Etter ønske fra næringskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt adgang til replikkordskifte på inntil fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som tegner seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Utgangspunktet for den saken vi behandler i dag, er et Dokument nr. 8-forslag fra representantene Åslaug Haga og Marit Arnstad. Næringskomiteen har behandlet denne saken, og vi har enstemmig gått inn for at dokumentet skal vedlegges protokollen. Et flertall i komiteen har også gått inn for et forslag til vedtak II, som jeg føler meg trygg på at de selv vil redegjøre for. Departementet har i skriv til komiteen, et skriv som er vedlagt saken, redegjort for de spørsmålene som komiteen har stilt. Jeg føler at de er blitt besvart på en meget betryggende måte. Vi har gode internasjonale avtaler som ivaretar matsikkerhet og opprinnelsesmerking. Jeg har lyst til å nevne at forslagsstillerne i sitt forslag tok utgangspunkt i en meget kjedelig episode der nederlandske egg ble ommerket og omsatt som om de var norske. Det er en helt klart lovstridig aktivitet, og det er naturligvis også i strid med det lovverket vi har i dag. Derfor er det ikke først og fremst snakk om endring av lover og regelverk, men om håndheving av disse. Jeg ser fram til at vi får en ny matlov som koordinerer de lover vi har, og gjør lovverket enda bedre for å oppnå det som vi er enige om, opprinnelsesmerking og mattrygghet. Det er flere lover i dag som vil bli sett på i den sammenheng, og det vil gi forbrukerne og kontrollapparatet en bedre mulighet for å utøve den kontrollen som vi skal ha med matvarer.
Det er flere grunner til at vi i Arbeiderpartiet støtter forslaget fra forslagsstillerne om en nasjonal strategi for opprinnelsesmerking av matvarer. Et godt argument finner vi også i brev fra statsråd Sponheim til komiteen. Det står: «Dagens bestemmelser gis oss betydelig beskyttelse mot villedning, selv om de kan bli bedre. Bestemmelser om merking vil bli vurdert endret. Jeg mener det er viktig at vi tar hensyn til forbrukernes ønske om bedre opprinnelsesmerking av matvarer. Det gjøres best ved at Norge, helst i samarbeid med naboland og andre land med felles syn, arbeider i internasjonale fora for at slike regler kommer inn i felles internasjonale standarder.» Det er vi enig i. Men for at det skal kunne gå, må man fra Norges side ha en egen strategi for hvordan man skal få inn egne syn på en matmerking. Derfor er vi med på det forslaget som SV og Senterpartiet også står bak. Som representanten Momyr sa, er forslag til en ny matlov ute på høring, og i dette høringsdokumentet omtales også matmerking. Det er helt klart at i den omtalen i dokumentet står forbrukernes ønsker og rettigheter sentralt. Det har også vært forbrukerundersøkelser, bl.a. i de nordiske land, som viser at nettopp tydelig merking av matvarer, opprinnelseslandet for produktet osv., er viktig for forbrukerne. Man kan få inn et konglomerat av merking som igjen gjør det uforståelig for forbrukerne, og derfor er en strategi viktig i denne sammenheng. Derfor har altså vi fra Arbeiderpartiets side støttet det flertallsforslaget i innstillingen som ligger til votering.
Det er positivt at forslagsstillerne gjennom det forslag som Stortinget behandler, retter oppmerksomheten mot mattrygghet. Mattryggheten i hele verdikjeden er et viktig politisk tema i veldig mange land. Det er et faktum at de fleste bestemmelser som regulerer forholdet til trygg mat, har vi fått som et resultat av prosesser i internasjonale fora, spesielt innenfor rammen av EU-samarbeidet, men også i andre internasjonale organisasjoner. Fra 1. januar 1999 fikk vi en utvidelse av EØS-avtalen på det veterinære området. Vi fikk en ordning som reduserte mulighetene for kontroller ved grensepasseringer med en hovedregel om kontroller på produksjonssted og mulige stikkprøvekontroller på mottakstedet. Dette har bedret forholdene for fiskerinæringen. Ordningen har fungert tilfredsstillende. Konsekvensene av veterinæravtalen er behørig evaluert uten at det kan påvises noen forverring når det gjelder helsesituasjonen for dyr eller mennesker som følge av endrede kontrollregler. Fremskrittspartiet kan derfor ikke se hensikten med å innføre særnorske regler for kontroll av importerte matvarer. Det arbeides kontinuerlig med å gjøre kontrollen mer effektiv innenfor rammen av internasjonale avtaler. Det bør også nevnes at det nye mattilsynet er tiltenkt en sentral rolle her. Tilsynet vil ha et bredt internasjonalt engasjement og bidra til en styrket innsats for bedre mattrygghet. Dette forholder Fremskrittspartiet seg til. Kravet til opprinnelsesmerking av matvarer øker. En forbrukerundersøkelse viste at folk flest ønsker å vite hvor matvarene kommer fra. Opprinnelse er en viktig opplysning for konsumentene. Dette har nok noe med trygghet å gjøre, selv om det ikke ligger noe angående trygghet i selve merkingen, fordi all mat i utgangspunktet skal være trygg. Fra og med 15. februar i år trådte den nye forskriften om krav om opprinnelsesmerking på frukt og grønnsaker i kraft. Det er en utbredt oppfatning blant norske produsenter at det skal bli lettere å ta ut en merpris når forbrukerne vet at produktene er norske. Frivillig matmerking f.eks. gjennom Matmerk har vi hatt lenge. Det viser seg at 50 pst. av bedriftene øker salgsvolumet på produkter merket med «Godt Norsk». Én av fem bedrifter tar høyere priser på merkede produkter og mener merkingen har påvirket bedriftenes strategi. Fremskrittspartiet mener det er viktig å følge opp konsumentenes ønske om en bedre opprinnelsesmerking på matvarer. Et slikt arbeid vil gi best resultater gjennom samarbeid med andre land. Her er det et behov for å samle kreftene i Norden for å få størst mulig gjennomslag i internasjonale fora der kriterier og standarder for mattrygghet bestemmes. På områder som merking og sporbarhet av matvarer, er det viktig at Norge i samarbeid med andre kan forene krefter slik at vi kan påvirke regelverket i en retning av hva som er mest mulig tjenlig for våre innbyggere. Forslagsstillerne omtaler temaet om nye virkemidler og strengere straffer ved villedende markedsføring. For Fremskrittspartiet vil det være naturlig å vurdere disse forhold i samband med Stortingets behandling av forslaget til ny matlov. Helsedepartementet har i samarbeid med Fiskeridepartementet og Landbruksdepartementet lagt frem et høringsforslag til ny matlov 14. februar i år. Utkastet inneholder forslag til hvordan straffebestemmelsene kan harmoniseres, også at de bør skjerpes. Det er slik i dag at det er ulike straffebestemmelser i de 13 lover som en ny matlov skal erstatte, enten helt eller delvis. Når det gjelder forslaget om hyppigere kontroller hos norske leverandører, finner vi det naturlig at det nye mattilsynet får spille en helt sentral rolle. Det vil bety at et ressurseffektivt tilsyn tar vare på helhetsperspektivet og hensynet til et samlet ansvar for tilsyn i hele matkjeden. Det er knapt noe sted hvor maten er tryggere enn i Norge og Norden. Vi har en felles interesse av å videreføre dette fortrinnet. Det er også viktig at forbrukerne får innflytelse på utformingen av matpolitikken. Det arbeidet Regjeringen legger opp til på dette området, virker fornuftig og hensiktsmessig ut fra Fremskrittspartiets ståsted og har vår støtte pr. i dag.
SV står også i dag bak flertallsinnstillingen. Flertallet ønsker at vi offensivt skal utarbeide en nasjonal strategi for opprinnelsesmerking av matvarer. Trygg mat handler for meg om flere ting. Det handler om å skaffe nok mat til alle som ikke har nok mat i dag, det handler om å produsere maten på en slik måte at den er ufarlig å spise, og det handler om at den skal produseres på en slik måte at vi også kan produsere nok mat om 20–30 år og enda lenger fram i tid. Norske forbrukere har blitt mer og mer kravstore. Vi lever nå i en tid hvor kokker er blitt kjendiser, og det går flere matprogram enn musikkprogram på tv-en. Kokebøker selger mer enn romaner. Og forbrukerne som har fått slik økt bevissthet, vil stille strenge krav til den maten som skal kjøpes inn i framtiden. Jeg vet det selv. Jeg vil bruke min innflytelse som forbruker, bruke min makt til å fremme den formen for matproduksjon jeg synes er mest bærekraftig, mest miljøvennlig, og som gir den kvaliteten jeg synes det er rimelig å forvente av matprodukter. I hele Europa har vi sett at denne trenden de siste fem årene er blitt sterkere og sterkere. Forbrukermakt har flyttet steiner vi for få år siden ikke trodde det var mulig å flytte – det gjelder ikke minst forbrukerne i Europa, som sa klart nei takk til å ta i bruk genmanipulert mat. Det var en massiv aksjon, hvor det store flertallet av forbrukerne bare sa: Dette har vi ikke etterspurt. Dette ønsker vi ikke å ha på våre matbord. Kontrollen med norsk mat slik den er i dag, er ikke tilfredsstillende. Men jeg er veldig glad for den utviklingen vi ser ved at vi skal få ett mattilsyn, og at vi skal få en ny matlov. Jeg har tilhørt en bevegelse som lenge har tatt opp spørsmål knyttet til kontrollen av mat. Vi sliter fremdeles med f.eks. kontrollen av rester av sprøytemidler i grønnsaker. I det øyeblikket vi oppdager at et parti som har kommet på det norske markedet, inneholder for store rester av sprøytemidler, ja, så er de grønnsakene og den frukten allerede spist av norske forbrukere fordi vi ikke klarer å teste raskt nok eller ikke har hatt god nok teknologi. Slik var det for noen år siden. Nå har vi teknologien, men vi har ikke vært villig til å sette av store nok ressurser til å bruke metoder som gjør at vi kan avsløre dette tidligere – før det når forbrukerne. Det er mange spørsmål som vil komme til diskusjon når vi får den nye matloven. Hva er trygt? Hvilket nivå av trygghet skal vi legge oss på? Hva er de nye, store utfordringene knyttet til matbårne sykdommer og introduserte arter? Dette er utfordringer som i andre land når høyere opp på den politiske dagsordenen enn de har gjort i Norge til nå. På mange måter kan vi være glad for det fordi vi har vært skånet for en del av de verste dyresykdommene, og vi har vært skånet for en del av de verste matbårne sykdommene fordi vi har hatt en relativt streng kontroll. Til slutt vil jeg si at en strategi for opprinnelsesmerking av mat slett ikke bare er forbrukerpolitikk. Forbrukerpolitikk er også viktig, men nesten viktigst, og først og fremst, er den strategien som gjør at vi kan få økt verdiskaping i det norske landbruket. Og økt verdiskaping i det norske landbruket, det trenger vi sårt! Opprinnelsesmerking vil øke betalingsvilligheten. Den kan også bidra til å fremme kvaliteten. Jeg vil vite hvor osten jeg kjøper, kommer fra. Når jeg reiser på ferie, sørger jeg for å få kjøpt en lokal spesialitet, noe de er flinke til akkurat der jeg er på besøk. Der tror jeg vi har et stort potensial i Norge. Vi har etter hvert mange – jeg har vært så heldig at jeg har fått lov til å reise rundt og besøke en del av dem som driver med gårdsbedrifter og gårdsmat – som vil satse. De fortjener en nasjonal strategi for opprinnelsesmerking. Jeg håper også at flertallet i denne salen vil komme tilbake med forslag om det.
I Dokument nr. 8:28 foreslår stortingsrepresentantene Marit Arnstad og Åslaug Haga bedre kontroll med mat og tydelig merking av opprinnelsesland. Vi har et omfattende regelverk om mat med krav til helse, kvalitet og redelighet under de tre matdepartementene Fiskeridepartementet, Helsedepartementet og Landbruksdepartementet. Tidligere var utvikling av regelverket om mat i hovedsak et nasjonalt anliggende. Hvert land hadde stor frihet. Dette gjaldt også Norge. Bildet har endret seg. Norge har inngått internasjonale avtaler – også om mat. Internasjonale standarder knyttet til avtalene blir mer forpliktende. Det begrenser handlefriheten vår, men gjør samtidig at vi kjenner til reglene i de landene som vi handler mat med. Gjennom WTO-avtalen har standardene til Codex Alimentarius fått økt betydning. Gjennom EØS-avtalen er norsk lovgivning på matområdet i stor grad harmonisert med EUs. Utviklingen har ført til økte krav til norsk matproduksjon og handel. Ny lovgivning i EU er en av drivkreftene bak de reformene vi nå foretar i Norge. I EU utvikles for tiden nye felles regler om kontroll med fôr og mat. Reglene gir kontrollbestemmelser for samme område som EUs matlov, Food Law, gjelder for. Reglene vil danne det viktigste grunnlaget for framtidige norske bestemmelser om kontroll. Codex Alimentarius, som nevnt, har også etablert standarder for merking av mat. Innenfor EØS er merking av mat generelt regulert i det såkalte merkedirektivet. Norges og EUs lovgivning om merking var nesten identisk også før EØS-avtalen – nettopp fordi begge bygde på Codex Alimentarius" generelle merkingsstandarder. I norsk lovgivning finnes generelle bestemmelser i den såkalte merkeforskriften. Merkeforskriften gir generelle krav bl.a. om opprinnelsesmerking og villedning. Vi tilføyde nylig et krav om å angi varebetegnelse og opprinnelsesland for frisk frukt, bær, grønnsaker og poteter som frambys uemballert til sluttforbruker. Videre finnes særskilte bestemmelser om merking av mat i en rekke forskrifter. Noen av ordningene er obligatoriske, andre er frivillige for å gi økt verdiskaping. Jeg nevner forskrift 28. mars 2001 om opprinnelsesmerking av ferskt storfekjøtt og forskrift 5. juli 2002 om beskyttelse av opprinnelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og betegnelser for tradisjonelt særpreg på landbruksbaserte næringsmidler. Den siste ordningen utvides nå til også å omfatte fisk og fiskeprodukter. Regjeringen tar sikte på at Norge skal være ledende i verden på systemer for sporbarhet for sjømat. Selv om de gjeldende regler er omfattende, vet vi at mange vil ha enda bedre merking. Vi tar hensyn til forbrukernes ønsker, bl.a. om bedre opprinnelsesmerking. Dette kan vi best oppnå ved at Norge, sammen med andre land med samme syn, arbeider i internasjonale fora for at slike regler skal tas inn i internasjonale standarder. I Codex Alimentarius drøftes det å utvide kravene til merking av opprinnelsesland. Norske myndigheter har hittil støttet dette. Men fortsatt gjenstår det diskusjoner. Troverdig opprinnelsesmerking forutsetter gode systemer for sporbarhet. Disse må virke i alle ledd i matkjeden og fungere likeverdig i alle land som fôr, råvarer og ferdig mat kommer fra. Det kreves også et helhetlig tilsynssystem. Norske produsenter kan lage slike ordninger for norskprodusert mat – noe vi har lagt til rette for gjennom nye merkeordninger. Jeg finner grunn til å peke på at den saken som omtales i bakgrunnen for forslaget – egg fra Nederland som ble merket som norske – strider mot gjeldende lovgivning, slik også saksordføreren gav uttrykk for. Dette viser behov for etterlevelse av reglene, mer enn behov for nye regler. Etablering av Mattilsynet fra 1. januar 2004 vil gi mer effektiv kontroll med mat og fôr, så vel det som produseres innenlands, som det som eksporteres og importeres. Utkast til ny matlov er nå ute til høring. Den skal avløse en rekke gjeldende lover. Regjeringen tar sikte på å legge proposisjonen fram for Stortinget i løpet av våren. Jeg er svært opptatt av at reformene skal føre til et helhetlig og moderne regelverk, og at det nye mattilsynet skal gi grunnlag for en mer målrettet og effektiv kontroll. Borgerne skal være trygge på at aktørene i matkjeden oppfyller sine forpliktelser. La meg også få tilføye, med tanke på det forslaget som er fremmet her i dag: Aldri har det vært arbeidet mer intenst med oppfølging av både merking og regelverk for trygg mat enn det som gjøres i regjeringsapparatet nå om dagen, både i internasjonale fora – og alt det som knytter seg til omstillingen av mattilsyn og matlov – og som en del av den generelle næringspolitikken, for det er også åpenbart en næringsstrategi. Det var denne regjeringen som fremmet forslag om et regelverk for en nasjonal opprinnelsesmerkeordning. Det har aldri vært gjort før – andre land har hatt det i årtier. Så Regjeringen har en betydelig strategi på dette området. Jeg registrerer at det er noen i Stortinget som mener vi trenger det nå. Det er en betydelig nasjonal strategi for Regjeringen å styrke merking, og det har vi holdt på med lenge.
Det blir replikkordskifte.
Det er betryggende å høre fra vår landbruksminister at det jobbes bredt på dette feltet, og det er også mitt personlige inntrykk at det er slik det foregår. Et skikkelig opplegg her kan også bidra til å øke konkurransedyktigheten for norske landbruksprodukter. Men mitt spørsmål går ikke på det. Det gjelder den opprinnelsesmerkingen som ble innført i Norge 15. februar, i form av en forskrift på frukt og grønnsaker. Den krever ikke bare merking i forhold til opprinnelsesland, men for en del produkter, som epler, pærer, plommer, jordbær og kirsebær, skal det også opplyses om hvilken sort det er. Dette er i tråd med hva forbrukerne ønsker, som også flere har vært inne på her. Opprinnelsesmerking anses som positivt. Men etter at denne forskriften ble innført, har enkelte gjort sonderinger i butikkene, bl.a. journalister, og det viser seg at en del av de ansatte ikke kjenner til dette regelverket, og det følges ikke opp. Nå er det rimelig at det tar en viss tid å innarbeide en ny ordning, men alle her i salen synes jo det er veldig viktig at dette ikke blir noen papirforskrift. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Vil man nå følge opp dette kontinuerlig, slik at man ser at butikkene er seg sitt ansvar bevisst og forbrukerne får fullt kjennskap til opprinnelsen til frukt og grønnsaker i Norge?
La meg først få si at jeg er enig i at det er bra at vi nå har fått et regelverk for opprinnelsesmerking innenlands i Norge – regioner og lokale distrikter kan utvikle særegenheter og få beskyttelse for bruk av den opprinnelsen. Det er jo mye av dette som har bygd opp fransk jordbruk, som vi kjenner som noe av det mest spennende verden har. Det er en veldig bra ordning som blir viktig også som en del av en næringsstrategi. Jeg deler den oppfatning – og, skal vi si den bekymring – at det regelverket vi iverksatte for kort tid siden når det gjelder merking av alt på grøntsektoren, frukt og bær, må bli tatt enda mer på alvor ute i butikkene. Nå tar det litt tid før folk lærer dette – jeg var senest på en konferanse i går hvor produsentene var opptatt av at butikkene skulle bli flinkere til å gjøre dette. Butikkene sier at de nå gjør hva de kan for å lære opp sitt personale og finne måter å gjøre dette på. Noen steder registrerer jeg at det er veldig bra, andre steder er det behov for å bli bedre. Vi skal fra myndighetenes side bli flinkere framover, ikke minst vil det skje når vi får det nye enhetlige mattilsynet til å følge opp disse merkebestemmelsene ute i butikkene. Jeg tror allikevel det generelt er en veldig vilje i butikkene til å etterleve disse reglene. Jeg tror faktisk det kan sies å være salgsfremmende å gi mer informasjon til kundene om hva produktene representerer, både opprinnelsesland, sorter osv. Vi ser det delvis allerede når det gjelder poteter. Vi er i ferd med å få utviklet et atskillig mer spennende potetmarked i Norge, når vi ser på hva som har skjedd det siste halve året, ved å bringe informasjon om sorter, bakgrunnen for sortene osv. og de ulike kvaliteter på sortene ut til forbrukerne. Så ja, vi skal følge opp fra myndighetenes side. Vi skal ha kontakt med butikk-kjedene og sørge for at de etterlever dette. Det går også an å gi en oppfordring til forbrukerne om å være utålmodige i sine egne butikker og gi beskjed til personalet om at man gjerne ønsker å få den lovbestemte informasjonen som de faktisk har krav på, ute i grøntdisken.
Jeg tror det er mange av oss som har store forventninger til det nye mattilsynet. Mange land i Europa, også i EU, har fått nye mattilsyn de siste årene, og en av diskusjonene både i EU og i mange enkeltland, har gått på hvordan man skal sikre en størst mulig faglig uavhengighet i disse tilsynene. Hvordan skal vi sikre at ikke politiske interesser og næringsinteresser blir styrende, og at forbrukerne har tillit til de faglige råd som tilsynene skal gi? Den debatten har vi kanskje ikke i like stor grad hatt i Norge. Jeg vet at det er opp til Regjeringen selv å organisere sine tilsyn, men jeg vil likevel av nysgjerrighet få lov til å spørre statsråden: Er det riktig at Mattilsynet i Norge skal ligge under et næringsdepartement, eller bør det ligge under et uavhengig departement? Og hvilke tiltak har statsråden eventuelt tenkt å foreta for å sikre at det nye mattilsynet vil operere faglig uavhengig av næringsinteresser og andre politiske interesser?
La meg få starte med å si at representanten Sørensen tar opp et sentralt spørsmål som det er viktig å være åpen på og diskutere også i Norge. Den diskusjonen har vi hatt. Starten på arbeidet med den modell vi har valgt for å organisere Mattilsynet i Norge, ble gjort av regjeringen Stoltenberg og er basert på at Landbruksdepartementet og Fiskeridepartementet har viktige operative oppgaver. Mattilsynet er administrativt og formelt underlagt Landbruksdepartementet, mens vitenskapskomiteen, som bestemmer grenseverdier, regelverk og viktige spørsmål, paragrafer og regelverk under den nye matloven som man i praksis skal etterleve, ligger under Helsedepartementet. Dette er nettopp for å ivareta de hensyn som representanten her er opptatt av. Jeg vil gjerne få benytte anledningen til å gi uttrykk for at et ensidig syn på Landbruksdepartementet som et næringsdepartement tror jeg ikke fanger realiteten helt. Det har f.eks. til alle tider – i hvert fall i svært lang tid – vært et departement som har hatt det administrative ansvaret for hele vårt offentlige veterinærvesen, og jammen har det med stor integritet måttet ta viktige beslutninger som ikke har gått i næringens interesse, når man må reise rundt og stenge fjøs fordi sykdom har gjort det nødvendig. Den faglige integriteten har man selvsagt også med seg inn i disse spørsmålene. Det tror jeg ikke bare borger for den formelle uavhengighet – vitenskapskomiteen vil ha binding til landbruksnæringen – men også den praktiske kjennskap til å kunne følge matproduksjonen fra jord og fjord, for Fiskeridepartementet, helt fram til vi kjøper maten, tror jeg er ganske avgjørende for at vi skal kunne få et godt mattilsyn som også har et praktisk syn på den meget kompliserte sammenhengen som er i hele denne matkjeden.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, se side 2445]]
Etter ønske fra justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Bruk av DNA-test er et viktig virkemiddel for å oppklare straffesaker. Særlig gjelder dette saker som omhandler ulike former for vold, seksuallovbrudd og drap. For en tid tilbake fikk vi et konkret bevis på dette. En mann samtykket overfor Oslo-politiet i å ta DNA-test. Testen viste at han ikke hadde begått det lovbrudd som politiet da hadde siktet ham for, men fordi hans DNA-profil ble sjekket opp mot politiets DNA-register, fant man ham skyldig i en voldtekt begått lang tid i forkant. Under etterforskingen av voldtektsforbrytelsen hadde man funnet DNA-bevis, men aldri noen gjerningsmann som matchet denne. Eksemplet viser hvor viktig det er at politiet har mulighet til å innhente DNA-tester og kontrollere dem opp mot tidligere innhentede prøver. Straffeprosessloven § 157 gir en vid adgang til å ta DNA-prøver i straffesaker. Prøve kan tas av den som med skjellig grunn mistenkes for en handling som etter loven kan medføre frihetsstraff når dette antas å være av betydning for opplysningen av saken og ikke framstår som et uforholdsmessig inngrep. Ved skriftlig samtykke fra den mistenkte kan DNA-test gjennomføres uavhengig av om det foreligger skjellig grunn til mistanke. Justiskomiteen mener at dagens adgang til å ta DNA-test i straffesaker er forholdsvis vid. Politiet har adgang til å registrere DNA-profiler. I identitetsregisteret kan man registrere profiler til personer som er straffedømt for ulike seksuallovbrudd, voldsforbrytelser og allmennfarlige forbrytelser. Dette følger av straffeprosessloven § 160a og av påtaleinstruksen. En arbeidsgruppe nedsatt av Riksadvokaten har imidlertid foreslått å utvide adgangen til å registrere DNA-profiler. En samlet justiskomite stiller seg i utgangspunktet positiv til dette forslaget og imøteser Justisdepartementets snarlige vurdering av hvorvidt en slik utvidelse bør gjennomføres. Vi vil imidlertid avvente departementets anbefaling før vi tar endelig stilling til utvidelsen. Det er meget viktig at politiet registrerer DNA-profiler i den grad loven tillater det. Tilbakemeldinger kan tyde på at det ikke alltid er tilfellet i dag. Et bredt utbygd register av DNA-profiler vil kunne bidra til at flere lovbrytere straffedømmes. Det er viktig at justisministeren påser at politiet følger opp med DNA-registrering i de saker hvor slike prøver skal eller bør tas. Det er meget gledelig at Justisdepartementet har signalisert en gjennomgang av relevante regler i påtaleinstruksen med sikte på utvidet adgang til søk i DNA-registre. For at vi skal oppklare flest mulig straffesaker er det viktig at politiet uavhengig av den siktedes samtykke kan sjekke vedkommendes DNA-prøve opp mot alle DNA-prøver i sporregisteret og ikke bare det eller de DNA-spor i saken vedkommende etterforskes i forhold til. Et tydelig eksempel på det er saken jeg refererte til innledningsvis. Jeg ser med forventning fram til departementets tilbakemelding til Stortinget om hvilke konkrete endringer som gjøres i påtaleinstruksen for å sikre at politiet får god mulighet til å bruke DNA-registre på en hensiktsmessig måte for å oppklare straffesaker.
I flere saker blir DNA-spor og -bevis stadig viktigere, både for å sjekke folk ut og eventuelt for å få sjekket folk inn i saker. Det vil være uheldig om en sitter på opplysninger som kan oppklare saker, men ikke får benyttet seg av denne muligheten fordi man ved forskjellige regler gjør dette vanskeligere enn nødvendig. Det er viktig for meg som forslagsstiller å påpeke at dette er et spørsmål om identifisering og ikke en kartlegging av arvemasser og offentliggjøring av dette. Det kan i det vesentligste likestilles med fingeravtrykk og den måten å identifisere på. Vi er glad for at både en samlet komite og Regjeringen er opptatt av disse spørsmålene. Derfor imøteser vi det arbeid Regjeringen foretar på området. Det er også på denne bakgrunn en samlet komite ønsker en tilbakemelding til Stortinget om Regjeringens konklusjoner i denne forbindelse.
Adgangen til å ta DNA-prøve i en straffesak er vid. Jeg har ikke mottatt signaler som tyder på at denne adgangen er for snever. Jeg registrerer at også justiskomiteen mener at adgangen til å ta DNA-test i straffesaker er tilstrekkelig vid. Det er også en forholdsvis vid adgang til å registrere DNA-profiler. En arbeidsgruppe som Riksadvokaten har satt ned for å vurdere etterforskningen i drapssaker med ukjent gjerningsmann, har likevel foreslått å utvide adgangen til å registrere DNA-profiler. Arbeidsgruppens rapport har vært på høring hos påtalemyndigheten. Jeg ønsker å avvente Riksadvokatens vurdering av spørsmålet før jeg tar stilling til om adgangen til å registrere DNA-profiler bør utvides. Jeg har merket meg at justiskomiteen avventer departementets vurdering før den tar endelig stilling, men at komiteen er positivt innstilt til en slik utvidelse. Det kan også være grunn til å se nærmere på reglene om søk i DNA-registeret. Særlig kan det synes som om påtaleinstruksen, § 11 a-4, setter for snevre rammer for søk i sporregisteret for å undersøke om en person med kjent identitet som er mistenkt for en straffbar handling, også har begått andre straffbare handlinger. Justisdepartementet vil vurdere disse reglene nærmere og eventuelt sørge for de nødvendige endringer i påtaleinstruksen. Jeg har merket meg at justiskomiteen imøteser at departementet gir en tilbakemelding til Stortinget om dette arbeidet, og det vil selvfølgelig skje.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 5.[[Votering, se side 2445]]
Etter ønske fra justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Det er en enstemmig komite som stiller seg bak forslaget fra Fremskrittspartiet om å innføre forenklet forelegg som straffereaksjon på ordensforstyrrelser og andre forseelser med enkelt hendelsesforløp. Politiet har de siste årene vært gjennom omfattende omstillingsprosesser i forbindelse med Politireform 2000. Et av målene bak reformen er å gjøre flere politifolk tilgjengelig for å hjelpe publikum. Politiet skal bruke minst mulig tid på unødig papirarbeid, slik at de kan gjøre det som er deres oppgave, nemlig å forebygge og bekjempe kriminalitet. Forslaget begrunnes i at polititjenestemenn i dag bruker mye tid på å forberede de nødvendige dokumenter for å gjøre påtalemyndigheten i stand til å utferdige forelegg eller oversende saken til pådømmelse i retten. Dette gjelder typiske ordensforstyrrelser – eller slik forslagsstillerne skriver i forslaget sitt, «typiske ordensforstyrrelser med ukomplisert hendelsesforløp». Gjennom en ordning der forenklet forelegg kan utstedes på stedet, blir det mer effektiv patruljetid ute blant publikum og mindre administrasjon. Politiet unngår da å måtte reise inn til stasjonen for å skrive anmeldelse, og får heller mulighet til å reagere mot flere ordensforstyrrelser. For komiteen er det viktig å kunne vurdere tiltak som kan bidra til å øke den operative polititjenesten. Dette er et godt eksempel på hvordan vi kan få brukt Politiets ressurser mer effektivt. I løpet av mars vil et utvalg som jobber med å utrede alternativer til straff som reaksjon mot lovbrudd, avgi sin utredning. Utvalget skal finne fram til sakstyper som det kan være aktuelt å avgjøre med forenklet forelegg. Forslagene i saken vil dermed bli oppfylt ved at Regjeringen legger fram for Stortinget forslag om å innføre forenklet forelegg som strafferettslig avgjørelse for de lovovertredelsene som den etter sin utredning finner egnet for en slik avgjørelse.
Hvis noen i denne salen mot formodning skulle tro at dette betyr at Fremskrittspartiet er i ferd med å bli «soft» – for å bruke et sånt begrep – er ikke det hensikten. Hensikten er å bidra til en mer fornuftig bruk av de ressursene som politiet har. Som medlemmer av justiskomiteen får vi tilbakemeldinger om hvordan politiet føler at hverdagen er, og det som dessverre ser ut til å være gjennomgående, er at de føler at de ikke får gjort det de faktisk ønsker å gjøre. Vi håper og tror at dette forslaget kan være med og bidra til at ting gjøres enklere og mer fornuftig. Så må jeg få lov å gi honnør til sakens ordfører, som på en utmerket måte har samlet en ellers stridende komite til en løsning som jeg med spenning ser fram til resultatet av når Regjeringen skal følge dette opp.
I sluttrapporten fra «Prosjekt hurtigere straffesaksavvikling – Arbeidsgruppe 1» tilrår arbeidsgruppen at det utredes nærmere om flere former for lovbrudd kan avgjøres med forenklet forelegg, og om andre enn polititjenestemenn bør kunne utstede forelegget. Sanksjonsutvalget, som ledes av assisterende riksadvokat Hans-Petter Jahre, ble oppnevnt ved kgl. resolusjon 26. januar 2001 for å utrede alternativer til straff som reaksjon mot lovbrudd. Utvalget er særskilt bedt om å vurdere nærmere de spørsmålene om forenklet forelegg som arbeidsgruppen reiste, og i den forbindelse vurdere om det bør gis generelle regler i straffeprosessloven om forenklede forelegg. Sanksjonsutvalget ventes å avgi sin utredning denne våren. Utredningen vil deretter bli sendt på høring. På denne bakgrunn mener jeg at reglene om forenklet forelegg ikke bør endres før Sanksjonsutvalget har avgitt sin utredning og høringen av utredningen er gjennomført. Jeg har notert meg at justiskomiteen ikke har noe å bemerke til en slik framgangsmåte, og kan også konstatere – i en omskrivning – at bukk fra bunnen og bukk fra toppen møttes i samme stunden: at energi fra komiteen og energi fra Regjeringen og energi fra hele utredningsgruppen møttes i samme øyeblikk og har det omforente ønske å frita politiet fra arbeid som er unødvendig, la dem prioritere viktig arbeid og la livet bli enklere, og la det dermed også bli lettere å fange flere kriminelle!
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 6.[[Votering, se side 2445]]
Etter ønske fra justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til fem minutter til hver gruppe. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Vi behandler i dag et Dokument nr. 8-forslag fra Senterpartiet om å utvide tiden for innsyn i egen mappe etter innsynsloven med ett år. Komiteen viser samstemt til at oppfølgingen av innsynsloven ble behandlet i Budsjett-innst. S. nr. 4 for 2002-2003, herunder også spørsmålet om en eventuell forlengelse av loven. Komiteen viser til de respektive partiers merknader i den forbindelse. Det er altså en omkamp vi nå har. Vi hadde debatt om dette i forbindelse med budsjettinnstillingen, og som i budsjettinnstillingen er komiteen delt. Et flertall, bestående av Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, går imot den foreslåtte forlengning og avviser forslaget. Det har ikke skjedd noe nytt som skulle tilsi en forlengning av fristen. I begrunnelsen for forslaget vises det til at da Stortinget behandlet Lund-kommisjonens rapport, ble Regjeringen bedt om å fremme forslag til lov om tidsbegrenset innsyn i overvåkingspolitiets registre og arkiver samt foreslå regler om erstatning. Denne innsynsloven ble vedtatt i 1999, og fristen for å be om innsyn utløp 31. desember 2002. Forslagsstillerne peker på at vi nå har erfart at det kom inn tusenvis av søknader umiddelbart før fristens utløp. Forslagsstillernes konklusjon er dermed at man må utvide fristen med ett år. Flertallets konklusjon er den stikk motsatte. Det kom inn over 12 000 søknader om å se mappa si, det vil ta minst to år å behandle alle søknadene. Departementet har drevet en bevisst og aktiv informasjonskampanje, hvor det ble kunngjort når fristen for innsyn gikk ut. Det faktum at mange søkte rett før fristens utløp, viser at denne kampanjen har virket. I tillegg ble det presisert at man skulle se romslig på søknader som kom inn noen dager etter fristen. Etter flertallets mening betyr dette at de som har hatt et ønske om å finne ut hva som eventuelt stod i en eventuell mappe, har hatt rikelig med tid til å bestemme seg for om de ville søke innsyn. På denne bakgrunn foreslår flertallet at forslaget fra Senterpartiet avvises.
Det er en omkamp på denne saken – der er jeg for så vidt enig med saksordføreren – ut fra at vi behandlet den i forbindelse med budsjettet. Arbeiderpartiet har ikke hatt noen grunn til å endre standpunkt siden da, og i så måte hilser jeg omkampen velkommen, først og fremst for å få anledning til å spørre hva som er årsaken til at man ikke vil innrømme ytterligere tid i forhold til dem som skulle ønske innsyn i sine mapper. Scenarioene kan være i hvert fall to: Vi står overfor en god del mennesker som fortsatt vil ha innsyn. Dette er en modningsprosess, mener vi. Vi har sett flere grupper, samene bl.a., som stadig kommer på banen i forhold til dette spørsmålet, og også andre. Men i den grad det ikke skulle være slik at det var mange, ville jo realiteten i loven ikke ha særlig konsekvens for myndighetene, all den tid man faktisk har et utvalg jobbende med mange søknader i år framover. Den stadige nektelsen av å innrømme en slik forlengelse av fristen skaper bare i seg sjøl et grunnlag for å spørre: Hva er det som gjør – og særlig når vi vet at Justisdepartementet er ledet av en Venstre-statsråd – at man i denne saken faktisk velger å gjøre det man i mange andre sammenhenger har beskyldt det parti jeg representerer, Arbeiderpartiet, for, nemlig – feilaktig – nærmest å dyrke en kultur for lukkethet og dyrke en kultur som går på overvåking. Hva er det som gjør at man nå ikke kan gå med på dette, når vi ser at det er et behov ute? Og skulle det ikke være et behov ute, ja så skulle det ikke være av særlig betydning likevel å gi denne rettigheten. Så i denne debatten syns jeg det er på tide at vi får vite hva årsaken til dette er. For det som er essensen i det hele, er at vi i Norge har vært gjennom en veldig god prosess i forhold til det som har vært etterløpet av Lund-kommisjonens arbeid, og det bør ikke strande på formalistiske begrunnelser i forhold til å kunne få en god avrunding av et rimelig kjedelig kapittel i norsk historie.
SV støtter fullt og helt forslaget fra representantene Åslaug Haga og Endre Skjørestad om å gjeninnføre den midlertidige loven om rett til innsyn i overvåkingspolitiets arkiver fram til 31. desember 2003. SV foreslo sammen med Arbeiderpartiet i budsjettinnstillinga for inneværende år at denne loven burde forlenges. For SV betyr innsynsloven spesielt mye. Vi har mange medlemmer som har opplevd hvordan overvåkingspolitiet ulovlig har overvåket dem, vi har medlemmer som har fått reduserte muligheter og redusert livskvalitet fordi deres politiske engasjement for en bedre verden ble ansett som en trussel mot rikets sikkerhet. Mennesker i Norge opplevde at ektefeller ble bedt om å angi hverandre, at det ble umulig å få arbeid, at venner de stolte på, i virkeligheten stod på det såkalte hysj-politiets informantlister – og at årsaken til dette var et lovlig og legitimt politisk ståsted og engasjement. SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet ønsker at innsynsloven skal gjeninnføres fram til 31. desember i år, altså i ett år ekstra. Dette får vi ikke flertall for, noe vi beklager. Rett før fristens utløp 31. desember i fjor kom det inn tusenvis av søknader til Innsynsutvalget. Etter hvert som enkeltpersoner har fått oversikt over hva som ligger i mappene deres og dette er blitt kjent, har det vist seg at stadig flere har følt behov for å sjekke om de har mapper på seg, de også, og i så fall hva som er innholdet i disse mappene. Man kan ikke utelukke at opplysninger som kommer fram gjennom innsyn i mapper i tida framover, kan lede til at flere enkeltpersoner og nye grupper ønsker å sjekke sine mapper. Som forslagsstillerne peker på, er kvinnebevegelsen og den samiske befolkning eksempler på grupper som seint er blitt klar over at de kan ha blitt utsatt for overvåking. Vi kan heller ikke utelukke at noen ikke har vært klar over at fristen for å be om innsyn utløp 1. januar. Siden Innsynsutvalget vil være operativt i relativt lang tid framover, og det, som vi nå har påpekt, finnes mange gode grunner til at fristen bør forlenges med ett år, mener vi det er sterkt å beklage at det ikke blir flertall for forslaget fra representantene Haga og Skjørestad, et forslag som også har vært fremmet av SV og Arbeiderpartiet tidligere.
Senterpartiet meiner det er høgst relevant at Stortinget tek ei ny drøfting av om mellombels lov om rett til innsyn i overvakingspolitiet sine arkiv skal innførast att. Vi støtta det forslaget som Arbeidarpartiet og SV fremma i samband med budsjettinnstillinga, men vi meiner faktisk at behovet for ei forlenging av lova vart forsterka etter at budsjettinnstillinga var ferdigbehandla frå Stortinget si side. Erfaringane både før og i løpet av desember 2002 tilseier at mange av søknadene som Innsynsutvalet no skal gjennomgå, kom rett før fristen gjekk ut, og etter kvart som fleire òg vart gitt moglegheit til innsyn, vart altså behovet forsterka for andre med omsyn til å stilla spørsmål ved om dei òg hadde ei mappe. Det gjaldt f.eks. folk som hadde vore engasjerte i kvinnesaksspørsmål, og det gjaldt den samiske befolkninga som gruppe. Eg synest at vi skulle koma Sametinget sitt ynske på dette punktet i møte. Dersom det hadde vore slik at alle søknadene no var ferdigbehandla, kunne eg hatt større forståing for fleirtalets kontante avvising. Men når det no er slik at det er all grunn til å tru at Innsynsutvalet kjem til å ha arbeid i nærare to år, skulle det ikkje vera praktiske hindringar for å innføra denne mellombelse lova att. Tvert imot skulle det innebera ei forsikring på alle hald for at dei som her ville be om innsyn, vart gitt ei praktisk moglegheit til det. Vi synest Arbeidarpartiet og SV har sagt dette veldig greitt i innstillinga frå komiteen, der dei har peikt på at enkeltpersonar har moglegheit til å klaga til EOS-utvalet dersom dei føler seg ulovleg overvaka, men det er altså ikkje ei ordning som er like god som den som var i innsynslova. Vi stiller oss faktisk heilt uforståande til at ikkje stortingsfleirtalet skulle kunna ta omsyn til erfaringane frå slutten av 2002 og koma dette forslaget i møte.
Knut Storberget får ordet utenom tur for å ta opp et forslag.
Da tar jeg opp forslaget som Arbeiderpartiet er medforslagsstiller til.
Representanten Knut Storberget har tatt opp det forslaget han refererte til.
Midlertidig lov om begrenset innsyn i overvåkingspolitiets arkiver og registre, innsynsloven, trådte i kraft 1. januar 2000. Etter at innsynsloven var trådt i kraft, ble informasjon om innsynsordningen kunngjort i alle landets aviser. Dette skjedde 1. februar 2000. I tillegg ble 45 000 informasjonsfoldere om innsynsordningen distribuert til samtlige politidistrikter og kommunale biblioteker samt til flere norske ambassader og konsulater. Innsynsordningen ble også omtalt en rekke ganger, bl.a. i riksdekkende aviser, tv og radio. Siste frist for å søke om innsyn var 31. desember 2002. Informasjon om sluttdato for å søke om innsyn ble i tidsrommet 7.–8. november 2002 kunngjort i alle landets dagsaviser. Kunngjøringsteksten ble oversatt til samisk og fordelt i ca. 2 000 eksemplarer til samiske miljøer, lokale lensmannskontorer, politidistrikt og kommunale hovedbiblioteker i de tre nordligste fylkene. Det ble også opprettet en telefonkontakt for samiskspråklige i regi av Kommunal- og regionaldepartementet. Som kjent vedtok Stortinget i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2003 at innsynsloven ikke skal forlenges. Dette er jeg tilfreds med. Etter min mening har den norske stat gjennom innsynsordningen vist stor vilje og evne til å gjøre opp for gammel urett. Stortingets forutsetning var at innsynsloven skulle gjelde i en tidsbestemt periode på tre år. Innsynsperioden er ute, og man bør nå kunne sette sluttstrek. Vi har hatt en nesten enestående ordning med innsyn i registrerte opplysninger, og vi har et uavhengig utvalg med tilhørende sekretariat som vurderer søknadene om innsyn og erstatning. Jeg viser til og vil gjerne understreke at Stortinget gjennom EOS-utvalget fortsatt har en permanent kontrollordning for EOS-tjenestene uavhengig av Regjeringen og tjenestene selv. Utvalget skal bl.a. føre regelmessig tilsyn med tjenestene og undersøke klager fra enkeltpersoner og organisasjoner. At det nå har kommet inn over 12 000 søknader, viser at departementet nådde godt fram i sin informasjonssatsing. Jeg vil gjerne tilføye fra Stortingets talerstol at jeg har tidligere gitt uttrykk for at om det gjennom innsynssekretariatets sluttarbeid kommer fram opplysninger, bl.a. om de samiske miljøer, vil jeg etter at dette arbeidet er sluttført, initiere at historikere kan se på dette på samme måte som et regjeringsigangsatt historikerarbeid gjennomgikk norske overvåkningsregistre fra 1914–1997, altså historikerverket fra Berg og Eriksen. Det er en virksomhet som jeg tidligere har sagt at det kan være aktuelt å ta opp etter at Innsynsutvalget er ferdig, og se på forskjellige sider av den perioden som er dekket gjennom Lund-kommisjonens arbeid, og som også har resultert i at Stortinget laget ordningen med EOS-utvalget, som jeg oppfatter som en særdeles viktig ordning for rettssikkerhet, men også for kontroll med en viktig tjeneste og garanti for landets borgere.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 7.[[Votering, se side 2445]]
Denne saken har sitt utgangspunkt i de pågående forhandlinger mellom EU og Sør-Korea vedrørende rettferdige og gjennomsiktige konkurransevilkår for skipsbyggingsindustrien i EU og Sør-Korea. Det er snakk om å innføre en midlertidig kontraktsrelatert støtte på maksimum 6 pst. for containerskip, produkt- og kjemikalieskip fram til 31. mars 2004, eller fram til en måned etter at kommisjonen i Det Europeiske Fellesskaps Tidende har meddelt at WTO-saken har ført til en løsning, eller har blitt suspendert fordi fellesskapet anser den godkjente protokollen som gjennomført fullt ut. Noen ord om markedssituasjonen for verftene. Norske verft konkurrerer i et internasjonalt marked og står i den forbindelse overfor store utfordringer og omstillinger for å klare seg i framtiden. Vi vet at de tradisjonelle markedene har skrumpet inn, og næringen som i tillegg er svært sårbar, må tilpasse seg denne nye markedssituasjonen. Dette gjøres, og jeg er imponert over hvordan verftene har vist seg konkurransedyktige over tid, på tross av høye lønnskostnader. Dette fikk Møre-benken understreket ved sitt besøk til Ulstein Verkstedsforening i forrige uke. Verftene samler seg mer i klynger i områder hvor det befinner seg flere tilsvarende virksomheter, og satser mer på nisjer, samtidig som de driver merkevarebygging av disse. Høyt norsk kostnadsnivå, høyt rentenivå og høy kronekurs kombinert med et uttørket marked gjør situasjonen vanskelig for mange verft. Jeg har likevel fått forståelsen av at det også er betydelig overkapasitet innenfor skipsbygging i verden, kombinert med at enkelte land til dels har et åpenbart proteksjonistisk regelverk. Dette er en tøff markedssituasjon i seg selv, i tillegg til at verftene må organisere seg slik at de fortsatt kan leve med svingningene i markedet. Man må være fleksibel for å møte framtiden. Rosenberg verft er et tilfeldig valgt eksempel på et verft som er effektivt. De har hatt en omlegging mot nye typer oppdrag og i denne sammenheng vist at de er både konkurransedyktige og attraktive. Utfordringen for dette verftet er at deres tradisjonelle marked har blitt altfor lite. Det er tøffe tider generelt for næringslivet, også for verftsnæringen. Ser vi på verftenes utfordringer over tid, har de klart seg i skarp konkurranse med i sin tid japanske verft, kinesiske verft og østeuropeiske verft. Norske verfts undergang har vært spådd opp til flere ganger, men de har vist en stayerevne og har hatt et produkt og en produktutvikling som står seg i den internasjonale konkurransen over tid. Til slutt noen ord om rammevilkår. Det er viktig for denne næringen som opererer i et internasjonalt marked, at politikere og myndigheter spiller på lag i forhold til rammevilkår og i forhold til kontraktsbetingelser. Regjeringen foreslår, for å sikre likeartede konkurransevilkår mellom skipsbyggingsindustrien i Norge og skipsbyggingsindustrien i konkurrentlandene i EU, at det innføres en begrenset verftsstøtteordning for containerskip, produkt- og kjemikalietankskip på opp til 6 pst. fra og med 15. mars 2003 til 31. mars 2004, etter mønster av den ordningen som det nå er åpnet for i EU. Dette vil ha en budsjettmessig konsekvens på statsbudsjettet for 2003 på 300 mill. kr. Det er jeg fornøyd med.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 8.[[Votering, se side 2446]]
Vi går da til votering over sakene nr. 1–8 på dagens kart.
Under debatten er det satt fram 12 forslag. Det er forslagene nr. 1 og 2, fra Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartietforslag nr. 3, fra Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartiet og Senterpartietforslag nr. 4, fra Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstrepartiforslagene nr. 5–8, fra Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartietforslagene nr. 9 og 10, fra Øyvind Vaksdal på vegne av Fremskrittspartietforslag nr. 11, fra Ingvild Vaggen Malvik på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslag nr. 12, fra Sylvia Brustad på vegne av energi- og miljøkomiteen Forslagene nr. 1–11 er inntatt i innstillingen, mens nr. 12 er omdelt i salen. Det voteres først over forslag nr. 11, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen i budsjettet for 2004 opprette en permanent ordning som administreres av Enova, i tråd med behovet for støtte til husholdninger for energiomlegging og oppbygging av et bærekraftig marked for vannbåren varme og nye fornybare energikilder.»
Forslagene nr. 9 og 10, fra Fremskrittspartiet, tas opp til votering. Forslag nr. 9 lyder: «Stortinget ber Regjeringen gjøre utbygging av hovedrørledninger for gass til et myndighetsansvar, og gjennom et statlig selskap foreta vurderinger, utredninger og finansiering av bygging av slik infrastruktur for gass.Selskapet tilføres i første omgang 5 mrd. kroner i egenkapital.» Forslag nr. 10 lyder: «Stortinget ber Regjeringen snarlig fremme en sak for Stortinget med følgende:2. Tiltak som sikrer at bygging av gasskraftverk for gitte konsesjoner iverksettes.3. Legge forholdene til rette for å gi konsesjoner for bygging av gasskraftverk på andre steder i Norge.4. Sikre at alle eksisterende konsesjoner og nye søknader om bygging av gasskraftverk ikke pålegges særnorske krav om CO2-avgift eller kostnader for bygging av CO2-håndteringsanlegg før slike krav også stilles i Europa for øvrig.»
Forslagene nr. 6, 7 og 8, fra Arbeiderpartiet, tas opp til votering. Forslag nr. 6 lyder: «Stortinget ber Regjeringen innføre betydelige støtteordninger til gasskraftverk med CO2-håndtering tilsvarende refusjon av hel el-avgift på 2002-nivå.» Forslag nr. 7 lyder: «Stortinget ber Regjeringen videreføre, utvide og sette i gang nye prosjekter med gassbusser. I en introduksjonsfase må det gis investeringsstøtte til kjøp av busser og fyllestasjoner. Gassbusser gis fritak for CO2-avgift.» Forslag nr. 8 lyder: «Stortinget ber Regjeringen etablere et større nasjonalt hydrogenprogram og bidra til utbygging av et nett med fyllestasjoner for hydrogen.»
Forslag nr. 5, fra Arbeiderpartiet, kommer presidenten tilbake til. Forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, tas opp til votering. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide en handlingsplan for elektrifisering av sokkelen som et viktig bidrag for å nå våre klimaforpliktelser.»
Forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, tas opp til votering. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at ferjerederier som skifter ut konvensjonelle ferjer til ferjer drevet med naturgass gis økonomisk støtte til dette, og vesentlig lengre konsesjonsperioder for de aktuelle strekningene.»
Forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, tas opp til votering. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at gasskraft i Norge får samme rammebetingelser som i andre EØS-land.»
Forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, tas opp til votering. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen opprette et statlig innovasjonsselskap som får i oppgave å utvikle teknologi for miljøvennlig bruk av naturgass til energiformål, for petrokjemi og for bruk av hydrogen som energibærer. Selskapet legges til Grenland og etableres fra 1. januar 2004 og tilføres betydelig egenkapital.»
Forslag nr. 12, fra energi- og miljøkomiteen, tas opp til votering. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen opprette et kompetansesenter for sluttbrukerteknologi på Haugalandet i Rogaland innen 1. januar 2004, og vurdere ansvarsforholdene mellom senteret og Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern, DBE, mht. sikkerhets- og beredskapsopplegg knyttet til innenlands bruk og transport av gass. Senteret skal for øvrig ha et ansvar for informasjon, rådgivning, opplæring og praktisk anvendelse av gass rettet mot sluttbruker.»
Her foreligger det et alternativt forslag, nr. 5, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen opprette et statlig investeringsselskap som har i oppgave å delta sammen med andre investorer i langsiktige investeringer i infrastruktur for transport av naturgass. Selskapet tilføres i første omgang 3 mrd. kroner i egenkapital.» Fremskrittspartiet har varslet subsidiær støtte til forslaget. Det voteres alternativt mellom komiteens innstilling til III og forslaget fra Arbeiderpartiet.
Jeg stemte feil.
Presidenten registrerer at det er flere som har stemt feil, og vi får da votere på nytt.
Presidenten regner med at Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Under debatten har Knut Storberget satt frem et forslag på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å gjeninnføre den midlertidige loven om rett til innsyn i overvåkningspolitiets arkiver fram til 31. desember 2003.» Det voteres alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Det foreligger ikke noe referat.