Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelse: Udlændinge- og integrationsministeren (Mattias Tesfaye): Lovforslag nr. L 111 (Forslag til lov om ændring af udlændingeloven. Titlen på den anmeldte sag vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Det første spørgsmål er til justitsministeren af fru Marie Bjerre.
Værsgo til fru Marie Bjerre for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Mener ministeren, at borgerne i Vesthimmerlands Kommune har tilstrækkelig politimæssig dækning?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg går ud fra, at der med spørgsmålet henvises til henvendelsen fra Vesthimmerlands Kommune, som jeg også har modtaget. Jeg har desuden fra en af spørgerens partifæller modtaget en række spørgsmål gennem Retsudvalget, som jeg selvfølgelig vil besvare snarest muligt. Jeg har læst henvendelsen fra Vesthimmerlands Kommune med interesse, fordi jeg er enig i, at politiets lokale tilstedeværelse og forankring er vigtig for den tryghed, som borgerne med rette kan forvente. Der skal, som jeg ikke er i tvivl om spørgeren også ved, i år indgås en ny flerårsaftale om politiet og anklagemyndighedens økonomi for 2021 og årene fremefter, og jeg har derfor her i januar i år igangsat et politisk forløb med alle Folketingets partier, hvor vi sammen kan blive klogere på de centrale udfordringer, der er for vores politi- og anklagemyndigheder, og guderne skal vide, at dem er der rigeligt af – altså ikke af politi- og anklagemyndighed, men af udfordringer – for på den baggrund at kunne diskutere forskellige løsninger og få forhandlet en ny stor aftale på plads. Et af de temaer, som vi skal over, er netop det her med et politi, som er tættere på borgerne. I det lys er det fra socialdemokratisk side foreslået at etablere 20 nye nærpolitistationer. Jeg ser frem til at drøfte den præcise udmøntning af det forslag eller nærheden i øvrigt, som det måtte kunne lade sig gøre, med Folketingets partier – herunder også med spørgerens parti, måske endda ikke mindst med spørgerens parti.
Fru Marie Bjerre. Værsgo.
Tak for svaret. Jeg er også rigtig glad for kommentaren om, at ministeren har modtaget henvendelsen fra Vesthimmerlands Kommune, for det er ganske rigtigt, at det er det, der ligger til grund for de her spørgsmål, og et af mine formål med at stille spørgsmålene er sådan set også at gøre ministeren opmærksom på de udfordringer, der er i Vesthimmerlands Kommune vedrørende politidækningen. Som led i den omstrukturering, der var af politiet i 2017, lukkede man desværre 8 nærstationer, heriblandt politistationerne i Løgstør og Aars, og nu begynder vi så at se virkningen af lukningerne. Der er kommet dobbelt så lang responstid – 16 minutter mod 8 minutter i eksempelvis Frederikshavn Kommune – og der er længere til politistationerne, og det har givet grobund for større usikkerhed. Så jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om ministeren mener, at responstiden simpelt hen er blevet for lang. Hvordan ser ministeren på det – er 16 minutter godt nok for borgerne i Vesthimmerlands Kommune?
Så er vi nede på 30 sekunders taletid. Værsgo til ministeren.
Tak for det. For først at gribe fat i den første del af det, som spørgeren sagde, vil jeg sige, at det med nærheden jo er centralt, og jeg tror, at hvis vi skal kigge på det retrospektivt, må man vel sige, at kommunalreformen, domstolsreformen og politireformen alle sammen var elementer, som man greb til i en tid, hvor effektivisering og centralisering var i fokus. Og jeg tror, at noget af det, der er sket, er, at man er kommet til at smide barnet ud med badevandet eller i hvert fald sætte noget vigtigt over styr. Den nærhed, som er røget, ikke mindst decentralt i Danmark, er en høj pris, som er blevet betalt i den sammenhæng – det synes jeg og regeringen, og det er jo også grunden til, at vi gerne vil bevæge os i retning af mere nærhed.
Fru Marie Bjerre. Værsgo.
Det er jo helt rigtigt, som ministeren siger, at man har lavet en række ændringer, som har været nødvendige, fordi trusselsbilledet har været anderledes, og der har været behov for flere tiltag. Men jeg tror faktisk, at borgerne i Vesthimmerlands Kommune gerne vil vide, om ministeren synes, at responstiden er tilstrækkelig, og om det er o.k., at der er over 50 km til nærmeste politistation. Så jeg vil gerne høre, om ministeren kan svare mere konkret: Er det i orden, at der er så langt, og er det i orden, at man venter så længe på politiet?
Ministeren.
Jeg ved, at både politikredsene og også Rigspolitiet løbende følger med i responstiderne, og det kan jeg godt forstå, for det er jo noget af det, der hører med til trygheden: Når man foretager et 112-opkald til politiet, hvor lang tid går der så, inden politibetjentene kan forventes at være fremme? Jeg kan se, at den gennemsnitlige responstid er faldet ved Nordjyllands Politi, og den er også faldet i Vesthimmerlands Kommune, men jeg kan også, når jeg kigger ud over landet i øvrigt, se, at Vesthimmerlands Kommune har en responstid, som er høj.
Fru Marie Bjerre for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Det er helt rigtigt, at responstiden er rigtig høj i Vesthimmerlands Kommune: 16 minutter kontra 10 minutter i gennemsnit i Nordjylland og 8 minutter i Frederikshavn. Jeg synes ikke, ministeren svarede helt konkret, så nu prøver jeg lige igen: Er det i orden, at der går 16 minutter, før politiet kommer ud i Vesthimmerlands Kommune?
Ministeren.
Jeg tror, vi alle sammen kunne ønske os, at responstiderne var kortere. Hvis man tager hele landet, er det rigtigt, som det bliver sagt, at vi i første halvår af 2019 har en responstid på 9½ minut i gennemsnit, og det er også rigtigt, at den i Vesthimmerlands Kommune så er 16 minutter og 8 sekunder i første halvår af 2019. Så på den måde er det jo altså et område, som ikke har en responstid, som svarer til det, som man kunne ønske sig.
Spørgsmålet er slut. Men vi går videre til det næste spørgsmål, som – havde jeg nær sagt – er med samme besætning, altså også til justitsministeren.
Værsgo, fru Marie Bjerre, for oplæsning af spørgsmålet.
Mener ministeren, at der er behov for handling set i lyset af den nuværende politimæssige dækning i Vesthimmerlands Kommune?
Ministeren.
Ikke alene er spørgeren den samme – og det er jeg glad for – men spørgsmålet minder også om det, der var før, og derfor minder svaret selvfølgelig også lidt om det. For som jeg nævnte lige før i spørgsmålet, har vi jo igangsat et politisk forløb med Folketingets partier, hvor vi alle sammen skal blive klogere på de udfordringer, som politiet har, og på de udfordringer, som anklagemyndigheden har, og diskutere mulige løsninger. Jeg kan selvfølgelig ikke inden for rammen af et mundtligt § 20-spørgsmål udtale mig konkret om den politimæssige dækning præcis i Vesthimmerlands Kommune, men henvendelsen fra kommunen, som vi også var inde på før, illustrerer, at vi har gjort ret i at have et fokus, som handler om at sikre et politi, der er tættere på borgerne, som en af prioriteterne i de forhandlinger, som vi er på vej ind i. For der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at en af regeringens ambitioner er at have et nært politi. For mig er det vigtigt, at vi har et politi, som både kan det nære, og som også kan det svære, altså den besværlige økonomiske kriminalitet osv. Når vi skal have et politi, der er nært, tættere på borgerne, så er det selvfølgelig, fordi der ligger en betydelig tryghed i det, og når vi skal have et politi, som kan det svære, så er det, fordi vi også ser et nyt kriminalitetsbillede med f.eks. kompleks økonomisk kriminalitet, organiseret kriminalitet. Den måde, som vi har valgt at gøre det på, er, at alle partierne er i gang med at foretage analyser af problemerne, så vi kan komme med politiske løsninger. Det er også et arbejde, som spørgerens partifæller, retsordførere og formanden for Retsudvalget engagerer sig meget i, og jeg har store forventninger om, at vi kan komme til at forhandle os frem til et rigtig godt politiforlig, som også vil betyde, at vi får et politi, som er tættere på borgerne.
Fru Marie Bjerre, værsgo.
Tak for svaret. Jeg har med stor interesse fulgt med i de forslag, der er kommet fra regeringens side, om at oprette 20 lokale nærstationer. Jeg tror, det er rigtig vigtigt, at man oplever politiet lokalt for også at føle sig tryg, og jeg har også forståelse for, at ministeren inden for rammen af det her § 20-spørgsmål næppe kommer til at love, at der så kommer en nærstation til Vesthimmerland. Hvis ministeren ønsker at gøre det alligevel, er ministeren selvfølgelig meget velkommen til det. Men når jeg rejser det her spørgsmål om, hvad ministeren kunne overveje at gøre, så er det jo set i lyset af det spørgsmål, jeg havde lige før, altså at der er nogle udfordringer i Vesthimmerlands Kommune med markant længere responstider og markant længere til nærmeste politistation. Så derfor vil jeg gerne høre: Hvad er det, man kan forestille sig at gøre i Vesthimmerlands Kommune? Og vil ministeren om ikke andet så i hvert fald overveje, om ikke sådan en nærstation ville være helt oplagt til Vesthimmerland?
Ministeren.
Det er jo rigtigt, at jeg ikke her kan love, hvordan resultatet bliver, også al den stund at vi skal ind i forhandlingerne. I stedet for det, der drejer sig om, hvad jeg skal gøre, er noget af det, jeg kan gøre, at appellere til spørgeren om at lægge et pres på ordførerne og forhandlerne i sit eget parti og sige, at det er vigtigt, at Venstre er en del af en ny aftale for politi og anklagemyndighed, og at det er vigtigt, at Venstre melder sig ind i en nærhedsdagsorden, som jeg i øvrigt tror vi kommer til at være fælles om. Det vil jo i hvert fald facilitere, at vi kan finde en løsning.
Fru Marie Bjerre, værsgo.
Venstre melder sig fuldt ind i den dagsorden. Det er netop også derfor, jeg rejser de her to spørgsmål i dag hernede i salen, nemlig for at få sat fokus på, at vi får noget nært politi. Det er også derfor, jeg synes, det er så relevant at vide: Hvad er det så, ministeren går og overvejer i forhold til de steder, hvor der er udfordringer, lige præcis i Vesthimmerlands Kommune, hvor der er udfordringer med responstiden, og hvor der er udfordringer med den geografiske afstand? Hvad vil man gøre? Overvejer man en nærstation i Vesthimmerlands Kommune? Overvejer man flere politivogne? Hvad overvejer man?
Ministeren.
Det er jo godt forsøgt. Det må jeg give spørgeren. Men jeg er stensikker på, at spørgeren vil være enig med mig i, at det, hvis sådan nogle forhandlinger skal lykkes, er bedst, at vi tager dem i forhandlingslokalet, og at vi ikke tager dem her, hvor hele debatten så vil rulle sig ud i pressen. For vi har jo i en forhandling et behov for at prøve synspunkter af, finde mulige løsningsveje osv., og det sker bedst, hvis man foretager det i et forhandlingslokale. Så den kommer jeg til at tage med spørgerens partifæller.
Fru Marie Bjerre, værsgo.
Jeg har stor forståelse for, at man ikke her kan svare så konkret, men det ville nu alligevel være rart med lidt mere konkrete svar. Jeg vil så prøve at spørge lidt omvendt: Hvad skulle tale imod, at man laver en nærstation i Vesthimmerlands Kommune?
Ministeren.
Det er jo det samme spørgsmål, man bare formuleret på en anden måde, så derfor bliver svaret ikke så meget anderledes. Hvis jeg skal give et andet svar, svarer jeg ikke på spørgsmålet. Så jeg vil straks kaste mig ud i at kvittere for, at spørgeren og Venstre i øvrigt også vil være med til at sætte politiets nærhed og trygheden for borgerne på dagsordenen i de diskussioner og i de forhandlinger, vi skal have. For alt andet lige er det med at have en ensartet forståelse af, hvad der er af udfordringer, faciliterende i forhold til at få en aftale. Så det vil jeg gerne kvittere for.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til justitsministeren, og tak til fru Marie Bjerre. Det næste spørgsmål er til social- og indenrigsministeren af hr. Torsten Schack Pedersen, Venstre.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Gør det indtryk på ministeren, at flere socialdemokratiske borgmestre kritiserer regeringen for ikke at fremlægge tallene bag det forslag til et nyt udligningssystem, som regeringen har fremlagt, hvorfor bl.a. Lejres socialdemokratiske borgmester, Carsten Rasmussen, til Ekstra Bladet den 14. februar 2020 siger: »Hvis vi skal have en seriøs debat om, om det er ret og rimeligt, så er man nødt til at vide, hvordan man er kommet frem til de tal«?
Ministeren.
Tak for det. Regeringen har som bekendt lagt sit forslag til reform af udligningssystemet frem, som flytter fra de kommuner, der har mest og har det bedst, til de kommuner, som er mest trængt her i vores land. Vores forslag er et udligningssystem, som er mere retfærdigt og mere rimeligt end det system, vi har i dag, og hvor vi udligner mere, end vi gør i dag, fordi vi mener, at Danmark er for lille til store forskelle, og fordi vi ønsker et Danmark i bedre balance end det, vi ser i dag. Berettiget kritik gør altid indtryk, uanset hvem den kommer fra, men jeg anerkender ikke præmissen i spørgsmålet her. Vi har fra regeringens side åbent – og også mere åbent end tidligere regeringer – fremlagt vores politik med udspillet her, altså at der skal være en mere retfærdig udligning, at vi skal udligne mere, og at vi skal holde hånden mere under de mest trængte kommuner. Ud over den klare politiske retning for udspillet er det jo baseret på Finansieringsudvalgets grundige analyser, der blev udgivet i 2018. Det er de samme analyser, som den tidligere regering også brugte, da de lavede deres udspil, og de justeringer, der var foreslået dér i forhold til det eksisterende udligningssystem, som jo på mange stræk har nogle problemer og er kørt skævt. Men det lykkedes jo som bekendt ikke den tidligere regering at indgå en aftale for et års tid siden. I den nuværende regerings øjne er det en bunden opgave at få lavet et nyt udligningssystem. Forhandlingerne er godt i gang, og jeg håber, at flest mulige partier vil være med og tage ansvar for det.
Hr. Torsten Schack Pedersen, værsgo.
Tak for besvarelsen eller forsøget derpå. Det, der har været kritikken fra en lang række socialdemokratiske borgmestre, har jo været, at det har været alt andet end retfærdigt, fordi man ikke har kunnet forstå det – og det er sådan set lige meget, om man har skullet modtage eller aflevere penge. Vi kan tage en anden socialdemokrat, som nok er lidt tættere på mig, nemlig Arne Boelt fra Hjørring, der som jeg er valgt i Nordjylland. Han sagde til DR Nordjylland i sidste uge: »Jeg vil gerne kæmpe, men så skal jeg ikke have den her fornemmelse af, at der er vestegnsborgmestre, der skal have en særlig behandling, at der er en overborgmester, der skal have en særlig behandling.« Jeg må undre mig over, at ministeren tager det så afdæmpet i forhold til den kritik, når der bliver rejst en kritik af, at borgmestrene ikke kan gennemskue tallene. Altså, én ting er, om man er enig eller uenig – det er politik, og det er fair nok – men noget andet er, når selv socialdemokratiske borgmestre siger, at de ikke forstår, hvordan regeringen er kommet frem til tallene. Så hvorfor er det så, at regeringen ikke lægger tallene åbent frem? Hvorfor er det, at der skal være et hemmelighedskræmmeri? Hvorfor er det, at landets borgmestre ikke kan få svar på de mange spørgsmål, som de har? Hvorfor kan landets borgmestre ikke se, hvad det er, der gør, at den her kommune skal modtage og den her kommune skal aflevere, altså se, hvad det reelt er for nogle parametre, som regeringen piller ved, og se, med hvor stor vægt regeringen justerer på dem? Alle de spørgsmål er der jo ingen der kan få svar på. Der synes jeg da, jeg vil spørge, om ministeren mener, at det sådan er udtryk for, at der er gennemsigtighed og åbenhed, når de helt centrale tal i det her udspil er hemmeligholdt for landets borgmestre. Gør det ikke noget indtryk på ministeren, at hendes egne partifæller, borgmestre i hele landet, siger, uanset om de skal modtage, eller om de skal aflevere, at de ikke forstår modellen, og at de ikke kan gennemskue, hvad det er, regeringen har lagt frem? Har de ikke krav på svar?
Så er der 30 sekunder til besvarelse. Værsgo.
Tak for det. Regeringen har klart og tydeligt lagt et udspil frem. Vi har også lagt frem, hvad vi mener det handler om politisk – noget, den tidligere regering jo ikke gjorde. For os handler det her om at sikre en mere retfærdig udligning. Vi mener, vi skal udligne mere. Vi mener, der skal ske en bevægelse fra hovedstaden ud i landet – det har vi lagt klart frem. Vi har lagt tabeller frem. Vi har lagt det grundlag frem, som svarer til Finansieringsudvalgets modeller, og vi har holdt tekniske briefinger. Vi har svaret på spørgsmål fra partierne. Vi har oversendt baggrundsnoter. Vi kommer formentlig til at svare på flere spørgsmål i løbet af forhandlingerne, sådan som det nu er med forhandlinger, og på den måde adskiller det her sig jo ikke fra andre forhandlingsforløb.
Hr. Torsten Schack Pedersen, værsgo.
Jamen så lad os prøve med en anden socialdemokratisk borgmester. Den 15. februar – og jeg mener, det var til TV MIDTVEST – udtaler den socialdemokratiske borgmester i Holstebro, som nu har prøvet at se lidt nærmere på det: »Jeg aner ikke, hvordan de er kommet frem til det.« Altså, kan det være tilfredsstillende, at en partifælle, der er borgmester i Holstebro, sidder tilbage med spørgsmål og siger: Hvorfor skal jeg betale? Hvad er der for nogle årsager til det? Synes ministeren, at det er tilfredsstillende, at der er en borgmester, der siger: Jeg kan ikke gennemskue, hvorfor min kommune skal betale? Er det tilfredsstillende?
Tak. Ministeren, værsgo.
Tak. Jeg tror ikke, at spørgeren kan tænke tilbage på en proces omkring udligningsforhandlinger, hvor der ikke har været stor debat og kritiske røster fremme fra kommunerne. Det er jo udligningens natur, at det er sådan, det ender. Jeg kan jo citere spørgerens egen tidligere partiformand, som for lidt under et års tid siden beskrev det sådan her: Man får 98 uvenner, alle bliver sure. Nu sidder vi faktisk inde i et forhandlingslokale med partierne og prøver at få løst den bundne opgave at sikre et udligningssystem, der ikke er gået i stykker som det nuværende, og som oven i det har den dimension, at vi skal udligne mere. Og det er jo interessant at vide, om Venstre er med på den tanke.
Så er det hr. Torsten Schack Pedersen for sidste spørgsmål. Værsgo.
Det interessante er jo, om regeringen vil give svar på de spørgsmål, som landets kommuner sidder med. Altså, jeg synes da, det er en enormt lukket tilgang at sige: Joh, men der er nok ikke nogen, der bliver tilfredse. Der er jeg sådan set meget enig med min tidligere partiformand: Det er en vanskelig øvelse, og uanset hvilke kunster der måtte blive lavet, er der ikke nogen, der vinder en popularitetskonkurrence blandt landets borgmester på at lave en udligningsreform. Det er jeg sådan set enig i. Men fortjener borgmestrene i det mindste ikke at kunne gennemskue, hvordan regeringen er kommet frem til sine tal?
Så er det ministeren for det afsluttende svar. Værsgo.
Vi har lagt meget klart og åbent frem, hvad det er, vi vil politisk. Ud over det har vi lagt tabeller frem, så man kan se, hvordan bevægelserne er i forhold til kommunerne med det nye udligningssystem. Vi har lagt frem, hvor vi omfordeler mere, hvor vi sikrer en bevægelse fra hovedstaden ud til de mest trængte kommuner i yderområderne, i landdistrikterne. Og det, vi mest af alt står tilbage med og mangler, er jo at få at vide fra et parti som Venstre, om det er en bevægelse, Venstre er enig i. Er det noget, Venstre kan se sig selv i? Jeg synes også lidt – jeg ved, vi har en runde mere med spørgsmål lige om lidt – at det i stedet for det her Christiansborgfnidder ville være opløftende at få at vide, om Venstre kan se sig selv i den bevægelse og mener, at det politisk er rigtigt.
Tak. Så er spørgsmålet slut. Men vi fortsætter med indenrigsministeren, og vi fortsætter også med hr. Torsten Schack Pedersen.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Spørgsmålet lyder: Forstår ministeren den kritik, som bl.a. den socialdemokratiske borgmester i Hillerød Kommune, Kirsten Jensen, rejser af, at regeringen ikke har fremlagt hele regnestykket bag regeringens forslag til et nyt udligningssystem, hvorfor den socialdemokratiske borgmester til Ekstra Bladet 14. februar 2020 siger »Vi har ikke haft adgang til de tal, der ligger bag beregningerne. Der er mange ting, som vi ikke har kunnet se endnu, og hvorfor det er, at vi står til at miste så mange penge«, og »det er et tal, som kommer til at gøre ondt på Hillerød Kommune«?
Værsgo til ministeren. Der er 2 minutter.
Det er jo på en eller anden måde en genudsendelse af det sidste spørgsmål, som spørgeren stillede, hvor vi også kom lidt rundt i landet. Jeg tror, vi må sige, at det ikke kommer som en stor overraskelse, at der er kommuner, som skal aflevere mere, og som er utilfredse med det, eller at der er kommuner, der havde ønsket, at de ville få mere. Det vil hverken være første eller sidste gang, man ser den her debat blandt landets kommuner udspille sig i offentligheden i forbindelse med en udligningsreform. Det tror jeg sådan set også godt spørgeren ved, og derfor er der jo en vis grad af Christiansborgfnidder i det, vi ser fra Venstre her i salen i dag. På den måde synes jeg egentlig at den tidligere formand for Venstre, hr. Lars Løkke Rasmussen, sagde det meget præcist i forhold til udligning, nemlig at man får 98 uvenner, at alle bliver sure. Men der er jo en bunden opgave her. Det er en bunden opgave at sikre et udligningssystem, der ikke er i stykker som det nuværende, og, mener jeg, så oven i det ikke bare reparere, men sørge for et mere retfærdigt udligningssystem, hvor vi holder hånden mere under de trængte kommuner, og hvor vi flytter penge fra hovedstadsområdet, særlig fra de mest velstillede kommuner nord for København, til de mest trængte yderkommuner, hvor man har mange udsatte ældre; hvor der er langt mellem arbejdspladserne; hvor man har mange socialt udsatte. I stedet for alt det her Christiansborgfnidder fra Venstres side er det jo det, der er det interessante. Synes Venstre, at det er den rigtige model? Synes Venstre, at det er rigtigt at have den ambition at sikre et Danmark i bedre balance og gøre noget ved, at Danmark er for lille til store forskelle? Det mangler vi jo at få svar på. Og så tror jeg ikke, det kan komme som en overraskelse for særlig mange, at der selvfølgelig vil være borgmestre, der blander sig i debatten, når vi diskuterer udligning. Men det er jo nu engang Folketingets partier, vi sidder og forhandler med, og her bliver der løbende besvaret, skal jeg også hilse og sige, temmelig mange spørgsmål og oversendt hundredvis af sider med svar – som det skal være i et forhandlingsforløb.
Hr. Torsten Schack Pedersen.
Jeg tror, at det faktisk er så sent som i dag, at KL retter henvendelse og er frustreret, og det forlyder af et ritzautelegram: Vi mangler simpelt hen de data, der gør, at vi selv kan regne på reformudspillet. Vi har rigtig mange henvendelser fra kommuner, fra alle lejre, som gerne vil være have bistand til at få regnet på effekterne. Men det kan vi simpelt hen ikke. Det siger den administrerende direktør i KL. Det gør ikke det store indtryk på ministeren. For jeg er da med på, at der er masser af politik i det her. Der er enormt meget politik i det. Og om Venstre er optaget af at sikre et Danmark i bedre balance? Ja, det tror jeg sådan set er relativt åbenlyst for enhver, i og med at den foregående regering jo nok er den regering, der i den nyere politiske danmarkshistorie har gjort mest for at sikre et Danmark i bedre balance – udflytning af statslige arbejdspladser og en lang række øvrige initiativer. Dem kunne vi bruge rigtig meget tid på. Så at vi i Venstre nærer et dybtfølt ønske om at sikre et Danmark i bedre balance, er jo helt logisk. Men spørgsmålet er, hvad der ligger bag de her floskler fra regeringens side. Det er jo det, der er udfordringen. Når hr. Arne Boel i Hjørring siger, at han har på fornemmelsen, at der er sådan et eller andet med, at der tages særligt hensyn til de socialdemokratiske vestegnskommuner, men at han ikke kan få svar på det, så gør det måske ikke så meget. For hvis man kigger på indholdet i det, kan man jo tage Finansieringsudvalgets rapport fra 2018. Der var der en overkompensation på udlændingeområdet. Og hvad gør regeringen? Følger den så anbefalingen? Nej, det gør den ikke. Så den overkompensation, der er beskrevet tidligere, fastholder regeringen i et betydeligt omfang. Det er da fair nok, for det er politik. Men så læg da tallene fuldstændig åbent frem, så vi kan se, præcis hvilken betydning det har for de enkelte kommuner, i stedet for at der er tal, der ikke er fremme, og hvor man ikke kan se, hvad effekterne er. For når det er påvist, at der har været en overkompensation, så er det selvfølgelig et politisk valg, at regeringen ikke fuldt ud vil fjerne den overkompensation. Det har så en betydning, og det kunne være rart at se i en sammenhæng.
Så er vi på 30 sekunder. Værsgo til ministeren.
Tak for det. Jeg er faktisk glad for, at ordføreren kommer med så klar en melding om det, som jeg synes er åbenlyst, nemlig at der er politik i udligning. Der er politik i udligning, for det handler om, hvad det er for et Danmark, vi vil have. Det handler om, om vi skal have et Danmark i balance, og om vi vil holde hånden under de kommuner, der er mest trængte – om det så er de kommuner, der har de svageste ældre; de kommuner, der har mange socialt udsatte; de kommuner, der har mange børnesager; de kommuner, der betaler en alt for høj pris for den fejlslagne integration. Det er det, vi har lagt frem. Det er det, man kan se i vores udspil. Det er det, der burde være først på scenen, når vi diskuterer den politiske dagsorden. Det, Venstre gør, er, at de kaster sig hovedkulds ind i Christiansborgfnidder, og jeg tror faktisk, at danskerne rundtomkring forventer mere af os herinde end det, altså at vi forholder os til den politiske substans.
Så er det hr. Torsten Schack Pedersen, værsgo.
Jeg tror også, at danskerne forstår, at vi ved, hvad det er, vi laver herinde. Men ministeren kan da give mig svar på spørgsmålet: Hvorfor er det, at Lemvig Kommune skal betale?
Ministeren.
Som jeg også sagde, da vi lagde udligningsudspillet frem, så er der nogle af bevægelserne på det landkort, som man kan se handler om, at vi vil udligne mere, som handler om den bevægelse, vi vil lave fra hovedstaden og ud i landet, og så er der nogle af bevægelserne, der handler om de dele af det nuværende udligningssystem, der er gået i stykker. F.eks. har vi et beskæftigelsestilskud, som overkompenserer nogle kommuner og underkompenserer andre – det samme med befolkningstilbagegangskriteriet, som i dag overkompenserer nogle, der ikke skulle have så mange penge ud fra den måde, som kriteriet skulle fungere på. Lemvig er en af de kommuner, som man kan sige stritter, fordi nogle af de fejl, vi retter op på, trækker i den modsatte retning af den øgede omfordeling, vi ellers laver.
Hr. Torsten Schack Pedersen for det sidste spørgsmål.
Men klarheden omkring de enkelte effekter er det jo ikke muligt at få. Jeg må så forstå, at ministeren mener, at KL's administrerende direktør fuldstændig har misforstået det, når han så i dag til Ritzau siger, at de kan ikke regne på tallene, og at de kan ikke gennemskue, hvad det er, regeringen har lagt frem. Så har KL altså simpelt hen sovet i timen. Det synes jeg da er noget af en melding fra ministeren, at landets kommuner simpelt hen ikke er dygtige nok til at regne, for regeringen har lagt det hele frem. Eller skyldes det måske det faktum, at regeringen ikke har lagt tallene frem, så KL dermed ikke har mulighed for at forstå, hvad det reelt er, regeringen har fremlagt?
Tak for det. Det afsluttende svar fra ministeren. Værsgo.
Tak for det, og også tak til spørgeren. Vi har været helt åbne fra starten i den her sag fra regeringens side, i forhold til hvad det er for et udligningssystem, vi ønsker. Vi har lagt tal og tabeller frem, og jeg vil opfordre spørgeren til at kigge i de tabeller, der ligger åbent på ministeriets hjemmeside, og så besvarer vi jo virkelig mange spørgsmål i de politiske forhandlinger, som det sig hør og bør. Nu er det jo de politiske partier i Folketinget, som vi forhandler med, ikke de enkelte kommuner eller KL for den sags skyld – det kommer vi til, når vi skal diskutere økonomiaftale. Og det er jo også værd at sige, at det er på et helt andet bagtæppe, at vi forhandler udligning nu end sidst, fordi vi faktisk har sikret et velfærdsløft. Men det er i denne omgang Folketingets partier ( Formanden Tak!), som vi forhandler udligning med.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til social- og indenrigsministeren, og tak til hr. Torsten Schack Pedersen. Vi går videre til næste spørgsmål, som er til ministeren for fødevarer, fiskeri og ligestilling. Spørgsmålet er stillet af hr. Karsten Hønge.
Hr. Karsten Hønge, værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Hvad vil ministeren gøre for at sikre sig, at danske vinimportører, der handler med vin produceret i de af Israel besatte områder, lever op til EU-Domstolens afgørelse om korrekt varedeklarering af varer produceret i de af Israel besatte områder?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Det er virksomhedernes ansvar, at de fødevarer, de sælger, er mærket korrekt. Fødevarer, herunder vin, der er produceret i israelsk besatte områder, må ikke mærkes med Israel som oprindelsesland. Fødevarestyrelsen har i en årrække haft en vejledning om mærkning af fødevarer fra de israelsk besatte områder på Fødevarestyrelsens hjemmeside, og der er også på den hjemmeside et link til Europa-Kommissionens fortolkende meddelelse med de tilhørende spørgsmål og svar. Fødevarestyrelsen har endvidere flere gange orienteret den danske fødevarebranche om kravene, senest på et møde i Fødevarestyrelsens forum for kontrol den 27. november 2019, og Fødevarestyrelsen vil igen orientere om retningslinjer på det næste møde i forum for kontrol i marts 2020. Markedsføring af vin fra de besatte områder udgør en meget lille niche af den vin, der bliver omsat i Danmark, og derfor har den ikke været genstand for målrettet kontrol, men hvis der under tilsyn konstateres forkert mærkning, vil det selvfølgelig blive sanktioneret efter Fødevarestyrelsens almindelige praksis.
Hr. Karsten Hønge.
Det er jo rigtigt, som ministeren siger, at hvis man under kontrollen af alle mulige andre ting, altså i den sammenhæng, ser, at der er fejl, så siger man noget. Men jeg kan også se citeret her i Dagbladet Information i en artikel skrevet af Ulrik Dahlin, at Erik Andersen fra Fødevarestyrelsen siger: »Hvis den tilsynsførende har tid til det, kan kontrol af mærkning af oprindelsesland være et yderligere kontrolemne.« EU anerkender ikke den israelske besættelse af Golanhøjderne, og vin derfra må ikke sælges som israelsk vin, og alligevel kan vi konstatere rundtomkring, igen dokumenteret af Ulrik Dahlin i Information, at der i hvert fald er adskillige selskaber – op til 28 danske vinfirmaer – der importerer vin fra Golan. Det sker, på trods af at vi kan se, at man fra EU siger, at det skal mærkes, og det er senest bakket op af en dom fra EU-Domstolen fra november sidste år. Ifølge det skal hvert enkelt medlemsland håndhæve reglerne om oprindelse. Så kommer der noget mere, som også er interessant: Toldstyrelsens presseafdeling oplyser – til Information altså – »at Golanhøjderne ikke anses for at være en del af Israel i forhold til toldreglerne«. Toldreglerne er derfor de samme for import fra Golanhøjderne som for øvrige vine fra Syrien. Og så er det jo interessant at se tal fra Danmarks Statistik, der viser, at der ikke er foregået import af vin fra Syrien; det er altså et dække, man laver her. Information har så ringet til en af importørerne og foreholdt ham, at der ikke er mærket med Israel hos firmaet, der hedder SL Vildt & Vin, fra Horsens, og kommentaren fra firmaet er bare: Nå. Man kan så ovenikøbet supplere det med den her vinhandlers yderligere kommentar, hvor han om Golanhøjderne siger: »Så kan man selvfølgelig diskutere, om det er Israel eller ej, men det tror jeg nok, at det bliver ved med at være«. Det siger han og opfordrer til, at man henvender sig til Fødevarestyrelsen. Derfor er det, jeg tænker, at vi da kan konstatere, at man i adskillige vinimportfirmaer importerer vin fra eksempelvis Golan, men mærker det forkert.
Ministeren, værsgo.
Jeg er jo helt enig med spørgeren i, at du ikke kan mærke vin, der kommer fra de besatte områder, som israelsk vin; det står helt klart. Det vil være i strid med reglerne, hvis det bliver gjort, og det bliver selvfølgelig kontrolleret på samme måde, som du kontrollerer alle mulige andre former for mærkning af vinprodukter i Danmark. Så finder man eksempler på det, vil de firmaer selvfølgelig blive sanktioneret. Det er det, som bør gælde, og det er det, jeg selvfølgelig vil indskærpe som fødevareminister.
Hr. Karsten Hønge, værsgo.
Jo, men jeg synes, at ministeren er noget rund i formuleringerne her, for vi taler altså om en sag, som så sent som i november blev taget op til afgørelse i EU-Domstolen, som efter den gamle retningslinje fra 2015 fastslår, at man ikke må svindle med oprindelseslandet. Det er let for vinimportørfirmaer og for andre, som jeg var inde på, altså andre firmaer, der importerer varer fra besatte områder, at gøre det. Oprindelseslandet skal fremgå tydeligt, sådan at forbrugerne har en chance for at tage stilling til, om de vil købe varer fra besatte områder, eller om de ikke vil. Der synes jeg, at vi måske nok mangler en lidt mere offensiv indstilling fra ministerens side.
Ministeren, værsgo.
Nej, altså, jeg har den offensive indstilling til det her, at det skal slås klart fast, at det ikke er tilladt at mærke på den måde, og det er klart, at det skal vi selvfølgelig sanktionere, hvis man finder ud af, at det sker alligevel. Det har jeg også instrueret Fødevarestyrelsen om at gøre, og nu vil vi igen indskærpe over for erhvervet, at det er reglerne her, og bliver de ikke fulgt, kan det udmærket komme på tale, at man laver en øget kontrol og sanktionering.
Hr. Karsten Hønge for sit sidste spørgsmål. Værsgo.
Jeg synes jo bare, at man må forvente, at styrelsen, også ministeren her, ligesom strammer det op. Vi har de gamle retningslinjer fra 2015, der tydeligt anviser, hvad man skal gøre i forbindelse med import af fødevarer fra besatte områder. Det blev i øvrigt igen slået fast i november måned 2019 af EU-Domstolen. Vi har set andre lande gå videre end det, bl.a. Irland, der opfordrer til at boykotte forskellige varer fra besatte områder, fordi det her er et meget ømtåleligt emne. Jeg vil også gerne som forbruger have mulighed for at tage stilling til spørgsmålet: Hvordan slipper jeg for at købe varer fra områder, hvor man knægter folkeretten?
Ministeren, værsgo.
Jeg er helt enig med spørgeren i det udgangspunkt. Som jeg også sagde, har Fødevarestyrelsen så sent som i november måned igen indskærpet det over for branchen, og det kommer vi til at bede dem om at gøre igen på et kommende møde i kontrolrådet. Det er klart, at hvis vi yderligere kan se, at det ikke hjælper, kan der blive tale om, at vi indfører en øget kontrol på lige præcis det område. Men det er en meget lille niche af al den vin, der importeres, og på den måde skal det jo også ses i det lys.
Vi siger tak til ministeren og til spørgeren. Spørgsmålet er slut. Næste spørgsmål er stillet til udlændinge- og integrationsministeren af fru Pia Kjærsgaard.
Værsgo for oplæsning.
Tak for det. Er ministeren enig med statsministeren, når hun den 17. januar 2020 under F 2 sagde: »Alle værdier er ikke lige gode, og når vi taler værdier, må man træffe et valg. Derfor skal vi selvfølgelig heller ikke acceptere kønsopdelt svømmeundervisning i Danmark, fordi det, at man vil adskille kønnene, jo bygger på et i mine øjne forkert værdisæt, og der kommer man til at være relativist, og det synes jeg ikke der er plads til«, og agter ministeren at lovgive over for det?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Og jeg vil med det samme tilkendegive, at jeg er enig med statsministeren: Alle værdier er ikke Jeg er en stor fortaler for fritidsaktiviteter, særlig dem, der bidrager til god integration, f.eks. idræt, sved på panden, men man bliver ikke integreret af, at vi i Danmark viderefører forældede kønstraditioner og opfattelsen af, at drenge og piger f.eks. ikke kan dyrke fritidsaktiviteter sammen. Her tror jeg, det er vigtigt, at vi står fast på nogle grundlæggende demokratiske værdier omkring ligestilling. Og selv om langt de fleste generelt bakker op om vores demokratiske værdier – også blandt indvandrere – så er der desværre nogle, der ikke bryder sig om ligestilling. Men i Danmark er det sådan, at piger og drenge og kvinder og mænd selvfølgelig er lige meget værd, og derfor skal det være helt naturligt for alle, at man kan bade i svømmehallen sammen – og selvfølgelig også på tværs af kønnene. Hvis lokalpolitikere beslutter, at de ikke imødekommer religiøse særhensyn og insisterer på, at kønsopdelt svømning ikke skal være en mulighed, så har de derfor min fulde opbakning. Men Folketinget skal efter min mening ikke lovgive om helt almindelig sund fornuft i den lokale integrationsindsats. Jeg har tillid til, at kommunerne bakker op om indsatsen i forhold til at bekæmpe parallelsamfund, forældede kønstraditioner og stå fast på de værdier og demokratiet, som vi kender det, og at de er med til at sikre, at der ikke hersker nogen som helst tvivl om, at Danmark bygger på de her værdier omkring frihed og ligestilling.
Fru Pia Kjærsgaard.
Tak. Jo, men det gør kommunerne jo ikke; sådan er det, og det ved ministeren også godt. Og det er fint, at ministeren står og remser alt det gode op, som jeg jo ved ministeren siger at man er enig med Dansk Folkeparti i osv. Det, vi mangler, er forpligtelsen, i forhold til hvad vi gør – for det fortsætter jo. Vi kan godt herinde tage afstand fra det – det har statsministeren gjort, det gør integrationsministeren nu – men der sker jo ikke rigtig noget. Altså, vi har stadig væk kæmpe problemer. Jeg synes, at det, jeg vil tage frem her – og ministeren kender garanteret tilfældet – er, at i Tingbjerg måtte fædre, ganske almindelige danske fædre, ikke se deres døtre svømme, fordi det kun var piger, der skulle være på det hold, og der var muslimske piger. Det er jo simpelt hen så langt ude. Hvor lang tid vil vi blive ved med at stå herinde og snakke? Jeg kan sige, at det samme desværre også skete under den forrige regering. Jeg har oplevet mange gange, at man står og siger, at sådan skal vi ikke have det, sådan er det ikke i Danmark, vi har et andet værdisæt; så går vi fra hinanden, og så fortsætter det bare på den måde, som det er. Det duer jo ikke. Og det er derfor, jeg bliver nødt til at have lidt mere konkret fra ministeren.
Ministeren.
De diskussioner, som var dengang, omkring den konkrete svømmehal, som spørgeren henviser til, blandede jeg mig også selv i, og min holdning er præcis den samme som dengang, nemlig at selvfølgelig har fædre adgang til svømmehaller – selvfølgelig. Jeg kan også huske, at der har været en diskussion om, at kommunerne skulle garantere, at de kun stillede kvindelige livreddere til rådighed. Det synes jeg også er totalt uacceptabelt. Jeg vil bare sige, at jeg har tillid til, at kommunerne er i stand til at sige, at hvis det er en mand, der er på vagt den dag som livredder, så er det en mand, der er på vagt. Og selvfølgelig kan fædre som mig selv deltage i børnesvømning i svømmehallen. Jeg deltager selv i mine egne børns børnesvømning i Albertslund svømmehal, hvor der også er børn fra alle kulturer. Det er i hvert fald ikke noget problem.
Fru Pia Kjærsgaard, værsgo.
Tillid er godt, kontrol er måske bedre. Og det er det, vi mangler. For det duer ikke med den tillid, heller ikke i Tingbjerg, for det er jo ikke blevet ændret, selv om ministeren fulgte med i sagen og udtalte sin foragt for tingene, som han også skulle gøre. Men det, jeg efterlyser, er, hvor vi er henne. Og det er jo ikke det eneste punkt. Altså, kønsopdelte klasser, kønsopdelt gymnastik, kønsopdelte skolegårde, undervisere – altså kvinder til pigerne og mænd til drengene. Altså, det er dér, vi er på vej hen. Og det er det, jeg bliver nødt til at opponere imod og forsøge at råbe ministeren og regeringen op om.
Ministeren, værsgo.
Vi skal ikke hen til et kønsopdelt samfund, og den kamp skal vi nok vinde. Der er jeg sikker på at spørgerens parti og mit eget parti står fuldstændig på samme side. Vi ønsker ikke at skrue ligestillingen tilbage i Danmark. Hvis der fortsat i konkrete svømmehaller er eksempler på, at fædre ikke må tage med til deres egne døtres svømning, så vil jeg meget gerne kaste mig ind i den diskussion og tale med meget store bogstaver. Men indtil videre vil jeg sige, at min erfaring har været, at det med de eksempler, der har været, og som heldigvis er kommet frem i medierne, er lykkedes gennem en ret kontant offentlig debat at sørge for, at de kommuner, som har været involveret, har fået rettet ind. Hvis spørgeren har andre oplysninger, vil jeg meget gerne vide det. Pia Kjærsgaard Det har jeg).
Fru Pia Kjærsgaard for det sidste spørgsmål.
Jamen f.eks. må vi jo bare sige, at kulturministeren i den meget, meget store Københavns Kommune – Franciska Rosenkilde fra Alternativet – overhovedet ikke kan se problemet. Hun synes, det er helt fint, at fædrene bliver udelukket. Så det vil jeg da lige gøre ministeren opmærksom på. Så er det, man siger: Hvad gør vi så ved det? Det duer jo ikke. Jeg er meget tilfreds med, at vi herinde efterhånden er ved at nå en forståelse for, at det ikke går. Men det går jo ude i kommunerne, og der er politikere ude i kommunerne, som synes, det er helt fint. Så der er altså en utrolig stor adskillelse af kønnene, som vi ikke ønsker, på grund af forstokkede synspunkter, som vi ikke skal acceptere.
Ministeren, værsgo.
Nu kan jeg så forstå, at jeg i hvert fald ikke er enig med en konkret borgmester i København. Men én ting er så den borgmesters holdning, noget andet er virkeligheden, og hvis det forholder sig sådan i virkeligheden, at man som far ikke kan tage ned at se sin egen datter gå til børnesvømning, så kan jeg garantere spørgeren for, at det så er en sag, jeg meget gerne vil kaste mig ind i – og også tage kontakt til Københavns Kommune omkring. For det er et skridt i den forkerte retning. Vi har brugt mange år i Danmark på at opnå ligestilling og også mange år på at opnå et børnesyn, som handler om, at børn ikke er seksualiseret, men at børn i en badedragt er børn i badedragt, og at det ikke er noget, som mænd, der kigger på dem, har griske tanker omkring.
Tak. Spørgsmålet er slut. Men vi fortsætter med udlændinge- og integrationsministeren og også med spørgsmål af fru Pia Kjærsgaard.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Jo, men det er jo generelt en sag, som hele vejen rundt optager mig meget og har gjort det i ganske, ganske mange år. Det er også derfor, jeg føler anledning til gentagne gange om onsdagen og også ved andre ...
Fru Pia Kjærsgaard! Det var for oplæsning af spørgsmålet.
Det er rigtigt. Det er fuldstændig rigtigt, undskyld. Vil ministeren forbyde minareter?
Ministeren, værsgo.
Tak for et kort og kontant spørgsmål. For mig at se handler den her debat først og fremmest om, at muslimske trossamfund i Danmark må blive en del af det danske samfund og tilslutte sig de værdier, som det her samfund bygger på. Jeg er derfor meget optaget af, at vi får gjort op med parallelsamfund, religiøse grupper og enkeltpersoner, der ikke tilslutter sig demokratiet. Når det er sagt, er en af de centrale danske værdier også retssikkerhed, og retssikkerhed betyder, at vi behandler alle lige. Der findes derfor ikke særlige regler for opførelse af minareter. Hvis nogen ønsker at bygge en moské med en minaret, gælder de samme regler og processer, som hvis man vil opføre bygninger i al almindelighed. Det er kommunerne, der inden for rammerne af lovgivningen på området har ansvaret for at vedtage lokalplaner med nærmere bestemmelser om et områdes anvendelse og de bygninger, der kan opføres i et bestemt område. Det er altså ude lokalt i kommunerne, at man gennem en demokratisk proces afgør, hvilke nye bygninger der skal opføres, og tager stilling til det, hvis der for eksempel kommer en ansøgning om at opføre en minaret. Jeg har fuld tillid til, at man i det lokale demokrati kan træffe de her beslutninger om, hvilke bygninger der skal opføres, herunder religiøse bygninger, og hvilke krav der skal stilles i den forbindelse. Det er ikke altid sikkert, at jeg personligt er helt enig i de beslutninger, der bliver truffet, men jeg bakker op om kommunernes mulighed for at udøve indflydelse på, hvad der skal bygges i den kommune, de dækker. Vi går derfor i regeringen ikke ind for et specifikt forbud mod minareter.
Pia Kjærsgaard, værsgo.
Det er jo lidt den samme sang, som ministeren sang ved mit første spørgsmål. Ministeren synes, at det ikke duer, men det er kommunernes afgørelse. Man står lige og tænker, om man skulle tage nogle krav til kommunerne med i den her udligningsreform, som vi debatterer i øjeblikket. Det kan være, det ville sætte lidt kul under kedlerne. Men spøg, eller hvad man skal kalde det, til side. Jeg synes stadig væk, det er et meget, meget stort problem, for der kommer også flere og flere moskeer i Danmark. Nu synes jeg, man må have den tro, man vil – gudskelov har vi religionsfrihed i Danmark, og det synes jeg er meget, meget fint, og det skal vi bestemt fortsætte med at have – men det udstrækker sig jo til en mængde ting, som vi absolut ikke bryder os om, og som ikke kan komme ind under religionsfriheden, for vi har ikke religionslighed. Jeg kan jo bare sige, at i 2006 var der 115 moskeer i Danmark. I 2017 var der 170. Samtidig lukker man kristne kirker. Det er en skæv udvikling. Men det, der i allerhøjeste grad er en skæv udvikling, er jo netop, at der bliver bygget minareter, når man opfører moskeer. Og hvad skal de bruges til? Altså, de er sådan lidt stillestående indtil videre, men der kommer jo en dag, og der er det bare, at jeg synes, at man i tide – for en gangs skyld i hele den her udlændingelovgivning måske i tide – bliver nødt til at gå ind og sige: Det går simpelt hen ikke. Hvorfor skal vi blive ved med at komme bagefter?
Ministeren, værsgo.
Jeg var engang på ferie i Istanbul med min kone. Da blev der lige pludselig kaldt til bøn ud over tagene. Det vil jeg da gerne indrømme virkede lidt fremmedartet på mig. Nu var jeg taget til et muslimsk land, og derfor var det jo meget naturligt, men jeg håber da ikke, at jeg en dag sidder ude i haven med en kop kaffe og pludselig hører, at der bliver kaldt til bøn fra en lokal minaret. Men jeg vil bare holde fast i, at vi ikke vedtager lovgivning mod specifikke religioner, i det her tilfælde islam. Vi vedtager lovgivning for demokratiet, og kommunerne har mulighed for inden for rammerne af demokratiet at styre, hvad der skal bygges af bygninger, og også hvilke byggehøjder der må bygges i.
Fru Pia Kjærsgaard, værsgo.
Men der er jo en baggrund for at bygge moskeer med minareter – hvorfor skulle man ellers gøre det? Jeg har også selv været i Istanbul og oplevet det, og sådan er det der; det er ret øredøvende. Men det kan vi jo ikke, og det skal Men vi skal gøre det i Danmark. Det er derfor, min bøn til ministeren er: Når nu vi diskuterer, at vi bliver mere og mere enige i Folketinget over en bred bank om, at det ikke går med den der udlændingelovgivning, som blev indført i 1983 – det går ikke – kunne vi så ikke lade være med at komme bagefter hele tiden og i stedet tage tyren ved hornene i stedet for at stå om nogle år og sige: Ja, det skulle vi måske have gjort?
Ministeren, værsgo.
Jeg synes jo, vi skal løse problemer, som eksisterer i virkeligheden. Og jeg er i hvert fald ikke bekendt med, at der bliver kaldt til bøn fra minareter i Danmark. Jeg er godt klar over, at der er nogle moskeer, der får dem bygget. Jeg tror mere, det er af arkitektoniske årsager, for sådan mener de nu engang at en moské skal se ud. Hvis kommunen ellers mener, at man inden for rammerne af lokalplanen kan acceptere en minaret, vil jeg have meget svært ved, at vi i Folketinget skal beslutte os for, at lige præcis den religion ikke må bygge det arkitektoniske særpræg på sine religiøse bygninger. Det tror jeg dels ville være mistillid til kommunerne, dels detaljering på et niveau, som jeg ikke synes at Folketinget skal foretage.
Fru Pia Kjærsgaard.
Det vil der da ikke være noget nyt i, og man kunne jo begynde i kommunerne. Der bliver jo givet tilladelse til, hvordan man må bygge, og hvor man må bygge, så det er jo ikke uset overhovedet. Man giver jo tilladelse til det her. Jeg vil også sige til ministeren, at han vel må være bekendt med, at ministerens egne partifæller rundt i landet har stemt for og sagt: Pyt med det, vi laver en moské; lad bare de der minareter komme på. Og man ved jo godt i sit hoved, at det ikke bare er for, at det skal være arkitektonisk smukt eller grimt – hvordan man nu ser på det. Det er altså en naiv tankegang; det bliver jeg nødt til at sige til ministeren.
Ministeren.
Altså, hvor jeg bor, er der også en moské ganske tæt på, og det fungerer, i hvert fald så vidt jeg ved, rimelig uproblematisk. Det ser jeg ikke noget problem i. Den konkrete moské har så ikke nogen minaret. Hvis en moské beslutter at ville kalde til bøn, skal de jo have lov til det. Man kan jo ikke bare selv beslutte det. Det er jo ikke et tag selv-bord. Man kan ikke bare selv beslutte, hvad man vil benytte sin religiøse institution til. Og hvis kommunen ikke vil acceptere det, hvis lovgivningen ikke vil acceptere det, så bliver det jo bare sådan.
Spørgsmålet er slut. Tak til fru Pia Kjærsgaard. Vi fortsætter med udlændinge- og integrationsministeren, men nu er det hr. Nils Sjøberg, der stiller spørgsmål.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Spørgsmålet er som sagt til udlændinge- og integrationsministeren. Hvad mener ministeren man kan gøre for at tage ved lære af International Centre for Counter-Terrorism, der har undersøgt, hvad der bidrager til radikalisering, og er kommet frem til, at det særlig drejer sig om den unges oplevelse af at være inkluderet eller ekskluderet i samfundet?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg må indrømme, at jeg ikke lige kender den konkrete undersøgelse, som der henvises til. Jeg vil derfor nødig kommentere nærmere på indholdet af det inden for rammerne af de her 2 minutter, der er til rådighed. Men jeg kan mere generelt sige, at vejene til og fra ekstremisme kan være lidt forskellige, faktisk meget forskellige – radikaliseringen kan have mange forskellige årsager og forklaringer. Jeg er helt enig i, at oplevelsen af at være inkluderet i samfundet selvfølgelig kan have en betydning. Men litteraturen viser også, at der er mange andre faktorer, som f.eks. psykisk sårbarhed, socialt udsathed, personlige netværk, som også kan spille en rolle. Derudover kan rekruttering fra radikaliserede miljøer, gruppedynamikker samt ideologisk eller religiøs overbevisning have betydning. Der kan altså være flere andre årsager, der alle kan have betydning for, at den enkelte bliver radikaliseret. Og derfor er det også vigtigt for regeringen, at der sættes ind med en meget bred og en tidlig forebyggende indsats mod radikalisering. I Danmark er der opbygget en særlig model for den her forebyggelse af ekstremisme, hvor forskellige myndigheder samarbejder med henblik på at sikre en solid og en koordineret tilgang til forebyggelsesarbejdet. Udgangspunktet er det brede fokus, hvor ekstremisme ikke kun ses som et sikkerhedsproblem – det ses som en bredere udfordring, også i forhold til vores sammenhængskraft og risikoen for polarisering. Der er behov for, at vi sætter ind med konkrete indsatser, når der er tegn på, at udviklingen for den enkelte er kommet ud på et sidespor. Samtidig skal vi arbejde for, at alle unge – uanset deres baggrund og religion og alt muligt andet – føler sig inkluderet og som en ligeværdig del af samfundet. Jeg er i øvrigt enig med spørgeren i, at inklusion er ét vigtigt fokus i det her arbejde – vi skal have et tæt fokus på at opbygge børns og unges demokratiske dannelse, selvstændighed og aktive medborgerskab. Her tror jeg faktisk også at uddannelsesinstitutionerne kan spille en større rolle. Og vi skal stå fast på de grundlæggende demokratiske værdier og holde fast i, at Danmark er et demokrati, som man må tilslutte sig, og at man må være en del af det fællesskab, som vi alle sammen er født ind i.
Spørgeren, værsgo.
Tak. Mener ministeren så, at vi som samfund gør nok for at inkludere alle minoriteter i samfundet, så vi så vidt muligt undgår at bidrage til øget ekstremisme og radikalisering?
Ministeren.
Jeg mener f.eks., at der er nogle unge, der oplever diskrimination, f.eks. i nattelivet – det har jeg da også selv oplevet – men derfra og så til at slutte, at det er en af årsagerne til, at folk f.eks. tager til Syrien og Irak og kæmper for Islamisk Stat eller sætter sig hjem og kigger på YouTube på nogle hadprædikanter og bliver opildnet til vold og terror af den årsag, vil jeg passe lidt på med. Det ændrer ikke på, at vi skal bekæmpe diskrimination, men det skal vi, fordi diskrimination er forkert. Det er i hvert fald formålet for mig og ikke så meget, fordi jeg tror, det er en del af en antiradikaliseringsindsats.
Nils Sjøberg, værsgo.
Mener ministeren så, at tonen i den politiske debat bidrager til en øget eksklusion af nogle befolkningsgrupper?
Ministeren.
Jeg tror, at det vigtigste for at sikre sammenhængskraften i Danmark – og det er jeg virkelig optaget af – er, at vi får løst konkrete problemer. Så når vi f.eks. i dag på forsiden af en stor dansk avis kan se, at nogle mænd i Københavns Kommune siger til deres koner, at de ikke skal tage imod et aktiveringstilbud eller et danskundervisningstilbud, så er det med til at fastholde mange mødre på bistand hjemme i lejligheden, i stedet for at de kommer ud og tjener deres egne penge. Det er et konkret problem, og jo flere af den slags konkrete problemer vi løser, jo mere fjerner vi også grundlaget for radikalisering.
Hr. Nils Sjøberg for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Det giver mig så anledning til at spørge, hvor ministeren mener regeringen kan gøre mere for at inkludere alle minoriteter i samfundet. Og hvilke forebyggelsesmæssige værktøjer vil man inddrage?
Ministeren.
Der er mange ting, man kan gøre. Men jeg tror, det absolut vigtigste er at få mor ud ad døren om morgenen. Hun skal komme hjem og have oplevet noget selv, hun skal tjene sine egne penge, hun skal have noget at fortælle sine børn, hun skal være et forbillede både for sine døtre og for sine sønner. Og hvis hun ikke gider at være gift med sin mand, skal hun have så stærk en økonomi i ryggen, at hun kan etablere sin tilværelse uden ham. Det er det vigtigste skridt væk fra indadvendthed, polarisering, radikalisering og hen imod integration og sammenhængskraft. Derfor er mit hovedfokus, hvordan man kan få flere mødre med indvandrerbaggrund til at deltage i arbejdslivet.
Tak for det. Spørgsmålet er slut. Tak til udlændinge- og integrationsministeren. Vi fortsætter med spørgsmål til beskæftigelsesministeren, og det er fortsat af hr. Nils Sjøberg.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Mener ministeren, at man behandler 60+ på jobmarkedet hensigtsmæssigt, når man behandler dem som beskrevet? Jeg har så taget afsæt i et konkret læserbrev, der hedder »Heksejagt på de ledige i Kolding« fra JydskeVestkysten den 5. februar 2020, hvori der omtales bureaukrati og kontrol. Og hvad mener ministeren at man bør gøre for at forbedre forholdene for 60+?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg vil starte med at sige, at alle naturligvis skal behandles hensigtsmæssigt i beskæftigelsessystemet. Det gælder både dem, der er over 60 år, og dem, der er yngre. Jeg kan ikke forholde mig til den konkrete sag, herunder tage stilling til det forløb, som borgeren har været igennem. Jeg kan blot konstatere, at borgeren ikke har oplevet, at der har været tale om et hensigtsmæssigt forløb i forbindelse med et skift af sagsbehandler. De seniorer, der er på arbejdsmarkedet, er en stor gevinst for samfundet, og derfor bør de selvfølgelig også understøttes fuldt ud i at komme tilbage i arbejde, hvis de i en periode bliver ledige. Det er selvsagt, at beskæftigelsesindsatsen ikke skal være aldersbestemt. Det er i det hele taget en meget vigtig prioritet for mig, at alle ledige skal mødes med tillid, respekt og værdighed i det system, der skal hjælpe dem tilbage i arbejde. Derfor har jeg også for nylig annonceret, at et af mine beskæftigelsespolitiske mål for 2021 bliver, at alle ledige skal have en værdig sagsbehandling. Det betyder, at kommunalbestyrelserne i deres beskæftigelsesplaner for 2021 skal forholde sig til, hvordan de kan sikre netop det her. Jeg ved, at mange jobkonsulenter i dag gør et fremragende stykke arbejde og en stor indsats. Men der er for mange historier om borgere, som føler sig dårligt behandlet, hvilket understreger behovet for fokus på en værdig sagsbehandling. Vi er simpelt hen nødt til at have en fælles erklæret målsætning om, at enhver borger bliver behandlet på en ordentlig måde. Med målet om, at alle ledige skal have en værdig sagsbehandling, får vi også sat lokalt politisk fokus på, hvordan systemet møder borgerne. Jeg er sikker på, at et krav til kommunerne om aktivt at skulle tage stilling til, hvordan de vil sikre en værdig sagsbehandling i jobcenteret, vil gøre en positiv forskel.
Hr. Nils Sjøberg, værsgo.
Tak. Det glæder mig, at der vil blive taget initiativ på det her område, for det er et område, der i den grad halter, har jeg indtryk af. Derfor vil jeg gerne vide, hvad ministeren mener at man kan gøre helt konkret for at forbedre mulighederne for, at ældre borgere bliver på arbejdsmarkedet. Vi har jo brug for den arbejdskraft.
Ministeren.
Jeg vil sige, at vi jo var så heldige, at den daværende regering havde nedsat seniortænketanken, som tidligere LO-formand Harald Børsting stod i spidsen for. De afleverede deres anbefalinger for nogle måneder siden. Der har vi jo hele tiden sagt, at når overenskomstforhandlingerne på det private arbejdsmarked er overstået, har vi tænkt os også at følge op på de anbefalinger, som seniortænketanken er kommet med. En af de ting, som man bare må være ærlig og sige er en kæmpe udfordring, er det, som Harald Børsting kalder for paradoksledigheden – at man på den ene side har en masse virksomheder, som råber og skriger efter arbejdskraft, og på den anden side en masse seniorer, som ikke føler, at de kan bruges.
Værsgo til spørgeren.
Nu har det her jo direkte fokus på de ældre. Så jeg vil gerne vide: Hvor tænker ministeren at man kan ændre på arbejdsgangene i jobcentrene, så ældre borgere bliver tilskyndet til at blive på arbejdsmarkedet, hvis de ikke har kræfter og mod på det? Hvordan får man skabt et arbejdsmarked, der fungerer, og som også tager hensyn til det, og nogle jobcentre, som rent faktisk også tager hensyn til, at der er nogle ældre, der gerne vil på arbejdsmarkedet?
Ministeren.
Jeg vil sige, at når jeg har valgt at melde et værdighedsmål ud, altså at kommunerne skal have et mål om at sikre en værdig og bedre sagsbehandling i jobcentrene, så gælder det naturligvis alle borgere. Men det gælder jo selvfølgelig også for seniorerne og for de ældre borgere. Der, hvor jeg tror at kommunerne kan gøre en kæmpestor forskel, er jo først og fremmest ved at sikre, at den enkelte borger bliver mødt med både tid og tillid, altså hos den enkelte sagsbehandler. Det tror jeg er et af de første væsentlige skridt at tage hul på og er også en meget klar opfordring til kommunerne.
Hr. Nels Sjøberg for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Tak. Det får mig til at spørge: Hvad er så ministerens langsigtede planer eller tanker for jobcentrene, for at de bliver mere indstillet på den her målgruppe og altså også tager hensyn til de ældre? Har ministeren nogen overvejelser om det?
Ministeren.
Generelt vil jeg sige – og jeg tror, det er vigtigt at få det sagt; der er jo rigtig meget debat for tiden – at en væsentlig del af kritikken af jobcentrene er meget rimelig, men at der også er en del af kritikken, der ikke er rimelig. Altså, vi har rigtig, rigtig mange jobcentre, som fungerer godt, vi har kommuner, som gør det godt, vi har sagsbehandlere, som er dygtige og dedikerede. Det, der er vigtigt at få sagt, er, at den aktive arbejdsmarkedspolitik virker, og at den altså også virker bedst, når man investerer i den. Det, som vi jo ved fra alle mulige undersøgelser og sammenhænge, er, at jo færre borgere, der er pr. sagsbehandler, desto større sandsynlighed er der rent faktisk også for, at sagsbehandleren aktivt kan gøre en forskel i at hjælpe borgeren i arbejde, og det gælder seniorer såvel som alle mulige andre grupper.
Tak for det. Spørgsmålet er slut. Tak til ministre, og tak til spørgere. Jeg har på fornemmelsen, at det sidste spørgsmål udgår af dagsordenen. Det gør det.
Dermed er der ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 20. februar 2020, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.