Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Nada Brinovšek, gospa Vesna Vervega do 12. ure, dr. Milan Brglez, dr. Franc Trček, gospod Matjaž Hanžek, dr. László Göncz do 14. ure, mag. Andrej Šircelj, gospod Roberto Battelli, gospod Ivan Škodnik do 12. ure, gospod Igor Zorčič, gospod Franc Laj, dr. Matej T. Vatovec do 12. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O BANČNIŠTVU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsedujoči. Dobro jutro spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Slovenska demokratska stranka ponovno vlaga spremembo Zakona o bančništvu. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je sprememba Zakona o bančništvu nujno potrebna, kajti dejstvo je, da je Slovenija ena izmed redkih tranzicijskih držav, ki je v svojem kratkem obdobju že drugič morala sanirati bančni sistem na račun davkoplačevalcev. Cilj predlaganega zakona je pridobiti ustrezne podatke, ki bodo Državnemu zboru Republike Slovenije omogočili sprejetje učinkovite bančne zakonodaje, s katero se bo preprečilo izvajanje nepravilnosti in neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu. Cilj predlaganega zakona je tudi razkritje odgovornosti tistih, ki so sodelovali pri podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev v primerih, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Predlog dopolnitve Zakona o bančništvu pa predvsem zasleduje načelo transparentnosti in odprtosti. Poglavitne rešitve predlaganega zakona, da bodo bančni podatki, ki so bili do sedaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora ter delovnih teles in preiskovalnih komisij, ki delujejo znotraj Državnega zbora, če se bančni podatki nanašajo na banko, ki je prejela državno pomoč, ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S tem se bo Državnemu zboru Republike Slovenije, ki tudi sprejema pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v bančnem sistemu, dalo možnost, da pridobi ustrezne podatke v zvezi s stanjem v bančnem sistemu, da ugotovi, kdo je odgovoren za nastalo stanje, in predvsem, da sprejme ustrezno zakonodajo, ki bo v prihodnje učinkovito preprečevala nepravilnosti in neučinkovitosti v delovanju slovenskega bančnega sistema. Predlaga se tudi, da v primeru prenehanja banke ne velja več dolžnost varovanja zaupnih podatkov, če je v obdobju 10 let pred prenehanjem prejela državno pomoč ali pa je bila predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je pošteno do davkoplačevalcev, da vedo, zaradi česa je bil porabljen njihov denar – ali gre tukaj za plod nepremišljenih poslovnih potez ali gre tukaj za kriminalna dejanja. Zadnja sanacija bančnega sistema je slovenske davkoplačevalce stala več kot 5 milijard evrov. V danem trenutku pa ne moremo z gotovostjo trditi, ali je ta številka dokončna ali ne.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade mag. Mirandi Groff Ferjančič, državni sekretarki na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci! Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu, s katerim se posega na področje ureditve varovanja zaupnih bančnih podatkov, Vlada ne podpira, ker še vedno ne odpravlja strokovnih pomislekov, ki smo jih izpostavili v okviru dosedanjih treh obravnav zakona s podobno vsebino. Dovolite mi, da jih v nadaljevanju na kratko ponovno predstavim. Za učinkovito in avtonomno ugotavljanje in raziskovanje dejanskega stanja za izvajanje pristojnosti Državnega zbora je bil uveden institut parlamentarne preiskave, katerega funkcija in vsebina sta podrobno opredeljeni v Zakonu o parlamentarni preiskavi. Državni zbor lahko na podlagi tega zakona pridobiva tudi zaupne podatke od različnih deležnikov, tudi zasebnopravnih subjektov, kadar te podatke potrebuje za sprejemanje pravnih in političnih odločitev iz svoje pristojnosti. Takšno tolmačenje navedenega zakona je v eni od svojih odločitev iz leta 2000 navedlo tudi Ustavno sodišče. Zato tudi parlamentarna preiskovalna komisija v okviru izvajanja preiskovalnih dejanj lahko zahteva predložitev zaupnih podatkov o komitentih bank, če je potrebno za uresničitev ciljev parlamentarne preiskave. Zakon o bančništvu v drugem odstavku 17. člena izrecno določa, da Banka Slovenije lahko zaupne bančne informacije razkrije Državnemu zboru, kadar ta v skladu z zakonsko določenimi pooblastili izvaja nadzor nad delovanjem Banke Slovenije v zvezi z izvajanjem njenih nalog in pooblastil pri opravljanju nadzora, in v obsegu, ko je posredovanje posameznih zaupnih informacij nujno za izvajanje pooblastil nadzora nad delovanjem Banke Slovenije. V tretjem odstavku 126. člena tega zakona pa je med drugim določeno, da dolžnost banke glede varovanja zaupnih podatkov ne velja v drugih primerih, kjer zakon izrecno določa dolžnost banke glede posredovanja zaupnih podatkov o posamezni stranki. Vlada zato meni, da je obstoječa pravna ureditev iz Zakona o bančništvu ustrezna in zadostna pravna podlaga, da lahko parlamentarna preiskovalna komisija pridobi zaupne bančne podatke tako od Banke Slovenije, kot tudi od bank, kot zasebnopravnega subjekta v okviru njenih pooblastil ter glede na njen mandat. Tudi strokovni pomisleki zoper predlog, da dolžnost banke glede varovanja zaupnih podatkov ne bi veljala v primeru prenehanja bank, ostajajo enaki. Predlagatelj namreč izenačuje vse postopke prenehanja banke, in sicer tako rednega prenehanja na podlagi skupščinskega sklepa, ki se izvede na način, da banka redno in v celoti izpolni vse svoje pogodbene obveznosti do strank, kot tudi prisilno prenehanje banke, ki se izvede zaradi kršitev na strani banke in vključuje bodisi prisilno likvidacijo bodisi stečaj banke. Ker v primeru rednega prenehanja banka v celoti izpolni svoje pogodbene obveznosti, prenehanje pa ni posledica kršitev veljavnih predpisov, po mnenju Vlade ni izkazan razlog, ki bi morebiti opravičeval javni interes za prekvalifikacijo zaupnega podatka o komitentu v podatek, ki ga banka lahko razkrije javnosti. Za prisilno prenehanje banke, ki je posledica ugotovljenih kršitev predpisov na strani banke, pa je uveljavljena posebna ureditev v Zakonu o reševanju in prisilnem prenehanju bank, ki z namenom varovanja pravnega položaja upnikov v postopku prisilnega prenehanja posebej ureja tudi objavo podatkov o posameznih strankah ter s tem odpravlja zaupnost teh podatkov. Predlog zakona tudi ne opredeljuje konkretnega organa ali subjekta, ki bi v navedenih primerih prenehanja lahko pridobil podatke o strankah bank, kar bi lahko pomenilo, da bi bili podatki o strankah bank v primeru rednega ali prisilnega prenehanja banke dostopni celotni javnosti. Glede na vse navedeno predlagam, da Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu ne podprete. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Glede na to, da je predlagatelj že četrtič vložil enak predlog, se tudi stališče Združene levice ni spremenilo. Smo za demokratičen nadzor bank; še več, zavzemamo se za javno lastništvo velikih bank in za njihovo demokratično upravljanje. Zavzemamo se za to, da bi banke pri poslovanju upoštevale tudi nekomercialne kriterije, kot so zaposlenost, regionalni razvoj in tehnološki napredek. Kaj takega je seveda nemogoče, če so banke v privatni lasti in lastniki od njih zahtevajo čim višji profit. Zahteve po vedno večjih profitih so tudi vzrok za bančne krize, ker vse banke zaradi vedno višjih zahtev po donosu zahtevajo vedno bolj tvegane posle. Taki tvegani posli so bili tudi krediti cerkvenim holdingom in domačim tajkunom, ki so povzročili zadnjo slovensko bančno krizo. Te posle so pospeševali tudi privatni solastniki NKBM, NLB in drugih sedaj podržavljenih bank. Vsestransko jih je spodbujala takratna Janševa vlada. Nimam časa naštevati vsega, če se dotaknem samo poglavitnih potez. Tajkunizacijo je spodbujala z zakonodajo o prevzemih, ki je omogočala najem prevzemnega kredita z zastavitvijo delnic ciljnega podjetja. Spodbujala jo je s privatizacijo podjetja tipi Mercator, kajti državni in paradržavni deleži se niso prodajali sami. Da ne bo kakšne pomote, tudi pod aktualno Cerarjevo vlado podržavljene banke delujejo zelo podobno. Zato ni dovolj, da ohranimo banke v javni lasti. Bistveno je, da profitni motiv zamenjamo z razvojnim motivom in da iz upravljanja države odstranimo politike, ki so nas pripeljali sem, kjer smo danes. Kot smo že večkrat povedali, Združena levica ne zagovarja bančne tajnosti. Pred časom smo, recimo, podprli predlog SDS, da bi Računsko sodišče lahko revidiralo Banko Slovenije. Načeloma podpiramo tudi podobno rešitev, ki jo pripravlja Ministrstvo za finance, pod pogojem, da bo imelo Računsko sodišče dostop do vseh podatkov. Prav tako ne nasprotujemo temu, da bi Državni zbor dobil vpogled v poslovanje bank, ampak ne na način, kot ga predlaga SDS. V čem je problem? Smo za to, da lahko preiskovalne komisije pridobijo vse relevantne podatke, ampak pogoj je, da obstaja dodatna varovalka pred zlorabami teh podatkov v strankarske namene. Ta varovalka je sodno varstvo, ki ga imamo v Zakonu o parlamentarni preiskavi, ne pa tudi v tem zakonu. Dalje. Mi smo za nadzor Državnega zbora, ampak mora biti predpisan postopek, kako lahko Državni zbor oziroma njegov odbor pridobi te podatke. Obstajati mora možnost, da sodišče to v primeru zlorab zavrne. Socialisti smo torej za to, da ima Državni zbor z določenimi varovalkami dostop do teh podatkov. Mislimo pa, da mora imeti dostop do podatkov vseh bank, ne samo tistih, ki so prejele državno pomoč. Ker če res preiskujemo politično odgovornost, potem jo je treba preiskati do konca, ne glede na lastništvo banke. Skratka, seveda nismo tako naivni, da ne bi videli, kam pes moli taco, in dokler imamo kaj besede, ne bomo prepustili dostopa do občutljivih podatkov nedolžnih državljanov raznim komisijam SDS. Prav tako nam je kristalno jasno, da ta zakon ni bil vložen zato, da bi bil sprejet. Če bi bil tu kakšen resen namen, bi predlagatelj vnesel navedene varovalke, ki se jih da preprosto prepisati iz veljavne zakonodaje, in popolnoma jasno nam je, da bo zdaj sledila triurna maša. V njej nam bodo politiki, ki so imenovali vodstvo bank, privatizirali državna podjetja in vodili vso ekonomsko politiko v času, ko je nastala bančna luknja, pridigali, da je za to kriv nekdo drug. Ta pridiga nas v Združeni levici seveda ne zanima in iskreno dvomim, da boste z njo nategnili koga drugega. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Prav lep pozdrav vsem, drage kolegice in kolegi! Lep pozdrav tudi gospe državni sekretarki! Kolegice in kolegi, prav v dneh, ko obravnavamo predlog novele Zakona o bančništvu, spet poslušamo variacije na temo, kako prodati NLB, da je ne bi prodali. Rad bi spomnil tukaj v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije na dokument, na zavezo slovenske vlad, to je dokument Evropske komisije z 18. decembra 2013, ima številko SA 33229, in s tem dokumentom je Evropska komisija dovolila državno pomoč Novi Ljubljanski banki v višini tisoč 558 milijonov evrov. Slovenska vlada, takratna, to velja seveda tudi za to vlado, pa se je zavezala, da bo Novo Ljubljansko banko privatizirala do konca leta 2017, torej do 31. 12. letošnjega leta. Mi smo zaskrbljeni v Novi Sloveniji, ko poslušamo izjave najvišjih predstavnikov te vlada, tudi seveda predsednika Vlada, da ta trenutek ni ugoden za prodajo Nove Ljubljanske banke zaradi brexita in drugih zadev, poslušamo pa seveda tudi vodstvo Nove Ljubljanske banke, ki pravi, da je Nova Ljubljanska banka v zelo dobri kondiciji in če je nek poslovni subjekt v dobri kondiciji, to pomeni, da ima dobro ceno in ga je takrat treba prodati, ne takrat, ko bomo spet zaznali, ugotovili kakšno novo bančno luknjo, za katero mislimo, da najbrž v Novi Ljubljanski banki že spet nastaja. To je toliko bolj nenavadno, če upoštevamo dejstvo, da smo vsi državljani v svojih žepih občutili milijardne luknje, ki jih je povzročila dokapitalizacija več državnih bank. Že v začetku razprave o tem predlogu zakona je treba jasno in glasno poudariti, da je najboljši ukrep za racionalno, gospodarno in stabilno upravljanje bank prav njihovo zasebno lastništvo, zato smo krščanski demokrati z zaskrbljenostjo opazovali dogajanja okrog namere ponovnega odloga prodaje Nove Ljubljanske banke. V Novi Sloveniji namreč pravimo: več privatizacije je enako manj korupcije in še ponavljam definicijo privatizacije: privatizacije je proces iskanja odgovornih lastnikov. Ni težko razumeti jeze davkoplačevalcev, ko vidijo, da se, kljub temu da je vsak izmed njih, vsak izmed nas, v dokapitalizacijsko luknjo prispeval okrog 2 tisoč 500 evrov. Vsak! Sodni postopki bančne kriminalitete pa se vlečejo tako dolgo. Ni bila celotna bančna luknja povzročena s kaznivimi dejanji, gotovo pa je bil kakšen njen znaten del. Kakšna je družba, kjer krivci za milijardne bančne luknje obstajajo in se po državi prosto sprehajajo, sankcij za njihovo ravnanje pa ni, saj jih organi pregona in sojenja niso mogli uveljaviti. Kaj si mislijo tisti, ki morda v tem trenutku načrtujejo izvršitev novih kaznivih dejanj v bančništvu? To si mislijo: do sedaj za bančno luknjo nihče ni odgovarjal, zakaj bi kdo odgovarjal tudi v prihodnosti. Prav zato je težko razumeti, da vladna koalicija ni podprla predlogov Nove Slovenije za specializacijo dela sodišč in tožilcev na področju bančne kriminalitete. Prav to bi zagotovilo, da bi dejanja znotraj postopkov pregona, preiskave in sojenja v zadevah bančnega kriminala opravile osebe, ki so za to najbolj kvalificirane. Prav tako je vladna koalicija zavrnila naš predlog, da bi osebam, ki so v preteklosti s povzročanjem nedonosnih terjatev izvajale kazino bančništvo, preprečili upravljanje funkcije v upravi ali nadzornem svetu banke. V preteklosti smo bili priča oviranju dela Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu, ko je sodišče parlamentarni preiskovalni komisiji zavrnilo izročitev dokumentov, potrebnih za preiskavo. S sprejetjem predloga zakona, ki je pred nami, bodo bančni podatki, ki so bili do sedaj zaupni, dostopni za potrebe Državnega zbora, če se bančni podatki nanašajo na banko, ki je prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Prav zaradi zagotavljanja nemotenega dela parlamentarnih komisij pri preiskovanju bančnega kriminala bomo krščanski demokrati predlog novele Zakona o bančništvu podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Andreja Potočnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom je v Državni zbor ponovno vložila zakon, ki je bil vložen že decembra 2013, februarja 2015 ter decembra 2016. Po predlogu zakona dolžnost banke glede varovanja zaupnih podatkov ne bi veljala tudi v primeru, če je banka prejela državno pomoč, a je bila predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in zaupne podatke potrebuje Državni zbor, delovno telo Državnega zbora ali preiskovalna komisija Državnega zbora. Dolžnost varovanja zaupnih podatkov prav tako ne bi veljala v primeru prenehanja banke, ne glede na to, ali gre za redno ali prisilno prenehanje, pod pogojem, da je takšna banka v obdobju desetih let pred prenehanjem prejela državno pomoč ali pa je bila predmet ukrepov po zakonu o ukrepih za stabilnost bank. Predlagana dopolnitev 126. člena Zakona o bančništvu, kot je napisana, je sporna. Ukinitev bančne tajnosti za banke, ki so prejele državno pomoč, pomeni, da bi lahko vsakdo videl vse transakcije in vse račune v banki, ki je dobila državno pomoč. To pa pomeni, da bi lahko povzročila poslovno škodo tam bankam in izgubo strank. Zakon o bančništvu, ZBan-2, je namreč določil dolžnost varovanja zaupnih podatkov v 126. členu zakona na način, ki določa, da mora banka posredovati zaupne podatke, če te podatke pisno zahteva Komisija za preprečevanje korupcije ali če jih zaradi izvedbe predkazenskega ali kazenskega postopka pisno zahteva sodišče, državno tožilstvo ali policija, razen v primerih, ko za posredovanje zaupnih podatkov zakon izrecno določa odredbo preiskovalnega sodnika. Tako je Zakon o bančništvu, ZBan-2, v 2. točki 126. člena uzakonil obseg dostopa do zaupnih podatkov na način, da se organom odkrivanja in pregona vedno zagotovi njihova neposredna in hitra pridobitev. So pa banke tudi na podlagi tega člena oproščene dolžnosti varovanja zaupnih podatkov, ko drugi zakon določa pristojnost posameznega organa ali subjektov, da pridobijo zaupne podatke od bank za namene izvajanja svojih zakonskih pristojnosti, zato je tudi na podlagi Zakona o bančništvu, ZBan-2, mogoče razumeti, da preiskovalna komisija pridobi podatke ob postopkih, ki jih določa Zakon o parlamentarni preiskavi. Tako je način pridobivanja podatkov na podlagi Zakona o parlamentarni preiskavi v skladu s 23. členom Ustave, ki določa pravico do sodnega varstva. Temu rešitve, ki so zapisane v predlogu novele, ne sledijo. Da bi sami poslanci imeli dostop do vseh kreditnih pogodb, pa je lahko sporno. S temi podatki naj ravnajo ustrezne institucije, kot so organi pregona, policija, tožilstvo ter NPU in parlamentarna preiskovalna komisija. Kot je bila v prejšnjem predlogu zakona, je ponovno tudi v tem zakonu dikcija, da bi bila odpravljena zaupnost podatkov ob rednem ali prisilnem prenehanju banke. Težko razumemo tudi ta predlog. Redno prenehanje banke pomeni, da so izvedene na podlagi odločitve na skupščini banke, vendar ta banka vseeno redno in v celoti izpolnjuje vse svoje pogodbene obveznosti do strank. Tako težko ugotavljamo javni interes, če ne bi bil nobeden oškodovan. Dejavnost se namreč prenaša na novega prevzemnika in se vse obveznosti servisirajo redno, tako da ne razumemo, zakaj se predlaga poseg v banke, ki niso imele težav in so prenehale zaradi poslovnih odločitev lastnika. V poslanski skupini podpiramo vse napore za pregon in preiskovanje bančne kriminalitete. Vlada je na tem področju pripravila že vrsto ukrepov. V Kazenskem zakoniku so tako določene višje kazni zapora za korupcijska kazniva dejanja, podaljšan je tudi zastaralni rok z 10 na 20 let za ta dejanja, v Državnem zboru je predlog novele Kazenskega zakonika, ki določa spremembe krivde v eventualni naklep pri kaznivem dejanju zlorabe položaja ali pri upravljanju gospodarske dejavnosti. To kaznivo dejanje je namreč tisto, ki pri pregonu najbolj odgovornih oseb na področju bančništva največkrat pride v poštev. V predlogu novele Zakona o kazenskem postopku, ki je tudi v Državnem zboru, je na primer določena jasnejša in poenostavljena ureditev za hitrejše pridobivanje podatkov bank, hranilnic in drugih finančnih institucij. Prav tako pa je rešitev v predlogu zakona, da pravne osebe in podjetniki kot naznanitelji oziroma ovaditelji kaznivih dejanj ne bodo več omejeni z varovanjem bančne tajnosti oziroma zaupnosti tistih podatkov, ki so relevantni za kazensko ovadbo. Lahko tudi omenimo, da je bila z Zakonom o državnem tožilstvu dana pravna podlaga za vzpostavitev posebnega oddelka za postopke v zvezi z odvzemom premoženja nezakonitega izvora na Specializiranem državnem tožilstvu Republike Slovenije. V času delovanja Vlada Republike Slovenije je bila izpeljana največja kadrovska okrepitev državnotožilskih vrst od osamosvojitve dalje, saj je od 15. 9. 2015 zapriseglo 30 novih državnih tožilk in tožilcev, na od nastopa mandata vsega skupaj 33, kar pomeni približno 15 % povečanje na kadrovskem področju od začetka leta 2015. Seveda je to le peščica ukrepov, ki jih je ta vlada pripravila. V Poslanski skupini SMC bomo zaradi vsega navedenega glasovali proti temu, da je Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, predstavniki Vlade, lepo pozdravljeni! Ne mine mesec, da v Državnem zboru ne bi obravnavali kakšne točke s področja, vezenega na problematiko bančnega sistema v Sloveniji. Danes je ponovno pred nami predlog za dopolnitev sprememb Zakona o bančništvu, ki smo ga ponovno vložili v Slovenski demokratski stranki. Zakaj ponovno? Zato ker smo prepričani, da je problem bančništva v Sloveniji velik in da so spremembe, ki jih predlagamo v tem zakonu, nujne. Odkar je Slovenija samostojna država, je bila izvedena že druga sanacija bančnega sistema, ki je davkoplačevalce stala več kot 5 milijard evrov. Gre za izredno veliko številko. Vzroki, ki so privedli do tega, do druge sanacije bančnega sistema, pa kažejo med drugim tudi na to, da je zakonodaja, ki ureja nadzor nad delovanjem bančnega sistema, pomanjkljiva. Sprejetje ustrezne zakonodaje, ki bo omogočala učinkovit nadzor, je naloga in odgovornost nas tukaj, ki sedimo v Državnem zboru. Cilj predlaganega zakona je tako pridobiti ustrezne podatke, ki bodo Državnemu zboru omogočili sprejetje učinkovite bančne zakonodaje, s katero se bo preprečilo izvajanje nepravilnosti in neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu. Cilj predlaganega zakona je tudi razkritje odgovornosti tistih, ki so sodelovali pri podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev, v primerih, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S predlagano rešitvijo v zakonu, ki je pred nami, predlagamo, da postanejo bančni podatki, ki so bili do zdaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora, delovnih teles v Državnem zboru in preiskovalnih komisij, ki delujejo znotraj Državnega zbora. Vendar to le v primeru, če se bančni podatki nanašajo na banko, ki je prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. S tem se bo Državnemu zboru, ki tudi sprejema pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v bančnem sistemu, dalo možnost, da pridobi ustrezne podatke v zvezi s stanjem v bančnem sistemu, da ugotovi, kdo je odgovoren za nastalo stanje, in predvsem, da sprejme ustrezno zakonodajo, ki bo v prihodnje učinkovito preprečevala nepravilnosti in neučinkovitosti v delovanju slovenskega bančnega sistema. V zakonu, ki je pred nami, se predlaga tudi, da v primeru prenehanja banke, ne glede na to, ali gre za redno ali prisilno prenehanje, ne velja več dolžnost varovanja zaupnih podatkov, če je v obdobju 10 let pred prenehanjem prejela ta banka državno pomoč ali pa je bila predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Razumemo, da je bančna tajnost temelj poslovanja med bankami in njihovimi komitenti, kot vsak institut pa mora imeti tudi institut bančne tajnosti ustrezne varovalke, ki onemogočajo zlorabe. Opredelitev in ravnanje z bančno tajnostjo po veljavni zakonodaji onemogoča pristojnim institucijam učinkovit nadzor nad stanjem v bančnem sistemu. Ne nazadnje se bančna tajnost velikokrat tudi izkorišča kot izgovor za prikrivanje napačnih odločitev vodstev bank, ki so bile včasih sprejete na meji zakonitosti ali celo čez mejo zakonitosti, kar pa zaradi neučinkovitosti sodnega sistema še vedno ni dokazano. V preteklosti je Državni zbor od Banke Slovenije že zahteval določene podatke o stanju v bančnem sistemu, vendar se iz teh podatkov ni nikoli ni dalo ugotoviti odgovornosti Banke Slovenije, kot tudi ne odgovornosti članov nadzornih svetov in članov uprav poslovnih bank, ki so podpisovali in dajali kredite brez ustreznih jamstev, pogosto tudi na podlagi različnih prijateljskih, klientelističnih in političnih povezav. In to kljub temu, da je v 152. členu Ustave med drugim določeno, da Banka Slovenije odgovarja neposredno Državnemu zboru Republike Slovenije. Poudariti velja tudi, da do sedaj Banka Slovenije kot regulator ni ukrepala niti proti eni osebi, ki je podeljevala kredite, ki niso bili ustrezno zavarovani. Predlagatelji zakona sicer menimo, da že trenutno veljavni Zakon o bančništvu določa izjeme, ko obveznost varovanja bančnih podatkov ne velja, določeno je, da se sme zaupne informacije posredovati organom, ki so pristojni za nadzor nad organi, ki opravljajo dejanja v postopku prisilne likvidacije, ali stečaja banke, ali v drugem podobnem postopku, vendar med temi organi ni Državnega zbora, kljub temu da je pristojen za nadzor nad delom Vlade Republike Slovenije, ki je z dokapitalizacijami in prenosi slabih terjatev na posebno Družbo za upravljanje terjatev bank izvedla sanacijo oziroma nadzorovano likvidacijo kar šestih bank na podlagi stresnih testov iz decembra leta 2013. Zato predlagatelji menimo, da se mora med organe, ki lahko prejmejo zaupne informacije, uvrstiti tudi Državni zbor Republike Slovenije. Glavni razlog za sprejetje tega zakona je potrebna sprememba opredelitve bančne tajnosti, ki bo omogočila ugotovitev odgovornosti za stanje v bančnem sistemu, s tem pa se bo ugotovilo, kdo je odgovoren za to, da so davkoplačevalci plačali preko 5 milijard evrov za vse napake in napačne odločitve vodstev slovenskih poslovnih bank in posledično nezadostnega nadzora Banke Slovenije. V Slovenski demokratski stranki bomo Zakon o bančništvu, ki je danes pred nami, seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana sekretarka, spoštovani poslanci in poslanke, prav lep pozdrav! Pred nami je vnovični poskus po razkritju podatkov, kar bi po našem mnenju predstavljalo nesorazmeren poseg v bančno tajnost. V Poslanski skupini Desus bomo tudi tokrat takšnemu predlogu nasprotovali. Naj znova ponovimo ključne razloge, zakaj menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlagatelji se še enkrat niso potrudili s prikazom boljše primerjalne analize drugih držav članic Evropske unije. Tako lahko v analizi spet zasledimo obrazložitev glede delitve bremen pri dokapitalizaciji bank in ne zaradi ravnanja z zaupnimi bančnimi podatki. Takšen prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih, žal, nima nobene dodatne vrednosti pri boljšem razumevanju samega predloga zakona. Moramo poudariti, da imamo že sedaj na razpolago dovolj močno pravno orodje, s katerim lahko dostopamo do zaupnih podatkov. Govorim namreč o delu preiskovalne komisije, ki raziskuje, kako so izkopali bančno luknjo, predvsem pa poskuša odkriti, kdo je odgovoren za stanje v slovenskem bančnem sistemu. Sredstva, ki jih preiskovalna komisija pri svojem delovanju uporablja, so kakovostni podatki oziroma dokazi. Ključni zakon, preko katerega se ji ta možnost omogoča, je Zakon o parlamentarni preiskavi, v katerem je določeno, da se parlamentarna preiskava glede najbolj občutljivih področij izvaja preko sodišča, ki opravi konkretna preiskovalna dejanja oziroma izvede določene dokaze. Zato tudi imamo v državi pristojne organe in institucije, ki so takšnim nalogam kos. Dodatno razkritje zaupnih podatkov mimo zakonsko določenih pristojnosti preiskovalne komisije bi bilo po našem mnenju nedopusten poseg. Povzročil bi dodatno zmedo, hitro bi naraslo nezaupanje v bančni sistem, kar bi stabilnost bank le poslabšalo. Tudi v Poslanski skupini Desus si želimo, da zgodba o bančni luknji kar se da hitro dobi svoj epilog in da tisti, ki so za to odgovorni, za svoja početja odgovarjajo. Prepričani smo, da je treba definirati vzroke za nastanek bančne luknje, da se v prihodnosti to ali pa karkoli podobnega ne bo nikdar in nikoli več ponovilo. Nujno pa je tudi opredeliti odgovornost za večmilijardno dokapitalizacijo. Zato smo vztrajali, da je vse to treba zapisati v koalicijsko pogodbo. Opredelitev odgovornosti za škodo, ki hromi našo državo, je navsezadnje ključna za pravno vzpostavitev zaupanja v finančne institucije, njihove nadzorne organe in ne nazadnje tudi v institut pravne države, kar vedno znova ponavljamo. Vendar pa morajo to nalogo opraviti za to pristojni organi in institucije. V Poslanski skupini Desus menimo, da bi se z razkritjem zaupnih osebnih podatkov posameznikov odprl prostor za politična preigravanja in zlorabe, zato bomo glasovali proti predlogu zakona. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj, gospod Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Poslušali smo stališča posameznih poslanskih skupin in prihajamo do spoznanja, da tudi danes lahko težko pričakujemo podporo našemu predlogu. Mene žalosti, da Socialni demokrati sploh niso imeli stališča. Mislim, ni predstavnikov Socialnih demokratov in se mi zdi, da je to skrajno neodgovorno pri tako pomembni spremembi zakona in pri dejstvu, da je Slovenija morala že drugič na račun davkoplačevalcev sanirati bančni sistem. Zadnja sanacija je davkoplačevalce stala več kot 5 milijard evrov, vprašanje pa, ali je ta številka tudi dokončna. Iz posameznih stališč, predvsem koalicijskih poslanskih skupin Desusa in pa SMC, nisem prepričani, če so predlagani zakon, ki smo ga vložili v postopek v Državni zbor kot stranka Slovenske demokratske stranke, sploh dokončno prebrali, ali so jim zgolj strokovne službe napisale neko stališče, kajti v Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da naredimo tudi spremembo predlaganega zakona v primerjavi s prejšnjimi, v primeru, da se banka likvidira ali ugasne, da to velja zgolj za tisto banko, ki je bila sanirana na račun davkoplačevalskega denarja, ne za druge subjekte. Tega dejansko nihče v stališču ni omenil. To pomeni, da ne gre za enak predlog, kakor ga je Slovenska demokratska stranka vložila predhodno, ampak da smo se zavedali tudi razprav pri našem prejšnjem predlogu in smo naredili korak v drugo smer. Poglejmo samo primer, ne vem, Factor banke pa Probanke. Postopna likvidacija banke je bila narejena in na ta račun smo davkoplačevalci, recimo ob koncu leta 2016, dokapitalizirali DUTB zaradi pripojitve Factor banke in Probanke. To pomeni, da razlog in argument je verjetno tukaj dovolj velik. Velikokrat smo slišali v stališču, saj danes je vse v redu, pristojni organi imajo dostop do tudi zaupnih bančnih podatkov. Omenjena je bila tudi preiskovalna komisija. Spoštovane, spoštovani! Tisti, ki zagovarjate, da ima preiskovalna komisija dostop do podatkov, ne vem, ali živite v katerem drugem svetu ali pa ne vem [[…]]V Slovenski demokratski stranki, ko naš član dr. Anže Logar uspešno vodi to komisijo – vsaj iz razgovora z dr. Logarjem –, ima ta komisija precejšnji problem pri pridobivanju teh podatkov. Večina podatkov mora preiskovalna komisija zahtevati preko sodišča in v marsikaterem primeru tudi sodišče zavrne dostop do teh podatkov ali sodišče zahteva dodatno obrazložitev. Zdaj pa res ne vem. Ne vem; v stališču Desusa, v stališču Stranke modernega centra smo slišali, da preiskovalna komisija ima dostop do teh podatkov. Dobesedno iz tega stališča bi lahko razbrali, češ zakaj v Slovenski demokratski stranki ponovno težite s tem zakonom, zakaj težite, saj je vse v redu. Pa vsaj po mojem vedenju ima preiskovalna komisija precejšen problem s pridobivanjem teh podatkov! In vse podatke je treba pridobiti preko sodišča, sodišče pa v danem trenutku, vsaj iz javno razpoložljivih podatkov preiskovalne komisije, tudi velikokrat zavrne iz takšnega ali drugačnega razloga. To pomeni, da sistem ni takšen, kot je [[…]]V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da pa v primeru, ko je pa v igri davkoplačevalski denar, bi pa bilo potrebno biti pošten do davkoplačevalcev in tukaj, bi rekel, vreči papirje na mizo. Spoštovana koalicija, tudi danes se je pojavila beseda javni interes. Če vi pri zasebnih družbah, čemur smo bili priča prejšnji teden, zagovarjate javni interes; pri zasebnih družbah, ko nismo vložili niti evra davkoplačevalskega denarja, zahtevate vstop vladnega predstavnika ali nekega drugega, potem me pa zanima, kakšen javni interes je pri petih milijardah davkoplačevalskega denarja, ki je bil vključen v obdobje zadnjih dveh let. A tukaj pa ni javnega interesa ali kaj? Javnega interesa ne vidite v več kot petih milijarda davkoplačevalskega denarja, na drugi strani pa pri Mercatorju, zasebni družbi, na veliko zagovarjate javni interes in vstop predstavnika "vlade" v upravo Mercatorja. Tukaj pa se mi zdi, spoštovana koalicija in pa vsi tisti, ki zagovarjate, je pa nekaj hudo narobe. Pri petih milijardah davkoplačevalskega denarja ne vidite javnega interesa. Žalostno! Uvodoma toliko glede na sama stališča. Bo pa verjetno zanimivo videti tudi razpravo. Poudaril bi še enkrat, to je prvo branje in prepričan sem, da vsem 90, ki sedimo v Državnem zboru, bi moral biti interes, da imamo tukaj transparenten in učinkovit Zakon o bančništvu. Po mojem vedenju, glede na vse dogodke, ki so zgodili v slovenskem bančnem sistemu, ga nimamo, in možnost tukaj imamo, da ta zakon dopolnimo in spremenimo. Tudi glasovanje pri tem zadnjem vloženem zakonu, ki smo ga vložili v mesecu decembru, je vlilo nek optimizem v Slovensko demokratsko stranko. To je bil glavni razlog, da smo ponovno vložili to spremembo zakona in vložili smo jo s spremembo; nismo ponovno vložili enakega zakona, kot je bil. Spoštovana koalicija apeliram: imamo še dve uri in približno 50 minut časa za razpravo, da vidimo, kaj bi se dalo s skupnimi močmi spremeniti. Ne nazadnje je pa glasovanje v igri.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Marko Ferluga. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Strinjam se z opozorilom predlagatelja oziroma mag. Marka Pogačnika, ki nas je spomnil, da gre za prvo branje. Dejstvo je, tudi po naši oceni, da je treba v drugem branju ta zakon popraviti, izboljšati, zato imamo takšen postopek v Državnem zboru. Sam ocenjujem, da bi bilo zelo koristno, da ta zakon Državni zbor sprejme in da se dejansko odpravi bančna tajnost za tiste banke, ki so dobile državno pomoč, ki so jo dokapitalizirali davkoplačevalci, in za tiste banke, ki so predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank; morda ne za vsa delovna telesa Državnega zbora, zgolj za preiskovalno komisijo. Ampak to je že stvar druge obravnave, drugega branja tega zakona. Najprej pa moramo to omogočiti, zato bomo mi v prvem branju, seveda, zakon podprli. Gospe in gospodje, tudi med tem vikendu sem se srečeval z mnogimi našimi državljani, ki poslancu povejo, kakšne so težave in tudi sprašujejo in vpijejo pravzaprav po pravni državi, najbolj pa v primeru bančne kriminalitete. Se strinjam, da vsi krediti niso bili podarjeni, dani, odobreni kot neka kriminalna dejanja, verjetno pa jih je nekaj bilo. Glejte, ni normalno, da danes pravzaprav noben bankir ne sedi – saj veste, kje. Mene pa praktično dnevno, sploh pa čez vikende, ko sem med svojimi volivci, nekoliko bolj med svojimi državljani, in me prosijo, vzemite tistim, ki so vzeli nam. Vsi vemo, kaj pomeni 5 milijard dokapitalizacije državnih bank, kakšen razvojni denar bi lahko to bil, mi smo ga pa vrgli dobesedno v luknjo. In še več, osel gre enkrat na led, mi pa se tega reka ne držimo. V Novo Ljubljansko banko smo od leta 2007 do danes zmetali 2,7 milijarde evrov, nazadnje tisoč 558 milijonov evrov ali, če hočete, 1,56 milijarde evrov. Mi v Novi Sloveniji ne bomo dajali več potuhe bančnim kriminalcem in dejansko je treba – zakonodajalec mora to rešiti – z zakonodajo je treba takšna dejanja preprečiti, istočasno pa tudi odgovorne poklicati na odgovornost in jih spraviti v zapor, da sem zelo konkreten. Imam pa občutek, imam občutek, da na tem področju iskanja odgovornih oseb največ naredi prav naša parlamentarna komisija, ki jo vodi dr. Logar, ampak še ta ima omejitve, je pri svojem delovanju omejena prav zaradi tega, ker ne dobi podatkov iz naslova bančne tajnosti. Kolegice in kolegi, ali bo kdo dvignil roko zdaj za to, da dajemo še naprej potuho za nove in nove bankomate? Ja, tudi političnim strankam, veste! Naredimo vendarle enkrat konec! Obstaja država, ki je to naredila praktično čez noč. Zakaj pri nas ni te volje? Ko poslušam res te variacije na prodajo Nove Ljubljanske banke, saj tukaj se pa tudi ministrica za finance kar sama zacikla in se ujame na laži. Mi ne vemo, kaj se bo zdaj s tem dogajalo, in to nas močno skrbi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospod Marjan Pojbič. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Bančna luknja in bančna kriminaliteta je dobra politična tema, ki se znova in znova že vrsto let uporablja in dela. V tem konkretnem primeru se sprašujem, kakšen je smisel. Ali je smisel tega predloga zakona to, da Državni zbor opravlja naloge preiskovalne komisije oziroma preiskovalnih organov? Mislim, da to ni osnovna naloga Državnega zbora. Če pa, poudarjam, žalibog, odgovorne in plačane institucije ne delajo tako, kot je treba, potem očitno ni kaj drugega, kot da se ustanovi preiskovalna komisija v Državnem zboru in prevzame to nalogo. In tukaj po mojem nastopijo problemi. Zakaj? Imamo postavljene organe pregona, policijo, državno tožilstvo in v končni fazi tega najpomembnejšega – sodstvo. In kaj je zdaj? Prvi problem, ki ga tukaj in povsod vidim, sploh pri tem gospodarskem kriminalu, je problematika odgovornosti nadzornih svetov. Če govorimo konkretno, nadzornih svetov bank. Tu imamo in zavezo, da so nadzorni sveti kazensko in materialno odgovorni, in kolikor vem, še nobeden od teh nadzornikov bank, da ne govorim o drugih podjetij, še ni bil kaznovan; in to je problem. Velik problem. Drugi problem, ki se mi kaže ob tej gospodarski in bančni kriminaliteti, je učinkovitost sodstva. Če pogledamo, kaj je bilo v tej smeri narejeno, po mojem in očitno tudi po mnenju večine prebivalcev Slovenije ne dovolj. Pričakoval bi od neodvisne in tako imenovane intelektualne veje oblasti, če uvidi, da ima probleme pri zakonskih podlagah, oziroma če vidi, da je neučinkovita in da sama ne predlaga sprememb te zakonodaje nam, Državnemu zboru, potem ne razumem, v čem je razlika pri razmišljanju. Absolutno je pa nesprejemljivo, da se krivci s pomočjo dobro plačanih odvetnikov s pravniškimi akrobacijami izogibajo odgovornosti. Seveda, politika absolutno nosi del svoje krivde, tudi mi, tudi jaz v končni fazi, in drugi del te zgodbe je, da politika izrablja te zadeve. Da ne bom samo kritičen, bi prešel na statistike. Kaj kažejo statistike policije? Pridobil sem si statistiko od 31. marca 2017, ki je naslednja. Po policijskih enotah je bilo danih 252 kazenskih ovadb in škode je približno milijardo in nekaj; za kazniva dejanja glede bank je bilo v tem letu danih 252 in za kazniva dejanja po letih zaznave je bilo okoli 46. Vse skupaj od leta 2013 do 2017 je bilo 131 kaznivih dejanj in 75 poročil. Tako da neko delo je policija opravila. Ko govorimo o konkretnem delu policije, so tudi določena vprašljiva dejanja v zvezi s pritožbami Banke Slovenije, skrivanje imunitete znotraj Banke Slovenije, to je zaradi tega Protokola številka 7 o privilegijih in imunitetah Evropske unije, ko je policija predlagala preiskavo oziroma izvedla preiskavo. Če govorimo o premoženju nezakonitega izvora, je v letu 2016, po mojih podatkih, bilo preiskav za deset fizičnih in pravnih oseb, petim osebam pa je bilo odvzeto premoženje v skupni vrednosti 340 tisoč, kar se mi zdi malo. Hujše oziroma za mene zelo nenavadno je, da v poročilu Ministrstvo za pravosodje na strani 4 ugotavlja, citiram : "Pri bančni kriminaliteti je uspeh kazenskega pregona še vedno negotov, ker se sodna praksa še ni izoblikovala." Ljudje božji, kaj se hecamo? Mislim, to je nesprejemljivo! Mislim, tako napisano je zame nesprejemljivo. Ker če resnično hočemo koga in kaj preganjati, pa da v letu 2017 še nimamo izoblikovane sodne prakse, ne vem, potem verjetno moramo poklicati ribiče z morja, pa bodo oni povedali sodnikom, kako naj to opravljajo. Jaz ne razumem tega. Ampak da ne bom toliko kritičen glede pravosodja, so bile narejene določene novele in popravki Kazenskega zakonika, ki vseeno kažejo na neko pravilno razumevanje pregona tega. Se pravi, vzpostavljeno naj bi bilo, da ne bodo varovane bančne tajnosti – upam, zdaj ne vem. Zelo zanimiva zadeva, ki sicer še čaka na obravnavo v Državnem zboru, je zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. To je tudi, če hočete, za ta drugi tir zelo pomembno. Se pravi, da daje pravno podlago za sistemske preiskave oziroma odkrivanje in preprečevanje nepravilnosti pri izvedbi večjih investicijskih projektov, kar je pomembno. Novela ZIKS-1F, kjer so bili strožji pogoji za odlog nastopa zaporne kazni iz zdravstvenih razlogov. Hvala bogu! Aleluja! Je bil že čas! Tudi ZFPPIPP-G, kjer so bile omejene možnosti zlorabe instituta odpusta obveznosti v okviru osebnih stečajev. Tudi to smo rabili nekaj časa za ureditev. Od novega državnega tožilca tudi pričakujem novo politiko pregona, in tukaj ima vso možnost, ker je bila v tem zakonu ZDT-1 tudi varianta za to. Ko govorimo še o pregonu teh zadev, je zelo pomemben ta zakon ZSReg-F, kjer imajo organi odkrivanja in pregona možnost pridobivanja podatkov o povezanih osebah v gospodarskih družbah. To je tudi zelo pomembno. Omenjeno je že bilo, da je bilo zaposlenih novih 30 državnih tožilcev, se pravi, od teh se tudi zelo veliko pričakuje in tudi od te ustanovitve specializiranega sodišča za gospodarski kriminal. Tako so bile določene poteze opravljene, tudi ta novela Kazenskega zakona – 1E, ki čaka tudi še za obravnavo, ki je zelo pomembna za krivdne oblike, obravnavane v eventualnem naklepu pri kaznivem dejanju zlorabe položaja ali zaupanja pri opravljanju gospodarskih družb, to je 240. člen Kazenskega zakonika. To je tisto, kar pri pregonu najbolj odgovornih oseb na področju bančništva pride v poštev. Se pravi, določeni koraki so bili narejeni. Zdaj pa mislim, da je žoga na strani tako tožilcev, v največji meri pa sodišč, da opravijo svoje delo. Tako upam, da razmišljamo vsi v eno in isto smer, se pravi, da ljudje, ki so bili odgovorni za ta polom, narejen pri bankah, da odgovarjajo in da noben ni izven zakona, niti v Banki Slovenija. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se mag. Dušan Verbič. Izvolite, gospod Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Uvodoma moram povedati, da sem ponovno izjemno razočaran nad koalicijo, celotno koalicijo, še posebej da smo danes tukaj priča, da SD sploh ni imel stališča poslanske skupine pri tako pomembnem vprašanju, ko govorimo o ropariji stoletja. Tukaj imamo poslanske skupine – celo govori se o tem, da naj bi bili ena najmočnejših poslanskih skupin v naslednjem mandatu – in ob tako pomembnem vprašanju, ki zadeva vsakega posameznika v tej naši državi, ko gre za bančno svinjarijo, niso imeli stališča poslanske skupine. Potem poslušam tukaj razpravo Združene levice, ki pride sem za 2, 3 minute in med drugim povedo, da so za demokratičen nadzor bank, vendar ne podpirajo ničesar, kar bi pripomoglo k temu, da bi organi v tej družbi – med drugim tudi Državni zbor – imeli možnost, da pomagajo, da pridemo tej svinjariji do dna. Potem pa lepo zapustijo svoje vrste, prazni stoli – in nimaš nikogar več tukaj. Pametnačijo, poskušajo prepričevati slovensko ljudstvo, kako ah in sploh se zavzemajo za zaposlene, za delavce, za vse tiste, ki ustvarjajo, na drugi strani pa tukaj govorijo popolne neumnosti pa še niti enega predstavnika Združene levice ni v parlamentu. Potem sem zelo razočaran nad razpravo Desusa. Njih bolj zanimajo neke primerjalne analize v tem zakonu kot pa bistvo probleme, katerega želimo s tem zakonom rešiti. Kot pa bistvo problema, ki ga želimo s tem zakonom rešiti! Povedo v stališču, da je treba definirati razloge za nastanek bančne luknje. Ja kakšne razloge, pri svetem bogu, pa še vi tem v Državnem zboru želite slišati, predstavniki Desusa? Se opravičujem, gospod podpredsednik, mi je zelo žal, vi niste govorili, ampak je gospa govorila. Ampak poglejte, kaj več še hočemo tukaj vedeti o tem, kar je bilo narejenega, ko smo že morali narediti dve dokapitalizaciji, zadnja celo 5 milijard evrov. In vi, politiki, ki sedite tukaj z menoj, kot da sedite na ušesih, kot da ne poslušate! Kot da ne poslušate, o čem se pogovarjamo in kaj želimo v Slovenski demokratski stranki s tem zakonom doseči. Potem kolega Ferluga – nimam nič proti, moram reči, je zelo dobro razpravljal. Cenim! Je pa rekel med drugim, da je to dobra politična tema. Tu se z njim strinjam. A ne samo politična tema, dragi moj Ferluga, to je tema vsakega posameznika v tej družbi, vsakega državljana in državljanke Republike Slovenije! Ta tema, če je treba, mora biti 24 ur na dnevnem redu, da se ne bo zgodilo to, o čemer je kolega iz Nove Slovenije govoril, da ga ljudje vsak dan sprašujejo, tako kot mene. Pa pravijo: "Čuj Marijan, kaj se je vam zmešalo vsem?" In jim nimam kaj dodati. In moram reči: "Poglejte, oprostite, v Slovenski demokratski stranki se trudimo, hočemo narediti nekaj, da bi se stvari spremenile, ampak koalicija nas ovira na celi fronti." Na eni strani koalicija, na drugi strani sodna veja oblasti in edino komisija, ki jo vodi dr. Anže Logar, je tista, ki poskuša na tem področju nekaj premakniti. Danes smo tu poslušali, da ne morejo dobiti teh podatkov, ne morejo dobiti tistih podatkov, moramo se obračati na sodišča, sodnica zavrne pridobivanje podatkov in tako dalje in tako dalje. In potem se navaden človek, tako kot sem jaz, ne glede na to, da sem poslanec, začne spraševati, kaj je v naši družbi narobe. Ali je razlog, da ne pridemo do ustreznih informacij, to, da so vsi med seboj povezani? Vsi, vse strukture v tej družbi? Mislim, da je temu vedno bolj tako. Da so tisti, ki so sedeli – večina, ki so sedeli v nadzornih svetih, večina, ne govorim o vseh, ampak o večini, ki so bili predsedniki uprav, vsi, ki so sedeli v Banki Slovenije, in vsi tisti, ki so od tistega trenutka naprej izvedeli za to svinjarijo, pa do sedaj niso nič naredili, med seboj povezani, sicer to ne more biti res, da se ne bi zganilo in premaknilo čisto nič. Ne more biti res! Če slovensko ljudstvo, ki je te dokapitalizacije plačalo, nima pravice izvedeti, kaj se dogaja z denarjem, ki ga oni plačujejo, ki je njihov denar, potem ne vem, v kakšni državi živimo. Bolj kriminalne združbe potem ne obstaja! Niti v Palermu. Če ne smem vedeti, kaj se dogaja z mojim denarjem! A plačati ga pa moram, dokapitalizirati pa moram. In danes bančniki, še sedaj poglejte, pojdite pogledat okoli naš bančni sistem! Poglejte si, kako super plače imajo bančniki! Nedotakljivi bančniki! Poglejte, kakšne plače imajo v Banki Slovenije. Povejte to slovenskemu ljudstvu, ki dela za minimalne plače. 30 % ljudi je na minimalnih plačah, pa tisti, ki dobijo 200, 300, 400 evrov pokojnine. To njim razložite, ta koalicija, ki dela vse, da ne bi tega zakona podprli. Vsi ste napovedali danes, da zakona ne boste podprli. Vsi. Izgovorov je pa milijon. Poglejte, če nočeš neke stvari rešiti, potem ni nobenega problema, potem pride vsak izgovor prav. Enako Vlada; Vlada ima škarje in platno v rokah. Veliko več, absolutno veliko več bi lahko storila, da bi prišlo do epilogov pri teh svinjarijah in da bi tiste bandite dobili. Vam bom povedal samo en primer. Pred 14 dnevi sem bil pri enem podjetniku na obisku, čisto slučajno, ker pač smo se tam nekaj pogovarjali, pa sem bil na eno srečanje povabljen. Ta gospod me pelje v svojo hišo, mi pokaže hišo in vidim na stani eno sliko, kjer je Napoleon na konju. Pa me on vpraša: "Čuj Marijan, kaj misliš, koliko je ta slika vredna?" Sem rekel: "Oprosti, jaz se ne spoznam na to, ker pač tak strokovnjak za vsa področja pa nisem, tudi tukaj, ampak po moji laični oceni bi to lahko bilo pač, sedaj ne govorim kot umetnik, govorim kot laik, po moje, kakšnih 5 tisoč evrov." On pravi: "Ne, ne, je pa malo več vredna." Pa sem rekel: "Sedaj pa mi ti, prosim, povej. Ker če si jo kupil, moraš vedeti." "Ja," je rekel, "okoli 9 tisoč evrov." Je rekel: "Ampak sedaj ti pa moram nekaj povedati, kaj se je zgodilo. Čisto enako sliko, kot jo imam jaz na steni, je nekdo izmed pravih ljudi med seboj – njo je dal kot garancijo – za njo dobil 9 milijonov evrov kredita!" Kje je naša policija? Zdaj pa sprašujem koalicijo, ali to ni mafijski posel prve klase na 150. potenco. In taki mafiji naj slovensko ljudstvo verjame? Zdaj pa sprašujem [[…]]Tu mi govorite neke bedarije, da ko poslušam, mi gre na bruhanje. Na bruhanje mi gre, ko vas poslušam! Na žalost moram to reči. Vam je čisto vseeno in figo za moj narod. Ne vsi. So med vami tukaj nekateri, ki ste poštenjaki. Ne bom po imenih govoril, ker si bodo ljudje tako sami ustvarili svoje prepričanje. Ampak večina pa drži štango mafijski združbi. In to ni dobro. To ni dobro! Zdaj bom še enkrat prebral, kaj je spornega v tem zakonu, kar smo mi zapisali kot cilj našega zakona in poglavitne rešitve. Prosim, da slovensko ljudstvo posluša ta dva sestavka, da bo vedelo, kaj v Slovenski demokratski stranki predlagamo in kaj je tukaj v tem spornega, sprašujem. Slovensko ljudstvo sprašujem, vse tiste, ki se spoznajo na stvari. Pozivam vse organe v tej družbi, da poslušajo dobro to. In tisti, ki morajo odreagirati, da se ne bo ponovilo to, da bo nekdo dobil za sliko, ki je vredna 7 tisoč ali 8 tisoč evrov, 9 ali pa 7 milijonov evrov kredita. Mislim, da je 9 milijonov kredita. In kredita ni mogoče odplačati, sliko nese tja, narod slovenski pa plača to svinjarijo. A to je pravičnost? To je poštenje? Za koga? Za hudodelsko združbo ozkega kroga! Poglejte, vsi ti asi, ki so pomagali skopati bančno luknjo, se vrtijo v nekem krogu. Danes so tu, jutri so tam, pojutrišnjem na tej poziciji v državnih podjetjih in praktično kontrolirajo vse, od SDH, da ne govorim do DUTB, do Ljubljanske banke, do ne vem koga vsega; do Zavarovalnice Triglav in tako dalje in tako dalje. Poglejte, katera skupina ljudi je to, ki se tam vrti! Kakšen vpliv pa imate vi, ki sedite tu notri, na to? Kakšen? Povejte! Tu povejte pred slovensko javnostjo! Imeli bi ga kot koalicija, ker vi imate možnosti v te državne firme postavljati ljudi. Postavljati preko pač nekih načinov, ker ste pač večinski, kjer je država pač 100-odstotni lastnik. In kaj ste naredili v teh treh letih – četrto leto teče? Nič! Naredili ste to, da ste postavili tiste ljudi tja, ki so skrajno kontaminirani, potem pa ste odstavljali enega Jazbeca in tako dalje – ker ste videli, da več ni sprejemljivo, da več ni okusno, da te juhe več niti koalicija ne more pojesti, ker na naslednjih volitvah ne bo dobila niti 3 odstotkov. To je tista resnica in to je tisto dejstvo. Poglejte, kaj smo mi napisali kot cilj tega zakona: "Cilj predlaganega zakona je pridobiti ustrezne podatke, ki bodo Državnemu zboru Republike Slovenije omogočili sprejetje učinkovite bančne zakonodaje, s katero se bo preprečilo izvajanje nepravilnosti in neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu." Kaj je s tem stavkom narobe? Sprašujem slovensko ljudstvo, ki me zdajle posluša, ne vas, ki sedite notri v koaliciji, ker ste tako napovedali, da boste glasovali proti. "Cilj predlaganega zakona je tudi razkritje odgovornosti tistih, ki so sodelovali pri podeljevanju kreditov brez ustreznih jamstev v primerih, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank". Sprašujem pa se, kaj je s tem sestavkom narobe. Slišali ste, cilj predlaganega zakona je tudi razkritje odgovornosti tistih, ki so naredili to, o čemer sem prej govoril, da je za 7 tisoč evrov sliko dal, pa dobil 7 ali 9 milijonov evrov kredita. O tistih govorimo in teh svinjarijah. Te hudiče je treba zapreti! Kdaj bomo to naredili, kdaj, povejte! Povejte kdaj, pri svetem bogu, no! V Slovenski demokratski stranki lahko vsakih 14 dni vlagamo zakon – še vedno zavrnete, vse zavrnete, vedno vse zavrnete. In poglejte poglavitne rešitve, ki jih predlagamo v zakonu. S predlagano rešitvijo bodo bančni podatki, ki so bili do sedaj zaupni, dostopni za potrebe dela Državnega zbora Republike Slovenije ter delovnih teles in preiskovalnih komisij, ki delujejo znotraj Državnega zbora, v kolikor se bančni podatki nanašajo na banko, ki je prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Kaj je s tem stavkom narobe? Povejte mi! Imamo nekatere ljudi tukaj notri, ki se spoznajo na bančni sistem zelo dobro, pa niso niti z eno besedo rekli, da je s tem kaj narobe. S tem se bo Državnemu zboru Republike Slovenije, ki tudi sprejema pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v bančnem sistemu, dalo možnost, da pridobi ustrezne podatke v zvezi s stanjem v bančnem sistemu, da ugotovi, kdo je odgovoren za nastalo stanje, in predvsem, da sprejme ustrezno zakonodajo, ki bo v prihodnje učinkovito preprečevala nepravilnosti in neučinkovitosti v delovanju slovenskega bančnega sistema. In zakaj je ta zakon v Državnem zboru? Kdo pa lahko drugi v tej naši družbi sprejema zakonodajo kot Državni zbor Republike Slovenije? Če mi ne bomo sprejeli spremembe zakonodaje, bodo stvari tekle enako naprej, ampak če imajo štango od koalicije vsi ti lumpi in se na tem področju ne naredi nič, bo seveda ta zgodba tekla naprej. Nikakor me nihče ne bo prepričal, da niso vsi med seboj povezani, ker če ne bi bili med seboj povezani, bi se marsikaj že zgodilo drugače. Prepričan sem, kar je seveda nedopustno, neukusno in skrajno neprimerno. Res pa je, da pa imamo organe v naši družbi, ki bi morali ti razkriti; tudi posameznik, če je katerikoli iz katerekoli veje oblasti povezan v to svinjarijo, ne pa, da preganjajo kurje tatove. Tu pa milijarde gredo. Kje je danes ta gospod Zidar? Kje so danes ti ljudje, vas sprašujem. Kdo je preverjal gospoda Zemljariča? Kdo je preverjal gospoda Isajlovića? Ko vem, da je pri vseh zgodbah zraven. Tega dokazati ne morem, o tem se ljudje pogovarjajo. Pravijo, da ni v državi, da bi se prodalo eno podjetje, da ne bi imel Isajlović prste zraven in njegova razdelana ekipa in tako dalje. Spoštovani gospe in gospodje, mi se bomo morali začeti v Državnem zboru o tem pogovarjati. Jaz nisem tisti, ki bi sodil tem ljudem. Opozarjam pa organe v tej družbi, da gredo malo pogledat, jih malo obiskat in povedat, gospod, mi vi lahko pokažete, od kod vam jadrnica ali ladja, vredna ne vem koliko tisoč evrov, 700 ali 600 – ne vem koliko. Od kod vam denar? Mene hodijo vsak dan gledat in moramo ta poročila pošiljati, pa vsi tisti reveži, ki sedite tu notri. Tudi, če ste si avto kupili za 10 tisoč evrov, morate poslati poročilo na Komisijo za preprečevanje korupcije. Ti gospodje, ki so pokradli po stotine milijonov in milijard, pa nobeden ne sedi – vsi zunaj, en bolan, drugi tam, tretji nekje v Švici, gor se vozi vsak dan, ga vidiš, rehabilitirat tja, ne vem, kaj vse dela. Naša sodna veja oblasti [[…]] Potem naj meni nekdo reče, da niso vsi ti povezani med seboj, da je vse podkupljeno. Vse je podkupljeno. Pa to ni normalno, v kakšni družbi živimo! Ni normalno, kam je šla ta korupcija v naši družbi. Kam je šla ta korupcija! Imamo vzporedno vejo oblasti, definitivno. Vzporedno policijo. Poglejte si primer korupcija v zdravstvu. na primer povezave, kdo je prodajal tam neke zgodbe bratje, sestre, strici, ki so povezali med seboj; eni na vrhu tožilstva, drugi pa barantajo v ozadju. Ogromne denarje služijo na račun slovenskega zdravstva in slovenskega pacienta in tako dalje. Glejte, mislim, da je tega dovolj. Draga koalicija, malo tudi vi "skozi" poglejte, pa skupaj stopimo, ker gre za naš narodu, ne gre zame. Jaz nimam težav. V svojem življenju sem delal pošteno in nimam s tem težav. Sem pa vse pripravljen narediti, da stopimo skupaj, ne glede na to, kdo je v kateri politični grupaciji, da rešimo že enkrat ta problem in tiste barabe, ki so sistem spraznili, da naj vsaj nek del denarja nazaj prinesejo. Najmanj 14 ur morajo vsak dan v zaporu delati, da bodo odslužili barabinščine, ki so jih naredili, ne pa hoditi tam okoli, pa sto zdravniških spričeval, pa reči, da so ne vem kako bolni, potem jih vidiš, kje se vozijo okrog pa kaj vse počenajo, pa jih na ladji vidiš – živijo tako kot bogovi. Pa se s temi našimi ključnimi politiki iz prejšnjega sistema srečujejo med seboj, pa lepo kavice pijejo, pa šampanjce, pa kaj še vse. Sramota, v kakšni družbi živimo! Sramota. In koalicija, ki bi morala nekaj narediti na tem, ni naredila nič, zato sem toliko razočaran in žalosten. Govoril sem o poglavitnih rešitvah, imamo potem še zadnji odstavek: "Predlaga se tudi, da v primeru prenehanja banke, ne glede na to, ali gre za redno ali prisilno prenehanje, ne veljajo več dolžnosti varovanja zaupnih podatkov, če je v obdobju desetih let pred prenehanjem prejela državno pomoč ali pa je bila predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank." In to je, dragi državljanke in državljani Republike Slovenije, kaj predlagamo v Slovenski demokratski stranki, da se danes sprejme. Tukaj nam koalicija pove in Vlada pove, da tega ne podpira. In Vlada zapiše v sklep – ne bom bral vsega tistega, kar je, ker je danes državna sekretarka že povedala – zapiše, " … iz navedenih razlogov Vlada ne podira Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu, EPA 1858-VII , ki ga je vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, ter predlaga Državnemu zboru, naj sprejme sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Drage državljanke in državljani Republike Slovenije! Dobro si zapomnite ta stavek, ki ga je zapisala Vlada Republike Slovenije na koncu. Zdaj vidite, kakšno Vlado imamo in kakšno koalicijo imamo in prosim slovensko ljudstvo, da te napake več ne ponovi na naslednjih volitvah, ker to je pa šlo zdajle predaleč; zadeva je šla do te točke, da bo narod ostal bos, slep, nag in gluh in še lačen. In tega si ne smemo dovoliti. To je treba presekati in to je treba spremeniti. Še enkrat za zaključek. Pred slovenskim ljudstvom, pred narodom, ki te svinjarije plačuje, nima nihče v tej družbi pravico preprečiti, da bi vedeli, kje, kdaj in zakaj je bil njihov denar porabljen. Nihče, nobena veja oblasti! Tu ne obstaja zaupnost! Taka zaupnost je nepravična, nedopustna in skrajno nesramna in neodgovorna; in to je treba preprečiti. Mi s tem zakonom želimo doseči, da se bodo stvari na tem področju spremenile v smer, da pomagamo vsem tistim organom v tej družbi, da čim prej te bandite, ki so to povzročili, spravimo za rešetke. Prosim vas, koalicija, prosim vas, ne poslušajte in ne nasedajte stališčem Vlade, ki vas zavaja. Podprite ta predlog zakona, ker ga v drugem banju, v tretjem branju oziroma v drugem lahko dodelamo, dogradimo, kakor nam paše, zato da pomagamo vsem in da stopimo skupaj, da pridemo tej svinjariji do dna. Mislim, da je to edino pošteno in pravično. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, izvolite, postopkovno.
Hvala za besedo, podpredsednik. Samo postopkovno sem želel pojasniti, da bi stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bilo prestavljeno v mojem imenu. Žal sem si zabeležil deseto uro za začetek seje, zato prihajam z zamudo in postopkovno, podpredsednik, bom del tega stališča predstavil v svoji razpravi, h kateri sem tudi prijavljen. Hvala.
Hvala za informacijo. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se mag. Andrej Šircelj. Izvolite, mag. Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, državna sekretarka, prav lep pozdrav! Moram priznati, da po taki, recimo temu, posebno ognjeviti razpravi se kar težko v neki smeri vključujem, ker po eni strani sem dobil kot poslanec poziv, da podpiram, po drugi strani pa, da ne bom govoril z negativno konotacijo. Si bom pa vseeno za uvod dovolil, spoštovanemu poslancu, ki je govoril pred meno, malce komentirati ta cilj. Tukaj nimam nobenega problema, moram priznati, ampak ker se je ravno v svoji razpravi na to navezoval, se moram tudi vključiti, da kot koalicija ali posamezni poslanci v neki smeri ne sledimo. Tukaj bi samo komentiral, da najverjetneje je predlagatelj malce nerodno zapisal v prvem stavku, pri ciljih in načelih, drugi del stavka, zaradi tega kajti nepravilnosti, neučinkovitosti v slovenskem bančnem sistemu to ne more biti, kajti v Sloveniji je 14 poslovnih bank, od tega je večina bank v tuji lasti ali privatni lasti in si moram priznati, da če spremljamo, da lastniki so res odgovorni lastniki – z izjemo bank v državni lasti – in predvidevam, da je to namen bil predvsem zapisa bank v državni lasti. Če grem potem na samo vsebino. Kljub dejstvu, da sem v preteklosti, se pravi v tem mandatu, vsakokrat zavračal tovrstne predloge z argumentom, da se ne sme posegati v bančno tajnost, sem danes, lahko rečem, z razlogom na drugačnem stališču. Podpiram spremembo Zakona o bančništvu 2 v navedenem členu, in sicer da se odveže bančna tajnost samo za potrebo parlamentarne bančne preiskovalne komisije. Ne bi zdaj razpravljal ali spraševal , zakaj se širi na matične odbor ali cel Državni zbor, zaradi tega, kajti sem velik zagovornik, da sistem bančnega poslovanja temelji na zaupnosti in varnosti in če smo poslanci soglasno sprejeli odločitev in dali pristojnost bančni preiskovalni komisiji, je zame popolnoma logično, da tudi v tem delu, kjer je zapisano, eksplicitno v samih členih, za katero obdobje in za katere banke, sem odločno za, da se ta tajnost odveže. Zakaj drugačno stališče? Vse kaže, da bomo v Republiki Sloveniji dočakali, če bomo dočakali, zgolj samo politično odgovornost oseb, ki so omogočili – pa bom tudi sam uporabil izraz – plenjenje davkoplačevalskega denarja preko bank v državni lasti. Očitno v vrstah tožilstva in sodne veje oblasti ni pravega interesa, kajti na področju gospodarsko-bančnega kriminala se tožilstvo in sodna veja oblasti vseskozi sklicuje in v javnost daje sporočila, da se zgolj izobražuje in usposablja. To sporočilo z njune strani označujem praktično kar za norčevanje iz davkoplačevalcev in tudi zakonodajnega organa, poslancev. Moram priznati, da se zahvaljujem predlagateljem, da so ponovno vložili ta predmetni predlog zakona, in sem tudi na stališču, da je v tem primeru vztrajnost potrebna. Kot mnogokrat v Državnem zboru in na matičnih odborih sem zelo jasno izpostavil, da je treba sankcionirati tiste osebe, ki so omogočile, da je prišlo do te 5-milijardne bančne luknje. In spet ponavljam, v prvi vrsti prav gotovo – in sem vesel, da je vedno več razprave tudi v tem delu – člani uprav in nadzornih svetov bank v državni lasti. Mislim, da je odveč kakršenkoli komentar na to izrečeno. Temu pa prav gotovo sledi državni regulator, se pravi Banka Slovenije, in smo bili prepričani tudi v postopku zaslišanja bančne preiskovalne komisije, kjer je tedanji guverner jasno povedal, da nacionalni regulator ni skladno z zakonodajo in pristojnostmi, ki jih je imel, ter nekako priporočili Evropske centralne banke izvajal nadzora v obsegu, ki je bil potreben. Temu sem dodal in tudi še vedno dodajam, pa se premalokrat sliši, notranje revizije bank v državni lasti. Vsaka banka, tudi hranilnice, ima notranjo revizijo in vodje notranjih revizorjev so dolžni analizirati kakršnekoli procese in postopke, še posebno, če so odklonilni, in o tem poročati upravi. Če uprava ne akceptira, so dolžni skladno z zakonodajo poročati nadzornemu svetu. Nič od tega! In tisti delček na koncu, prav gotovo del odgovornosti za to 5-milijardno bančno luknjo je tudi na strani komercialnih revizorjev, kajti ne smemo pozabljati, vsa letna poročila poslovnih bank, skladno z zakonom, se morajo revidirati skladno z računovodskimi standardi in to izvajajo zunanji revizorji. Zanimivo je, da se ti isti revizorji, ki so sodelovali pri zadnji bančni luknji, pojavljajo v revizijskih postopkih v zadnjem času tudi pri t. i. teh poslovnih bankah. Kar se tiče Banke Slovenije, moram priznati, in njeno vodstvo, ki se v zadnjem času vseskozi sklicuje na samostojnost in neodvisnost institucije – in pri tem kliče celo Evropsko centralno banko – praktično, da se prepreči vpogled, ali so bile v preteklosti, vezano na te procese, morebiti zavajajoče ali za Republiko Slovenijo škodljive odločitve. Zahteve po popolni nedotakljivosti, tudi za pretekle odločitve Banke Slovenije, menim, da so nesprejemljive in da se dobesedno v tem primeru Banka Slovenije obnaša kot država znotraj države. Nenavadno! To ni v korist državljanov Republike Slovenije, morda pa je to v korist posameznikov in morda o tem zelo dobro ve guverner Banke Slovenije in tudi naša kolegica poslanka, ki je bila predsednica vlade in je bila, če se spomnimo, takrat v tisti trojici samooklicanih rešiteljev Republike Slovenije. Tu se sprašujem, zakaj je že vlada Alenke Bratušek podržavila privatne banke: Factor banko, Probanko in Abanko. Kje je kakšna odgovornost? Tišina. Trdno sem na stališču, da je skrajni čas, da se vsi poslanci Državnega zbora moramo ozavestiti in prenehamo ščititi povzročitelje te tako imenovane bančne luknje. Ne gre samo za bančne luknje iz leta 2013, 2014, tudi v preteklosti se je to že zgodilo. In če smo odkriti, vsi indici kažejo, da te osebe posredno ali neposredno, deloma preko SDH in DUTB, lahko rečem z neko tako nenavadno besedo, lomastijo z za Republiko Slovenijo škodljivimi pravnimi posli preko odkupa terjatev, neverjetno, s 70- in več odstotnimi diskonti. Tu bi rad dodal, da se dogajajo tudi aktivnosti preko posrednikov in posrednikov, da se pridobivajo tudi vplivi v organih upravljanja družb v delni ali popolni lasti države. Glede na to, da je predstavnica izvršilne veje oblasti predstavila stališče Vlade, sprašujem ravno njo, kaj je Vlada naredila v zvezi s koalicijsko pogodbo glede preiskave bančne luknje in opredelitve odgovornosti; ne bom bral, ker je škoda časa in zadeve že poznamo. Ne bom pa sprejel argumentacije, da se je na področju materialnega in procesnega prava nekaj zgodilo. Ja, ja, to je intenzivnost, ki se dela za naprej. Koalicijska pogodba je zelo jasno zapisana in definirana, kaj je treba postoriti za odkrivanje odgovornosti 5-milijardne bančne luknje. Ob tej priliki bi se dotaknil še besed nekdanje viceguvernerke Banke Slovenije, kar je tudi odgovor predstavnici Vlade, državni sekretarki. Kaj je spoštovana viceguvernerka zapisala v Sobotni prilogi dnevnika Večer, Maribor, sobota, 5. marec 2016, z velikim naslovom Kar nekaj bančnikov bi moralo obleči progasto kolekcijo. Zato spoštovani predstavnici Vlade predlagam, da si tisti, ki ste pripravili to stališče Vlade, pogledate vsebino tega komentarja ali intervjuja nekdanje viceguvernerke. Ampak kljub vsemu si bom v podnaslovu dovolil prebrati, kar je zapisano. Zapisala je: "Bankirji so ob pomoči revizorjev dolga leta zavajali javnost glede gnilih kreditov, Banka Slovenije pa jim je gledala skozi prste. Zdaj, ko so maske končno padle, pa očiščenje sistema preprečujejo sodišča." Res vam predlagam, pa ne samo tega, verjetno je še obilo drugih prispevkov, podlistkov, verjamem pa, da imate bistveno več informacij kot mi, poslanci, kaj se je v preteklosti tu dogajalo. Vseeno se bom dotaknil še, kar se tiče Banke Slovenije. Kot rečeno, ta institucija dela v zadnjem času vse, da se ne odkrijejo javnosti morda nenavadne odločitve, vezane na konkretno dokapitalizacijo bank in likvidacijo Probanke in Factor banke. Žal se soočamo že s primeri, da so tudi že vložene tožbe, vezane na izbrisne vrednostne papirje. Kako naj kot poslanec potem zaupam v institucijo Banke Slovenije, v strokovnost, objektivnost in delovanje v interesu Slovenije, če preprosto kot predstavniki zakonodajnega organa sploh ne moremo priti do določenih informacij? Razpoložljive so nam zgolj iz medijev. Žalostno. Pred kratkim pa smo z zakonoma določili Banki Slovenije upravljavca, se pravi Banko Slovenije, in sicer Skladu za reševanje bank kot tudi jamstvenemu skladu. Ob tem pa gre vse mimo nas in mimo javnosti, verjamem pa mimo vas ne gre, da za nočne depozite poslovnih bank Banka Slovenije zaračunava negativne obresti. Dejstvo je, da očitno so vse odločitve Banke Slovenije v rokah posameznikov. Žalostno, da vse pomembne odločitve za Republiko Slovenijo očitno imajo znak stroge tajnosti. In tisto, kar moram priznati, da vsaj nekateri poslanci v Državnem zboru žalosti, pa je dejstvo, da ni dopustna nobena kasnejša preverljivost posameznih odločitev. Poudarjam, ne gre za preverjenost trenutno nekih odločitev, ki velja za naprej, ampak če po nekaj letih za nazaj ni mogoče preveriti, potem se nič ne čudim, če posamezniki ne sledimo stališču Vlade. Kaj delajo organi pregona? Nekaj je bilo že rečeno s strani spoštovanega kolega Marka Ferluga. Govorim o bančni preiskovalni ali 5-milijardni luknji. V predkazenskem postopku naj bi bilo narejeno veliko, po nekih neuradnih informacijah. Se pravi, s strani policije in kriminalistov. Na strani tožilstva pa – upam, da ne bom preveč užalil – vendar sem na stališču, da je na stanju tožilstva ena velika megla. Če še dodatno opredelim z besedo: neučinkovitost. Glede obtožnic in obtožnih predlogov, koliko je pravnomočnih, če se potem lahko o tem pogovarjamo glede na 5-milijardno bančno luknjo? Mislim, da realnost neka peščica. Če pa vzamemo primer, ko nekdo s socialnega dna, če temu lahko tako rečem, vzame ali odtuji neko vrednost v višini 50, 100 evrov, se pa kompletni predkazenski in kazenski postopek zaključi že v nekaj mesecih. Za bančno luknjo pa v 4 letih – kaj imamo? Mogoče še bolj konkretno: 8 ali 9, kajti dokapitalizacija je bila tudi že pred leti, pa tožilstvo – kaj premore? Nekaj predlogov, ki se je nekako pripetilo, da so dospeli do sodne veje oblasti. Sam upam, da smo z imenovanjem novega generalnega državnega tožilca dobili osebo, ki bo korenito spremenil to, kar sem prej izrazil, mlačnost tožilstva pri bančni luknji, seveda to se odraža potem tudi na sodni veji oblasti. Oboji pa slovenski javnosti še vedno vseskozi sporočajo, in sicer: se izobražujemo, vzpostavljamo specializirana sodišča, analiziramo irski primer, sodelujemo v mednarodnih strokovnih konferencah in kaj vem kaj še. Tukaj s tega mesta sporočam spoštovanemu tožilstvu kot tudi sodni veji oblasti, da tovrstno usposabljanje in prevzem prakse, kar se tiče bančne kriminalitete, lahko, če imate interes, pridobite v dobri uri, kajti od Ljubljane do Celovca je normalni čas prevoza dobra ura. Če to ni dovolj, lahko tudi še z Dunaja – od Ljubljane do Dunaja je dobri štiri ure. Verjamem, da bodo organi pregona, tožilstvo in sodstvo v sosednji državi z veseljem predali našim institucijam primer Hypa. In končno, začnite ustvarjati tudi gospodarske, iz bančne kriminalitete, lastne judikate. Za konec moram priznati, da v neki smeri moje stališče odstopa od stališča poslanske skupine kot tudi Vlade. Upam pa, da bo predlagatelj v nadaljnjem postopku, če bo prišlo do take odločitve, umaknil načelo tajnosti z matičnih delovnih teles kot Državnega zbora in da bomo omogočili bančni preiskovalni komisiji možnost, da dokonča svoje delo in pridemo praktično do politične odgovornosti tistih, ki so omogočili, in da se jim onemogoči v nadaljevanju kakršnokoli kadrovanje družb v državni lasti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert in gospod Danijel Krivec. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Ja. Med cilji zakona je zapisano, da naj bi Državnemu zboru s pridobitvijo podatkov bila dana možnost sprejemati učinkovitejšo zakonodajo na področju bančnega sistema. V tem trenutku želim spomniti prav na dejstvo, da je predlagatelj, torej Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, močno vztrajala pri zakonu o slabi banki, in ravno slaba banka je eden od tistih zakonov, ki dejansko omogoča, da se izvedejo izredne malverzacije pri prenosu slabih terjatev na slabo banko. To je dejstvo in zato bi bilo zelo pomembno, da Slovenska demokratska stranka kot velik zagovornik tega zakona o slabi banki vendarle sproži postopek, da čim prej ukinemo slabo banko in s tem prekinemo tiste transakcije, ki seveda omogočajo dejansko rop stoletja – kot sem ga imenoval, ko se je ta zakon tudi dejansko sprejemal –, kajti praksa dokazuje, da prihaja tukaj do velikih odstopanj od vrednosti slabih terjatev in od zavarovanj teh slabih terjatev. Zato so v poslovnih bankah pravzaprav prišli do učinkovite ukrepa, če lahko tako rečem, da prenesejo slabe terjatve po majhni vrednosti na slabo banko, dolg seveda ostane nam, državljanom, in ta slaba terjatev pa se pozneje seveda preproda po bistveno večji vrednosti. To vse so danes že dokazljivi zneski, dokazljivi postopki. Ne nazadnje tudi Odbor za finance je sprejel sklep na mojo pobudo, da se opravi revizija vseh postopkov prenesenih terjatev in prodaje potem teh terjatev preko slabe banke. Ko bomo dobili dejansko tudi izsledke te revizije od Vlade, pa seveda pričakujem, da bo to revizijo tudi izpeljala, ker je to bil sklep matičnega delovnega telesa, bomo zagotovo dobili še več teh podatkov. Kar pa je vendarle treba povedati, da je cela vrsta tudi dobrih podatkov prišla tudi s strani Računskega sodišča, ko je naredilo revizijo Nove Ljubljanske banke. Seveda je problem te revizije, ker je za javnost večina ključnih podatkov nedostopna, vendar kot poslanci Državnega zbora smo dobili tudi poročilo Računskega sodišča o reviziji Nove Ljubljanske banke, kjer pa te tajnost ni. Torej si upam trditi, da poslanci že imamo zelo veliko podatkov o tem, kdo je sodeloval tako pri podeljevanju slabih kreditov, kdo je sodeloval pri tem, da so ti krediti bili pozneje tudi preneseni na slabo banko, čeprav jih je, recimo, komitent redno odplačeval. Torej, dejstvo je, da slaba banka očitno omogoča tudi takšne malverzacije, da je nekomu, ki sicer odplačuje kredit, je bila ta terjatev prenesena na slabo banko in v tistem trenutku tistemu zasebniku, recimo, oprostiš 70 % kredita. Kako vesele bi bile državljanke in državljani, če bi, recimo, za kredit, ki ga najameš za nakup stanovanja, bili deležni takih ugodnosti, da ti 70 % kredita banka odpiše in to uvrsti na slabo banko. Žal seveda državljanke in državljani teh ugodnosti nimajo in zato je prav, da sprožimo vse postopke predvsem pri tistih zakonih, ki omogočajo takšne malverzacije; in slaba banka je ena od tistih, ki je izrazito namenjena temu, da te slabe terjatve seveda postanejo predmet zlorabe za takšne primere, kot sem jih navedel. Pri tem predlogu, ki ga danes obravnavamo, bi bilo resnično zelo pomembno, da vključimo notri tudi Računsko sodišče. Torej Računsko sodišče, da ima danes zelo velike težave, kako priti do revidiranja Banke Slovenije. V Banko Slovenije pač ne more vstopiti in opraviti revizije vseh poslovnih odločitev, če lahko tako rečem, Banke Slovenije, da je prišlo bodisi do odložitve nadzora neke banke, bodisi da je bil ta nadzor pomanjkljiv, bodisi glede ocene finančne luknje in vseh principov, ki so bili upoštevani oziroma izbrani, zato da se je ocena gibala nekje okrog 5 milijard evrov. To je prvo, kar bi resnično morali doseči, da Računsko sodišče dobi vpogled v delovanje Banke Slovenije, in potem bomo tudi kot poslanci resnično lahko sprejemali zakone, ki bodo odpravljali te anomalije, hkrati pa posredovali tudi vsem organom pregona jasne usmeritve, kaj morajo narediti in seveda tudi pozneje, upajmo, da bo prišlo do epiloga na sodiščih v smer, da bodo vsi tisti, ki so resnično odgovorni za to veliko bančno luknjo, tudi odgovarjali za svoja dejanja. Še posebej, da se ne bomo srečevali s primeri, da se postopki vlečejo tako dolgo, da potem zastarajo. Torej, ne samo, da bo treba, kot je zapisano v ciljih tega zakona, razmišljati o tem, da se sprejema učinkovitejša bančna zakonodaja, razmišljati bo treba tudi o tem, da se v ustavo zapiše, da takšne zadeve ne zastarajo in takrat bo seveda teh postopkov in teh malverzacij bistveno bistveno manj. Torej, potrebno bo soglasje, če lahko tako rečem, kar vseh poslanskih skupin v Državnem zboru, da dosežemo najmanj dvotretjinsko večino glasov, spremenimo ustavo na način, da v njo zapišemo, da takšne malverzacije, ki so povezane z bančnimi, tudi z bančno tajnostjo in slabljenjem državnega proračuna, ne zastarajo. V tistem trenutku bo seveda slika resnično bistveno bolj jasna in bistveno manj težav bomo imeli s tem, ali bomo sploh zahtevali kakšne podatke od bank ali ne, kajti ko zadeva ne zastara, je seveda pogled na vse te malverzacije povsem drugačen. Torej, ključna pomanjkljivost, če lahko tako rečem, pri tem je, da ta predlog Slovenske demokratske stranke ta hip ne govori o tem, ali in v kakšnem obsegu naj tudi Računsko sodišče opravi revizijo v Banki Slovenije. To je ena od nalog, ki jo bomo, kot vse kaže, imeli pred sabo tudi v okviru vladnega predloga o spremembi, ki je vezana na zakon o dopolnitvi Zakona o Banki Slovenije, in verjamem, da bo takrat seveda zelo zahtevna razprava, ali bomo res zmogli soglasje poslank in poslancev v dovolj veliki večini, da bomo to pristojnost Računskemu sodišču tudi dali. In ne nazadnje, ko zmanjka argumentov seveda v domačem polju, nastopi potem Evropska centralna banka v okviru svojih pristojnosti oziroma nepristojnosti Računskega sodišča, nepristojnosti Državnega zbora in tako naprej. Tako mislim, da bomo tudi v nadaljevanju se morali zelo resno usesti in dogovoriti tudi znotraj zakona o delovanju Vlade Republike Slovenije, Državnega zbora pri temah Evropske unije, da seveda odpremo tudi to dimenzijo problema, kako lahko vpogledamo tudi v poslovanje Evropske centralne banke v tistem delu, ki se nanaša na slovenski bančni sistem. Tudi to je zakon, ki ga je treba sprejeti z dvotretjinsko večino in seveda današnja razprava, današnji predlog, ki ga je pač Slovenska demokratska stranka posredovala v proceduro, nam omogoča, da nekaj več povemo o tem, sicer pa bo treba bistveno več sprejeti, kot je ta hip zapisano v tem zakonu. Hvala.
Gospod Pogačnik, predstavnik predlagatelja, izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Moram se odzvati na razpravo, ki jo je imel kolega Veber v zvezi s slabo banko in da je generalno za problem slovenskega bančništva kriva slaba banka in pa glede na to, da je bil predlagatelj ustanovitve slabe banke Slovenska demokratska stranka, zdaj je pa Slovenska demokratska stranka za to najbolj odgovorna. Spoštovani kolega Veber, slaba banka se je ustanovila v času vlade Janeza Janše leta 2012. Ustanovila se je z namenom, da se slabe terjatve prenesejo na reševanje izven institucij bank, kajti ugotovili smo, da s slabimi terjatvami so do takrat banke kot same izredno slabo upravljale in posledica tega je 5-milijardna dokapitalizacija največjih slovenskih bank v lastništvu, posrednem ali neposrednem. To pomeni, da predhodno so se dogajale te napake, ki so bile potrebne za dokapitalizacijo, ne slaba banka. Se pa strinjam v delu z vami, ko ste rekli glede slabega upravljanja slabe banke, tukaj pa mislim, da imava enotno stališče, vendar pa si moramo pogledati zdaj tudi sliko, kdo pa je odgovoren za nastavljanje kadrov v slabo banko. Tukaj pa Janševa vlada ni več v igri. Tukaj pa je v roke prevzela takrat oblast vlada Alenke Bratušek in v koaliciji ste bili tudi Socialni demokrati in vi ste nastavljali tako upravni odbor banke, neizvršne, izvršne direktorje in ne nazadnje, spoštovani kolega Veber, po zakon o slabi banki prenos terjatev potrdi vlada; Vlada Republike Slovenije. Predčasno se je ustanovila medresorska komisija, ki je bila sestavljena iz predstavnikov Ministrstva za gospodarstvo, Ministrstva za finance, Banke Slovenije. Spoštovana sedanja državna sekretarka na Ministrstvu za finance je bila članica medresorske komisije in to pomeni, vse v času vlad, v kateri ste sodelovali tudi vi, Socialni demokrati. In strinjam se s tem, da je bil ta prenos terjatev nepregleden, predvsem pa se še vedno zastavlja vprašanje po metodologiji prenosa in ali so bile cene teh prenosov ustrezne, vendar prenos terjatev na slabo banko je potrjevala vlada Alenke Bratušek, katere člani ste bili tudi Socialni demokrati. In se mi zdi, kolega Veber, da je nekorektno, da v to zadevo vmešavate še Slovensko demokratsko stranko. Mi smo pripravili zakon, ampak prepričan sem, da je pa ta institucija po mojem osebnem mnenju, slaba banka, bila zlorabljena od prvega dne naprej.
Replika. gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala. V enem delu sem bil narobe razumljen. Torej nisem govoril o generalnem problemu, da je generalni problem slaba banka, ampak je problem v tistem delu, ko so se prenašale slabe terjatve na slabo banko in tukaj je nastal zelo velik dodaten problem, poleg tistih, ki so nastajali prej. Vendar ocena je, da je pravzaprav zaradi slabih terjatev bančna luknja mogoče milijardo in pol, zaradi napačne ocene in prenosa slabih terjatev na slabo banko pa je luknja celo 5 milijard. Torej dejstvo je, da je slaba banka bil projekt, ki ga je SDS začela in ne nazadnje, gospod Pogačnik, tudi gospod Škrubej je v bistvu bil tisti, ki je ocenjeval te slabe terjatve, je bil tisti, ki je danes v slabi banki, tudi gospod Šircelj je bil v slabi banki, in dejansko je potrebno odgovornost – ne glede na politično pripadnost – poiskati in rešiti to zadevo v Sloveniji.
Mag. Marko Pogačnik, predstavnik predlagatelja, izvolite.
Hvala za dano besedo, spoštovani predsedujoči! Še enkrat bom povedal, zakon o slabi banki jasno govori, prenos terjatev dokončno potrdi Vlada Republike Slovenija in takratno vlado ste sestavljali tudi Socialni demokrati. Takrat bi lahko nasprotovali prenosu teh terjatev, da cene niso ustrezne ali iz kateregakoli razloga. Vendar dejstvo je, zeleno luč prenosu terjatev na slabo banko in po imenih, katere terjatve bodo prenesene, in po vrednosti terjatev, zeleno luč je dala vlada, v kateri ste sodelovali tudi Socialni demokrati.
Imamo še eno repliko. Gospod Marijan Pojbič, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, tudi jaz moram povedati še enkrat in poudariti. To, kar je Slovenska demokratska stranka predlagala, da se je ta zakon sprejel, sem prepričan, da je bila to najboljša rešitev v tistem danem trenutku. Ampak, ključni problem so pa bili tja postavljeni kadri. Gospoda člana, ki je bil neizvršni direktor, ste zamenjali, ste ga odgnali, zato da ste lahko levičarji totalno kontrolirali od pike do pike vse, kar se je tam dogajalo, in vse svinjarije, ki so se zgodile, so posledica ljudi, ki so bili, ki tam delajo, ki pa ste jih vi kot vlada, torej vi kot člani tiste vlade z Alenko Bratušek in vsi skupaj, ki ste bili v tisti vladi, predlagali tja na ta mesta. In to so isti ljudje, ki se neprestano vrtijo v nekem krogu in so neprestano privilegirani in so tam zraven, kjer je pač treba pomagati, da se neke stvari naredijo v korist tej levičarski falangi. To je tisto, kar uničujem slovensko družbo in slovensko ljudstvo in slovenski narod. Izpodkopava samostojnost Slovenije. In enkrat je treba temu reči konec, konec tej levičarski falangi, in takrat bodo stvari šle v pravo smer, sicer se ne bo spremenilo nič.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravita naj se gospoda Danijel Krivec in Jože Tanko.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Grem nazaj k predlogu današnjega zakona. Dejstvo je, da so socialdemokrati poskušali spet nekako stvar zaobrniti in odgovornost spraviti na nekoga drugega. Ampak, že seštevek, v koliko vladah ste sedeli, govori sam zase, tako mislim, da je vsaka razprava in o slabi banki in o tem, kdo je odgovoren,kdo je bolj odgovoren, povsem odveč. Poglejte, še enkrat, da gremo od začetka. Predvsem pa tukaj res pozivam Vlado, da kaj spregovori. Najave časa, 30 minut – mrk. Mrk. razprava teče od 10. ure, se pravi, dvourni mrk s strani Vlade. Govorimo o tako pomembni zadevi, to je ena najpomembnejših zadev v tej državi, bančni kriminal, Vlada pa – mrk. Kaj da bi imeli ministre tukaj! To se jim ne zdi pomembno. Zato poudarjam še enkrat, govorimo o slovenskem bančnem sistemu, ki so ga davkoplačevalci morali že kar nekajkrat sanirati. No, pa kakorkoli že, vse skupaj nas je stalo cirka 5 milijard evrov, nihče pa točno ne ve, ali je ta številka sploh zadosti velika, ker zadeve niso pod streho. V čem je problem? Da ti, ki so povzročili to bančno luknjo, bančni kriminal, kriminal stoletja, 5 milijard – si predstavljate, da danes to razdelimo vsakemu državljanu, to je okrog 2 tisoč evrov. Dajmo zdaj ta denar fizičnim osebam, pa vam bodo povedale, kaj bi z njim naredile in kako bi ga oplemenitile. Ampak, problemov, da teh banksterjev še ni pred sodiščem, je pa več. Zagotovo jih je več. En je ta, da zakon ni ustrezen oziroma si ga tolmači vsak po svoje. Res je, da zakon do zdaj, ki velja, govori o bančni tajnosti, ki je temelj poslovanja med bankami in njihovimi komitenti. Ampak, spoštovani, država ni komitent! Država ni komitent, država je kvečjemu z vsem sistemom in Državnim zborom in tako naprej regulator, da se vidi, ali sistem funkcionira, ali ne funkcionira ali stvari v bankah, sploh ko govorimo o 100-odstotni lasti države, deluje ali ne deluje. Danes ne deluje. Zakaj ne deluje? Zato ker imamo na eni strani Banko Slovenije, ki še do zdaj nikoli ni sprejela kakršnekoli odgovornosti ali pokazala na odgovornost koga drugega. Vsi pa vemo, da je notri nekaj močno narobe; da gre za različne prijateljske vezi, klientelizem, dajanje kreditov na lepa oči. Poglejte, milijoni in milijarde so šle za takšne reči! Za to, da je nekdo, ki je nekomu pogodu ali pa je predstavnik elite – to leva politična opcija bolje pozna, Forum 21 in tako naprej –, da so dobivali kredite. Ob tem so dobivali še razne nagrade v obliki gazel za uspešnost, potem pa je šlo vse cugrunt. Ampak to plačujejo davkoplačevalci, ti ljudje pa seveda še danes, lepo prosto po Prešernu, hodijo po slovenskih ulicah, denar imajo naložen v kakšnih oazah, naš narod, preprosti človek, se pa matra, spoštovani, se pa matra iz dneva v dan. Zgodbe, ki jih dobivamo, so katastrofalne! Za 152 evrov jemljejo hiše, deložirajo matere samohranilke! Tu govorimo pa o 5 milijardah – in nikomur nič! In potem ko Slovenska demokratska stranka vendarle predlaga spremembo zakona, ki bi omogočala vsaj delno in lažje nadzorovati ta sistem v smislu, da tisti, ki je odgovoren – govorimo o nadzornikih, govorimo o tistih, ki so predlagani v ta sistem, zato da funkcionira, da se vendarle premakne in da se ta odgovornost vidi, da ljudje v državi spoznajo, da zakoni veljajo za vse enako, ne samo za njih, ko naredijo cestni prekršek, nekaj malega preseženosti hitrosti, pa so ob tak delež plače, da ne morejo preživeti in ne vedo, kaj dati v lonec svojim otrokom. Pa kako je lahko kdo proti takemu predlogu zakona! 5-milijardna luknja! Razen tisti, ki to podpirate, ki se iz tega sistema napajate ali ste pa pomagali, da je do tega prišlo. Druge razlage za to ne vidim, ker ta zakon ima dejansko samo pozitivne učinke, da vendarle enkrat prevzamejo odgovornost tudi tisti, ki so bili dobro plačani, bili so močno in še preveč nagrajeni za svoje delo, ostala je pa 5-milijardna luknja ali 2 tisoč evrov na vsakega državljana. Pa nehajmo že s to drugorazrednostjo ostalih državljanov in prvorazrednostjo teh elit! Ali ste sposobni enkrat v Državnem zboru storiti nekaj dobrega za to državo? Čisto preprosto je, to ni nobena bančna tajnost, to je blef, kar je v zakonu. Bančna tajnost je res, kar govori bančni uslužbenec z nekim posameznim komitentom. Ko govorimo pa generalno o sistemu, ga je pa treba odpreti. Enake in podobne floskule poslušamo pri pravosodju. Sprejemamo Zakon o Sodnem svetu, pa ga zapiramo. Spet nobeden nič ne bo vedel in kriv ne bo nihče ali pa vsi – kolektivna odgovornost. Tako kot tukaj, tukaj so pa na koncu krivi državljani, zato ker državljani plačajo. Torej, če tega zakona ne podprete, je to enako, kot da rečete, da za bančno luknjo ste krivi državljani, zato ker jo vi plačujete. Kajti kazen je padla na vsakega izmed nas in vsakega državljana Republike Slovenije. Pa je to to, kar želite? Pa vsaj enkrat z lastno glavo in lastno vestjo pritisnite na gumb! Seveda, to je en problem, sprememba zakona. Drugi problem je – vi dobro veste, da zaradi tega zakona ni mogla delovati oziroma zelo oteženo deluje tudi preiskovalna komisija za odkrivanje bančne kriminalitete, ki jo vodi kolega dr. Anže Logar. Ampak nima samo zaradi tega težav, težave ima tam, kjer se bom tudi ustavila: zaradi pravosodja oziroma krivosodja. Za iste, podobne podatke dve različni odločitvi sodnic. Komisija se je ne vem koliko časa matrala, da je prišla do nekih podatkov, ki so nujni za delo, pa še teh verjetno ni dobila vseh. In res je, danes simbolično začenja svoj mandat na Ustavnem sodišču dr. Knez. On je lepo ob kandidaturi povedal, da je sodstvo hrbtenica celotnega sistema. In res je, mi smo brez hrbtenice. Vi tukaj, ker ne upate na gumb pritisniti, da se najdejo banksterji, pravosodje pa zato, ker ga držijo v rokah kremplji bivšega sistema. Če koalicija ne zmore in pravosodni sistem ne zmore, potem veste, kam pademo, če smo brez hrbtenice. Mi ni treba povedali. Ali pa naj povem: v zadnjico ali pa na zadnjico. In tam jo še potiskate. Res srčno upam, da bo vsaj kdo od vas razmislil o tem preprostem predlogu; v bistvu je zelo preprost, ampak učinki so pa neverjetni. Kdor danes ne bo podprl tega zakona, potem pristaja na to, da se krade v naših bankah, da so posamezniki, ki jim je dovoljeno v tej državi vse, kajti pravosodje itak ne bo odreagiralo. In res je, pravosodni sistem – rak rana našega sistema, nihče ni bil še za zapahi. Imamo odvetnike, ki na ta račun še fino služijo, skoraj milijon evrov žena ministra za pravosodje. Pa dajte, saj če to vse sešteješ in skupaj potegneš, potem vidiš, da smo – ne banana republika, mislim, da sploh take države ni! Vse je prepleteno, vse je povezano, elita pa gre naprej s polnimi denarnicami. Svoje otroke šolajo v tujini, medtem ko naše pušča v tem sistemu in jih še deli na prvorazredne in drugorazredne, ker nekateri morajo za to, ker hodijo v določeno šolo, to plačevati, pa čeprav je Ustavno sodišče reklo, da tega ne bi smelo. Samo za primer, noben bančnik še ne sedi in tudi dvomim, da bo sedel, glede na to, da ne želite sprejeti tega zakona. Ampak samo za primerjavo, poglejte si to knjigo, predvsem zaradi državljank in državljanov jo kažem. Tu notri je okoli 700 primerov raznih ovadb, raznih navideznih kaznivih dejanj Janeza Janše. 700-krat so ga iskali oziroma iščejo čarovnico, 700-krat. Za naš sistem je bistveno zapreti liderja opozicije, da utihnemo. Samo imate problem, ker veste, da ne bomo utihnili, z vsakim novim napadom smo še močnejši. Vi se ukvarjate, vaš sistem, vaš pravosodni minister in sistem, ki ga vodi, se ukvarja s takimi stvarmi. Ne ukvarjate pa se s tistimi, ki so dejansko povzročili rop stoletja – 5 milijard! Mene ne zanima, ali je to Tonček ali Franček, ali ga je podpirala ena ali druga politična opcija. Vsak, ki je odgovoren za to, bi moral biti že kdaj za zapahi. Ne samo, da ni sistema. In res je, imamo nek zakon, nočete ga danes novelirati, ker ga ščitite. Raje se ukvarjate z lovom na čarovnico, zopet na nov način in spet z nekimi novimi poki iz Murgelj. Da zaključim s stavkom, ki ga je Milan Kučan, vaš idol, je povedal 22. 3. 1994: "Za premagovanje sovražnika so postala dovoljena vsa sredstva; ne samo tista, ki jih pozna demokracija, ampak vse tisto, kar z demokracijo nima nobene zveze. To je najprej diskvalifikacija in potem likvidacija. Če je potrebna tudi fizična." Kako bi bila vesela, da bi Milan Kučan namenil te stavke tistim, ki so povzročili bančno luknjo! Pa ne za fizično, ampak da pride do poštenega sojenja, na pošten način, ampak žal so ti stavki namenjeni opoziciji in vsem tistim, ki v tej državi njemu in po njegovo mislečim niso po godu, ker se borimo za resnico, ker se borimo proti elitam, ker se borimo proti drugorazrednosti naših državljanov, ker želimo, da naši državljani v prvi vrsti živijo dostojno življenje in da niso privilegirani različni migranti v primerjavi z našim državljanom in ker želimo, da je bančni kriminal razkrinkan, in da ljudje, ki so zapravljali davkoplačevalski denar, pridejo za zapahi. Od Vlade pa res pričakujem, da se vsaj malček odzove, ker to je že žalost. Vse skupaj pa je že ena žalost. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Danijel Krivec. Pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Najprej naj povem,da bom ta zakon, to spremembo zakona podprl. Mislim, da je bilo o podobnih predlogih in pa v preteklosti že veliko govora. Tudi s strani koalicijskih poslancev so bile razprave v tej smeri, da je treba na tem preiskovanju bančne luknje nekaj več narediti. Tudi sami ste si v koalicijsko pogodbo zelo eksaktno napisali, da je treba preiskati bančno luknjo, ugotoviti odgovorne in pripraviti zakonodajo v izogib morebitnim ponovnim črpanjem bank v smeri nedovoljenih in nepokritih kreditov. Enako ste zapisali tudi glede Termoelektrarne Šoštanj, da boste ustanovili neodvisno komisijo, pa je tudi ni bilo. Ta zakon je zelo preprost in ga verjetno vsakdo razume, tudi navadni državljani. Gre za to, da v primeru bank, ki so bile na kakršenkoli način sanirane z davkoplačevalskim denarjem, bile v nekem sistemu, ki je omogočil, da so preživele ali pa bile vmes tudi ukinjene, vse pa tudi s tem Programom stabilnosti bank, ki ga je Državni zbor tudi potrjeval. Se pravi, za vse te banke, ki imajo kakršnokoli povezavo z državno pomočjo, je treba vsem podatkom, ki so tajni, to tajnost odvzeti in dopustiti možnost, da se Državni zbor ali delovna telesa Državnega zbora, predvsem pa preiskovalna komisija, lahko s temi podatki seznani in na ta način ugotovi, zakaj je prihajalo do teh anomalij. Nekateri predlogi gredo v tej smeri, da se to možnost vpogleda v te dokumente omogoči samo preiskovalni komisiji. Načeloma s tem nimam težav in verjamem, da lahko v nadaljevanju, se pravi v drugem branju, to z amandmajem zelo hitro popravimo in če je resna želja s strani tistih, ki ste razpravljali v tej smeri, da se to bančno luknjo res razišče na pravi način in zadosti hitro, zato da bo učinkovito, predlagam, da to prvo branje podprete in da se v naslednji fazi tudi z amandmajem popravi ta del in da se omogoči vpogled samo preiskovalni komisiji Državnega zbora, kar je še vedno en velik napredek od tega, kar imamo v tem trenutku. Tisti, ki ste v preiskovalni komisiji, verjetno to čutite na vsakem zaslišanju, ker prihaja do tega, da so dostopi do določenih dokumentov zelo oteženi, da je treba pridobiti dostikrat odločbo sodišča, kar pa v določenih primerih zelo ovira preiskavo, predvsem pa jo oddaljuje. V primeru predčasnega zaključka tega mandata bo tudi ta komisija ostala brez resnega zaključnega in s tem tudi brez opravljene naloge, ki jo pa glede na vaše razprave vsi želite videti. Predvsem v koaliciji, vsaj v začetni fazi, je bilo veliko govora o tem, da je treba to čim prej opraviti, zato da se podobne stvari ne bi dogajale tudi naprej. Zdaj smo že v tretjem letu, pa nič od besed ni bilo prenesenega v dejanja. Tako je to že drugi poskus v zelo kratkem času, da se preiskovalni komisiji omogoči dostop do teh podatkov, in verjamem, da bo neko razumevanje tudi v koaliciji, kar se je kazalo tudi skozi razprave. Zdaj, katere razprave so šle tudi v to smer, da se je najprej treba pogovoriti in ugotoviti, kdo je bolj kriv, kdo je manj kriv, kateri ukrepi so to povzročili. Namen tega zakona ni, da se s tem ukvarjamo, namen tega zakona in odpiranja teh dokumentov in podatkov je, da preiskovalna komisija lahko zaključi svoje delo in da se ugotovi krivda, in to ne glede, iz katerega brloga izhaja oziroma kdo je bil boter posameznih dejanj. Upam, da bo v tem drugem poskusu vseeno več razumevanja med poslanci, da se ta zakon sprejme v tem prvem branju in da se ga v naslednji fazi lahko še dopolni s temi pomisleki, ki so bili, ker verjamem, da je vsem nam, pa tudi vsem državljanom v interesu, da se kvalitetno razišče ta bančna luknja in da se s tem prepreči tudi neko nadaljnje izčrpavanje, da se lahko pripravi kvalitetna sprememba tudi zakonodaje v primeru, da bi bilo to potrebno. Tako verjamem, da se je tudi v koaliciji nekako prijelo to razmišljanje, da je treba ta zakon s temi manjšimi popravki dopolniti in dati možnost, da se uresniči tisto, kar imate v koalicijski pogodbi.
Besedo ima gospa Urška Ban, izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za besedo. Naj za uvod najprej povem, da tema bančne luknje in vsa, z njo povezana vprašanja se zadnjih nekaj let pogosto pojavljajo tako v nekih strokovnih debatah, javnih diskusijah, pa tudi političnih diskusijah. Praktično v tem mandatu ne mine niti ena seja zasedanja parlamenta, da se ne bi na tak ali drugačen način dotaknili prav bančne luknje. Naj za uvod povem, da bom ta predlog zakona, tako kot sem ga v prejšnji obravnavi podprla, ker se strinjam z namenom predlagatelja, kaj želi s tem zakonom urediti. Zakaj se ves čas pogovarjamo o bančni luknji? Kot sem rekla, širok javni interes za to razpravo, strokovni interes, politični interes, pa čeprav se z njo ukvarja vrsto specializiranih teles, ki so oblikovana znotraj državnih institucij, naj gre tukaj za Banko Slovenije, policijo, tožilstvo ali sodstvo, konec koncev pa v vseh teh letih ne javnost ne mi tukaj v parlamentu nismo dobil nekaterih ključnih in pomembnih odgovorov v zvezi s to tematiko. Prvo vprašanje med njimi je prav gotovo iskanje odgovornih za nastanek bančne luknje. Vem, krivdo gre seveda pripisati tudi nekaterim zunanjim okoliščinam, recimo temu, makroekonomskim okoliščinam, večji del te odgovornosti pa je zagotovo po mojem mnenju na bankah in pa tudi na državi. Na tem mestu želim izpostaviti predvsem korporativno upravljanje, delovanje upravljavskih organov bank, kar vključuje tako vodenje kot tudi nadzor in tudi odgovornost regulatorja za učinkovit nadzor nad tem sistemom s strani Banke Slovenije. Ko je govor o krivdi bank samih, je seveda treba tudi ločiti med slabimi poslovnimi odločitvami nekaterih oziroma bančnikov, ki so bile sprejete, če temu tako rečem, v dobri veri, in med bančno kriminaliteto. Razlogov za bančno luknjo ne gre iskati izključno v bančni kriminaliteti, pač pa tudi v drugih razlogih, ki nimajo kriminalne osnove. Ker so največje izgube nastale v treh največjih slovenskih bankah, ki so bile vse v državni lasti, ne gre pozabiti tudi na vprašanje politične odgovornosti, saj je bila prav politika tista, ki je imenovala nadzorne svete bank, te pa potem uprave posameznih bank. In ker je bil za dokapitalizacijo bank potreben angažma javnih sredstev, s tem se je strošek slabih bančnih odločitev prenesel na breme davkoplačevalcev, je seveda javni interes tukaj zelo pomemben in je iskanje krivcev, odgovornosti za to velik javni interes, saj tudi posledice te bančne dokapitalizacije niso imele posledic samo v bančnem sistemu, ampak posledično tudi širše, na celotno gospodarstvo, na trg dela, fiskalno politiko države in drugo. Tako jaz tukaj, kot je bilo danes nekajkrat rečeno, vidim tukaj ogromen javni interes; javni interes v višini 5 milijard evrov. Vprašanje uspešnosti odkrivanja in pregona bančnega kriminala je odvisno verjetno od mnogih dejavnikov, od mnogo faktorjev. V prvi vrsti je vsekakor podlaga za uspešnost postopkov potrebna ustrezna zakonodaja, tako materialna kot tudi procesna. Ko so enkrat zbrani vsi dokazi, potem svojo vlogo nastopijo sodišča. Glede na trenutno bilanco uspešnosti pregona bančne kriminalitete v Sloveniji, kjer osem let oziroma devet let po začetku finančne krize ni bil pravnomočno obsojen niti en bančnik, ki je v času krize nastopal v vlogi ali članov uprave ali člana nadzornega sveta, postaja po mojem mnenju več kot očitno, da imamo v tem delu velik problem. Danes tukaj z nami ni predstavnikov Ministrstva za pravosodje. Zdaj lahko samo vprašam predstavnico finančnega ministrstva, ali smo s sprejeto zakonodajo na področju financ ta sistem naredili kaj bolj učinkovit. Vemo, da smo sprejeli konec oziroma v marcu 2015 nov Zakon o bančništvu – kaj je konkretno ta zakon spremenil, kakšni so njegovi rezultati? Seveda, pri odkrivanju bančne kriminalitete hitro trčimo na ta pojem, ki je bil tudi danes že kar nekajkrat povedan, bančna tajnost. Razumem, da gre pri bančni tajnosti za nek temeljni institut bančništva, ki zagotavlja neko zaupanje v bančni sistem kot tak, vendar se pa sprašujem; na eni strani imamo bančno tajnost, na drugi strani pa angažma javnih sredstev, 5 milijard javnega davkoplačevalskega denarja, ki je na nek način saniral napačne odločitve bankirjev. Ti stroški teh odločitev so se prenesli na javni sektor, posredno s tem na davkoplačevalce. S tem je problem še toliko večji. Se pravi, na eni strani imamo poslance, ki z glasovi tukaj potrjujemo in so že v prejšnjem mandatu omogočali neke osnove, da smo to dokapitalizacijo izvedli, še vedno s proračunskimi dokumenti potrjujemo velike obresti za odplačilo najetih kreditov za to bančno sanacijo, na drugi strani imamo davkoplačevalce, ki so ta račun plačali, imamo organe pregona, ki do danes nimajo rezultatov, in imamo bančno tajnost. Komu so potem zaupani? Kdo lahko samo pogleda te podatke? Evropa, Evropska centralna [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade ter predstavnik predlagatelja. Kot prva dobi besedo mag. Miranda Groff Ferjančič, državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala za besedo. Vlada ne nasprotuje ciljem, ki jih je predlagatelj navedel pri zakonu, ki je predmet današnje obravnave. Vlada se je za takšne cilje, ki vodijo k večji transparentnosti tudi sama zavzemala in se zavzema in je v ta namen predlagala marsikateri zakonski predlog in to izhaja tudi iz programa za uresničevanje preprečevanja korupcije in krepitve integritete in transparentnosti. V prvi polovici leta 2015 je bil sprejet nov Zakon o bančništvu, le-ta je uredil dostop do podatkov, varovanih kot bančna tajnost. V 125. členu je tako določeno, da mora banka posredovati podatke, varovane kot bančna tajnost, če te podatke pisno zahteva Komisija za preprečevanje korupcije ali če jih zaradi izvedbe predkazenskega ali kazenskega postopka pisno zahteva sodišče, Državno pravobranilstvo, državo tožilstvo ali policija, razen v primerih, ko za posredovanje zaupnih podatkov zakon izrecno določa odredbo preiskovalnega sodnika. Zakon vsebuje tudi določbo o sistemu obveščanja o kršitvah v banki. Ta zakon prispeva k povečanju preglednosti poslovanja bank ter k učinkovitejšemu preprečevanju in odkrivanju morebitnih koruptivnih dejanj iz bančnega poslovanja. Prav tako je novela Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki je pričela veljati v letu 2016 za osebe, ki so z DUTB v pravnem razmerju, vzpostavila naznanilo dolžnost. Te osebe morajo organom odkrivanja naznaniti vsako kaznivo dejanje, o katerem so bile obveščene ali so drugače izvedele zanj, in je bilo to storjeno v povezavi z banko, ki je bila deležna ukrepov. S tem se je dopolnil in nadgradil 145. člen Zakona o kazenskem postopku, ki določa, da so državni organi in organizacije z javnimi pooblastili dolžni naznaniti kazniva dejanja, za katere se storilec preganja po uradni dolžnosti, če so o njih obveščeni ali če so kako drugače izvedeli zanje. Skupno je DUTB do konca aprila 2016 naznanil 46 nepravilnosti in v teh primerih sprožil tudi interne preiskave. Banka Slovenije je z namenom aktivnejšega sodelovanja s pravosodnimi organi in organi pregona ter za potrebe hitrejše odzivnosti, analiz in interpretacije bančnih podatkov ter nadzorstvenih analiz ustanovila posebno inšpekcijsko skupino. Namen delovanja te inšpekcijske skupine je doseči hitro odzivnost, dostop do podatkov in hitro koordinacijo dela Banke Slovenije, preiskovalnih organov in tožilstva pri obravnavi določenih primerov. Trenutno se ta skupina ukvarja z analizo posameznih primerov iz predkazenskih oziroma kazenskih postopkov, z identifikacijo dejstev, okoliščin in pojavnih oblik sumov storitve kaznivih dejanj in zlorab v bančništvu. Trenutne aktivnosti te inšpekcijske skupine so usmerjene predvsem v pomoč policiji po sporazumu o sodelovanju med policijo in Banko Slovenije, Specializiranim državnim tožilstvom in po potrebi tudi bankami pri sestavi kvalitetnih kazenskih ovadb zoper odgovorne osebe v povezavi s slabimi krediti. Veliko primerov slabe bančne prakse je, ki niso nujno kazniva dejanja, izhajajo pa iz primerov prestrukturiranja, pri katerih prihaja do odpisov in konverzij dolgov, ki so velikokrat zelo kompleksni. Upravičeno je od uprav bank pričakovati, da bodo podajale ustrezne ovadbe in pohitrile postopke preiskovanja bančnih zlorab ter zasegle in s tem zavarovale dokazno dokumentacijo hčerinskih družb in podružnic. Uprave bank so dolžne izkazovati voljo oškodovanca, od sodišč in tožilstva pa spet upravičeno pričakujemo, da bodo kršitve materialnopravnih predpisov sodili po Zakonu o gospodarskih družbah in Obligacijskem zakoniku in ustrezno zapolnili pravne vrzeli, sodili vsebinsko in ne zgolj postopkovno. Za bančne sporne posle pa velja štirikratnik splošnih zastaralnih rokov kazenskih in civilnopravnih zadev po Zakonu o ukrepu za krepitev stabilnost bank. Namen parlamentarne preiskave je ugotoviti in oceniti dejansko stanje, ki je lahko podlaga za odločanje Državnega zbora o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij za spremembo zakonodaje na določenem področju in za druge odločitve Državnega zbora iz njihove ustavne pristojnosti. Tudi če ima preiskovalna komisija že po ustavi v zadevah poizvedovanja in proučevanja smiselno enaka pooblastila kot pravosodni organi, parlamentarna preiskava ni namenjena odkrivanju kaznivih dejanj in njihovih storilcev in tudi ni kazenski postopek. To so, kot je poudarilo tudi Ustavno sodišče v svoji odločbi, preiskovalne pristojnosti in pooblastila Državnega zbora in njihovih delovnih teles ter preiskovalne komisije, omejene z ustavno opredeljenim položajem in pooblastili Državnega zbora. Zakonitost posameznih preiskovalnih dejanj Državnega zbora oziroma njegove preiskovalne komisije, vse presoje glede na pooblastila v skladu z ustavo, glede na pooblastila preiskovalne komisije, kot izhaja iz zakonov, ter glede na mandat preiskovalne komisije. Tako je v zvezi s preiskovalnimi pristojnostmi, kar vključuje tudi pridobivanje zaupnih in drugih podatkov od različnih deležnikov, to pridobivanje omejeno po eni strani z načelom delitve oblasti in ustavnimi pristojnostmi drugih institucij, po drugi strani pa tudi z ustavnimi pravicami posameznikov in drugih subjektov. Višje sodišče Republike Slovenije je v svoji odločitvi v letu 2016 odločilo, da je sodišče dolžno skrbeti za ustavno varstvo pravic udeležencev parlamentarne preiskave, vendar v tej zadevi interes varovanja tajnih podatkov trči ob javni interes, da se raziščejo nepravilnosti in zlorabe v slovenskem bančnem sistemu glede na to, da so bile banke sanirane z davkoplačevalskim denarjem. To sodišče je tudi ugotovilo, da je ukrep sorazmeren in neizogiben ob zagotovitvi varnosti tajnosti zahtevanih podatkov in dejstvu, da je brez vpogleda v vso relevantno dokumentacijo težko oziroma praktično nemogoče opraviti celotno preiskavo v skladu s predmetom in namenom parlamentarne preiskave ter v odrejenem obsegu parlamentarne preiskave. Torej, sodišče je že večkrat ugodilo zahtevam parlamentarne preiskave za posredovanje zahtevanih podatkov. Mogoče v zaključku samo še sklepna misel. Lahko da je težava pri dejanskem pridobivanju podatkov parlamentarne komisije, ampak to ni problem oziroma to ni materija bančne zakonodaje. Ta namreč dovoljuje razkritje zaupnih podatkov v določenih primerih. Morajo pa biti, seveda, izpolnjene predpostavke in morajo biti spoštovane postopkovne varovalke. Te vsebuje Zakon o parlamentarni preiskavi. Torej, na koncu bi rada poudarila, imamo zakonodajo, ki omogoča parlamentarni preiskavi pridobitev podatkov, tudi tistih, ki so označeni kot bančna tajnost, in to je treba samo spraviti v življenje in doseči poenotenje sodne prakse. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo za sklepno misel.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Ob zaključku bi rad ponovil namen, da je Slovenska demokratska stranka ponovno vložila predlog spremembe Zakona o bančništvu predvsem za področje, ki se nanaša na dokumente, ki so zaupne narave. Prepričani smo, da bi se glede na sanacijo bančnega sistema, ki je bila opravljena s strani davkoplačevalcev – bom ponovil, davkoplačevalcev –, za več kot 5 milijard evrov, Državni zbor moral seznaniti s temi dokumenti. Zanimiv predlog je prišel predvsem s strani cenjenega poslanskega kolega Verbiča, ki je omenil, da bi pa mogoče ta zakon šel v spremembo, da napišemo samo za potrebe preiskovalne komisije. Glede na to, da je danes zakon v prvem branju, bi lahko takšen predlog podprla tudi večina koalicijskih poslank in poslancev in bi v drugem branju šli v to spremembo. Pomembno se mi zdi, da preiskovalna komisija ima dostop do teh podatkov. Tudi vi, spoštovana državna sekretarka, ste ugotovili dejansko stanje, da preiskovalna komisija ima probleme s pridobivanjem teh dokumentov. Vrsto dokumentov mora preiskovalna komisija zahtevati preko sodišča. Nekaj dokumentov dobi, imamo pa tudi primer, ko o isti stvari dve različni sodišči odločata različno. In kje je tu problem? Tu je problem tudi časovna komponenta. Časovna komponenta je pa funkcija, ki igra za tistega, ki je v nekem domnevnem kaznivem dejanju. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da moramo ustvariti takšno okolje, da bo preiskovalna komisija lahko opravljala svoje delo, kar je njeno osnovno poslanstvo, ne pa, da se večino časa preiskovalna komisija mora ukvarjati z birokracijo, administracijo in se boriti s sodnimi mlini, ali so sploh upravičeni do dostopa. Prepričan sem, da preiskovalna komisija tu izgublja prepomemben čas. Glede na predlog, ki je bil dan, sem prepričan, da bi tudi v drugem branju kot predlagatelji v Slovenski demokratski stranki, če bi imeli neko zagotovilo, da je tu večja verjetnost za podporo, takšen predlog, ki je bil podan s strani poslanca Verbiča, tudi dejansko podprli. Res pa ne razumem stališč poslanskih skupin SMC in Desusa, ki govorita predvsem o nekih drugih stvareh, s katerimi pa ta sprememba zakona nima zveze. Res ne razumem, da Stranka modernega centra in Desusa ne vidita javnega interesa pri 5-milijardni sanaciji bančnega sistema na račun davkoplačevalcev, javni interes pa vidite v zasebni družbi Mercator. Tu pa meni stvar ni več jasna. Do glasovanja imamo še en dan, spoštovane poslanke in poslanci koalicije strank modernega centra, Socialnih demokratov in Desusa naredimo korak naprej, interes bi moral biti vseh nas, da najprej zaščitimo državljanke in državljane Republike Slovenije, ki so nas tudi izvolili v Državni zbor. Prepričan sem, da s to spremembo zakona ne bomo ogrozili nobene zaupnosti podatkov. Kajti treba je poudariti, da tudi za organe, ki smo jih predlagali, ki bi lahko razpolagali z zaupnimi informacijami, še vedno velja tisti zakon, po katerem morajo z informacijami, s katerimi so seznanjeni in so zaupne narave, na tak način tudi razpolagati. To pomeni, da tu ni nobene nevarnosti v primeru, če bomo ta zakon podprli, sprejeli, da bodo pa potem zaupne bančne informacije prišle v medije. Ne bodo, kajti vsak, ki se bo seznanil s to informacijo, mora ravnati tudi v skladu z zaupnostjo. Imamo še čas in prepričan sem, da bi morali tukaj res govoriti o javnem interesu, javnem interesu 5-milijardne bančne sanacije na račun davkoplačevalcev. Pošteno do davkoplačevalcev je, da vsaj Državni zbor, preiskovalna komisija in pa delovna telesa se s temi podatki, ki so v bankah, tudi seznanijo.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Marko Pogačnik ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlada, nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima magister [[…]] Se opravičujem, besedo ima gospod Primož Hainz kot prvi. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Sam bi moral reči okoli tega zakona naslednje. Namreč, pri nas imamo težave, in to že 25 let, okrog nadzora. To nam preprosto ne gre; nadzorni organi v zavodih, nadzorni organi v državnih podjetjih, nadzorni organi v bankah preprosto ne delujejo. In potem se človek vpraša, kaj pa sedaj. Po moje je prvo, kar se lahko zgodi, prvo, na kakšen način lahko pravzaprav zadeve začneš odpirati, zato da se bo poslovanje spremenilo, je seveda javnost dela. V tem smislu vidim ta predlog zakona, tak kot je, kot nekaj, kar lahko prispeva k tej javnosti, kar lahko prispeva k odpiranju, kar prispeva k temu, da bomo enkrat vedeli, kaj se pravzaprav dogaja z javnim denarjem. Vprašanje, ali preiskovalna komisija ali ne preiskovalna komisija. Tudi v preiskovalni komisiji sedijo samo poslanci, če lahko tako rečem. Torej, poslanci. In če so poslanci, preiskovalna komisija vezana na določene tajnosti podatkov, potem seveda to velja tudi za poslance, ampak verjetno je treba zadevo odpreti tudi širše, ker ljudje na nek način imajo pravico vedeti, kaj se z njihovim denarjem dogaja. Mi smo resnično te številke, koliko denarja smo vrgli v bančne luknje – pa tudi sicer, ampak tudi bančne luknje –, so tako visoke, da ne moremo gledati stran. Ne moremo se delati nevedne in tudi na tej točki bi morali resnično nekaj storiti in mislim, da v tej prvi fazi bi ta zakon lahko tudi podprli. Res pa je, da tu so eni pač pobudniki, drugi nismo pobudniki, ampak dejstvo je, da vse vlade doslej so padale na tej točki nadzora. Mednarodni finančni kapital, ki je povzročal veliko krizo, ni bil obvladan od nobene vlade, po mojem, vsaj teh manjših držav ne. Koliko so potem veliki Nemci in tako dalje, to je drugo vprašanje, v to se ne spuščam, ampak dejstvo je, da od slovenskih vlad nobena ni obvladala tega področja. Na nek način je treba to vsaj preko Državnega zbora, preko parlamentarcev na nek način prebiti. Drugo je seveda vprašanje, ki ga pa ne bom razdeljeval, je pa vprašanje, ko se eden od kolegov zavzema zopet za popolno privatizacijo. Tam sem vedno polemičen in moram biti tudi tukaj vsaj z enim stavkom. Namreč, nemške državne banke, avstrijske državne banke, vsi nam dokazujejo, da pravzaprav ni res, da je privaten kapital tisti, ki je sporen, da privatni kapital dobro deluje, da privatna podjetja dobro delujejo; obratno mislim, da tudi državne banke lahko dobro delujejo pod tezo pač oziroma pod pritiskom, če lahko rečemo, večje javnosti. Hvala lepa.
Kolegice, kolegi, s tem tudi zaključujemo splošno razpravo. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 25. 4. v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 12. uri z obravnavo 1. točke dnevnega reda. Torej čez 15 minut. Hvala lepa.
Spoštovane in spoštovani! Začenjamo z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 45 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslanke in poslancev opozicije ter na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade, ki ga lepo pozdravljam. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute. Predsednik Vlade, ministrice, ministri in generalna sekretarka Vlade odgovorijo na vprašanja v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice, ministra in generalne sekretarke Vlade. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica ali minister ali generalna sekretarka Vlade v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje vrstil na naslednjo sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili minister Karl Erjavec, minister za zunanje zadeve, do 14. ure, mag. Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve, in gospod Anton Peršak, minister za kulturo. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Gospod Tanko je želel postopkovno vprašanje. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Jaz imam predlog v zvezi s sejo, ki bo potekala 26. 4. Predlagam namreč, da se glasovanje, ki je predvideno po 13. točki dnevnega reda, prestavi na konec seje, kajti med glasovanjem, je potem predvidenih še 7 ur razprave, in je nekorektno od oblikovalca dnevnega reda, od predsednika Državnega zbora, da je postavil tako neprimerno dnevni red oziroma dogajanje na sredini seji. Mislim, da to do predlagateljev, predlagatelji vseh treh točk smo predstavniki opozicijskih strank, ni dostojno, da se glasovanje zaključi prej, potem pa sledi še 7 ur razprave, koalicija medtem odide, vlade ne bo in bomo govorili ne vem komu. Gospod podpredsednik, predlagam, da sredino glasovanje, ki je predvideno po 13. točki, damo na konec seje v sredo, 26. 4.
Hvala lepa, gospod Tanko. Vaš predlog bomo vzeli v obzir in obvestili predsednika Državnega zbora. Ampak naj vam sporočim, da določi predsedujoči, kdaj glasujemo in kdaj ne, ampak ne vzemite tega kot dokončni dogovor, ampak vzeli bomo na znanje. Imate postopkovni predlog gospod Tanko? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa še enkrat za besedo! Glejte, gospod podpredsednik, jaz tega nisem predlagal zato, da bi nekaj vzeli na znanje, ampak da bi odločili in povedali, kako bo potekala v sredo seja. Če tega danes ne morete vi kot tisti, ki vodite sejo, odločiti, potem predlagam, da spremenimo vrstni red obravnave točk dnevnega reda v sredo 26. 4., in sicer da najprej razpravljamo o 18. točki, potem o 19., potem o 20. nato o 13. točki in potem sledi glasovanje. Ta predlog je skladen s 65. členom Poslovnika Državnega zbora in o tem pač mora odločati Državni zbor. Če ni možno na tak način, da bi se sami odločili in to naredili, potem predlagam, da o spremembi razprave in glasovanja glasujemo zdaj, ko boste dali ta procesni predlog na glasovanje.
Gospod Tanko, zbor glasuje samo o spremembi vrstnega reda seje, tako da se bom v tem primeru posvetoval in vam bom sporočil, ampak glasujemo lahko zdaj. Predlagate, da glasujemo zdaj? V redu. Opravimo to delo. Se pravi, če sem prav razumel, glasujemo o 18., 19., in 20. členu [[…]]O vrstnem redu. Imate postopkovno, pa vas prosim, če lahko še enkrat predstavite vaš predlog, o katerem bomo glasovali.
Hvala lepa še enkrat ! Predlagam, da v sredo 26. aprila najprej obravnavamo in razpravljamo o 18. točki dnevnega reda, potem 19., o 20. in nazadnje o 13. točki dnevnega reda, čemur sledi glasovanje o tistih točkah dnevnega reda, kjer je to pač predvideno.
Se pravi, glasujemo za vrstni red v sredo 26., in sicer o 18., 19., 20., 13. in 14. točki dnevnega reda. Glasujemo. Ne dela? Prekinjam in glasujemo še enkrat. Začnemo z glasovanjem. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 43. (Za je glasovalo 19.)(Proti 43.) Ugotavljam, da predlog ni sprejet. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Poslanska vprašanja mu bomo postavili v naslednjem vrstnem redu in kot prvi dajem besedo mag. Alenki Bratušek. Izvolite, gospa Bratušek.
Najlepša hvala. Kolegice in kolegi, gospe in gospodje, spoštovani predsednik, podpredsednik! V letih krize so bile slovenske vlade primorane sprejemati ukrepe, ki so omejevali javno porabo. To so bili ukrepi, ki so zajemali praktično celotno populacijo naše družbe, od otrok do upokojencev. Sama verjamem, da ni ministra ali predsednika Vlade, ki bi našim državljanom želel slabo, je pa dejstvo, da si kot predsednik oziroma predsednica Vlade odgovoren, da stvari v državi delujejo in zato odgovoren, da sprejemaš ukrepe, ki so potrebni, tudi če jih ljudje ne podpirajo, in to zato, ker veš, da je tisto, kar predlagaš, dobro za ljudi in državo. Tako bi vsaj moralo biti. Leta 2014, ko ste, gospod Cerar, prevzeli vodenje vlade, je bilo krize konec. Država je beležila gospodarsko rast, in to najvišjo v zadnjih 10 letih – 3,1 %. Danes, četrto zaporedno leto gospodarske rasti se še vedno pogovarjamo o kriznih ukrepih. Zakaj? So res še potrebni? Ali so potrebni samo zato, ker ne naredite tistih najbolj potrebnih strukturnih sprememb, ki ste jih obljubljali? Danes se bom dotaknila upokojencev. Kaj je pravzaprav razlog, da se pri upokojencih še vedno varčuje? Strinjam se s tistimi, ki pravijo, da so pokojnine v Sloveniji prenizke, vendar je na drugi strani treba biti pošten in povedati, da pokojnina ne more biti visoka, če ima človek nizko plačo, če celo življenje dela za minimalno plačo 600 evrov. In to je tema, o kateri bi se v Sloveniji morali več pogovarjati. Kaj je treba v naši državi spremeniti, da bomo odpirali visoko produktivna delovna mesta, s čim višjimi plačami? Zato vas danes ne bom spraševala, kaj ste naredili, da bi bile pokojnine v Sloveniji višje, ampak zakaj upokojenci še vedno ne dobijo tistega minimuma, ki jim ga zagotavlja osnovni pokojninski zakon. To pa pomeni usklajevanje pokojnin in izplačilo regresa, kot ga določa tako imenovani zakon ZPIZ. Po štirih letih gospodarske rasti, štiri leta po koncu hude krize bi pričakovala, da upokojenci dobijo minimalno to, kar jim določa zakon, in to brez pogajanja z Vlado. To je normalno usklajevanje pokojnin in izplačilo regresa vsem upokojencem v dveh višinah. Je to res preveč? Ker verjamem, da si upokojenci zaslužijo to, kar jim pripada, vas sprašujem: Zakaj mislite, da je na upokojencih še vedno treba varčevati?
Besedo za odgovor ima predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana poslanka, mag. Alenka Bratušek! Seveda se lahko samo strinjam z ugotovitvijo, da posamezni ukrepi, ki so bili uvedeni v času krize tudi za upokojence, še vedno veljajo. Ampak veljajo v omejenem obsegu, saj smo jih v preteklih letih, se pravi v tem mandatu v veliki meri že sprostili ali pa v celoti odpravili. Torej tako, kot ste rekli, tudi ta vlada tako kot vsaka verjetno, si prizadeva za upokojence, za vse druge sloje prebivalstva, da bi jim bilo bolje. Bi pa moral povedati, da ne drži vaša ugotovitev, da smo leta 2014 že izšli iz krize. Nasprotno. Takrat ko je naša vlada začela z delom, smo bili še kar globoko v krizi, imeli smo čezmerni primanjkljaj, Evropska unija nam je dala tam nekaj čez 10 priporočil tudi v zvezi s korupcijo, bili smo država pod strogim drobnogledom, nismo imeli urejenega upravljanja z državnim premoženjem. Marsikaj je bilo treba narediti. Eden od ključnih ukrepov je bil ta, da smo morali državo javnofinančno konsolidirati. Ta proces seveda teče še naprej. Zdaj, ko smo vzpostavili dobro gospodarjenje s financami, moramo pri tem vztrajati. Zato je mogoče te ukrepe, ki so bili sprejeti v času krize, odpravljati zgolj postopoma, da se zagotovi javnofinančna vzdržnost v korist celotne države vseh državljank in državljanov, torej tudi upokojencev, na dolgi rok. Je pa res, da si želimo in zato tudi delamo, da bi usklajevali pokojnine čim hitreje v korist upokojencev in da bi jim pomagali do boljšega standarda, če govorimo samo o njih, niso pa to edini družbeni del, ki je prizadet od krize in tudi sicer. Naj samo povem, da smo leta 2016 pokojnine uskladili za 1,1 %, kar je bilo bistveno več kot 0,4, kolikor bi znašala redna uskladitev v tistem času. Tudi letos smo opravili uskladitev pokojnin v nekoliko večji višini, kot je bila predvidena po določbah zakona. V letošnjem letu bodo vsi upokojenci upravičeni do letnega dodatka, zato smo spremenili zakon in po več letih bo letni dodatek letos ponovno izplačan vsem upokojencem, prihodnje leto pa je predvidena skupna višina letnega dodatka že na ravni pred uveljavitvijo tega kriznega zakona, to je Zujfa. V ta namen smo letos zagotovili dodatnih 21 milijonov evrov v primerjavi z letom 2016. Se pravi, delamo korake naprej tudi za upokojence in kot vidite, jih bomo delali tudi naprej, kot sem povedal prej. Minimalno pokojnino smo povečali prav zato, ker se zavedamo težkega socialnega položaja nekaterih upokojencev. Z novelo zakona, ki smo jo tudi sprejeli, se bodo starostnim in invalidskim upokojencem s polno delovno dobo zagotovile višje pokojnine, kot jim pripadajo v skladu z veljavno zakonodajo. Kot veste, bodo po novem prejemali pokojnine v višini 500 evrov in taka najnižja pokojnina se bo zagotavljala skupaj 45 tisoč 291 upravičencem, za kar smo zagotovili za letošnje leto in za prihodnje leto še dodatnih 20 milijonov evrov skupno. Torej to so naši napori. Situacija je bila težka, gremo v boljšo, vendar se z vami seveda strinjam, treba je narediti še več in treba je narediti to tako, da bomo ohranili javnofinančno vzdržnost, ampak tukaj dejansko Vlada ne bo zastala. Vlada bo sprejemala nadaljnje ukrepe tako glede usklajevanja pokojnin kot tudi strukturnih reform. Veste, da bela knjiga predvideva tudi okvir razvoja pokojninskega zavarovanja v prihodnje in tukaj bomo zagotovo naredili še tiste korake, ki bodo tudi našim upokojencem v celoti prinesle neko dostojno življenje. Hvala lepa.
Mag. Alenka Bratušek, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. V Zavezništvu smo že 23. decembra lani vložili zakon, ki bi vse to, se pravi redno usklajevanje pokojnin in polno izplačilo regresa zagotovil že z letošnjim letom, pa smo na žalost bili konec januarja zavrnjeni. Samo dve stranki v Državnem zboru sta bili proti, vaša SMC in kolegice in kolegi iz Desusa. Bom vesela vašega odgovora, če takšno odločitev vaše stranke podpirate in tudi zakaj. Vsekakor pa bi si želela v drugem poizkusu podporo tudi vaše stranke. Zakon smo namreč vložili še enkrat – 24. februarja. Še več. Želeli smo, da vam tudi ljudje povedo, da podpirajo ta zakon in smo v samo dnevu in pol zbrali 5 tisoč 733 podpisov podpore našemu zakonu. Upam, da je to za kolegice in kolege v tem državnem zboru dovolj, da bomo v drugem poizkusu uspeli in že letos zagotovili to, kar sicer obljubljate za naslednje leto. Ampak, spoštovani predsednik, ne fiskalni okvir in ne konsolidacija javnih financ nista in ne moreta biti razlog, da ukinitev teh ukrepov napovedujete šele za naslednje leto. Edini razlog je lahko ta, da je naslednje leto leto, ko bodo volivci povedali, kako so zadovoljni z vašim delom. Ampak to ni prav. Upokojenci niso in ne smejo biti nobena tržna niša, s katero lahko katerakoli stranka manipulira. Če vam je res kaj do upokojencev, boste naš predlog podprli in zagotovili 21 milijonov evrov za to, da bi lahko že letos izplačali regres v polnem obsegu.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem predsedniku Vlade. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Stranka modernega centra, SMC, in stranka Desus sta ob omenjenem glasovanju ravnali odgovorno, tako kot ravnajo stranke, ki vodijo države, ki morajo imeti pred seboj celo sliko. Namreč poglejte, seveda bi si vsi želeli, da bi dali še več upokojencem, da bi dali še večje pomoči tem ali onim, da bi pomagali vsakomur, ki si želi več. Ampak vaš predlog je šel preko meja realnih možnosti. To bi porušilo javnofinančno sliko in spet bi postali slab gospodar z javnimi financami, in to kar bi naredili v tem momentu, bi porušilo sistem, nekomu bi morali vzeti, ker ne bi bilo dovolj in potem bi imeli spet sčasoma primanjkljaj in vse tisto, kar smo imeli prej. Tega kot predsednik Vlade žal res ne bom dovolil in bom to tudi zelo jasno povedal. V tem ni nič predvolilnega. Do volitev je še daleč. Enostavno gre za to, da moramo javnofinančno dobro gospodariti s premoženjem. Zato pa delamo postopne korake na bolje. Ne pa tako kot nekateri, ki zdrvijo, potem pa padejo v prepad. Mi delamo mirno, premišljeno, gremo mirno in stabilno naprej. In to bo naša politika. Zavedamo se, da ni enostavno, ker moramo biti potrpežljivi, ampak samo tako bomo na dolgi rok uspešna družba. Zagotavljam, da bomo usklajevali pokojnine tudi naprej, jih bomo poviševali v korist upokojencev, ampak tako, ponavljam, da bo država še vedno dober gospodar z državnim premoženjem, v korist vseh državljanov. Seveda tudi upokojencev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek, imate besedo, da podate predlog, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru. Izvolite.
Predlagam, da se na naslednji seji pogovorimo o tem, o čemer danes sprašujem predsednika Vlade. Za vas, spoštovani predsednik, pa upam, da ne verjamete, da 21 milijonov, kolikor bi jih bilo treba zagotoviti, da že letos izplačamo polni regres, lahko onemogoči konsolidacijo javnih financ. 21 milijonov evrov! Z enim zamahom ste javnim uslužbencem podarili 100 milijonov, z drugim zamahom ste zdravnikom podarili 36 milijonov. In danes je problem 21 milijonov za upokojence. To je neodgovorno. Štiri leta gospodarske rasti, zaporedne gospodarske rasti bi moralo biti dovolj, da se protikrizni ukrepi končajo ali pa krizni ukrepi, ki so bili uvedeni začasno, za čas krize. Štiri leta gospodarske aktivnosti. Ko ste prevzeli vodenje Vlade, je naša država beležila 3,1-odstotno gospodarsko rast. Če je to za vas kriza, potem je kriza še danes, ker do danes te gospodarske aktivnosti na žalost Slovenija ni presegla. Spoštovane kolegice in kolegi, jaz vas pozivam, da, prvič, se o tem pogovorimo, in drugič, da podprete predlog, ki je na mizi, in že letos nehamo varčevati na upokojencih in tudi na ostalih kategorijah Slovenk in Slovencev.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Drugo poslansko vprašanje bo predsedniku Vlade postavil mag. Branko Grims. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Totalen absurd je, da v času, ko smo Slovenke in Slovenci čakali na svoji lastni meji na prehod ure in ure, celo po deset ur, so, zato da so nas pregledovali, naše dokumente, ob izstopu iz naše lastne domovine v Italijo v tem času vozili okoli 9 tisoč migrantov brez kakršnekoli kontrole. To je eden od absurdov Evropske unije, ki smo jim priča. Kako je to mogoče? Zaradi tega, ker si je del politike vzel pravico, da je izjavil, da pravni red Evropske unije zanj ne velja – prvi, kot veste, je bil to nekdo v Nemčiji, ki je rekel, da Dublinski sporazum več ne velja –, in potem so temu nekritično sledile evropske institucije in tudi mnoge vlade, žal, gospod Cerar, z vašo vlado vred. Danes smo priče socialnemu eksperimentu, kjer mladi perspektivni podjetniki odhajajo v tujino, uvaža se pa migrante. Ta eksperiment poteka po celi Evropi, s častno izjemo Višegrajske skupine. Žal, tudi v Sloveniji. Kam to pelje, zdaj opozarjajo celo že rektorji posameznih fakultet. Eden od njih je prav danes napisal, da Evropa, namesto da bi bila na krščanskem izročilu in krščanskih vrednotah utemeljena skupnost, enakopravna skupnost, postaja neka čudna socialistična tvorba, kjer poteka največji socialni eksperiment v zgodovini po padcu nacizma, fašizma in komunizma, ko se menjajo celi narodi, cela volilna telesa. Utvara je, da se je migrantski tok ustavil. Seveda se je zdaj upočasnil, ker so volitve v Franciji, ker so volitve v Nemčiji in vse se bo delalo, da se ta čas premosti. Toda ob pričakovani zmagi levičarjev – tudi Macron je, mimogrede, levičar – v obeh teh dveh državah si lahko predstavljamo, kaj bo sledilo. Zato je zdaj čas za to, da se Slovenija pripravi. Veste, da edini pozitiven ukrep v zadnjem času je bil tisti zakon, ki smo ga vam mi pomagali sprejeti, zato ker vaša koalicija tega ni bila sposobna. Žal tudi ta zakon po zaslugi neke gospe, ki naj bi ščitila človekove pravice vsem slovenskim državljankam in državljanom, sedaj odhaja na Ustavno sodišče, kjer je vprašanje, kaj bo, ker so tudi nekateri iz koalicije že ob sprejemanju rekli, da to itak bo samo za piar in da bo končalo na Ustavnem sodišču. Zanimivo. Se pravi, če želimo poskrbeti za varnost državljank in državljanov, če se želimo zaščititi pred vsemi možnimi posledicami, vključno z možnim razpadom Evrope, ki ne bo hiter, bo pa očitno zagotovo še nekaj časa preteča nevarnost, potem je čas za ukrepanje danes. In sprašujem vas, gospod dr. Cerar: Katere ukrepe pripravlja Vlada za to, da ne bo škodljivih posledic več za Slovenijo?
Besedo za odgovor dajem predsedniku Vlade Republike Slovenije. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Preden navedem ukrepe, ki jih želite slišati, naj najprej rečem, da se mi zdi neprimerno govoriti o tem, da Slovenija počne nek socialni eksperiment, da uvaža migrante, kot ste rekli. Mislim, da je to žaljivo do Slovenije, do vseh naših ljudi in organov, ki se s tem ukvarjajo, pa tudi do ljudi, ki so begunci, ki bežijo iz držav, kjer bežijo dejansko za življenje ali v strahu za svoje človekove pravice. V Sloveniji je morda nekaj sto migrantov oziroma beguncev, ki jim nudimo zaščito in mislim, da Slovenija to ne samo zmore, ampak mora še naprej početi. To vaše prebujanje strahov v ljudeh je zelo škodljivo, ker operirate z nerealnimi dejstvi. Mi se zelo dobro zavedamo, da bomo sposobni sprejeti določeno število beguncev le do tiste mere, do kolikor smo jim zmožni nuditi neko integracijo, da otroke šolamo, da damo ljudem delo in tako naprej. Tukaj v tem obsegu, ko lahko te ljudi integriramo uspešno v družbo, imamo nekaj zelo dobrih primerov v Sloveniji, ki potekajo, in je to smiselno. Slovenija mora ostati humanitarna družba v tem pogledu. Zanesljivo pa bomo še vedno zavračali ilegalne migracije, vse tiste, ki pomenijo tudi varnostna tveganja. Zato naj navedem, katere ukrepe imamo pripravljene. Na zeleni meji naša policija na prehodih z Republiko Hrvaško še vedno izvaja poostren nadzor. Pri tem policiji še vedno pomagajo pripadniki Slovenske vojske, povečali pa smo tudi rezervno sestavo policije. Še vedno imamo postavljene na določenih delih meje začasne tehnične ovire, ki služijo nadzoru oziroma usmerjanju nad prehajanjem državne meje. V pripravljenosti ostajajo nekateri sprejemni registracijski centri, na primer v Lendavi in Šentilju, ki bi bili po potrebi aktivirani ob državni meji z Republiko Hrvaško. Pripravljeni smo tudi na večji prihod prosilcev za mednarodno zaščito. To imamo vse opredeljeno v načrtih in smo na to pripravljeni tudi celovito organizacijsko. Izvajanje tega načrta spremlja ožja operativna skupina v okviru Ministrstva za notranje zadeve. Tudi Ministrstvo za zdravje je zadolženo, da bo v primeru potreb zagotavljalo nujno medicinsko pomoč migrantom, če bi do take potrebe prišlo. Nedavno, kot veste, smo ustanovili vladni urad za oskrbo in integracijo migrantov. Njegova osrednja naloga bo skrb za oskrbo migrantov, njihovo integracijo, nastanitev in tako naprej. Skratka, vse tisto, kar sem prej povedal. Ponavljam, Slovenija se zaveda, da ne more postati domicil, torej dom za preveliko število migrantov, kajti smo država, ki je po ozemlju, po številu prebivalcev med manjšimi v Evropi, vendar pa smo kot humanitarna država velika, znamo pokazati, da smo solidarni, in to smo vedno znova dokazali. In taki bomo tudi ostali. Nekaj sto migrantov, tudi nekaj več od tega smo sposobni ne samo sprejeti in oskrbeti, pač pa tudi dejavno in koristno vključiti v našo družbo, da bomo imeli na koncu vsi dober občutek in bomo vsi ohranili človeško dostojanstvo. Seveda se ob tej priliki še enkrat zahvaljujem tudi prostovoljcem, nevladnikom, humanitarnim organizacijam, tudi lokalnim oblastem in prebivalcem, ki vsi tu ostajajo z Vlado v dialogu, ohranjamo reden stik in se pripravljamo, da če bo treba, kdaj spet skupaj nastopimo pri tem projektu pomoči in hkrati projektu zagotavljanja varnosti za državljane. Tako humano ravnanje in hkrati skrb za varnost naših državljanov, njihovega premoženja ostajata glavni prioriteti naše vlade. Zaenkrat toliko. Hvala.
Mag. Branko Grims, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitve odgovora. Izvolite.
Hvala. Upal sem, da se bomo resno pogovarjali. Spet se uporablja beseda begunci, ki jo celo vaša ministrica oziroma državni sekretar skoraj ne uporablja več in uporablja pravilen izraz ilegalni migranti. Kakšni begunci! Samo 28 % vseh, ki so prišli v Evropo v zadnjem obdobju, je sploh z vojnih območij. Pa še ti niso prišli direktno. Se pravi, nobeden od teh ni begunec. Begunci so v Evropi samo tisti, ki so pobegnili iz Ukrajine pred ruskim vdorom in jih je potem sprejela samo višegrajska skupina, preostala Evropa se pa dela, kot da tega ni, v svojo večno sramoto, z Nemci na čelu. Mimogrede, nekaj teh je sprejela tudi Slovenija. Za kaj gre pri uvažanju migrantov s področja radikalnega islama? Gre za biznis. Tega ne poganja več vojna ali pa strah, ampak, dajte no mir, to je biznis. Tudi v Sloveniji. Poglejte primer Velenja, poglejte primer tistih dveh odvetnic, ki sta na Krasu najeli bivši kupleraj in kam to pelje. Se pravi, da se za nevladne organizacije tukaj že direktno govori, da se ukvarjajo s švercem. Zdaj na to opozarja že italijansko pravosodje oziroma italijanski državni tožilec. In še huje. Če pogledamo to, da se je en del pravnega reda kar suspendiralo, je to zavestno kršenje zakona. Zavestno kršenje zakona je pa značilnost kriminalnih združb in v tem oziru, z vsem dolžnim spoštovanjem, ampak en del evropskih institucij in tiste vlade, ki so pri tem pomagale, delujejo kot največja kriminalna združba v zgodovini in to zato, da so šverc uvažale ilegalne migrante. Tudi v Sloveniji, kakšne pol milijona jih je šlo čez, in to se zna še ponoviti. Zagotovo se pa zdaj uvažajo tisti v okviru kvot in verjemite, da bo Italija prišla in zahtevala povečanje teh kvot, ker stalno uvažajo v Evropo, pa kdo drug tudi. Zaradi tega je treba te ukrepe zdaj sprejemati in zaradi tega je treba s to norostjo nehati. Uvažanje migrantov s področja radikalnega islama vodi v konec evropske civilizacije, kot jo poznamo.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju.
Zelo na kratko. Samo eno stvar bi tudi pojasnil. Nisem po nemarnem razlikoval med besedo begunci in migranti. Uporabljal sem obe. Videli boste, da sem jo uporabil v pravilnem kontekstu. Zavedamo se, še kako na Vladi, da so ilegalne ali iregularne migracije težava, problem, izziv, da pa so begunci neka kategorija znotraj termina migranti, ki zaslužijo povsem drugačen pristop. In to razliko sem vzpostavil. Zavedamo se tudi nekaterih negativnih pojavov, da tudi določene organizacije, skupine ljudi pomagajo včasih pri prehajanju ilegalnim migracijam. In tega se zaveda tudi policija in drugi pristojni organi. Na tem se dela koordiniramo z drugimi državami, da bi se to preprečilo. Ampak še vedno večina teh organizacij, nevladnih, humanitarnih, prostovoljnih, in ljudi, ki delajo za njih, delajo dobra dela, tako da mislim, da moramo z njimi še naprej tako v Sloveniji kot širše sodelovati in vzpostavljati to ravnovesje, da ostajamo do neke mere odprti za pomoč ljudem, da pa ne gremo tako daleč, da bi s tem ogrozili varnost državljank in državljanov in ne nazadnje teh ljudi samih, če bi jih prepustili ilegalno v prevelikem številu v našo državo. Tako da vztrajamo pri tej politiki in bomo še naprej zagotavljali tako varnost kot humanitarnost. Hvala.
Mag. Branko Grims, želite podati predlog, da bo Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru?
Seveda, vsekakor je nujno, da bi se Državni zbor resno soočil s problematiko, komu je treba pomagati. V SDS smo in bomo vedno zagovarjali, da mora najprej pomagati vsaka vlada svojim lastnim državljankam in državljanom, vsem tistim, ki so zaradi objektivnih okoliščin pomoči potrebnim. Šele potem lahko pride na vrsto kakršnakoli druga pomoč. Toda tudi ta pomoč ne more biti v škodo varnosti in blaginje svojih lastnih državljank in državljanov, zato zavračamo absurd, po katerem vsak slovenski migrant oziroma azilant, ki je stopil na območje Republike Slovenije, po uradnem poročilu Računskega sodišča vsak mesec stane to državo tisoč 963 evrov, ko se zanje razpisujejo stanovanja, opremljena steklokeramičnimi ploščami, usnjenimi sedeži, LED televizorji in podobnim, kar si marsikatera slovenska družina ne more privoščiti. Se pravi, najprej je treba vzpostaviti polno socialno državo, skladno s slovensko ustavo za slovenske državljanke in državljane. To smo tudi predlagali v okviru ustrezne točke dnevnega reda, ki ste jo vi zdaj tako ponižujoče ravno prej z glasovanjem dali za glasovanja, kar je v nasprotju z vso dosedanjo prakso v Državnem zboru, vsa leta, greste lahko preverjat nazaj, pa tudi pravna praksa, kot veste, v normalnem parlamentu nekaj velja. In je to v veliko sramoto vam, kajti sami dobro veste, da so stvari, o katerih danes govorimo, tiste, na katerih bo Evropa stala ali pa padla. Brexit se je že zgodil. Brexita nikoli ne bi bilo, če ne bi bilo navala migrantov s področja islamskega sveta v Evropo. Da je ta brexit tudi za Angleže prepozno, naj vam povem, da so imeli zdaj 2 tisoč napadov s kislino, česar brez uvoza ilegalcev s področja radikalnega islama Evropa prej sploh ni poznala. Tega nikoli ni bilo. S tem se je to pojavilo. To so stvari, ki so tako daleč od našega načina razmišljanja, da zahtevajo posebno, resno obravnavo in skrajno resno in odločno obravnavo s strani katerekoli vlade. Gre za temeljno vprašanje varnosti državljank in državljanov, varnosti kot vrednote, brez katere vse druge vrednote postanejo pravzaprav manj pomembne. Gre za vprašanje obstoja Evropske unije kot skupnosti, gre za vprašanje obstoja nacionalnih držav, s Slovenijo na čelu, za nas je Slovenija najpomembnejša, in gre za vprašanje obstoja civilizacije, utemeljene na krščanskem izročilu, na krščanskih vrednotah, na vrednotah prosvetljenstva, na vrednotah občečloveštva, vsega tistega, kar smo imeli za samoumevno še pred nekaj leti, zdaj pa se vse to postavlja pod vprašaj. In nobena tema od te ni pomembnejša, kajti varno [[izklop mikrofona]]
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na tretje poslansko vprašanje predsedniku Vlade, in sicer gospod Miha Kordiš bo postavil poslansko vprašanje. Izvolite, gospod Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predsednik Vlade! Vprašanje, ki sem vam ga napovedal je vprašanje o eni izmed temeljnih politik vaše vlade, to je o politiki gradnje zidov. Najprej me zanimajo postopki uvajanja nove uredbe o nadzoru nad schengensko mejo. Ta vikend med 1. majem bomo namreč zagotovo ponovno priča velikim zastojem na meji s Hrvaško. Tukaj se zdi, da je vaša vlada popolnoma, ponovno popolnoma nepripravljeno pričakala dogodke, ki jih je bilo sicer moč brez pretirane domišljije pričakovati. Predstavniki vaše vlade so po tem, ko so ugotovili, kakšen kaos je povzročil poostren nadzor na meji, javno večkrat izpostavili, da je Slovenija tekom postopka izrazila številne pomisleke. Če ne bi poznal dela vlade Modernega centra v zadnjih dveh letih in pol, bi vas bilo smiselno vprašati, zakaj je Slovenija glasovala za uredbo, če pa je imela številne pomisleke. Ampak se bojim, da ta odgovor še predobro poznam. Zato ker smo varuhi schengna, zato ker so kolone na meji nekako nujne za našo varnost in za varnost celotne Evropske unije. Če je temu tako in če so ti ukrepi tako zelo nujni, kako to, da jih boste, kot kaže, suspendirali vsakič, ko bo zaradi turizma prišlo do večjega navala. Ali bodo ti ukrepi nujni samo toliko časa, dokler se vam to piarovsko splača? V Združeni levici smo prepričani, da je uredba v vprašanju škodljiva in nepotrebna in da zanjo ni prav nobenega dobrega razloga. In zato vas sprašujem: Bo Slovenija ukrepala, da se ta škodljiva in nepotrebna uredba prekliče? Če se bo – kako? Zastoji na meji pa so samo zadnja v seriji tehničnih ovir, ki jih je vpeljala ta vlada. Izmikanje, sprenevedanje, tajenje je sestavni del drugega ukrepa poostrenih nadzorov na meji. Najprej ste na mejo poslali vojsko s policijskimi pooblastili in zakonodajo spremenili tako, da v Sloveniji ne bo več možno dobiti mednarodne zaščite. No, potem ste nas obdali z žico in ograjo, ki jo na meji še kar postavljate, očitno pričakujete trume hrvaških turistov, ki jih je treba zaustaviti. V zvezi s tem me zanima: Zakaj so vsi dokumenti v zvezi z nabavo žice in ograje tajni? Hvala.
Besedo za odgovor dajem predsedniku Vlade. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Res želim ponovno pojasniti ne samo vam, spoštovani poslanec Kordiš, pač pa tudi slovenskim državljankam in državljanom, da je uredba, ki je uvedla sistematičen nadzor na zunanjih mejah Evropske unije, še posebej seveda s tem na schengenskih mejah, evropska uredba. Slovenija je v pripravah na to uredbo v procesu sprejemanja, ja, pravilno ste povedali, imela pripombe, opozorili smo na težave, ki bodo nastale in želeli, da bi jih preprečili z nekimi dodatnimi ukrepi, vendar Slovenija tako kot Hrvaška pri tem ni bila uspešna. Naj pa rečem tako, da tako Slovenija kot Hrvaška sta uredbo na koncu sprejeli. Z vidika Slovenije naj bo zelo jasno, mi smo varuhi schengenske meje, ki nas razmejuje s sosednjo državo Hrvaško. Če Slovenija ne bo opravljala te funkcije, varovala te meje učinkovito, kot jo zavezuje schengenski red in zdaj dodatno tudi ta uredba, bodo pač mejo postavili na avstrijski meji, na italijanski meji in potem se lahko vprašate, kakšna bo situacija za nas – politično, gospodarsko in seveda za vsakega državljana. Slovenija ravno s tem, ko spoštuje uredbo, dokazuje, da zna biti varuh schengna, hkrati pa smo v okviru omilitvenih določb, ki jih ta uredba ima, kajti te določbe, člen 8, omogočajo nek mehkejši pristop v določenih primerih, smo v okviru tega uvedli takšen mehkejši pristop in znatno olajšali čakanje na mejah, čeprav ga je bilo veliko zaradi praznikov, ki so se bližali in potem tudi prišli. Na določenih mejnih prehodih smo uspeli praktično to čakanje skorajda minimalizirati do nič, nekje pa so bile pač tudi čakalne vrste. Pravočasno smo ob tem tudi sodelovali ves čas s sosednjo Republiko Hrvaško, jo obveščali že od januarja naprej, kako se pripravljamo na to zadevo, zato ne moremo reči, da na to nismo bili pripravljeni. Je pa uredba trda in je odraz tega, da je v Evropski uniji nastal velik varnostni problem, pojavlja se terorizem, posamični napadi na ljudi tu in tam, vemo, kako je to strašljivo tudi za nas, ki smo pravzaprav del tega prostora. Pa tudi če se zgodi daleč stran, vemo, da do tega še zdaleč ne moremo biti ignorantski. Zaradi teh varnostnih razlogov, ki jih lahko pojasnim v nadaljevanju, je bila ta uredba sprejeta s strani članic Evropske unije. In Slovenija je članica Evropske unije. Zavračam to vašo trditev, da je politika SMC politika gradnje zidov. Nasprotno. SMC prebija številne zidove, v vaših glavah mogoče nekoliko težje, v mnogih pa hitreje, kajti mi smo vzpostavili v političnem prostoru veliko več dialoga, kot ga je bilo prej, veliko več konstruktivnega dialoga, tudi s sosednjo državo Hrvaško kljub tehničnim oviram imamo dobro sodelovanje. Ne pozabite pa, zakaj smo postavili te tehnične ovire, ki smo jih postavili samo na omejenem delu meje, in to začasno. Zato ker so sosednje države nekontrolirane v naše vasi, preko zelene meje pošiljale sestradane, lačne, žejne, bolne ljudi v veliki številih. Po tisoče jih je prihajalo in samo na ta način smo lahko prepričali sosednji državi, da je povsem neprimerno in tudi zoper evropsko ureditev in zoper neke človeške standarde tako pošiljati ljudi čez mejo. To ni gradnja zidov, to je bil samo usmerjevalni manever, da smo lahko ljudi normalno sprejemali na vstopnih točkah, jih normalno evidentirali, obravnavali, jim humanitarno pomagali s hrano, zdravstveno oskrbo in nastanitvijo. Zato se mi zdi to, pri čemer so sodelovali številni prostovoljci, policija, vojska, lokalne oblasti, humanitarne organizacije, daleč od tega, čemur vi rečete postavljanje zidov, ampak neka zelo dobra akcija sodelovanja, da smo lahko pomagali ljudem v stiski in hkrati, kar je zelo pomembno, zavarovali naše ljudi, njihovo premoženje in tudi kaj drugega. Tudi v prihodnje bomo uresničevali to evropsko uredbo na meji, ker jo moramo, vendar tudi s ciljnimi kontrolami, kadar bo to potrebno, da omilimo ta naval na meji. Poskrbeli bomo tudi za vse druge možne pristope, da bo ta čakalni čas čim krajši. Seveda pa smo v neki situaciji, cela Evropa, ki jo moramo upoštevati. Glede tiste dokumentacije pa obstajajo predpisi, po katerih je Vlada ravnala, jih spoštovala. Kolikor sem obveščen, je vse potekalo v skladu s predpisi in nabava teh materialov je pač potekala v skladu s tem.
Gospod Miha Kordiš, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici ne moremo pristati na novo realnost, ki jo kot samoumevno poskuša predstaviti predsednik Vlade. Ograja ni stvar zgodovinske nujnosti. Namesto da jo krepimo, bi jo morali podreti. V imenu varnosti pri tej vladi postaja ta varnost nenasitna zver, požira svobodo, požira človekove pravice. Očitno požira tudi našo medsosedsko politiko, ki je po novem rimana medsosedska politika, turist na Hrvaško je terorist. Zato morajo naši ljudje na mejah čakati po pet in še več ur. V svojem odgovoru je predsednik Vlade veliko govoril o gradnji zidov in zakaj je to nekako okej, bolj malo je pa povedal o tem, zakaj so vsi dokumenti v zvezi z nabavo žice in ograje tajni. Kot poroča Dnevnik, imamo tu zelo jasne sume nezakonitosti, celo korupcije. Pripravljeni so bili očitno dokumenti o naročilih še pred sklepi Vlade. Vlada tu velike vsote odliva javnega denarja skriva. Tovariš Mesec je že na vas naslovil pobudo za umik tajnosti in me zanima, kako se boste tu opredelili. Ali lahko, prosim, te posle vaše vlade pred slovensko javnostjo objasnite. Naprej me pa zanima in ponovno postavljam vprašanje: Kako boste ukrepali proti uredbi oziroma boste od nje odstopili, ker zaenkrat je bilo slišati bolj kot ne samo to, da jo zagovarjate, ne glede na to kakšne nevšečnosti turističnim kolonam to povzroča in kakšnih nevšečnosti se lahko nadejamo v prihajajočih prvomajskih praznikih? Hvala za odgovore.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem predsedniku Vlade. Izvolite.
Vaše trditve, gospod poslanec, so tako absurdne, da pravzaprav ne bi zaslužile odgovora, ampak bom odgovoril zato, ker si bodo morda ljudje mislili, da imate celo prav, če ne bom odgovoril. Zato bom ponovil. Vaša trditev, da varnost, za katero se zavzema ta vlada, požira, ste rekli, svobodo in človekove pravice, je povsem absurdna. To je neresnično. Človekove pravice so v Sloveniji spoštovane v zelo visoki meri, kar nam priznava Svet Evrope, kar nam priznavajo mednarodne institucije, kar lahko vprašate našega ombudsmana, v poročilih redno priznava, seveda imamo težave tu in tam, jih popravljamo, se z njimi soočamo. Ampak tako dramatizirati in strašiti ljudi in jih skušati doktrinirati z nekim strahom, z nekim občutkom, da živijo v neki totalitarni državi, je pa resnično nekorektno in zelo škodljivo, zelo škodljivo za Slovenijo. Tako kot je škodljivo to, kar pravite, da naj odstopimo od uredbe, ki uvršča Slovenijo v najbolj integrirani del Evrope. Saj to je stališče, ki ste ga sprejeli v Državnem zboru. To je osnovno vodilo naše evropske in zunanje politike, da Slovenija ostane na vsak način v najbolj integriranem sklopu evropskih držav, da bodo lahko naši podjetniki brez meja oziroma brez takšnih mejnih kontrol na notranjem delu schengna prehajali iz države v državo. Da bodo lahko študenti hodili v druge države nemoteno študirat. Vi želite to enostavno anulirati. Kaj želite, Slovenijo ponovno na Balkan ali kaj? Na to ne bom pristal, zato se mi zdi to vaše zavajajoče razpravljanje zelo škodljivo in zato sem sploh nanj odgovoril in bom odgovarjal. Pričakujem, da bodo tudi poslanci na to odgovarjali, da ne bodo ljudje pod vtisom nečesa, kar nikakor v ničemer ne drži.
Gospod Miha Kordiš, želite podati predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru?
Želim podati ta predlog, predsedujoči, ker predsednik Vlade na vse kriplje streže slovenski javnosti in temu državnemu zboru s floskulami in s svojo odločno držo, nedvomno piarovsko nasvetovano. Hkrati se pa silno izogiba odgovoru na vprašanje, zakaj so vsi dokumenti v zvezi z nabavo žice in ograje tajni. V zvezi s kolonami je na moje vprašanje govoril o podjetnikih brez meja, a v tem primeru se očitno kaže, da so podjetniki na naši ograji samo brezmejno zaslužili, o čemer tudi ne želi govoriti predsednik Vlade. Navsezadnje so človekove pravice v Republiki Sloveniji spoštovane tako zelo, da je prejšnji teden varuhinja človekovih pravic Zakon o tujcih podala v ustavno presojo. Proti uredbi, ki povzroča nevšečnosti na naših mejah, predsednik Vlade in njegova celotna vlada očitno ne bodo ukrepali. Gredo s turističnimi kolonami proti beguncem, s katerimi še kar strašijo naše ljudi. Ampak očitno samo tako dolgo, dokler se to javnomnenjsko splača. Ko čakalne vrste na mejah postanejo predolge, takrat evropska varnost in slovenska varnost in vso to imetje in življenje naših ljudi, ki so tako silno menda ogroženi, postane brezpredmetno in meje se sprostijo. Sumi umazanih poslov z žico tudi v finančnem smislu ostajajo brez odgovora, spravlja se predsednik Vlade na turistične migrante na Hrvaško, preprosto zato očitno, ker tistih vojnih z druge strani ni. Zato želim, da Državni zbor o neodgovoru predsednika Vlade odpre razpravo. Hvala.
Tudi o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, torej v torek, v okviru glasovanj. Četrto in zadnje poslansko vprašanje bo predsedniku Vlade postavil Kamal Izidor Shaker. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi, dober dan! Moje vprašanje je zelo podobno prejšnjemu, pa vendar ga bom poskušal zastaviti na nekoliko drugačen način. Od leta 2015 so se razmere pri prehajanju meje v Evropi bistveno spremenile. Kot odziv na tedanje razmere je bila na ravni EU sprejeta uredba, danes že omenjena uredba o izvajanju sistematičnega nadzora na zunanjih schengenskih mejah, ki zaradi povečanih tveganj, tudi varnostnih, uvaja poostren nadzor na teh mejah. Izvajanje sprejete uredbe je povzročilo številne nevšečnosti in neodobravanje med potniki, saj so se zastoji tudi pri nas, na mejnih prehodih med Slovenijo in Hrvaško občutno povečali, še posebej ob koncu velikonočnih praznikov. Prav tako so nastajali zastoji na nekaterih mejnih prehodih med Slovenijo in Avstrijo. V javnosti pa so se začela pojavljati številna vprašanja o smiselnosti mejne kontrole ob izstopu iz države. Zato bi vas, spoštovani predsednik Vlade, prosil za podrobno obrazložitev tega ukrepa, ker menim, da je treba to dodatno pojasniti. V tem državnem zboru je nujno, da se določene stvari ponavljajo, da se morda tudi primejo. Hvala lepa.
Besedo za odgovor imate vi, gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje, spoštovani poslanec Kamal Izidor Shaker. Da se izognem ponavljanju, bom nekako začel tam, kjer sem končal. Torej ta uredba, ki jo Slovenija spoštuje, čeprav je imela pripombe ob njenem sprejemanju, ker se je zavedala, da bodo problemi glede prehoda na meji v kolonah, pa vendar ta uredba je uredba EU, ki jo moramo spoštovati. In jo tudi bomo spoštovali še naprej. Seveda ob uporabi omilitvenih ukrepov, ki jih omogoča sama uredba. Denimo ciljni nadzor na meji določene skupine, ko se pojavijo večje kolone ali zastoji. In so še tudi drugi ukrepi. Z uredbo predvsem zaostrujemo nadzor na meji v imenu varnosti in zaščite pred potencialnimi teroristi. Potem naj povem, da poleg tega varnostnega tveganja, terorizma, so še druga. To je trgovina z orožjem. To je trgovina z drogami. To so nedovoljene migracije, ki tudi pripeljejo do določenih varnostnih tveganj, ki niso nujno teroristične in tako naprej. Poleg tega prehod zunanje schengenske meje omogoča prehod tudi tistim državljanom Evropske unije, ki jih iščejo organi pregona v Evropski uniji. Zato se moramo zavedati, da je ta kontrola na prehodu namenjena tudi temu, da se nadzira tudi izhod iz Evropske unije takšnim državljanom. Dejstvo je, da so v večini terorističnih dejanj, ponavljam, v večini terorističnih dejanj v zadnjem obdobju sodelovali državljani Evropske unije, ki imajo pravico do prostega gibanja znotraj Evropske unije. To so ti glavni razlogi poleg seveda tudi drugih, denimo tudi ta je, nekateri državljani Evropske unije, kot veste, tudi odhajajo tu in tam v tujino na krizna območja, kjer se priključijo tem različnim oblikam boja, borcem, torej raznim oboroženim skupinam. Tudi s tega vidika je treba vzpostavljati po mnenju Evropske unije ostrejši nadzor. Ključni razlog je torej varnost, pa tudi preprečevanje drugih hujših kaznivih dejanj. Uredba določa, da je treba vsem državljanom Evropske unije kot ostalim preveriti identiteto, ugotoviti, ali je njihov potovalni dokument pristen ali ponarejen, ter oceniti, ali potniki pomenijo varnostno tveganje za Evropsko unijo. Naj povem, da smo se na to izvedbo uredbe zelo temeljito pripravljali. Tako za pripravo tehničnih sredstev dejansko v najkrajšem možnem času naša mejna policija preverja ta prehod posameznih državljanov čez Evropsko unijo. Seveda pa so bili problemi denimo pri italijanskih državljanih, ki niso imeli teh modernejših odčitovalcev na dokumentih, in je bilo treba ročno preverjati podatke. Poleg tega smo vpoklicali dodatno število policistov na mejo, da so lahko dodatno učinkoviteje izvajali ta nadzor. Kar nekaj časa, kar nekaj mesecev smo se počasi, ampak intenzivno pripravljali na to, da bomo usposobljeni za ta nadzor. Kot sem rekel, strateški interes Slovenije, da ostanemo znotraj schengenskega območja. Če bi Slovenija kakorkoli zaobšla ta nadzor na meji, to si lahko na nek način, v narekovaju, privošči Hrvaška, ki ni del schengna, pa še to ni najbolj pametno, če me vprašate, kajti to jo samo odmika od tega, da postane članica schengna, kar je tudi v njenem in našem interesu, upam. Če mi tega ne bi na meji ustrezno izvajali, bi pač začel, kot sem rekel, to izvajati nekdo drug, bi se meje schengna premaknile na sever in zahod. Potem bi mi ostali izven te integrirane skupine držav, ki je za nas zelo zelo pomembna. Mi si še vedno prizadevamo, da bi se tudi ta začasna mejna kontrola, ki je na avstrijsko-slovenski meji, ki je seveda mnogo milejša, pa vendar obstaja, odpravila. Vsak dan si prizadevamo za to, ampak schengensko mejo moramo pa varovati. Naj poudarim, da bo ključno razbremenitev v prihodnosti predstavljal vstop Republike Hrvaške v schengensko območje. Tega si seveda želimo, ker potem se bo meja schengna postavila na zunanje meje Hrvaške, in ne bo več med Hrvaško in Slovenijo te težave. Je pa res, da se to lahko zgodi šele naslednjo pomlad v idealnih pogojih, kajti na zadnjem preverjanju evalvacij Hrvaška ni bila uspešna, zato se nova evalvacija začenja za Hrvaško jeseni. Tako da upamo, da ji uspe, da bo drugo pomlad morda pa že tudi ona uveljavljala schengenski režim. V Evropi, v svetu so zadeve resne. Slovenija se obnaša tako, kot se, kot odgovorna resna članica Evropske unije. Zato bomo z uporabo vseh možnih umiritvenih ukrepov še naprej izvajali to schengensko uredbo. Bomo si pa prizadevali na ravni institucij Evropske unije in tudi na meddržavni ravni znotraj nje, da bomo uveljavljali politiko, ki bo sčasoma lahko opustila take ukrepe, ko bodo za to izpolnjeni pogoji.
Gospod Kamal Izidor Shaker, imate besedo, za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, podpredsednik. Najlepša hvala, spoštovani predsednik, za odgovor in obrazložitev! V nadaljevanju bi se morda osredotočil na ta del, ki je povezan s potniki, in sicer me zanima: Ali je Slovenija do sedaj izvedla vse aktivnosti tako za potnike z vidika spoštovanja postopkov na najprimernejši način prehoda meja kot tudi ustrezno pravno zaščito schengenske meje na slovensko-hrvaški meji? Kaj bi pomenilo, če Slovenija te uredbe ne bi izvajala? Najlepša hvala.
Gospod predsednik Vlade, izvolite, imate besedo za odgovor.
Če uredbe ne bi izvajali, na to sem že odgovoril, pa bom ponovil, potem bi bila prepoznana kot država, ki ni sposobna vzdrževati, spoštovati schengenskega režima. To bi pripeljalo lahko do postopkov, da se Slovenija iz tega režima, seveda po postopku, izvzame. V vmesnem času pa bi zanesljivost vzpostavila meja na notranjih mejah schengna, torej med Italijo – Slovenijo in Avstrijo – Slovenijo še ostreje tam, kjer že je, tam, kjer je ni, pa bi se vzpostavila, ker bi pač ugotovili, da Slovenija ne odpravlja varnostnega tveganja, ki ga želi uredba odpraviti. Glede ljudi, tako do državljank in državljanov Slovenije, Evropske unije kot tudi drugih si prizadevamo, da bi bili v prihodnje še bolj sposobni biti prijazni do njih na meji. To se pravi, ne samo da bi jim omogočili čim hitrejši prehod meje, pač pa že tudi poteka koordinacija, da se z nekimi drugimi aktivnostmi zagotovijo neke spremne oblike pomoči na meji – zagotavljanje večjega števila sanitarij, vode in tako naprej. Še posebej ob povečanem prometu, ki je za praznike še posebej značilen ali ko bo sezona. Seveda pa je veliko tudi odvisno od tega, kako bomo sodelovali s sosednjo Hrvaško. Jaz pričakujem, da bomo tako sosednja država kot mi spoštovali pravni red Evropske unije, ne nazadnje smo vsi sprejeli to uredbo, po drugi strani pa skušali v čim boljši koordinaciji pomagati, da ne bi prihajalo do nepotrebnih kolon in zastojev – v korist ljudi, v korist gospodarskega prometa in ostalega. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. V skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 28. seji Državnega zbora. Ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar bi morala odgovoriti na vprašanje številka 5 mag. Branka Grimsa v zvezi z ukrepanjem policije v primeru izobešanja zastav drugih držav ali nekdanjih držav oziroma pokrajin, vendar je danes zaradi bolezni odsotna. Poslanca sprašujem, če vztraja pri ustnem odgovoru, ali morda želi pisni odgovor ministrice.
Želim ustni odgovor.
Hvala lepa. Ministrica bo na vprašanje ustno odgovorila. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu, ki bo odgovoril na vprašanje številka 6 gospoda Bojana Podkrajška v zvezi s črpanjem evropskih sredstev iz Programa razvoja podeželja 2014–2020. Mag. Židan, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci lep pozdrav. Gospodu poslancu hvala za vprašanje. Mi menedžiramo sicer tri sklade. Sklad, ki se imenuje neposredna plačila, v celoti poteka in smo trenutno v tretjem letu subvencijske kampanje, za leti 2015 in 2016 je bilo vse izplačano pravočasno, sedaj pa ravno poteka tretja subvencijska kampanja. Iz Programa razvoja podeželja imamo na razpolago milijardo sto, približno 25 % je našega, ostalo je iz evropskega proračuna. Do tega trenutka, to mislim 31. 3. 2017, je bilo iz novega Programa za razvoj podeželja izplačano 195,1 milijon evrov, kar pomeni, da je koriščeno 17,7 in s tem smo točno v povprečju Evropske unije. V tem trenutku poteka mnogo razpisov, samo lansko leto jih je bilo 20. Ker je bilo na razpolago več kot 170 milijonov denarja, letos prihaja ponovni paket razpisov. Na razpolago bo 150 milijonov za subvencioniranje različnih investicij, tako da verjamem, da bo denarja podobno kot v prejšnji perspektivi, ko je bila izkoriščenost 99,69 %, da bo tudi tokrat tako. Če sem, gospod poslanec, prav razumel iz pisnega magnetograma, pa vas je dodatno zanimalo, kaj bomo naredili, da bo denar bolj dostopen tudi najmanjšim kmetijam zaradi majhnosti Slovenije. V letošnjem letu sta dve dobri novici za najmanjše kmetije, ki dejansko težje pridejo do denarja zaradi zahtevnih papirjev, ki jih je treba izpolniti. Najprej bo razpis v vrednosti 20 milijonov, za katerega smo se dogovorili z nevladnim sektorjem, v drugi polovici tega leta. Ko bodo kmetije kandidirale, bodo imele na razpolago 5 tisoč evrov za najbolj nujna opravila na svojih kmetijah. Drugo pa je sprememba samega Programa razvoja podeželja, ki nam sedaj omogoča, da kmetijam, ki imajo manj prihodkov, to pomeni, da imajo vsaj 4 tisočprihodkov na leto, vendar ne več kot ena minimalna bruto plača, lahko gredo v poseben ukrep, to je ukrep, kjer imajo investicijsko na razpolago do 50 tisoč evrov. In to se sedaj pri novih investicijskih razpisih upošteva. Prednost tega posebnega podukrepa za majhne kmetije je pa v tem, da ni treba predložiti klasičen poslovni načrt, kar je bila velika težava, je pa treba nekatere parametre poslovnega načrta vključiti v samo prijavo. Zlasti tisto, iz česar se vidi, da kmetija gre v neko posodobitev. Ali je to, ne vem, kakšna dopolnilna dejavnost, ali je to namakalni sistem, ali kakšna druga tehnološka stvar, ki daje možnost, da kmetija naredi razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Minister, najprej hvala za vaš odgovor. Naj ponovim, da me skrbijo v tej perspektivi razvoja podeželja 2014–2020 predvsem male kmetije. Vi ste postregli s številkami, predvsem s številkami za kmetije, ki so bila izplačila že v tem obdobju. Moramo se zavedati, da smo že krepko v letu 2017, da veliko časa več ni ostalo in se bo ta perspektiva končala. Seveda živimo v času, kjer je po Statističnem uradu Republike Slovenije od leta 2013 prenehalo s kmetovanjem 2 tisoč 300 kmetij. Jaz sem na hitro izračunal, da a sta to skoraj dve kmetiji na dan. Tu gre predvsem za male kmetije, o katerih ste tudi že vi sami govorili, da se veliko zemljišč v Republiki Sloveniji zarašča. Če se dotaknem razpisa. Ko poslušam kmete, pa tudi svetovalne službe, velikokrat govorijo, da so ti razpisi predvsem za male kmete, nedostopni. Pa tudi ponekod na kakšnem segmentu nelogični. Seveda se govori, da so razpisi velikokrat za velike sisteme. Moram pa povedati, da je dejstvo, da v Republiki Sloveniji seveda ni možno, da bojo samo velike kmetije. Moramo se zavedati, da je specifika takšna, da ne bo možno, ker ni samo Ptujskega polja, pa še kakšnega drugega, da so kmetije hribovske. Zato se mi zdi pomembno, da v tej perspektivi se čim več teh malih kmetij vidi na teh razpisih. Sam kot poslanec pa upam, da se motim, večkrat sem že to povedal v tem Državnem zboru, da [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Zaraščanja je bistveno manj, kot ga je bilo. Če je bilo leta 2010 pod zaraščanjem približno 32 tisoč hektarjev, je po zadnjih podatkih, ki so za leto 2016, prišla številka na 15 tisoč, pa še ob tem peljemo poseben program – razpis je bil prvič v petek – kjer damo dodatno finančno spodbudo, da se tudi ta zaraščanja začnejo odpravljati. Generalno, kar se števila kmetij tiče, je zadeva dosti enostavna. Na razpolago imamo 470 tisoč oziroma nekaj hektarjev zraven kmetijskih površin. Če imamo povprečno velikost kmetije 6,6, se vidi, koliko je kmetij. Ko smo imeli povprečno velikost 6,2, je bilo pa kmetij nekaj več. Mi smo dejansko pogosto deležni dveh vrst napotil. Prvo napotilo je, naj ostane vse tako, kot je. Po drugi strani pa kontra napotilo, če bo pa ostalo vse tako, kot je, pa enostavno ne bo kmetij. Nekatere kmetije pa se kljub vsemu morajo širiti, ker živijo samo od kmetijska, čeprav večji del kmetij pa ima še kakšno dodatno dejavnost. Kar se pa denarja tiče, pa najlažje odgovorim takole. Če je transferov preko neposrednih plačil in Programa razvoja podeželja v povprečju, s tem da so med leti zamiki, ampak ne veliki, okoli 300 milijonov evrov, je pomemben del, to je pa približno 220 milijonov hektarskih. Že iz tega se vidi, da so plačila na hektar. Kar se pa teh razpisov tiče, o katerih sem maloprej govoril, dejstvo je, da čim manjša je kmetija, tem težje dokaže ekonomsko upravičenost investicije. Mi pa lahko sofinanciramo samo tiste investicije, ki so ekonomsko upravičljive. Nek odmik sicer je dovoljen. Kot enkratna pomoč, da temu tako rečemo, bo ta razpis v vrednosti 20 milijonov, ki bo omogočil, da lahko kandidirajo res samo najmanjše kmetije in da nekatere nujne stvari pri sebi uredijo. Moja želja je, da kmetije bodo kandidirale, vendar kljub vsemu se naj kandidira za državni denar samo takrat, kadar je v ozadju ekonomsko sprejemljiv projekt. V predhodnih obdobjih, ko je bila stopnja sofinanciranja mogoče celo previsoka, se je ravno to ugotovilo, ker ni bila ekonomika izračunana ali zadosti izračunana ali pa zadosti natančno izračunana, da je marsikatera kmetija zato prišla v poslovne težave, ki jih enostavno ne more rešiti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danilo Anton Ranc bo dobil odgovor ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana v zvezi z izvajanjem Zakona o gospodarjenju z državnimi gozdovi in neizvajanjem izhodišč skupščine gospodarske družbe Slovenski državni gozdovi, d. o .o. Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala. Vprašanje je pogosto od gospoda poslanca, za kar se vam tudi zahvaljujem in mislim, da oba verjameva, da je v Sloveniji razvoj lesne industrije tudi pomembna priložnost. Zato me tudi veseli, da zadnja tri leta raste z 10-odstotno stopnjo, čeprav v ozadju še ni tega, kar bi potrebovali, strategije razvoja na področju lesarstva, vendar moje ministrstvo za to ni pristojno. Rad bi povedal naslednje. Ko gledamo gospodarsko družbo Slovenski državni gozdovi, mora biti povsem razumljivo, da je nova družba imela v začetku nekaj najbolj nujnih ciljev. Prvi nujni cilj, ker se vsi zavedamo, da je zakon na žalost nastal relativno pozno, ker je bilo toliko koalicijskih in ostalih usklajevanj, je bil, da se s 1. 7. sploh začne z delom. Marsikdo je to družbo takrat z zanimanjem opazoval. Družba je začela pravočasno z delom, torej smo prvo nevarnost odstranili. Druga nevarnost je bila, ali se bo to, kar se bo posekalo, ob tem da je gospodarska družba nova in nima utečenih prodajnih poti, znalo prodajati. In družba je znala prodajati. Tretja stvar, vsi moramo razumeti, da smo bili lansko leto na vrhuncu krize zaradi napada lubadarja. Zato je povsem pravilno po našem mnenju, da se je družba ukvarjala predvsem s sečnjo in sanacijo tam, kjer je bil lubadar najbolj prisoten. Vidi se tudi iz poročila za lansko leto, da se je potem nekaterih stvari počelo manj, ker se je družba najbolj usmerila na tisto, kar je bilo nujno. Sam se povsem zavedam, da je treba v Sloveniji vzpostaviti dodatno lesno industrijo, se pravi želja, da les ostane v Sloveniji – vsaj dodana vrednost lesa, ki se potem zažaga, predela in po možnosti pripelje do hiše ali do okna ali do kakršnegakoli drugega končnega produkta – je bistveno višja, kot da se les samo proda nekam v tujino. Je pa tu le treba povedati, da tudi to je treba narediti. Če smo nekaj let nazaj uspeli posekati na leto 3 do 3,5 milijona kubikov, zdaj prihajamo do številke 6 milijonov kubikov. V tem trenutku ravno ugotavljamo, da lahko spremenimo tudi dolgoročno strategijo upravljanja s slovenskim gozdom v celoti, ki je do sedaj sledila temu, da je treba gostoto povečati. Ampak mi smo sedaj po uradnih podatkih oziroma strokovnih podatkih prišli čez 300 kubikov na hektar, kar pomeni, da se lahko približamo pri poseku letnemu prirastu. Ta je pa trenutno v Sloveniji 8 milijonov kubikov. Sam ne poznam nobenega argumenta, da bi družba delala karkoli v nasprotju z usmeritvami, ki jih je skupščina določila. Se pa zavedam, da družba v tem trenutku dela po letnem načrtu za leto 2017, ki je bil sprejet na skupščini. Dolgoročni načrt razvoja je pa še predmet usklajevanj, zlasti usklajevanj med dvema sektorjema, ki nista naš gozdarski, ampak v drugih ministrstvih. Po drugi strani pa, kolikor mi je znano, je družba tudi dobila novo poslovodstvo. Novo poslovodstvo se mora do tega, kar bo samo moralo početi, verjetno opredeliti. Dovolite, da na koncu povem, gospod poslanec, da sta najina cilja povsem enaka: mi potrebujemo, mi želimo novo lesno industrijo. Pomembno je to, kar slišim, da tudi SiDG pomaga pri iskanju novih investitorjev, tako slovenskih kakor tudi tujih. Če bomo tako delali naprej, verjamem, da bo rezultat dober. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danilo Anton Ranc, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Ministru se bi zahvalil za odgovor. Na nek način sem dobil tudi relevantne odgovore na večino mojih vprašanj, saj jih so bila kar štiri združena v eno, ampak verjamem, da imamo iste cilje, navsezadnje smo bili študentje iste Biotehnične fakultete. In že tam smo dobro sodelovali kot študentje tako ali drugače. Rad bi samo spomnil na to številko, na kar ste tudi sami opozorili, da smo lani res posekali 6 milijonov kubikov in da po nekaterih ocenah je kar 4,5 milijonov tega lesa, takega ali drugačnega, končalo v tujini, kar nam Slovencem ni v ponos. Tu mislim predvsem na celotno lesno maso, ne samo hlode, predvsem pa tudi na les slabše kvalitete, za katerega pa v Sloveniji žal trenutno nimamo kapacitet. S tega vidika si kot poslanec želim, da bi se določila zakona, pa tudi smernice, ki jih je sprejela Vlada kot skupščine, uresničevale z mogoče malo večjo hitrostjo. Najbolj pa bode v oči to, ko se peljem s Koroške v Ljubljano, ravno danes srečam 10 kamionov, naloženih z lepim lesom, ki ga vozijo – seveda, kam drugam kot v tujino. Tudi večkrat sem v razpravi, ko smo ta zakon sprejemali, opozarjal na številna izgubljena delovna mesta in da je bila tu indirektna gospodarska škoda tako ali drugače v 20 letih okrog 9 milijard. In kot tudi sami ugotavljate, lesna industrija in delovna mesta bi prinesla določeno gospodarsko rast, nekateri ocenjujejo celo 0,4 % na leto. Tu bi si, spoštovani minister, želel predvsem to, da kot član skupščine, kar verjamem, se tudi zavzemate, navsezadnje tudi kot minister, da se bi [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Minister, Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Hvala za dodatno vprašanje. Mogoče samo nekaj informacij, gospod poslanec, ki verjamem, da vas bodo razveselile. Sam sem se večkrat sestal tako s predstavniki lesarske kot tudi žagarske industrije, tako tistimi, ki so organizirani znotraj Obrtno-poslovne zbornice in Gospodarske zbornice. Oni so imeli sedaj dve želji. Prva želja je bila, da se spremeni sistem sortiranja, klasificiranja, tako da bo v bistvu povsem podoben srednjeevropskemu, saj potem bodo ugotovili tudi tisti, ki izvažajo, da enostavno, ker se primerjata dva sistema, ki nista primerljiva, da imajo lažen občutek, da v Avstriji ali pa v Nemčiji dobijo več kakor v Sloveniji. In to sedaj počnemo. Tako da verjamem, da zadnje srečanje v maju bo takšno, da bomo uskladili in potem se bo šlo preko uzanc naprej. Druga želja je bila, da se nadgradijo način prodaje, kar je država kot skupščina sprejela, kako prodajati z državnega lesa, tako da bo možno podpirati investicije preko zagotovitve nekega odstotka, če bo pomagala država z dobavo po tržnih cenah. Ampak samo valuta je pomembna. Moram reči, da tudi tukaj gremo korak naprej, kot tudi tu pravita lesna in žagarska industrija, da potrebujejo ta dva pravna akta, da bodo lažje upali investirati. Je pa kar dosti potencialnih investitorjev na različnih področjih, kar me veseli. Tako da ne kaže, da bi morala država z lastnim denarjem, ampak država naj samo ustvari pogoje. Nekaj smo tudi že dodatno naredili. Ravno v tem času je tudi odprt razpis, da se pa prijavijo tisti centri, ki so pa pripravljeni prevzeti, in to so že obstoječi centri, kjer neka gospodarska aktivnost poteka, ki so pripravljeni prevzeti tisti les, ki je napaden z lubadarjem in drugimi nevarnimi insekti, ki so trenutno v slovenskem gozdu. Tako da aktivnosti potekajo naprej. Hvala.
Hvala lepa. Imate proceduralni predlog, gospod Danilo Anton Ranc? Izvolite.
Rad bi samo pojasnil, da ne bom zahteval razprave v Državnem zboru, da pa si želim, da ta poslovni model, ki smo ga pred zakonom tudi nekako medresorsko uskladili, z vzpostavljanjem centrov po periferiji Slovenije zaživi in da tudi se nekako vzpostavi. Že sedaj poteka sodelovanje z Ministrstvom za gospodarstvo, da se to še intenzivira in da skupaj v celoti uresničimo Zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi, predvsem člene, ki govorijo o centrih za zbiranje in predelavo lesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister mag. Dejan Židan bo odgovoril tudi gospodu Ljubu Žnidarju v zvezi z zunanjetrgovinskim primanjkljajem na področju kmetijstva. Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala, gospod poslanec tudi za vaše vprašanje. Vi v svojem vprašanju dejansko ugotavljate, da ima Slovenija mislim da od leta 2010 naprej milijardo razlike med uvozom in izvozom. S tem da pa izvoz iz Slovenije hitreje narašča kakor uvoz v Slovenijo. Če je bila tam nekje stopnja pokritosti 45 oziroma 46 %, je po začasnih podatkih, ki še niso v tabelah, so pa bili podatki objavljeni v tem začasnem poročilu za leto 2016, smo zdaj prišli na 52-odstotno pokritost. V praksi, če bi gledali samo ta podatek, je treba povedati, da ta podatek nam vsega ne pove. To pa zato, ker je Slovenija postala izrazito področje za uvoz in takoj izvoz. Tukaj pomembno vlogo igra Luka Koper. Ta vloga pa samo še narašča, če gledamo letošnji promet, tako da nas tudi statistika opozarja, da ko gledamo te bilance, da naj tudi v vsakem primeru gledamo tudi bilance same proizvodnje in samooskrbe v Sloveniji. Tukaj mi zdaj opazujemo kar nekaj bilanc, ki so nam pomembne. Najprej je pomembna bilanca tega, kar je v Sloveniji še vedno najpomembnejše, to je bilanca proizvodnje surovega mleka. Tukaj lahko ugotavljam, da od leta 2010 proizvodnja surovega mleka narašča. Tisto, kar pa je pomembno, pa je, da začenja naraščati tudi odkup slovenskih mlekarn, kar je še bolj pomembno. To, kar je tudi gospod Ranc pri nekem drugem vprašanju spraševal, pomembno je, da se ne izvaža surovina, ampak konzumno mleko, jogurti ali karkoli drugega, ker je več dodane vrednosti. Tudi v nekaterih drugih segmentih imamo podobne trende. Kaj pa zdaj dela slovenska država? Slovenska država poleg klasičnih metod, da omogočamo kmetijsko in prehransko proizvodnjo preko izvajanja neposrednih plačil in preko izvajanja ukrepov iz Programa razvoja podeželja, smo ugotovili, da moramo delati še dodatne napore na trgu. Če ima naša proizvodnja hrane trg, proizvaja več. In to se zdaj zadnja leta vidi. Na eni strani imamo izvozne aktivnosti, izvozne aktivnosti delimo na tri klasične trge. Prvi trg je trg bivše Jugoslavije. Tukaj je naš cilj, da obdržimo proizvodnjo, ki jo tja izvažamo. Potem imamo nove trge znotraj Evropske unije, to je Srednja Evropa. Ti trgi se razvijajo in izvoz narašča. Tukaj naša proizvodnja hrane dosega tudi kar relativno dobre prodajne pogoje. Potem imamo pa, v narekovaju, tretje, nekateri temu rečejo eksotične trge. Videli ste, nekatere aktivnosti na Kitajskem, Rusiji in tudi ponekod drugod. Vse te aktivnosti so uspešne, tako da nam je uspelo, mislim da od leta 2000 do zdaj izvoz prehranskih proizvodov povečati za 38 %. Tako da v tem trenutku je vsak četrti prehranski proizvod, ki se v Sloveniji proizvede, namenjen že izvoznemu trgu. Drugi trg, ki ga bolj opazujemo kakor v preteklosti, je, kaj narediti, da bo več lojalnosti domačega kupca do domače hrane. Tukaj tudi mislim, da smo uspešni, saj če gledamo preko anketnih merjenj, ugotovimo, da je več državljanov, ki iščejo hrano v marketih ali kje drugje, da pomislijo, ali je hrana tudi slovenskega izvora oziroma vsaj da je narejena v Sloveniji. Tretji trg, ki ga tudi opazujemo, pa je trg javnih zavodov. Ta trg je tudi relativno večji, tukaj tudi imamo pokazati nekatere rezultate, torej da raste povpraševanje po slovenskih proizvodih. Izpeljali pa smo več vrst aktivnosti. Mogoče tiste, ki so najpomembnejše. Prva aktivnost, organizirali smo regijska srečanja v lanskem letu, kjer smo vse javne zavode oziroma njihove predstojnike in lokalne ponudnike hrane pripeljali na isto mesto, kjer so drug drugega spoznali in tudi že kakšne prve poslovne dogovore dosegli. Drugo, spremenili smo tudi pravila javnega naročanja, ki se pa sedaj ponovno spreminjajo. Zelo dobra sprememba je, da poleg tega da lahko 20 % naročajo neposredno prek naročilnic, da se zviša znesek posameznega naročila, ki je bil prej omejen na skupno 80 tisoč evrov, sedaj pa vsak sklop ne sme biti večji kot 80 tisoč evrov. Tisto, kar je pa sedaj novost, je pa v bistvu strožja zahteva po tako imenovanih okoljskih standardih. Lahko to tudi prevedem, recimo, če je živilo iz sheme kakovosti, izbrana kakovost Slovenije, kjer je krajša transportna pot, bo imelo v bistvu dodatne točke pri razpisih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani minister, hvala lepa za te vaše odgovore. Seveda je zunanjetrgovinska bilanca za našo državo izjemnega pomena. Iz poročila o stanju kmetijstva za leto 2015 je bilo jasno razvidno, da na področju kmetijstva beležimo malenkost manj kot eno milijardo zunanjetrgovinskega primanjkljaja. To pomeni, da za milijardo več uvozimo, kakor izvozimo. To je velik denar, za državo zelo velik denar, ki dejansko odteče iz naše države. Če pogledam, to dejstvo, potem ne morem reči, da smo tu uspešni. Banane pa ananas tudi ne rastejo v Nemčiji, ampak Nemčija ima tudi na kmetijskem področju pozitivno bilanco z zunanjetrgovinsko menjavo. Sam menim, da je moč tu narediti še nekaj več, vendar so za to potrebni ukrepi. Strinjam se minister z vami, da se v določenem trendu v obdobju nekaj zadnjih let stanje nekoliko izboljšuje, ampak absolutno prepočasi. Velikih učinkov, ki bi občutno ali pa z neko konstantno rastjo izboljšalo stanje, ni, dejansko tu velikega napredka ni. Premalo je to, poznamo reklamo Jejmo slovensko in tako naprej. To je premalo. Potrebni so ukrepi. Teh ukrepov ni moč zaslediti. Dobro, so nekaj malega pri javnih naročilih [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Dovolite, gospod poslanec, samo neke statistike. Mi v Sloveniji proizvedemo hrane za okoli 2 milijardi evrov, pol milijarde od tega izvozimo, torej imamo tu milijardo in pol. Mi v Sloveniji proizvedemo kmetijskih proizvodov, kar ni isto kot hrana, nekje milijardo sto, milijardo dvesto, če je dobra letina. En del tega, sicer manjši del, gre v izvoz, zlasti en del mleka, eno tretjino, sedaj se to sicer malo manjša, en del gre neposredno kot mesna surovina do proizvodnje hrane, potem to izgine, ampak generalno lahko rečemo, da tudi iz te bilance dobimo pol milijarde. Torej imamo milijardo in pol. Tu pol milijarde pa milijarda uvoza in pridemo na tri milijarde potrošnje. Lahko rečemo, ampak to je tako zelo grob podatek, da je recimo 66 % iz Slovenije. Ampak to je grob podatek, statističen grob podatek. Kje lahko v Sloveniji povečamo? Mi imamo absolutno omejitev, to so hektarji kmetijskih zemljišč. Kmetijska zemljišča so osnova za proizvodnjo hrane za prvi korak. Mi imamo teh 800 in nekaj kvadratnih metov. Sedaj s tem novim ukrepom, da bomo napadli še teh 15 tisoč zaraščenih hektarjev, če bo ukrep dobro prijel, bomo v nekaj letih mogoče dobili tri, štiri, nekateri optimisti pravijo, da celo šest tisoč hektarjev. Tu lahko rastemo, ampak to bo rast, recimo, do neke mere omejena z resursom. Naslednja rast, kjer pa lahko rastemo, je pa rast v prehranski industriji, kjer je pa dovoljeno tudi pridelovati. In tukaj mogoče dva, tri podatke. Prvi podatek. Nam je izjemno pomembna mlečna industrija. Mlečna industrija samo v letošnjem letu raste tako pri odkupu našega mleka, torej slovenske proizvodnje, zlasti pa raste pri proizvodnji. Podatki, mislim, da so za prve tri mesece že uradni podatki, da je proizvodnja konzumnega mleka ponovno narasla v Sloveniji za 10,5 %. Tisto, kar je pa še bolj pomembno, ker ustvarja več denarja, proizvodnja fermentiranih proizvodov pa je narasla za 33,5 %. Ker v Sloveniji pada, na žalost še vedno pada konzumacija mleka in mlečnih proizvodov, kar v praksi pomeni, da nekaj malega slovenski proizvodi odrinejo tuje proizvode, predvsem pa izrazito intenzivno osvajajo tuja tržišča. V tem trenutku je zelo zanimivo, da se pospešuje izvoz v skandinavske države. Kar se tiče mesne branže, ponovno beležimo rast zakola. Mesečno se statistka spremlja in se vidi kar opazna rast. Tisto, kar pa dobimo informacije na nek način posredne preko tega, kar povedo tudi živilska podjetja s področja pekarske industrije, tudi tukaj imamo ves čas sedaj rast nekje 3 do 4 %. Torej to bo rastlo. Ko bo to rastlo, boste videli naprej, tudi naslednja leta se bo pokritost povečevala. Treba pa se je zavedati, da je v nekaterih industrijah možna rast samo za predelavo surovin, ki pridejo od drugod. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, zahtevate proceduralno? Izvolite.
Hvala, spoštovani minister. Jaz se strinjam, da so kazalci, ki tudi pokažejo to rast. Seveda si oba želiva, da bi ta rast bila še hitrejša, kar je seveda razumljivo. Sam osebno menim, da bi bilo moč z dodatnimi ukrepi, tudi z usmerjenimi subvencijami, ampak ne samo toliko, jaz bi rekel, v samo povečavo proizvodnje hrane, ampak po drugi strani tudi z nadomestilom domače hrane, seveda tukaj govorimo po drugi strani tudi z zmanjšanjem. Jaz ne morem razumeti, da se danes otroci v osnovnih šolah kepajo z bananami, namesto da bi se kepali z domačimi jabolki. Ampak dobro, zdaj se tudi z jabolki ne morejo, ker vsako leto pozebejo, ker nimamo tudi usmerjene subvencije, da bi subvencionirali oroševanje in da bi tudi pozebo preprečili. Je še nekaj rezerv, s katerimi bi bilo moč iztržiti več, kot že dejansko z delom, s trudom tako ministrstva in ostalih segmentov že uspemo, ampak nekaj rezerve je še. To rezervo dajmo zbrati z javno obravnavo, kje so še možnosti, priložnosti in kje so še možni kakšni ukrepi. In s tem bomo še bolj uspešni. Hvala.
Hvala lepa, gospod poslanec. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman bo odgovorila na vprašanje dr. Dragana Matića v zvezi z nelojalno konkurenco na področju gostinstva glede obračunavanja DDV. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo in hvala lepa za postavljeno vprašanje. V vprašanju se naslavljata dva vidika obdavčevanja gostinskih storitev v primerjavi s trgovino iz naslova DDV. Najprej je vprašanje glede obravnave napitkov oziroma prodaje pijač, kjer moram pojasniti, da sistem davka na dodano vrednost temelji na evropskem sistemu davka na dodano vrednost in zahteva objektivne kriterije, po katerih se razvršča posamezno blago oziroma storitev bodisi v redno, splošno stopnjo obdavčitve bodisi v znižano stopnjo obdavčitve. Torej ni mogoče arbitrarno določati stopnje oziroma posamezno skupino blaga ali storitev, ki so predmet nižje obdavčitve, ampak je treba slediti tem objektivnim kriterijem. V Sloveniji je z zakonom določeno, da je, kar se tiče storitev oziroma dejavnosti, to standardna klasifikacija dejavnosti. Na drugi strani, kar se tiče rezultatov opravljanja dejavnosti bodisi proizvedeno blago oziroma opravljene storitve, se temu primerno uporablja tudi ustrezna klasifikacija, statistična klasifikacija. Upoštevaje ta dva objektivna kriterija, se kot trgovska dejavnost upošteva prodaja blaga, kot gostinska dejavnost pa se dejansko upošteva kot dobava storitev priprave jedi oziroma storitev strežbe pijač. Iz tega izhaja tudi različna davčna obravnava, kjer se je Slovenija že ob uvedbi davka na dodano vrednost odločila, da bo upoštevala zelo široko paleto blaga in storitev, za katere je mogoče uveljaviti nižjo stopnjo davka na dodano vrednost. Tako je v celoti omogočila uporabo nižje stopnje DDV od prodaje blaga v trgovini, kot prodaja blaga v trgovini se šteje tudi prodaja na avtomatih, na drugi strani pa se je pri pripravi jedi in strežbi pijač v gostinstvu odločila za uporabo nižje stopnje DDV le v povezavi s pripravo jedi. Na ministrstvu ocenjujemo, da je to razlikovanje utemeljeno in tudi primerno, zaradi tega sprememb na tem področju ne načrtujemo. V drugem delu vprašanja pa, poslanec, naslavljate predvsem vprašanja morebitne nelojalne konkurence zaradi izvajanja Zakona o davčnem potrjevanju računov. Za določene zavezance, ki izpolnjujejo točno določene kriterije, je mogoče uveljaviti izjemo od obveznega potrjevanja računov. Ta izjema izhaja predvsem iz 143. člena Pravilnika o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost in s tem povezano interpretacijo z Zakonom o davčnem potrjevanju računov. V zvezi s temi izjemami lahko potrdim, da Finančna uprava izvaja nekoliko intenzivnejši nadzor tudi nad subjekti, ki uveljavljajo tovrstne izjeme, vendar za zdaj ni ugotovila določenih večjih nepravilnosti. Pričakujem, da bo Finančna uprava pripravila celovito poročilo o izvajanju Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki bo vključevalo tudi analizo izjem od potrjevanja računov. V naslednjem mesecu, zdaj so namreč znani tudi že letni podatki o spremembah v višini davčnih obveznosti, nam bo to omogočilo, da na podlagi tega poročila po potrebi do konca letošnjega leta predlagamo tudi morebitne popravke bodisi pravilnika bodisi zakona. Konec letošnjega leta namreč poteče tudi prehodno obdobje, zaradi tega se mi zdi smiselno, da se te zadeve medsebojno povežejo. Iz podatkov nadzora ugotavljamo, da ni mogoče pritrditi trditvam Obrtno-podjetniške zbornice, da tu prihaja do velikih zlorab. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dragan Matić, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Hvala tudi vam, gospa ministrica, za odgovor. Rad bi svoje vprašanje dopolnil glede na vaše izvajanje, in sicer pravite, da ste postavili objektivne kriterije in da jih ni mogoče arbitrarno določiti. Z vidika nekega računovodskega pogleda mogoče res gre za objektivne kriterije, ampak v realnem svetu, v katerem živimo, je težko objektivno zagovarjati, da en in isti produkt, kot je recimo kava, vroča, črna, sladka ali grenka, ki jo spijemo, je v enem primeru umeščena v trgovinsko dejavnost, z nižjo stopnjo DDV, oproščena je davčnih blagajn in tudi imetnik tega avtomata nima stroškov z delovno silo. Ta isti produkt, ki ga konzumira konzument, je pa v gostinski dejavnosti tako zastavljen, da ima pač lastnik nekega lokala stroške z delovne silo, plačuje višji DDV in ima tudi opravka z davčno blagajno. To oboje, ta primerjava v realnem svetu teh objektivnih kriterijev na podlagi uredb in na podlagi zakonodaje ne zdrži. Moje vprašanje je šlo v tej smeri, da se zakonodaja prilagodi oziroma upošteva tudi realna dejstva v realnem svetu, ker po mojem mnenju nastala situacija ne gre v prid spodbujanja gostinstva, ne gre v prid zmanjševanja stopnje brezposelnosti na tem področju, ampak deluje kontraproduktivno in zato upam, da boste ta problem, ki ga naslavljam in ki ga naslavlja tudi Obrtno-podjetniška zbornica, preučili še enkrat. Kar se tiče drugega dela mojega vprašanja v zvezi s temi društvi, ki so oproščena teh davčnih blagajn, sem bolj opozarjal na to, da se naj ne bi ta društva ustanavljala zgolj in samo v ta namen. Tista društva, ki že obstajajo, so upravičena in tudi upravičeno določena kot izjema v obstoječi zakonodaji. Hvala.
Hvala lepa. Ministrica mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
Hvala lepa. Kar se tiče tega drugega dela vprašanja, naj pojasnim še dodatno, da ima v skladu z zakonodajo finančna uprava možnost, da če zazna v praksi, da bi bil status društva zlorabljen, da lahko preko prijave Državnemu tožilstvu s predlogom za ukrepanje predlagajo prepoved delovanja društva, tako da mehanizmi so na razpolago. Kar se tiče prvega dela vprašanja, seveda kakor hitro imamo sistem davka na dodatno vrednost, kjer uveljavljamo dve stopnji, splošno stopnjo in pa nižjo stopnjo, vedno pride do mejnih primerov, kjer je mogoče argumentirati v eno ali v drugo smer. Vprašanje, ki ga naslavljate v svojemu poslanskemu vprašanju, torej davčna obravnava pijač in napitkov v gostinstvu v primerjavi s prodajo na avtomatih oziroma v trgovinah, je vprašanje našega konstantnega pogovora oziroma dogovarjanja tudi z Obrtno-podjetniško zbornico, vendar v tem trenutku, kot rečeno, nismo ocenili, da bi bilo primerno ukrepati v smeri zniževanja davčne stopnje za pijače in napitke tudi v tržni dejavnosti. V obratni smeri pa seveda ravno tako ne bi bilo primerno z vidika zagotavljanja konkurenčnosti gostinske dejavnosti. Vsekakor pa bomo razpravo tudi v zvezi s tem še naprej nadaljevali na podlagi sodelovanja z Obrtno-podjetniško zbornico. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev, prvi krog. Gospod Ljubo Žnidar bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo, dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Spoštovani minister dr. Peter Gašperšič kolegice in kolegi.! V oktobru lanskega leta je bil sprejet Zakon o dopolnitvah Zakona o motornih vozilih, tako imenovani Zorčičev zakon. Zorčič je bil osnovni predlagatelj tega zakona, ministrstvo pa je ta njegov predlog podprlo. Gre za tako imenovane mopede petindvajsetke, za katere je treba na osnovi tega zakona, ki ga je koalicija sprejela, opraviti tehnični pregled, ne glede na to, ali je ta moped nov ali star. To se pravi, treba je opraviti tehnični pregled in ga registrirati. Ta zakon je začel veljati v 15 dneh po objavi, to se pravi že z lanskim novembrom, vendar 1. maj, to se pravi čez nekaj dni, je pa datum, od katerega naprej morajo biti ti mopedi registrirani. To je tik pred zdajci in prišlo je kar nekaj pripomb, dejanskoprimerov iz prakse, kako to izgleda, posebno pri dokazovanju lastništva teh mopedov, ki nimajo več papirjev, če po domače rečem. Treba je pridobiti dve priči in tu se stvar v tem konkretnem primeru, ki vam ga zdaj navajam, zelo zaplete, ker je tudi to zelo pomembno, koliko je ta moped star, kjer uslužbenka navaja, da ta lastnik tega mopeda ne more registrirati, ker je premlad oziroma je moped prestar. Skratka, gre za anomalije, ker so prišla navodila, da dejansko tisti, ki želi pridobiti lastninsko pravico nad vozilom, mora biti 18 let starejši od vozila. Govorim o registraciji starega mopeda. Ampak še večja anomalija je, da morajo biti priče 15 let starejše od tega lastnika, ki želi pridobiti to lastništvo. Jaz tega nisem preverjal, ali to res drži, ampak to je primer, ki je bil zavrnjen, da se tak moped registrira.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! V zvezi z registracijo mopedov, katerih hitrost je konstrukcijsko omejena na največ 25 kilometrov na uro, je res, da bo od 1. maja letošnjega leta za njih potrebna registracija. V zvezi s tem smo na ministrstvu po sprejetju zakona izvedli kar nekaj aktivnosti, da smo pripravili tudi vse podzakonske akte in vse sisteme, da se zadeve glede tehničnih pregledov in registracije lahko izvajajo. Po informacijah, ki jih dobivamo s terena, stvari potekajo v redu, prihaja pa do določenih zapletov, ki se jih bom kasneje dotaknil. Zdaj bi želel samo preleteti te formalne zahteve. V zvezi s tehničnim pregledom ste postavili v vprašanju tezo, da je treba tehnični pregled narediti takoj. To ne drži, kajti tehnični pregled mopeda je pred njegovo prvo registracijo v Republiki Sloveniji treba opraviti samo za tiste mopede, ki so starejši od roka za prvi tehnični pregled, se pravi, to so štiri leta. Se pravi, ko prideš na registracijo mopeda, ki je star do štirih let, ti ni treba delati tehničnega pregleda, če pa je starejši, je pa treba pred registracijo opraviti tudi tehnični pregled. Glede starosti vozila, kako se ugotavlja, so znani postopki. To se opravi na podlagi razpoložljivih podatkov, bodisi v izjavi o ustreznosti vozila bodisi v potrdilu o skladnosti vozila ali iz oznake za modelno leto v identifikacijski številki vozila, ali pa tudi morda iz drugih predloženih dokumentov mopeda, recimo, tudi na podlagi tovarniških podatkov v obdobju izdelave posameznega tipa oziroma modela mopeda. Ta tehnični pregled se potem izvede na strokovni organizaciji, pooblaščeni za tehnične preglede vozil. Podatki o izvedenem tehničnem pregledu pa so del evidence registriranih vozil in so potem tudi na razpolago za izvedbo registracijskega postopka. Toliko samo o tem tehničnem pregledu. Frekvenca je tudi določena v zakonu, kako se potem ti tehnični pregledi naprej določajo. Je pa bilo že ob sprejemanju zakona dogovorjeno oziroma obljubljeno tudi z moje strani, da bo pri naslednji spremembi Zakona o motornih vozilih tudi ta frekvenca za te mopede s hitrostjo do 25 km/h še zmanjšana, se pravi, da bo treba te tehnične preglede delati na vsakih pet let. Postorjeno je bilo tudi vse potrebno, da se ti tehnični pregledi lahko izvajajo tudi na terenu, podobno kot za traktorje. Kar pa se tiče teh težav, ki ste jih omenjali, o katerih je bilo nekaj govora tudi na socialnih omrežjih, češ, da mora biti lastnik vozila pri registraciji mopeda izkazovati, da je starejši več kot 18 let od starosti vozila in da so priče potem starejše še 15 let od lastnika. To je bil primer, ki se je zgodil na eni od pooblaščenih organizacij. Mi smo te zadeve preverili in skladno s tem so vse tako upravne enote kot pooblaščene organizacije, ki izvajajo te tehnične preglede, dobile natančna navodila, kakšne so zahteve v zvezi s temi postopki. Tako računamo in niti nimamo več informacija, da bi do tovrstnih zapletov še prihajalo. Ti postopki po informacijah, s katerimi razpolagam, v veliki večini primerov potekajo tako, kot je bilo zamišljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa spoštovani minister, za te vaše odgovore. Zdaj jaz ne bi toliko ponavljal o nesmislu, da ta motorna kolesa, ki lahko dosežejo maksimalno hitrost 25 km, gre za vozila oziroma te mopede, ki vozijo nekje s povprečno hitrostjo 15 ali 17 km/h vozimo na tehnični pregled. To je res po mojem precejšnji nesmisel. Omenili ste tudi, da prvič, ko se bo zakon odprl, da boste še dodali določene izboljšave. Spoštovani minister, naj vas seznanim, da mi smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke danes vložili zakon, da te anomalije odpravimo. V Sloveniji je takšnih, to se pravi ne novih, ampak starejših koles s pomožnim motorjem po ocenah nekje med 15 in 20 tisoč in takšnih zgodb, kot je ta, ki sva jo midva obravnavala ali podobnih ali drugačnih, bo zdaj po tem datumu, ko bo to obvezno – zdaj te obveze še ni bilo in dejansko lastniki tega niso urejali – še precejšnje število. Da se izognemo temu res nepotrebnemu administriranju, kajti niti enega argumenta in podatka ni bilo, da bi bila pri teh mopedih, ki vozijo s povprečno hitrostjo 15 km/h vzrok za nesrečo tehnična okvara tega motorja, nikjer ni bilo moč zaslediti tega podatka. Če teh podatkov ni, se pa le na konstruktivni osnovi delajo zakoni, ne pa na [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič minister, izvolite.
Hvala za besedo. V zvezi s tem, zakaj smo se pravzaprav odločili, da je tudi tovrstne mopede treba registrirati in zakaj je za voznike in potnike na njih tudi potrebna čelada, so razlogi predvsem v prometni varnosti. Pa ne toliko zato, ker ta vozila vozijo z majhno hitrostjo, kot jo vi navajate, problem je bil ravno na drugi strani. Vsi vemo, da ta vozila, za katera pri nas ni bila potrebna registracija, so mnoga bila, bom rekel, predelana oziroma modificirana na tak način, da so omogočala mnogo višje hitrosti, kot je ta. Ki je konstrukcijsko specificirana za ta tip vozila. In to je bil ključni problem pri uporabi teh vozil, ker te zadeve ni bilo možno ustrezno nadzorovati na terenu, če niso bila ta vozila registrirana. To je bil torej glavni razlog, ker je bila Slovenija pravzaprav ena redkih držav v EU, da ta vozila niso bila registrirana. Na tem področju je bilo zato treba uvesti red in prepričan sem, da ga zdaj s to spremembo zakonodaje bomo imeli uvedenega in da bo možno to ustrezno tudi nadzorovati in na ta način pomembno prispevati tudi k večji prometni varnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Žnidar, imate postopkovni predlog, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, tu pa se ne morem strinjati z vami, da je bil poglavitni vzrok za uvedbo tega zakona, da so vozila bila predelana. Če pogledamo, kako to izgleda v praksi. Zdaj bo to motorno vozilo pripeljano na tehnični pregled, ko se bo odpeljal domov, bo ta blokada odstranjena in s tem mopedom se bo zopet lahko peljal 60 kilometrov na uro. Pa ne glede na to, ali ima registracijsko tablico gor ali ne. To bo primer iz prakse. Jaz bi predlagal nekaj drugega. Ker se bo zdaj ta zakon odprl, bo v pomoč stroki, pripravi, ministrstvu in nam predlagateljem, javna razprava, ki bo pokazala, kje so tiste pomanjkljivosti in kakšni so še dodatni predlogi, ali res upravičeno, da je treba ta kolesa s pomožnim motorjem registrirati, jih voziti na tehnični pregled in tako naprej. Predlagam, da se opravi javna razprava, kar bo v pomoč potem pri pripravi dopolnitev k temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 25. aprila, v okviru glasovanj. Dr. Matej Tašner Vatovec bo postavil vprašanje ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Spoštovani minister! Letos obeležujemo 70. obletnico priključitve Primorske matični domovini. Gre za zelo pomemben praznik, saj se je po trpljenju pod italijanskim fašizmom Primorska končno osvobojena priključila k matični domovini. Svobodo in priključitev pa smo si tako rekoč Primorci priborili sami. Vlada zaradi varčevalnih ukrepov prireja to osrednjo državno proslavo zgolj vsakih pet let, kar je tudi zgovorno dejstvo, ki kaže na odnos in prioritete države. Vemo pa tudi, katera vlada je te ukrepe sprejela, ampak tudi dosedanje jih niso odpravile. V vmesnem obdobju so organizacijo proslav tako prevzele občine in Zveza borcev za vrednote NOB v sodelovanju s še nekaterimi drugimi civilnodružbenimi organizacijami. V lanskem letu je bila tako recimo proslava izpeljana v Postojni in je bila dejansko vseprimorski praznik, ki se ga je udeležilo več kot 10 tisoč ljudi. Nasploh so praznovanja priključitve Primorske množične prireditve, ki se jih udeležuje veliko število ljudi tako s Primorske kot iz drugih delov Slovenije. Proslava ima velik simbolni pomen, hkrati pa je točka srečavanja in povezovanja. Proslava se je običajno izvedla v soboto dopoldne, letos pa je koordinacijski odbor za državne proslave in prireditve, ki ga imenuje Vlada, predsedujete pa mu vi, določil, da bo proslava v petek ob 20. uri zvečer. Res je, da gre za točen datum praznika, vendar je s tem popolnoma spremenjena vloga proslave oziroma sam koncept proslave, ki bo prej postala neka komorna TV-prireditev za ozek krog izbrancev ne pa, bom rekel, neko vseljudsko zborovanje. Zato vas sprašujem: Zakaj ste se odločili za takšno spremembo termina proslave ob dnevu vrnitve Primorske k matični domovini? Zakaj ste se odločili za spremembo koncepta iz množične prireditve v tako rekoč komorno prireditev? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister Anton Peršak, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, najlepša hvala za vprašanje. Seveda se z vami strinjam, da je vrnitev Primorske k matični domovini zelo pomemben praznik. Ta praznik se je z državnimi proslavami obeleževal redno med letoma 2005 in 2009. Potem je leta 2010, kot ste že omenili, takratna vlada sprejela sistemizacijo državnih proslav, v skladu s katero naj bi se nekateri prazniki z državnimi proslavami zaznamovali vsakih pet let. Pri tem ni šlo samo za varčevanje, ampak tudi zaradi ureditev prevelikega števila proslav, ki so se v obdobju pred tem zelo namnožile. Kot pravite, so bila Združenja borcev za vrednote NOB Primorske z občinami soorganizatorji proslav ob tem državnem prazniku po letu 2010. Ministrstvo za kulturo že od leta 2013 prek javnih pozivov sofinancira proslave ob določenih državnih praznikih in s tem organizatorjem omogoča ali pa vsaj olajša njihovo izvedbo. To velja tudi za praznovanje priključitve Primorske k matični domovini. Slednjo proslavo bi morala v skladu z omenjeno sistemizacijo prirediti država leta 2012, pa jo je takratna vlada odpovedala, kot je v tistem letu odpovedala vse državne proslave, z izjemo treh, prav tako pa tudi sredstva zanje. Trenutna vlada in koordinacijski odbor za državne proslave in prireditve se trudita, da bi se določb sistemizacije držali. Za letos je odbor tako sprejel koledar, po kateri se bo 15. september praznoval z državno proslavo, državna proslava bo tudi ob dnevu upora proti okupatorju in ob 500-letnici dneva reformacije. Za lokacijo letošnje proslave je bil najprej izbran Avditorij Portorož, ZZB, Zveza združenj borcev NOB in Občina Nova Gorica pa sta s svojimi predlogi in željami intervenirali šele po sprejetju koledarja, a smo njunim argumentom prisluhnili in jih skušali v čim večji meri uresničiti. Po več sestankih, na katerih so sodelovali tako predstavniki mestne občine kot predstavniki Zveze združenj borcev iz Nove Gorice oziroma okolice, je koordinacijski odbor predlagal Vladi prestavitev lokacije državne proslave v Novo Gorico. Seveda sta se morali s tem strinjati obe občini. Sprejeli smo tudi željo, da bi bila proslava na prostem, da bi bila lahko množična in da bi zajela režiran umetniški program, kar bo v primerjavi s prej načrtovano proslavo precej bogatejše v Novi Gorici. Zakaj proslava v petek, 15. Septembra, ob 20. uri? Del razlogov je v naravi programov proslav v zadnjem času, ki veliko gradijo na tako imenovanih multimedijskih vsebinah, kar je seveda ob sončnem dopoldnevu zelo težko na ustrezen način prezentirati. Drugi razlog pa je v pričakovanju ali pa v želji po tem, da bi si predstavo ogledalo čim več gledalcev. Predstava bo, tako kot je bilo zaželeno, na prostem, bo 15. septembra, se pravi, da naj ne bo po prazniku. Glede na izkušnje je mogoče zvečer pričakovati neprimerno več televizijskih gledalcev kot pa v soboto dopoldne. Lansko proslavo si je ogledalo približno 27 tisoč ljudi, ki je bila dopoldne po televiziji, v petek zvečer praksa kaže, da lahko pričakujemo gotovo več kot 100 tisoč televizijskih gledalcev. Glede udeležbe na dogodku, proslava se bo začela ob osmih, končala okrog devetih zvečer, se pravi, da to tudi ne bo prepozno, da se je ljudje ne bi mogli množično udeležiti. Mislim, da oba in vsi težimo k istemu cilju, se pravi, da se praznik proslavi čim bolj dostojno in da si ga lahko ogleda čim več gledalcev.
Hvala lepa. Dr. Vatovec, zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Vem, da so oziroma me veseli, da je prišlo do teh usklajevanj tudi z občino, pa z Zvezo borcev in da je uspelo priti do dogovora, da se spremeni termin in lokacija oziroma lokacija. Imam pa vseeno vprašanje glede tega: Zakaj v petek zvečer? Prej sem govoril o tem, da gre za pomemben praznik. In sploh ob 70. obletnici, mislim, da bomo težje pričakovali, da bi recimo še borci, ki so se takrat borili, ki so še živeči in bi recimo lažje prišli v soboto dopoldne na takšno proslavo, bom povedal kar iskreno, zdržali ob osmi uri zvečer do konca te predstave. Kot sem jaz razumel, je tudi skrb Zveze borcev pa organizatorjev na sploh, da bo tudi zaradi tega termina, torej relativno pozne večerne ure manj ljudi prišlo na samo proslavo. Kot sem prej omenil, je bilo običajno nekje med 10 do 15 tisoč ljudi na teh proslavah, ki so bile dopoldanske, in ne vem, če to odtehta ta televizijski prenos. Saj ravno to je bilo moje vprašanje: Ali se splača žrtvovati predvsem ta socializacijski pa družabni dogodek, kjer se veliko število ljudi dobi na enem mesto, zato da se doseže večjo številko ljudi pred televizijskimi sprejemniki. Kot ste dejali, proslave se kljub temu vsakič redno prenašajo tudi na nacionalki in tisti, ki ne bodo mogli priti v Novo Gorico, bodo lahko to pogledali prek televizijskih sprejemnikov. Mislim, da je na nek način to ravnovesje morda neuravnoteženo, kar se tiče tistih, ki pa ne bodo mogli proti v Novo Gorico predvsem zaradi tega termina. Tako da me zanima: Od kod tudi izvora ta premislek, da se vseeno to naredi v petek zvečer? Ali je število gledalcev dovolj velik razlog, da se za to odločimo?
Gospod minister Anton Peršak, izvolite.
Najlepša hvala še za to dodano vprašanje. Koordinacijski odbor je, ko se je ukvarjal z vprašanjem preselitve proslave in tega, kako jo organizirati, po eni strani izhajal iz več ali manj dolgoletne izkušnje s proslavami, po drugi strani pa seveda iz želje, da jo vidi, če smem tako reči, čim več Slovencev, kjerkoli že živijo v Sloveniji, in ne samo ljudje iz bližnje ali pa malo bolj daljne okolice prizorišča proslave. Mi vemo, da je mobilnost še živečih borcev v mnogih primerih pravzaprav težava. Lani je zaradi tega proslava ob dnevu odpora proti okupatorju bila preseljena iz Trbovelj v Ljubljano, ker je pač Ljubljana bolj splošno dostopna in nekako enako oddaljena, ne glede na to, kje v Sloveniji kdo živi. Tudi izkušnja z eno izmed lanskih proslav, ki je bila v Kopru, kaže, ker je šlo za tak datum, da so se proslave v velikem številu udeležili predvsem veterani, je pa proslava imela dokaj velik ogled po televiziji, mislim na proslavo ob dnevu suverenosti. Ta presoja se tako lahko zdi komu dvomljiva, koliko več bi bilo neposrednih udeležencev, če bi proslava bila, kot pravite, dopoldne in ne ob osmih zvečer, in ali zdaj ta številka, če pač predstavlja nekaj tisoč ljudi, odtehta pa po drugi strani ta vseslovenski ogled po televiziji in izkušnjo, da je število televizijskih gledalcev vsaj 3-krat, 4-krat večje, če je proslava zvečer. Je pa sodba mogoče takšna ali drugačna, se strinjam.
Hvala lepa. Gospod Marko Ferluga bo postavil vprašanje ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku. Izvolite.
Hvala za vprašanje. Pozdrav ministrici in trem ministrom! Moje vprašanje gre na temo kulturnega bogastva, kulturne dediščine, za katero je pristojno kulturno ministrstvo v zvezi s strategijo upravljanja z našim bogastvom. Za kaj gre? Prejšnji mesec smo imeli to priliko in to čast in možnost, da smo si med ostalimi na terenski vaji ogledati tudi grad Borl. Tam so nas nekako seznanili z možnostmi revitalizacije in možnostmi zagona tega bisera v Halozah. Ne glede na vse skupaj pa sem kot človek dobil tam občutek, da nekako se te stvari ne morejo premakniti, ker po eni strani drži roko čez ministrstvo, po drugi strani ima občina nekaj svojega in tretji deležnik je bil dejansko kulturno društvo, ki bi rado nekaj premaknilo. Zato me zanima dejansko, minister, glede aktivnega trženja tega lastništva naše kulturne dediščine, nekega eksplatiranja v pozitivnem pomenu naših gradov, ki so, ker imamo na eni strani zelo dobre, se pravi, prakse in na eni strani prakse, ki niso nekako usklajene. Sami veste, da je kulturni turizem ena od vrst turizma in tudi v svetu je ta tendenca, ki prinaša velik dobiček, nenazadnje je tudi Slovenija ena izmed boljših v tem segmentu. Želel bi nekako slišati vaše razmišljanje. Se pravi: Ali imamo strategijo upravljanja s tem našim kulturnim bogastvom, konkretno z gradovi? Ali razmišljate v tej smeri, da bi se dalo v najem ta grad, te gradove nekomu zainteresiranemu lastniku za 99 let? Seveda govorim o najemu pod jasnimi pogoji in pravili, ki se jih mora držati, da vlaga v to, da ima interes podjetje, posameznik, društvo, kdorkoli, da ima neko možnost trženja. Vemo, da država žal nima toliko denarja, da bi lahko vse opremila, ampak na tak način nekakega time-sharinga bi imeli možnost, da ohranimo kulturno dediščino, jo tržimo in obenem obnavljamo. Mogoče zveni tako, bom rekel, zelo naivno, ampak bi pa želel vedeti, kakšno videnje ima vaše ministrstvo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anton Peršak, izvolite.
Ja, najlepša hvala za to vprašanje, spoštovani poslanec gospod Ferluga. Po eni strani mi je žal, da se takrat, kot je bilo sprva predvideno, ko je bil ta vaš obisk na gradu Borl, ni pridružila naša državna sekretarka. Sprva je bilo to predvideno, pa potem nekako je bilo rečeno, da ni potrebe. Zakaj? Zato, ker je pač strokovnjakinja s področja grajske arhitekture, ker pozna zgodovino, to novejšo zgodovino Borla in tudi poskuse, kako grad Borl vzpostaviti prav na ta način, kot ste vi zdaj omenili. Nekaj poskusov v zvezi s tem je namreč v preteklosti že bilo, od leta 1995 do 2016 je bilo v grad že vloženih kar nekaj sredstev, okrog 756 tisoč evrov. Kot rečeno, bil je tudi v poskus, da bi se grad celo prodal, vendar glede na naše predpise, kako to poteka, kako potekajo te dražbe, seveda dokončno do tega ni prišlo. Recimo, naj povem, da je bil v zadnjem času na ta način prodan dvorec Slivnica pri Mariboru, ki je bil pred tem v upravljanju Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, ki je bil zdaj prodan ruskemu kupcu. Glede na željo, ki jo izraža vaše vprašanje, bi mogoče izpostavil predvsem to, da ministrstvo vsaj v zadnjih letih zelo intenzivno razmišlja o tem, kako uveljaviti ukrepe in cilje, ki bi spodbudili uporabnike kulture in ustvarjalce, zlasti osveščene lastnike dediščine in obiskovalce iz Slovenije in tujine. Mi se zavedamo, da je to velik turistični potencial in se v mnogih primerih že tudi uresničuje kot tak potencial. Naj navedem nekaj teh destinacij, ki so med najbolj uspešnimi, kar zadeva turistični obisk. Tako je skupaj s Postojnsko jamo Predjamski grad, Grad Snežnik, Grad Strmol, Grad Rajhenburg in seveda Ljubljana s srednjeveškim jedrom, z gradom in Plečnikovo arhitekturo. Potem so tu mediteranska mesta ob obali z beneško arhitekturo in solinami, Postojnska jama, Bled, to je pravzaprav prvi velik grad, ki se sam združuje s turističnim obiskom v zadnjem času. Škofja Loka s Škofjeloškim pasijonom, Kras z Lipico in Štanjelom, Škocjanke jame in tako naprej. Kar zadeva strategijo, bi ji dali lahko naslov Strategija upravljanja kulturne dediščine. Do zdaj takšne strategije ministrstvo nima, v pripravi pa je strategija kulturne dediščine, ki naj bi imela tudi poudarek prav na tej vsebini, se pravi, upravljanje s kulturno dediščino, na ta način, da bi ta kulturna dediščina v veliko večji meri kot danes sama sebe tudi vzdrževala. Na ministrstvu pred sprejetjem tega dokumenta veliko delamo na varovanju in obnovi kulturne dediščine, na zgoraj omenjeni problematiki in opozarjamo Vlado in poslance, tudi danes, recimo, na to. Veliko komuniciramo tudi z ostalimi resorji in opozarjamo te resorje, zlasti MGRT, na turistični potencial kulturne dediščine, zlasti glede na to, ker vemo, da kulturni turizem postaja v svetu vodilna turistična panoga. Zato smo tudi predlagali vrsto ukrepov s tega vidika že doslej. Zavedamo se tudi tega, da je kulturna dediščina ključna za promocijo Slovenije, za dvig kakovosti naše turistične ponudbe, da je pomembna za kakovostno življenje vseh državljanov in da pravzaprav ponuja tudi potencial dodatnega zaposlovanja na tem področju. Želimo si, da bi to razumeli in med prioritete uvrstili to tudi drugi resorji in da bi se vsi skupaj začeli zavedati, da je določene cilje mogoče doseči samo s sodelovanjem in povezovanjem. Steber kulturnega turizma so tudi v Sloveniji zlasti gradovi, v katerih tudi lokalne skupnosti in ministrstvo združujejo na desetine muzejskih vsebin. Vsa velika mesta v državi razen obalnih, kjer [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Marko Ferluga, zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Jaz se strinjam z vami in vašim načinom razmišljanja. Se pravi, je v pripravi ta strategija. Mislim, da je to zelo dobro, tudi to, kar ste povedali. Se pravi, se strinjam z vami, da mora biti povezano tako z MGRT kot verjetno tudi z Ministrstvom za javno upravo, da se predvidi neko javno-zasebno partnerstvo, da se naredi malo širše. Ne smemo biti tako togi pri načinu razmišljanja, da če bomo nekomu dali v najem ali pa če bo karkoli dano, da bo to odtujeno in da bo nekdo lahko prenesel kulturno dediščino. Gre za to, kar ste vi povedali, da začnemo razmišljati tržno usmerjeno in da se obenem lahko, kot pravite, ker so primeri dobre prakse, da se to uvede v to strategijo in uvidi, kaj je možno tržiti. Slovenija je pa tak biser glede turizma, da je vsak segment posebej, če ga obdelamo, mislim, da imamo dovolj možnosti za dvigovanje nivoja, za zaposlitve in za vzdrževanje in ohranjanje tega. Tako da absolutno podpiram. Bo pa, kolikor sem seznanjen, v kratkem tudi ena tema na Odboru za gospodarstvo in Odboru za kulturo, tako da bo o kulturnem turizmu še možno govoriti. Mislim pa, da je treba tudi javno dati vedeti, nekako komunicirati, da je to tudi eden od pomembnejših segmentov, na katerega prepogosto pozabljamo, se zanemarja in na žalost propada. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tone Peršak, minister, izvolite.
Rad bi samo še dva poudarka dodal. Prvi je ta, da moramo tudi v Sloveniji spodbuditi zavest o vrednosti in potencialu te dediščine. Dostikrat je pri nas seveda težava v tem, da mi sami v tej dediščini ne vidimo tega potenciala, ne vidimo te vrednosti in nekako, kadar mi s kulture to pojasnjujemo in razlagamo, marsikdo posluša in reče, ja, ja, saj imate prav, ampak že pri naslednjem načrtovanju turistične promocije se na to pozabi. Drugi problem, ki je, je pa ta, da je treba določene predpise iz preteklosti v določeni meri spremeniti. Jaz sem že prej omenil, da smo mi smo že nekaj poskusov izpeljali ali pa ministrstvo pred nami, kako dati v najem tako, kot vi predlagate v svojem vprašanju, vendar nam sedanji predpisi, ki pravzaprav to urejajo, na nek način to preprečujejo, ker je treba pač izpeljati cenitev in potem pod določen delež glede na to cenitev ni mogoče. Vemo primer iz Nemčije, zlasti na območju nekdanje Vzhodne Nemčije, kjer so objekte seveda pod zelo drugačnimi pogoji, striktnimi, oddajali tudi po en evro najemnine, ampak s temi drugimi pogoji omogočili obnovo teh objektov in hkrati potem zelo učinkovito trženje teh objektov v turistične namene. Nas, kot pravim, trenutno predpisi ovirajo, mi v okviru te strategije kulturne dediščine predvidevamo tudi nekatere spremembe, če bo seveda posluh za to najprej pri Vladi in potem v Državnem zboru tako kar zadeva pogoje dajanja v najem in druge pogoje promocij.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni minister, kolegice in kolegi! Moje vprašanje se bo nanašalo, spoštovani minister, na podjetje Slovenski državni gozdovi. Največje poslanstvo tega podjetja je razpolaganje z gozdovi, ki so v lasti Republike Slovenije. Oba veva oziroma vsi vemo v tej dvorani, da ko se je to podjetje ustanavljalo, so mnogi imeli pomisleke, tudi na zadnji seji Odbora za kmetijstvo, v samem podjetju ogled tega podjetja, tudi na odboru v Kočevju je bilo veliko odprtih vprašanj. Moje vprašanje se, spoštovani minister, nanaša na naslednje. Tudi danes je že kolega pred mano govoril o prodaji lesa, kvalitetnega lesa, da veliko tega lesa izvozimo oziroma izvozijo v sosednje države, predvsem v sosednjo Avstrijo. Moje vprašanje pa se nanaša na manj kvaliteten les. Naša naloga je, vas minister in nas poslank in poslancev, v skrbi za te državne gozdove in seveda tudi v skrbi do državljank in državljanov. Pred ustanovitvijo tega podjetja so državljanke in državljani lahko ta manj kvaliteten les odkupovali. Ta les je bil pretežno namenjen za drva, za zime, ki ljudi skrbijo vedno, vsako leto. Skratka, dali so povpraševanje, dobili predračun, plačali po tem predračunu in v roku 14 dni dobili tudi seveda ta manj kvalitetni les, ki je bil pretežno namenjen za drva, za kurilno sezono. Veliko občank in občanov oziroma v tistem volilnem okraju, kjer sem bil izvoljen, pa tudi drugod po Sloveniji so zdaj v veliki bojazni, ker to več ni možno. Ko dajo to povpraševanje, ljudje, ki so zaposleni na terenu, tu ni nobene dileme, da to ne izvajajo kvalitetno, ampak potem več dogovora ne dobijo, to traja, ne vem 3, 4 mesece in ljudje so na tem področju zaskrbljeni. Zdaj pa se postavlja vprašanje: Ali se ta manj kvaliteten les tudi masovno izvozi v sosednje države ali pa je kakšna druga zagata, da tega lesa ne morejo več kupovati? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Gospod poslanec, tudi vam hvala za vaše aktualno vprašanje. Jaz bom odgovoril takole. Vlada kot skupščina se sreča s prodajo takrat, ko sprejme pravila za prodajo gozdnih lesnih sortimentov, to je bilo 15. 6. 2016. Tam je preko pravil kot skupščina omogočila tako prodajo na javnih dražbah, prodajo na količinah znanim predelovalcem in tudi prodajo na panju. Od tu naprej govorim podatke, ki smo jih pridobili iz SiDG. Začeli so postopke za prodajo že v decembru leta 2016 za posek v višini 700 tisoč kubikov. Povpraševanja pa je bilo za desetkrat več, torej v bistvu za 5,3 milijone kubikov hlodovine in 1,3 milijona ostalega okroglega metra lesa. Potem se je poslovodstvo družbe tako odločilo, da je pri prodaji in pri razdelitvi upoštevalo tako ponujeno ceno kakor tudi boniteto kupcev in ali imajo proizvodnjo verigo znotraj Slovenije vzpostavljeno. Od tu naprej je potem tudi prišlo do nekaj protestov v bistvu, ker povpraševanje je bilo bistveno večje, od tega kar ima Državni gozd na razpolago. To, kar pa vi mene danes sprašujete, kaj je z manjvrednim lesom oziroma zakaj ta dobra praksa, ki je bila v starih letih, torej da so koncesionarji manjvreden les, zlasti bukova drva, prodajali za kurjavo, ni bilo v prvem paketu ponudbe tudi ponujeno lokalnim skupnostim in posameznikom, to vprašanje sem tudi sam naslovil in pričakujem, da bom tudi v teh dneh dobil odgovor. V vsakem primeru moram reči, da jaz sicer razumem, da je prvih nekaj mesecev po ustanovitvi treba glavne količine prodati. V vsakem primeru pa tudi pričakujem, da se dobre poslovne prakse, ki so omogočile, da nekateri ljudje lažje živijo in se ob tem nič ne oškoduje državno premoženje, ponovno vzpostavijo naprej. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek, imate zahtevo za dopolnitev odgovora.
Hvala ministru za ta del odgovora. Veliko sem slišal o številkah, predvsem pa bova zadela vprašanje z tistim vašim drugim delom, ki pa seveda zanima vse naše državljanke in državljane. Jaz mislim, še enkrat ponavljam, da je naša skrb seveda za državni gozd in naša skrb je tudi za vse, ki živijo v tej Republiki Sloveniji. Zaskrbljujoče je, da nekdo, ki je vztrajen in vešč pisanja po mailu, vztraja en mesec, en mesec pa mogoče doseže ta cilj in mu to seveda na koncu uspe, da lahko pridobi to ponudbo oziroma predračun, drva plača in jih tudi dobi, veliko ljudi pa tega niti ni veščih. Tako da seveda pozivam vas minister, vi boste ta apel, poziv dali na ustrezna imena in priimke. Jaz bi želel in lepo prosim v imenu vseh tistih, ki jih skrbi za ta manj kvaliteten les, ki so ga v preteklosti kupovali in ki ga tudi potrebujejo za naslednjo zimo. Oba pa veva, da za kurilno sezono ne moreš drv kupiti najmanj mesec pred zimo. Spoštovani minister, jaz ne bom dajal danes zahtevka za razpravo na to temo v Državnem zboru, bi vam pa seveda rad povedal in položil na dušo, da če te zadeve ne bodo stekle, bom v mesecu maju ponovno postavljal isto vprašanje. Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Jaz lahko samo ugotovim, gospod poslanec, da povsem podobno razmišljava. Jaz bom tako vaše kakor tudi svoje mnenje prenesel naprej. Znano pa mi je tudi, da od 1. 5. ima družba novo poslovodstvo. Znano je, kar sem nekoliko prej drugemu poslancu odgovoril, da se pravila za prodajo nadgrajujejo, ker je seveda to polletno obdobje za nami in se ve, kje je treba nadgraditi, da bomo zlasti pozorni na te stvari, na katere ste opozorili. Tudi mogoče kot informacija – srečanje na ministrstvu, ker je ministrstvo pač pristojno, da pripravi osnutek pravil in se seveda z ostalimi tudi uskladi, bo 17. 5. letos. Takrat tudi pričakujem, da bodo dokončno rešitve dogovorjene, da lahko mi pošljemo vladno gradivo, tisto, kar lahko naredimo kot skupščina, torej da damo usmeritve kot skupščina preko sprejetih pravil. Hvala za skrb.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo postavil vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, v nadaljevanju bi vas prosil za vaša detajlna pojasnila o konceptu novega sofinanciranja delovanja skupnih občinskih uprav. Namreč, osnutek novele Zakona o financiranju občin v svojem 26. členu spreminja ureditev sofinanciranja delovanja skupnih občinskih uprav. Osnutek predloga dviguje prag za sofinanciranje z dosedanjih dveh na najmanj tri občine, hkrati pa višino sredstev stopnjuje v razponu med 20 % in 50 % v več razredov, pri čemer so najvišjega zneska državnih sredstev deležne skupne občinske uprave in občine z največjim številom vključenih občin. Skupne občinske uprave, ki združujejo samo dve občini, dve leti po sprejemu sprememb imenovanega zakona ne bodo več upravičene do sofinanciranja. Predlog spodbuja velike sisteme skupnih občinskih uprav. Ali obstajajo podlage, gospod minister, da bodo ti bolj učinkoviti in racionalni kot tisti, ki jih izvajamo glede na racionalizacijo poslovanja in realne možnosti na območju z namenom, da se zagotovi kakovost izvajanja teh nalog? Predlagani zakon oziroma osnutek zakona v preveliki meri, po našem mnenju, stimulira ustanavljanje skupnih uprav, kjer bodo sedežne občine večje oziroma mestne občine, saj tako velikih uprav organizacijsko ne morejo pokrivati manjše in srednje velike občine. Spoštovani gospod minister, zanima me: Na podlagi katerih argumentov ocenjujete, da bodo predvidene spremembe 26. člena Zakona o financiranju občin izboljšale medobčinsko sodelovanje, znižale stroške delovanja uprav, optimirale delovanje medobčinskih uprav? Ali predlaganega zniževanja financiranja skupnih uprav ne razumete kot še dodatno zniževanje financiranja ter obremenjevanje občin? Zakaj v skladu z načelom subsidiarnosti ne dopustite, da bi se občine med seboj o teh vprašanjih popolnoma svobodno dogovorile? Zakaj tudi v tem primeru prihaja, po naši oceni, do hiperregulacije, saj vendarle gre za lokalno samoupravo? Ali predlog tovrstnih sprememb predstavlja dvom v sposobnosti občin, ki so same sposobne sprejeti dogovore, ki bodo najbolj smiselni za zagotovitev učinkovitosti delovanja uprav? Ali načrtujete, da bo področje proračunskega računovodstva v končnem predlogu zakona ostalo sofinancirano? Za vaše odgovore, gospod minister, že zdaj najlepša hvala.
Hvala lepa. Minister gospod Boris Koprivnikar, izvolite.
Hvala, spoštovani poslanec Horvat, za to vprašanje. Spoštovani predsedujoči! Naj najprej povem, da, prvič, ne gre za nikakršno zniževanje tega sofinanciranja, kajti obseg sredstev za sofinanciranje skupnih občinskih uprav ostaja enak in celo več, predvideno je, da se tudi z višanjem povprečnine tudi ta sredstva višajo, v letu 2017 pa ta znašajo, mislim da, 4,5 milijona evrov. Drugič, ne reguliramo sodelovanja med občinami, ampak samo določamo, kdaj je to sodelovanje lahko sofinancirano. Sodelovanje oziroma sofinanciranje skupnih občinskih uprav poteka od leta 2005, kjer smo rekli, da morata vsaj dve občini sodelovali na vsaj eni skupni nalogi. Takrat se je dejansko zgodilo, da imamo po letu 2016 52 skupnih občinskih uprav, v katere so vključene 202 občini, zelo velika je razdrobljenost, zelo majhno je število nalog, ki jih dejansko združujejo, zato ugotavljamo, da se dejansko za to združevanje občine odločijo ne toliko iz nalog, bi rekel, cilja večje učinkovitosti, racionalnosti delovanja, ampak enostavno zato, da pridobijo državno podporo tem nalogam, ki jih tudi sicer morajo opravljati. Naj povem, da ne gre za pravico, gre za spodbujevalni ukrep, s katerim želimo lokalne skupnosti spodbujati, da se povezujejo, in to spodbudo tudi finančno podpremo. In prej sem omenil, da to velja od leta 2005, po letu, ko je nastalo 52 skupnih občinskih uprav, v katero so vključene 202 občini, se v zakonu ni spremenilo nič drugega in tudi prej je bilo mogoče popolnoma enako, da se občine med sabo povezujejo in združujejo naloge, pa se nista združili niti dve. Se pravi, da ukrep kot tak deluje, vendar si ga želimo narediti bolj koncentriranega, da ne bo preveč razdrobljen. Osnovni namen je, da se delovanje občin optimizira, da se učinkovitost teh skupnih občinskih uprav dejansko tudi poveča. Mogoče še podatek, da korigiram, gre za 30 do 55 % sofinanciranje, tak je ta predlog novele, ki je zdaj pripravljen, in da je osnovni kriterij, da se združijo vsaj tri občine, ki opravljajo vsaj tri naloge, takrat pridobijo 40 % sofinanciranje, potem pa, če združujejo več nalog, je sofinanciranje višje, če jih združujejo manj, je pa seveda manjše. Ob tem pa je mogoče za poudarit tudi to, da se je število teh nalog, ki se vštevajo, povečalo iz 6 na 11, to pomeni, da je tudi večje število nalog, ki jih lahko občine združujejo, in da je bil ta predlog tudi usklajevan z občinami, da so bili usklajevani sestanki. Imeli smo celo posvet na delovanje skupnih občinskih uprav, mislim, da je bilo preko 70 udeležencev, in je tudi skladen s pisnimi stališči Skupnosti občin Slovenije. To je ukrep, ki je bil usklajevan z občinami, in je kot tak, menimo, tudi dobro pripravljen. Naj pa še enkrat poudarim, da gre za spodbujevalni ukrep za združevanje občin. Občinam je popolnoma prepuščeno, ali se ga bodo poslužile, ali bodo združevale naloge ali jih ne bodo. Noben jih administrativno v to ne sili. Je samo administrativno določena podlaga, kdaj občine s tem pridobijo podlago za dodatno sofinanciranje delovanja skupnih občinskih uprav. V ničemer ne posegamo v avtonomijo delovanja občin in njihovega organiziranja nalog, ki jih morajo dejansko izvajati. In če samo naštejem, katere so tiste naloge, ki jih zdaj v ukrepu priznamo kot podlago za to, da se lahko tudi sofinancira. To so skupni inšpekcijski nadzor, občinsko redarstvo, pravne službe, občinska pravobranilstva, notranja revizija, proračunsko računovodstvo, varstvo okolja, urejanje prostora, civilna zaščita, požarno varstvo in urejanje prometa. Vse te naloge, če se združujemo med občinami in smatramo, da je to smiselno, pridobijo tudi podlago za sofinanciranje iz tega vira. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa, gospod minister, za ta pojasnila. Vmes se vam je najbrž zareklo, ko ste rekli, da je to spodbujevalni ukrep za združevanje občin, za združevanje občinskih uprav ali bolj točno, skupnih nalog. Saj to razumem. Tudi poslanci se gibamo po občinah. Rekli ste, da ste imeli izobraževanje in da ste pripravljali Skupnost občin Slovenije in najbrž tudi druge reprezentativne organizacije občin, ampak jaz lahko povem, da v Pomurju, iz katerega prihajam, ni ravno nekega velikega navdušenja za tovrstne vaše napore. Verjamem, da so napori. Verjamem tudi, da je denarja dovolj oziroma še več, kot ga je bilo doslej. Vendar, saj veste, gospod minister, ene zadeve teoretično zelo dobro funkcionirajo, v praksi pa ne. In seveda, če občine ne bodo združevale določenih funkcij, določenih skupnih nalog, ki ste jih eksaktno našteli, potem bodo na nek način sankcionirane, ker tega sofinanciranja ne bodo dobile. Vi jih seveda k temu spodbujate. Ampak kljub vsemu se pod črto sprašujem, ali niso ti napori, ta vaša prizadevanja, ali ni to, pa ne boste zamerili, Sizifovo delo. Ali ne bi rajši, gospod minister, več energije vlagali v to tako v koaliciji, v Vladi in seveda v Državnem zboru, da bi vendarle v Sloveniji končno prišli do vzpostavitve pokrajin, torej do drugega nivoja lokalne samouprave? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, Boris Koprivnikar, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Prvič, ja, zareklo se mi je. Ne gre za združevanje občin, ker vedno znova poudarjam, da je obstoj občin in njihovo delovanje stvar avtonomije lokalne samouprave in vedno znova poudarjam, da sem velik zagovornik povezovanja, združevanja nalog, sodelovanja med občinami. Ker moramo ugotoviti, da 52 % slovenskih občin ne dosega zakonsko določenega praga, da bi občine obstajale, torej 5 tisoč prebivalcev. Logično je, da spodbujamo male občine, da imajo bolj stabilne, bolj urejene službe na tak način, da jih med sabo tudi povezujejo. Jaz ne vem, kakšno je navdušenje občin glede tega ukrepa, ampak še enkrat poudarjam, to je ukrep, ki stimulira občine, da se povezujejo v večji meri, bolj strokovno in bolj poglobljeno. To ni pravica občin. To je ukrep, s katerim z državnega nivoja spodbujamo to sodelovanje in združevanje teh skupnih nalog, to je, če občine tega ne želijo, tega pač ne storijo in ni nobenega zadržka, noben jih v to ne sili. Kar se teorije in prakse tiče, mogoče ravno to. V praksi je pokazala teorija združevanja nalog občin, da ni dosegla svojega namena, ker se združujejo po dve občine z minimalnim, ponavadi eno nalogo, samo zato, da se pridobijo neka dodatna sredstva. Namen je bil drug. Namen je bil, da se okrepijo te naloge in da občine bolj stabilno to zagotavljajo. Ravno zaradi te praktične izkušnje delamo te popravke v predlogu zakonodaje, da bi lahko lažje dosegli ta namen, kot smo rekli, bolj stabilno, bolj strokovno in bolj racionalno delovanje teh nalog, ki jih občine v vsakem primeru dejansko morajo tudi zagotavljati. In če govorite o pokrajinah ali Sizifovem delu, pokrajine bodo temeljile na združevanju nekih izvornih nalog občin, pa vendar je to eden od zelo dobrih primerov, kako so se občine sposobne dogovoriti o tem, katere naloge so pripravljene združevati. Tako kot smo v strategiji razvoja lokalne samouprave tudi zapisali, da je najhitrejša in najkrajša pot do pokrajin takrat, kadar bomo določili, katere so izvorne naloge, ki jih pokrajine upravljajo. Kajti, ne morejo istih izvornih nalog opravljati občine, pokrajine in država. Določiti je treba, katere so te izvorne naloge. In zato je ravno to spodbujanje, da se krepi medobčinsko sodelovanje na nivoju združevanja nalog, eden pomembnih korakov pri iskanju tega nabora izvornih nalog pokrajin. Menimo, da gre ravno v to smer, ne v nasprotno. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, postopkovni predlog za razpravo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mislim, da sva z ministrom odprla eno izjemno pomembno vprašanje, to je vprašanje lokalne samouprave. In seveda tudi zdaj v zadnjem delu vprašanja implementacije uvedbe drugega nivoja lokalne samouprave, torej pokrajin. Mislim, da smo nekoč, tam v mandatu 2004–2008 že pravzaprav natančno v predlogih zakonov definirali, kaj so pristojnosti pokrajin, katere funkcije se iz občin prenesejo na pokrajine in katere funkcije se iz države prenesejo na pokrajine, in v tem smislu tem nalogam mora slediti tudi denar iz državnega proračuna. V skladu s tem, kar sem povedal in seveda tudi v skladu s strategijo lokalne samouprave, ki je v razpravi na pristojnem odboru nekje zastala, bi, spoštovani gospod podpredsednik, predlagal, da bi Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o tej vsebini. Se vam zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 25. aprila, v okviru glasovanj. Gospa Suzana Lep Šimenko bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Milojki Kolar Celarc.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani ministri, posebej ministrica za zdravje! Iz mreže urgentnih centrov je pred leti, žal, izpadel urgentni center Ptuj. Je pa minilo že kar nekaj časa od takrat, ko je bilo pa rečeno, urgentni center na Ptuju bo. Ampak ne glede na to, še vedno več kot 110 tisoč prebivalcev spodnjega Podravja nima enake zdravstvene oskrbe, enako kakovostne, kot jo imajo ostali državljani in državljanke Republike Slovenije po Sloveniji. Zakaj govorim tako? Do začetka izgradnje urgentnega centra Ptuj do danes, žal, še zmeraj ni prišlo. V medijih sem pred nekaj časa prebrala, da je nenazadnje pred zdaj že tudi več kot enim mesecem vendarle prišlo do sestanka z vami, spoštovana ministrica. Tam ste nekatere stvari dorekli. Konkretno me zanima: Kako daleč je zdaj projekt izgradnje urgentnega centra Ptuj? Kdaj lahko pričakujemo začetek? Kako bo zagotovljeno financiranje? Kakšna je časovnica? Kdaj si lahko na širšem spodnje Podravskem koncu, če smem tako reči, obetamo, da bomo deležni enake ali vsaj primerljivo kakovostne zdravstvene oskrbe, kot jo imajo tudi drugje po Sloveniji? Vemo, da je to območje že tako ali tako bistveno pod povprečjem slovenske razvitosti in nekako ne smemo dopustiti, da ne bi bili deležni primerljive zdravstvene oskrbe tudi na tem območju. Prosim za vaš odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci! Gospa poslanka Suzana Lep Šimenko, hvala za vprašanje, čeprav je bilo že večkrat odgovarjano vse v zvezi z investicijo in izgradnjo Urgentnega centra Ptuj. Tako, kot že sama ugotavljate v vprašanju, je iz seveda tudi meni nepojasnjenih razlogov izpadel urgentni center Ptuj iz mreže takrat, ko smo to gradili s pomočjo evropskih kohezijskih sredstev. Danes je pa stanje na tem projektu takole. Ministrstvo za zdravje je 21. marca letos vodstvu Splošne bolnišnice Ptuj posredovalo Recenzijsko poročilo o izvedeni recenziji projektne dokumentacije in v opisu medicinske in splošne opreme za potrebe urgentnega centra v Splošni bolnišnici Ptuj. To je bil tudi dogovor na obisku direktorja, župana in predsednice sveta. Hkrati je ministrstvo zaprosilo bolnišnico Ptuj, da to recenzijsko poročilo podrobno proučijo in v delu, kjer je to potrebno, tudi ustrezno dopolnijo in pojasnijo. Treba je namreč povedati, da je to poročilo ugotovilo, da je gradbeno dovoljenje v bistvu v marcu leta 2017 poteklo, zaradi tega je seveda bolnišnica Ptuj podaljšala veljavnost tega gradbenega dovoljenja. Ustrezno je bila bolnišnica tudi zaprošena, da dopolni projektno dokumentacijo in posreduje izjavo, s katero potrjuje, da so ugotovitve recenzijskega poročila primerno upoštevane v popravkih projektne dokumentacije, kar bodo seveda potrdili s potrdilom recenzenta, da je ta projekt, bi rekla, ustrezno korigiran. Kot veste, smo mi ta projekt uvrstili v svoj program že julija leta 2015 in tudi zagotovili denar v proračunu. Žal, žal, bom rekla še enkrat, bolnišnica Ptuj do danes ni zagotovila svojega dela ustrezne udeležbe, to je malo manj kot 585 tisoč evrov. Ministrstvo za zdravje pa ima že ves čas na posebni postavki proračunskega sklada zagotovljenih za svoj delež izgradnje 1 milijon 909 tisoč evrov. In ker je Splošna bolnišnica Ptuj v začetku leta 2016 posredovala novelacijo investicijskega programa, ki je to vrednost investicije povečal kar za 20 %, je bilo treba spremeniti terminski plan, finančno konstrukcijo in pa seveda ponovno zaprositi za vstop tako imenovanih NRP oziroma nacionalnih programov. Ta povečana investicija zahteva dodatno dobri milijon 54 tisoč evrov finančnih sredstev. Zdaj moram povedati, da je poleg vsega finančno stanje, likvidnostno stanje bolnišnice Ptuj zelo slabo. Moramo povedati, da bolnišnica Ptuj izkazuje dolgoročne finančne obveznosti v višini skoraj pol milijona evrov iz naslova dolgoročnega kredita za energetsko sanacijo, da ima kratkoročne obveznosti za kredit iz državne zakladnice, da izkazuje konec lanskega leta najvišje zapadle obveznosti do dobaviteljev in uporabnikov enotnega kontnega načrta med vsemi javnimi bolnišnicami, in to kar v višini 5,6 milijonov evrov, kar predstavlja več kot 23 % celotnih prihodkov bolnišnice. Opravljeni so bili številni razgovori in poizkusi, kako bi se bolnišnici Ptuj pomagalo za pridobitev svoje udeležbe, slabih 600 tisoč evrov. Še vedno potekajo intenzivni pogovori in usklajevanja predvsem z Ministrstvom za delo in Ministrstvom za finance, ker je ena od možnih rešitev [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Najlepša hvala za besedo in tudi za do sedaj dani odgovor. Mi vsi, ki živimo v okolici Ptuja, razumemo in prebiramo tudi o slabem finančnem stanju bolnišnic, ampak nenazadnje državljanke in državljani za to nismo krivi. Verjetno je kdo drug tisti, ki je odgovoren za tako slabo finančno stanje te bolnišnice tudi v preteklosti. In zdaj vseeno ocenjujemo, da pač bo to napako nekako, da je ta urgentni center izpade takrat iz mreže urgentnih centrov, potrebno popraviti. Na nek čim ustreznejši način pač bo potrebno najti rešitev, da se dejansko ta urgentni center na Ptuju zgradi in da imamo tudi vsi mi, ki tam živimo, lahko kakovostnejše zdravstvene storitve. Spoštovana ministrica, vem da niste uspeli do konca podati odgovora. To so vse dejtva, kar ste navedli. Resnično me zanima: Na kakšen način se bo to premostilo, kako se bo zagotovilo teh 600 tisoč, ki bi jih dejansko morala prispevati bolnišnica Ptuj? Kdaj dejansko bo do začetka gradnje prišlo? Kdaj bodo tudi prve storitve tega urgentnega centra na Ptuju za vse državljanke in državljane, ki na tem območju tudi živijo? Prosila bi še, če lahko podate neko časovnico, ki jo imate trenutno. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala. Bom nadaljevala tam, kjer sem končala, da zdaj potekajo intenzivna dogovarjanja tudi z Ministrstvom za finance, ker je možnost rešitve vsaj dela tega finančnega problema deleža Bolnišnice Ptuj na način, da bi lahko šel v presežek Doma za upokojence Ptuj v proračun in iz proračunske rezerve nazaj na račun, kjer bi se to lahko upoštevalo kot ustrezni delež bolnišnice Ptuj v tej soudeležbi za izgradnjo urgentnega centra. Treba je pa povedati, da v skladu z metodologijo, ki smo jo upoštevali pri celotni izgradnji mreže urgentnih centrov, bi Ptuju glede na število obdelanih urgentnih primerov pripadal tako imenovani urgentni center tipa C3, to je center podobne velikosti glede na kvadraturo in seveda ustrezno površino in aparature, kot je v Trbovljah in Brežicah. Jaz verjamem, upam, da bomo to rešili v najkrajšem možnem času. Potem bomo mi lahko seveda ob tem, da mora tudi bolnišnica podati še te ustrezne izjave in popravke dokumentacije in da bo seveda treba zagotoviti še dodatnih milijon 55 tisoč evrov. Ampak, ko bodo vse te zadeve razčiščene, bomo, mi imamo vse pripravljeno, da začnemo v bistvu z razpisom in izgradnjo.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo postavila vprašane ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Spoštovana gospa ministrica, kot eden poglavitnih ciljev ob sprejemanju novele Zakona o visokem šolstvu je bil izpostavljen cilj vzpostavitev predvidljivega in stabilnega sistema financiranja visokega šolstva. Nenazadnje je to tudi zahteva, ki izhaja kar iz dveh odločb Ustavnega sodišča. Tako na primer je v odločbi iz leta 2006 zapisana zahteva po opredelitvi javne službe. Ob samem sprejemanju novele Zakona o visokem šolstvu je bilo na to večkrat opozorjeno, pa čeprav se je v javnosti izpostavljalo predvsem vprašanje uporabe slovenskega jezika. Sedaj pa situacija, ki bi morala biti opravljena in o kateri naj se danes ne bi pogovarjali, kaže na ne preveč spodbudno sliko, vsaj ne za družbo, ki si želi znanosti, razvoja in napredka. Spoštovana gospa ministrica, lepo vas prosim za odgovore na naslednja vprašanja: Zakaj se za temeljni steber financiranja visokošolskih zavodov v šolskem letu 2016/17 še vedno izplačujejo dvanajstine? Zakaj ni Uredba o javnem financiranju visokošolskih zavodovo in drugih zavodov ustrezno novelirana za obdobje po 20. juniju 2016? Kakšni so načrti ministrstva za obdobje po 30. septembru 2017 oziroma kako je predvideno financiranje temeljnega stebra po tem obdobju?
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, ministrica za izobraževanje, znanost in šport, izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovana poslanka, najprej naj pojasnim, da financiranje ne poteka na šolsko leto, ampak v koledarskem letu. Gre namreč za obdobje celotnega finančnega leta in s tem tudi obdobja 1. Do 12. mesec v tekočem letu. Uredba se pripravlja, in sicer v skladu z novelacijo. Čeprav so v tem trenutku zavodi financirani po dvanajstini, pa to ne pomeni, da niso financirani stabilnejše in v večjem obsegu, kar je tudi že predvidevala novelacija. V letošnjem letu bodo namreč vsi zavodi prejeli 13 milijonov evrov več, in to je tudi v skladu s stabilnejšim, vzdržljivejšem in trajnejšim načinom ter seveda podporo razvoju visokošolske dejavnosti, to, kar ste omenili tudi v začetku. Tisto, kar je pri tem pomembno, je, da se nova uredba, ki se vsakoletno prilagaja seveda tudi v skladu s tem, kako in na kakšen način zagotovimo sredstva, uskladi tudi znotraj tako imenovanega temeljnega, ampak tudi variabilnega dela, ki ga je prinesla novelacija. Zato smo morali najprej v prvi tretjini leta pridobiti vsa poročila o delovanju zavodov, na osnovi teh poročil ugotoviti doseganje ciljev in na osnovi teh ciljev tudi predvideti tisti del dodatnega financiranja, ki izvira tudi že iz podlag novelacije. Kot rečeno, uredba je zdaj v usklajevanju, usklajujemo jo z deležniki in seveda tudi s širšo skupnostjo in na ta način bo omogočila nadaljnje stabilno financiranje. Torej, vse univerze, zavodi vedo, kaj v tem letu lahko pričakujejo. Način izplačevanja pa je v prvem obdobnem delu leta pogojen z usklajevanjem tako s poročili kot seveda tudi s samo rastjo, ki jo ugotavljamo v prvi tretjini leta. Na ta način to pomeni, da sledimo ciljem novelacije in da seveda pripravljamo tudi že nova izhodišča za celovit zakon o visokošolskem izobraževanju, v katerem smo se zavezali tudi rešiti področje javne službe. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Zahvaljujem se za izčrpne odgovore. Zdaj me pa še zanima: Kdaj pričakujete, da bo ta novi zakon o visokem šolstvu pripravljen, da ga bomo dobili na poslanske klopi? Ker je treba rešiti predvsem to, kaj je javno visokošolski zavod, ali so to le fakultete v okviru univerz, in sicer ljubljanske, mariborske in primorske, ali sem spada tudi javno-zasebna Univerza v Novi Gorici, ali so tudi zavodi s koncesijo. To so ta vprašanja, na katera je opozorilo Ustavno sodišče. Tudi te težave, ki nastajajo oziroma na katere sem opozorila, se prav kažejo na tem področju. To me zanima.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Najlepša hvala. Nanizali ste več vprašanj, ki se dotikajo različnih področij. Tisto, kar nam je na nek način naložilo Ustavno sodišče, že kar lepo obdobje tega, je najprej uskladitev, kaj pravzaprav sploh je javna služba oziroma kaj obsega in katere dejavnosti so tiste, ki jih morajo zavodi opravljati v okviru javne službe. To usklajujemo tako s predstavniki celotnega univerzitetnega sveta kot tudi ostalimi deležniki, socialnimi partnerji, študenti in drugimi, ki pomenljivo prispevajo k temu, da v resnici v tej državi enkrat uskladimo, kaj predstavlja javna služba v visokošolski dejavnosti. Hkrati pa imamo tudi nalogo, to je pa v skladu s poročili Računskega sodišča, da uskladimo tudi to, kaj pomenijo in pod kakšnimi pogoji se lahko podeljujejo koncesije v visokošolski dejavnosti. To je druga tema, ki jo v tem trenutku že obravnava delovna skupina. In prav ti dve področji sta tisti, ki bosta potem lahko zelo natančno in jasno povedali ter hkrati podali tudi odgovore na vaša zastavljena vprašanja. Izhodišča glede novega zakona so bila že obravnavana, so bila že v javnosti, doživela so različne interpretacije, videnja, celo zelo nasprotujoča si videnja na posameznih področjih. Mi smo ta videnja zdaj vsa opredelili in iščemo tisto pravo pot, s katero bi dejansko odgovorili na vse, kar nam nalaga Ustavno sodišče, kar nam pravi tudi Računsko sodišče, pa ne le to, predvsem da to umestimo razvojno gledano za celotno visokošolsko dejavnost. Mi smo se tudi pristojnemu odboru zavezali, da bomo večino teh odgovorov prinesli do poletja tudi vam, pristojnim na odboru, in upam, da bomo skupaj s sodelavci kljub zelo različnim pogledom, na kakšen način to v resnici zapisati in na koncu udejanjiti, tudi uspeli zagotoviti v skladu s predlaganimi roki.
Gospa Anja Bah Žibert bo postavila poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministrica, zopet sprašujem o delovanju centrov za socialno delo. Namreč, menim, da se še enkrat dokazujejo dvojna merila, ko gre za različne oblike nasilja, različne oblike socialne izključenosti v družini in različne oblike reakcij na to. Naj zdaj spomnim na koroške dečke. Zaradi nekih težkih razmer – veliko se je govorilo tudi o socialni tematiki – so bili odvzeti babici in dedku. Na drugi strani pa se je v začetku meseca aprila zgodila huda tragedija v kraju Virštan – poznam zadevo zelo dobro, ker je tam doma moj oče – in končalo se je najhuje, kot se je lahko, smrt očeta in umor sina. Dejstvo je, da je po podatkih tudi okoliških prebivalcev, ki stvari poznajo, so bili z njimi tudi sosedje, velik razlog ravno socialna stiska. Dejstvo je tudi, da je leta nazaj center obravnaval omenjeno družino, vendar zelo kratko, šlo je samo za to, ker naj bi deček, ki je imel težave v razvoju, ni obiskoval šole. Zgodilo se ni nič. Deček je potem sicer hodil v šolo, omogočen mu je bil prevoz, vendar stanje v družini se ni spremenilo. Šlo je za enostarševsko družino, živela sta sama, oče in sin, in v hudih stiskah. Zanima me, spoštovana ministrica: Kakšne so bile reakcije centra za socialno delo, tudi v primerjavi s koroškimi dečki, kjer je bilo ukrepanje izjemno hitro, tu pa sta otrok, 13-letni deček, in 49 let star oče živela praktično vsa leta sama, mati ju je zapustila? Zanimajo me tu ta dvojna merila, ker so prisotna, ne morete jih zanikati, jih tudi ne boste mogli, ker zadeve poznam iz prve roke. Dejansko me zanima: Na podlagi česa in ali imajo dejansko vsi centri za socialno delo enake usmeritve, ko gre za tako težke položaje v družbi, kot je bil omenjeni primer? Veliko govori tudi pismo, ki ga je oče zapustil ob tem dogodku, se pravi, ni našel druge poti, kot da je vzel življenje najprej sinu, potem pa še sebi. Skratka, ministrica, zanima me: Zakaj takšna dvojna merila centrov za socialno delo? Hvala za odgovor.
Odgovarja ministrica dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovana poslanka gospa Anja Bah Žibert, hvala za vprašanje. Se bom verjetno ponovila, kot sem se že večkrat v tej dvorani. Verjetno vsi vemo, da so centri za socialno delo samostojni javno-socialno varstveni zavodi, ki vodijo postopke v skladu z zakonom. Vi ste meni postavili vprašanje, ki pravi, da me boste vprašali glede spremljanja, ravnanja in ukrepov centra za socialno delo v primerih nasilja v družini. Torej je moja pristojnost kot ministrice, da vam povem, na kakšen način zakonodaja določa, kakšne so pristojnosti. To ureja Zakon o preprečevanju nasilja v družini. Pomemben je tudi na novo sprejeti družinski zakonik, ki določa to področje prenosa pristojnosti s centrov za socialno delo na sodišča, ki bo obveljalo šele leta 2009. Torej, pomembno, pravni akt o zakonski zvezi in družinskih razmerjih je v tem delu še vedno veljaven. Dejstvo je, da tragedije, ki se dogajajo v naših družinah, so predvsem tragedije, katerim ni mesto, da jih na tak način v Državnem zboru, absolutno ne z podatki, obravnavali in govorili o dvojnih merilih, ki jih imajo centri za socialno delo. Na podlagi česa vi ustvarjate tako mnenje, da ima kdorkoli dvojna merila in da ni bilo obravnavano? Tu je vprašanje, kaj je v skladu z zakonom in ali je bilo ravnano v skladu z zakonom, ne pa seveda prepričanje vsakega posameznika, ki se srečuje s tem, ali je bila obravnava ali ni bila obravnava na podlagi tega, kar je kdo rekel in morda mislil. In jaz mislim, da je absolutno prav, da se Državni zbor opozori, če je bila kršena zakonodaja, če niso bili postopki izpeljani pravilno ali kakorkoli. Izrabljati ta prostor pa za naslavljanje poslanskih vprašanj zato, kako je bilo ravnanje v nekem specifičnem primeru, za katerega vi dobro veste, da jaz ne vem, da se je to dogajalo pred mnogimi leti in da to izpostavljate na ta način, se mi zdi nesprejemljivo. Lahko pa seveda postavite vprašanje direktorici, ki vam bo odgovorila v skladu s svojimi pristojnostmi. Ker namreč v posameznih primerih ravnajo, lahko pa socialna inšpekcija, ki je pristojna za nadzor nad strokovnim delom centrov za socialno delo, to naredi. Kot ministrici pa se mi zdi pri centrih za socialno delo pomembna in ključna predvsem reorganizacija, zagotavljanje zakonodaje, ki je taka, da odgovarja na sodobne izzive. Družinski zakonik – se zahvaljujem, da je bil sprejet v Državnem zboru po dolgih letih – in predvsem reorganizacija centrov, za katero se močno trudim z vsemi akterji in poskušam, da bi reorganizacijo sprejeli, ker verjamem, da je potrebna sprememba organizacijske strukture centrov za socialno delo, da se bodo lahko bolje in več časa posvečali družini, več delali na terenu. Ampak to nikakor nima veze s tem, kar vi izpostavljate. V bistvu s tem namigujete, da so bile različne obravnave in da center za socialno delo ni ravnal primerno. Če menite, da ni ravnal zakonito, seveda ste dolžni sprožiti postopke za ugotavljanje te odgovornosti. Samo govoriti v Državnem zboru in zopet izpostavljati nek občutek, da centri za socialno delo ne ravnajo ali da ravnajo popolnoma arbitrarno in da ravnajo, ne vem, kot ste rekli, dvolično, se mi pa zdi, da slabimo institucije, ki so pomembne. Centri za socialno delo opravljajo pomembno, zelo občutljivo delo in seveda pavšalne ocene o slabem delu ne vodijo k temu, da bomo državljani lahko več imeli od centrov za socialno delo, da bo institucija, ki bo pomagala, ampak je institucija, postaja institucija, na katero se lahko vsak obrne in sprošča svoj gnev. To pa se mi zdi, da ni v interesu nikogar in tudi verjamem, da ne vas. Hvala.
Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, predsedujoči. Ministrica, vaše arogance smo že vajeni. Ampak pojdiva po vrsti. V primeru koroških dečkov, ste vi sami šli na tiskovno konferenco. Še več, podatke ste posredovali protizakonito Gabi Čačinovič Vogrinčič, ki v tistem času sploh ni imela za to nobenih pristojnosti in tudi pogodbe ni bilo. To vemo in to je obravnavala tudi informacijska pooblaščenka, ampak te zgodbe še nismo zaprli, k tej zgodbi se bomo vrnili v prihodnje. Tukaj pa ne govorim na pamet in ne sprašujem o stvareh, ki javnosti ne bi bile znane. Vse podatke črpam iz javno dostopnih podatkov. Center za socialno delo je omenjeno družino nekako obravnaval leta 2012, 2015, ko je fantek oziroma deček obiskoval še redno osnovno šolo. Potem ko je prešel v drugo obliko šolanja, je center samo spremljal. Spremljal, spoštovani, okolica pa zna povedati, da ni bilo nikjer nikogar, da sta živela ne samo v revščini, ampak v težkih razmerah. Ker vi pa verjetno kot stroka veste, kaj pomeni in na kakšen način je treba vzgajati otroke s posebnimi potrebami. Skratka, jaz odziv centra imam, tukaj na listu je. Mene zanima, kako to, da tukaj niste dali nadzora? Pri nekaterih stvareh ja, pri nekaterih ne. Za vas je bilo tukaj vse v redu. Ni bilo vse v redu, ministrica. Ni bilo vse v redu. In tudi odgovori, veste, vi lahko vedno daste nadzor oziroma povpraševanje, kaj se je dogajalo. Dejstvo je, da je odmik podatkov iz okolice povsem drugačen od tistih, ki jih dajo vaše službe, saj tudi kadrovsko vplivate na to. Tako da prosim, ne mi o neodvisnosti, ker bova hitro prišli do odvisnosti. Prosim za odgovor.
Ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite, imate besedo za odgovor.
Verjetno tudi, če bi imeli tukaj še štirinajst ur, midve ne bi skupaj prišli v odgovoru. To je dejstvo. Rekli ste, da jaz lahko dam nadzor. Tukaj je zopet minister, katerikoli, ne more dati, ampak lahko v skladu z zakonom pozove pristojno inšpekcijo. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, vi ste rekli, da jaz dam nadzor. [[oglašanje iz dvorane]] Na koncu so pomembni detajli, ki jih ves čas obračate. Dejstvo je, da ponovno izrabljate družinsko tragedijo, zato da tukaj na tem mestu izpostavljate neke zgodbe, ki v bistvu nimajovprašanje je, kdo bi lahko in ali bi lahko kdorkoli preprečil, če bi center za socialno delo ravnal drugače. Ne vem. V primeru Jesenic ali karkoli, bi imeli zopet tukaj poslansko vprašanje in bi me spraševali, zakaj na Jesenicah direktor ali direktorica ni naredila tega, kar vi menite, da bi morala. Če razumem vaše, dajete pobudo, zato da se v skladu z nadzorom opravi nadzor nad delom. Ta pobuda je legitimna in jih lahko posredujemo, ni pa tukaj nobenih dvojnih meril, ampak se enostavno določene stvari nadzirajo zaradi tega, ker so v skladu zsocialni inšpektorji imajo tako imenovane redne nadzore in izredne nadzore. In redni nadzori so vsako leto glede na to, kar se določi. Glede na ugotovljene največje kritične točke se potem opravijo nadzori, lahko pa so vedno možni tudi izredni nadzori. In če razumem, dajete pobudo za ta nadzor in bom pač v skladu s svojimi pristojnosti povprašala, kaj se je tu dogajalo in če bo tako, bom prosila, da se izvede izredni nadzor. Ampak tukaj je pika. Tukaj ni treba potem govoriti, da so dvojna merila, ja, ne, da se drugače obravnavajo. Jaz mislim, da o tej zgodbi in o konkretnih primerih v Državnem zboru res ni potrebno, ni treba, da jih obravnavamo. Lahko pa vam odgovorim tako, kot ste postavili vprašanje, da je Zakon o preprečevanju nasilja v družini samostojen pravni akt, ki je združil problematiko nasilja v družini. Temeljno vodilo in cilj zakona je dolžnost ukrepanja organov za preprečevanje nasilja v družini ter zaščito žrtev nasilja. Vse institucije v državi so tako dolžne v okviru svojih pristojnosti prednostno obravnavati nasilje v družini in nuditi pomoč žrtvam in ne prelagati odgovornost za pomoč žrtvam na druge. Osnovno načelo pri ukrepanju pa je načelo sorazmernosti. Slednje pomeni, da so organi in organizacije dolžni izvesti vse postopke in ukrepe, ki so potrebni za zaščito žrtve glede na stopnjo njene ogroženosti, zaščito njenih koristi. Ukrepe je torej treba prilagoditi stopnji ogroženosti žrtve tudi za to, da se prepreči prekomeren poseg v družino. Dejstvo je, da so multidisciplinarni timi vedno oblikovani tako, da v njih sodelujejo poleg centrov za socialno delo tudi druge institucije, ki se srečujejo s to problematiko in sodelujejo pri odpravi [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, ministrica. Gospa Anja Bah Žibert želite podati predlog, da se opravi razprava na prihodnji seji. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, predsedujoči, mislim, da moramo o tem opraviti razpravo. Zakaj? Zdaj ministrica sicer želi biti mojstrica obračanja besed, ampak te teme so pretežke, da bi se lahko igrali na njih z obračanjem besed. Poglejte, nikoli v tem primeru tudi Center za socialno delo Šmarje pri Jelšah ni odgovoril, da bi prišlo do kakršnegakoli razloga, da bi prišlo morda do odvzema tega otroka očetu, ki očitno tega ni zmogel. To je tudi napisal, to je tudi povedal, bil je tudi psihiatrični bolnik. Dejstvo je, da je žalostno, da moram jaz kot poslanka pozivati ministrico, da sproži postopke in potem sproži tako imenovani nadzor preko inšpekcijske službe. To je žalostno. Glejte, tukaj je šlo za dva človeka, dve življenji. To bi ministrica morala narediti sama. In gre dejansko za razlike, velike razlike, če gledamo samo koroške dečke, kako hitro ste jih spokali stran in tukaj, kjer se je 10 let oče sam mučil s sinom. Glejte, to ni izraba tragedij. To je žalost, da očitno ne opravljate svojega dela. Kajti, da mora poslanka pozivati k temu, da sprožite pri takšnih tragedijah nadzor, potem se ne smejati ministrica, jaz bi se prijela za glavo. Dve žrtvi sta bili tukaj. Zato seveda predlagam, da o tem opravimo razpravo, kajti menim, da centri za socialno delo bi pa vendarle morali imeti enake vatle in na enak način ukrepati, če gre res za stiske, če gre res za to, da kakšna družina enostavno ne zmore, ne pa da po neki drugi stihiji pa na drugi strani nekomu jemljemo otroke, pa si jih želijo, so jih sposobni vzgajati in kjer je celo bila kršena zakonodaja samo zato, da so jim bili odvzeti. Predsedujoči, prosim, da se o tem glasuje v času glasovanj, da se opravi javna razprava. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, torej v torek, v okviru glasovanj. Dr. Anže Logar bo postavil poslansko vprašanje ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku. Dr. Logar, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. Midva z ministrom se bova očitno še večkrat srečevala na temo kulturne politike ministra napram določenim zavodom. Namreč, od mojega zadnjega vprašanja, zakaj se je tako aktivno postavil na stran sindikata v primeru spora enega od javnih zavodov, torej Slovenske filharmonije, uspešnega zavoda, ki je lansko leto opravil z 220 tisoč evri presežki prihodkov nad odhodki, in kjer je minister priznal, da ima očitno ene vatle za neke zavode in jim spreminja interne akte oziroma ustanovitvene akte, z drugimi zavodi pa se ne ukvarja, sta po mojem vprašanju takoj še dve novi nadzorni instituciji opravili nadzor nad tistim javnim zavodom, med drugim tudi delovna inšpekcija. To potrjuje to, česar sem se bal in o čemer sem spraševal ministra na prejšnji seji v sklopu poslanskih vprašanj. Zatorej ministra sprašujem, mu dajem to priložnost, da iz prve roke pove: Koliko je bil v vmesnem času vpleten v reševanje, razreševanje tega spora? Če sem malce bolj konkreten: Kolikokrat se je dobil s predstavniki Sindikata Slovenske filharmonije? Kolikokrat se je dobil z direktorjem Slovenske filharmonije? Namreč, mislim, da je vsem v interesu, da v kulturnih zavodih v Sloveniji nimamo neke konstantne vojne, če se lahko tako izrazim, in da kultura služi svojemu namenu, torej da opravlja tisto temeljno nalogo, zaradi katere je tudi ustanovljena. Zanima me tudi: Kdo bo nosil odgovornost za škodo, ki je zaradi te stavke nastala? Ta odgovornost oziroma ta škoda je zelo konkretna, znaša 110 tisoč evrov zaradi odpovedi novoletnega koncerta. Sprašujem tudi: Ali bo v primeru, da sodišče ugotovi, da je bila stavka nezakonita, in glede na to, da se je minister zelo vidno postavil na stran stavkajočih, minister odstopil? Hvala.
Minister, izvolite, imate besedo.
Hvala. Spoštovani gospod poslanec Logar, hvala za vprašanje. Najprej nekaj čisto takih konkretnih odgovorov glede na to, katera vprašanja ste zastavili. Tisto, kar je zanimivo, je to, da sami omenjate, da je Slovenska filharmonija na koncu lanskega leta, izkazala minimalni presežek. Kar je pri tem posebej zanimivo, je to, da je ob polletnem poročilu napovedovala kar precejkrat večjo izgubo in skušala odgovornost zato naložiti ministrstvu. Potem, ko smo zahtevali sanacijski program, se je pa stvar spremenila v minimalni presežek. Delovna inšpekcija, to seveda ni stvar Ministrstva za kulturo, niti ni Ministrstvo za kulturo Delovne inšpekcije pozvalo ali na kakršenkoli način poslalo v Slovensko filharmonijo. Zato da ne bo ugibanj, predvidevam, da je delovna inšpekcija prišla na podlagi kakšnega poziva zaposlenih. Kolikokrat od zadnje seje sem se, ker ste mi zadnjič postavili vprašanje v zvezi s tem, sem se sestal s sindikati. Moram povedati, da se nisem sestal niti se nisem sestal z direktorjem v tem času. Res pa je, da se z vprašanjem, ali je stavka bila zakonita ali ne, ukvarja na pobudo direktorja Slovenske filharmonije sodišče. Tisto, kar pa se meni zdi pri tem pomembno, pa ni vprašanje zakonitosti, nezakonitosti, za to obstajajo drugi organi, ki bojo to razrešili, najbrž to ni stvar moje presoje, še zlasti glede na to, da zakon, ki to ureja, je že precej star in ureja na zelo, recimo temu, približen način te reči, pač pa je vprašanje, ali je ob tem, da že 10 let trajajo nesoglasja v Slovenski filharmoniji, da so prvi pozivi k temu, naj ministrstvo ne imenuje več sedanjega direktorja za direktorja, kot pravim, stari že 10 let ali pa vsaj 8 let, da je potem to eskaliralo, ker se noben minister ni odzval na pritožbe, da je to eskaliralo do stavke, kakršnekoli že in kakorkoli že jo kdo vidi, ali je v tem takem položaju še mogoče pričakovati neko normalno sodelovanje v javnem zavodu in predvsem sodelovanje, ki bo dajalo tudi vrhunske rezultate, ki jih najbrž vsi, upam tudi vi in tako jaz, pričakujemo od Slovenske filharmonije. Jaz sam prihajam iz kulture, poznam, vsaj do neke mere, kako delujejo javni zavodi na področju umetnosti, in pač vem, imam predstavo o tem, kaj je možno v okoliščinah, kakršne so trenutno v Slovenski filharmoniji. To je bil razlog, zakaj smo predlagali dve spremembi ustanovitvenega akta, ki sta obe po zakonu popolnoma legitimni in možni. Jaz ne vem, zakaj sta se v preteklosti Ministrstvo za kulturo in Vlada odločila, da nista določbe, ki je v zakonu, ki omogoča tretjino članov sveta iz vrst zaposlenih, te določbe že prej vključiti v ustanovitveni akt, ker pri nekaterih drugih javnih zavodih je vključena, to ne pomeni nobenih težav. Mi smo zdaj pač tej prošnji zaposlenih ugodili. Ravno tako kot se meni, kot pravim, ki prihajam iz kulture, zdi samoumevno, da se v javnem zavodu, kakršen je Slovenska filharmonija, direktor, če ni sam za to usposobljen, da pač potrebuje ali pomočnika, kot ga pač v tem primeru imenujejo, hišnega dirigenta ali zborovodjo, da se posvetuje z ansamblom, zato ker je od tega, kako bo ansambel s prihodnjim hišnim dirigentom sodeloval ali pa zbor z zborovodjo, odvisna kvaliteta dela tako tega orkestra kot tega zbora. Zame je to samoumevno.
Hvala lepa, minister dr. Anže Logar, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Jaz ne vem, ali se je minister poslušal, kaj je povedal. Minister je tukaj pred nami povedal, da se že deset oziroma osem let pritožujejo orkestraši nad direktorjem Filharmonije. Ker noben minister do zdaj tem jadikovanjem ali pa tem pritožbam ni prisluhnil, jim je prisluhnil gospod Peršak. In kako? Tako, da je napovedal odstavitev direktorja Filharmonije. Torej zdaj, če vsi ministri pred vami so zaupali tistemu, ki ga je postavil svet zavoda, torej na nek način podaljšana roka ministrstva, ste vi ubrali drugo smer, ste ubrali linijo sindikata. In kaj se je zgodilo zato, ker ste vi ubrali linijo sindikata? Saj ste sami povedali, zato je potrem prišlo do stavke. Torej vi nosite odgovornost za 110 tisoč evrov škode, ki je nastala zaradi odpovedi novoletnega koncerta. Zato vas še enkrat sprašuje: Ali boste v tem primeru prevzeli tudi politično odgovornost? Mene vedno bolj skrbi, kako vi usklajujete delovanje na področju javnih zavodov s področja kulture. Recimo, Operi baletu ste vzeli 400 tisoč evrov iz splošnih stroškov, SNG Maribor, ki je imela v lanskem letu 157 tisoč evrov izgube, ste jim rekli, naj vzamejo kredit, pri Slovenski filharmoniji pa še ob sprejetem kadrovskem načrtu, torej ob načrtu, kjer je tudi Ministrstvo za kulturo potrdilo kadrovski načrt, ste vzeli 185 tisoč evrov za plače tistih, ki stavkajo. Kaj hočete, da se še zmanjša število zaposlenih v Slovenski filharmoniji, da boste imeli še večjo stavko, da boste imeli potem še lažji izgovor, da boste zamenjali direktorja ali kako? Povejte, spoštovani minister: Kako vi mislite reševati kulturne probleme na področju zavodov na takšen način, kot ste se lotili vi? In še to, če so vaši uslužbenci zadovoljni z vami in vas hočejo imeti še naprej za ministra, to še ne pomeni, da ste dober minister.
Minister za kulturo gospod Anton Peršak, izvolite, imate besedo za odgovor.
Jaz seveda vem, da se včasih smatra za spretnost in retorično bravuroznost spreminjanje dejstev ali pa vrstnega reda dejstev zato, da delujejo stvari bolj učinkovito. To, kar ste meni zdaj pripisali, seveda ne drži. Res je, da sem se jaz prvič sestal s predstavniki zaposleni v Slovenski filharmoniji lani poleti in takrat so oni meni navedli vrsto nekih dejstev in jaz sem jih prosil, da mi ta dejstva dokumentirajo v taki obliki, da bodo verodostojni, se pravi, v pisni obliki. Še preden so to naredili, so se odločili za stavko. Predpostavljam, da zaradi tega, ker se jim je zdelo, da je položaj nevzdržen. To so tudi sami razložili javnosti in jaz tega ne bi želel tukaj ponavljati niti komentirati. Gre pa za zamenjavo vrstnega reda, gospod Logar, kot rečeno. Baletu in operi nismo vzeli nobenih 400 tisoč evrov, ampak smo jim sredstva odmerili v skladu z realno oceno materialnih stroškov, kajti v letih pred tem je ljubljanska opera dobivala nekaj več sredstev in je ta sredstva uporabljala za sanacijo pretekle izgube. Ko je prišla, recimo, do stanja nič, do pozitivne ničle, kar zahteva to preteklost, pa smo odmerili sredstva realno glede na oceno materialnih stroškov. Največje presenečenje zame je pa seveda vaša trditev, da sem jaz svetoval SMG Maribor naj vzame kredit za sanacijo pretekle izgube, ker pač ne ustreza dejstvu. Prvič sem jaz to slišal, da nameravajo vzeti posojilo in da pričakujejo jamstvo od Ministrstva za kulturo, ki ga mimogrede seveda ne more dati glede na veljavne predpise. Na sestanku pred približno 10 dnevi, ko je še pred sejo sveta javnega zavoda prišel direktor SMG Maribor predstaviti zamisel sanacijskega programa, takrat ga seveda še nismo niti dobili v roke zaradi tega, ker je to bilo še preden je program postal veljaven, kar je postal s sejo sveta javnega zavoda. Zdaj šele bomo mi lahko podali mnenje o tem sanacijskem programu. Hvala.
Dr. Anže Logar, želite podati predlog, da opravimo na prihodnji seji razpravo o vašem vprašanju? Izvolite.
Ja, hvala. No, mislim, da je treba iti ministru naproti, zmanjkalo mu je časa pri obeh odgovorih. In glede na to, da gre za resne dileme, kam vodi ta minister našo kulturo, predvsem s področja javnih zavodov, glede na to, da očitno zelo pozno rešuje probleme zavodov, ki imajo finančne težave, glede na to, da mi ni odgovoril na izpostavljena vprašanja v zvezi z javnim zavodom Slovenska filharmonija, predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o tem vprašanju in bo imel minister dovolj časa, da bo zelo podrobno razjasnil svoj pogled na to vprašanje. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, v okviru glasovanj. Dr. Dragan Matić bo postavil poslansko vprašanje ministru za kulturo, gospodu Antonu Peršaku. Dr. Matić, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod minister, spoštovani kolegice in kolegi! Vlada Republike Slovenije je oktobra lani z novelo Zakona o Slovenskem filmskem centru uvedla ukrep, s katerim bo tujim produkcijam, ki se bodo odločile za snemanje v Republiki Sloveniji, povrnila do 25 % vseh, na slovenskem ozemlju, nastalih upravičenih stroškov. Gre za dobrodošel ukrep, ki smo ga dolgo čakali in nas sedaj uvršča ob bok primerljivim državam v evropskem prostoru. Ima namreč pozitivne kulturne gospodarske učinke. S privabljanjem tujega kapitala omogoča večji dostop do dela, dohodka, izmenjave znanj med filmskimi delavci, veliko pa lahko pridobi tudi turistična panoga, saj snemalne ekipe in ostali filmski delavci seveda uporabljajo turistične kapacitete, gostinske prevozne storitve in tako dalje in tako naprej. Zaskrbljujoče pa je, da ima pravilnik o spodbujanju vlaganj v avdiovizualno produkcijo, ki je pač derivat tega zakona na izvedbeni ravni, določbo, ki se zdi nelogična. Citiram: »V primeru mednarodne koprodukcije projekta, v katerem je eden od koproducentom pravna ali fizična oseba, registrirana za upravljanje filmske in televizijske produkcije v Republiki Sloveniji, je upravičenec slovenski koproducent.« To se zdi nelogično, ker če imamo za cilj povečati tuja vlaganja v slovensko gospodarstvo, bi se moralo prepovedati slovenskim producentom, da se prijavljajo na ta poziv in kot upravičene prijavitelje določiti zgolj in samo tuje producente, ki imajo predstavništvo v Sloveniji oziroma za produkcijo v Sloveniji najamejo slovenskega izvršnega koproducenta. V primeru mednarodne koprodukcije ima namreč slovenski producent kot manjšinski producent pravico prijaviti se na razpis za manjšinske koprodukcije, zato konkuriranje tujim producentom še na poziv za denarne spodbude ni nobene potrebe. Še bolj nesmiselna je prijava v primeru večinske slovenske koprodukcije, saj bi se producentu ponudilo 25 % denarja, ki ga je pred tem dobil na javnem razpisu za realizacijo svoje produkcije. V praksi to lahko pomeni, da dobi slovenski producent od države 105 % vrednosti projekta, saj je edina omejitev splošna omejitev za državne pomoči v višini 80 % celotne vrednosti projekta. Tu pa bi izpostavil še eno zadevo, da v primeru, da je slovenska manjšinska koprodukcija financirana z javnimi sredstvi, dobi avtomatično pravico uporabe brezplačnih uslug javnega zavoda Viba film in v tem primeru se je popolnoma izničil smisel tega finančnega mehanizma, saj slovenski koproducent prejme še vrednost tehničnih uslug Viba filma za povrh, namesto da bi tuji producent usluge Viba filma plačal, kot je to povsod drugod po svetu. Očitno je, da gre s tovrstnim pravilnikom mehanizem ravno v obratno smer od želenega. Zato vas sprašujem, gospod minister: Kaj menite o tem, da bi se pravilnik preoblikovalo na ta način, da bi se v peti alineji 2. člena zapisalo, citiram: »V primeru mednarodne koprodukcije, v kateri je eden od koproducentov pravna ali fizična oseba, registrirana za svojo dejavnost v Republiki Sloveniji, projekt ni upravičen do denarnih povračil oziroma slovenski producent ni upravičen prijavitelj.«? Prosim za vaše mnenje oziroma stališče glede tega problema.
Besedo za odgovor ima minister za kulturo. Izvolite, gospod Peršak.
Hvala. Spoštovani gospod dr. Matić, na ministrstvu smo to vprašanje pregledali in razumemo skrb, ki jo izraža vaše vprašanje. Posebej bomo na to pozorni ob prvi evalvaciji pravilnika. Vendar zaenkrat menimo, da ni osnove za to skrb niti nevarnosti, da bi prišlo do tega, kar se zdi mogoče, če beremo ta pravilnik oziroma 5. člen tega pravilnika, izolirano, brez upoštevanja nekaterih drugih predpisov, ki urejajo te zadeve. Tudi prva prijava, ki je že za uporabo teh sredstev, in zanimanje drugih tujih producentov z obrazložitvami vred, kaže na to, da do take nevarnosti ne bi moglo priti. Treba je pa, kot rečeno, pri tolmačenju tega vprašanja upoštevati vse relevantne predpise oziroma pravne akte za ta ukrep, ki zadevajo upravičene prijavitelje po tem ukrepu. Namen ukrepa – gre za dovoljene višine državnih pomoči, zahtevano akumulacijo vseh javnih sredstev, spodbujevalni učinek državni pomoči in eksplicitne določbe, da mora javna agencija izvajati preverbo morebitnih dvojnih stroškov financiranja. V primeru večstranskih evropskih koprodukcij je namreč dovoljena maksimalna višina državnih pomoči, se pravi, vseh javnih sredstev, kar je predhodno že določeno z ustanovitvenim aktom javne agencije, 60 %. Kumulacija državnih pomoči pa pomeni seštevek vseh javnih sredstev, slovenskih in evropskih, glede na dovoljeno višino. Pravilnik ne določa, da so storitve filmskega studia Viba film Ljubljana brezplačne, temveč so plačljive, stroški pa spadajo med upravičene stroške. Slovenski filmski center, Javna agencija Republike Slovenije je zavezana k preverjanju dvakratnega uveljavljanja stroškov, in sicer za vse javne razpise oziroma projekte, tudi znotraj samega filma. Zelo pomembno je tudi upoštevati spodbujevalni učinek državnih pomoči, ki se določa, kakor se določa, in da se o pravici do državne pomoči odloča pred začetkom produkcije oziroma snemanja, se pravi, da so ta razmerja že prej znana. Do višine 105 % pokrivanja vseh stroškov s strani države tako ne more priti v nobenem primeru. Treba je namreč, kot rečeno, upoštevati celoten pravilnik in vse tudi druge spremljevalne predpise s tega področja. Pravilnik ne določa samo upravičenih stroškov, ampak tudi merila in pogoje, postopek obravnave, sklenitev pogodbe in postopek pregleda ter odobritve oziroma zavrnitve upravičenih stroškov, sklenitev pogodbe in posledično izplačila. 17. člen pravilnika tako določa, da mora agencija preveriti morebitno podvajanje stroškov v primeru, da so prejemniki denarnih povračil pravne ali fizične osebe, ki jih agencija sofinancira na podlagi drugih javnih razpisov ali javnih pozivov; se pravi, da mora upoštevati to, kar je že bilo pridobljeno. V primeru, da agencija ugotovi sum podvajanja stroškov, pozove upravičence k izjasnitvi, na podlagi katere se odloči, ali je izplačilo upravičeno, v kakšni višini, ali pa odstopi od pogodbe in denarnega povračila ne izplača. V tem primeru gre tako za določbo, ki je še celo strožja od sicer veljavnih določb, saj se nanaša na celoto vseh razpisov in predpisuje obvezni pregled stroškov z vidika tveganja podvajanja le-teh. Ker gre v tem primeru za državno pomoč, velja pravilo kumulacije. Tako v nobenem primer ne samo pri projektih, financiranih iz tega ukrepa, ampak tudi pri drugih iz naslova selektivnih javnih razpisov SFC, javne agencije Republike Slovenije, ne sme in ne more priti do preseganja dovoljene višine vseh javnih sredstev, tudi tujih, v primeru mednarodnih produkcij ali celo preseganja celotnega proračuna, kot navajate. V ta namen mora SFC pridobiti ob vlogi predračunsko vrednost financiranja in vire, kar se pred izplačilom upravičenih stroškov dodatno preveri z obvezno predložitvijo celotnega obračuna in dokumentacije vseh stroškov.
Dr. Matić, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, hvala za odgovor. Vaš odgovor je zelo načelne narave. Govorite o tem, da tudi drugi predpisi omejujejo to bojazen, ki sem jo izrazil v svojem poslanskem vprašanju. Navajate člen, po katerem mora morebitno podvajanje preverjati Slovenski filmski center in ta sum potem nekako v postopku izkazati in potem tudi preprečiti. Niste pa odgovorili na moje vprašanje, zakaj je zdaj potrebno, da Slovenski filmski center forenzično raziskuje, izvaja neke postopke, na katerih bi ugotavljal morebitna podvajanja. Ker čim vi pustite notri s tem členom, ki sem ga citiral, slovenskega koproducenta, ko napišete, »v primeru mednarodne koprodukcije projekta, v kateri je eden od koproducentov pravna ali fizična oseba, registrirana za opravljanje filmske in televizijske produkcije v Republiki Sloveniji, je upravičenec slovenski koproducent«, imamo že problem, ker ta slovenski koproducent lahko kandidira za sredstva na javnem razpisu, ki ga vaše ministrstvo razpisuje, in lahko uporablja tudi Viba film oziroma ima notri tiste upravičene stroške. Ni mi jasno, zakaj ni možno poenostavit vsega skupaj, olajšati delo in postopek Slovenskega filmskega centra, da se preprosto zapiše tako, kot sem predlagal, da v primeru mednarodne koprodukcije, v kateri je eden od producentov pravna ali fizična oseba, registrirana za svojo dejavnost v Republiki Sloveniji, ta slovenski producent ni upravičen prijavitelj. Na ta način bomo dosegli tisto, kar je smisel zakona, da se ta finančna sredstva namenjajo ne za to, da se slovenske producente bilda in finančno zalaga, ampak da se spodbuja tuje producente, da bodo prišli v našo državo in da bodo na ta način dosegli tisti efekt, ki ga tudi ima cilj zakona, se pravi, izmenjava znanj in izkušenj z našimi filmskimi delavci in spodbujanje turistične ponudbe in vsega ostalega, kar sem naštel. Hvala.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem ministru za kulturo, gospodu Peršaku. Izvolite.
Najprej naj povem, da je bil, ko se je zakon sprejemal, precejšen pritisk, da bi slovenski producenti lahko ne glede na to, ali gre za koprodukcije ali gre za siceršnje projekte, kandidirali za ta sredstva. Zakaj je zdaj napisano tako, kot je? To je zato, ker kadar gre za koprodukcijo, slovenski producent ni v enakem položaju, kot je tisti producent, ki dela slovenski film v celoti. Prvi primer, ki je pri tem, je ravno Viba film. Kot vemo, se stroški uporabe Viba filma, snemalne tehnike in tako naprej, kadar se snema slovenski film, ki ga v celoti producira slovenski producent, ne obračunavajo, ampak se to šteje kot del te državne pomoči v primeru slovenskega filma. Kadar gre za te vrste koprodukcije, tudi delež, do katere višine smejo seči ta državne pomoč, je v primeru teh koprodukcij najnižji, to je 60 %, medtem ko je pri manjšinskih koprodukcijah 70 %, čisti slovenski filmi pa 80 %. Gre pravzaprav za hendikepiran položaj tistega, ki se znajde v takšni koprodukciji. Kot rečeno, bomo pa seveda spremljali prav s tega vidika. In če bo potrebno in če bi se pokazalo, da je to res možno kot neka neustrezna prednost, kar se bo seveda pokazalo zelo kmalu, bomo to evalvirali in tudi spremenili.
Mag. Marko Pogačnik bo postavil poslansko vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite, imete besedo.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana ministrica za finance, v nadaljevanju bi vam rad zastavil vprašanje v zvezi s slabo banko, Družbo za upravljanje terjatev bank. Dejstvo je, da terjatev od družbe T-2, ki je bila prenesena na Družbo za upravljanje terjatev bank, se mi zdi ena izmed največ postavk v portfelju terjatev, s katero razpolaga Družba za upravljanje terjatev bank. Že sam sem zastavil vrsto vprašanj, predvsem na odborih za finance in monetarno politiko, vendar od vodstva DUTB nisem dobil nikoli konkretnega odgovora, zato se zdaj obračam na vas kot ministrico, ki pač resorno pokrivate to inštuticijo. In sicer v maju leta 2016 je Višje sodišče v Celju dokončno odločilo, da terjatve, ki so bile prenesene s strani Nove Ljubljanske banke in pa Banke Celje, niso zavarovane. To predstavlja približno 120 milijonov evrov. Zanima me: Kako bo oziroma kako je ta odločitev sodišča vplivala na izkaz poslovanja DUTB v letu 2016? Po drugi strani je pa Ustavno sodišče v marcu letošnjega leta dokončno odločilo, da je bil stečaj, ki ga je uvedlo sodišče v Ljubljani v mesecu marcu 2016 in bil predlagan s strani DUTB, že trikrat neupravičen. Zanima me: Kako bo ta odločitev Ustavnega sodišča v zvezi z neupravičenostjo stečajnega postopka družbe T-2 vplivala na nadaljnje poslovanje slabe banke?
Besedo za odgovor dajem ministrici za finance. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec, za začetek moram vseeno omeniti Zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank, ki določa v 4. členu način nadzora, ki ga Ministrstvo za finance lahko opravi nad delovanjem DUTB. In še enkrat moram poudariti, da ne moremo vplivati na posamezne poslovne odločitve DUTB. Smo pa še prej, preden je bilo zastavljeno to poslansko vprašanje, od DUTB tudi sami zaprosili za informacije o konkretni zadevi, predvsem v povezavi z odločbo Ustavnega sodišča. Spremljamo delovanje DUTB kot celote, preko kazalnikov, vendar ti kazalniki, ki jih vsebujejo smernice za delovanje DUTB, se ne nanašajo na posamezen posel oziroma na posamezno terjatev, s katero upravlja DUTB, ampak so ti določeni na letni ravni. Rada bi opozorila še, da rok za predložitev letnega poročila DUTB za leto 2016 Ministrstvu za finance še ni potekel, tako da letno poročilo pričakujem v kratkem. Za zdaj pa, kot rečeno, ga še nisem prejela. O tej konkretni terjatvi je pa treba povedati naslednje. DUTB je prevzela te terjatve v okviru ukrepa prenosa tveganih postavk v letih 2013 oziroma 2014, in sicer po tem, ko je bila že pravnomočno potrjena prisilna poravnava. DUTB je pri upravljanju s to terjatvijo presojal med opcijo, da čaka na poplačilo terjatve do leta 2021 in računa s tem, da bi družba lahko do takrat ustvarila dovolj finančnih sredstev za poplačilo obveznosti, ali pa da v skladu z zakonom ukrepa v smeri, da lahko v maksimalni možni meri zagotovi povračilo sredstev davkoplačevalcev. Iz tega so izhajale nadalnje odločitve DUTB in predlogi, ki so bili posredovani. Konkretne odločitve višjega oziroma Ustavnega sodišča pa kljub vsemu ne bodo imele bistvenega vpliva na sam izid poslovanja v letu 2016 niti na kapitalsko strukturo glede na to, da je DUTB že do zdaj v svojih internih ocenah knjigovodske vrednosti terjatve do omenjene družbe upoštevalo tako opcijo, da do stečaja oziroma do odprodaje družbe pride oziroma da ostane pravnomočno potrjena prisilna poravnava v veljavi in se izvaja nadaljnjo prestrukturiranje družbe v skladu s tem. Skratka, iz pridobljenih informacij ocenjujem, da je DUTB ukrepala v okviru svojih zakonskih pooblastil, da pa obe odločitvi neposrednega takojšnjega negativnega vpliva na DUTB ne bosta imeli, lahko pa predvsem odločitev Ustavnega sodišča v nadaljevanju zaradi odloga poplačila terjatve do DUTB zmanjša možnost za ustrezno visok znesek poplačila. Hvala lepa.
Mag. Pogačnik, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ja, spoštovana ministrica, hvala, ampak jaz mislim, da ste ta svoj odgovor precej zameglili. Vas bom še enkrat vprašal. Višje sodišče v Celju je v letu 2016 odločilo, da terjatve, s katerimi razpolaga DUTB, ki so bile prenesene s strani NLB in pa Banke Celje, niso zavarovane v višini 120 milijonov evrov. Kako bo to vplivalo na izid poslovanja oziroma kako je vplivalo na izid poslovanja 2016? To, pa jaz sem prepričan, da tudi vi toliko poznate to materijo, da, ne vem, ali ocenjuješ, če imaš 120 milijonov terjatev zavarovanih, da jih imaš poknjiženo, po drugi strani kot, če jih 120 milijonov nimaš poknjiženih. In zastavljeno je bilo tudi že v preteklosti velikokrat vprašanje, zakaj se DUTB ni odločil, da te terjatve vrne po prenosu, kar omogoča Zakon o slabi banki in pa uredba, kajti večkrat se je opozarjala, da te terjatve niso zavarovane, zdaj je pa tudi na to vplivalo odločitev sodišča. Zanima me, kako bo to vplivalo na izid poslovanja. Prej so imeli 120 zavarovanih, zdaj pa 120 milijonov ni zavarovanih. Ne pogovarjamo se o enem milijonu, pogovarjamo se o 120 milijonih. DUTB pa tudi ni tako velik sistem, da 120 milijonov ne bi imel nekega vpliva. Zanima, kako se bo to izkazalo v poslovanju za leto 2016, in vas nisem spraševal za letno poročilo, ampak za rezultate, verjetno za rezultate deloma glede na to, da je mesec že maj, skoraj pa verjetno za 2016 morate biti kot resorna ministrica seznanjena. In pa odločitev Ustavnega sodišča, kako bo vplivala na nadaljevanje poslovanja DUTB.
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo. Izvolite.
Še enkrat, kar se tiče odločitve Ustavnega sodišča, kot sem rekla, neposrednega vpliva, neposrednega takojšnjega vpliva na poslovanje DUTB ne bo imela, imela pa bo lahko vpliv na višino poplačila, ki ga lahko pričakujemo. Ocena DUTB že v letu 2014 je bila, da bi s stečajnim postopkom lahko dosegli višje poplačilo terjatve do zadevne družbe, kot da se čaka do izteka tega obdobja po prisilni poravnavi, do leta 2021. Pri tej oceni DUTB tudi danes oziroma tudi na podlagi zadnjega poročila še vztraja. Drugo, kar pa se tiče odločitve Višjega sodišča glede zavarovanosti ali nezavarovanosti terjatve oziroma vpliva na rezultate, pa moram reči, da tudi v tem primeru iz poročila, ki ga je DUTB pripravil, izhaja, da posebnega vpliva ne bo, glede na to, kako imajo zadeve evidentirane v svojem knjigovodstvu in kako ga izkazujejo. Hvala.
Gospa Violeta Tomić bo postavila poslansko vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar, ki je danes opravičeno odsotna.
Ja, hvala za besedo, predsedujoči. Ministrico pa sprašujem naslednje. Vemo, da se zaradi begunske krize po celi Sloveniji širi sovraštvo na rasni, narodnostni in verski osnovi. Zahodni politiki in vojaški poveljniki, ki so pravzaprav povzročili to begunsko krizo, so daleč od oči javnosti, zato medijem in desničarskim organizacijam ni težko preusmeriti jeze teh obubožanih ljudi od krivcev za nastalo situacijo k žrtvam te iste politike, se pravi k beguncem. To je še toliko lažje, ker uradna politika Cerarjeve vlade tudi to podpira in namesto, da bi kritizirali svoje kvazi zaveznike v Natu, je Cerarjeva vlada ogradila državo z bodečo žico – kot vemo, so tukaj zadaj tudi sumljivi posli in netransparentne zadeve – in na mejo poslala vojaške patrulje. Skratka mi v Združeni levici odločno zavračamo takšne politike, predvsem bi pa radi opozorili, da je v takšnih okoliščinah zelo nevarno, če spregledamo neke druge oblike nestrpnosti, ki naraščajo med nami, in to so pojavi neofašizma. Zato ministrico za notranje zadeve sprašujem: Kako se bo policija odzvala na tri konkretne primere nestrpnosti? Prva taka priložnost bo zborovanje zagovornikov ustaštva 14. maja v Pliberku na Koroškem. Velika večina udeležencev bo na ta kraj prireditve potovala z avtobusi in bo potovala iz Hrvaške in Bosne in Hercegovine, seveda čez slovenske mejne prehode. Zanima me: Ali bo policija v Slovenijo spustila potnike, ki bodo imeli pri sebi simbole ustaštva, recimo zastavo, kot so jo razkazovali lani v Mariboru, kar je Mladina dokumentirala na tej fotografiji? Moje naslednje vprašanje je: Kako bo ravnala v primeru koncerta Thompsona, znanega zagovornika ustaštva, ki bo v Mariboru 20. maja? Ali bo policija prepovedala izvedbo tega koncerta? Gre za pevca, ki opravičuje ustaške zločine v Jasenovcu, kjer vemo, da je bilo pomorjenih ogromno otrok, žena in celo sedem duhovnikov. In tretje, tak dogodek smo doživeli v četrtek, ko so udeleženci shoda Odbora 2014 pred Vrhovnim sodiščem, pred očmi policije pretepli starejšega občana in kot smo videli tukaj, policija ni mogla tega preprečiti. Zato me zanima: Koliko časa boste še dovoljevali shode glede na to, da organizator ne more zagotoviti varnosti mimoidočih? Prosim, da mi ministrica odgovori pisno in temeljito na ta vprašanja. Nikakor ne želim floskul na ta račun. Hvala.
Na vašo željo bomo na ministrico naslovili vašo prošnjo o pisnem odgovoru. Gospod Ivan Škodnik bo postavil poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, minister, vodja kabineta predsednika Vlade! Spoštovani minister Dejan Židan, jaz bi se rad danes malo ustavil in se kot lesar pogovoril z vami kot ministrom, ki predstavljate ta resor, kamor spadajo gozdovi. Ampak bom šel zelo počasi. Jaz vem, da je to ključno, ko se govori o pomanjkanju hlodovine in tako naprej, da so to državni gozdovi, ki so nekje v okviru 20 % celotne mase in da še ti gozdovi oziroma ti hlodi niso vsi kvalitetni za predelavo, da so večina seveda zasebni gozdovi. Ampak vseeno. Ko smo v letu dni oblikovali državno podjetje z namenom, da vsaj v prvi fazi poskušamo z državnim podjetjem spremeniti in nekako oplemenititi ta les doma, ki se zadnje čase ali pa zadnja leta vozi preko meja v tujino, največ seveda v Avstrijo, doma pa ga seveda nismo predelali. Jaz imam izhodišče iz 30 let nazaj, ko smo v Sloveniji zaposlovali preko 40, po nekaterih podatkih celo do 70 tisoč ljudi, danes pa je na področju lesne industrije zaposlenih manj kot 10 tisoč, po nekaterih podatkih celo manj kot 8 tisoč ljudi. Ta številka se seveda ne dviguje. Jaz ocenjujem, da je to neka specifika pri nas in da bi morali nekako prekiniti ta izvoz lesa, ki ga seveda v nekem delu pa vendarle lahko. Spoštovani minister Židan, vi me boste lažje razumeli, zato vas prosim, da nam pomagate pri ustanavljanju lesnih centrov, ki ne bodo samo logistične narave. V prvi fazi vidim vsaj pet takih centrov v Sloveniji, kasneje pa še več. V centrih bi se hlodovina obelila, sortirala, skladiščila, omogočila bi se nadaljnja proizvodnja polizdelkov, različnih plošč in tako naprej. Ti centri bi bili osnova za razvoj gozdno lesne verige doma v Sloveniji. S tem bi torej hlodovino dobili slovenski proizvajalci žagarji. V tej enostavni potezi vidim rešitev, da bi les ostal in se predelal v Sloveniji, vas pa prosim za mnenje možnosti čim prejšnje realizacije predlaganega. Za vaš odgovor se seveda vam zahvaljujem. Jaz vem, da je to neko vprašanje, ki ni enostavno, pa vendarle en segment, nekaj pa tu na vašem področju lahko dodate kot resorni minister. Neke stvari se spreminjajo, jaz vem, da se to takoj v letu dni ni dalo, ampak za naprej moramo gledati, da bodo naši proizvajalci, naši žagarji dobili les. Žag imamo dovolj. Mi moramo pridelati ta les, da bomo prišli do novih delovnih mest. Jaz ocenjujem, da lahko 10 do 20 tisoč delovnih mest kmalu ustvarimo. Hvala lepa.
Minister mag. Dejan Židan, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec, hvala za vprašanje. Generalno je tako, kakor ste sami zelo pravilno povedali. V Sloveniji je državnega gozda samo 20 %. Tudi ko se bo povečal etat, ko se bo etat približal letnemu prirastu, bo to omogočilo nekje milijon in pol možnega poseka. To je prvo dejstvo. Drugo dejstvo je, da v tem trenutku v Sloveniji sama lesna industrija raste. Povpraševanje lesne industrije po gozdno lesnem asortimentu se povečuje in ravno tukaj imamo zelo dosti vprašanj tudi od vaših kolegic in kolegov, poslank in poslancev, zakaj državni gozdovi že v tem trenutku že obstoječem slovenskem proizvajalcem ne dobavljajo večje količine lesa, čeprav se vsi od zadaj zavedajo, da je omejitev količina, in to je pač 20 % slovenskega lesa. Prav tako marsikateri slovenski pa tudi tuji možni investitor v tem trenutku že povprašuje in najavlja investicije v Slovenijo. Tako da bi v Sloveniji odprli nova delovna mesta in prav tako opazujejo državni gozd. Mi seveda kot država lahko povemo naslednje. Z Državnim gozdom so se nekatere stvari izboljšale. Kot prvo, imamo kompletirano ponudbo na ravni celotne države. Drugič, za to spremembo pravil, o kateri sem že govoril in jaz upam, da bodo v maju odgovorjena, tako da lahko gredo potem na skupščino in na Vlado čimprej, lahko zagotavljamo dolgoročne pogodbe, kar do zdaj ni bilo možno, pod znanimi pogoji. Ko rečem znanimi pogoji, pač po nekih povprečnih evropskih tržnih cenah. Kar pa se tiče vprašanja, ali prodajati v gozdno lesnih logističnih centrih ali pa ne, nam znane prakse prodajajo na kamionski cesti. Po nam dostopnih podatkih, tako je tudi študija, ki jo je sam SiDG pripravil, bi pomenilo, če bi mi šli na silo ustanavljati kot država gozdno lesne centre, zato da se tam sortira in naloži, mi s tem naredimo dodatnega stroška okrog 5 evrov na kubik. 5 evrov na kubik, recimo, pri količini milijon kubikov pomeni, da smo dali 5 milijonov evrov za nekaj, česar v tujini niti večinoma ni, ker se prodaja in nam podobna podjetja, kot je SiDG, če pogledamo dobre prakse v tujini, prodajajo na kamionski cesti. Vendar, vse to ne pomeni, da se naredi dodaten napor po ustavitvi novih lesnih, žagarskih in ostalih obratov. Tu lahko ima lahko SiDG pomembno vlogo. Kaj je tista najpomembnejša vloga, o kateri je po mojem mnenju potrebno razpravljati? Prvič, privabljanje tako domačih kakor tujih investitorjev. Drugič, sodelovanje pri ustvarjanju pogojev, zlasti z dolgoročnimi pogodbami in tudi, če je potrebno, z začasnim razvojem lokacij. In kot tretje to, kar pa se dela, z vlaganjem dodatnih finančnih sredstev, to pa morajo biti širša finančna sredstva, v promocijo uporabe domačega lesa tudi v Sloveniji. Ali je možno z vsemi temi ukrepi spodbuditi lesni sektor? Generalno lesni sektor v tem trenutku raste. Kot drugo, sam lesni sektor, in to je zanimivo, gospod poslanec, jaz imam dosti pogovorov tako z Gospodarsko zbornico Slovenije, s pristojno sekcijo, kakor z Obrtno zbornico Slovenije in oni vedno zelo jasno tako preko medijev kakor v pisnih dokumentih, kar predvidevam, da vam je znano, zelo jasno povedo naslednje: ne vlagati državnega denarja v tiste vrste proizvodnje, kjer se lahko dobi in je tudi na razpolago zasebni kapital. Tako da zelo večinsko mnenje je, naredite še bolj dostopno, povsem se uskladite z načini sortiranja, z načini prodaje, s tem, kako delajo v nekaterih tujih evropskih državah, ne pa iti na tista področja, kjer tudi v tujini država ne gre naprej, saj potem lahko to razumemo kot nelojalno konkurenco državnega podjetja. Zanimivo je, da je to poglavitna razprava, ki se je tudi v fazi priprave strategije za neko daljšo petletno oziroma desetletno obdobje tudi vodila. Jaz verjamem, da je možno na različne načine podpirati razvoj lesne industrije, zelo si želim, da bi nam bil čim prej predstavljen kakršenkoli osnutek razvoja lesne panoge, za gospodarski del imamo, ta Državni zbor je sprejel resolucijo, kako se razvija, in jaz upam, da bomo šli skupaj naprej. Hvala.
Gospod Ivan Škodnik, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, gospod minister, za odgovor. Jaz bi tukaj samo še nekaj dodatno vprašal. Jaz se nečesa bojim. Bojim se, ko se zadnje čase veliko govori o multinacionalkah, ker je cilj takšnih družb v veliki meri, velikokrat pač takšen, da pridejo do mase lesa, ki se nekje zbira, ki se mogoče delno predela v neke polizdelke in se potem tako ali drugače v neki drugi obliki pelje iz države. Bojim se, da ne bomo prišli do tistega števila delovnih mest, kot bi prišli, če bi po nekih regijah, po nekih območjih razvijali lesno industrijo. Ker gre za specifiko – jaz mislim, da je Slovenija specifična in da ima veliko možnosti za razvoj veliko izdelkov – mi mi morali razvijati zelo zahtevne izdelke z veliko dodano vrednostjo. Tako bomo prišli do nekih novih delovnih mest. Pravim, tukaj se jaz tega bojim in tisti centri, ki bi lahko bili v osnovi na tistih lokacijah, kjer so že ostanki starih tovarn lesne industrije, imamo jih kar nekaj, nekatere imajo še celo lupilne linije, pa manj obratujejo, mogoče ne obratujejo polno, skratka, tu bi morali najti rešitev. Se povsem strinjam, minister, z vami, ko ste rekli, da državnega denarja ne bomo trošili za take stvari, da je treba vključiti tudi privatni kapital in tako naprej, tu se povsem strinjam. Treba pa je nekaj narediti, ne smemo pustiti, ker nevarnost obstaja, da bodo neke multinacionalke rekle, ja, tu morajo biti milijonske žage, da bodo prežagale les, in bodo vozili celotno hlodovino po celi Sloveniji na neko območje, kjer ga bodo delno razžagali, obdelali in potem izvozili. Jaz tukaj, odkrito povedano, kot lesar, zdaj pa govorim tudi kot lesar, ne vidim razvoja lesne industrije. Hvala lepa.
Minister Židan, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Jaz razumem to razmišljanje. Tudi sam se zavedam, da podobno v lesarstvu, kakor v drugih delih gospodarstva, je najbolj hiter razvoj na mikro in srednji ravni. Obrtništva in mala podjetja bistveno hitreje rastejo kot velike firme. Vendar to, kar pa ste konkretno na nek način vprašali, gospod poslanec, kolikor je meni znano, ste ravno vršilec dolžnosti direktorja za lesarstvo in državni sekretar na Ministrstvu za gospodarstvo eno zelo veliko evropsko gospodarsko družbo ravno z namenom investiranja v žago v Sloveniji obiskala. In jaz predlagam, da potem njih vprašate, s kakšnim namenom in s kakšnimi rezultati. Hvala.
Gospod Danijel Krivec bo postavil poslansko vprašanje ministrici za okolje in prosto gospe Ireni Majcen. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav ministrici, ministrom, vsem ostalim! Verjetno se vsi strinjamo, da je Triglavski narodni park kot edini narodni park v Sloveniji pomemben. In zato je še toliko bolj pomembno, na kakšen način se upravlja. V zadnjem obdobju imamo kar veliko pripomb in pobud s tega območja o tem, da naj se zakon spremeni, da naj se zakon izvaja tako, kot je zapisan, da je veliko pripomb na izvajanje tudi zdajšnjega zakona. In tu pridemo do vprašanja, ali je mogoče temu vzrok tudi to, da že od leta 2016 oziroma 2013 ta javni zavod upravlja v. d. direktorja, se pravi nekdo, ki sicer ima pooblastila, ki pa ne dela v smislu nekega dolgoročnega načrta in razvoja tega območja. Res je Vlada v lanskem letu v juliju imenovala ponovno vršilca direktorja, torej ni izbrala direktorja za trajni mandat, tako da je to ponovno odprta zadeva. Jaz sem to vprašanje že v lanskem letu naslovil na ministrico in takrat je tudi v odgovoru odgovorila, da je pač za uspešno izvajanje tako zakona kot načrta upravljanja treba zagotoviti stabilno in strokovno vodeno institucijo in da bo najpomembnejša naloga novega direktorja organizirano izvajanje, spremljanje nalog načrta upravljanja in tako naprej. Sedaj to gre vse v smislu, da je to nekdo, ki je res direktor s polnimi pooblastili, se pravi, izbran za nek daljši mandat, da pripravi neko dolgoročno strategijo izvajanja, ne pa da se vsako leto oziroma vsakega pol leta imenuje vršilca dolžnosti. Mislim, da je to za tako pomembno institucijo, kot je Javni zavod Triglavski narodni park, po mojem mnenju nesprejemljivo. Zato ministrico ponovno sprašujem: Ali je za njo spremenljivo, da je vodenje Javnega zavoda Triglavski narodni park že od leta 2013 poverjeno vršilcem dolžnosti direktorja? Kaj v tej smeri namerava storiti?
Besedo za odgovor dajem ministrici za okolje in prostor, gospe Ireni Majcen.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec gospod Krivec, od poteka mandata prejšnjemu direktorju Javnega zavoda Triglavski narodni park, kot ste že sami rekli, leta 2013, se je prvič imenovalo vršilca dolžnosti direktorja, ki je delo opravljal leto in pol, potem smo oktobra 2014, torej že po mojem nastopu funkcije razpisali za imenovanje direktorja, vendar na svetu javnega zavoda posredovani kandidat, na žalost, ni bil deležen podpore zaradi nepoznavanja dela in vsebin zavoda in je bil imenovan za vršilca direktorja. Na tretjem razpisu, to je bilo pa marca 2016, je na nek način, to je pa že moja odločitev prevladala, ugotovitev, da noben od kandidatov ni v zadostni meri izkazal poznavanja najpomembnejših vsebin, ki tvorijo jedro dela in odločanja v Triglavskem narodnem parku, to pa je varstvo narave, spodbujanje razvoja območja Triglavskega narodnega parka in ustreznega usmerjanja turizma, tako da je bil ponovno imenovan vršilec dolžnosti. Novi razpis je bil objavljen v februarju letošnjega leta. Na ta razpis se je prijavilo deset kandidatov, vloge so bile pravočasne. Pri pregledu se je ugotovilo, da dva kandidata ne izpolnjujeta formalnih pogojev, osem kandidatov pa. Strokovne službe so pregledale priložene vizije razvoja, jih ocenile in na podlagi tega potekajo razgovori. Po opravljenih razgovorih bo posredovan predlog za imenovanje direktorja. Kljub takšni situaciji glede vodenja javnega zavoda bi si upala trditi, da je bilo kar nekaj stvari izpeljanih. Sprejeta je bila Uredba o Načrtu upravljanja Triglavskega narodnega parka; pomembno pa se mi zdi, da povem, da se je pripravilo in se izvaja sanacijski program Triglavskega narodnega parka. Ta sanacijski program pokriva tiste stroške, ki so nastali pri vodenju parka, ko je bil imenovan direktor. Torej ne izhajajo te finančne vrzeli iz obdobja imenovanja vršilcev dolžnosti, ampak direktorja. Teh sredstev je za Triglavski narodni park bilo kar nekaj, izhajajo pa iz pričetka del številnih projektov, za katere se je imelo namen pridobiti evropska sredstva; pa je bil žal Triglavski narodni park pri tem neuspešen. Prav tako se nadaljuje konkretizacija priprave projektov za financiranje iz evropskih skladov, torej gre za razpise po stebru 6.2 operativnega programa 2014–2020. Prav gotovo pa je za dobro izvajanje upravljanja Triglavskega narodnega parka ključno zagotoviti stabilno in strokovno vodenje institucije. Najpomembnejša naloga dela novega direktorja bo organizirano izvajanje in spremljanje nalog iz Načrtov upravljanja ter spremljanje izvajanja Zakona o Triglavskem narodnem parku. Vse to zahteva resno sodelovanje vseh ministrstev predvsem pri izvajanju Načrta upravljanja, torej ministrstev s področja okolja, narave, šolstva, zdravstva, sociale, gospodarstva in infrastrukture. V tem je pravzaprav najtežji del, kako določiti direktorja, ki bo vse te naloge sposoben dobro opravljati. Hvala.
Gospod Danijel Krivec, imate besedo, da zahtevate dodaten odgovor. Izvolite.
Hvala za te odgovore in tudi za ta pojasnila glede razpisa, ki naj bi bil letos opravljen. Ponovno smo pred tem, da lahko izberete direktorja, vendar, kot sem razumel, še niste pred tem dejstvom. Vi govorite o tem, da se stvari vseeno odvijajo znotraj Triglavskega narodnega parka, vendar so odzivi s terena in s strani lokalnih skupnosti precej negativni. Veliko je pritiskov, da se zakon novelira zato, ker se večji del zakona, predvsem razvojni, ne izvaja. Mislim, da je pomanjkanje ene resne strategije s strani nekega kvalitetnega direktorja pomemben izpad v tem javnem zavodu. S tem se boste verjetno strinjali, zato je bilo tudi moje vprašanje, ali je za vas sprejemljivo, da se od leta 2013 do zdaj s takim pomembnim inštitutom, ki je v okviru naše države, upravlja z vršilcem dolžnosti. Mislim, da je v običajni praksi vršilec dolžnosti eno leto, mogoče še s kakšnim podaljšanjem, kasneje pa se vseeno normalno izbere direktorja. Vi pravite, da na vseh dosedanjih izborih ni bilo primernega človeka, ki bi zasedel to mesto. To me dejansko čudi glede na to, da je Triglavski narodni park vseeno že dlje časa ustanovljen in da se je verjetno kar nekaj kadrov izšolalo tudi v smeri, da poznajo vso to problematiko, ki je znotraj tega odločanja. Res me čudi, da je vaše mnenje, da je bil nek vršilec dolžnosti primeren in sposoben ter je tudi neka rešitev za to, da se vse te naloge lahko upravljajo. Omenili ste Načrt upravljanja. To je pač zakonska materija, ki jo je zakon predpisal. To ni nobena dodana vrednost, ki jo je nekdo pripravil; ampak je bila to obveza. Zato me še enkrat zanima: Kako se boste tega lotili? Ali bo v tem izboru zdaj imenovan direktor ali bo ponovno vršilec dolžnosti?
Gospa ministrica, imate besedo, izvolite.
Spoštovani poslanec gospod Krivec! Verjamem, da ko gledamo kaj počnejo drugi, pač tisto delo ovrednotimo po svojem prepričanju. Ampak priprave Načrta upravljanja Triglavskega narodnega parka ni pripravljal direktor, je ni pripravljal sam park; to delo je opravljalo kar nekaj ljudi na ministrstvu in v določenem delu sem tudi sama prisostvovala številnim usklajevanjem. Reči, da je Načrt upravljanja Triglavskega narodnega parka nekaj, kar je bilo treba narediti; ja, treba je bilo narediti pred dvajsetimi leti. Pa ni bilo narejeno vse do sedaj, do tega obdobja; tako da vam jaz pač povem, da se z vami ne strinjam. Lahko pa vam zagotovim, da spremembe zakona ne bo pripravljal direktor. Se pa strinjam, direktor bo pa prav gotovo potreben, da bo usklajeval številne želje in hotenja županov. Pred kratkim smo imeli sestanek z župani, z vsemi župani Triglavskega narodnega parka, povabljeni so bili vsi, prišla sta dva župana. Pri navajanju interesov je seveda različno. Nekateri župani ali pa njihove strokovne službe imajo res močne interese, tudi dovolj močne, da se takim razgovorom pridružijo. Saj za nas je to sprejemljivo. Ampak nekateri župani pa nimajo niti teh interesov. Je pa res, da smo se dogovorili o celovitejši spremembi Zakona o Triglavskem narodnem parku in je na nek način bilo tudi s strani predstavnikov lokalnih skupnosti sprejeto. Pričnemo v jeseni, ker sem prepričana, da je interesov toliko, da bo treba tudi s strani njegovega ministra poseči v iskanje teh interesov in ne bo moč vseh želja prepustiti dogovarjanju oziroma nedogovarjanju strokovnih služb in lokalnih skupnosti. Hvala.
Gospod Danijel Krivec, želite podati predlog, da Državni zbor opravi razpravo na naslednji seji?
Ja, v skladu s poslovnikom želim, da se opravi razprava o odgovoru ministrice, ker iz zadnjih odgovorov sledi, da v bistvu z javnim zavodom upravlja ministrstvo bolj kot pa javni zavod. Vse aktivnosti, ki so bile narejene, so bile vodene, očitno, s strani ministrstva in njegovih služb. Tako je bilo razumeti. Tudi Načrt upravljanja je ministrica koordinirala in še kaj podobnega je bilo slišati iz njenih izjav. Načrt upravljanja ni zahteva, ki bi bila pred dvajsetimi leti, ampak zahteva, ki jo je vpeljal zakon, ki je bil noveliran leta 2010. Takrat v Pahorjevi vladi je bila zadnja novelacija Zakona o Triglavskem narodnem parku sprejeta in od takrat naprej je tudi ta upravljavski načrt eden od pomembnih dokumentov, ki mora biti definitivno sprejeti. In če zdaj ministrstvo izvaja naloge za nek javni zavod v celoti, kot je bilo razumeti iz razprave ministrice, je še toliko bolj pomembno, da pridemo enkrat do imenovanja enega od pomembnih direktorjev v nekem javnem zavodu, ki kasneje tudi odgovarja za vse dogajanje znotraj Triglavskega narodnega parka. In mogoče je tudi slab odziv lokalnih skupnosti posledica tega, da javni zavod Triglavski narodni park ni figura v tem prostoru, ne opravlja svojega dela in ni nek proaktivni akter, za kar je bil tudi zakon takrat sprejet in v tistem zakonu tudi umeščen del, ki govori o tem, da je Triglavski narodni park kot javni zavod namenjen ne samo nadzoru in tej restrikciji znotraj parka; ampak tudi neki razvojni komponenti in je bilo to vgrajeno. In če lokalne skupnosti tega ne vidijo, se verjetno tudi ne udeležujejo teh sestankov in pričakujejo, da jih bo pač očitno poklicalo ministrstvo ter tisti, ki se s tem ukvarjajo. Zato je še toliko bolj pomembno, da slej ko prej pridemo do imenovanja nekega odgovornega direktorja v tem javnem zavodu, ki bo politiko in izvajanje tega zakona peljal naprej, kot je zapisano v posameznih členih; in da se s tem ne bo ukvarjalo ministrstvo. V nasprotnem primeru pa ukinimo javni zavod in naj ministrstvo to upravlja.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanju. Gospa Iva Dimic bo postavila poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister! V zadnjem času se je name in na Poslansko skupino Nove Slovenije obrnilo precej zaskrbljenih in jeznih pridelovalcev zelenjave, ki so opozorili na problem vračila dela subvencij za zelenjavo za leto 2016. Agencija Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja je v postopku odločanja o neposrednih plačilih za leto 2016 za proizvodnjo vezane podpore za zelenjadnice v več primerih odpravila pravnomočne odločbe ter jih brez obnove postopka po določbah ZUP nadomestila z novimi odločbami, s katerimi je zmanjšala plačila za proizvodnjo vezane podpore za zelenjadnice z navedbo, da naj bi bili zaradi nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja s pomočjo samodejnega informacijskega sistema izplačani previsoki zneski podpore za zelenjadnice. Seveda vas stroka, če lahko tako rečem, kot so združenje pridelovalcev zelenjave, vrtnin, integrirane pridelave, lahko omenim tudi predstavnike, gospod Bučar, Majerič, ter tudi mi, poslanci Nove Slovenije, že vrsto let opozarjamo na nujnost priprave šifranta, ki bi preprečil takšne dogodke; pa ga do danes še nimamo. Ker nekdo ne opravi svoje naloge, bo očitno izgubljeno tudi letošnje leto in bodo pridelovalci zelenjave morali prihodnje leto zopet vračati subvencije. Zato vas sprašujem, spoštovani minister: Kdo je odgovoren, da šifrant za zelenjadnice še vedno ni pripravljen? Kako je mogoče, da Agencija Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja po letu dni spremeni odločbe in tako posega v pridobljene pravice pridelovalcev z že izdanimi odločbami? Kako in do kdaj boste popravili to krivico pridelovalcem zelenjave? Hvala lepa za vaš odgovor.
Mag. Dejan Židan, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana poslanka, vedno se veselim vaših vprašanj in se zanje tudi zahvaljujem! V resnici je takole. Odločbe niso stare eno leto, odločbe so iz januarja. Zakaj januarja? Ker zaradi težkega stanja, zaradi pozebe lansko leto – na žalost se je letos to ponovno ponovilo, čeprav se je takrat govorilo, da je to stoletni pojav –, smo se letos pomemben del neposrednih plačil izplačali že v januarju. Evropska neposredna plačila so pa takšna, da so v bistvu subvencijska kampanja, ki so sedaj, se dejansko izplačuje v naslednjem letu. Mi smo letos izplačali dober mesec oziroma kar nekaj mesecev pred tem, ko je končni rok za izplačilo. Vsi, ki so oddali vloge za proizvodno vezavo, teh je 842, so dobili v marcu na nek način osebno opravičilo direktorja Agencije za kmetijske trge s pojasnilom, zakaj je prišlo do pomote. Če dovolite, gospa poslanka, vam to tudi razložim. Ne gre za šifrant, gre za nekaj drugega. V Sloveniji imamo za proizvodno vezavo, torej za dodatno podporo – mimogrede, mi v tem trenutku podpiramo proizvodnjo vrtnin približno šestkrat bolj, zneski na hektar so šestkrat večji, kot so bili v obdobju pri zadnji sedemletki –, določeno količina denarja, to je 2 milijona evrov, in to se deli s količino hektarjev. In tukaj je prišlo do napake, kakršno je tudi direktor opisal. Približno 150 hektarjev ni bilo zajetih. Ta napaka se je naredila. S tem se je dejansko to dodatno plačilo, ker vsa ostala plačila so takšna, kakršna morajo biti, znižalo, iz tisoč 300 na tisoč 100 in nekaj. Moram pa povedati, to je plačilo, ki ga v preteklem obdobju ni bilo. In tudi to je plačilo, ki je samo začasno, dokler proizvodnja ne naraste preko določene mere, ko več proizvodnja vezava ni upravičena. Bi pa se tudi jaz rad v imenu države vsem opravičil, rad bi tudi povedal, da tam, kjer se da, to je slaba polovica primerov, se gre v kompenziranje. Ko so naslednja plačila, ali so to ekološka, ali dobrobit živali, ali plačila, ki so povezana z okoljskimi ukrepi, se tam kompenzira ta znesek. Generalno gledano je na hektar približno šestkrat več plačila, kot je bilo v starem obdobju. Kar se pa šifranta tiče, gospa Dimic, mi imamo šifrant od leta 2015 naprej izpostavljen; šifrant vrtnin. Ta šifrant je pa takšen, imamo splošno šifro, ki se imenuje 402. Ta splošna šifra potem omogoča oziroma zahteva, da se dodatno vpiše tista vrsta vrtnine, ki je glavna, ki je prvi del sezone prisotna. Ne vpisujeta pa se ostali dve vrtnini. To je bil dogovor s kmečkim stanom. Zamislite si, da se kmeta prisili, da bo vpisoval, katere vrtnine bo imel kot druge in kot tretje, na kakšni površini; ob tem da oba poznava, da se pri tretji vrtnini pogosto prilagaja trgu, zlasti pa pri količini. Če bi mi to vpisali, zamislite si, kakšna bi bilo potem administracija v ozadju, kakšna kontrola in koliko napak bi se ugotavljalo. To je bil dogovor s kmečkimi organizacijami, z vsemi kmečkimi organizacijami. In tudi kolikor se sedaj z njimi pogovarjamo, one vztrajajo pri tem dogovoru. Ni v državi problem narediti sistem bolj zakompliciran, ampak potem bi šli v takšen sistem, ki ga drugje pač za proizvodnje vezave ni. Če pa je vprašanje, ali bi to omogočalo večjo sledljivost, kar predvidevam, da je bilo vprašanje. Mi tudi v tem trenutku sledljivost hrane v bistvu preverjamo korak naprej in korak nazaj, preko dokumentov, ker fizična prisotnost ni možna, toliko inšpektorjev nimamo. Moram pa vam povedati dobro novico in ta dobra novica je, da smo po mojem mnenju med vodilnimi, ki razvijamo nekatere izotopske metode. Konec tega leta bomo že predvidoma imeli prve akreditirane metode v Sloveniji, ki bodo omogočale, da bomo vzeli jabolko, ki ga vi prodajate, ter zemljo iz vaše kmetije in bomo povedali, ali je jabolko resnično iz vaše kmetije ali ne. Nekje v roku treh let pa pričakujemo, da bomo končali tudi kartiranje Slovenije. Kartiranje Slovenije bo omogočilo, da ko bomo vzeli konkreten prehranski produkt, bomo na podlagi izotopov in nekaterih drugih snovi, ki so v hrani, določili, ali je iz Slovenije ali je od drugod. To bo tista stopnja, ki bo velik korak pred tem materialnim dokazovanjem, ki se dokazuje preko dokumentov. O tem pa še enkrat poudarjam, fizično ni toliko inšpektorjev, da bi bili na vseh kmetijah ves čas prisotni. Hvala.
Gospa Iva Dimic, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister! Dejstvo je, da morajo kmetije oziroma proizvajalci vračati denar za leto 2016, ko so dobili pravnomočne odločbe. Drži. Ker so dobili pravnomočne odločbe po podatkih, ki jih je posredovala Agencija Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja do konca maja. Vsako leto je kampanjska, ko morajo oni prijavljati zadeve do konec maja. In zato se sprašujem, je bila po maju še kakšna pozeba, da je ne bi mogel nekdo [[...]]Nekdo. Jaz sem tudi slišala, da se govori o 200 hektarjih, ki so naknadno prišli v to kampanjo, in da so bili zaradi tega kmetje oškodovani in morajo enostavno vračati denar. Rekli ste, da je bilo s kmečkim stanom dogovorjeno, da za drugo in tretjo vrtnino ni potrebno, da bi bila šifrirana; vendar po podatkih, ki sem jih jaz pridobila v teh dneh, si želijo to, ker pravijo, da bi potem bili vsi plačani dejansko po tistem, kar nekdo pridela. In tudi za nas kot potrošnike bi bila sledljivost veliko boljša in lažja. Jaz nisem dobila informacije od vseh teh združenj, da jim karkoli ne bi odgovarjalo; celo želijo si. Je pa problem v tem, da so bile te odločbe izdane po 42. členu Zakona o kmetijstvu, ki ga bomo v naslednjem tednu ustrezno obravnavali; če bo potrebno, tudi amandmirali. Kot kaže, je bilo na podlagi tega 42. člena Zakona o kmetijstvu grobo kršeno načelo zaupanja v pravo in načelo pravne varnosti, ki sodi med načela pravne države glede na 2. člen Ustave Republike Slovenije. Načelo zaupanja v pravo nam kot strankam v upravnih postopki zagotavlja, da država oziroma njeni organi pravnomočno ugotovljenega pravnega položaja ne smejo arbitrarno spreminjati oziroma poslabšati, kar se je v njihovem primeru zgodilo.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem mag. Dejanu Židanu. Izvolite, minister.
Spoštovana gospa poslanka! Jaz povsem akceptiram vaš predlog, da uvedemo dodatno administriranje, ampak to je ravno obratno, kar vi meni ves čas na Odboru za kmetijstvo govorite. Jaz kot minister dejansko nimam težave, če boste vi zahtevali in potem izglasovali, da uvedemo še tisoč rubrik; imamo pa že zdaj težavo, da je ena največjih težav kmetijske politike preveč administriranja. Vedno se najde razlog, vedno vsak organ najde razlog, zakaj je treba še tisoč stvari zapisati. In smo še dodatno, pa še bolj, pa še bolj zapletene kot naši konkurenti. Nekaj pa le moram povedati. Država oziroma naša agencija za kmetijske trge izda odločbo predvidoma zelo blizu tega, ko izplačamo denar. Ne izdajamo odločb na zalogo. Odločbe izdamo takrat, včasih celo že naslednji dan denar pride, vedno pa zelo hitro. In tudi letos so bile odločbe, prve odločbe, ne vse, ker se je plačevalo v januarju in potem še februarja, majhen preostanek v marcu, kjer so bile izdane kontrole. In če bi recimo mi sledili evropskemu pravnemu redu, ki govori, da je treba izplačati najkasneje do 30. 6.; potem težav sploh ne bi bilo, ker se je ugotovilo, da je napaka v izračunu v marcu. Ampak mi smo, in to je edino pravilno, hoteli denar čim prej pripeljati do kmetov. Ampak še enkrat, da ne bo napačnega razumevanja. Mi smo v Sloveniji za to, da pospešimo proizvodnjo zelenjave, poleg vseh ostalih ukrepov. Kmetija dobi izplačane vse ostale ukrepe, smo se še odločili, kar je bilo soglasno na Svetu za kmetijstvo in podeželje, da bomo znotraj dveh milijonov dodatno podprli kmetije, da se poveča proizvodnja. In zato 2 milijona delimo s številom hektarjev. Res pa je, da je prišlo pri računalniškem obračunu, za kar mislim, da bo znala agencija zelo dobro razložiti, tudi meni je znala razložiti, zakaj se je to dogodilo, so se potem tudi opravičili. Vendar če mi tega ne bi naredili, kaj bi bilo kontra? V vsakem primeru bi to morali plačati, ker je to evropski denar. Ampak če tega ne bi naredili zdaj, bi morali plačati čez čas, mogoče še s kakšno kaznijo; in tudi izterjati. Generalno gledano, meni je žal in se res vsakemu od naših kmetovalcev opravičujem. Tu bi le rad povedal, da tam, kjer se da kompenzirati, se je šlo v kompenziranje, da je velika večina zneskov pod 500 evrov. Kjer pa je 500 evrov, pa ima vsaka kmetija tudi možnost plačila nazaj v proračun v treh obrokih, vendar kljub vsemu kot država iz evropskega denarja plačamo proizvodno vezavo dodatno tisoč 187 evrov na hektar. Tega ukrepa pred tem ni bilo in tega ukrepa večina evropskih držav ne izvaja; mi pa ga izvajamo zato, da to nizko stopnjo, ki je nekaj pod 40 % samooskrbe pri zelenjavi, vsaj nekoliko dvignemo. Uspeh je, ker se je količina hektarjev bistveno povečala v roku enega leta. Hvala.
Gospa Iva Dimic, želite podati predlog, da Državni zbor opravi razpravo na to temo? Izvolite.
Hvala lepa. Premalo časa sva imela z ministrom, da bi vse povedala, kakšni pomisleki nas obdajajo ter seveda tudi vse jezne in prizadete pridelovalce zelenjave. Nihče ne more zagotoviti, da se drugo leto ista zgodba ne bo ponovila, ker tudi letos smo v času, ko ugotavljamo pozebo. Zelo podobna zgodba se lahko naredi že prihodnje leto, doleti vse te pridelovalce zelenjave. Zaradi načrtovanja v prihodnje, zagotavljanja višje samooskrbe na zelenjadnicah, ravno tukaj smo med najnižjimi tudi v Evropski uniji, v Sloveniji zelo nizko, predlagam, da na podlagi tega in zaradi pogleda, kako bo v prihodnjem letu, opravimo tudi javno razpravo v tem državnem zboru. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, v torek, v okviru glasovanj. Dr. Vinko Gorenak bo postavil poslansko vprašanje generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič.
Hvala lepa. Spletni portal Pozareport.si je v začetku meseca februarja poročal o obisku predsednika Vlade z nenavadno sestavo delegacije v Parizu 28. januarja 2017. Vsi podatki so nakazovali na to, da gre za čisto zlorabo. Naj javnost spomnim na dva podatka. Prvič, ko je leta 2012 takratni predsednik Vlade Janez Janša na svoje lastne stroške z redno linijo potoval na dopust v Grčijo, je tam zbolel njegov otrok, zato je najel zasebno letalo, ga plačal iz svojega žepa in se vrnil v Slovenijo. Vsi dominantni mediji so bili polni naslovov o tem, kako Janez Janša ni plačal dovolj, saj bi moral plačati veliko več. Plačal je 9 tisoč evrov, po mnenju teh medijev pa bi moral plačati več. Gospod Miro Cerar pa je s svojo izbrano delegacijo 28. januarja letošnjega leta na stroške davkoplačevalcev – po moji oceni, generalna sekretarka, toliko gradiva, kot ga vidite pred menoj, sem zbral – potoval v Pariz tako, da je zlorabil uradni položaj. Mogoče ste ga vi, mogoče ga je kdo drug v kabinetu. To bo pokazala verjetna preiskava. V Pariz je potoval na način, ki nima podlage v slovenski zakonodaji. Vsako potovanje predsednika Vlade ali ministra – to dva ministra, ki sta tukaj, dobro vesta – zahteva sklep Vlade, v katerem so opredeljeni potniki, v katerem je opredeljen namen potovanja in kaj se bo na ciljni destinaciji dogajalo, torej s kakšnim namenom sploh gre vladna delegacija. Potreben je torej sklep Vlade na podlagi Zakona o Vladi Republike Slovenije; in nič drugače. Vsako drugo potovanje v tujino je zloraba položaja. Še dobro, prišla je finančna ministrica. Vi ste meni v odgovoru na poslansko vprašanja meseca februarja odgovorili, da je tja potoval po sklepu Vlade z dne 25. 7. 2016. Takšnega sklepa Vlade ni, domnevam, da ste se zmotili; je pa sklep Vlade z 28. 7. 2016; ampak to ni sklep Vlade o tem, da mora potovati. 28. 7. 2016 niste mogli vedeti, da bo rokometna tekma v Parizu leto dni kasneje. In drugič, rekli ste mi, da je tja potoval na vabilo Rokometne zveze Slovenije. Tudi tega vabila ni nikjer, ne pri vas v kabinetu in ne na obrambnem ministrstvu. Iz sestave delegacije, ki je sestavljena iz samih piarovcev, ministrice za šolstvo in seveda njega, je sklepati, da gre za zlorabo položaja. Gospa državna sekretarka, prosim za dokumente, na podlagi katerih je potoval.
Besedo dajem generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič za odgovor. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovane ministrice in minister! Na vaše vprašanje smo že kar nekajkrat ustno in pisno odgovorili v Državnem zboru. Vi sicer pravite, da se izmikamo odgovoru, ampak naj to zanikam. Ne gre za to, da bi se izmikali odgovoru, dejansko so vam bile že 16. 3. v pisnem odgovoru pojasnjene natančno vse okoliščine glede poleta predsednika Vlade v Pariz. Ta odgovor tudi pomeni odgovor na vaše ustno poslansko vprašanje. V omenjenem dokumentu, ki ste ga prejeli, je natančno določeno in vam pojasnjeno, koliko stane ura poleta vladnega letala falcon, kateri predpisi opredeljujejo namenskost uporabe letala, za kakšne situacije in pod katerimi pogoji lahko nekdo leti z letalom. V zvezi s konkretno uporabo letala 28. 1. 2017 pa so bili podani odgovori, kdo so bili potniki na letalu, od kod je letalo vzletelo, na katerem letališču je pristalo, s kakšnim prevoznim sredstvom so potniki potovali od lokacije pristanka do dvorane Bercy in nazaj, koliko so znašali stroški poleta, vključujoč plače posadke, kdo jih je plačal in tako dalje. Vsi podatki so vam bili posredovani. V okviru zahteve za dostop do informacij javnega značaja so vam bila 16. 3. in tudi 5. 4. 2017 posredovana dodatna pojasnila in tudi vsa dokumentacija v zvezi s tem. Prav tako vam je bilo 20. 4. odgovorjeno v zvezi s smotrnostjo uporabe oziroma v zvezi sklepa Vlade. Kar se tiče pravne podlage, vam je bilo tudi že pojasnjeno. Obstaja Uredba o sodelovanju, obveščanju in usklajevanju na področju zunanjih zadev in mednarodnih odnosov, ki ureja sodelovanje, obveščanje in usklajevanje v vseh primerih, kadar gre za take aktivnosti. In ta uredba določa, da so ministrstva in vladne službe, ki načrtujejo srečanje, dolžne posredovati predloge izhodil za srečanja v potrditev Vladi. Izhodišča vsebujejo stališča Vlade glede vsebine pogovorov na srečanjih predstavnikov Vlade. In v tem konkretnem primeru ni šlo za tovrstno srečanje. Zato po naši oceni izhodišča niso bila potrebna in niso potrebna. Ponavljamo ponovno, predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Cerar se je 28. 1. 2017 udeležil rokometne tekme v Parizu na ustno povabilo Rokometne zveze Slovenije v funkciji predsednika Vlade. Vabilu pa se je odzval v luči pričakovanega največjega uspeha slovenskega ekipnega športa v zgodovini Republike Slovenije. V navadi je, da državniki, kot so predstavniki držav in vlad ter resorni ministri, v znak podpore svojim reprezentancam prisostvujejo na pomembnih prvenstvih, ekipnih tekmah in športnih dogodkih. In rokometna tekma rokometne reprezentance Slovenije 28. 1. 2017 v Parizu proti reprezentanci Hrvaške je bila ena ključnih v zgodovini slovenskih ekipnih športov. Zato sta si jo ogledala predsednik Vlade ter ministrica, pristojna za šport, vsak s svojo delegacijo; ter naše športnike tudi aktivno spodbujala. V tem primeru pravna podlaga izhaja iz 7. člena Zakona o Vladi Republike Slovenije, ki določa, da državo zastopa vlada. V danem primeru je šlo za evropsko prvenstvo, na katerem je nastopala naša država. Ker pa je šlo za tako pomemben dogodek, s katerim se je identificirala celotna država, je, po našem mnenju, povsem utemeljeno in upravičeno, da so država in v njenem imenu vlada ter zanjo določeni funkcionarji, ki zastopajo državo, na kraju samem podprli slovensko rokometno reprezentanco. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Gospa generalna sekretarka, gledate me zaskrbljeno in upravičeno me gledate zaskrbljeno. Leta 2010 sem se v tem državnem zboru začel bockat, če bi temu tako rekel, z generalnim državnim tožilcem, ki je zlorabil položaj. Leta 2016 je bila zoper njega podana kazenskega ovadba s strani policije; ne s strani mene. Gremo po vrsti. Jaz nimam nič proti obisku predsednika Vlade, če gre pozdravit rokometaše. Vendar poglejte razliko med Borutom Pahorjem in Mirom Cerarjem. Ko jih gre Borut Pahor podpirati, jim sčisti kópačke; gospod Miro Cerar se je pa na državne stroške peljal tja, na državne stroške se je peljal do dvorane, šel na tribuno in takole pomahal, fotoreporter, ki ga je plačala država, ga je slikal. Ni stisnil roke niti enemu rokometašu, niti enemu rokometašu. Gospa generalna sekretarka, za kakršenkoli odhod v tujino so potrebni dokumenti, sklep Vlade na podlagi 21. člena Zakona o Vladi Republike Slovenije. Pred seboj imam sklep Vlade o potovanju gospoda Židana, ki je šel v Bruselj, zadeva teran; pa imate sklep Vlade. Pred seboj imam sklep Vlade, ko je šel gospod Cerar na Malto. Kje je sklep Vlade v skladu z 21. členom Zakona o Vladi Republike Slovenije za potovanje v Bruselj? Ni ga. Potovanje je istočasno v nasprotju z navodilom o prevozih, ki ste ga vi sklenili sami. Navodilo v 5. členu natanko določa, kdaj je treba letalo naročiti, kako ga je treba naročiti in kdaj lahko odide. Tega dokumenta ni. In letalo je bilo naročeno manj kot 24 ur pred dogodkom, kar dodatno kaže na zlorabo. Gospa generalna sekretarka, jaz vas bom samo nekaj pozval. Dajem vam 30 dni časa, da zberete denar in plačate letalo. Ko me bo obvestila ministrica za pravosodje, da je iz privatnih žepov zadeva plačana, bom odnehal; prej pa ne.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič.
Hvala. Primera iz leta 2010 ne poznam in ga tudi ne morem primerjati s tem primerom. Mislim, da je irelevanten za to vprašanje. Zaskrbljeno pa verjetno, to vi tako ocenjujete, ker verjetno ponovno zahtevate stvari, ki smo vam jih pravzaprav že dali. Več kot to vam ne moremo dati. Kar se tiče predsednika republike, kako se on odloča in potuje, to je njegova odločitev. Dejstvo je, da imamo sklep Vlade, ki nalaga, da se uporablja falcon zato, da se doseže njegovo namenskost in da se čim več leti, da se njegova smotrnost nakupa tudi upraviči. Vemo, kakšne težave smo imeli s falconom od nakupa leta 2002. Poleg protokolarnih namenov se uporablja tudi za druge namene. Dejstvo je, da so fiksni stroški tega falcona vedno enaki; in upada njihov delež s pogostostjo uporabe letala, zato si vlada prizadeva za njegovo čim bolj optimalno izkoriščenost. Več kot leti, cenejši bodo ti stroški. In ponovno poudarjam, predsednik Vlade je bil v funkciji predsednika, ni bil na zasebnem obisku v Parizu. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, želite podati predlog, da Državni zbor opravi razpravo na to temo? Izvolite.
Hvala. Jaz želim, da Državni zbor opravi razpravo na to temo. Gospa generalna sekretarka, nimate ustreznih dokumentov, nimate sklepa Vlade in zadeva je bila izpeljana v nasprotju z 21. členom Zakona o Vladi Republike Slovenije. Zato še enkrat ponavljam, zberite denar od udeležencev, plačajte polet in smo končali. Ter javno obvestite javnost, ker v nasprotnem primeru moram narediti tisto, kar je dolžan narediti vsak državljan – prijaviti sum storitve kaznivega dejanja. In ne misliti, da tovrstne podpore znotraj poslanske skupine ne bom dobil. Ker tisto, kar mi vi nakladate, zaradi javnosti moram še to povedati, zakaj tudi želim razpravo v Državnem zboru na to temo. Jaz prosim za informacije javnega značaja in 29. dan mi odgovorijo, da je pomanjkljivo zaprosilo; niste povedali, ali želite imeti fotokopije ali želite imeti elektronske dokumente. Veste, da je to zajebancija. In mi ne priložite dokumentov, ki jih jaz želim. Seveda jih ne priložite, ker jih nimate. In druga zadeva, vi niti za pot na Svet Evrope ne obračunavate stroškov poletov; finančna ministrica, da boste vedeli. Vsak polet na Svet Evrope je plačan z njihove strani, samo refundacijo morate dobiti. Ker pa kabinet predsednika Vlade te refundacije ne zahteva, država Slovenija ne dobi nič. Ne dobi nič. In naslednja zadeva. Vi meni govorite o tem, da čim več letalo leti, bolj smotrno je to. Ne me farbati! Jaz se strinjam, da letalo poleti takrat, ko je res treba. Primer, leta 2007 je gospod Bajuk imel tri dogodke v dveh dnevih v treh mestih. Je najel letalo in se je kar tresel, kaj bo javnost rekla, da je najel letalo; pa ga je pravzaprav moral najeti. Vi se pa zajebavate in trdite, da ste dali vojski 200 tisoč evrov zato, da lahko letalo čim bolj leti; in ni potrebna refundacija. Tak odgovor ste mi poslali nazadnje. Zapravljate denar in o vsem tem moramo govoriti v Državnem zboru. In jaz pričakujem, da bomo govorili, koalicija, tam na nasprotni strani. Ker sicer sem kot državljan dolžan ukrepati, pa tudi gnusi se mi, da na tak način zapravljate davkoplačevalski denar. En polet stane 4 tisoč evrov, drug polet pa stane 12 tisoč evrov, oba sta pa v Bruselj in nazaj. Take evidence imate. O vsem tem je potrebna razprava. In še enkrat za zaključek, tretjič. Zberite denar od udeležencev, plačajo naj, opravičite se javnosti, pa smo končali. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Uroša Prikla, naslovljenega na ministrico za finance mag. Matejo Vraničar Erman. Gospod Prikl, izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi, ministrica! Midva bova iz zraka prešla kar na trda fiskalna tla, če se smem malo na začetku pošaliti. Slovenija že več let sodeluje v okviru pogajalske skupine na ravni Evropske unije in sodi med tiste države članice, ki so bile doslej relativno naklonjene ideji o uvedbi davka na finančne transakcije. Soglasje za sprejetje tovrstnega davka pa mora, kot vemo, prispevati najmanj devet članic. Zadnja razhajanja pa slonijo, če je moje vedenje točno, na določanju izjem, zato naj bi se pojavilo kar nekaj kompromisnih rešitev; nobena pa seveda še ni dokončna. Konkretnega dogovora torej še ni, zato si države članice prizadevajo – ali pa upam, da tudi prizadevamo – za nadaljevanje teh pogajalskih postopkov. V tej luči, spoštovana ministrica, vas sprašujem sledeče: Kje je ta postopek oziroma kje so te aktivnosti? Koliko je aktivna Slovenija pri vsem tem in s kakšnim pogajalskim mandatom boste, če boste, nadaljevali tovrstna pogajanja? Kakšna bi naj bila osnova oziroma davčna stopnja? Kakšne izjeme, kakšne odklone podpiramo pri teh potencialnih davkih, ki se bodo uvedli na finančne transakcije? Ali bodo tu notri izvzeti tudi pokojninski skladi? Vem, da ni treba posebej razlagati, zakaj poslanca Desusa to še posebej zanima. Kakšen bo finančni izplen? Koliko prihodkov bomo iz tega naslova dobili na letni ravni? Koliko nas bo ta zadeva stala oziroma kakšni bodo stroški uveljavitve potencialnega davka na te transakcije? Kako bo to eventualno prizadelo gospodarstvo? In še ključno vprašanje: V primeru, če bomo šli do konca in dosegli neko kompromisno rešitev, nek konsenz na tovrstnem področju, ali pričakujete, da bi možne negativne posledice na finančni sektor in konkurenčnost pomenile beg kapitala v tujino ter preliv stroškov v višje cene finančnih storitev v končni fazi za končne potrošnike? Ali bi uvedba tovrstnega davka pomenila eliminacijo oziroma odstranitev davčnih oaz in s tem ureditev žgočih razmer na tem področju? O tem je bilo govora na mnogih sejah Odbora za finance, Komisije za nadzor javnih financ ter tudi sejah plenarnega zasedanja Državnega zbora; in s tem smo soočeni tudi državljani in državljanke te države. Zahvaljujem se za podane odgovore. Hvala lepa.
Besedo ima ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani gospod poslanec, slovenska delegacija do sedaj zelo aktivno sodeluje na vseh sejah delovnih skupin, in sicer na ravni uradnikov ter tudi na ravni ministrov, pri usklajevanju kompromisnega predloga za okrepljeno sodelovanje na področju obdavčitve finančnih transakcij. Delujemo v okviru pogajalskega izhodišča, ki nam ga je v letu 2012 podelil Državni zbor in ga od takrat nismo spreminjali; smo pa zapisali v pogajalskem izhodišču, da si pridružujemo parlamentarni pridržek. Do sedaj smo v razpravi na ministrski ravni prišli do točke, ko je tudi po moji oceni treba pridobiti novo stališče Državnega zbora. Gre namreč za to, da smo tik pred tem, da dosežemo soglasje o vseh bistvenih elementih prihodnjega sistema davka na finančne transakcije, čemur mora slediti še priprava osnutka oziroma predloga besedila direktive. Torej smo od končnega cilja še precej odmaknjeni. Ker pa se nakazuje možnost kompromisa glede ključnih rešitev, se mi zdi, da je tudi v skladu s stališčem Državnega zbora iz leta 2012 nujno potrebno, da se rezultati dosedanjih pogovorov podrobneje predstavijo pristojnemu odboru Državnega zbora. Ker je predvideno, da se bodo pogovori o morebitni uvedbi tega davka nadaljevali na obrobju majskega ECOFIN-a, pripravljamo tudi gradivo, da bi lahko Državni zbor za novo stališče zaprosil v okviru priprave na ECOFIN oziroma istočasno; kar pomeni, da lahko pričakujete, da bo gradivo predloženo Državnemu zboru nekje v prvi polovici meseca maja. Zdaj pa glede konkretnih rešitev. Prvotno izhodišče direktive in tudi stališče Državnega zbora je zahtevalo, da si prizadevamo za rešitve, ki bodo pomenile široko davčno osnovo in nizke stopnje. Široka davčna osnova pomeni čim manj izjem. Nizka davčna stopnja je bila določena na eni strani za običajne finančne instrumente in na drugi strani za izvedene finančne instrumente. Ko govorimo o obdavčitvi finančnih transakcij, ne govorimo o obdavčitvi finančnih storitev, ampak govorimo o obdavčitvi transakcij z delnicami, drugimi vrednostnimi papirji in izvedenimi finančnimi instrumenti. Kapitalski trg oziroma trg teh finančnih instrumentov v Sloveniji je sorazmerno manj razvit v primerjavi z drugimi državami. Zaradi tega že ob tej osnovni postavitvi nismo pričakovali znatnih javnofinančnih prihodkov iz tega naslova. Revidirana ocena, ki temelji na izhodišču iz leta 2013, pa potem popravljeno na spremenjene razmere, kaže, da bi bili lahko letni finančni učinki okrog 12 milijonov in pol ter da bi bili stroški uvedbe davka enkratni stroški med milijonom in pol ter dvema milijonoma; potem pa bi morali vsako leto predvideti še okrog pol milijona sredstev za tekoče izvajanje nadzornih aktivnosti. Z iskanjem kompromisa se je tudi obseg obdavčitve ožil. O vseh teh različicah bomo točno seznanili Državni zbor v pisnem gradivu, ampak zaenkrat gredo razprave v smeri, da bi se iz obdavčitve izvzelo državne obveznice, potem delnice z gospodarskimi družbami, nefinančnimi družbami. V zadnjem koraku je bilo veliko razprave tudi o finančnih instrumentih, s katerimi trgujejo pokojninski skladi. To bi zelo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ja, zelo na kratko. Najprej hvala lepa za izčrpna pojasnila. Moram reči, da soglašam z vsem, kar ste povedali, oziroma podpiram te usmeritve, ki jih imate v planu nadaljevati. Jaz bi bil zelo vesel, če bi Slovenija bila kot država, ali pa vi, ki boste Slovenijo zastopali na ECOFIN-u, kot eden izmed glavnih protagonistov. Vse prevečkrat imam občutek, da je v zadnjem času govora na ravni celotne Evropske unije, do katere, sami veste, smo v Desusu in tudi sam osebno mnogokrat zelo kritični, kako nam uhaja, kako nam polzi denar, kako so neke davčne oaze tudi v samem osrčju Evropske unije; relativno malo pa za to naredimo. Takrat, ko je treba nek kompromis narediti med državami članicami, pa seveda ni tiste hrabrosti, ni tiste korajže, da bi naredili korak naprej. Jaz absolutno podpiram relativno široko davčno osnovo in nizko davčno stopnjo. Če zgolj teoretiziram, lahko ugotovim, da bomo na tak način relativno največ denarja pobrali in da bo zadeva pravična. Jaz bi si tukaj želel čim manj izjem. Ampak na tej točki moram povedati, morda razmišljam tudi v duhu nastajajočega, pod navednicami bi se temu reklo sámo što nije, demografskega sklada v Republiki Sloveniji, da bi nekatere transakcije oziroma nekateri posli, vezani na pokojninski sklad ter konkretno tega omenjenega, bili tukaj izvzeti. Ko ste omenili finančne učinke, verjamem, da to ni dokončna ocena. Mislim, da bo enkratni znesek milijon do 2 milijona mogoče relativno hitro pozabiti ob vsakoletnem vsaj dvanajstkratnem preseganju iz naslova prihodkov. Glede tekočega vzdrževanja pa bomo uspeli zadeve absorbirati. Kar naprej pogumno in verjamem, da bo Evropska unija prišla do konsenza. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
Hvala lepa. Dovolite mi, da dopolnim odgovor še s stvarmi, ki jih v prvem delu nisem uspela povedati. Prvi del, uvedba davka lahko pomeni selitev določenih transakcij z vrednostnimi papirji izven Republike Slovenije. Vse je odvisno od tega, kako bodo oblikovane posamezne konkretne rešitve, vendar pa se ocenjuje, da bi znala uvedba tega davka kar pošteno vplivati na obseg trgovanja z vrednostnimi papirji v Sloveniji; medtem ko pa uvedba tega davka nima posebnega učinka na eliminacijo davčnih oaz ali na kakršnokoli drugo vprašanje v zvezi s tem. Bi pa rada še to dodatno pojasnila. Ti pogovori ne potekajo v okviru ECOFIN, ampak ob robu zasedanj ECOFIN. Zadeva še ni zrela za to, da bi lahko o tem formalno sklepali na sejah ECOFIN, se pa vedno te seje medsebojno povezujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo postavila vprašanje ministrici za okolje in prostor Ireni Majcen.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica! Moje vprašanje se bo nanašalo na pravico do pitne vode. Državni zbor je 17. novembra 2016 na svoji 24. redni seji sprejel predlog za spremembo Ustave, s katerim smo v Ustavo zapisali pravico do pitne vode. Socialni demokrati smo bili sopodpisniki tega predloga in smo v vseh fazah aktivno sodelovali, najprej pri imenovanju člana strokovne komisije pri Ustavni komisiji, nato pa tudi z našim delom v poslanski skupini. Ves čas smo se tudi zavedali, da zapis te pravice v Ustavo pomeni le prvi korak k uresničitvi zagotavljanja te zelo pomembne naravne dobrine za življenje in delo vsem državljankam in državljanom v Republiki Sloveniji. Drug pomemben korak je na vaši strani, na strani vlade oziroma resornega ministrstva, da čim prej pripravite predloge tistih zakonov, s katerimi bo ta zapis o pravici do vode ter tudi pravici do izkoriščanja naravnega bogastva, v tem primeru vode, ustrezno rešen tudi na zakonski ravni. Tretji je pa ponovno naš korak, na naši strani s strani poslank in poslancev, da spremljamo ustrezno pripravo teh zakonov. In verjamem, po možnosti tudi upam, da se bo to zgodilo še v tem mandatu. Ker pa smo si zadali 18-mesečni rok za uskladitev zakonodaje z Ustavo in je od sprejetja Ustave do danes že minilo kar pet mesecev, vas, ministrica, na tem mestu sprašujem: Ali so na vašem ministrstvu pristojne službe že pristopile k pripravi predlogov zakonodaje z rešitvami, ki bodo sledile 70.a členu Ustave? Če pa ste že, me zanima: Na kakšen način, v kateri fazi priprave je ta zakonodaja in kdo pri tem tudi sodeluje? Hvala lepa za prvi del odgovora.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana poslanka mag. Bojana Muršič! Na Ministrstvu za okolje in prostor že v dosedanjem delu v okviru področja oskrbe in ravnanja z vodo zasledujemo pomemben cilj, in sicer zagotoviti ustrezno in nemoteno oskrbo s kvalitetno pitno vodo za naše prebivalce in prebivalke. Uskladitev področne zakonodaje z zapisom 70.a člena Ustave Republike Slovenije pa je naloga, ki presega pristojnosti Ministrstva za okolje in prostor. Naše ministrstvo je pri tej nalogi le en izmed deležnikov za oblikovanje sistema v duhu ustavne določbe. O tem, kaj je treba še postoriti, so že zdaj deljena mnenja v strokovni javnosti ter tudi na posameznih resorjih, zato vlada v ta namen ustanavlja delovno skupino, ki bo koordinirala spremembe tistih sistemskih zakonov ter podzakonskih aktov, ki so potrebne za uresničitev določbe, ki je bila zapisana v Ustavo. Gre za izvajanje službe oskrbe prebivalstva s pitno vodo, zavarovanja in upravljanja vodnih virov, neprofitnosti izvajanja službe z namensko uporabo finančnih sredstev ter neposredno izvajanje te službe. Gre torej za področja pristojnosti, v katerih se prepletajo naloge državne uprave, lokalnih skupnosti, financiranja občin, izvajanja gospodarskih javnih služb in varstva okolja. Zaradi kompleksnosti vprašanja bo skupino, tako je vsaj v tej fazi dogovorjeno, vodila generalna sekretarka Vlade Republike Slovenije. Ob tem se je treba zavedati, da gre za zelo kompleksno področje, kjer je potrebna visoka stopnja pazljivosti. Zato Vlada Republike Slovenije z veliko mero odgovornosti pristopa k temu vprašanju, obenem pa nedvoumno ugotavlja, da je ureditev vprašanja zagotavljanja pitne vode v Sloveniji že zdaj na zelo visoki ravni na področju oskrbe ter tudi na področju zagotavljanja ustrezne kvalitete pitne vode za prebivalce Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa, ministrica, za prvi del odgovora. Še enkrat, pet mesecev je minilo, mi smo se zavedali, da gre pri tem konkretnem vpisu v Ustavo za kompleksno področje in da je treba k zakonodaji pristopiti že v času priprave na te ustavne spremembe. Na tem mestu ne želim biti napačno razumljena, da želim za vsako ceno spraviti zakone pod streho, ampak želim, da bi imeli vsi deležniki dovolj časa in da se strokovno vključijo v pripravo zakonodaje. Zato na tem mestu pozdravljam to skupino, ki jo bo vodila generalna sekretarka. Zanima pa me: Kakšen je postopek, da mogoče predlagamo kakšnega člana v to komisijo? Prav tako bi rada opozorila, da je v preteklem tednu v Podčetrtku potekal Drugi slovenski kongres o vodah, kjer ste bili tudi slavnostna govornica oziroma ste ga otvorili, če imam prave podatke. Zato bi na tem mestu pričakovala, da bi jasno povedali, v kakšni fazi so te zadeve. Kajti šele imenovanje; jaz bi pričakovala, da bi že imenovali na to strokovno komisijo, da bi se postopki že začeli, ker čas neizmerno teče. Kot sami vemo, zgolj vpis te pravice do pitne vode v Ustavo ne bo zagotovil zavarovanja vodnih virov oziroma pitne vode pred tistimi, ki želijo na račun naravnih virov kovati visoke dobičke; kljub temu da ste omenili, da imamo dobro zakonodajo. Vemo, da se v praksi dogaja tudi to, da se kuje dobičke. V dobrobit Republike Slovenije, predvsem pa državljank in državljanov, mora biti to ena izmed prednostnih nalog Državnega zbora Republike Slovenije in tudi vlade, da v tem mandatu uredimo vso potrebno ustrezno zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irena Majcen, izvolite.
Rada bi povedala, da Zakon o vodah že zdaj ureja koriščenje vodnih virov v namene oskrbe s pitno vodo in v komercialne namene. To pomeni, da kadarkoli pride do pomanjkanja vode v teh virih, se komercialni viri zaprejo in gre vsa voda v izrabo za oskrbo prebivalcev s pitno vodo. Slovenija je dejansko z vodnimi viri bogata država, največ pozornosti je prav gotovo treba nameniti čistim vodnim virom ali pa vodnim površinam, zato je sprejetje Načrta upravljanja z vodami in spremljanje stanja voda za Slovenijo še kako pomemben. Trenutno smo v zaključni fazi sprejemanja načrta za zmanjšanje protipoplavne varnosti, v drugi polovici leta nam ostane še sprejetje Načrta upravljanja z morskim okoljem; tako da si upam trditi, da se na ministrstvu zavedamo pomembnih nalog, pomembnih ukrepov, ki jih moramo izvajati zato, da se uresničuje določba, ki je bila zapisana v Ustavo, torej 70.a člen. Je pa res, da pri iskanju poti do uresničitve te določbe, tudi ob pogovorih z različnimi akterji te določbe, niso enake poti. Preverjanje teh stvari je vzelo nekaj časa, se strinjam; zato ne vidim druge možnosti, kot da se na medresorski delovni skupini dokončno ugotovi, katere poti so najbolj potrebne. Na našem ministrstvu se tudi pripravlja zakon o javnih gospodarskih službah, kar pomeni, da kakršnakoli ureditev bo, se bo lahko vnesla v ta zakon; in če bo pripravljenost v parlamentu, bo seveda še toliko boljše. Sem pa prepričana, da bomo predloge vseh teh predpisov na poslanskih skupinah tudi predstavili. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc.
Spoštovana gospa ministrica, lepo pozdravljeni! Poslala sem vam zelo kratko vprašanje: Ali drži, da boste Bolnišnico Topolšica pripojili Splošni bolnišnici Celje? Kot vemo, večina slovenskih bolnišnic se je znašla v finančnih težavah, tudi Bolnišnica Topolšica; z likvidnostnimi težavami se bori tudi Splošna bolnišnica Celje, ki pa tudi ni ravno nad tem navdušena, da boste pripojili Bolnišnico Topolšica. Tudi zaposlene in paciente s tega področja za pljučne bolezni skrbi, da se bo s tem bolnišnica nekako razformirala oziroma ne bo več opravljala tiste funkcije, kateri je namenjena. Prosim za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa poslanka, hvala lepa za to vprašanje! Naj na prvem mestu odgovorim in pomirim vse tiste, ki se bojite, oziroma za izraženo bojazen na koncu vprašanja, da zdravstvena dejavnost tako, kot je opredeljena na tej lokaciji in Bolnišnici Topolšica, ostane. Gre za to, da smo tudi s sprejetjem Nacionalnega plana zdravstvenega varstva za obdobje do leta 2025, ki predvideva in vključuje tudi optimizacijo vodenja in upravljanja mreže v Sloveniji, dogovorili, da bomo vzpostavili bolj učinkovit sistem vodenja in upravljanja. Dejstvo je, da se je Bolnišnica Topolšica znašla v hudih likvidnostnih težavah, predvsem zaradi odločitev o investicijah v preteklosti, ki žal niso imele finančnega pokritja. Likvidnostne težave so tako resne, da jih samo s sanacijskim programom žal ni možno rešiti. Pri tem, ko želimo ohranjati zdravstveno dejavnost v tej bolnišnici in na tej lokaciji, hkrati pa optimizirati vodenje in upravljanje, bomo pri vzpostavljanju celotne javnozdravstvene mreže v Sloveniji, kar smo tudi napisali v resoluciji in jo je ta cenjeni zbor sprejel, upoštevali naslednje kriterije oziroma merila: najprej število prebivalcev, njihovo starostno in spolno strukturo ter projekcijo gibanja prebivalstva za posamezno območje. Nadalje bomo upoštevali zdravstveno stanje in potrebe prebivalstva, potem geografsko in prometno dostopnost do zdravstvenih storitev ter posebej še potrebe ranljivih skupin in demografsko ogroženih območij. Ko smo gledali oziroma primerjali stanje v Bolnišnici Topolšica ter njene likvidnostne težave; imeli so težave tudi z izplačilom plač in z izvršbami posameznih izvajalcev za to investicijo, smo ugotovili tudi skupaj s Splošno bolnišnico Celje, da je najprimernejši način za rešitev omenjene bolnišnice pripojitev k Splošni bolnišnici Celje, ki je tretja največja splošna bolnišnica v Sloveniji. Dve tretjini Bolnišnice Topolšica pokriva pretežno Splošna bolnišnica Celje, pri čemer je zelo pomemben dejavnik tudi geografska bližina med bolnišnicama. S pripojitvijo bomo dosegli učinkovitejše, uspešnejše in manj tvegano vodenje ter upravljanje, kar pomeni, da bomo centralizirali nabavno, kadrovsko, finančno in druge podporne funkcije, ki bodo pripomogle in prispevale k boljšim in manj tveganim odločitvam poslovodstva. Pri nabavi materialov bo Bolnišnica Topolšica deležna vseh količinskih popustov, ki jih dosega že danes Splošna bolnišnica Celje. Povečali se bodo tudi prihodki iz naslova zdravstvenih programov, saj je Splošna bolnišnica Celje močan pogajalec tudi v okviru splošnega dogovora. S tem bo postala večja tudi razpoložljivost sredstev za opremo. Zavedamo pa se, da je treba prej, če uporabim ta izraz, sanirati stanje v Bolnišnici Topolšica, kajti zavedamo se, da ne moremo nobene bolnišnice obremenjevati z nekaterimi preteklimi težavami zaradi napačnih odločitev drugih bolnišnic, kjer želimo združevati te funkcije. Prav tako ostaja v veljavi tripartitni sporazum, v katerega je vključena tudi Splošna bolnišnica Celje, s katero skupaj razvijajo stroko. Več pa še v nadaljevanju.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Po mojih podatkih oziroma informacijah je ta dolg nastal v preteklosti zaradi nujno potrebne sanacije, ki pa očitno ni imela finančnega pokritja. Vprašanje pa je, ali je tisti denar, ki je bil obljubljen, tudi končno potem prišel v prave roke. Po drugi strani vi pravite, da želite optimizacijo vodenja in upravljanja ter narediti bolj učinkovit sistem. No, tukaj je pač vprašanje, ali lahko Splošna bolnišnica Celje, ki niti ne želi te pripojitve, ki ima tudi sama določene težave, ali lahko bolj učinkovito upravlja in vodi neko bolnišnico, ki je locirana ne tako daleč, ampak stran od sedeža Splošne bolnišnice Celje. Tukaj je težko verjetno, da bo zaradi tega upravljanje bolj učinkovito. Govorili ste tudi o kriterijih za združevanje, priključevanje, navedli ste število prebivalcev; vendar vemo, da gre tukaj za specializirano bolnišnico za pljučne bolezni, ki pokriva precej širše območje kot samo tisto ožje območje, kjer je locirana; tudi koroško regijo ter proti vzhodu Slovenije. Ne vem, če je takšen način, s katerim ste se lotili tega vprašanja, pravilen; kajti treba bi bilo tudi bolje informirati vodstvo te bolnišnice in zaposlene ter skupaj z njimi poiskati neko dobro, učinkovito rešitev. Sicer pa so zaposleni potem v negotovosti, so zaskrbljeni, bojijo se ne samo zase in svoje plače, ampak tudi za prihodnost in tudi za stroko, ki je vendar priznana v tej bolnišnici.
Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala. Bom nadaljevala z odgovorom tam, kjer sem končala. Razgovori z zaposlenimi ter tudi z vodstvom obeh bolnišnic potekajo že nekaj časa. Preseneča me vaša izjava oziroma informacija, da vodstvo Splošne bolnišnice Celje ni nekako za to, da bi se na ta način združile poslovodne funkcije oziroma funkcije nabave, investicij, kadrov, financ. Po razgovorih, seveda ob upoštevanju, da se sanira ta likvidnostna sanacija v Bolnišnici Topolšica, je Splošna bolnišnica Celje pripravljena povezati oziroma prevzeti te funkcije. Zakaj pa trdim, da bodo s takim načinom ustvarjeni tudi boljši pogoji zaposlovanja Bolnišnice Topolšica? Ena nabavna služba bo lahko nabavljala materiale, druga investicije za obe bolnišnici. Dolžna sem še povedati, ker izhajajo zadeve iz preteklosti. Naj povem, da revizijo preteklih investicij opravlja Računsko sodišče in tudi sam svet zavoda, katerega člane smo zamenjali v preteklem letu, ko so začeli ti okostnjaki padati iz omar. Vzpostavilo se je zunanjo revizijo, ki bo pregledala to investicijo, kajti to ni bila samo energetska sanacija te bolnišnice, za katero so bila zagotovljena kohezijska sredstva ter tudi sredstva ministrstva. Vendar se je ta investicijski projekt kasneje, čez dve leti močno razširil za okoli 4,5 do 5 milijonov evrov. Ko bodo te revizije končane, bomo tudi lahko ugotovili, kakšne, če, napake oziroma kakšno kršenje pooblastil je bilo napravljeno v preteklosti s strani preteklih vodstev. Vendar je ne glede na to bolnišnico, bolnike in to dejavnost na tej lokaciji treba rešiti. Gledano tudi dolgoročno, so potrebe v tem okolju in mi imamo intenzivne pogovore z vsemi akterji, tudi z Ministrstvom za finance, kako in na kakšen način rešiti to likvidnostno situacijo in šele nato iti v korak s to pripojitvijo oziroma sodelovanjem Splošne bolnišnice Celje.
Hvala lepa. Gospa Novak, imate proceduralni predlog? Izvolite.
Ja, predlagam, da opravimo širšo razpravo o problematiki združevanja in odpravljanja finančnih problemov bolnišnic. Nikakor ne mislim nikogar zagovarjati, ki je v preteklosti naredil napake na tem področju, da je bolnišnica prišla tako daleč in v finančne težave. Verjamem pa, da v Splošni bolnišnici Celje niso navdušeni sprejeti Bolnišnico Topolšica, ki ima finančne težave, ker jih imajo tudi sami. Zaradi tega niso navdušeni in bo potrebna finančna situacija. Ne vem, če pa je treba zaradi tega spremeniti organiziranost oziroma pripojiti Bolnišnico Topolšica k Splošni bolnišnici Celje, ker bo finančna sanacija tako ali tako nujno potrebna.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik bo postavil vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Najlepša hvala. Želim vam postaviti poslansko vprašanje v zvezi z zakonom, ki bo jutri v obravnavi. Jutri bomo obravnavali tako imenovani zakon lex Mercator, predvsem o imenovanju izrednega člana uprave, kot pravite v zakonu, v večjih sistemskih podjetjih z več kot 6 tisoč zaposlenimi in z več kot milijardo prihodkov. Spoštovani minister, sprašujem vas glede ustavno dopustnih ciljev takšnega zakona. Ali so vaši nameni še vedno isti, tudi do jutrišnje seje? Predvsem me zanima mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje številnih gospodarskih pravnikov v Republiki Sloveniji, ki pravijo, da so vaši ustavno dopustni cilji nemogoči, da jih ste premalo utemeljili in da gre v bistvu za postavljanje politkomisarja in za tlakovanje poti druge Kube. To so vprašanja stroke in tudi vprašanja, kako si Slovenija ali pa predvsem birokrati na ministrstvu za gospodarstvo predstavljajo svobodno gospodarsko pobudo v okviru naše ustave; kako si predstavljajo privatno lastnino in posege v privatno lastnino. Glede teh anomalij, ki so v takšnem zakonu, vas sprašujem z več vidikov. Prvi vidik je pojasnilo ustavno dopustnih ciljev, da ste sprejeli tak zakon. Kaj menite, ko govorite, da bo izredni član uprave v insolventnih postopkih lahko pregledal in spregledal, katere so tiste škodljive in napačne odločitve poslovodstva? S katerimi kadri boste to počeli? Ali bodo to kadri recimo tipa Lidije Glavina and company, o katerih imamo njihove življenjepise takšne, kot jih imajo naši dijaki, torej v nekaj vrsticah, kjer so življenjepisi zaviti v tančico skrivnosti; in razpolagajo z več kot 12 milijardami premoženja? Ali so to kadri iz tako imenovane slabe banke, ki so tudi vprašljivega izvora; torej ljudje, ki so kopali bančno luknjo in ki danes s slabimi terjatvami upravljajo na slabi banki in svojim nekdanjim političnim botrom po desetinah vrednosti prodajajo nazaj to premoženje? Ali se vam zdi ustavno dopusten cilj; ali vi kot minister za gospodarstvo, ki vas osebno v nekaterih strokah cenim, menite, da ste na pravi poti in da boste lahko pravilno takšen zakon argumentirali pred strokovno slovensko in svetovno javnostjo? Najlepša hvala za odgovor, gospod minister.
Hvala lepa. Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Spoštovani gospod poslanec, najlepša hvala za vprašanje. Uvodoma želim poudariti, da se z vašimi pomisleki ne morem strinjati. Moram povedati tudi to, da s tem podjetjem, ki ste ga imenovali, v tem trenutku upravlja vlada sosednje države, ko govorite o privatni lastnini; je pa dejstvo tudi to, da je družba zasebnega prava. Cilj predloga zakona je, kot prvo, zaščititi interes družbe sistemskega pomena in posredno preprečiti posledice na gospodarsko, socialno in finančno stabilnost Republike Slovenije. Zato predlog zakona najprej določa, katera družba v Republiki Sloveniji je sistemskega pomena, torej da s svojim poslovanjem in zaposlovanjem vpliva na gospodarsko, socialno in finančno stabilnost v Republiki Sloveniji. Ta družba bo po zakonu predmet dodatnega varstva preko izrednega člana uprave. Naloge in dolžnosti tega člana uprave so vezane izključno na posle z večinskim družbenikom in ne posegajo v tekoče posle te družbe; v primeru, da je večinski družbenik insolventen, kar v tem primeru je. Predlagan sklep je začasen, vezan je predvsem na obstoj okoliščin, povezanih z večinskim družbenikom v težavah, to je insolventnostjo. Spoštovani gospod poslanec, v zvezi s pomisleki ustavnopravne narave ponovno poudarjam, da sta Vlada in Državni zbor odgovorna, da vzpostavita ekonomsko politiko, ki je najprimernejša za doseganje splošne družbene blaginje ter države. Pri tem imata široko polje proste presoje. V zvezi z očitki glede posega v svobodno gospodarsko pobudo poudarjam, da svobodna gospodarska pobuda ne pomeni, da je ustanavljanje gospodarskih subjektov in upravljanje gospodarske dejavnosti lahko povsem svobodno. Če je izkazana javna korist, lahko zakonodajalec določi posebne pogoje za podjetniško delovanje, ki pomenijo omejitev svobodne gospodarske pobude. Sam sem mnenja, da v primeru predloga zakona lahko govorimo o javni koristi. Z uveljavitvijo bomo namreč omogočili družbam sistemskega pomena, ki imajo večinskega družbenika v težavah, normalno in nemoteno poslovanje. Hkrati bomo preprečili negativne posledice na poslovanje družbe sistemskega pomena ter vplivali na njeno sposobnost izpolnjevanja obveznosti do domačih in tujih dobaviteljev, zaposlenih in drugih deležnikov. Ukrep je sorazmeren, saj zasleduje ustavno dopusten cilj, to je socialna in gospodarska funkcija lastnine. Zakonski poseg je nujen zaradi izrednih okoliščin, povezanih z insolventnostjo, ki lahko nastanejo na strani večinskega družbenika. Obstaja namreč tveganje, da sistemska družba ne bo uspela uresničiti svojega zahtevka za povrnitev prikrajšanja zaradi insolventnosti večinskega družbenika. Gre za korporacijski privilegij, po katerem družba, ki obvladuje hčerinsko družbo, lahko daje navodila, ki so tudi v njeno škodo; ob predpostavki, da se bodo na dolgi rok te zadeve povrnile. V tem primeru ni tako, ker gre za insolventno lastnico. Ukrep je tudi preventiven, saj preprečuje protipravno stanje, povezano z nezmožnostjo večinskega družbenika povrniti prikrajšanje sistemski družbi. Ukrepi v predlogu so pravno dopustni, legitimni, stvarno upravičeni ter primerni. Postavljajo namreč proporcionalno sorazmerje med prizadetostjo posega v pravico do svobodne gospodarske pobude in varstvom interesa družbe sistemskega pomena ter z njo povezanih zaposlenih, upnikov, dobaviteljev in manjšinskih delničarjev. S predlaganimi ukrepi bomo ohranili visoko stopnjo zaupanja, poslovna razmerja in pravni promet, ki je temeljni pogoj za gospodarsko učinkovitost in konkurenčnost. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Breznik, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Presenečate me, gospod minister. Jaz smatram, da je politika tista, ki postavlja pogoje, da se lahko firme razvijajo, da postavlja pogoje, ki delajo boljše poslovno okolje, bolj stimulativno poslovno okolje; da je to prvenstvena naloga politike. Za vse ostale anomalije, ki se dogajajo v takih sistemih, če gre za izčrpavanje, če gre za finančne malverzacije in cele zadeve, pa imamo v Sloveniji institucije, ki jih imenujemo institucije, ki so v okviru ministrstev, imenujemo jih tako imenovane inšpekcijske službe, inšpekcijski organi, tako na Ministrstvu za finance kot na vseh ostalih ministrstvih. Ker inštitucije v Sloveniji ne delujejo, smo od leta 1991 do danes podeseterili število zakonov in podzakonskih aktov. O tem sem tudi danes govoril na tiskovni konferenci. Večina strokovnjakov, gospod minister, ni mnenja, ki ga vi delite. Govori ravno o tem, v prenesenem pomenu, da postavljate političnega komisarja. Tudi vaše prve razprave, da delno posnemate neko nemško insolvenčno zakonodajo, ker gre tu v bistvu za postavljanje člana uprave v insolvenčnih postopkih ali ostalih, kako bo to vplivalo na večje investitorje, ki bi morebiti prišli v Republiko Slovenijo?! Jaz sem se pred nekaj dnevi ravno v primeru lex Mercatorja pogovarjal z ljudmi, ki sedaj sodelujejo v projektu postavljanja modela 3 Tesle v Evropo. Katera bo tista prvenstvena država, kjer bi Tesla postavil fabriko z več kot 6 tisoč ljudmi, ki bi delali na področju najbolj množičnega električnega avtomobila na tleh Evrope?! Kakšna znamenja postavljate s takšnimi zakoni, kjer bi vi kot država posegali v neka podjetja? Še posebej v tej vladi, s kadri, ki so neprimerljivi, ki bi lahko s svojimi življenjepisi največkrat predstavljali osrednji menedžment kakršnegakoli resnega podjetja. In koliko sistemskih podjetij imamo v Sloveniji – našteli ste GEN-I, SDH in vse ostalo. Gre za neke naravne monopoliste v okviru energetike. Za mene je zadeva nesprejemljiva. Do jutri premislite, česa se lotevate in kakšne signale dajete ostalim morebitnim investitorjem v slovensko poslovno okolje.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Še enkrat ponavljam, spoštovani gospod poslanec, da zakon v ničemer ne posega v lastniško strukturo in se ne vmešava v opravljanje rednih poslov tega podjetja, družbe sistemskega pomena za Republiko Slovenijo; in to še vedno ostaja v domeni redne uprave. Zaradi povečanega tveganja, da bo večinski družbenik na nedopusten način izvrševal svoj vpliv v družbi sistemskega pomena ter jo silil v sklepanje škodljivih poslov v času veljavnosti mandata izrednega člana uprave družbe sistemskega pomena, pa ne sme večinskemu lastniku oziroma družbeniku dodeliti, podeliti nobenih poroštev, garancij, posojil, jamstev ali podobnih zavez. Prav tako večinskemu družbeniku ne sme odobriti posojila, predujma, blagovnih kreditov ali mu plačati dodatnih storitev; razen če izredni član uprave s tem ne soglaša. Še enkrat poudarjam, da v tem primeru gre za ukrep, ki se nanaša samo na podjetja, ki imajo insolventnega lastnika, insolventno mamo. In v tem primeru s tem insolventnim lastnikom, insolventno mamo upravlja vlada sosednje države. Podjetje je sistemskega pomena, po zakonu ima najmanj 6 tisoč zaposlenih; v konkretnem primeru, ki ste ga omenili, gre za 10 tisoč ljudi. In gre konkretno, po zakonu, za čisti prihodek eno milijardo, v vašem omenjenem primeru pa milijardo in pol. Ocenjujemo, da smo dolžni reagirati takoj; ne pa potem z našim sistemom in možnostmi, ki nam jih naša zakonodaja omogoča, gasiti požar, ko bo prepozno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik, imate zahtevo za postopkovno? Jutri imamo na seji to točko dnevnega reda, ste sami rekli. Izvolite.
Ne bom dal postopkovne zahteve, ker jutri na to temo razpravljamo in imamo nekaj časa na voljo. Spoštovani minister, ne kritiziram vas, ampak vaše kolege v vladi. Vi se s Hrvati v tem mandatu niste mogli dogovoriti ničesar. Jaz ne vem, kako boste vi z nekim lex zakonom, razen da boste, lahko rečemo, očrnili slovenski pravni red in dajali napačne kazalce svetovni in evropski javnosti, reševali s Hrvati nek problem. Tipičen primer Agrokorja je bil, kjer je bila neka čudna logična matematika, da postavijo nek zelo ambiciozen načrt, da postavijo dve močno zadolženi podjetji skupaj in da dvakrat minus naredi velik plus. To je bilo bistvo vsega tega. Mercator je bil delno zelo slab poslovni sistem, ni bila optimizirana ne notranja ne zunanja logistika tega podjetja. In to podjetje v času močne konkurence v Republiki Sloveniji se ni prilagodilo tem razmeram. Dolgo časa je živelo v senci gospoda Jankovića, ko je bilo to podjetje velik monopolist na področju trgovske branže; in zaradi tega je to tudi podjetje zaspalo. V drugi fazi, sem prepričan, da se podobno dogaja tudi na Hrvaškem. Agrokor je velik sistem. Bil je zelo ambiciozno sestavljen, z malo lastniškega kapitala ter z velikimi krediti iz tujine. In še posebej poglejte, po kakšni obrestni meri so bili ti krediti. Zadnja sanacija s strani Sberbank, s šestodstotno, sedemodstotno obrestno mero ne moreš preživeti v trgovski dejavnosti nikjer na svetu; razen v tisti, ki je nelegalna. Spoštovani minister, imam dvome. Prvi dvom, ki ga imam – imamo slabe kontakte s Hrvaško. Druga zadeva, vam lahko naravnost povem, jaz sem se lani pogovarjal s sinom gospoda Todorovića na polo turnirju v Rovinju, kjer mi je že takrat povedal, če imam kot slovenski politik karkoli proti, da bodo gospoda Balažiča v najkrajšem času zamenjali. Točno eno leto nazaj. Nimam kaj skrivati in lahko to povem. Zadeva, da bodo to naredili, je bila. Je pa zadeva tistih, ki so se odločali, ali Mercator prodati nekomu, neki firmi, ki je že močno zadolžena. In s tem primerom iščemo vedno neke neuspele kupce, ljudi. Ta kupec je bil v branži, bil je katastrofalno močno zadolžen in rezultat ne more biti boljši, kot se je zgodil. Menim, da delamo dodatno škodo, da imamo sisteme, organe v tej državi, ki bi morali začeti delovati in bdeti nad takšnimi sistemi ter gledati pod prste. Tega tako imenovanega gospodarskega kriminala, ki je v vseh porah, ki je navadno dva ali tri korake pred tudi našo zakonodajo, seveda ne bomo mogli iztrebiti. Tudi imenovanje tega člana poslovodstva v primeru insolvenčnih postopkov, predvsem matere, kot govorite, bo prepozno dejanje; da do zlorabe, če bo prišlo, bo res prišlo. Lahko pa daste napotke, naj posebej bdijo nad takim velikim sistemom, kot je Mercator; to je rešitev. Spoštovani podpredsednik, ne bom pa zahteval razprave, ker imamo jutri to razpravo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. To ni bil postopkovni predlog po našem poslovniku, čemur je namenjeno tretje oglašanje; ampak upam, da je bolj izjema, da ne bo pravilo. Gospod Andrej Čuš bo postavil vprašanje ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospa ministrica, jaz sem že tega malo sit in imam dovolj, pa verjamem, da ste tudi vi že tega siti in imate tega dovolj, da se vsaka dva meseca pogovarjamo in poslušamo nove scenarije, kaj se bo zgodilo s predvideno gradnjo Urgentnega centra Ptuj, ki bi se v bistvu že moral začeti graditi lansko leto. Imamo sredstva v proračunu, za lansko leto smo zagotovili, za letošnje neko malenkost. Ampak zdaj pa sem tudi že sam, moram povedati, precej zmeden in sploh ne dohajam več, kaj se v tej državi dogaja. Jaz vem, da nekaj je na lokalni skupnosti, nekaj je na državnem nivoju, na državi; ampak za vraga, dajmo že enkrat nekaj narediti. Pred dnevi sem v lokalnem časopisu prebral, da naj bi družbeno odgovorna podjetja s Ptuja in okolice pristopila k zbiranju finančnih sredstev, potrebnih za dokončanje tega projekta oziroma za zaprtje finančne konstrukcije. Pogovarjamo se približno o 600 tisoč evrih donacij podjetij iz lokalnih okolij. Verjamem, da bo doniral tudi kakšen družbeno odgovoren posameznik, upam, da mogoče tudi kakšen poslanec ali kakšen minister; če že ni sredstev za zdravstvo. Me pa zanima: Kaj zdaj pomeni, ko se bo zbralo teh 600 tisoč evrov s strani lokalnih skupnosti, družbeno odgovornih podjetij in posameznikov, ali to potem pomeni, da končno gremo v izgradnjo Urgentnega centra Ptuj; ali je v ozadju spet kakšna nova igra? Govori se namreč o pripojitvi ptujske bolnice k mariborski, kar pa pomeni, da bo Spodnje Podravje skupaj z Ormožem spet deprivilegirano. Nadaljevala se bo slabša obravnava bolnic in bolnikov, temu smo priča že danes. Tukaj bi bilo prav, da nekaj naredimo. Po drugi strani, zagotoviti za Urgentni center Ptuj dodatnih 500 tisoč ali 600 tisoč evrov je problem; za drugi tir pa milijardo evrov ter prištejte še davek na dodano vrednost, pa ni problema; pa potrjujete to po nujnem postopku. Prosim lepo za malo doslednosti.
Hvala lepa. Gospa ministrica bo z veseljem še enkrat odgovorila na vprašanje. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni. Hvala tudi za vprašanje; čeprav se opravičujem tistim poslancem, ker bom morala neke stvari ponoviti, ker je ena kolegica poslanka že spraševala v zgodnjih popoldanskih urah. Ne gre za nobeno igro, gre samo za zaprtje finančne konstrukcije. Potem je treba vprašati vodstvo ptujske bolnišnice. Kot sem vedno rekla, kar rečem, to besedo držim, jaz sem že leta 2015 v proračunu zagotovila malo manj kot 2 milijona evrov. In hvala bogu, da smo uspeli tudi ta proračunski sklad kot neko obliko, kjer je zaščiten ta denar pred tem, da ga konec leta nazaj vrnemo v proračun, da je ta denar, malo manj kot 2 milijona, še vedno tam. Problem, okoli katerega se ves čas vrnimo, je zagotovitev 585 tisoč evrov lastne udeležbe Splošne bolnišnice Ptuj. Tudi s številnimi pogovori, razgovori smo skušali na različne načine pomagati bolnišnici. Ena od možnih variant, s katero prav v zaključni fazi skušamo tudi z Ministrstvom za finance doseči dogovor, je odstop presežkov doma starejših na Ptuju; kako in na kakšen način bi se lahko ta denar prenesel in bi lahko začeli z izgradnjo tega urgentnega centra. Medtem pa sta se zgodili še dve zelo pomembni zadevi. Ena zadeva je ta, da je bila opravljena recenzija novega projekta. Verjetno veste, da je Splošna bolnišnica Ptuj v začetku leta 2016 posredovala novelacijo investicijskega programa, katerega vrednost se je povečala za 20 %, za milijon 55 tisoč evrov, kar bo treba tudi zagotoviti ta dodatni denar. Recenzija je tudi povedala, da v skladu z metodologijo pripada Ptuju urgentni center tipa C, ki opredeljuje ustrezno kvadraturo glede na opravljene potrebne zdravstvene storitve nujne medicinske pomoči. Ta novelacija je bila recenzirana, preverjena in zdaj je spet žogica na Splošni bolnišnici Ptuj, da ugotovi, ali so v nov predlog upoštevane vse strani tega recenzenta, usklajeni predlogi tudi v projektni dokumentaciji. Do včeraj tega predloga še nismo dobil. Mi pa intenzivno z Ministrstvom za finance ne glede na to, da sem tudi jaz slišala, da zbirajo donacije, iščemo teh 600 tisoč evrov kot participacijo ali pa ta delež, ki ga mora, in ga je morala, zagotoviti tudi vsaka bolnišnica. Ko bodo vse te zadeve razrešene in ko bomo dobili tudi izjavo bolnišnice, verjemite, bomo takoj šli v razpis in začeli gradnjo.
Hvala lepa. Gospod Čuš, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Moram povedati, da me veseli, da se je končno tudi Ministrstvo za finance odločilo, da je pripravljeno sprejeti tudi to opcijo, da se prenese del dobička javnega zavoda Dom upokojencev Ptuj tudi za gradnjo Urgentnega centra Ptuj. To je že bil eden izmed zelo realnih predlogov že deset let nazaj oziroma pet let nazaj se je o tem pogovarjalo, so že bile neke oblike ali viri financiranja. Me sicer žalosti, da se vse tako vleče v tej Sloveniji. To ni kritika vas glede tega projekta, gospa ministrica. Prosim, obveščajte nas, kaj se bo dogajalo na Ministrstvu za finance, ker potem se bomo spravili na ministrico za finance in ne na vas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, boste dopolnili to?
Jaz se že cel čas svojega mandata trudim, da bi ta urgentni center postavili, kar ljudem iz tega okoliša pripada. Obžalujem pa in ne vidim razlogov, zakaj ni bil vključen že v prvotno mrežo, da bi ta center lahko deloval že eno leto.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec bo postavil vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič ter ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala lepa za besedo. Dober dan, spoštovane! Na vas se obračam kot ljubitelj športa; kajti vsi si priznavamo, da smo športni narod ne samo po srcu, ki nam bije, ampak tudi po rezultatih. Praktično ni tekmovanja kakršnekoli panoge, kjer se uvrščamo zelo visoko ali pa še višje od tega. Temu primeren je tudi odnos države do športa. V zadnjih desetletjih smo bili priča velikim transformacijam tudi v odnosu do tega. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport se je lotilo velikega dela in moram reči, da je uspešno pripeljalo do Državnega zbora predlog zakona, ki bo na novo redefiniral tovrstne odnose. Socialni demokrati smo se znotraj obsega vsebine predloga zakona, ki ste ga pripravili, gospa ministrica, zavzemali za eno zelo pomembno stvar, in sicer šport v odnosu do zdravstva in vice versa. Šport lahko delimo na dva stebra, rekreativnega in tekmovalnega. Šport je postal biznis oziroma posel. In kako zaščititi naše otroke, naše športnike na način, da bodo to počeli tudi na zdrav način? Seveda smo si želeli, da bi lahko zagotovili društvom – vemo, ob pomanjkanju denarja je zelo pomembno, da bi lahko izpopolnili odnos do države –, da bi za tiste otroke, ki so deležni sistematskega pregleda v izobraževalnih ustanovah, v enem delu ali pa v večinskem delu veljal ta zdravniški pregled tudi za izvajanje športa v njihovih društvih. In zelo dobro je že kazalo. Definicija problema je takšna, da sedanji predlog zakona o športu v 66. členu navaja, da izvajalci športnih programov skrbijo za proces športne vadbe in da ne škodi zdravju vodečih, v 68. členu pravi, da so športniki upravičeni do preventivnega zdravstvenega varstva, da to zagotavlja tudi Resolucija o Nacionalnem programu športa za obdobje 2014–2018. Zalomi pa se v odnosu do Ministrstva za zdravje, s predpisi, ki urejajo zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje. V 45. členu osnutka zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju se predvideva črtanje zdravstvenega varstva športnikov. Tukaj bi se ustavil, kajti to je tako, kot da bi ministru Gašperšiču, ki sedi za vami, predlagali, da otroci ne uporabljajo čelade, ko se vozijo na kolesu, ali pa šoferji, ko vozijo avtomobile ali mopede. Znižuje se standard varovanja mladih športnikov in njihovega potencialnega razvoja. Zanima me, spoštovani ministrici: Kateri ukrepe izvajate oziroma načrtujete na ministrstvih glede zdravja športnikov? Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima besedo dr. Maja Makovec Brenčič.
Jaz bi najprej na kratko pojasnila, kaj pa je v skladu z Zakonom o športu in Pravilnikom o merilih za sofinanciranje izvajanja letnega programa športa na državni ravni. Sofinancirano je nadstandardno zdravstveno zavarovanje vrhunskih športnikov, in sicer v višini, ki jo določimo z Letnim programom športa, ki se usklajuje skozi Strokovni svet Republike Slovenije za šport in tudi skupaj z vsemi deležniki. To je približno 30 tisoč evrov na leto, odvisno od samega letnega načrta. To se izvaja preko Olimpijskega komiteja Slovenije – Združenja športnih zvez. Krovna organizacija potem ta sredstva razdeli med športnike glede na njihov status. Iz tega naslova je bilo zavarovanih 538 vrhunskih športnikov v lanskem letu, v letošnjem je predvidenih 580. Zakaj začenjam s tem? Da nadaljujem tudi z vašim predlogom, ki ste ga tudi posredovali znotraj usklajevanja zakona. Naš predlog do zdravstvene zakonodaje je, da se to ohranja tudi v okviru sistematskih pregledov, in preventivnih pregledov; še posebej, ko to velja za mlade športnike, da imamo mi neko sintezo in hkrati tudi sledenje temu športniku. Do določene mere se te pravice zdaj ohranjajo, do sedaj pa je bil vedno problem izvedljivosti teh pravic. V principu za mlade športnike pravice v okviru sistematskega dela ohranjamo; poudarjamo pa tudi z našimi refleksijami na predlagano zdravstveno zakonodajo, da bi si želeli tega še v večjem obsegu, predvsem pa v večjem dostopu bolj frekventnega načina pregledovanja tam, kjer se to izkaže za potrebno, kar tudi posamezne ekipe oziroma zveze sporočajo. Zdravstvena zakonodaja se na tem področju še usklajuje in mi bomo tudi v skladu z analizami, ki smo jih predlagali, tudi vnaprej skušali v okviru drugega zakona zagotoviti ta izvedbeni način, ne toliko sámo pravico kot pravico, ampak tudi koncept izvajanja. Tukaj pa ne moremo sami, tukaj smo resorji v pogovorih in v dialogih, z njimi bomo tudi z naše strani nadaljevali.
Hvala lepa. In še ministrica za zdravje gospa Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala tudi za to vprašanje. Vam bom povedala z malo širšega vidika; verjetno bo v dveh nadaljevanjih odgovora. Vlada je 13. aprila potrdila Akcijski načrt za izvajanje Resolucije o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025 do leta 2018. Gre za celoten nabor ukrepov, ki so usklajeni s številnimi ministrstvi, tudi Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport. Ti ukrepi ne bodo prispevali samo k boljšim prehranskim navadam, ampak k dvigu telesne dejavnosti vseh starostnih obdobij. Aktivnosti so usmerjene v spodbujanje telesne dejavnosti in športa za vse, kar je zelo pomemben dejavnik – za boljše zdravje, preprečevanje debelosti, višje produktivnosti in večjo kakovost življenja. Zdaj pa glede športnikov. Po sedaj veljavni zakonodaji imajo registrirani in kategorizirani športniki iz solidarnostno zbranih sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja pravico do preventivnega zdravstvenega varstva. In po meni znanih informacijah imam zagotovilo od pripravljavcev, ki pišejo ta zakon, da se za športnike prav nič ne spreminja. Za kategorizirane športnike preventivne preglede izvaja ena in pol tim specialistov medicine športa. Vsi otroci in mladostniki, med njimi tudi registrirani športniki, imajo do konca šolanja oziroma do 18. leta starosti, če so izven rednega šolanja, pravico do sistematskega pregleda. Ob ugotovljenih posebnostih pri tem pregledu zdravnik svetuje, po potrebi pa tudi napoti na dodatne diagnostične postopke. Pa bom nadaljevala še v dopolnitvi.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Nemec, dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Moje izvajanje je dobronamerno, saj bodo v naslednjih dneh potekala usklajevanja obeh vajinih ministrstev. Jaz bi si resnično želel, da tukaj prevlada, oprostite, zdrava pamet; kajti nobene zamujene priložnosti, kot je ta na področju športa, ne smemo ovrednotiti na način, da bodo otroci tisti, ki bodo deležni manjšega in slabšega zdravstvenega varstva. V razpravi, ki smo ji bili deležni v zadnjih tednih, je bilo moč s strani strokovne javnosti zaznati določene premike, neprave premike. Zato vama z vso dobro voljo polagam na srce, da v naslednjih tednih zaključimo zakon o športu na način, da bo prijazen predvsem športnikom in da končno država pokaže ter dokaže svoj pravi odnos. Na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport so pokazali veliko energije in dobre volje. Verjamem, gospa ministrica za zdravje, da se bo tudi na vašem ministrstvu našla energija in dobra volja v korist športa in naših otrok. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dodatno bo odgovorila gospa Marija Milojka Kolar Celarc.
Če ne bi bilo energije in volje na našem ministrstvu, potem bi težko pričakovali, da usklajujemo posamezne zakone in rešitve tudi po dve leti. Mislim, da je to več kot dovoljšen dokaz. Po meni znanih informacijah, da ne bom razlagala naprej, kakšen imamo sistem danes – sistematski pregledi in preventivni pregledi s solidarnostno zbranih sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja v izogib, da tem mladim športnikom ne bi povzročali preobremenitvenih sindromov mišično-skeletnega sistema, pravilne primerne prehrane in še drugih dejavnikov, ki imajo za posledico, da lahko pustijo trajne posledice na mladem organizmu, ko sem spraševala, so mi zagotovili moji kolegice in kolegi na ministrstvu, ki pripravljajo čistopise zakonov na osnovi javnih pripomb, da ni v tem delu nobenih razlik ali pa zmanjšanja nekih pravic.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo postavila vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Spoštovani gospod minister, na začetku marca letos ste se udeležili okrogle mize v Mestni občini Velenje, kjer ste bili seznanjeni s stanjem državnim cest na tem območju. Ker so ceste v izredno slabem stanju in se njihova kvaliteta še poslabšuje, vas sprašujem: Kdaj nameravate izvesti sanacijo cest na velenjskem območju, kajti dejstvo je, da te ceste zaradi izjemno slabega stanja ne zagotavljajo niti minimalne varnosti udeležencem v prometu? Ena od najbolj problematičnih cest je Šaleška cesta, na kateri so ogromne udarne luknje in kolesnice, kjer v dežju zastaja voda, globoka tudi do 20 centimetrov. Druga prav tako izjemno nevarna cesta, je Partizanska cesta na relaciji Velenje–Pesje, kjer velik delež prometa predstavljajo tovorna vozila, ki v dežju zaradi globokih kolesnic povzročajo škodo na fasadah objektov ob cesti. Naslednja cesta je Kidričeva cesta s podobno slabim stanjem cestišča, ki ob deževju onemogoča hojo peščev po pločniku, zaradi neurejenega odvodnjavanja meteornih voda zamaka podhod za pešce in s tem povzroča škodo na občinskih objektih. Prav tako je ta cesta v zelo slabem stanju med naseljema Škale in Plešivec ter na odseku med Škalskim jezerom in naseljem Škale. Odsek ceste Velenje–Polzela ima že izdelano projektno dokumentacijo za rekonstrukcijo, saj je cesta v zelo slabem stanju, kar pomeni, da je praktično vse pripravljeno za sanacijo. Na koncu moram opozoriti še na Vinskogorski klanec, ki že povzroča okvare avtomobilov, saj je v stanju, kot da se vozimo po makadamskih jamah. To je še ena cesta, kjer je sanacija izredno nujna. Na koncu naj še enkrat ponovim vprašanje: Kdaj lahko pričakujemo sanacijo naših cest? Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi spoštovani poslanki za postavljeno vprašanje. Ob mojem obisku v marcu v Velenju in v širši savinjsko-šaleški regiji smo se pogovarjali zlasti o izgradnji tretje razvojne osi, kar mislim, da je tudi zelo pomemben in ključen infrastrukturni projekt za to regijo. Ob priliki tega obiska smo se dogovorili, da se aktivnosti odvijajo naprej, da se načrtuje izgradnja hitre štiripasovne ceste do Slovenj Gradca, da so pripravljena sredstva za izdelavo projektne dokumentacije za pridobitev zemljišč, da se pričakujejo prva gradbena dovoljenja še konec leta 2018 in da se nadaljuje z aktivnostmi za gradnjo v letu 2019 ter naprej. Sama dinamika gradnje pa bo natančneje opredeljena v šestletnem operativnem načrtu, ki ga pripravljamo na ministrstvu, ki bo predvidoma sprejet do poletja letošnjega leta. Ta šestletni operativni načrt, ki operacionalizira lansko leto sprejeto Resolucijo o nacionalnem programu razvoja prometa, bo potem predstavljal načrt, kateri odseki, za koliko denarja in v katerih letih se bodo izvajali. V tem načrtu bodo tudi natančneje opredeljeni vsi ostali ukrepi, ki jih načrtujemo v tem šestletnem obdobju. Vsako leto se bo pregledala realizacija načrta in dodalo naslednje šesto leto. To bo nekakšen drsni šestletni načrt, ki se bo vsako leto noveliral in podaljšal za naslednje šesto leto. Glede teh konkretnih odsekov, po katerih me sprašujete, lahko povem naslednje. Na vsakem območju so investicije v cestna omrežja razdeljena na investicijske ukrepe, kar obsega investicijsko vzdrževanje in novogradnje, ter na redno vzdrževanje, ki zajema predvsem obnavljanje cestišč v manjši vrednosti, ki ga izvajamo recimo po poškodbah po zimskem obdobju. Tu je kar nekaj tovrstnih odsekov, ki ste jih navedli, ki bodo obnovljeni v okviru rednih vzdrževalnih del, ki jih izvajamo zaradi poškodb po zimskem obdobju. Če naštejem, so to odseki Velenje–Škale, kjer je predvidena sanacija v dolžini 600 metrov in bo izvedena predvidoma letos jeseni, na tem odseku bo izvedenih še nekaj manjših sanacij poškodovanih odsekov; potem bo podobna sanacija poškodovanih vozišč po zimskem obdobju izvedena na odseku Zgornji Dolič–Velenje, ravno tako je na odseku Velenje–Pesje predvidena zamenjava voziščne konstrukcije v dolžini približno 700 metrov, ocena stroškov investicije je približno 300 tisoč evrov. Potem pa so še investicijski ukrepi, kjer gre za zahtevnejše posege v cestno infrastrukturo, tukaj pa je predvidena aktivnost na odseku Škale–Plešivec, kjer se pripravlja parcelacija zemljišč, nato pa sledi razpis za izvedbo rekonstrukcije. Predvidoma se bodo dela začela v letu 2018. Podobno velja tudi za Kidričevo in Šaleško cesto v Velenju, kjer se ravno tako pripravlja novelacija projektne dokumentacije in je predvidena izvedba v prihodnjem letu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič, dopolnitev odgovora, izvolite.
Nimam dopolnitve, ampak se lepo zahvaljujem za odgovor. Hvala.
Gospod Benedikt Kopmajer bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, spoštovana ministra! Tokrat bom zastavil svoje poslansko vprašanje geografsko širše, ne le za Koroško; četudi mi je seveda za Koroško najbolj mar, kar tako ali tako veste. Oljčno olje je v slovenski Istri prisotno že od antike dalje, kar pomeni, da je njegova proizvodnja ena izmed pomembnejših panog na tem področju Slovenije. V slovenski Istri je danes zasajenih kar 98 % vseh oljčnih dreves v Sloveniji. Naše oljčno olje je izjemno kvalitetno in priznano tudi v tujini. Seveda visoka kvaliteta proizvoda ne bi bila dosežena, če naši oljkarji v proizvodnjo ne bi vlagali strokovnega znanja, ki jim ga pomagajo pridobivati in razvijati tudi javne službe. Strokovne naloge na področju pridelave oljk že od leta 2000 izvaja tudi Poskusni center za oljkarstvo iz Nove Gorice, ki deluje v okviru Kmetijsko gozdarske zbornice. Poskusni center je na področju oljkarstva skupaj z drugimi organizacijami in društvi, ki delujejo na področju oljkarstva, naredil ogromno na področju izobraževanja posameznih oljkarjev, predvsem z vidika obdelave, boja proti škodljivcem, gnojenja, gojenja in razvoja različnih sort oljk, shranjevanja oljk in oljčnega olja ter načina pridelave. Vlada je lani ustanovila nov javni raziskovalni zavod Znanstveno-raziskovalno središče Koper, ki naj bi opravljal enake naloge, kot jih je sedaj Poskusni center za oljkarstvo. Ministra za kmetijstvo zato sprašujem: Kaj pomeni lanska ustanovitev omenjenega zavoda z vidika delovanja Poskusnega centra za oljkarstvo? Ali se bo ohranil način izvajanja strokovnih nalog pri proizvodnji kmetijskih rastlin za področje oljkarstva, ki se je sedaj delil na agronomski del, ki ga je, kot že rečeno, izvajal Poskusni center za oljkarstvo; in živilski del, ki naj bi ga izvajalo Znanstveno-raziskovalno središče Koper? Hvala.
Hvala lepa. Odgovoril bo minister mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Hvala, gospod poslanec, za vprašanje. V Državnem zboru imate predlog spremembe Zakona o kmetijstvu, ki ga boste tudi obravnavali na Odboru za kmetijstvo 4. maja. Ta tudi omogoča, če bo kot takšen tudi sprejet, da se izvajalci javnih služb neposredno imenujejo. Tukaj bi želel takoj povedati, da nam že od leta 2013, verjetno pa tudi že prej, proizvajalci, ki so zbrani v Svetu za oljkarstvo, javljajo, prosijo ter na nek način tudi zahtevajo, da združimo nekaj malo strokovnih moči, ker jih nimamo veliko v Sloveniji, čim bolj znotraj organizacijske ali pa vsaj pogodbene skupine. V to smer kažejo tudi strateški dokumenti, ki jih Slovenija ima. Načrt je pa naslednji. Ko bo sprejeta sprememba Zakona o kmetijstvu, bo MKGP predstavil predlog podzakonskega akta, ki že nastaja, tudi za oljkarstvo. Na podlagi tega predloga oziroma podzakonskega akta bodo institucije v Sloveniji povabljene, da predstavijo, ali na področju oljkarstva zmorejo naslednje: selekcijo in introdukcijo sort oljk, tehnologijo predelave, zagotavljanje izhodiščnega materiala oljk ter ugotavljanja vrednosti oljk za predelavo. Cilja, ki jima sledimo, sta vsaj dva. Kot prvo, da imamo večletni odnos, da strokovnjaki vedo za nekaj let vnaprej, kaj je njihovo delo, in se bolj posvečajo strokovnemu delu kakor razmišljanju, ali bodo ponovno dobili delo od države. Drugi cilj pa je, da delujejo združeno. Koliko vlog bomo dobili in koliko vlog bo ustrezalo, je v tem trenutku prehitro napovedati. V tem trenutku tudi ne znam povedati, ali bodo kot enotna inštitucija ali kot konzorcijska vloga ali kakšna druga vloga. Kot zagotovilo pa lahko povem naslednje. Strokovnjaki, ki jih imamo premalo, bodo tudi morebitne nove strukture iskane, bodo spoštovani. Njihova usoda bo znana in zagotovljena. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo postavila vprašanje ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni, spoštovana gospa ministrica! Že od začetka pogovorov o predlogu zakona o zdravstveni dejavnosti, to je približno pol leta, ustno in pisno opozarjam na sporne določbe predloga zakona o zdravstveni dejavnosti, s katerimi se nadaljuje razgrajevanje zdravstvenih domov in bolnišnic. Ena izmed anomalij, ki bi jo morali odpraviti z zakonom, je praksa, ki omogoča javnim uslužbencem zdravnikom v zdravstvenih domovih in bolnišnicah iskanje zaslužkov še v svojih in drugih zasebnih zdravstvenih gospodarskih organizacijah – espejih in deoojih. Podobno sme koncesionar poleg javne službe služiti še v svoji samoplačniški ambulanti. Zakaj je to sporno? V obeh primerih gre za nasprotje interesov, na katera vas poleg civilne družbe in mene opozarja tudi Komisija za preprečevanje korupcije, ki meni, da gre pri hkratnem opravljanju zdravstvene dejavnosti v javnem in zasebnem zdravstvu za nasprotje interesov, kar predstavlja precejšnje sistemsko korupcijsko tveganje. K odpravi teh nasprotij interesov smo se v koalicijski pogodbi zavezale tudi koalicijske stranke. Iz predloga zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je bil nedavno sprejet na Vladi, izhaja, da se želi sedanjo škodljivo prakso celo uzakoniti. Zato me zanimajo vaši razlogi vztrajanja pri sporni praksi, ki uvaja sistemsko korupcijo, finančno slabi javno zdravstvo, zmanjšuje njegovo učinkovitost, ustvarja umetne čakalne vrste in zaradi navedenega škodi zdravju pacientov; z nedopustno dolgimi čakalnimi dobami pa ogroža tudi življenja bolnikov. Sporna praksa, ki je ne želite prekiniti, veča možnosti zlorabe javnih zdravstvenih sredstev, saj se jih lahko prenaša v zasebne ambulante. Ponekod se kar v isti javni zdravstveni instituciji in v isti ordinaciji izvaja javna in zasebna praksa istega zdravnika. Vsake toliko časa slišimo za material ali za aparature, ki so preprosto izginile iz zdravstvenih inštitucij. Nedolgo tega je bilo slišati o izginotju znatnega števila žilnih opornic iz UKC Ljubljana. Le kdo bi rabil žilne opornice ali drage medicinske aparature?! Ste se kdaj vprašali, koliko denarja stanejo javno zdravstvo materiali in aparature, ki končajo v zasebni praksi? Naj naštejem še nekatere druge anomalije: hkratno delo zdravnikov v javnih zdravstvenih domovih in bolnišnicah ter v zasebni praksi omogoča zlorabo časa v javnem zdravstvu, saj se lahko čas v javni službi uporablja za obravnavo bolnikov iz zasebne prakse. Zanima me: S čim torej upravičujete vaše vztrajanje na sporni praksi? Hvala.
Hvala lepa. Odgovorila bo ministrica gospa Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni! Spoštovana poslanka gospa Julijana Bizjak Mlakar, hvala tudi za to vprašanje. Zakaj je predlog rešitev za delo vseh zdravstvenih delavcev, ne samo zdravnikov, izven svojega delodajalca posebej urejen v noveli tega zakona? Zaradi tega, da na transparenten in sistematski način uredimo delo pri drugem delodajalcu, in sicer pri delodajalcu, če je to javni zavod ali če je drugi delodajalec zasebnik, čisti zasebnik ali koncesionar. Zakaj ni mogoča takojšnja in 100-odstotna razmejitev delitve dela v javnem in zasebnem? Zaradi tega, ker je bilo že večkrat povedano, da v našem sistemu manjka približno tisoč zdravnikov glede na povprečje držav EU. Zaradi tega je v noveli zakona sistemsko urejeno delo zdravnikov in zdravstvenih delavcev, in sicer na način, ki je tak. Najprej se urejajo pogoji, pod katerimi lahko zdravstveni delavec opravlja zdravstvene storitve tudi pri drugih izvajalcih zdravstvene dejavnosti in so vezani na izpolnjevanje vseh obveznosti do svojega delodajalca ter spoštovanje obveznosti do počitkov in letnega dopusta. Hkrati se v noveli zakona za delo pri drugem delodajalcu oziroma pri drugem javnem zavodu predvideva predhodno obvestilo svojemu delodajalcu v tem delu, delodajalec pa lahko v vsakem trenutku prepove takšno delo, če seveda zaposleni ne izpolnjuje svojih delovnih obveznosti do osnovnega delodajalca ali če krši zahtevani počitek. Za delo pri drugem zasebnem izvajalcu zdravstvene dejavnosti pa je potrebno, da zaposleni predhodno pridobi soglasje svojega delodajalca, pogoji za izdajo soglasja pa so tudi vezani na izpolnjevanje vseh obveznosti do svojega delodajalca ter tudi na pogoj, da s tem ne bo povzročena škoda javnemu zavodu oziroma ne bo napravljena motnja pri opravljanju dejavnosti tega javnega zavoda. Nadalje se dodatno v predlogu zakona določa tudi časovna omejitev dela pri drugem delodajalcu izven javnih zdravstvenih zavodov, in sicer na 8 ur tedensko ali v povprečni časovni omejitvi, 6-mesečnem obdobju. Nadaljnji pogoj: delo brez soglasja ali v nasprotju s podanim soglasjem predstavlja kršitev delovne obveznosti, ki je lahko tudi razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Nadalje novela določa obveznost mesečnega poročanja svojemu delodajalcu o tem delu, in sicer na način, da je razvidno, kje, katere dni in koliko časa je posamezni zdravstveni delavec opravljal takšno delo. Kršitev obveznosti do poročanja je razlog, da se podano soglasje lahko prekliče. Na novo pa se uvaja tudi, kar je zelo pomembno, inšpekcijski nadzor nad tem delom, in sicer Zdravstvenega inšpektorata Republike Slovenije. Res je, kot pravi poslanka, Komisija za preprečevanje korupcije je v svojem sistemskem načelnem mnenju že v letu 2014 podalo mnenje, da je prepletanje javnega in zasebnega interesa v zdravstvu oziroma obstoj zdravnikov, ki hkrati delajo v javnem in zasebnem zdravstvu, sistemsko korupcijsko tveganje, zato se ustvarja tudi povečanje tveganja za nastanek nasprotja interesov. S tem v zvezi je KPK priporočil, da se razmisli o postopni zakonski prepovedi hkratnega delovanja v javnem sektorju zaposlenih zdravnikov v zasebnih ambulantah in drugih zasebnih ustanovah.
Hvala lepa. Gospa mag. Julijana Bizjak Mlakar, izvolite besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, niste odgovorili na vprašanje. Če manjka zdravnikov v javnem zdravstvu, zakaj torej dopuščate njihovo delo v zasebni praksi? Iz vašega odgovora je jasno, da nimate nobenega upravičenega razloga za uzakonitev škodljive prakse, ne gre niti za postopno ukinjanje te škodljive prakse. Sklicujete se na to, da bodo morali zdravniki za delo pri zasebnikih dobiti dovoljenje javne zdravstvene organizacije. Kako lahko javna zdravstvena organizacija varuje javni interes, ko pa je v zaslužkarstvo na račun slabšanje javnega zdravstva vpletenih vse več zdravnikov, tudi precej bivših in sedanjih vodilnih v posameznih javnih zdravstvenih organizacijah? Regulacija, ki mora preprečiti škodljivo prakso, je naloga zdravstvene politike, to se pravi vaša naloga, gospa ministrica. Ste že kdaj preverili, kako zelo se zmanjša število operacij zdravnikov v bolnišnicah, ko ti pričnejo služiti še izven svoje bolnišnice? Po nekaterih podatkih tudi za polovico. Računsko sodišče in Komisija za preprečevanje korupcije sta ugotovila, da prihaja do preskakovanja čakalnih vrst iz nezdravstvenih razlogov pogosto pri bolnikih iz samoplačniških ambulant zdravnikov. Obstoječa praksa spodbuja zdravnike k ustvarjanju umetnih čakalnih vrst in k preusmerjanju bolnikov v zasebne samoplačniške ambulante. Zavajate z besedami o krepitvi zdravstvenih domov in bolnišnic, ravnate pa v smeri njihovega razgrajevanja. Upam, da ne gre za retorično vprašanje, ko vas ponovno sprašujem: Ali boste kaj storili za prepoved škodljive prakse, ki smo ji trenutno priča, to se pravi služenje zdravnikov, javnih uslužbencev oziroma zdravnikov, ki opravljajo javno službo, še v zasebnih samoplačniških ambulantah, čeprav je znano, da bo šlo v primeru uzakonitve te prakse za zakon, ki bo del sistemske korupcije? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat. Zelo me čudi, da ta odgovor očitno poslanka razume nekoliko drugače, kakršen je osnovni namen te novele zakona. Tudi KPK je povedal, da je potrebna postopna zakonska prepoved hkratnega delovanja v javnem in zasebnem. Kaj bi namreč pomenilo takojšnja prepoved? Pri čerem je treba povedati, da je koncesionar del javne mreže in ravno tako dela v sistemu javne mreže. Zakaj postopno? Torej, pomanjkanje zdravnikov. In kaj bi pomenilo, če bi takoj z uveljavitvijo zakona prepovedali delo pri koncesionarju? To bi dejansko pomenilo zmanjšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev, povečevanje čakalnih dob, s tem seveda tudi podaljševanje teh seznamov in težja in slabša dostopnost do zdravstvenih storitev. Nadalje z uvedbo eNapotnice in eNaročanja ne bo mogoče in ni več mogoče preskakovanje čakalnih dob, ker bo na elektronski način enotno vodeni za tisoč 123 vseh zdravstvenih storitev v Sloveniji v enem sistemu, če hočete, tudi na enem mestu. Osveževal se bo na dve uri; vsak, ki se bo naročil, bi lahko videl, kje v Sloveniji lahko najhitreje za posamezen pregled ali poseg pride na vrsto. Danes je to mogoče, ker se seveda vodijo pri posameznih zdravstvenih izvajalcih ti čakalni seznami tudi ročno, v excelovih tabelah, popravljajo se in tako naprej. Torej, to z zagotovitvijo ne bo mogoče. Lahko vam povem, da je že pretekli teden bilo na dan 12 tisoč elektronskih napotnic in naročanj izdanih. Mislim, da je to dovolj samo po sebi zgovorno. Glede umetnega ustvarjanja čakalnih dob, tega pač žal ministrstvo ne more preprečiti, ker je strokovna in samostojna presoja načina zdravljenja v odgovornosti in dometu vsakega zdravnika in če nekateri sindikati pozivajo, da bodo pač pisali samo napotnice, potem ni vlade, države ali pa ministra za zdravje in denarja, ki bi se lahko izognil tovrstnim čakalnim dobam. Prav zaradi tega je zdaj narejen korak, pomemben, naprej na sistemski način, tudi z nadzorom, inšpekcijam in s sankcioniranjem, čemur do sedaj ni bilo tako, da se to omejuje v možnih merah.
Hvala lepa. Izvolite, gospa mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za odgovor. Moram oporekati, ker je gospa ministrica zavajala. Nisem govorila o prepovedi dela koncesionarjev, pač pa o prepovedi dela v njihovi samoplačniški ambulanti, poleg tega da delajo v javni službi.
Postopek, lepo prosim.
Kar se tiče preskakovanja čakalnih vrst iz nezdravstvenih razlogov, smo že na seji Komisije za javne finance ugotovili, da bo to še vedno omogočeno. Opravičujem pa se tudi zaradi tega, ker sem morala, da sem zavrnila to napačno izvajanje, uporabiti še ti dve minuti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo postavila vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni, spoštovana ministrica za izobraževanja, znanost in šport. Moje vprašanje je vezano na stiske, s katerimi se dnevno spopadajo starši otrok s posebnimi potrebami, ki obiskujejo razvojne oddelke vrtcev. Ker razvojni oddelki vrtcev regijsko niso enakomerno dostopni, zato starši pogosto vpisujejo otroke v vrtce drugih občin, za stroške prevoza tja in nazaj pa namenjajo pomemben del družinskega proračuna. Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami v 16. členu določa povračilo stroškov prevoza za otroke s posebnimi potrebami v vzgojno-izobraževalne zavode. Po praksi torej povračilo prejemajo zgolj starši otrok, ki so vključeni v zavode za vzgojo in izobraževanje otrok s posebnimi potrebami, ne pa tudi starši otrok, ki so vključeni v razvojne oddelke vrtcev. A takega razlikovanja omenjeni 16. člen po moji oceni ne dopušča, zato menim, da je sporno tako s socialnega kot tudi ustavnega vidika. Deluje namreč izrazito segregacijsko in je v nasprotju z načeli inkluzivne vzgoje. Otroke sili v posebne vzgojno-varstvene oblike in jih umika iz običajnega okolja, hkrati pa je razlikovanje tudi ustavno sporno, niti nima ustrezne podlage v zakonu, četudi se ministrstvo nanj po tolmačenju sklicuje. Glede na navedeno, vas sprašujem, spoštovana gospa ministrica: Kakšno je stališče Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport v zvezi z neuresničevanjem pravice otrok s posebnimi potrebami, ki so vključeni v prilagojeni program predšolske vzgoje, do zagotavljanja povračila stroškov prevoza iz kraja prebivališča do kraja, kjer deluje vrtec, in nazaj? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa poslanka, spoštovani zbor! Res je, razvojne oddelke vrtcev v skladu z zakonodajo ustanavljajo lokalne skupnosti, in sicer velja v skladu s pravili, da je treba oziroma je smiselno takšen oddelek razviti, če so najmanj trije otroci takšni, ki to posebno obravnavo tudi potrebujejo. S tem naj bi se tudi zagotovila ta mreža razvojnih oddelkov, torej čim bližje kraju, kjer otrok posameznik tudi biva. Povračil prevoza za starše teh otrok praviloma ni, razen z izjemo, ko gre za obravnavo v posebnih centrih, ki ste jih tudi vi sami omenili. Torej gre za štiri centre, in sicer predvsem za gluhe, naglušne, slepe, slabovidne otroke, in takrat, ko ni druge izbire, kot da so otroci tudi tam. To pomeni, da zakon predvideva povračilo teh stroškov, vendar samo v primeru, ko gre za ta zavodski del. Res je, da so razvojni oddelki zelo zahtevni, tudi finančno, v organizaciji, v izvedbi za lokalne skupnosti. Predvsem je zato treba te razvojne oddelke res vzpostaviti čim bližje otrokom, ki to potrebo imajo. Zato smo tudi v skladu z zakonom o zgodnji obravnavi predšolskih otrok predvideli, da v letu 2019 prevzamemo financiranje razlike v ceni plačila vrtca za otroke, torej razliko v ceni med rednim programom in razvojnim programom, še posebej zato, ker vemo, da so določene posebne potrebe vse bolj razširjene in se temu vsled tudi vrtci oziroma lokalne skupnosti – tam, kjer je le mogoče – temu odzivajo, marsikje pa to tudi ni mogoče. Prav iz tega razloga bi želeli posplošiti oblikovanje razvojnih oddelkov čim bližje otroku, tudi zato, da se ta mreža razširi. Namreč, povsod ni mogoč dostop, povsod tudi niso organizirani ti oddelki, kljub temu da bi lahko potrebe v resnici bile in so, ali pa so lahko ti centri dovolj blizu, da se s tem tudi opravljajo ustrezne aktivnosti tako z otroki kot s starši tam, kjer je to potrebno. Seveda, plačilo prevozov je vedno bil problem na tem področju in tega se mi tudi zavedamo. Kot veste, tudi veliko tega usklajujemo z lokalnimi skupnostmi; nekatere so temu zelo naklonjene, druge manj. Res pa je, da so posamezna območja, kjer je to izjemno težko zagotoviti, prav tako na nekaterih območjih sploh ni možnosti razvoja teh razvojnih oddelkov. Temu vsled upamo, da bo vsaj to doplačilo oziroma ta razlika vendarle pripomogla k temu, da se olajša tako za lokalno skupnost kot tudi za starše pristopnost do teh oddelkov. Kar se pa tiče prevozov, pa bo to treba usklajevati od občine do občine, kar ste sami pravilno ugotovili, da nekih neposrednih podlag za to v resnici ni.
Hvala lepa. Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Izvolite, gospa Marija Bačič, zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Ja, zelo se zavedam tega in tudi lahko povem, da se nekatere občine po Pomurju srečujejo z zelo velikimi težavami in pogosto, ko se z njimi pogovarjam, pravijo, da niti ni zakonske podlage, da bi plačevali stroške. Je pa res, da tudi starši s težavo gredo na občine prosit: "Prosim, povrnite mi stroške," ker itak vedo, kako se njihove občine srečujejo s težavami. Nekako se mi pa ne zdi dopustno zaradi tega, ker nekateri starši potem otroka sploh ne vpišejo v vrtec. Sedaj, ko sprejemamo zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, se vsi zelo zavedamo, kako nujna je zgodnja in čimprejšnja strokovna obravnava teh otrok. Seveda pri tem, če pač straši ne dobijo teh stroškov povrnjenih in ne morejo iz česa plačati, trpijo seveda otroci. Tukaj pa bi rada še spomnila, da o pomenu dostopnosti so veliko napisali tudi strokovnjaki v Beli knjigi o vzgoji in izobraževanju, in sicer so zapisali, da si mora država prizadevati, da bodo imeli vsi vrtci ustrezne pogoje za delo z različnimi otroki s posebnimi potrebami. Kaj smo naredili v tej smeri? Najmanj, kar pričakujem, pa je, da bo vsaj pri zakonu, tako kot ste že povedali, o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, zagotovljena dostopnost do razvojnih oddelkov in bodo otroci vsi deležni te strokovne izobrazbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Je zelo aktualna tudi v luči priprave novega zakona. Moram pa poudariti, da so lokalne skupnosti ustanoviteljice vrtcev in prav iz tega razloga mi vedno – in če le lahko – usklajujemo, pomagamo, tudi iščemo rešitve takrat, ko je to le mogoče. Resa pa je, da je treba vse bolj zagotavljati tako imenovano celovito obravnavo otrok s posebnimi potrebami, še posebej pa utemeljevati in razvijati nove pristope pri zgodnji obravnavi teh otrok. Zato je tudi domena vrtca ena tistih ključnih prvih stopnic v razvoju otroka, zato da lahko potem tudi skozi različno obravnavo pristopimo k pomoči, podpori, razvoju posameznika otroka. Kot veste, tudi v novih projektih predvidevamo ustanovitev več strokovnih centrov tudi za namen zgodnje obravnave otrok. Obetamo si, da bodo v ta namen tudi lokalne skupnosti potem ne le bolj povezane, ampak tudi morda bolj senzibilne na nekaterih področjih do tega, da se skuša spodbujati ne le razvojne oddelke, ampak predvsem res celostno obravnavo otrok od prvih korakov naprej. K temu si bomo mi močno prizadevali, je pa res, da je to medresorska tvarina, da posega to na več področij, in seveda, kot rečeno, na izvedbenem delu še posebej tudi na lokalne skupnosti.
Hvala lepa. Zdaj pa res prehajamo na drugi krog. Gospod Marko Ferluga bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministricam, generalni sekretarki in dvema ministroma in ostalim poslednjim Mehikancem, ki so tukaj – poslancem, pardon. Že 2016. leta je bilo na Odboru za zadeve Evropske unije v enem izmed izhodišč za pripravo ministrskega sestanka za kmetijstvo dana pobuda s strani Češke glede razlike pri prehranskih izdelkih na policah v Evropski uniji. Iz tega se je dalo razumeti, da obstajajo prvo- in drugorazredne evropske države glede kvalitete hrane in pijače. Mesec dni nazaj, mogoče še malo več, pa je tudi STA, pa tudi slovenski mediji so povzeli oziroma napisali članek o neki analizi, in sicer med češkimi in nemškimi prehrambenimi izdelki, kjer so v 35 % testiranih izdelkov odkrili neko bistveno razliko po vsebini. V glavnem so bile razlike pri gaziranih pijačah tipa Pepsi in tako dalje, margarinah Rama, jogurtih in tako dalje. Če samo pri sebi povem, zagotovo je bistvena razlika tudi pri Nutelli. Eno je italijanska Nutella, eno je Nutella, ki jo proizvajajo na Poljskem in se prodaja pri nas, eno je nemška Nutella, ki se tudi prodaja pri nas, tako da dejansko obstaja neka razlika v tej zadevi, kar se tiče hrane. Enako velja po mojem vedenju tudi za izdelavo raznoraznih aparatov, pa če hočete tudi avtov, ampak to ni današnja tema. Mene pa s strani vas, gospod minister, zanima: Ali je bila pri nas narejena kakšna analiza teh prehrambenih izdelkov? Če je, kakšne so ugotovitve? Če je ta seznanitev bila, potem da se nekako poskuša ali pridružiti tej češki pobudi, da se resnično potem ti prehrambeni izdelki nekako dajo v neko isto, ne bom rekel samo cenovno, ampak tudi kvalitetno oskrbo. Prosim za vaš odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Odgovoril bo minister Dejan Židan. Izvolite.
Hvala. Hvala, gospod poslanec, tudi za aktualno vprašanje. Slovaška in Madžarska sta zahtevali, tudi Slovenija je podprla, razpravo na AUB točki pristojnega Sveta v marcu v Bruslju. Oboji so imeli lastne ekspertize, kjer so dokazovali, da je po njihovem mnenju identičen proizvod, ki ga vsaj potrošnik spoznava kot identičen, v bistvu različno sestavljen in ima potem tudi različne kakovostne karakteristike. Zraven se je slišalo mnenje multinacionalk, da res drži, da za različna območja prilagajajo okus in nekje tudi prilagajajo cenovno raven, kar ni sporno. Sporno je, če to potrošniku ni nedvoumno vidno. Če bi bilo na pijači, čokoladi ali na Nutelli napisano, to je Nutella za vzhodne potrošnike in to je Nutella za zahodne potrošnike, bi bil verjetno potrošnik informiran, pa bi se tudi odločal, kakor bi se odločal. Težava pa je, ker potrošnik te izdelke zaznava kot enakovredne, zato je tudi Slovenija podprla to razpravo. Pri tej razpravi je zelo sodelovala tudi pristojna evropska komisarka, ki je Čehinja, in odgovorna za tržno delovanje oziroma za zaščito potrošnikov. Ona nas je obvestila o naslednjem: prvič, po njenem mnenju že trenutna zakonodaja omogoča, da se, če se odkrijejo tovrstne prakse, čisto zakonito preganjajo in da je pripravljena celo pospešiti preganjanje; kot drugo pa, dala nam je neke vrste obljubo, da bodo na ravni Evropske unije izvedli neke vrste kartiranje, tako da pogledajo več regij in nas z rezultati seznanijo na naslednjem Svetu, ki bo predvidoma ob polovici tega leta. Kaj je v vmesnem času naredila Slovenija? Mi do sedaj nismo imeli, razen posameznih ugibanj, nekih dokazov, da so različni proizvodi pod isto blagovno znamko isti proizvod različne kvalitete. Razen, imeli smo primer študije potrošniške organizacije ravno za lešnikov namaz, ki mu pač ne smem izgovarjati imena, kjer ni bilo dokazanih razlik. V tem času nam je že na razpolago študija Inštituta za nutricionistiko, kjer so primerjali deklaracije. Niso ugotovili nekih pomembnih razlik, zlasti pa ne v škodo Sloveniji in v korist Avstrije oziroma ali obratno. Zakaj to poudarjam? Zato tudi tujci, ko so delali pa analizo, nikjer niso ugotovili, tako da bi nam pojasnili, da je razlika med tem, kaj analiza ugotovi in kaj piše na deklaraciji. Težava je, ker potrošnik deklaracije ne primerja in tudi nima s čim primerjati. To je prvo. Drugo, Uprava za varno hrano je bila zaprošena in je naredila naslednje. Po različnih dobavnih poteh znotraj Slovenije naša uprava ne more jemati vzorcev, so pa različni dobavni kanali, je jemala več vzorcev in pri analizi deklaracij so bila manjša odstopanja, ki pa po njihovem niso bistvena. Prav tako je pa Uprava za varno hrano poslala paleto izdelkov na testiranje, rezultati bodo znani tekom tega meseca in bodo seveda tudi vam in širši javnosti javno predstavljeni. Pa še četrta aktivnost poteka, in to je, ministrstvo zaključuje javna naročila nižje vrednosti s potrošniškimi organizacijami, ki pa imajo to možnost, da vzamejo vzorce tudi izven države. Tako bo Slovenija oborožena z lastnimi podatki za naslednjo razpravo, ki bo predvidoma junija ali julija na ravni Evropske unije v Bruslju, prav tako pa tudi vam tako na odboru in tudi v parlamentu, če boste želeli, bodo rezultati predstavljeni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolega Ferluga je imel zdaj zelo dobro vprašanje o kvaliteti hrane, da moram pač to javno in na glas povedati – pomembna reč. Kar pa mene boli v mojem poslanskem vprašanju, je pa financiranje zasebnega osnovnega šolstva, ki ga Vlada odpira. Namreč, 6. aprila je sprejela novelo ZOFVI, ki prinaša povečanje financiranja zasebnega osnovnega šolstva, in s tem dejansko spreminja koncept osnovnošolskega izobraževanja pri nas, ki seveda temelji na javni šoli. Če začnem s finančnim podatkom. Delež izdatkov za izobraževanje v državnem proračunu je leta 2008 znašal skoraj 19 %, do leta 2015 je ta delež padel na 14,9 %. Slovenija namenja 4,8 % BDP izobraževalnim ustanovam od vrtcev do fakultet, medtem ko se povprečje OECD giblje na 5,2 %. Poleg zmanjševanja sredstev v celoti se povečuje financiranje zasebnega osnovnega šolstva. To bo po novem polno financirano in to z javnim denarjem. Prvič je to neka čisto nepoštena praksa in ,drugič, za sabo potegne hude razvojne posledice. Zasebno šolstvo bo praktično popolnoma financirano iz javnega denarja, poleg tega pa bo lahko obračunavalo še šolnine in na tak način ponudilo nadstandardni program. Tak pristop zelo hitro pripelje v dvotirni šolski sistem; enega, zasebnega za bogate, seveda kvalitetnejšega, in drugega, javnega, ki bo soočen s padajočo kvaliteto in bo namenjen vsem ostalim: raji, proletarcem in tako naprej. Poslanske skupine Združena levica, SD in Desus smo že februarja 2015 vložile predlog za dopolnitev ustave, s katerim bi izpeljali jasno razločitev med javnim in zasebnim izobraževanjem. Strankarski kolega, vaš Milan Brglez, je takrat na kolegiju pojasnil nekako v smislu, da te ustavne komisije ni sklical, ker v SMC ni bilo konsenza o tem vprašanju in je treba počakati, da bo drugačna politična volja, zdaj smo pa soočeni s tem. Zanima me: Kakšni so razlogi, da ste ravno sedaj na Vladi sforsirali novelo ZOFVI, ki povečuje financiranje zasebnega osnovnega šolstva? Lahko sicer rečete – odločba Ustavnega sodišča; ampak, če smo pošteni, koliko je odločb Ustavnega sodišča, ki so zelo kreativno interpretirane ali pa sploh niso uveljavljene in tako naprej. Še drugo vprašanje: Zakaj financiranje razširjenega programa v višini 85 odstotkov? To ne izhaja iz odločbe Ustavnega sodišča, se lahko sklicujete tukaj na neke pravice iz leta 1996, ampak je formalnopravno stvar jasna: gre za materijo, ki se določa z zakonom, in če bi povsod spoštovali stare pravice, konec koncev 90 odstotkov zakonov sploh ne bi smeli spreminjati. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Najlepša hvala. Naj najprej pojasnim, da je bilo v osnovi razmerje med javnim in zasebnim šolstvom prvič normativno določeno v obdobju leta 1996, in sicer z zakonom o organizaciji in financiranju. Navedeni zakon je zasebno šolstvo razumel kot dopolnilo javnemu šolstvu, in sicer s ciljem bogatenja vzgojno-izobraževalnih programov; torej izvajanja drugačnih metod, drugačnega pristopa k delu, a vendarle sledenju učnim ciljem. Zakon je predvideval tako postopek pridobivanja javne veljavnosti kot tudi način financiranja zasebnih šol in ta zakon določa, da zasebni šoli, ki izvaja javnoveljavne programe, pripada 85 odstotkov sredstev, ki jih država zagotavlja za izvedbo tega programa sicer v javni šoli. Iz obrazložitev zakona iz leta 1996 tudi izhaja opredelitev, da zakon podpira razvoj zasebnega šolstva in zato tudi uzakonja to rešitev, da zasebna šola, ki izpolni ustrezne pogoje za pridobite tudi javne veljavnosti programa, pridobi pravico do 85 odstotkov sredstev za celoten program. Predlog spremembe ZOFVI v ničemer ne spreminja razmerja med javnimi in zasebnim, niti ne njene definicije, kot je bila opredeljena leta 1996, ampak v resnici uresničuje ustavno odločbo, kar ste sami že navedli, in sicer tako, da se zasebnim šolam, ki izvajajo javnoveljavni program, torej, da so pridobile javno veljavnost, izključno financira tisti del, ki je obvezni del, kot 100-odstotno financiranje. Vse ostalo je, kot ste že sami navedli, pridobljena pravica. Torej, v osnovnošolskem programu ločujemo obvezni del in t. i. razširjeni del programa. Glede na to, da nismo posegli v financiranje razširjenega dela programa, in glede na to, da se dejansko financira v obveznem delu samo tisti del, ki se tudi dejansko izvede, kar se tiče zasebnih ali javnih šol, ohranjamo na ta način tudi že pridobljeno financiranje. Rekli ste, da financiramo v polni meri, torej v celoti. To ne drži ravno iz razlage, ki sem jo podala. Hkrati tudi ne drži, da nam še pada, če sem prav razumela, delež BDP. Ravno ta vlada je začela povečevati [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Aha, no, potem pa vzamem nazaj, kajti ravno ta vlada je začela povečevati tudi delež BDP za izobraževanje in tudi znanost. Seveda bi si želeli, da bi k temu dodali še več in še hitreje ustrezna sredstva. Ob tem pa moram poudariti, da je bistvo zakonodajne spremembe ne le uresničevanje predlagane zakonodajne spremembe, ne le uresničevanje seveda ustavne odločbe, ampak predvsem, da z novelo ZOFVI uredimo tudi pogoje ustanavljanja šol – torej govorimo o potencialno novoustanovljenih šolah –, predvsem pa, da vse to zajamemo v t. i. standarde kakovosti, izpolnjevanje teh standardov kakovosti in seveda tudi sledenje evalvacij doseganja učnih ciljev – ne glede na to, ali smo v javnem oziroma zasebnem delu. Torej, kakovost programa in predvsem upoštevanje novih dimenzij, ki jih je družbeni napredek prinesel, mora biti vključeno tudi v način zagotavljanja kakovosti in sledenja učnim ciljem. Poleg tega naj poudarim, da ne bo več po predlagani noveli avtomatičnega financiranja pridobljenega javnoveljavnega programa oziroma javne veljavnosti. Ravno temu smo se želeli izogniti v luči kakovosti in doseganja le-te in hkrati tudi se, kot navedeno ,dopolnjujejo predlogi oziroma kriteriji in standardi za pridobivanje te javne veljavnosti. Na ta način še bolj krepimo javno šolstvo, torej tisti del, ki je v resnici temeljni steber našega izobraževalnega sistema. Naj povem, da se ravno vračam z učiteljskega vrha, kjer so nas povabili s strani OECD in drugih soorganizatorjev prav zato, ker imamo enega bolj trdnih, stabilnih in tudi razvojno naravnanih javnih in vsevključujočih šolskih sistemov. Zasebno pa je dopolnilo temu.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za besedo. V večini primerov, če OECD nekam vabi, je najboljši kurz akcije, da se držite čim dlje stran od tega, ker od OECD, razen statistike, navadno ne prihaja nič dobrega, ampak samo recepti za privatizacijo in komercializacijo – tudi v izobraževanju. Moje vprašanje se je dotikalo ustavne določbe. Prvič: vemo, da je bila ta ustavna določba sprejeta v silno škatljivih okoliščinah in pomeni 180-odstotni obrat glede na stališče Ustavnega sodišča pred tem. To je pač prva stvar. Druga stvar, v tej državi imamo kup ustavnih določb, ki se jih bodisi upošteva, bodisi se jih ne upošteva, ali pa se jih silno ustvarjalno interpretira. Tudi vaša stranka SMC, ključna koalicijska stranka, si je v treh letih naredila zgodovino kreativne interpretacije pravnih norm, navsezadnje o Zakonu o tujcih, ki ravnokar čaka na ustavno presojo. Tu me zanima: Kakšni so razlogi, da ste se pa ravno sedaj odločili poseči v novelo ZOFVI in jo forsirati? Zakaj ravno sedaj in iti zraven še dodatno v povečanje financiranje zasebnega osnovnega šolstva? Odločba Ustavnega sodišča zagotovo ne more biti ta razlog, ta triger, sploh ne more biti razlog za vašo trmasto vztrajanje pri tem, sploh glede na vaše koalicijske partnerje. Potem je pa tu še razširjeni del programa. Tega pa niti odločba Ustavnega sodišča ne zahteva, da bi se sofinancirali razširjeni program osnovnih šol, ker to financiranje postavlja zasebne šole v še bolj privilegiran položaj in ni nobenega pravnega, zunanjega, kakršnegakoli pač vzvoda, zakaj bi to pač v noveli ZOFVI moralo biti. Če kaj, je ravno obratno: ta denar bi moral iti v javne šole.
Hvala lepa. Gospa ministrica dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Najlepša hvala. Naj najprej pojasnim glede ustavnega procesa, čeprav je to domena tega zbira, tega državnega zbora. Na ministrstvu smo podali vse strokovne podlage in videnja v luči potencialne spremembe ustave na tem področju in kolikor vem, procesi tečejo naprej. Tudi Stranka SMC je to podprla in, kolikor je meni znano, je to domena, ki jo mora prevzeti Državni zbor skupaj z Ustavno komisijo. Kar se tiče samega izpolnjevanja zatečenih pravic – da, te so bile dodeljene v letu 1996. To drži. Drži seveda tudi, da razmejujemo obvezni in razširjeni program. In drži tudi, da seveda vpeljujemo tako imenovane kriterije, lahko rečemo tudi varovalke, za vse, zato da zagotovimo resnično kakovost in doseganje učnih ciljev tako, da so na koncu vsi tisti, ki so bodisi vključeni v javni program oziroma zasebni program lahko udeleženi pravega sledenja učnih ciljev. Zato je bilo treba precej usklajevati tudi sam predlog ZOFVI. Odgovor, zakaj ravno sedaj. Kot veste, smo pripravljali ta zakon precej časa, ga usklajevali, imeli tudi že več poskusov. Torej, odgovora, zakaj ravno sedaj najbrž ni treba navesti, kajti pripravljen je bil že preteklo leto. Res pa je tudi še usklajevan s strani upravnih norm in interpretacij, na kakšen način vendarle zagotoviti premik tudi v obravnavi predvsem že navedenih kriterijev kakovosti.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, izvolite, imate postopkovni zahtevek.
Najlepša hvala. Vlada oziroma zanjo ministrica za izobraževanje očitno trmari po dvigu sredstev za zasebne osnovne šole, s čimer niti približno ne morem biti zadovoljen, zato bi želel splošno razpravo v Državnem zboru,kot eno izmed instanc, kako se lahko dvigovanju sredstev za zasebno šolstvo postavimo po robu. Moramo imeti vseskozi ob tej debati v mislih, da vsak cent, ki gre zasebnim šolam, pride iz malhe financiranja za javno izobraževanje. In več sredstev za privatne šole pomeni stradanje javnega šolskega sistema. Hvala.
Hvala lepa, gospod Kordiš. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Gospod Uroš Prikl bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak ter generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa in še enkrat lep pozdrav vsem, ki še vztrajate v tej pozni popoldanski uri. Tokrat je moje vprašanje vezano na Zagovornika načela enakosti, in sicer na dve dami, na ministrico za delo in na generalno sekretarko, dasiravno nekoliko več in obsežnejše odgovore pričakujem od generalne sekretarke. Pravzaprav natanko pred pol leta smo v Državnem zboru imenovali na podlagi Zakona o varstvu pred diskriminacijo neodvisnega Zagovornika načela enakosti. Predhodno je relativno neodvisna institucija v ta namen delovala v okviru Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, po novem pa kot povsem neodvisen institut oziroma institucija izven dosega oziroma ingerence ministrstva. Če je moje vedenje točno, je urad še vedno na nek način v procesu ustanavljanja oziroma zagotavljanja osnovnih pogojev za njegovo delovanje. Pred institucijo zagovornika je obsežna materija nalog in izzivov, saj je treba vedeti, da je optimalno varstvo, če že ne idealno varstvo, pred vsakodnevnimi različnimi oblikami diskriminacije zelo težko ali pa praktično nemogoče doseči, pa vendar. Nedolgo se je name obrnil Zagovornik načela enakosti in me seznanil s svojimi vsebinskimi načrti v zvezi z aktivnostmi na svojem področju dela. Prav tako pa me je seznanil s pogoji, v katerih deluje, in se mi na nek način tudi potožil, da je majčkeno premalo posluha v okviru institucije Vlade. Priznati moram, da sem ga obiskal, da sem si na nek način tudi ogledal te prostore, in ugotovil, da bi vendarle morda lahko kaj več naredili za to institucijo, če smo si jo že izbrali na tak način, dasiravno zakonodaja ni rekla, da mora biti to takšna oblika organiziranosti, ampak da je treba v okviru zakona pač zagotoviti spoštovanje nediskriminacije in zagotavljanje enakih možnosti za vse. Kot poslanec tega Državnega zbora, kot Uroš Prikl, pa tudi kot ali pa predvsem kot član Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ki ga tudi vodim in sem še posebej dovzeten za takšne in drugačne probleme, vas pa, spoštovana generalna sekretarka in tudi ministrica, sprašujem: Kaj je bilo v tem času poleg nedavno zagotovljenih dodatnih 50 tisoč evrov postorjenega v interesu, da se zagotovijo tisti optimalni, da ne rečem minimalni pogoji, za nemoteno delovanje institucije urada Zagovornika načela enakosti? Kaj namerava Vlada v prihodnje s tem v zvezi postoriti, da se bo urad zagovornika lahko v bistvu razvil in zaživel? Kakšna bo dinamika? Kdaj bo ta polni zagon oziroma kdaj bo popolno zaživel institut, seveda v interesu zagotavljanja dveh ciljev, to je ničelna diskriminacija in pravična družba za vse? Za odgovore se vama že vnaprej zahvaljujem.
Besedo dajem ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani poslanec Uroš Prikl, hvala za vprašanje. Gre za pomembno novo institucijo v državi. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je od leta 2009 poskušalo pripraviti in uskladiti politično Predlog zakona o varstvu pred diskriminacijo, s katerim bi v naš pravni red prenesli v popolnosti določbe evropske direktive. Kot ste omenili, smo imeli pred tem zagovornika, ki je deloval najprej v okviru Generalnega sekretariata, potem pa je bil prenesen, mislim da leta 2012, na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, kar je bila kršitev evropskega pravnega reda. Mi smo imeli opomin in smo bili tik pred tem, da plačujemo mesečne kazni, ker namreč eden izmed ključnih pogojev je, da je zagovornik kot organ samostojen in neodvisen predvsem v finančnem vidiku in tudi z vidika pristojnosti, torej neodvisen organ. Zato se je Ministrstvo za delo ves čas v tem postopku političnega usklajevanja prizadevalo, da ustanovimo samostojen organ. Smo se pa zavedali, da bo v času tako finančne krize kot tudi kasneje – seveda ustanavljanje novih organov v državi nikoli ni zelo dobrodošlo –, zato smo iskali različne možnosti, kako to izpeljati tako v pogovoru z varuhinjo kot z informacijsko pooblaščenko, ker je bil osnovni cilj, da zagotovimo samostojen organ, po drugi strani pa, da zmanjšamo stroške, ki so povezani s samim administriranjem tega organa. Majhni organi pa hkrati morajo imeti vse, dovolj drugih administrativnih zaposlitev, da lahko opravljajo svoje funkcije, in to smo želeli zmanjšati. Žal ni bilo mogoče, zato smo na koncu – ker 50. člen Zakona o varstvu pred diskriminacijo pravi, da Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti še dve leti po ustanovitvi zagotavlja administrativno-tehnično pomoč za ta organ; to Ministrstvo za delo tudi izvaja. To pomeni kadrovske zadeve, postopke zaposlitve, plače, kadrovske načrte, finančne, torej računi, odredbe, potni nalogi, nalogi na področju informatike. Takoj po imenovanju Zagovornika načela enakosti smo pričeli z aktivnostmi za vzpostavitev samostojnega državnega organa, in sicer smo mi pripravili ustrezne vloge za vpis oziroma vključitev Zagovornika načela enakosti v register proračunskih uporabnikov, izvedli smo vse potrebne aktivnosti za pridobitev davčne, matične številke ter pridobitev registrske številke pri Zavodu za zdravstveno [[...]]Skratka, veliko je bilo teh aktivnosti. Mi smo pripravi tega zakona zagotovili to, kot smo lahko. Ministrstvo za delo je zagotovilo 200 tisoč evrov iz svoje proračunske postavke. Jaz sem vesela, da je danes oziroma že z 9. 3. 2017 bila izvedena prva zaposlitev in 1. aprila 2017 druga zaposlitev na mestu strokovne pomoči, tudi postopkovne. Skratka, dogaja se – verjamem, da prepočasi. S samimi prostori pa je bilo več težav. Prostori na našem ministrstvu nikoli niso bili mišljeni kot stalna rešitev, mi smo potem v okviru tega, kar se je dogajalo, ponudili možnost, niso pa absolutno primerni, mi smo se tudi, naši uslužbenci, izselili iz teh prostorov in skupaj se iščejo primernejše rešitev. V nadaljevanju pa [[…]]
Besedo dajem še generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite.
Hvala. Generalni sekretariat se je v reševanju te problematike vključil decembra meseca lansko leto, kjer smo se na sestanku srečali Ministrstvo za javno upravo, Ministrstvo za delo, Ministrstvo za finance in gospod Lobnik. Takrat smo ugotovili, da največji problem predstavlja prostorska problematika, da je Ministrstvo za delo nudilo vse tisto, kar je v skladu z zakonom moralo nuditi, da pa so prostori postali neprimerni predvsem zaradi tega, ker so iz zdravstvenih razlogov postali neprimerni. Tudi sama sem si te prostore ogledala in smo pristopili k temu reševanju. Najprej so bili ponujeni na Statističnem uradu bivši prostori, ampak smo skupaj ugotovili, da za zagovornika niso primerni. Nato je bilo z MJU posredovano zagovorniku 8 možnih lokacij, kjer bi lahko reševal svojo problematiko, kar se tiče tega, kje bi bili locirani. Naj povem, da je bila njegova želja, da bi bili skupaj v stavbi, kjer je varuhinja človekovih pravic, kar je tudi objektivno razumljivo, glede na to, da gre za podobne vsebine, in bi lahko logistično tudi določene stroške ali pa tudi vsebine pokrivali, vendar je žal bilo neizvedljivo, ker je bilo v tistem trenutku zasedeno. Naj povem, da do danes še nimamo odgovora zagovornika, katera od teh lokacij je za njega primerna, kljub temu da mu je bilo 50 tisoč evrov zagotovljeno. Če mi dovolite, bi lahko do konca povedala. No in še to. Želi si trajno rešiti problematiko, ker so mu bili ponujeni tudi na GSV prostori, vendar je rekel, da raje počaka, da se trajno reši problematika, ne želi samo začasne. Tudi glede števila zaposlenih smo se pogovarjali in takrat pomagali tudi v sodelovanju z Ministrstvom za delo pripraviti kadrovski načrt in omogočili formalno ustanovitev. Seveda mu je bilo samo za zaposlitve dodeljenih 130 tisoč evrov, za katere pa menimo, da jih do tega trenutka še ni izčrpal, in je dogovorjen z Ministrstvom za finance, da postopno, tako kot bo zaposloval, imel [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospa državna sekretarka. Žal nimam vpliva na avtomatizem izklopa mikrofona. Gospod Uroš Prikl, želite postaviti dodatno vprašanje, tako da damo možnost gospe državni sekretarki, da odgovori do konca? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Odgovori so bili zelo izčrpni s strani obeh vaju. Tukaj bi samo apeliral, da dajte skozi en dogovor, če smo se že kot država odločili, da bomo takšno institucijo imeli – lahko bi tudi kakšno drugo pot ubrali, ampak odločitev je bila takšna, kot je bila, in jo je treba seveda rešpektirati. Ni to trivialna institucija. Če želimo, da bo naša družba nediskriminatorna in da bo ničelna toleranca, kot sem že uvodoma povedal, do vsake oblike diskriminacije, ampak resnično do vsake oblike, potem je verjetno tudi treba kaj s tem v zvezi narediti. Verjamem, da apetiti niso preveliki. V trenutku, ko sicer gospodarska rast je, ko nam malo boljše kaže, kot pa nam je pred nekaj leti nazaj, pa vendarle moramo tukaj tudi malo konje ustaviti in imeti v mislih, ko nekateri nimajo svojega osnovnega eksistencialnega vprašanja, tudi stanovanjskega itd. rešenega, da seveda tukaj ne moremo biti razsipni. Pa vendarle, če smo institucijo kot takšno sprejeli, jo potrdili skozi zakonska določila, je seveda to treba rešpektirati in iskati takšne rešitve, ki bodo dolgoročno vzdržne. In da bomo lahko od takšne institucije tudi nekaj pričakovali, tako kot je to primer bil skozi postopen razvoj tudi Komisije za preprečevanje korupcije, tudi informacijske pooblaščenke pa verjetno bi lahko še kaj tukaj v zvezi naštel. Tako ob zaključku, če želite, mi seveda lahko še kaj pojasnite, sicer pa apeliram na vse vas, da skozi dialog, da skozi pogovarjanje poiščete tisto rešitev, ki bo dobra, pa ne samo za institucije, ki so tukaj vpete, predvsem pa za ljudi, ki se jim dnevno godijo krivice. Zato pa je tudi ta institucija ustanovljena in verjamem, da le na tak način, da bo pomagala ljudem, ki so v težavah, bo tudi dosegla svoj namen. Najlepša hvala.
Besedo dajem generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite.
Več ali manj sem vam odgovorila in tudi podala informacijo, kaj smo storili. Absolutno se z vami strinjam, da je treba to institucijo ustanoviti na tak način oziroma ji omogočiti vse pogoje, stalno smo v stiku z njim, žal zadeve gredo prepočasi. Tudi mi bi si želeli, da gredo hitreje in, tako kot ste rekli, da se zagotovi občanom enakost pred seveda inštitucijami. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Še enkrat hvala! Danes postavljam zelo lokalno aktualno obravnavana vprašanja. Po urgentnem centru je namreč na vrsti napovedana obnova starega mostu. Moram povedati, da je tema zelo aktualna in bolj se približuje obnova mostu, več je seveda pripomb, napovedi protestov in tudi kritik, pa ne samo države, ampak tudi lokalne oblasti in vseh drugih pristojnih. Za kaj sploh gre? Na razpis za omenjena dela in obnovo ptujskega mostu so se prijavila naslednja podjetja: Euro-Asfalt in Pondus, Map-trade ter Pomgrad. Ponudba Euro-Asfalt, d. o. o., in Pondus, d. o. o., je bila vredna 3 milijone evrov in je imela najkrajši rok zaprtja mostu zaradi drugačne tehnologije v primerjavi s preostalima dvema ponudbama. Map-trade je ocenila to investicijo in dala ponudbo za 4 milijone evrov in zaporo mostu do enega leta. Izbran pa je bil Pomgrad, d. d., ki bo za obnovo zaračunal 4,5 milijonov evrov in zaprl most za najdaljši čas. Govori se kar o 18 mesecih. Neizbrana ponudnika naj ne bi imela dovolj dobrih referenc, kar v praksi pomeni, da je bil razpis prirejen oziroma narejen seveda na kožo Pomgrad, d. d., in zaradi tega bi morali tudi, če je to mogoče, uveljavljati protikorupcijsko klavzulo. Sicer Mestna občina Ptuj tega interesa naj ne bi imela, ker bo kar nekaj denarja zaslužila zaradi plačevanja prispevka za zaporo ceste in urejanja obvoza. Dejstvo je, da ima Pomgrad, d. d., odprtih preveč gradbišč po Sloveniji, tudi na manjkajočem delu avtoceste Draženci–Gruškovje. Zaradi tega se predvideva na obnovi mostu, torej starega ptujskega mostu, samo enoizmensko delo. To pomeni, da bo močno ohromilo promet na celotnem Ptuju in tudi regiji bo to povzročilo ogromno problemov. Delati se začne na začetku turistične sezone; kot veste, Ptuj je zelo lepo mesto – in ste vabljeni – in to bo močno ohromilo tudi turistično ponudb. Turisti bodo zmedeni, kako sploh priti v center mesta, problemi bodo tudi s termami, s toplicami in še bi lahko našteval. Ne želim niti naštevati urgentnih prevozov reševalcev, gasilcev, vse to bo v bistvu z eno besedo kolaps. Ljudje bodo na dan zapravili uro do dve uri več zaradi tega, ker bodo morali voziti po obvozih in vseh drugih poteh, prav tako pa tudi izvajalec priznava, da še do danes niti sam ne ve, kako se bo lotil neke reorganizacije prometa, ker dejstvo je, da Puhov most, torej ta novejši most, ne bo zdržal vseh teh bremen.
Besedo za odgovor dajem ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi poslancu za postavljeno vprašanje. Preden odgovorim na konkretno vprašanje v zvezi s konkretnim mostom, bi odgovoril še malo na splošno o problematiki vzdrževanja in obnavljanja premostitvenih objektov v Republiki Sloveniji. Na našem državnem omrežju je, torej v upravljanju Direkcije Republike Slovenije za infrastrukturo, približno tisoč 400 premostitvenih objektov, ki imajo več kot 5 metrov svetle razpetine. Te premostitvene objekte je priporočljivo sanirati na vsakih 25 do 30 let, po približno 100 do 120 letih pa jih je običajno treba nadomestiti z novimi objekti, kajti toliko približno znaša okvirna življenjska doba teh objektov. V primeru vzdrževanja objektov v teh navedenih časovnih intervalih bi morali vsako leto sanirati približno 47 objektov. Ker pa je imela Direkcija za infrastrukturo v preteklih letih premalo sredstev v ta namen, je v Sloveniji trenutno precej več objektov, ki jih je treba rekonstruirati oziroma tudi zamenjati z novimi. Zaradi premajhnega obsega sredstev predvsem v letih 2010–2014, torej v času najhujše gospodarske krize, je direkcija, denimo, lahko sanirala tudi samo po dva objekta na leto, na nekaterih premostitvenih objektih pa so bile tudi vzpostavljene omejitve prometa. V tem mandatu pa smo uspeli precej povečati sredstva, s katerimi razpolagamo za potrebe vzdrževanja in investicije v cestno infrastrukturo, tako da tudi direkcija lahko izvaja več teh obnov, in v letu 2017 je predvidenih teh obnov na premostitvenih objektih, torej začetek oziroma njihov zaključek, na 26 objektih. Preko reke Drave se trenutno izvajajo dela v Vuhredu, in sicer gre tudi za rekonstrukcijo mostu čez Dravo in rekonstrukcijo železniškega podvoza, tam dela potekajo v skladu s terminskim planom in zapletov pri izvajanju del ni. V planu pa je tako, kot ste že povedali, tudi večja prenova oziroma vzdrževalna dela, obnova mostu na reki Dravi, to je ta stari Puhov most. Predvidoma je začetek te obnove 15. maja 2017, ko se bodo začela rekonstrukcijska dela. Izvajalec je bil že uveden v delo, trenutno je v izdelavi terminski plan, ki bo vključeval tudi potrebno zaporedje del. Tukaj ne bi komentiral teh vaših trditev v zvezi z izbiro izvajalca. Prepričan sem, da so bili postopki izvedeni korektno, če niso bili, so bile možnosti gotovo tudi izkoriščene za morebitne pritožbe. Ne vem, ali je v tem primeru do tega prišlo ali ne; kakorkoli, kot rečeno, zdaj je predvideno, da se bodo dela začela, in predvideno je, da bo od junija naprej, letošnjega junija, most popolnoma zaprt za promet, bodo pa urejeni ustrezni obvozi po vzporednem omrežju. Bom pa tudi sam, glede na to, da sem na problematiko te zapore bil opozorjen tudi še z drugih strani, detajlno zahteval podrobnejše informacije o dinamiki teh del in koliko se ta dela lahko izvajajo na način, da bo čas te zapore kar se da kratek. Hvala lepa.
Besedo dajem ponovno gospodu Andreju Čušu, ker ima zahtevo za obrazložitev odgovora.
Sicer se bom zahvalil za vaš odgovor, ampak poglejte razliko 3 milijone evrov in na drugi strani izbrani izvajalec za 4,5 milijona evrov. S tem bi lahko v bistvu zgradili manko za urgentni center Ptuj, pa še kakšno krožišče poleg dodatno. Meni se pač zdi to zelo netransparentno in neracionalno, da kar za milijon in pol preplačamo. Ko sem prvič videl, da je nekako namen oziroma da se bo za to porabilo 4,5 milijona evrov, sem sam pričakoval in mislil, da se bo očitno zgradil čisto nov most; mogoče bi še nekaj malega dodali pa bi to šlo, ne pa, da bomo zdaj 18 mesecev imeli v bistvu cel Ptuj v krču. Veseli me, da tudi sami priznavate, da bo to zelo problematično. Na Ptuju se je tudi že organizirala civilna iniciativa, ki vključuje tako ljudi iz Mestne občine Ptuj kakor tudi okolice, lahko rečemo celotne regije, ki na to opozarjajo. Mislim, da ste tudi s tem seznanjeni ali pa zaposleni na ministrstvu. Ljudje še sicer niso tako ozaveščeni, da bo do tega prišlo, ampak iz dneva v dan je vse več besnih odzivov, elektronskih pisem, obiskov na terenu. Res predlagam, da če že gre to naprej, da bomo milijon in pol evrov vrgli skozi okno, pa da gremo vsaj v to smer, da ne bo zapore 18 mesecev, ker potem bo Ptuj mesto duhov in tega jaz pa tudi Ptujčanke in Ptujčani ne bomo dopustili. Hvala.
Za dopolnitev odgovora dajem besedo ministru dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala lepa. Kot rečeno, se bom sam podrobneje seznanil s tem, kaj se da narediti, da bo ta zapora čim krajša. Vemo, da je mogoče določena dela izvajati tudi na način, da se promet preko mostu še vedno odvija. Tukaj mislim predvsem na dela na spodnji konstrukciji. Prepričan sem, da so te zadeve sicer strokovnjaki že dobro premislili, ampak kot rečeno, v tej zadevi bom zahteval podrobnejše informacije. Lahko pa povem, da bo ta obnova tega mostu zahtevna, obnavljala se bo namreč tudi nosilna konstrukcija, vključno z oporniki v sami reki. Iz tega potem posledično tudi tako dolg čas obnove kot tudi takšna investicijska vrednost. Hvala lepa.
Želite podati predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo na to temo? Izvolite.
Morda boste, predsedujoči, malo jezni. Proceduralno bom samo povedal, da mi vztrajamo na tem in ne pristajamo, da se dela na ptujskem mostu izvajajo samo 8 ur na dan. Na to ne bomo pristali; torej zahtevamo vsaj dvoizmensko delo in od tega ne bomo odstopili. Posledično bomo tudi skrajšali rok, ko bo ta most zaprt. Seveda smo vsi za razvoj, da se nekaj dogaja. Tako proceduralnega danes ne bom dal, bom pa v primeru nekih nesporazumov ali pa, da to, kar je bilo danes povedano, ne bo držalo, pa bom to vprašanje postavljal iz meseca v mesec. Da pa tudi zadostim proceduralnemu, pa pač predlagam, da nadaljujemo sejo. Hvala.
Hvala lepa. Sicer na tem mestu vas moram opozoriti dobronamerno, da tovrstne zlorabe niso dovoljene, ker se prepogosto dogajajo v Državnem zboru. Ne glede, besedo dajem gospe Violeti Tomić, ki bo postavila poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite, gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Spoštovani! V Sloveniji se je nekako hkrati s privatizacijo vseh večjih agroživilskih podjetij začelo na veliko govoriti o krepitvi prehranskih verig. To je absurdno, pa vendar smo sprivatizirali praktično vsa podjetja od predelave do prodaje, hkrati pa začeli s promocijo slovenskih živil, lokalno pridelano hrano in tako naprej. Težave Agrokorja in z njimi povezana negotova usoda Mercatorja so znova pokazale katastrofalne razsežnosti te privatizacije, ki smo ji v Združeni levici ves čas glasno nasprotovali. Skratka, če pade Agrokor, pade tudi Mercator in če pade Mercator, padejo vsi dobavitelji, delavci in ne nazadnje tudi naši kmetje in posledično tudi naša opevana lokalna samooskrba. Leta 2015, malo po prodaji Mercatorja, ste sami povedali, da je Mercator postal orodje za prodor hrvaških živilskih izdelkov na slovenski trg. Ne bom tu navajala statističnih podatkov o porastu uvoza živilskih izdelkov, s katerimi ste, verjamem, seznanjeni. Bi pa to problematizirala v navezavi na stopnjo prehranske samooskrbe. Vaša državna sekretarka se je na mojo trditev, da je samooskrba pri nas slaba, na 17. seji Odbora za kmetijstvo odzvala s pavšalnimi trditvami, da se motim, ker da smo z mlekom, mesom, jajci in medom celo zelo dobro samooskrbni. No, pa smo pogledali podatke SURS in videli, da je od leta 2000 do leta 2015 stopnja samooskrbe z jajci padla s 97,7 % na 93 %, samooskrba z medom je v tem času padla s 111 % na 70 %, samooskrba z mesom pa je v tem času padla z 91 % na 73 %. Torej se stanje definitivno slabša in tu govorimo samo o tistih sektorjih, ki naj bi dokazovali, kako zelo nam gre dobro, zato samooskrbe z zelenjavo, sadjem in žiti sploh ne bom omenjala, kjer je stanje definitivno porazno. Ključni deležniki prehranske verige pa so medtem v rokah tajkunov, ki ta podjetja obravnavajo kot žetone na mizi globalnega kazino kapitalizma. Propad Agrokorja bo za sabo potegnil seveda tudi propad Mercatorja. Naša vlada je dogajanje ves čas samo spremljala in šele ko so vse skupaj začasno rešili Hrvati s sprejetjem lex Agrokorja, ste tudi vi prišli ven z lex Mercatorjem, vendar ta zakon ne bo imel nobenega vpliva na trgovsko politiko Mercatorja niti na odločitve o tem, kaj bo lastnik Mercatorja naredil s samim podjetjem, ki je zdaj njegova zasebna lastnina in ta zasebna lastnina je menda sveta in nedotakljiva. Zato vas sprašujem: S kakšnimi ukrepi nameravate preprečiti, da ne bi Agrokor ob svojem propadu za sabo potegnil še Mercator? Kako boste zagotovili, da bodo slovenski izdelki prišli do končnega porabnika? Kako boste dvignili stopnjo samooskrbe? Hvala za odgovore.
Besedo za odgovor dajem ministru mag. Dejanu Židanu.
Spoštovana poslanka, pogovori z vami so mi vedno v posebno čast. Generalno pa takole. Vsa slovenska prehranska industrija ni v tujih rokah. Če pogledate, karkoli pogledate, recimo, če pogledate slovenske mlekarne; res je, največja slovenska mlekarna je v tujih rokah, ostale slovenske mlekarne pa, kolikor je meni poznano, niso v tujih rokah. Zakaj pa sem začel s slovenskimi mlekarnami? Zato ker je proizvodnja surovega mleka najpomembnejša dejavnost znotraj kmetijstva in tukaj, spoštovana poslanka, številke samo rastejo, rastejo in rastejo. Ker verjamem, da bom potem dobil dodatno vprašanje, vam jih preberem nekoliko kasneje, preberem pa z veseljem. Druga najpomembnejša dejavnost je proizvodnja žit. Čeprav proizvodnja žit, poznate, na žalost poteka pod odprtim nebom, tudi sedaj vidite, kako težko je kmetovati, ko imamo drugič v dveh letih stoletno pozebo – pred tem tega pojava ni bilo v takšni meri. Ob tem pa moram poudariti, da končnih podatkov za leto 2016 nimam, ker je statistika objavila podatke samo do leta 2015, in nam je proizvodnja žit, recimo, iz leta 2010 – zakaj uporabljam ta termin, ker od takrat naprej sem bil prvič minister, pa nastaja tudi večja odgovornost – s 568 tisoč ton zrastla na 624 tisoč ton. Zanimivo je, da je bila celo zelenjava, o kateri se toliko govori, pa govori, pa zopet govori, po prehranskih bilancah Statističnega urada, ki ste ga, spoštovana poslanka, sami navajali, leta 2010 60 tisoč ton, leta 2015 92 tisoč ton. Vendar sama stopnja samooskrbe pa takoj zelo ne zaniha. Razlog je preprost: poraba v Sloveniji, kar je verjetno dobro, tudi narašča. Prehranske bilance za samo meso govorijo to, kar ste tudi vi povedali. Če pogledamo sicer od leta 2010, ugotovimo, da predvsem vpliva padec proizvodnje prašičev in s tem prašičjega mesa v Sloveniji, generalno pa so v bistvu ostale vrste kolikor toliko stabilne: ali gledamo govedo, ali gledamo perutnino, ki je pomembna, in tukaj nimamo v bistvu tako zelo velikih nihanj. Kar se tiče Mercatorja. Želel bi si, da takrat, ko sem opozarjal – jaz nisem bil pristojen, imel pa sem pravico opozarjati tako na Vladi, tudi zato je Vlada nekajkrat obravnavala, kakor tudi javno. Meni je žal, da ni bilo več ljudi, ki bi glasno razmišljalo podobno kot jaz. Sam sem se zavedal, da banke ne morejo biti lastniki gospodarskih družb ali ne morejo biti lastniki tudi trgovinskih družb, sem se pa zavedal tudi nečesa drugega. Eno je, če je tvoj lastnik strateški kupec, ki je, recimo, tudi trgovina in nima preferenc do proizvodov neke nacionalnosti. Povsem nekaj drugega pa je, če tvoj lastnik prehranski koncern iz sosednje države. Če pogledate police Mercatorja, žal, prodajnih podatkov – ker mi niso dosegljivi, kakor ste sami povedali, to je zasebna gospodarska družba –, kaj se je dogodilo v številkah s prodajo slovenske hrane in kaj se je zgodilo s številkami pri porasti tuje hrane nimam. Vidim pa tisto, kar vidim na policah. Trgovinske blagovne znamke, kjer potrošnik ne vidi tako zelo jasno, kdo je proizvajalec, so v veliki meri spremenile naslov, kjer se proizvajajo. Naslov v večini primerov ni več slovenski. Medtem ko blagovne znamke, ki so v lasti podjetij, ki v Sloveniji proizvajajo, pa so na policah tudi ostale. Vendar kljub temu; tisto, kar je pa zanimivo, slovenska proizvodnja hrane je našla stik s potrošnikom. Našla ga je na takšen način, da je bolj prisotna na nekaterih drugih trgovskih policah, to se vidi. Vidi se tudi rast. In kar je zanimivo, slovenska proizvodnja hrane je bistveno povečala izvoz. Mislim, da se je od leta 2010 do danes izvoz povečal, govorim sicer nekoliko na pamet, za 38 %, kar v praksi pomeni, da vsak četrti prehranski izvoz je že namenjen tujini. Zakaj pa mi toliko javno govorimo o iskanju lokalne hrane? Odgovor je preprost. Mi, potrošniki smo kralji, včasih se tega zavedamo, včasih pa ne. Če jaz kot potrošnik iščem slovensko hrano v Mercatorju, Sparu, Tušu, Lidlu ali kjerkoli drugje in če sem pripravljen trgovinsko verigo zamenjati, če ne najdem, verjemite mi, da vsi lastniki bodo od svojih trgovin zahtevali, da je prisotna slovenska hrana. Vendar vsi moramo tako početi. Hvala.
Gospa Violeta Tomič, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Poglejte, spoštovani minister, nekoč smo imeli v državni lasti praktično vsa pomembnejša podjetja znotraj prehranske verige. Sprivatizirana niso bila zato, ker so slabo poslovala – daleč od tega! Večinoma je šlo za zelo uspešna podjetja. Privatizirala so se zaradi neke ideologije, ki govori, da je nujno treba vse privatizirati, ker bo privatnik bolje skrbel za to. Skratka, zato je za to odgovorna tako zdajšnja vlada, kot vse dosedanje vlade. Vi se verjetno spomnite, da smo v Združeni levici pred skoraj dvema letoma ob privatizaciji Žita sklicali nujno sejo Odbora za kmetijstvo in na tej smo v sklepih med drugim predlagali, naj vaše ministrstvo pripravi neko strategijo, v kateri bi opredelili ukrepe za odpravo negativnih posledic privatizacije slovenskih živilskopredelovalnih verig in strategijo za dvig samooskrbe s poudarkom na dostopu kmetov in živilskopredelovalne industrije do končnega porabnika. Takrat ste temu nasprotovali z besedami, da imamo v tej državi že dovolj papirjev, vendar danes, ko vidimo, kaj se nam dogaja, bi nam marsikateri od teh papirjev zelo prav prišli. Skratka, lahko samo spremljamo in upamo, da Todorićev propad ne bo pomenil tudi propada slovenskega kmetijstva, ki smo ga tako lepo dali v njegove roke. Sedaj me zanima: Ali je ta lex Mercator, ki ste ga sprejeli prejšnji teden na Vladi, vse, kar lahko naredite za zaščito našega kmetijstva in živilskopredelovalne industrije? Kako boste zagotovili, da bodo slovenski proizvajalci dobili mesto na policah tujih trgovcev? Ali nameravate sprejeti neko dolgoročnejšo strategijo v zvezi s soočenjem s temi vprašanji ali se boste odzivali ad hoc od primera do primera? In, prosim, ne z resolucijo Zagotovimo si hrano za jutri, ki ste jo sprejeli pred šestimi leti in v tem času razprodali in sprivatizirali vse, kar je od prehrambene industrije še ostalo. Hvala za odgovore.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem mag. Dejanu Židanu.
Meni je zelo žal, ker niste imeli možnost sodelovati pri resoluciji Zagotovimo si hrano za jutri, zato ker takrat se je nekaj lepega in neobičajnega zgodilo v Državnem zboru. Mislim, da je bila soglasno sprejeta kakor tudi izvedbeni dokumenti, ki pa so bili sprejeti na Vladi in potem mi delujemo. Ta resolucija velja do leta 2020. Upam, da ne bomo še tri enake resolucije na isto temo, ker pričakujemo enak učinek, ponovno sprejemali in sprejemali. Treba je v bistvu več delovati, pa mogoče nekoliko manj pisati papirje. To je prva zadeva. Drugo, za razliko od vas imam nekoliko drugačen pogled na lastništvo – za razliko od desnice. Ne govorim, da je samo zasebno lastništvo dobro. Meni je do neke mere nepomembno, ali je lastništvo državno ali zasebno. Meni je pomemben učinek. Učinek, ki ga opazujemo, je pa, da v bistvu ljudje imajo delo, da imajo gospodarske družbe tudi rast, da lahko trajnostno rastejo, in da se držijo vseh standardov, ki so. Mi imamo v Sloveniji primere, ko gospodarske družbe, ki so v slovenski lasti, delujejo fenomenalno dobro. Na žalost pa imamo tudi povsem drugačne primere. Samo en primer, spoštovana poslanka, ki ga pa verjetno poznate. Ljubljanske mlekarne niso bile prodane v času te vlade, ampak neke druge vlade, v kateri sem – mislim da –bil opozicijski poslanec in sem celo na podobnem stolu, na katerem vi danes sedite, tudi sam sedel. Zanimivo! Ko so jo, vključno z zadružnim sistemom, slovenski lastniki prodali – kaj se je zgodilo s to konkretno mlekarno? V nekaj mesecih je prešla na izključno slovensko nabavo surovine, pa tega pred tem slovenski lastniki od te mlekarne niso zahtevali. Ta mlekarna sedaj raste in tako zelo raste, da bo samo letos imela po mnenju, informacijah direktorja 70 novih zaposlitev. Kar se pa tiče Mercatorja, upam, da bodo na hrvaškem težavo Agrokorja rešili predvsem zaradi Hrvatov. Tam je zaposlenih 40 tisoč ljudi in tudi nam kot sosednji državi mora biti v interesu, da je pri sosedih stanje primerno in da ljudje živijo normalno oziroma da dobro živijo. To je tudi lahko naš egoističen primer. Dobro je, da je Mercator zaščiten z nekaterimi klavzulami, nekatere so prodajne, druge, kar so bolj pomembne, so bančne. Tisto, kar je pa pomembno, za kaj boste jutri odločali o zakonu, kakorkoli ga pač imenujete, je pa naslednje: treba je pa preprečiti, da ne bi prišlo na nepošten način – ker na pošten ne more, ker je Mercator zaščiten –, na nepošten način do dodatnega obremenjevanja Mercatorja s strani nesolventne mame ali podrejenih družb. Zelo si želim, da bi ta zakon jutri sprejeli, ker to bi nekoliko zavarovalo dodatno tudi položaj slovenskih kmetov. Hvala.
Želite podati predlog, da se opravi v Državnem zboru razprava o odgovoru? Izvolite.
Seveda je jasno, da je lex Mercator, ki ste ga vložili, bolj ali manj piar poteza, s katero hoče Vlada narediti vtis, da nekaj dela, potem ko so že nekaj oziroma vse naredili Hrvati. Skratka, samooskrba s prehrambnimi živili je večinoma slaba; zapakirano v Sloveniji še ne pomeni, da je pridelano v Sloveniji. Skratka, še na mleku, jajcih, govejem mesu in medu, ker tako pravimo, da je dobro, lahko vidimo počasen trend upadanja. Našega največjega trgovca smo za drobiž prodali nekemu tajkunu, ki pa je kredit za nakup dobil od nekih sumljivih, kot ste sami rekli, mednarodnih skladov in seveda je novi lastnik takoj povečal obseg izdelkov dobaviteljev, ki so v njegovi lastniški strukturi, na račun seveda naših dobaviteljev – koga drugega bi. To ima posledice za celotno prehransko verigo. Torej mi iz državnega proračuna financiramo reklamne akcije, v katerih propagiramo Kupujmo domače, kar je vse lepo in prav, veste, temu ne nasprotujem, ampak vsa domača prehranska podjetja so pa ta in prejšnje vlade prodale za drobiž. Edini razlog za prodajo pa je bil to, da je treba privatizirati, kot sem rekla. In zdaj ste vložili zakon, s katerim naj bi skušali preprečiti, da ne bo ta novi lastnik ob svojem propadu potegnil za sabo še našo celotno prehrambno verigo z našim kmetijstvom in našo samooskrbo vred. Veste, Todoriću ni nič mar za naše kmetijstvo, njemu je mar samo za svoj dobiček in prav nič drugega. In čim večji je dobiček – ki ga potem kuje, seveda na plečih slabo plačanih delavcev, pa na prekarcih, pa na nižanju cen dobaviteljem in seveda na podaljševanju plačilnih rokov. Omenili ste tudi varovalne klavzule, kar je vse lepo in prav, ampak zelo me skrbi, da septembra padejo vse omejitve, ki so omenjene v zvezi z izčrpavanjem podjetja in z odpuščanjem delavcev, ki so bile Agrokorju naložene ob njegovem nakupu. To bo imelo posledice na celotno prehrambno verigo in se bo čutilo, če si naj sposodim vaš reklamni slogan, Od vil do vilic tudi pri nas. Zato seveda zahtevam splošno razpravo o tem. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo postavila poslansko vprašanje ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim. Spoštovana gospa ministrica! Naš zdravstveni sistem že od osamosvojitve dalje boleha za premajhno empatijo do bolnih. Politika še nekako poskrbi za plače najbolje plačanih zdravnikov, usoda bolnikov in ostalih zaposlenih v javnem zdravstvu pa jo premalo zanima. To je jasno razvidno tudi iz nedavnega Predloga zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki vsebuje veliko etično spornih določb. Tako so iz predloga zakona izpuščene potrebe po zdravljenju vseh tistih revnih, katerih zdravljenje je tudi danes odvisno le od prostovoljcev in prostovoljnih zdravstvenih ambulant. Revni in manj premožni očitno ne zanimajo ne zdravstvene politike in tudi ne večine tistih v zdravstvu, ki se pehajo za dobički na račun bolnih. Vaša nekdanja sekretarka je na eni izmed sej parlamentarnega Odbora za zdravstvo celo izjavila, da se problem prostovoljnih zdravstvenih ambulant sploh ne tiče zdravstva, pa čeprav mora prav zdravstveni sistem zagotoviti dostop do zdravljenja prav vsem prebivalcem, tudi revnim. Zato me zanima: Ali boste, kdaj in kako boste poskrbeli za dostop do zdravljenja prav vsakega našega državljana oziroma tistih, ki dalj časa bivajo v Sloveniji? In drugič: Kdaj prostovoljne ambulante v Sloveniji ne bodo več potrebne? Hkrati vas želim spomniti še na eno, s strani zdravstvene politike pozabljeno skupino bolnikov, to je na tetraplegike, ki potrebujejo ambulantno respiratorno obravnavo, ki pa trenutno ni predvideva med pravicami iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, zato so ti bolniki prepuščeni sami sebi in svojcem. Ker za te storitve ni predvidenega plačila, jih tudi javne ustanove, ki bi morale zadnje poskrbeti, kot je na primer Univerzitetni rehabilitacijski inštitut Soča, ne sprejmejo v obravnavo oziroma tovrstno zdravstveno obravnavo preprosto odklonijo. Zanima me torej: Ali in kdaj boste poskrbeli tudi za pravice tetraplegikov do respiratorne ambulantne obravnave? Za odgovor se vnaprej zahvaljujem.
Besedo za odgovor dajem ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. Izvolite, gospa ministrica.
Pozdravljeni vsi skupaj še enkrat. Spoštovana gospa poslanka Julijana Bizjak Mlakar, hvala tudi za ta tri vprašanja. Najprej odgovor na prvo vprašanje glede dostopa do zdravljenja prav vsakega našega državljana oziroma vseh tistih, ki bivajo v Sloveniji, pa nimajo tako imenovanega obveznega zdravstvenega zavarovanja. Prav novi Predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju teži k temu, da bo po novem prav vsak državljan Republike Slovenije obvezno zavarovan, da bomo imeli dostopnost do univerzalne košarice, in seveda tudi vsa tista populacija, ki bodisi je zaprosila za azil, ali začasno prebiva v Sloveniji, ali iz kakršnihkoli drugih razlogov do sedaj ni imela sklenjenega obveznega zdravstvenega zavarovanja in s tem možnost in dostopa do zdravstvene obravnave. Naj pa vseeno na tem mestu povem, da nihče v Sloveniji ne ostane brez zdravstvene obravnave, zlasti nujne, ko jo ta potrebuje. Zaradi tega zdravstveni sistem zagotavlja dostop do zdravljenja s pravicami, ki pripadajo zavarovanim osebam, če pa gre za nezavarovane osebe, imajo te pravice do nujnega zdravljenja. Ministrstvo za zdravje namreč na podlagi različnih zakonov in strokovne presoje zdravnika zagotavlja plačilo nujnih zdravstvenih storitev za osebe, ki zaradi različnih razlogov ali okoliščin nimajo zdravstvenega zavarovanja. Zdravstvene ustanove takega pacienta obravnavajo, oskrbijo, račun pa izstavijo Ministrstvu za zdravje, ki ga tudi poravna. Za te zdravstvene storitve je Ministrstvo za zdravje v preteklem letu vplačalo nekaj čez 400 tisoč evrov teh zdravstvenih storitev. Tako ni nikomur, četudi ni zdravstveno zavarovan, kratena pravica do nujnega zdravljenja. Prav tako je v novem predlogu zakona predvideno tudi zavarovanje za vse otroke, ki iz takih ali drugih razlogov danes tega nimajo – vsaj po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Glede ambulant Pro Bono pa naj povem, da se praktično Pro Bono ambulante ustanavljajo tudi drugod, po drugih državah, v bistvu neodvisno od zdravstvenih sistemov, ustanavljajo se praviloma znotraj civilne družbe. Kot vemo, v Sloveniji delujejo v Ljubljani, Kopru in Mariboru. Ustanovitelji so različni, običajno so to mestne občine, Karitas, Rdeči križ, Slovenska filantropija in še nekatere ustanove. Treba je pa povedati, da poleg storitev, ki jih nudijo, uporabijo te ambulante tudi ogromno oziroma veliko svetovalnega dela tudi v tem smislu, da tem ljudem povedo in pomagajo urediti obvezno zavarovanje, ker se je izkazalo, da mnogi ljudje tudi zaradi neznanja ali pa nevedenja ne vedo, na katero institucijo se obrniti in po katerih delih bi se lahko tudi obvezno zavarovali, pa bi, recimo, zanje te storitve in zavarovanje plačevala država oziroma proračun. Naše ministrstvo je od leta 2013 preko javnega razpisa za sofinanciranje teh programov pomoči, svetovanja in oskrbe oseb brez obveznega zdravstvenega zavarovanja financirala navedene ambulante v okviru 160 tisoč evrov; financiramo in razpisujemo določen denar tudi za druge nevladne organizacije. Nezavarovanim osebam tako ljudje v teh ambulantah pomagajo, da preidejo v javni zdravstveni sistem. Še glede pravice tetraplegikov do raspiratorne ambulantne obravnave. Povem naj, da je bila ta problematika izpostavljena na srečanju v Portorožu 19. aprila 2017 in so se predstavniki UKC Ljubljana, URI-Soča, Zveza paraplegikov dogovorili, da bodo skupaj pripravili klinično pot, ki bo vsebovala to zdravstveno obravnavo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospa ministrica. Čas je zaenkrat potekel. Gospa Julijana Bizjak Mlakar, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Vesela bom, če se bo ta problem tetraplegikov rešil, po drugi strani pa mi je zelo žal, vendar to, kar pravite, da je vsaki osebi pri nas omogočen dostop do zdravljenja, to ne drži in tudi prostovoljne ambulante niso organizirane zaradi veselja prostovoljcev, ampak zaradi nuje revnih, ki ne pridejo do zdravstvenih storitev. Tudi novi Predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju veže plačilo tega zdravstvenega nadomestila na to, ali oseba dobiva denarno socialno pomoč. Vendar je treba povedati, da pri nas zdravstvena politika od osebe, ki živi pod pragom revščine, na primer z 293 evri mesečno, in ni upravičena do nobene denarne socialne pomoči, pričakuje, da bo za dopolnilno zdravstveno zavarovanje prispevala 30 evrov mesečno, ker če ne plača dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, nima dostopa do obveznega zdravstvenega zavarovanja. V predlogu o zakonu o zdravstvenem varstvu pa se pričakuje, da bo za zdravstveno nadomestilo prispevala 20 evrov mesečno. Če ne plača, ni pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in se lahko zateče samo še v prostovoljno ambulanto. V predlogu zakona je etično sporno zaračunavanje predvidenega zdravstvenega nadomestila vsem tistim, ki živijo pod pragom revščine. V Sloveniji je žal po osamosvojitvi v zdravstvu ustvarjen sistem, o katerem smo lahko kot otroci bali v Alanu Fordu. V tem stripu Superhik jemlje revnim, da daje bogatim. Prav tako v Sloveniji bolj premožni plačujejo manjši delež svojega dohodka za javno zdravstvo, kot ga plačujejo revni in manj premožni. Tako upam, gospa ministrica, da boste bolj natančno povprašali svoje sodelavce in poskušali ta problem rešiti, ker očitno ne dobivate pravih informacij.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Res je, sedanji sistem vplačevanja enakih nominalnih premij dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ni solidaren način zbiranja finančnih sredstev. To je ugotovila že analiza. Zaradi tega gre tudi Predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju v smer, da to zavarovanje preoblikujemo, ker je res, da sedanjih 28 evrov od 500 evrov plače ali pa pokojnine pomeni bistveno večji odstotek, kot 28 evrov pomeni, recimo, ne vem, od 8 ali pa 10 tisoč evrov bruto plače. Prav zaradi tega predlagamo zdaj drugačen razpon tega zdravstvenega nadomestila na način, da bi za 8 evrov razbremenili tiste najnižje pri minimalni plači, da bi plačali namesto 28, 20 evrov, da bi pa tisti, ki imajo, recimo, 5-kratnik povprečne plače, to je recimo nad 7, 8 tisoč evrov, plačali 75 evrov na mestec, kar bi pomenilo večji solidarnostni način zbiranja finančnih sredstev. Glede prej omenjenega predloga, kot ste dejali, velja pa za socialno šibke tudi zdravstveno nadomestilo, ki ga bo tako kot danes plačevala tudi država oziroma budžet oziroma proračun.
Mag. Bojana Muršič bo postavila poslansko vprašanje, in sicer najprej ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju in kasneje še ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala lepa ob tej pozni uri, podpredsednik, za besedo. Spoštovani trije ministri, ministrica in nekaj kolegov in kolegic! Moje poslansko vprašanje se nanaša na oba ministra in na specifično težavo, s katero se sooča Državna volilna komisija, ki organizira redne letne delovne posvete predsednikov, tajnikov, namestnikov okrajnih volilnih komisij in volilnih komisij volilnih enot. Predsedniki okrajnih volilnih komisij ter njihovi namestniki volilnih komisij so imenovani s strani sodnikov, medtem ko so tajniki, namestniki v omenjenih komisijah imenovani s strani uradnikov in praviloma so le-ti zaposleni na upravnih enotah. Zakon o volitvah v Državni zbor pa določa, da je funkcija častna in da imajo pravico do ustreznega nadomestila, vendar to šele v času volitev oziroma referendum in ko se ta volilna opravila izvajajo. Omenjeni delovni posveti, ki ga organizira Državna volilna komisija, potekajo praviloma v mesecu maju ali juniju, letošnji je predviden za 25. maj, to se pravi v četrtek. Ob tem ne morem spregledati tudi dejstva, da smo v preteklem tednu potrdili tudi nov zakon oziroma spremembe Zakona o volitvah v Državni zbor, ki prinašajo kar nekaj novosti. In zakaj govorim o tem? Težava nastane v tem, da nekateri predstojniki na upravnih enotah ali predstojniki na sodiščih terjajo od svojih podrejenih – torej sodnikov in uradnikov, ki delajo oziroma delujejo v volilnih komisijah –, da v primeru udeležbe na posvetu koristijo svoj redni letni dopust. Slednje pa pomeni, da se marsikateri sodnik ali uradnik raje odpove udeležbi na tem posvetu, ker mu pač ni priznana službena odsotnost ali pa kakšna druga oblika opravičene odsotnosti z dela oziroma sodelovanje na posvetu. Kot praktično na vseh področjih, se tudi na tem področju soočamo z novostmi in izzivi. Tako bi 25. maja obravnavali vprašanja v zvezi z zagotovitvijo dostopnosti vseh volišč za invalide, ukinitev gotovinskih računov, novosti glede eObvestil volivcem in še vrsto drugih stvari. Zato vaju na tem mestu sprašujem: Kako vidita vidva potrebnost ali obveznost udeleževanja sodnikov in uradnikov na letnih delovnih posvetih Državne volilne komisije za potrebe enotnega izvajanja volilne zakonodaje? Ali se strinjata z razmišljanjem, da bi za tovrstne primere posvetov, izobraževanj in usposabljanj sodnikov in uradnikov morali razmišljati o neki vrsti opravičene odsotnosti z dela? Ali menita, da pri izvedbi volitev, ki so najpomembnejši demokratični proces, ne bi bilo smiselno pravno uokviriti usposabljanje v neko aktivnost sodnikov in uradnikov ter drugih članov volilnih komisij? Zaenkrat hvala lepa za odgovor.
Besedo za odgovor dajem ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju, skupaj imata 5 minut. Izvolite, gospod minister.
Hvala, predsedujoči. Spoštovana poslanka, hvala za to vprašanje. Kot pravilno ugotavljate, Zakon o volitvah v Državni zbor določa, da volitve poslancev vodijo in izvajajo volilne komisije, in sestavljen je, tako kot ste lepo povedali, iz predstavnikov sodnikov in uradnikov. Jasno je definirano, da je funkcija v volilnem organu častna; kljub temu da je to častna funkcija, pa vendar Državna volilna komisija zagotavlja za ta namen pravico do ustreznega nadomestila, ki ga tudi sama določa, seveda v skladu z Ministrstvom za finance. Kot pravilno ugotavljate, je 25. 5. za letos sklican na Brdu pri Kranju ta tradicionalni posvet pred volitvami, ki bo tokrat širši tudi zaradi drugih sprememb, ki se dogajajo na tem področju izvajanja volitev. Seveda se bodo tudi tajniki udeležili tega posveta, ker ti prihajajo praviloma iz upravnih enot, tudi mi ugotavljamo, ali je mogoče, da se udeležba na takšnem posvetu dejansko šteje kot neke vrste delovna obveznost. Glede na to, da je mogoče javnega uslužbenca napotiti na izobraževanje v okviru opravljanja njegove delovne obveznosti, če se to nanaša na izvajanje zakonskih obveznosti njegovih rednih delovnih obveznosti, potem tukaj ne vidimo nobenega zadržka, saj tudi sicer upravne enote, iz katerih praviloma prihajajo uradniki, izvajajo celo vrsto podpornih volilnih opravil in zaradi tega morajo poznati ta postopek. Sam ne vidim nobenega zadržka, da se takšno izobraževanje dejansko izvede preko napotitve na izobraževanje, zato ker samo iz razloga, da bo nekdo kasneje sodeloval v volilni komisiji, kjer je funkcija častna in za to dobi tudi nadomestilo, dejansko to ne bi bilo mogoče. Vendar tukaj vidimo povezavo, ta napotitev je mogoča, saj tudi sicer uradniki morajo poznati volilno zakonodajo in vse tiste podporne naloge, ki jih morajo v zvezi s to volilno zakonodajo dejansko tudi izvajati. Tako v tem primeru z vidika delavcev na upravnih enotah smatramo, da je takšna napotitev mogoča, smiselna kot zagotavljanje dodatnega znanja za izvajanje delovnih obveznosti.
Besedo ima še minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana poslanka, kolega! Situacija je nekoliko, pa ne tako zelo, drugačna pri sodnikih, za razliko od zaposlenih v upravnih enotah. Najprej na prvi del vašega vprašanja. Seveda tudi sam osebno zelo podpiram udeležbo oziroma aktivnost sodnikov, podpredsednikov okrajnih komisij, in tovrsten sistem in pristop je treba kvečjemu nadgrajevati, ne pa omejevati. Strinjam se tudi, da so sploh ob spremembah zakonodaje izobraževanja potrebna. Veste, da Ministrstvo za pravosodje ne more napotovati sodnikov na nobeno izobraževanje, in tako kot ste tudi sami pravilno ugotovili, je to v rokah predsednikov posameznih sodišč. Zakon o sodniški službi in poseben Pravilnik o merilih za trajanje, primerih in pogojih dopusta sodnikov posebne izrecne upravičene odsotnosti za namene izobraževanja na podlagi Zakona o volitvah v Državni zbor ne predvideva. Vendar pa ta isti pravilnik daje pravno podlago, da ima sodnik pravico do izrednega plačanega dopusta in iz naslova določenih drugih opravkov in obveznosti. Sodelavci na ministrstvu smo prepričani, da je to ustrezna pravna podlaga. Odločitev na koncu je seveda še vedno v rokah predsednika sodišča, glede na razpisane roke, naroke, obravnave in druge obveznosti, ki jih posamezni sodnik, ki sodeluje pri okrajnih volilnih komisijah, ima. Na kratko bom rekel, da bomo pač na ministrstvu naredili neformalno poizvedovanje, ker je očitno praksa različna med posameznimi okrožnimi in višjimi sodišči. Kot rečeno, na kratko, podlaga za plačan izredni dopust obstaja v podzakonskih aktih, očitno pa – vaše vprašanje na to kaže – se ne izvaja enakomerno. Mi v to neposredno ne moremo poseči, lahko pa smo neka vmesna komunikacijska varianta, zato da bi prišli do pozitivnega odgovora. Hvala.
Mag. Bojana Muršič, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Moram reči, v teh poznih urah sem vesela, da smo končno nekje pozitivno naravnani, in vidim, da je interes tako na strani Ministrstva za pravosodje kot Ministrstva za notranje zadeve – oziroma Ministrstva za javno upravo, se opravičujem. Še posebej me veseli, minister za javno upravo, da razmišljate v tej smeri. Verjamem, da boste na nek način naredili tudi tako, kot bo minister za pravosodje, da bo sklical in naredil neko poizvedovanje oziroma jaz mogoče vidim, da bi za predstojnika oziroma načelnika upravnih enot izdali neko obvestilo oziroma navodilo, da bi tem tajnikom, ki opravljajo ta volilna opravila, pač omogočili to usposabljanje. Torej, še enkrat se obema zahvaljujem za pozitivno noto in verjamem, da bodo na koncu vsi zadovoljni, še posebej pa Državna volilna komisija, ki bo predala ta nova izkustva, ki jih bodo morale okrajne volilne komisije pri svojem delu upoštevati, kajti nova zakonodaja in novosti so zelo pomembne pri posameznem delu teh volilnih komisij in tajnikov. Hvala lepa.
Besedo dajem ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Tudi sam sem vesel, da ste opozorili na to problematiko, zato ker so ta stališča, ki sem jih povedal, so stališča, ki izhajajo iz urejenosti tega področja, in mislim, da jih popolnoma brez vsakega zadržka tudi skomuniciramo z vsemi upravnimi enotami; še posebej pa v tem trenutku, ko dejansko prihaja do kar pomembnih sprememb volilne zakonodaje. Zato bi bila morda udeležba na tem posvetu širše in ne zgolj tistih, ki neposredno sodelujejo v teh volilnih telesih. Ker sem to izrekel tukaj javno, je to javno izrečeno, se pa zavežem, da bomo to skomunicirali z načelniki upravnih enot. Hvala.
Hvala lepa. Imamo še zadnje poslansko vprašanje. Gospa Marija Bačič bo postavila poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni vsi, ki še vztrajamo, in res zadnje vprašanje. Upam, da bomo tudi to srečno rešili. Spoštovani, gospod minister dr. Peter Gašperšič, sprašujem vas – čeprav ste danes že odgovorili na del tega vprašanja glede registracije mopedov, je vendar to zelo aktualno vprašanje in na nas se obrača veliko ljudi. Prav gotovo, sem prepričana, da ste tudi vi seznanjeni z nekaterimi težavami, ki se pojavljajo na terenu. Od prvega maja bodo morali biti mopedi s konstrukcijsko hitrostjo do 25 kilometrov na uro registrirani. Težave so povezane s starejšimi modeli mopedov, pri katerih imetnik mopeda nima ustrezne dokumentacije o njegovem izvoru oziroma lastništvu in je zato treba najprej dokazovati lastništvu po posebnem ugotovitvenem postopku. Praviloma v praksi to pomeni dokazovanje lastništva mopedov s pomočjo prič, pri čemer pa lahko pride do težav, če imetnik mopeda in priči niso bili v času izdelave mopeda že polnoletni. Slednje pomeni, da dokazni postopek zato ne bo uspešen, posledično pa, da ne bo mogoče registrirati mopeda. Težave v praksi se lahko pojavljajo tudi pri imetnikih mopedov, ki ne razpolagajo s potrdilom o homologaciji ali pa so njihovi mopedi izdelani pred letom 1993, saj bodo morali s posebnim pregledom najprej dokazati skladnost mopeda. To je povezano z relativno visokimi stroški. Ocena se giblje okrog 90 evrov. Znano je, da bodo za imetnike mopedov po novem nastali določeni stroški, ki so povezani z registracijo, tehničnim pregledom, zavarovanjem in tako naprej. Gospod minister, vi ste že sami ob sprejemanju zadnje novele Zakona o motornih vozili dali določene javne zaveze za sprejetje ukrepov, ki bi šli v smeri zmanjševanja obremenitev za imetnike mopedov. Govorili ste o možnosti, da se podaljša obdobje frekventnosti tehničnih pregledov, možnosti za večletno zavarovanje mopedov, vpeljava možnosti, da se mopede tehnično pregleda tudi na terenu. Ker je registracija mogoča že od 6. aprila, vas sprašujem, spoštovani minister: Kakšne so vaše informacije iz upravnih enot glede poteka obveznih registracij mopedov v praksi? Kateri so najpogostejši zapleti? Kako država pomaga imetnikom mopedov pri razreševanju le-teh? Kdaj lahko imetniki mopedov pričakujejo uveljavitev omenjenih ukrepov, ki bodo šli v njihovo korist, za katere ste se javno na seji Državnega zbora zavzeli tudi sami? Hvala lepa.
Spoštovani minister, imate besedo za odgovor.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi za postavljeno vprašanje, spoštovana gospa poslanka. Moram reči, da si štejem v posebno čast, da lahko danes midva zaključiva današnji krog poslanskih vprašanj. Da pa je ta tematika mopedov s konstrukcijsko hitrostjo do 25 kilometrov na uro aktualna, pa kaže prav to, da sem danes tako na začetku kot ob zaključku te razprave prejel vprašanje na to temo. Nekaj je bilo sicer že pojasnjeno, ampak bom kljub vsemu zaradi celovitosti šel še enkrat čez vse informacije. Skratka, res je, od sprejema zakona in sedaj, ko so se začeli ti registracijski postopki, smo tudi na ministrstvu prejeli kar nekaj informacij, da v določenih primerih prihaja do zapletov, zato smo potem tudi na samem ministrstvu se o zadevi podrobneje informirali. Od Službe za uprave enote na Ministrstvu za javno upravo smo prejeli obvestilo, da so na upravnih enotah sicer začeli izvajati registracije mopedov s to hitrostjo do 25 kilometrov na uro s 6. aprilom letošnjega leta. V tem obvestilu nas obveščajo, da so ti postopki večinoma potekali tekoče, brez zapletov ter da naj bi več kot polovica teh postopkov bila izvedena po predhodnem ugotovitvenem postopku ugotavljanja lastništva. Skratka, v teh primerih, ko mopedi nimajo urejenih vseh papirjev zaradi starejšega datuma njihove izdelave. Če pogledamo, kateri so bili najpogostejši zapleti, do katerih je prihajalo pri registraciji in tehničnih pregledih teh mopedov, jih lahko strnemo v štiri skupine, pet pravzaprav. In sicer, lastniki običajno nimajo vseh dokazil o izvoru in lastništvu mopeda ali jih pravzaprav sploh nimajo, če gre res za starejša vozila. Potem lastniki nimajo potrdil o skladnosti vozila ali izjave o ustreznosti vozila. Na neenoten način se izvajajo ti posebni ugotovitveni postopki za dokazovanje nespornosti lastništva mopeda. Potem mopedi v evidenci registriranih vozil nimajo zabeleženega podatka o najvišji konstrukcijski hitrosti. Potem so bila še vprašanja glede same davčne obravnave teh mopedov. Za odpravo in omilitev teh ter ostalih zapletov je naše ministrstvo v sodelovanju z Ministrstvom za javno upravo in Ministrstvom za finance podalo več pojasnil, usmeritev in odgovorov na vprašanja, katera smo s posebnimi okrožnicami razposlali na vse deležnike, ki so kakorkoli povezani z registracijo mopedov. To pomeni na te organizacije, ki izvajajo registracije, in tudi na same upravne enote. Na našem ministrstvu pa smo za vse lastnike mopedov tudi pripravili te odgovore na najpogostejša vprašanja, ki so objavljeni tudi na naši spletni strani. Še pred pričetkom te možne registracije mopedov, pri kateri je konstrukcijska hitrost omejena na 25 kilometrov na uro, je bila urejena tudi pravna podlaga za izvedbo tehničnih pregledov, tudi na terenu – to, kar je bilo obljubljeno tudi ob sprejemanju te zakonodaje. Posledično je pripravljen tudi sistem, ki podpira delovanje teh tehničnih pregledov na terenu. Lahko omenim tudi to, da zavarovalnice, denimo, že dlje časa omogočajo tudi dolgotrajnejše zavarovanje, tako da ni treba vsako leto urejati tega zavarovanja. Glede te spremembe frekventnosti, torej podaljšanje dobe, ko je treba opravljati tehnične preglede mopedov, pa lahko povem, da so predlagane zakonske spremembe že vnesene v predlog novega zakona o motornih vozilih, za katerega smo že opravili javno razpravo in je bil tudi že v medresorskem usklajevanju. Tako predvidoma računamo, da bo ta zakon sprejet v drugi polovici letošnjega leta, tako da bo tudi ta zaveza, da se torej tehnični pregledi za te mopede izvajajo na pet let, ustrezno urejene. Hvala lepa.
Gospa Marija Bačič, imate besedo, da zahtevate obrazložitev dopolnitev odgovora.
Hvala, gospod minister, za izčrpen odgovor. Mislim, da so ljudje slišali, da jim gremo nasproti. Imam pa še eno vprašanje. Se pravi, uradna oseba, ki vodi postopek registracije, ima torej diskrecijsko pravico, da odloča o tem, katera dokazila je treba prinesti, da bo dokazano lastništvo in da gre nasproti stranki; da ne zahteva tistega, kar je nemogoče, bom rekla, ampak tisto enostavno, kaj lahko prinese, da dokaže, da je res lastnica tega mopeda, in da ji pomaga pri tej registraciji, da je vse skupaj čim bolj uspešno. Vidim, da greste tudi vi nasproti ljudem z vsem tem, da dajete tudi na upravne enote navodila z okrožnicami, in upam, da nam bo res uspelo, da bomo te mopede, zaradi katerih smo sprejeli ta zakon, zaradi varnosti, tudi uspešno registrirali in se bodo varno ljudje vozili z njimi. Hvala lepa.
Minister Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala. V bistvu čisto kratek odziv. Ja, res je. Ker gre v bistvu za uvedbo nekih novih postopkov v zvezi s temi mopedi, ki se doslej niso izvajali, je prihajalo v praksi do različnih ravnanj, zato smo potem tudi te zadeve potem poenotili s temi navodili, ki so potem bila posredovana vsem, ki izvajajo te registracijske postopke. Tako zdaj nismo več obveščeni, da bi prihajalo do takih različnih obravnav identičnih primerov. Lahko pa povem tudi še to, da si tudi sami na ministrstvu zelo prizadevamo, da bi ta zakon v praksi zaživel ustrezno – da se ti mopedi vendarle ustrezno evidentirajo, registrirajo, da vozniki uporabljajo varnostne čelade –, kajti ocenjujemo, da bo imel tudi svoj prispevek k varnejši udeležbi teh udeležencev v prometu. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade, ministricam, ministrom ter generalni sekretarki Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, v torek 25. 4. 2017, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob deveti uri. Hvala lepa in prijazen večer vsem. Nasvidenje.