zakona, ki bodo omogočile nemoteno in tekoče izvrševanje državnih proračunov za letošnje in prihodnje leto. Ministrstvu za obrambo se omogoča sklepanje večletnih pogodb in pogodb brez odložilnega pogoja za investicije v Slovenski vojski. Predlog zakona omogoča možnost dodatnega zaposlovanja javnih uslužbencev v določenih primerih, ko plače zaposlenih dodatno ne bremenijo proračuna. Črta se ureditev, ki posrednim porabnikom proračuna nalaga obveznost priprave polletnih poročil in kazensko odgovornost v primeru nepriprave sanacijskega načrta. Predlog vsebuje tudi rešitev, da Vlada lahko prerazporedi porabo namenskih sredstev Evropske unije tudi za financiranje interventnih zakonov, ko bo ta možnost utemeljeno pričakovana. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povzela pisno mnenje službe in ob tem izrazila pripombo k 1. členu predloga zakona z vidika skladnosti z ustavo. Izpostavila je tudi problem pravne varnosti predlaganih rešitev. V razpravi so nekatere poslanke in poslanci kritizirali predlog zakona ter ga označili za protiustavnega in nedemokratičnega. Predlog zakona ima namreč enake pravne učinke kot Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026, izvrševanje tega zakona pa je trenutno zadržano s sklepom Ustavnega sodišča. Drugič. Člani odbora so se strinjali s tem, da Slovenska vojska potrebuje modernizacijo in dodatne investicije, vendar morajo biti te utemeljene, upoštevati pa je potrebno tudi javnofinančne zmožnosti države. Poudarili so, da se strinjajo z naložbami, ki bodo neposredno služile slovenskim državljanom, a nasprotujejo izdatkom, ki bodo primarno koristili vojaški industriji in mednarodnim misijam. Nekateri člani odbora so v razpravi poudarili, da je Slovenska vojska eden izmed stebrov državne varnosti in suverenosti, zato so naložbe vanjo vitalnega pomena za državo. Ob tem je bilo izpostavljeno, da prav ustava zahteva, da je država varnostno usposobljena. Poudarjeno je bilo, da mora Slovenska vojska spoštovati srednjeročne in dolgoročne usmeritve, ki so bile predhodno sprejete v Državnem zboru, pravno podlago za to pa ji daje prav predlog zakona. V razpravi je bila tudi zavrnjena trditev, da je razprava pravzaprav dilema med naložbami v vojsko in naložbami v zdravstvo ali socialo, saj bo potrebno najti sredstva za investicije v vsa omenjena področja. Državna sekretarka z Ministrstva za finance in državni sekretar z Ministrstva za obrambo sta v razpravi odgovorila na zastavljena vprašanja poslank in poslancev. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandma za nove člene od 5.a do 5.d. Po opravljeni razpravi o vloženih amandmajih je odbor v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora odločal o amandmaju Poslanske skupine Levica k 1. členu in ga ni sprejel, o amandmajih Poslanske skupine LMŠ k 1., 3. in 4. členu, ki jih ni sprejel, in o amandmaju poslanskih skupin SDS, SMC in NSi k 2. členu, ki ga je sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona pa je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo gospa Andreja Zabret, predstavila bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavnika Vlade, kolegice in kolegi! Novela ZIPRS, ki jo obravnavamo, vsebuje dve dobri rešitvi, dve slabi ter eno, pri kateri gre za brezsramno ignoriranje volje Ustavnega sodišča. Prva dobra rešitev je ta, da se bo podaljšal rok za oddajo davčnih obračunov in letnih poročil. To rešitev, ki je res rešitev v zadnjem hipu, v LMŠ podpiramo, saj na ta problem opozarjamo že dolgo časa in smo s tem namenom sklicali tudi sejo Odbora za finance. Škoda le, da ste spoznali tako pozno in s tem povzročili še dodatno mero stresa že tako obupanim računovodjem. Druga rešitev, dobra rešitev je, da se kadrovski načrt Komisije za preprečevanje korupcije v naslednjih dveh letih lahko poveča za pet dodatnih zaposlitev. Gre za izjemno pomemben organ, ki mora preveriti kar nekaj zadev, ki so se zgodile v zadnjem letu. V LMŠ smo na Odboru za finance predlagali kar nekaj amandmajev, med katerimi je bil najpomembnejši črtanje 1. člena. Ta člen namreč omogoča, da se, še preden bo o tem odločilo Ustavno sodišče, lahko začnejo nabave Slovenske vojske v višini 780 milijonov. Pa ne, da v LMŠ ne podpiramo razvoja slovenskega obrambnega sistema. Temu smo sledili v pretekli vladi, ko smo v rebalansu proračuna za leto 2019 in tudi v vseh nadaljnjih proračunih za razvoj obrambnega sistema predvideli več sredstev glede na pretekla leta in tako zaustavili večletni trend zmanjševanja sredstev za Slovensko vojsko, a so bili ukrepi na področju krepitve vojaških struktur in obrambnega sistema oblikovani v drugačnih, bolj stabilnih okoliščinah. Čas, v katerem se nahajamo, pa je specifičen, smo v izjemno negotovi situaciji, ne vemo na primer, kaj bo s tisočimi zaposlenimi v podjetjih, ko se bo enkrat iztekel ukrep subvencioniranja čakanja na delo. V tem času nakupiti za 400 milijonov oklepnikov je daleč od preudarnega ravnanja z javnimi financami, je najmanj nelogično, predvsem pa vzbuja vprašanja in postavlja različne teorije, zakaj si za tak javnofinančni izdatek na vso moč prizadevate. A problem 1. člena sega še globlje. Njegovo sprejetje bi pomenilo uzakonitev pravne podlage za sprejemanje obveznosti za investicije v Slovenski vojski v breme proračunov prihodnjih let še pred sprejetjem odločitve Ustavnega sodišča o kršitvi drugega odstavka 90. člena Ustave. Tako imamo pred seboj še en poizkus vladajoče koalicije, kako ignorirati sistem zavor in ravnotežja. Ta več kot dve stoletji stara doktrina namreč predpostavlja ločitev in razpršitev politične moči na zakonodajno, izvršno in sodno oblast ter podeljuje vsaki od teh vej oblasti približno enako odgovornost in moč, da prepreči dominacijo samo enega človeka, skupine ali veje oblasti. Ponavljam, dominacijo enega človeka ali veje oblasti. Spoštovani, govoriti o pravni državi, a istočasno izigravati Ustavno sodišče, je zelo zaskrbljujoče. V LMŠ smo prepričani, da si tega v zrelih demokracijah ne bi smel dovoliti nihče, ravno poslanke in poslanci Državnega zbora pa bi morali biti tisti, ki delujemo kot branik pravne države.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jani Prednik, predstavil bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, državna sekretarka, poslanke in poslanci, en lep dober večer! V že drugem z epidemijo zaznamovanem letu je Vlada predlagala spremembe in dopolnitve zakona o izvrševanju proračuna. Namesto transparentnega rebalansa proračuna, s katerim bi se odzvala na spremenjene potrebe in prerazporedila sredstva, ki jih v tako imenovanem spopadu z epidemijo ni uspela učinkovito porabiti, se je odločila za rokohitrsko spreminjanje zakona. Zakon o izvrševanju proračuna je zakon posebne vrste. Predlaga ga lahko samo Vlada, ne poslanci, in vedno se obravnava po nujnem postopku. Zaradi njegovega posebnega položaja o njem tudi ni mogoče referendumsko odločanje. To pomeni, da mora tudi njegova vsebina ostati znotraj okvirov, ki so potrebni za proračunsko izvrševanje. Zato v tem zakonu ne sme biti vsebin, ki vanj ne spadajo. Vlada pa je s svojim predlogom storila točno to. Poleg vsebin, pomembnih za izvrševanje proračuna, kot je dopustitev zaposlovanja tistemu delu javnega sektorja, ki ima tudi tržne in druge prihodke, je vanj vrinila člen, ki ruši načelo delitve oblasti, posega v ustavno presojo že sprejetega zakona o investicijah v Slovensko vojsko, pri tem pa še širi že sicer izjemna pooblastila, ki naj bi jih dobila Vlada za kupovanje vojaškega orožja in opreme. Zakonodajno-pravna služba je temu predlogu nasprotovala na več kot šestih straneh. Odbor za finance kljub temu ni ukrepal. Spornega člena ni niti črtal niti ga spremenil, zato smo zdaj soočeni z zakonom, ki vsebuje očitno protiustavne elemente in presega svojo pristojnost, spornega člena pa ni več mogoče spreminjati. Socialni demokrati smo zato pripravili amandma za novi 5.e člen, s katerim bi veljavnost spornih vladnih pooblastil za nakupe vojaške opreme vezali na pogoj, da Ustavno sodišče razglasi Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski za skladnega z ustavo. Če se to zgodi, amandma tudi določa, da pooblastil, ki jih daje ZIPRS, ni mogoče razumeti širše od pooblastil, ki jih Vladi daje zakon o investicijah v Slovensko vojsko. Vlada je že pokazala, da ji ni mar za ustavni red, in očitno enako velja za njen odnos do ljudi, v katerih službi naj bi bila. Dodaten dokaz za to je najprej trmasto vztrajanje Vlade, da pravnim osebam ne bo podaljšala rokov za oddajo poslovnih poročil in davčnih obračunov, nato pa se je koalicija v zadnjem hipu odločila te sicer potrebne določbe vrniti v ta zakon, kamor prav tako ne spadajo, a bodo preobremenjenemu gospodarstvu, če bo zakon sprejet, zagotovile vsaj enomesečni odlog rokov za oddajo poslovnih poročil. Ker verjamemo, da je to premalo glede na obremenjenost računovodskih služb, ter glede na kompliciranost vladnih ukrepov pomoči predlagamo, da se ti roki zamaknejo za tri mesece, na 30. junij letos. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se bomo glede svoje podpore temu zakonu odločili glede na podporo, ki jo bo dobil naš predlog amandmaja za zavarovanje ustavnega reda Republike Slovenije.
Hvala lepa. Gospa Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani! Z današnjo novelo zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije sprejemamo rešitve, ki omogočajo sprostitev dodatnih zaposlovanj javnih uslužbencev v določenih primerih, ko plače zaposlenih dodatno ne bodo bremenile proračuna, podaljšujemo rok za oddajo finančnih poročil o poslovanju podjetij ter zagotavljamo sredstva za nujno posodobitev vojaških zmogljivosti, ki bodo omogočala dolgoročnejši razvoj Slovenske vojske. V Poslanski skupini Stranke modernega centra vse predlagane rešitve podpiramo. Zadovoljni smo, da se sprošča zaposlovanje za raziskovalce v primerih, kadar se plače zaposlenih financirajo iz sredstev raziskovalnih projektov in mednarodnih programov. Prav tako podpiramo dodatno rešitev, ki zaposlitev dodatnih kadrov omogoča tudi Komisiji za preprečevanje korupcije, ker gre za eno od pomembnih institucij, ki prispevajo h krepitvi integritete in transparentnosti ter k pravni državi nasploh, kar je pomembno tudi v luči nedavno sprejete novele Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, ki je KPK podelila nove zakonske naloge, in je zato smiselno, da se okrepi tudi njen organizacijski in kadrovski ustroj. Zelo dobrodošla je tudi enomesečna prestavitev roka za oddajo letnih poročil gospodarskih subjektov, saj se želimo izogniti, da bi pri oddaji podatkov prišlo do netočnosti ali celo množičnih zamud in s tem povezanih sankcij. Zavedamo se, kako nujna je za podjetja predvidljivost gospodarskega okolja, v katerem delujejo. Podjetja pa prek sistema javnega razkrivanja podatkov v svojem poslovanju omogočajo investitorjem, dobaviteljem in drugim deležnikom na trgu, da na podlagi verodostojnih informacij sprejemajo svoje poslovne odločitve, zato morajo biti takšni podatki točni in zanesljivi. Delo specializiranih računovodskih servisov zato vidimo kot most med podjetji in ostalimi deležniki, a zavedamo se, da to še zdaleč ni njihova edina funkcija in da v trenutnih razmerah računovodski servisi opravljajo dodatno delo, izpostavljeni so povečanemu obsegu, saj svojim strankam priskočijo na pomoč pri urejanju dokumentacije, vezane na uveljavljanje vseh vrst pomoči, ki jim jih jo država zagotavlja v okviru protikoronskih zakonov. Ta novela pa zagotavlja tudi finančna sredstva za vojaške zmogljivosti in to je za opozicijo najbolj sporno. Vendar se je naša država že v mandatih prejšnjih, nekih drugih vlad zavezala k izvajanju srednjeročnih in dolgoročnih načrtov za vzpostavljanje vojaških zmogljivosti, ki so po obsegu in časovni dimenziji usklajene z zavezništvom Nata. Slovenija je takšne obveznosti prevzela ob vstopu v to zavezništvo. Velik del obstoječe vojaške infrastrukture je iztrošen. Za vzdrževanje so potrebna velika finančna sredstva, operativna razpoložljivost opreme pa je manjša. Vse to negativno vpliva na pripravljenost Slovenske vojske, ki je že vrsto let za vojno delovanje ocenjena kot neustrezna. S takšno držo naša država ne sledi obveznostim, ki izhajajo iz sistema kolektivne obrambe, z obstoječimi kapacitetami ravnamo negospodarno, s čimer varnostno breme prenašamo na druge članice zavezništva Nata. Republika Slovenija je torej po našem mnenju dolžna zagotavljati vojaške zmogljivosti v skladu z načrtovano dinamiko, zato si želimo, da bi tudi Ustavno sodišče svojo dokončno odločitev o tem vprašanju, konkretno o začasno zadržanem Zakonu o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026, sprejelo čim prej. Na podlagi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog te novele podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Naloga vsakokratne politične oblasti je, da določi družbene prioritete, da izbere tisto, kar je najbolj pomembno, in da v dejavnosti, ki jih oceni kot najbolj pomembne, tudi največ nalaga. Koronakriza, koronavirus je razkril šibkosti te družbe. Razkril je šibkosti v našem zdravstvu, razkril je šibkosti v naši dolgotrajni oskrbi, razkril je šibkosti v stanovanjski politiki za mlade. Lahko se vprašate, koliko mladih, starih okrog 25 ali pa tudi 30 let, se je moralo preseliti nazaj k staršem zaradi tega, ker so izgubili delo in dohodek med to krizo, ker so delali v storitvenem sektorju. To so bili razlogi, zaradi katerih smo se v Levici ob sprejetju zakona o 780-milijonski nabavi orožja odločili, da gremo na referendum, da je to vprašanje treba razrešiti tako, da ljudstvo pove, ali se s tako investicijo in tako izbiro družbenih prioritet strinja ali ne. 780 milijonov evrov namreč ni neko akademsko vprašanje, neko abstraktno vprašanje. To je enak denar ali pa zelo podoben denar, kot ga je recimo lani Vlada namenila za celoten promet in prometno infrastrukturo, če pogledate na stran proracun.gov.si. To je znesek, ki je blizu tega, kar je Vlada v preteklih letih na leto namenjala za investicije. In 780 milijonov evrov ne bo samo 780 milijonov evrov. Že prvi nakup iz tega paketa, transportno letalo, se je v treh mesecih podražil s 50 milijonov evrov na 72 milijonov evrov. Se pravi, najverjetneje se pogovarjamo o milijardi. Zato smo v Levici presodili, da je treba o taki investiciji, o taki izbiri prioritet povprašati ljudstvo na referendumu. V petih dneh smo ob koncu lanskega novembra zbrali skoraj 30 tisoč podpisov in stvar je trenutno na Ustavnem sodišču, ki je prav tako presodilo, da se zakon ne sme izvajati, ker bi ob sklepanju pogodb prišlo do zelo težko popravljivih posledic. Tako smo prišli do zakona, ki je danes pred nami. Poglavitna rešitev tega zakona je namreč iskanje bajpasa Ustavnega sodišča, zato da bi si Vlada ustvarila novo podlago za sklepanje pogodb, ki bodo lahko prinesle tudi milijardne obveznosti državi v naslednjih šestih letih. Tukaj smo v zelo nevarnem precedensu. Prvič. Ustavno sodišče je zakon, ki je poskušal to urediti, zadržalo zaradi težko popravljivih posledic – Vlada je šla mimo njega. Drugič. Naša ustavna ureditev določa: da je Slovenija demokratična država – 1. člen Ustave; da je Slovenija pravna država – 2. člen Ustave; da ima v Sloveniji oblast ljudstvo – 3. člen Ustave; da imajo v Sloveniji državljani pravico sodelovati pri upravljanju javnih zadev – 44. člen Ustave; da imajo državljani pravico do referenduma – 90. člen Ustave. Teh pet členov, 1., 2., 3., 44. in 90., omenjam, ker je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora sama rekla, da je Vlada s tem zakonom, s to grobo kršitvijo ustavnega reda in sklepov Ustavnega sodišča v konfliktu s temi petimi temeljnimi členi naše demokratične ureditve. Zato smo v Levici napovedali, da bomo šli ponovno na referendum. Pa je Vlada ponovno poskušala izigrati ne nas, ampak del ljudstva. V ta zakon je proti Poslovniku Državnega zbora koalicija na Odboru za finance vnesla določbo, s katero naj bi uredili zamik zaključnih poročil za podjetja in računovodske servise z 31. marca na 30. april. To je bila rešitev, ki ji je Vlada do takrat eksplicitno nasprotovala, tisti dan, ko je slišala, da bo na ta zakon verjetno referendum, si je pa premislila in to dala noter. In kje smo zdaj? Računovodski servisi in podjetja so postali talec potencialne milijardne nabave orožja. Zato smo v Levici vložili amandmaje, da se računovodske servise in stvar, ki to ureja, vzame iz tega zakona. Imamo tudi pripravljen zakon, tamle na mizi ga imam, da se to uredi v posebnem zakonu, ki je – in to je dogovorjeno – lahko sprejet v torek naslednji teden, to grobo kršitev ustavnega reda pa danes zavrne.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jožef Horvat. Predstavil bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Danes, v 30. letu te države smo priča siloviti blokadi delovanja te iste države. Povzročanje nezmožnosti ustavno zahtevanega zagotavljanja obrambne sposobnosti države in s tem povezane varnosti državljank in državljanov kot temeljne ustavne pravice je eklatantni primer blokade izvajanja ključnih funkcij države. V Novi Sloveniji se sprašujemo in sprašujemo državljanke in državljane, kdo ima pravico blokirati osnovne funkcije države. Kdo ima to moč, da blokira to državo? Če se bo tako nadaljevalo, bomo državo izgubili. Bomo dovolili, da se bo tako uresničila ideja tistih, ki jim samostojna država Slovenija nikoli ni bila intimna opcija? 34. člen Ustave, to je pravica do osebnega dostojanstva in varnosti, določa, da ima vsakdo pravico do osebnega dostojanstva in varnosti. S tem vzpostavlja ustavno zapovedano dolžnost države, da v vsakem trenutku ter na srednji in dolgi rok učinkovito zagotavlja prav takšno stanje varnosti vsakega posameznika in suverena – ljudi kot celote. Takšno stanje učinkovite varnosti ni zagotovljeno, kadar je vojska države finančno dolgotrajno podhranjena. Da je Slovenska vojska v takšnem kronično podhranjenem stanju, potrjujejo strokovne ocene tako na nacionalni kot na mednarodni ravni. Glede nacionalne ravni je dejstvo, da dosedanja rast investicijskih sredstev za potrebe Slovenske vojske ne zagotavlja potrebnega razvojnega preskoka in modernizacije, ki bi omogočala vzpostavitev zmogljivosti, opredeljenih v dolgoročnih razvojnih programih Slovenske vojske, ki jih je sprejel Državni zbor. Odsotnost potrebnih sredstev pa se odraža v stanju Slovenske vojske, ki je od leta 2013 ocenjena z nezadostno oceno za delovanje v krizi ali vojni. Vlada in koalicija se pri tem sklicujemo na stališče stroke, izrecno na primer na mnenje prof. dr. Ljubice Jelušič. Nujnost v investicije v Slovensko vojsko ni v tem, da kar naenkrat potrebujemo investicije za obrambo, temveč v tem, da omogočimo investicije v Slovensko vojsko, razpotegnjene skozi več let. Prav tako nujnost takšnega ravnanja oziroma sprejetja te novele zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije pojasnjujemo z nezadostno oceno Slovenske vojske za delovanje v krizi in v vojni. Pri izrazito strokovno-političnih vprašanjih, kot je vprašanje financiranja obrambne sposobnosti države, imata namreč Vlada in parlament zagotovljeno polje svoje lastne presoje o nujnosti ukrepanja, saj je to vprašanje ravno vprašanje iz njune jedrne pristojnosti in ne kakšne pristojnosti ustavnih sodnikov, ki niti niso obramboslovci niti nimajo specializiranega znanja in ne podatkov o tako podrobnem strokovno-političnem vprašanju. Tudi po tej skrajno mili poti presoje bi torej ne mogli drugače kot priznati, da gre v primeru Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026 za primer zakona iz drugega odstavka 90. člena Ustave, nujnost ukrepa, kot jo vidita Vlada in parlament, in s tem za zakon, ki ga sploh ni mogoče izpodbijati z referendumom. Tako je vsaj v okoljih svobodnih demokratičnih družb. Nazadnje povedano izhaja iz odklonilnega ločenega mnenja dr. Klemna Jakliča v zvezi z nedopustnostjo referenduma o vprašanju financiranja Slovenske vojske. V Novi Sloveniji smo prisluhnili potrebam podjetij in računovodskih servisov in smo zadovoljni, da je Odbor za finance z veliko večino sprejel dopolnilo, ki omogoča predložitev letnih poročil na Ajpes za poslovno leto 2020 do konca letošnjega aprila. Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati bo novelo Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2021 in 2022 podprla.
Hvala lepa. Gospod Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovani! Vlada trdi, da so ključne rešitve predloga zakona nujne, saj brez njih ne bo možno nemoteno in tekoče izvrševanje državnih proračunov za leti 2021, 2022. Pa je to res tako ali je sprememba namenjena izvrševanju Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026, ki mu je Ustavno sodišče začasno prižgalo rdečo luč? Zakon, ki ga obravnavamo danes, predstavlja obvod odločitve Ustavnega sodišča. Vlada je namreč vsebino zakona, ki ga je sodišče ustavilo, prenesla v ZIPRS. S tem je znova pokazala svoj odnos do pravne države in demokracije, seveda. Odločbe Ustavnega sodišča so obvezne za vse veje oblasti, tako za izvršilno kot za zakonodajno vejo oblasti, a očitno ne za to vlado, ki mimo Ustavnega sodišča predlaga zakon, v katerem krši načelo delitve oblasti in negira pravico ljudstva do referenduma. V Poslanski skupini SAB smo večkrat poudarjali, da vojska potrebuje ustrezno opremo in da so določene investicije v vojsko nujne. Zlasti investicija v posebno letalo za gašenje požarov Canadair, ki ga naša vojska potrebuje za dobro celotne države. Ne moremo se pa strinjati, da so nujne vse investicije v višini 780 milijonov evrov. Menimo, da bo prišel čas, ko bodo obrambi zagotovljene vse potrebne investicije, zagotovo pa danes v finančni, gospodarski in zdravstveni krizi in ob rekordnem javnofinančnem primanjkljaju ni čas za zavezo k vojaškim investicijam v skoraj milijardnem obsegu. A danes se v resnici ne pogovarjamo o tem, ali so investicije v Slovensko vojsko potrebne ali ne. Pogovarjamo se o odnosu Vlade do postulatov pravne države in demokracije. Pogovarjamo se o protiustavnem zakonu, ki ga je Vlada zavedno predložila zakonodajnemu telesu v sprejetje. Ob robu zagotavljanja investicij vojski sprememba omogoča dodatne zaposlitve v javni upravi, vendar za točno določene projekte in programe, ki jih financira Evropska unija. Sprememba zakona Vladi omogoča prerazporejanje sredstev za financiranje epidemije, tako da se bodo ukrepi interventnih zakonov financirali iz namenskih sredstev EU. Zakon ukinja obveznost priprave polletnega poročila in sanacijskega načrta za posredne proračunske uporabnike, občine, Zpiz in Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Polletno poročilo je namenjeno pravočasnemu spremljanju odhodkov in prihodkov. Če ti odstopajo od predvidenih, se od poslovodstva zahteva takojšnje sprejetje sanacijskega načrta in izravnava finančnih tokov do konca leta. V SAB predlagani rešitvi nismo naklonjeni. Menimo, da moramo zlasti pri občinah in dveh najpomembnejših blagajnah za državo in ljudi pozorno spremljati in pravočasno reagirati na neustrezno izvrševanje finančnega načrta. Računovodski servisi že od začetka leta pozivajo k podaljšanju roka za oddajo letnih poročil in davčnih obračunov. Koalicijske poslanske skupine so na matičnem delovnem telesu z dopolnili predlagale podaljšanje rokov za en mesec. A vprašanje je, ali je zgolj dodatni mesec dovolj, glede na to, da so bili roki v prvem valu podaljšani za dva meseca, pa takrat situacija ni bila niti približno tako kaotična, kot je danes. In zakaj je situacija kaotična? Zaradi številnih novih predpisov, ki se prepogosto spreminjajo in so tako nejasni, da uporabniki brez pojasnil pristojnih zakona ne morejo uporabiti na pravilen način. In kot da to ni dovolj, jih je Vlada pahnila v dodatno stisko, saj je akt, ki določa pravila vračanja temeljnega dohodka in nadomestil, sprejela tik pred oddajo davčnih obračunov. Kljub temu da podpiramo podaljšanje roka za oddajo letnih poročil in smatramo, da so določene investicije v Slovensko vojsko nujne, zakona ne bomo podprli. V Poslanski skupini SAB ne moremo podpirati rešitev, ki tako eklatantno negirajo ustavo, pravno državo in demokracijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Zakon o izvrševanju proračunov Republike Slovenije je glede na pravno naravo državnega proračuna nujni in neposredni pogoj za njegovo izvrševanje. Najpomembnejša sprememba se nanaša na financiranje pogodb za investicije v Slovenski vojski, ki so sicer predvidene s Splošnim dolgoročnim programom razvoja in opremljanja Slovenske vojske ter srednjeročnim obrambnim programom za njegovo izvedbo. Obveznosti se bodo lahko prevzele brez odložnega pogoja. Slovenska vojska je državna oborožena sila, ki je usposobljena in opremljena za izvajanje oboroženega boja. Je najpomembnejši sestavni del sistema nacionalne varnosti. Njena velikost, oborožitev in sestava so odvisne od državne politike in od vojaške doktrine. Obrambni sistem je čez vsako razumno mero postal predmet izživljanja dnevne politike ob neizbežnem ignoriranju potreb stroke ter tudi imperativa modernizacije. Za modernizacijo ni nikoli denarja, da pa se s tem uničuje operativna sposobnost enot, to zanima malokoga. Pri tem je drugotnega pomena, na kakšen način se to vse skupaj prikazuje državljanom. Obramba države zahteva mnogo več, kakor pa omogočajo kapacitete demagogov in populistov. Relacija obrambnega sistema z lastno javnostjo se tako pretvarja v poniglavi osebni politični marketing. Ponavljajo se stare napake našega strateškega načrtovanja. Na dejanska razvojna vprašanja obrambne moči države odgovarjamo z njihovim zanikanjem ali pa ignoriranjem. Pri tem je popolnoma jasno, da bo investicije uresničevalo več vlad, vrsto problemov, ki se bodo vmes oziroma sproti pojavljali, pa bodo razreševali več let zapored. Zato morajo biti strategije odprte in zadevajoče, pokrivati morajo dolgoročne in najpomembnejše projekte stabilnosti in varnosti države, zadnje desetletje dogajanj v skrajno zapletenem sistemu državne legitimne sile je ogledalo naše strokovne nesposobnosti, legalizacija sistema neodločanja, način razvoja, da se nič ne spremeni. Tako stanje pravzaprav vodi do inverzije vrednot v resničnem vojaškem poklicu, brez katerega si ni mogoče zamisliti nobene vojske, marginalne stvari postajajo strategija, stroka pa odhaja na obrobje. Strateško vodenje 30-letne države pač ni infantilno delanje potičk v domačem peskovniku. Umetnost strategiziranja je bila tisočletna vojaška domena. Pri tem je pravo postavljanje vprašanj pomembnejše kot odgovori, več velja način uresničevanja kot množica ciljev. Želeno in ciljano kakovost določa veliko reči, ne zgolj ekonomske danosti, tudi politični sistem, predvsem pa etika družbene odgovornosti. Strateškega usmerjanja obrambne potentnosti države strokovno in politično ne obvladamo. Napake se ponavljajo, vodenje vojske je zato vedno znova improvizacija. Tega morda ne vidimo navznoter in na krajši rok, navzven in dolgoročno pa se problemi kopičijo. Predlagana sprememba zakona o izvrševanju proračunov pomeni prekinitev takega nevzdržnega stanja. Na novo se določa tudi možnost dodatnega zaposlovanja v primerih, ko se plače financirajo iz sredstev raziskovalnih projektov in programov ter sredstev za projekte in programe, namenjene za internacionalizacijo in kakovost v izobraževanju in znanosti. To pa vse skupaj ob predpostavki, da se sredstva zaposlenih za plače ne zagotavljajo iz proračuna države. Možnost, da Vlada Republike Slovenije prerazporedi namenska sredstva Evropske unije na podprogram Sredstva za financiranje epidemije COVID-19, vendar samo če se utemeljeno pričakuje, da bo interventni ukrep dejansko financiran z namenskimi sredstvi, ter predlog podaljšanja roka za predložitev letnih poročil ocenjujemo kot posega, ki sta prilagojena trenutnemu gospodarskemu položaju. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli spremembe in dopolnitev Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Lep dober večer še enkrat vsem skupaj, še posebej predstavnikom Vlade! V Slovenski nacionalni stranki podpiramo izjemo od omejitve prevzemanja odgovornosti pri sklepanju pogodb, saj je edino pravilno, da se sledi dolgoročnemu programu Slovenske vojske. Seveda naš vojaški program še zdaleč ni popoln, saj se preveč prilagajamo Natovim zahtevam po orožju, neprimernem za obrambo naše domovine. Pogosto kupujemo orožje in opremo, neprimerna za obrambo razgibanega geografskega prostora naše domovine. Namesto da bi kupovali orožje za specifičen način vojskovanja, ki se ga bojita tako zahodna kot tudi vzhodna stran, sledimo interesom Nata in določenih globalnih korporacij. Pri programu bi bilo potrebno še marsikaj spremeniti, zagotovo pa je potrebno imeti nad programom, ki ga v vojski trenutno imamo, popoln nadzor. Ta nadzor bomo z dopolnitvijo Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije tudi izboljšali. Z zakonom bomo tako določali izjemo od omejitev prevzemanja obveznosti, da se bodo lahko sklepale smiselne večletne pogodbe za investicije v Slovenski vojski. Pogodbe, ki so torej predvidene s Splošnim dolgoročnim programom razvoja in opremljanja Slovenske vojske ter srednjeročnim obrambnim programom za njegovo izvedbo. V Slovenski nacionalni stranki si želimo, da bo Ministrstvo za obrambo po tem zakonu sklepalo pogodbe, ki so potrebne za normalno in kvalitetno obrambo naše domovine. Ker je vojaška oprema zelo specifične narave, jo je potrebno načrtovano kupovati tudi z ozirom na modernizacijo naših oboroženih sil. Vse aspekte vojske je potrebno nadzorovati. Država brez dobre kontrole obrambnih mehanizmov ne more funkcionirati. Finance so v današnjih časih tudi del vojaških strategij, zato morajo obvezno slediti obrambnim programom in usmeritvam. Nasprotnikom tega zakona seveda ni želja obramba našega naroda in domovine, ampak kot po navadi uničevanje naše države in naših, slovenskih obrambnih sil. Pri nabavah ne gre samo za orožje, ampak tudi za stvari, kot je na primer transportni helikopter, ki se ga da v dobrobit državljanov uporabljati tudi v civilne namene. Financiranje obrambne usposobljenosti domovine mora potekati tekoče, pod nadzorom in v skladu s širšo strategijo obrambe naše domovine. Varnost je ena izmed osnovnih pravic državljanov, ki pa jo zagotavlja prav obrambni mehanizem države. Hvala lepa za vašo pozornost in lahko noč.
Hvala lepa tudi vam. Še zadnji bo stališče Poslanske skupine SDS predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovana predstavnika Vlade, kolegice, kolegi! Pred nami so spremembe in dopolnitev Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2021 in 2022. Zakon o izvrševanju proračunov Republike Slovenije ureja postopke, priprave in izvrševanje proračuna države, kar pomeni, da se v njem urejajo posebnosti, ki so vezane na izvrševanje proračuna posameznega leta. V letni zakon je smiselno vključiti tudi rešitve, za katere se ocenjuje, da so pomembne za razvoj določenega upravljanja s proračunskimi sredstvi. Osnovni cilj zakona je uzakoniti rešitve, ki bodo omogočale tekoče in nemoteno izvrševanje proračunov države za leti 2021 in 2022. S predlaganimi spremembami in dopolnitvijo Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2021 in 2022 se določa izjema od omejitve prevzemanja obveznosti, in sicer tako, da se lahko sklepajo tiste večletne pogodbe za investicije v Slovenski vojski, ki so predvidene s Splošnim dolgoročnim programom razvoja in opremljanja Slovenske vojske ter srednjeročnim obrambnim programom za njegovo izvedbo. Navedeno pomeni, da se bodo te obveznosti lahko prevzele brez odložnega pogoja. Za navedene investicije je zaradi zahtevanih vojaških sistemov predviden dobavni rok tudi 18 mesecev in več od datuma podpisa pogodbe. Poleg tega so predvidene dobave zaradi večjih vrednosti projekta ter dinamike proizvodnje praviloma razdeljene v daljše časovno obdobje, saj celotne investicije ni mogoče finančno izvesti v enem proračunskem letu. Predlagana je ukinitev priprave polletnega poročila za posredne uporabnike proračuna države in občin ter Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ker polletnega poročila pristojni organi ne more obravnavati prej kot v tretjem četrtletju tekočega dela. Zahteva po pripravi sanacijskega načrta in po sprejetju ukrepov, s katerimi bi se finančni načrt posrednega uporabnika izravnaval do konca tekočega leta, v praksi ni uresničljiva. Predvidena je tudi možnost, da Vlada Republike Slovenije prerazporedi namenska sredstva Evropske unije na podprogramu Sredstva za financiranje epidemije COVID-19, vendar samo če se utemeljeno pričakuje, da bo interventni ukrep financiran ali sofinanciran z namenskimi sredstvi Evropske unije. Matično delovno telo Odbor za finance je na predlog koalicije med predhodne določbe uvrstil tudi, da se zavezancem predložitev letnih poročil in davčnih obračunov rok za oddajo le-teh podaljša do 30. aprila 2021. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi razprava o vloženih amandmajih. V razpravo dajem najprej amandma Poslanske skupine Levica k 2. členu. Vidim, da je interes za razpravo, zato odpiram listo. Prosim, prijavite se. Dva razpravljavca imamo. Prvi dobi besedo gospod Luka Mesec, nato gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Najprej bi malo dopolnil svoje stališče, ki sem ga predstavil v stališču poslanske skupine. S tem amandmajem, ki ga zdaj obravnavamo v 2. členu, mi poskušamo črtati ta 2. člen, ki v bistvu obravnava enako materijo kot zakon o investicijah v Slovenski vojski, to je tisti zakon, ki je trenutno zadržan na Ustavnem sodišču, ker je Ustavno sodišče razsodilo, da do razsodbe Vlada ne sme podpisovati pogodbo o nakupih orožja, zaradi tega ker bi zaradi zneskov in brez odložnega pogoja in tako naprej lahko to imelo težko popravljive posledice za državo. S tem se lahko seveda samo strinjamo, ker te pogodbe bodo presegale sprejete proračune Republike Slovenije, te pogodbe bodo presegale mandat te vlade, se pravi, šle bodo daleč čez leto 2022, in te pogodbe bodo lahko znašale v skupnem znesku tudi milijardo evrov, kot sem pokazal prej. Vlada sicer govori o 780 milijonih, ampak že prva nabava, transportno letalo, za katerega naj bi dali 50 milijonov evrov, se je v nekaj mesecih podražila na 72 milijonov evrov. Zato lahko z vso legitimnostjo govorim, da bo lahko končni znesek, tako kot je primer letala, teh nabav pol dražji, kot govori Vlada. Dodatno me skrbi zaradi tega, ker za razliko od zakona, ki je na Ustavnem sodišču, se pravi zakona o investicijah v Slovenski vojski, zakon, ki je pred nami, nima nobenih varovalk. Tisti zakon določa, da nabave ne smejo presegati 780 milijonov – tega v tem zakonu ni. Tisti zakon določa, koliko lahko Vlada po letih odmeri za nabave – te varovalke v tem zakonu ni. In tisti zakon določa, da mora Vlada vsako leto poročati, kaj točno dela v tej smeri, koliko denarja je porabila, kakšne pogodbe je podpisala in tako naprej – tudi tega v tem zakonu ni. Kar imamo pred sabo v tem zakonu, je popolna bianko menica. Popolna bianko menica, s katero lahko Vlada praktično neomejeno razpolaga s sredstvi, ki sploh še niso definirana v kateremkoli sprejetem proračunu. Treba se je vprašati, ali res zaupamo tej vladi, da bo gospodarno ravnala s tem denarjem, da ne bodo stroški leteli v nebo, kot so do zdaj še pri vseh orožarskih poslih, da ne bo sklepala pogodb, zaradi katerih nas bo še mandat ali dva bolela glava. Konec koncev to ni vlada, ki bo ob koncu mandata te stroške tudi že poravnala. Te stroške bodo poravnavale tudi naslednja in mogoče še ena vlada za njo. Ne vemo, koliko bo vlad v naslednjih šestih letih, ampak vse bodo nosile posledice pogodb, ki se bodo sklepale zdaj, in vse se bodo morale podpisati pod izbiro družbenih prioritet, ki jih bo izbrala ta vlada. Kot sem prej rekel, milijarda evrov za to državo na žalost ni nek zanemarljiv znesek. Milijarda evrov je praktično blizu zneska, ki ga je država v preteklih letih na leto odmerjala za investicije, milijarda evrov je znesek, ki je recimo petkratnik zneska, kakršnega je Vlada v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost namenila zdravstvu, ali pa desetkratnik zneska, kakršnega je Vlada v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost namenila dolgotrajni oskrbi, ali stopetdesetkratnik zneska, ki ga je Vlada v letošnjem proračunu namenila za gradnjo stanovanj. To so primerjave, kakšen denar gre za vojsko in kakšen denar gre za vse ostalo. Ne vem, zakaj se tako bojite referenduma. Saj referendum ne pomeni, da bo vaš plan avtomatsko zavrnjen. Švica je en mesec, preden smo mi vložili oziroma zbrali podpise za zahtevo po naknadnem zakonodajnem referendumu o 780 milijonih, na referendumu odločila, da bodo kupili za 6 in pol milijard vojaških lovcev. To je bilo odločeno na referendumu. Zagovorniki te ogromne vojaške nabave v Švici so očitno imeli dovolj tehtne in dobre argumente, da so ljudstvo prepričali, da se v to nabavo gre. Tako da ne vem, zakaj tukaj poslušamo o izživljanju dnevne politike, pa o izigravanju, pa demagogiji, pa političnem marketingu in ne vem, čem. Smo v demokratični državi, kjer ima ljudstvo pravico do referenduma in kjer ima vso pravico, da se o takih stvareh, kot je milijardna investicija, odloča na referendumu. Jaz ne vem, zakaj se tega bojite. Če ste trdno prepričani, da je obramboslovna stroka na vaši strani, kot smo poslušali, potem pač ni problema, boste prepričali s to obramboslovno stroko tudi ljudi, da moramo to nabaviti. Ampak tukaj vidimo, da ni nezaupanje samo do ljudi, nezaupanje je celo v inštitucije, kot je Ustavno sodišče. V enem od stališč vladnih strank smo slišali, da ne more Ustavno sodišče o tem presojati, zaradi tega, ker tam niso obramboslovci. Tukaj smo zdaj. Ustavno sodišče ne more presojati, zaradi tega ker niso obramboslovci – pa ne se hecati, no! Obratno je. Politiki, ki ne razumejo, kaj je funkcija Ustavnega sodišča, naj o tem rajši molčijo. Ustavno sodišče ni presodilo in ne presoja vsebinsko, ali Slovenija to orožje rabi ali ne, Ustavno sodišče presoja, ali je imela Vlada prav, ko je sprejela sklep, da referenduma o tem vprašanju ne sme biti. To je stvar, o kateri presoja Ustavno sodišče, in težko prenašam te kritike, da smo na naši strani populisti in tako naprej. Ne ne, vi ste. Vi ste, zaradi tega ker vam ni všeč, kar je sklenilo Ustavno sodišče o stvari, s katero ste pohodili kup ustavnih načel, tako kot boste zdaj z ZIPRS, zadržalo je nek zakon, ki vam je ljub, boste šli v to, da devalvirate, razvrednotite celoten pomen in smisel inštitucije, kot je Ustavno sodišče, ki ga imamo zato, da varuje ustavni red, ki ga imamo zato, da postavlja okvire in omejitve vsakokratni oblasti. To so osnove, to je abc politike. V demokratični ureditvi nobena oblast ni vsemogočna, nobena oblast si ne more kar vzeti pravice, da dela, kar hoče, zato imamo ustavo in pravni red. In vsaka se mora gibati znotraj tega, kar dopušča ustava, ki je temeljni, osnovni, ustanovni akt neke države. Vi pa ste tukaj že drugič, ker hočete izsiliti na vsak način, in to protiustavno, nabavo orožja, pripravljeni pohoditi pet temeljnih ustavnih načel. Pet temeljnih ustavnih načel: da je Slovenija demokratična republika – 1. člen Ustave; da je Slovenija pravna država – 2. člen Ustave; da ima v Sloveniji oblast ljudstvo – 3. člen Ustave; da ima v Sloveniji prebivalstvo, ljudstvo, pravico do sodelovanja pri javnih zadevah – 44. člen Ustave; da ima pravico do referenduma – 90. člen Ustave. Vse to ste pripravljeni tukaj pohoditi, zato da bi izsilili bianko menico za nakup oziroma za podpisovanje pogodb za milijardni nakup orožja. Tukaj smo. Pa da ne boste rekli, da smo mi kar tako proti orožju ali pa proti Slovenski vojski, se bom še malo vsebine tega nakupa dotaknil. V Levici, že odkar se govori o teh nabavah, poudarjamo, da morajo biti te nabave take, da ne bodo služile ali pa da ne bodo uporabne samo za misije Nata v tujini, ampak da bodo predvsem uporabne za to, kar je ustavna funkcija Slovenske vojske, in to je obramba Slovenije in njenega teritorija. Kar dobimo v tem paketu, ki ga vi skušate spraviti čez, in zato se najbrž bojite referenduma, je pa naslednje. Oklepniki, ki jih kupujete za 400 milijonov evrov, niso namenjeni obrambi slovenske države ali pa njenega teritorija. Ti oklepniki so namenjeni, to piše v resoluciji Slovenske vojske in v strategijah, za opremo dveh srednjih bataljonskih skupin Nata za ekspedicije v tretjem svetu. Ne za to, da bi branili Slovenijo, ampak za ekspedicije v tretjem svetu. Helikopterji, ki jih kupujete, niso dvonamenski. To ste tudi že večkrat sami priznali. Ti helikopterji so namenjeni za enako, za specialne sile in za ekspedicije. Transportno letalo, ki ga kupujete, ni namenjeno prevozu cepiv. Trenutno Slovenska vojska eno transportno letalo ima, imenuje se Turbolet 410, in v zadnjih petih letih je to letalo dve tretjini doleta oskrbovalo Natove misije, Natove operacije in tako naprej. Novo transportno letalo se kupuje samo zaradi tega, ker ima večji dolet, do 3 tisoč 500 kilometrov, da ne bo dostavljalo stvari samo v Bosno in na Kosovo, kar približno zdaj počne, ampak da bo lahko letelo tudi do Afganistana ali pa Malija. Ne pa za prevoze cepiv, kot smo slišali v eni od poskusov manipulacij s strani ministra za obrambo. Če bi se pogovarjali o neki razumni številki, ki bi bila ustrezna temu času in okoliščinam, ki jih imamo – imamo krizo zaradi koronavirusa, imamo ljudi, ki izgubljajo službe, imamo firme, ki zapirajo svoja vrata ali pa se selijo iz Slovenije, veste, kaj se dogaja v Ormožu in na Koroškem, imamo potencialno gospodarsko krizo pred sabo. In vi ob vseh teh dejstvih, ki bodejo v oči, ki v tej državi ustvarjajo neko stanje črnogledosti in nezaupanja, rečete, da je najpomembnejša stvar, da si bo ta vlada postavila pravno podlago za to, da bo lahko podpisala orožarske posle za več sto milijonov evrov. Prej sem malo retorično spraševal, zakaj si ne upate na referendum, ampak saj ni težko razumeti, zakaj si ne upate na referendum – ker veste, da ga boste izgubili pri takem odnosu. Smo pa v demokratični državi. Tudi če vi povozite te ustavne člene s tem zakonom, smo še vedno v demokratični državi. Tako da tudi ta zakon bo šel na Ustavno sodišče in tudi ta zakon boste pred Ustavnim sodiščem zelo težko branili, v resnici še težje kot prejšnjega. Zato se dotaknem našega drugega amandmaja. Naš drugi amandma govori o vprašanju tega, da ste naknadno, ko vas je zaskrbelo, da bo tudi glede tega zakona padel referendum oziroma zahteva po referendumu in da bo tudi ta zakon Ustavno sodišče zadržalo, vtaknili v ta zakon rešitev za računovodske servise, ki so Vlado že več mesecev prosili, naj jim letos zaradi izrednih razmer podaljša roke za oddajo zaključnih poročil do konca maja. Temu je Vlada nasprotovala zelo dolgo, pristali ste pa na to samo zato, da ste jih dali semle, v ta zakon kot talca. Mi seveda nočemo, da so oni kakršenkoli talec ali pa kolateralna škoda nekega spora, ki se njih absolutno ne tiče. To, da so bili umeščeni v ta zakon, je proti poslovniku, ker vsebina tega zakona ne novele, še manj pa ZIPRS, ni določanje roka za oddajo zaključnih poročil računovodskih servisov. To ni vsebina tega zakona. Tega praktično pod nobenimi pogoji službe Državnega zbora ne bi niti spustile tako daleč, da bi se o tem glasovalo. Tako da si predstavljam, da je tokrat moralo priti precej pritiska, da smo sploh prišli do tega, da je do glasovanja o tem lahko prišlo. Ampak to je bilo umeščeno noter proti Poslovniku Državnega zbora in umeščeno je bilo samo zato, da boste izsiljevali tiste stranke, ki nasprotujemo temu zakonu, takemu, kot je, da boste rekli, če glasujete proti temu zakonu, ne glasujete proti nakupom orožja, ampak glasujete proti podjetjem in računovodskim servisom, če boste zbirali podpise za referendum, to ne bodo podpisi proti nakupu orožja, ampak bodo podpisi proti računovodskim servisom in podjetjem, in če boste dali zahtevo za ustavno presojo, to ne bo ustavna presoja o nakupu orožja, ampak o računovodskih servisih. Samo zaradi tega je to tukaj notri, da bo, kdor želi dobro računovodskim servisom in podjetjem, šel po drugačni poti. Mi imamo, tukaj [[pokaže predmet]] imam zakon, to je novela protikoronskega paketa sedem, ki je bila danes vložena. S predsednikom Državnega zbora Igorjem Zorčičem je dogovorjeno, da bo obravnavana naslednji ponedeljek in torek, najkasneje v torek, ko bo tudi izglasovana, in v veljavo bo stopila samo dan kasneje, kot bo stopil tale ZIPRS. Na ta način mi lahko računovodske servise rešimo. Vas pa prosim, da jih ne vpletate v to, da bi bili oni kakršenkoli talec ali pa kolateralna škoda spora glede nakupov orožja in družbenih prioritet, ker si tega na noben način ne zaslužijo.
Hvala lepa. Besedo je želel državni sekretar gospod Lampret. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani poslanke in poslanci! Poskušal bom biti kratek. Glede na trditve, ki so bile izpostavljene, dvakrat sem slišal celo trditev glede lahkega transportnega letala, moram reči, da smo na ministrstvu dobili dve poslanski vprašanji. Eno je bilo glede nakupov oklepnikov 4x4, drugo je bilo v zvezi s taktičnim transportnim letalom in bomo na obe vprašanji tudi odgovorili v skladu s poslovniškim rokom. Glede cen jaz ne bi špekuliral. Res je, da smo naredili rezervacijo v NRP v višini 72 milijonov, ampak to je rezervacija in to nič ne govori o samem projektu. Mi samega projekta nismo končali, zato ker ga ne moremo, ker je bil zakon o investicijah zadržan. To je bilo večkrat tudi na glas povedano. Tako da tukaj kakršnokoli špekuliranje o ceni ni na mestu. Res je tudi, da smo leta 2007 izvedli razpis za to letalo. Leta 2007. In iz tistega obdobja so bile neke cene, ki so se tudi javno objavljale. Ampak ni bilo samo taktično transportno letalo, štiri zadeve so bile prenesene v NRP, štiri prioritete, ki jih Ministrstvo za obrambo ima: komunikacijski in informacijski sistem Slovenske vojske, posodobitev vojaške infrastrukture, taktično transportno letalo, nadgradnja helikopterjev Bell 412. To so te prioritete. Tri izmed njih lahko izvedemo na podlagi rednih proračunov, ki so sprejeti, enega izmed njih, taktičnega transportnega letala, ne moremo. Ali to pomeni, da ni varovalk? Ni res, varovalke so. Govorim o ZIPRS dva plus dva. Proračun za dve leti imamo, 100 milijonov za letošnje leto, 130 milijonov investicij za prihodnje leto in v tretjem, četrtem letu so procentualno [[nerazumljivo]]investicije. Se pravi, varovalke obstajajo. Predsedujoča, dovolite mi še res na kratko, dve besedi glede uporabe, glede vsebinskega dela, kar smo slišali. Glede srednjih bataljonskih bojnih skupin, ki jih ta država, Slovenska vojska načrtuje že dobrih 15 let. Srednje bataljonske bojne skupine niso namenjene ekspedicijskim operacijam. To ni ne strategija ne taktična uporaba teh zmogljivosti. So pa namenjene obrambi, nacionalni obrambi Republike Slovenije v kolektivni obrambi Evrope. O čem govorimo? Če govorimo geografsko, pa govorimo na pamet, to pomeni, da če bo Evropa ogrožena, in meje v Evropi so se po letu 2014 spreminjale, bo Republika Slovenija branila skupno varnost na mejah Evrope. Če bi bile to ekspedicijske operacije, potem bi imeli mi strateške zmogljivosti za njihov prevoz. To ni tako. Pa da zaključim z uporabo lahkega transportnega letala. Res je, da ga kupuje Slovenska vojska, Ministrstvo za obrambo za potrebe Slovenske vojske. Vsa zračna plovila v uporabi Slovenske vojske so dvonamenska. Postavili bomo tudi določene minimalne standarde, ki bodo vojaški standardi za to letalo. Vendar bo to letalo oskrbovalo tudi slovenske kontingente. V Maliju ni Nata, je pa Slovenska vojska in operacija Evropske unije. Glede helikopterjev, specialnih helikopterjev. Mi ne govorimo o specialnih helikopterjih. Govorimo o srednjih transportnih helikopterjih, ki jih trenutno imamo v Sloveniji štiri, vendar so v uporabi za prevoz specialnih sil. To pomeni, da tu ne bo specialne opreme, bodo pa morali biti piloti izurjeni za nočni prevoz specialcev, specialnih sil. Njihova možnost transporta bo enaka, kakor zdaj drugih transportnih helikopterjev. Spoštovana predsedujoča, jaz vem, da je ura pozna, tako da bi tukaj zaključil. Hvala.
Hvala lepa. Res je, sejo bomo končali ob 22. uri, ampak prej imamo še repliko. Gospod Mesec, izvolite.
Hvala lepa. Da samo pojasnim tole glede cene za transportno letalo, od kod sem jo dobil. Vi ste govorili, da bo stalo 50 milijonov, zdaj pravite, da o ceni ne bi špekulirali, vmes je bil pa sprejet NRP, kjer je zanj odmerjenih 72 milijonov.
Hvala lepa. Želi besedo še gospod Bandelli? [[Da.]] Izvolite, imate besedo. Kar počasi.
Hvala. Saj bom hiter, ker vem, da bi radi končali ob 22. uri. Pri tem zakonu je brez zveze govoriti o kakšnih bataljonih ali drugem. Ta zakon, enostavno povedano, predstavlja en obvod, in to smo razumeli vsi, odločitve Ustavnega sodišča. Z enostavnimi besedami, da razumejo ljudje, za kaj gre. Se pravi, Vlada sprejme zakon oziroma parlament sprejme zakon, s katerim se državljani ne strinjajo, povedano pošteno. Ampak da preizkusimo to in da preverimo, ali se državljani ne strinjamo, pride predlog od Levice, ki reče, naredimo en referendum, postavimo en referendum. Zdaj gre v presojo na Ustavno sodišče in Ustavno sodišče – kaj naredi? Zamrzne dokončne odločitve. To je to. Kaj to pomeni? To je tik pred tem, da Ustavno sodišče reče, da ta zakon naprej ne more iti. Evo, to je zdaj bistvo tega. Ker vi na Vladi veste, da se bo to zgodilo, naredite – kako bi rekel? – na Primorskem bi rekli, eno finto: naredimo en nov zakon, s katerim bomo lahko zagotovili podpis pogodb za nabavo 780 milijonov opreme – za moje pojme polovico nepotrebne – mimo odločitve Ustavnega sodišča, kar je najbolj pomembno, mimo državljanov, mimo referenduma. To je bistvo vsega. Kaj mi tukaj delamo? Kakšen odnos je pokazala ta vlada do pravne države in do demokracije? Kakšen odnos je pokazala? Ali je kakšen odnos to, da se ne da ljudstvu možnosti, da se izrazi, ali je prav ali ne? Osebno sem povedal in dostikrat sem ponovil to, da je v vojski tudi potrebno izboljšati opremo, izboljšati lokacije, prostore, potrebna je rekonstrukcija raznih njihovih poslopij in vse, kar je. To je v redu. Nihče ni proti temu, veste? Problem je, da bo vojska lahko zdaj zaradi tega zakona podpisala pogodbe in obremenila vse naslednje proračune za en mandat in pol. Tega se je treba zavedati. In to ne z malim denarjem, ne z malim denarjem. Meni se je smejalo prej, ko sem poslušal kolega Horvata: »Kdo ima moč, da blokira državo?« Kako, kdo ima moč?! Ja ljudstvo in državljani. Zato je tudi referendum. Saj ste tukaj že ne vem koliko mandatov pa točno veste, kaj pomeni referendum, kolega. Kdo ima moč? Saj za to gre, ker verjetno se državljani ne strinjajo v tem trenutku, da se nabavlja to opremo, enostavno povedano. V tem trenutku, govorim. To, kar govorim od začetka. Vlada in koalicija, ali ne vidite, kaj se dogaja v tem trenutku? S ponedeljkom ali pa z nedeljo bomo imeli spet vse zaprto, vse. Vse. In se gremo, da bomo imeli 780 milijonov za orožje. In kaj naredi Vlada? Kaj naredi Vlada?! Odkloni nabavo 1 milijona cepiv za 12 milijonov! Po 12 evrov je bil eden. Za 12 milijonov odkloni 1 milijon cepiv, bi pa kupila raketomete in osemkolesnike in ne vem kaj, ker s tem bomo mi uničili in zaključili s tem virusom! Sigurno bomo. Imate koalicijo, za katero vidite, da se vam sesuva pod nogami, vsak mesec je slabše, vsak mesec je manj ljudi in zato hočete tudi na hitro spraviti skozi ta zakon, da si zagarantirate nabavo tega orožja, če bomo tako rekli, ki bo bremenilo en mandat in pol. Zdaj zaključim, ker mislim, da je tudi ura toliko. Tisti, ki govori, da nas bo vojska branila s 6 tisoč vojaki v primeru nevarnosti, kot ste rekli, da bomo branili meje – ali 6 tisoč ali 12 tisoč ali 3 tisoč, vse skupaj ni nič. Nič! Tu se je treba samo odločiti, kaj hočemo mi imeti. Očitno je, da država in državljani tega nočejo, zato se bojite. Vas je strah tega in zato »dajmo hitro sprejeti ta zakon, dokler je še večina v parlamentu, dokler je še večina, da bomo nekaj naredili, ker je nekaj nujnega«. Nujno je samo rešiti to državo iz te pandemije, ki je zdaj tukaj. Ti zneski in obremenitev za naslednjih šest let pa niso cilj. S tem sem jaz zaključil. Hvala lepa, podpredsednica.
Hvala lepa. S tem bomo zaključili današnjo razpravo in jo bomo nadaljevali jutri zjutraj ob 10. uri, ko bomo odprli tudi nov krog prijav za razpravljavce. Za danes pa vam želim samo še lahko noč.