Spoštovane kolegice poslanke in spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 33. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Ljudmila Novak od 17. ure dalje, Janja Sluga od 14. ure dalje, Andreja Potočnik od 16. ure dalje, Ksenija Korenjak Kramar od 14. ure dalje, Irena Grošelj Košnik od 16.30 dalje, Erika Dekleva od 14. ure dalje, Nada Brinovšek od 14. ure dalje, Jelka Godec, Suzana Lep Šimenko od 14. ure dalje, Tomaž Gantar, Matjaž Nemec med 16. in 19. uro, dr. Franc Trček, dr. Matej T. Vatovec med 10. in 13. uro in od 15. ure dalje, Danijel Krivec, Zvonko Lah, Jernej Vrtovec od 17. ure dalje, mag. Matej Tonin od 19. ure dalje, Danilo Anton Ranc, Marjan Dolinšek do 14. ure, Roberto Battelli in Violeta Tomić od 15. ure dalje. Vse ostale prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA RED, TO JE PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O BANKI SLOVENIJE, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Gorazdu Renčlju.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o Banki Slovenije je Vlada Republike Slovenije v obravnavo Državnemu zboru poslala na podlagi sklepa 17. seje Komisije za nadzor javnih financ z dne 18. 9. 2015, da Vlada Republike Slovenije prouči možnost zakonske ureditve nadzora Banke Slovenije. Vlada je pri pripravi predloga zakona poskušala v čim večji meri hkrati slediti dvema ciljema. Prvič, določiti jasne okvire revizije Računskega sodišča nad poslovanjem Banke Slovenije in drugič, pri tem upoštevati varovala, ki pri reviziji poslovanja centralne banke s strani nacionalnega revizijskega organa izhaja iz ustavnopravnega položaja Banke Slovenije in iz veljavnih evropskih predpisov. Jasna normativna ureditev v tem predlogu zakona je potrebna za zagotovitev nedvoumne revizijske pristojnosti Računskega sodišča. Predlog zakona predvideva, da bo Računsko sodišče lahko revidiralo pravilnost in smotrnost poslovanja Banke Slovenije v skladu z Zakonom o Računskem sodišču. Pri upravljanju revidiranja poslovanja Banke Slovenije pa Računsko sodišče ne bo smelo revidirati dejanj, ki predstavljajo določanje in izvajanje denarne politike v skladu s pravili, ki so jih določili organi odločanja Evropske centralne banke. Revidiranje s strani Računskega sodišča ne bo smelo zajemati uporabe in razlage prava in praks nadzora, ki jih izvaja Banka Slovenije na podlagi zakona o Banki Slovenije in drugih predpisov ter okvirov enotnega mehanizma nadzora. Ne glede na navedeno pa predlog zakona predvideva, da Računsko sodišče lahko presoja prakse nadzora, ki jih je Banka Slovenije izvajala do 4. novembra 2014 in so vodile v porabo sredstev proračuna Republike Slovenije. 4. 11. 2014 je namreč datum, ki je bil uveljavljen enotni mehanizem nadzora pri Evropski centralni banki, ki je prevzel nadzor nad bankami, ki so v državah članicah evroobmočja sistemskega pomena. Računsko sodišče prav tako v revizijo ne bo smelo vključevati pristojnosti in dejanj Banke Slovenije, ki jih ta izvršuje kot sestavni del Evropskega sistema centralnih bank in Evrosistema ali kot članica Evropskega sistema finančnega nadzora pri dejavnostih Evropskega bančnega organa, Evropskega odbora za sistemska tveganja in enotnega mehanizma za reševanje. Poleg tega Računsko sodišče niti posredno ne bo smelo revidirati Evropske centralne banke, drugih članic Evropskega sistema centralnih bank in Evrosistema. Predlog zakona predvideva, da Banka Slovenije ne bo zavezana predložiti Računskemu sodišču poročila o odpravljanju morebitnih razkritih nepravilnosti in nesmotrnosti. Predvideno pa je, da bo Banka Slovenije obrazložila vsak odstop od priporočil, ki jih bo predlagalo Računsko sodišče. Računsko sodišče ne bo imelo pristojnosti predlagati razrešitve članov sveta Banke Slovenije, pri izvajanju revizije pa ne bo smelo posegati v dejavnosti neodvisnih zunanjih revizorjev. Banka Slovenije ima kot centralna banka Republike Slovenije in kot članica Evrosistema izredno pomembno vlogo varuha cenovne in finančne stabilnosti. Ta pomembna vloga ji na eni strani zagotavlja poseben položaj tako v domačem ustavnopravnem redu kot tudi poseben status v evropskem pravnem okviru. Na drugi strani omenjena pomembna vloga Banki Slovenije nalaga tudi zelo veliko odgovornost. Namen Vlade je s predlaganim zakonom okrepiti preglednost delovanja Banke Slovenije v upoštevanju njenega posebnega položaja v naši ustavni ureditvi in vpetosti v Evrosistemu. Po mnenju Vlade predlog zakona predstavlja pomemben korak h krepitvi integritete nadzorniških odločitev Banke Slovenije, ki so vodile uporabo javnih sredstev. Preglednost v tem okviru lahko pozitivno vpliva na verodostojnost ukrepov, ki jih v skladu s svojo funkcijo izvaja Banka Slovenije, zato Vlada predlaga, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila Odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Najlepša vam hvala za dano besedo. Vsem skupaj eno lepo dobro jutro! Odbor za finance in monetarno politiko je na 41. seji 1. 9. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o Banki Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada. Odbor je prejel tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, mnenje Evropske centralne banke, mnenje Banke Slovenije na predlog zakona ter mnenje Banke Slovenije o vloženih amandmajih. V skladu s Poslovnikom so amandmaje k 1. in 2. členu predloga zakona vložile koalicijske poslanske skupine. Seje odbora so se udeležili predstavniki Ministrstva za finance, Računskega sodišča, Evropskega računskega sodišča, Banke Slovenije, Zakonodajno-pravne službe in predstavnik Državnega sveta. V uvodni obrazložitvi je državni sekretar Ministrstva za finance pojasnil rešitve predloga zakona. Povedal je, da se s spremembami zakona določajo natančni pogoji in obseg revizije pravilnosti in smotrnosti poslovanja Banke Slovenije s strani Računskega sodišča. Zakon tudi predvideva, da Računsko sodišče lahko presoja pravilnost in smotrnost praks nadzora, ki ga je Banka Slovenije izvajala do vzpostavitve enotnega mehanizma nadzora, se pravi tistih sredstev, ki so vodila v porabo iz sredstev proračuna Republike Slovenije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so že v pisnem mnenju opozorili na neodvisnost, ki je centralni banki zagotovljena v 152. členu Ustave. Zaradi izjeme pri omejitvi revizijske pristojnosti in nedoločeno opredeljene revizijske pristojnosti bi lahko bilo poseženo v samostojnost oziroma neodvisnost Banke Slovenije pri izvajanju njenih nalog in pooblastil. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da komisija Državnega sveta predlog zakona podpira. Predsednik Računskega sodišča je predstavil stališče Računskega sodišča do predlaganih rešitev. Opozoril je, da se Računsko sodišče zaveda svojih omejitev, ki izhajajo iz neodvisnosti Banke Slovenije. Zato lahko Računsko sodišče izda priporočila, ne more pa dajati navodil za delovanje Banke Slovenije, ki izhajajo iz evropskega okvira. Glede vloženih amandmajev je predstavil določene pomisleke, ki bi lahko vplivali na operativno izvajanje revidiranja, in sicer v zvezi s prostim dostopom do dokumentacije Banke Slovenije in v zvezi z aktivnostmi, ki bi bile predmet revizije. Povedal je, da ima Računsko sodišče bistveno večje pristojnosti za nazaj, torej pred uveljavitvijo enotnega mehanizma nadzora, ki je sistem nadzora spremenil. Smisel revidiranja je namreč, da opozori na pretekle nepravilnosti ali nesmotrnosti predvsem z namenom, da se prepreči pojav tovrstnih odklonov v prihodnje. Viceguvernerka Banke Slovenije je povedala, da je odbor prejel obe pisni mnenji Banke Slovenije, in sicer tako na predlog zakona kot na vložene amandmaje ter jih na kratko povzela. Glede besedila predlogov amandmajev ima Banka Slovenije v osnovi dva pomisleka, in sicer glede zagotavljanja neodvisnosti centralne banke ter glede predvidene retroaktivne veljave predloga zakona. Član Evropskega računskega sodišča je povedal, da ima Evropsko računsko sodišče v Uredbi o enotnem mehanizmu nadzora že podlago za izvedbo nadzora Evropske centralne banke, sicer v omejenem obsegu njenega operativnega delovanja, pa vendar lahko izvaja revizijo tega nadzora. Zato meni, da sama revizija še ne pomeni posega v neodvisnost Banke Slovenije, če pa bi prišlo do izdajanja navodila, pa bi to lahko pomenilo poseganje v to neodvisnost. S samo omejitvijo Računskega sodišča tako revizija ne bi bila sporna. V razpravi je bila izpostavljena potreba, da mora imeti Računsko sodišče dostop do vseh podatkov, ki jih v procesu opravljanja revizije potrebuje, ter da to še ne pomeni posega v neodvisnost Banke Slovenije. V nadaljnji razpravi je bilo opozorjeno, da ima Računsko sodišče z nedavno spremembo 126. člena Zakona o bančništvu urejen dostop tudi do zaupnih podatkov bank. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje glede usklajenosti predlagane rešitve z Evropskim računskim sodiščem in Evropsko centralno banko. Opozorjeno je bilo tudi na vlogo Računskega sodišča iz ustavne ureditve, ki opredeljuje Računsko sodišče kot najvišji organ kontrole državnih računov, državnega proračuna in celotne javne porabe. V nadaljevanju sta dodatna pojasnila in odgovore podala tako viceguvernerka Banke Slovenije kot državni sekretar Ministrstva za finance. Odbor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora obravnaval amandmaja koalicijskih poslanskih skupin k 1. in 2. členu in ju sprejel. Odbor je potem glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levice, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Če vprašate poslance koalicije, je ta zakon strašanski uspeh. Prvič bo Računsko sodišče lahko revidiralo poslovanje Banke Slovenije. Ampak če dobro pogledamo, vidimo, da stvari niso čisto take. Na to je opozoril tudi predsednik Računskega sodišča, ki je rekel, da lahko po tem zakonu Računsko sodišče učinkovito nadzira samo gospodinjski del poslovanja Banke Slovenije. Če malo karikiram. Revizorji lahko preverijo, ali je guverner porabil preveč za službene poti in reprezentanco, ne smejo pa preveriti, ali je Banka Slovenije leta 2013 upravičeno zahtevala dokapitalizacijo bank z milijardami našega skupnega denarja oziroma, tako bom rekla, koalicija bo trdila, da lahko preveri medtem, ko Banka Slovenije bo rekla, da ne sme. Če bo Banka Slovenije popustila, je vprašanje, če bo Računskemu sodišču dala ustrezne informacije. Tudi na to je opozoril predsednik sodišča. Levica predloga seveda ne bo podprla, zato ker je dejansko korak nazaj. Mi imamo namreč 150. člen Ustave in Zakon o računskem sodišču, ki določata, da Računsko sodišče revidira vse osebe javnega prava v Sloveniji. Že v 1. členu Zakona o Banki Slovenije piše, da je Banka Slovenije oseba javnega prava. S pravnega vidika je stvar torej jasna. Računsko sodišče ima pravico preverjati pravilnost poslovanja Banke Slovenije. Da Računsko sodišče zadnja leta ni nadziralo Banke Slovenije ni kriva zakonodaja, spoštovane kolegice in kolegi, ampak politiki, ki so usmerili državne organe, posredno tudi Računsko sodišče. Če pustimo ob strani tehnikalije, je pomembno naslednje, ali bomo s tem zakonom dobili odgovor na vprašanje, če je vlada Alenke Bratušek za sanacijo bank porabila preveč javnega denarja. Odgovor je jasen, tega odgovora ne bomo dobili. Odločitve o dokapitalizaciji ni sprejela Banke Slovenije, ki pač sama ne upravlja s proračunom, ampak vlada Alenke Bratušek. Če bi Cerarjeva vlada res hotela preiskati sanacijo bank, kot je to obljubila volivcem, ne rabi nobenega Računskega sodišča, zadostoval bi Zakon o sistemskih preiskavah. Minister Klemenčič ta zakon že tri leta spravlja skupaj, toda na koncu ga koalicija vsakič umakne iz obravnave. Sprašujem se, zakaj ga vsakič umakne. Zato torej temu današnjemu zakonu ne prepisujemo prav nobene teže in se nam zdi to bolj in samo reklama za predvolilna soočanja. Sedaj državljani vedo, da se Levica že ves mandat zavzema za to, da se opravi celovita preiskava sanacije bank. Ne vem pa, če vedo, zakaj je to tako zelo pomembno in zakaj vztrajamo pri tem. Sedaj vam bom povedala, zakaj. V prvi vrsti ne gre za pregon takratne vlade in guvernerja Jazbeca, sicer bi bilo tudi to zelo potrebno in pomembno, ampak je tukaj veliko bolj pomembno naslednje, da ustavimo privatizacijo bank. Če mi dokažemo, da je bila sanacija preobsežna, bi imeli dober argument za pogajanja z Evropsko komisijo. V teh pogajanjih pa bi morali doseči, da se podržavljene banke ne privatizirajo. Levica je takoj na začetku mandata predlagala sklep, da se ustavi privatizacija vseh podjetij, vključno z NKBM. Cerarjeva vlada je takrat trdila, da to ni mogoče. Na naša ustna poslanska vprašanja je Cerar celo izjavil, da je nemogoče ustaviti prodajo Telekoma. Spomnimo se, da je zaradi tega odletel takratni obrambni minister Janko Veber. In vendar smo ustavili prodajo Telekoma – mi v Levici, ker smo pridobili dodatne informacije. Kaj se je zgodilo? Svet se ni nehal vrteti naprej. Letos je ta ista vlada obrnila ploščo in je sama zahtevala preložitev prodaje NLB, ampak vmes pa je NKBM prodala pod vsako razumno celo. Že če bi preložila prodajo samo za eno leti, bi lahko pridobili okoli 120 milijonov evrov več. Portugalska in Italija sta si to v istem času uspeli izboriti. Mi pa seveda ne. Končala bom z vprašanjem za koalicijske poslance. Zakaj ste dopustili tako očitno oškodovanje državljanov in kdo bo za to odgovarjal? Hvala za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovani državni sekretar, poslanke, poslanci, prav lep pozdrav! Glede na to, da imam predstavitev stališča, si ne morem pač dovoliti, da bi odgovoril na nekoliko provokativno vprašanje spoštovane poslanke, ki je v predhodni fazi predstavljala stališče, vendar je izpostavila zadeve, ki so stvar za razpravo. Si pa upam dovoliti, da je šla malce mimo, kar se tiče njene razprave. Prehajam na poročilo Poslanske skupine Stranke modernega centra. Danes spreminjamo Zakon o Banki Slovenije, ki je temeljni zakon o delovanju centralne banke Republike Slovenije. Glede na to, da Računsko sodišče po 150. členu Ustave najvišji organ kontrole državnih računov, državnega proračuna in celotne javne porabe, je zardi tega predlagana dopolnitev Zakona o Banki Slovenije, ki bo omogočila Računskemu sodišču izvedbo revizije pravilnosti in smotrnosti poslovanja Banke Slovenije. Računskemu sodišču smo s predlogom zakona določili, da lahko presoja pravilnost in smotrnost praks nadzora do novembra 2014. In zakaj november 2014? Takrat se je vzpostavil enoten mehanizem nadzora s strani Evropske centralne banke. Tako centralne banke več nimajo možnosti nadzirati sistemskih bank, ker so le-te v pristojnosti Evropske centralne banke. Vsekakor je za poslansko skupino Stranke modernega centra smiselno, da je določeno zakonsko obdobje revizije do 15 let nazaj od uveljavitve tega zakona. S tem bo Računskemu sodišču dana možnost, da revidira nadzorniške ukrepe tudi v času večmilijardne dokapitalizacije bank s strani davkoplačevalcev. Zavedamo se tega, da v odločitve Banke Slovenije Računsko sodišče ne bo posegalo, saj to ni njegova vloga. Banka Slovenije je po ustavi neodvisna, zaradi tega ni v zakonu določb, ki bi Računskemu sodišču dalo možnost poseganja v odločitve Banke Slovenije. V predlogu zakona je izključena tudi možnost, da bi Računsko sodišče pozvalo k razrešitvi članov Sveta Banke Slovenije, je pa omogočeno, da poda priporočila Banki Slovenije v zvezi z razkritjem nepravilnosti in nesmotrnosti. Glede na to, da po ustavi Banka Slovenije odgovarja Državnemu zboru, je določeno v tem zakonu, da mora Računsko sodišče nemudoma poročati Državnemu zboru o odstopanju od priporočil, ki so bile dana Banki Slovenije. Na ta način bo Državni zbor prevzel bolj aktivno vlogo pri parlamentarnem nadzoru Banke Slovenije s pomočjo Računskega sodišča. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da je po ustavi Banka Slovenije neodvisna. Tako vlogo ohranja tudi v naprej. Ob tem pa je treba poudariti, da je za povečanje kredibilnosti delovanja Banke Slovenije treba povečati transparentnost njenega delovanja. To se lahko naredi le tako, da je omogočeno revidiranje Banke Slovenije Računskemu sodišču kot vrhovnemu revizorju v Republiki Sloveniji. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina SMC podprla Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o Banki Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je dopolnitev Zakona o Banki Slovenije in glavni namen dopolnitve tega zakona je omogočiti revidiranje Banke Slovenije, ki ga bo upravljalo Računsko sodišče Republike Slovenije. Uvodoma je treba poudariti, da Slovenska demokratska stranka se je vedno zavzemala in vedno poudarjala, da je potreben nadzor nad Banko Slovenije in da je smiselno, da nadzor nad Banko Slovenije opravlja Računsko sodišče Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da če je neka inštitucija neodvisna, to še ne pomeni, da takšna institucija nima nadzora. Prepričani smo, da ne glede, ali je institucija neodvisna, je potreben nadzor. Prepričani smo, da je Računsko sodišče tisto, ki lahko izvaja kvaliteten nadzor nad inštitucijo kot je Banka Slovenije. Glede na sam predlog zakona smo pa v Slovenski demokratski stranki v nekaterih segmentih tudi zaskrbljeni, kajti tudi na sami razpravi je bila jasno razvidno, da imata pripombe na predlagani zakon predvsem oba deležnika. Deležnika, ki sta vključena v ta zakon, Računsko sodišče in pa Banka Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi Vlada oziroma Ministrstvo za finance lahko pripravilo boljši zakon, predvsem takšen, ki bi dal jasna navodila, da bi bilo transparentno izpisano, kakšne so pristojnosti Računskega sodišča, do kam Računsko sodišče lahko gre in kakšna je vloga Računskega sodišča. Zaradi navedenih argumentov ne bomo dali podpore temu zakonu, ne bomo mu pa tudi nasprotovali. Upajmo, da bo v prihodnosti lahko prišlo do dopolnitve tega zakona, ki bi sam zakon izboljšal. Predvsem je pa interes vseh nas – mora biti, da institucija, kot je Banka Slovenija, deluje transparentno in da ima tudi nadzor. Ne nazadnje ima tudi Evropska centralna banka svoj nadzor, ki ga upravlja Evropsko računsko sodišče.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Govora je o Predlogu zakona o Banki Slovenije. Naj vam kar na začetku povem, da bomo v Poslanski skupini Desusa ta predlog zakona podprli. Če smem temu reči saga o možnosti revidiranja Banke Slovenije s strani Računskega sodišča se vleče že kar nekaj časa, vendar končno zdajle prihajamo do rešitve, ki bo zadovoljila željo po tem, da se vendarle revidira ne le tisti gospodinjski del, temveč da se aktivira tudi nadzorstvena funkcija Banke Slovenije, hkrati pa s tem ne bomo posegli v neodvisnost, suverenost, avtonomnost, karkoli že, kar je zagotovljeno v Banki Slovenije in tudi v naši ustavi. V Poslanski skupini Desus menimo oziroma smo prepričani, da smo s predlogom tega zakona, o katerem se danes pogovarjamo, dosegli tak kompromis, ki nam bo pomagal osvetliti dogajanje tudi v času dokapitalizacije bank. Predlog zakona revidiranje Banke Slovenije dovoljuje do novembra leta 2014, ko je začel veljati enotni mehanizem nadzora. Dokapitalizacija bank pa, kot vemo, je bila izvedena pred tem obdobjem. Vlada je decembra 2013 sprejela sklep o kapitalskih potrebah v osmih bankah pri nas v skupnem znesku približno 4,7 milijarde evrov. Ukrepi, ki so sledili, so bili določeni na podlagi opravljenih stresnih testov, ki pa so upoštevali predpostavke, ne bom rekel, da so bili frizirani ti testi, ampak so upoštevali takšne predpostavke, ki so bile precej bolj črnoglede, kot pa so bile po našem mnenju dejanske gospodarske razmere in gibanja v Sloveniji. Pri vsem tem ne gre za to, da bi kazali s prstom na nekoga, na potencialnega možnega krivca, Zakon o Banki Slovenije bo preprosto omogočil revidiranje pravilnosti ter smotrnosti tistih odločitev v Banki Slovenije, ki so vodile v porabo javnih sredstev, davkoplačevalskega denarja. In ponavljamo, ni nujno, da je kdo sploh naredil kaj narobe. Vendar pa močno nasprotujemo temu, da bi Banka Slovenije bila izvzeta iz kakršnegakoli nadzora, še posebej če je ta nadzor, ta kompromis, ki ga imamo pred seboj, bolj nežne narave in kot tak ne posega v neodvisnost in suverenost banke. Računsko sodišče bo po predlogu zakona podalo priporočilo oziroma priporočila, ki pa za Banko Slovenije ne bodo zavezujoča, jih bo pa dolžna obrazložiti in s tem seznaniti tudi Računsko sodišče ter objaviti v svojem letnem poročilu. Evropska centralna banka ima očitno tudi s tem zapisom probleme, ampak to ni naš problem. A vendar gospoda lahko opozorimo na novi španski zakon o nadzoru bank, ki nadzor s strani računskega sodišča dovoljuje. Verjetno pa je še kakšna država, ki to dopušča. Naj zaključim. V Poslanski skupini Desus smo vedno zagovarjali mnenje, da je nujno, da se raziščejo vse okoliščine glede domnevnih nepravilnosti pri dokapitalizaciji bank, zato bomo predlog zakona tudi soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o Banki Sloveniji, ki ga obravnavamo danes, pomeni pomemben korak k iskanju odgovorov na vprašanje v zvezi z nastankom in načinom reševanja tako imenovane bančne luknje. Naj tudi v uvodu povem, da bomo ta zakon podprli. V tem procesu oblikovanja bančne luknje smo se srečevali od tako imenovanih slabih scenarijev, ki smo mu rekli tudi grški scenarij in posledično je bilo vloženo v bančni sistem za 5,2 milijardi evrov sredstev. Ta denar je bil dejansko denar državljank in državljanov, zato smo se zadolžili in posledično smo vsi to dokapitalizacijo občutili pri znižanju plač, znižanju pokojnin socialnih prispevkov, povračila stroškov prevoza na delo, zmanjšanje pravic veteranov in drugih pravic, ki so bile pred tem že pridobljene. Novela zakona o Banki Sloveniji tako prinaša na podlagi sprejetega amandmaja na Odboru za finance način pregleda poslovanja Banke Slovenije, ki ga bo opravilo Računsko sodišče. Gre za presojo pravilnosti in smotrnosti porabe sredstev proračuna Republike Slovenije, ki so bila vložena v sanacijo bank. To je nujen ukrep, saj smo se leta 2013 srečevali prav z manipulativnimi napovedmi. Imeli smo katastrofalno napoved ob padcu gospodarske rasti in zelo slabem stanju v bančnem sistemu. Napoved za padec slovenskega bruto domačega proizvoda za 3,1 % v letu 2013 je bila dejansko napačna. Zgodil se je samo 1-odstotni padec BDP. Napovedan je bil padec v letu 2014 BDP za 3,8 %. Dejansko se je zgodila gospodarska rast oziroma rast BDP za 3 %. Tudi če pogledamo leto 2015, je bila katastrofalna napoved za padec BDP v višini 2,9 %. Dejansko se je izkazala rast v višini 2,5 %. Torej povsem zgrešene napovedi za izračun potrebne dokapitalizacije bank in posledično povsem zgrešeni ukrepi, ki so temu sledili. Omeniti je potrebno tudi povsem različne izračune stresnih testov. Od 2,7 milijarde do 4,8 milijarde je bil razpon pri izračunih stresnih testov, kar tudi kaže na obseg manipulacije pri oblikovanju bančne luknje. In tudi konkretni primeri, recimo Gorenjska banka je dobila zahtevo, da jo je treba dokapitalizirati kar nekje okoli višine 300 milijonov evrov. Uprava banke je opozorila, da to ne drži, in v praksi se je tudi dejansko to potrdilo, saj je bila potrebna dokapitalizacija zgolj v višini 13 milijonov evrov. Tudi konkreten primer Nove kreditne banke Maribor, ki smo jo državljanke in državljani dokapitalizirali v višini 870 milijonov evrov – med drugim je ta račun plačalo tudi 97 tisoč malih delničarjev in imetnikov podrejenih obveznic – prodana pa je bila za vsega 250 milijonov in novi lastnik si danes izplačuje večdesetmilijonske dobičke. Treba se je vprašati, od kod. Zato je revizija bančne luknje nujno potrebna, pred tem pa je potrebno tudi poročilo Računskega sodišča o oblikovanju in izračunu bančne luknje. Tako bo to poročilo dejansko ena od konkretnih osnov za to, da se ta revizija opravi, zato bomo ta zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Predlog spremembe Zakona o Banki Slovenije bo omogočil revizijo Računskega sodišča Republike Slovenije nad Banko Slovenije. Banka Slovenije je sicer že zdaj revidirana, saj jo mora skladno s 27. členom Statuta evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke revidirati neodvisni zunanji revizor, ki ga potrdi Svet Evropske unije. Predlog tega zakona pa na tem področju dodaja še pristojnost Republike Slovenije oziroma Računskega sodišča. Računsko sodišče bo v skladu s predlogom tega zakona torej lahko presojalo naslednje: smotrnost in pravilnost poslovanja Banke Slovenije; izrečene nadzorniške ukrepe, za katere je pristojna v skladu z zakoni; pravilnost in smotrnost tistih nadzorniških odločitev Banke Slovenije, ki so vodile v porabo javnih sredstev. Prehodna določba Računskemu sodišču omogoča, da revizijo opravi za nazaj, in sicer za obdobje preteklih 10 let. V zvezi s predlogom zakona so se pojavila vprašanja o morebitnem posegu v neodvisnost Banke Slovenije. Ob tem je treba obrazložiti, da lahko Računsko sodišče Banki Slovenije v zvezi z njenim poslovanjem poda le priporočila in ne obveznosti navodil. Banka Slovenije teh priporočil ni zavezana spoštovati, obstaja pa obveznost Banke Slovenije, da morebitno neupoštevanje priporočil obrazloži in s tem seznani Računsko sodišče. Ta obrazložitev pa mora biti del letnega poročila, ki ga posreduje tudi Državnemu zboru Republike Slovenije. Računsko sodišče tudi ni pristojno za predlaganje razrešitev članov Sveta Banke Slovenije. Poleg tega predlog zakona določa nekatera področja, ki so izvzeta iz revidiranja Računskega sodišča. Glede na povedano v Novi Sloveniji ocenjujemo, da predlagane nove pristojnosti Računskega sodišča ne pomenijo pretiranega posega v neodvisnost Banke Slovenije. Prinaša pa ta novela več nadzora in več transparentnosti, tako vsaj piše v zakonu in upamo, da tudi bo tako. Upamo in verjamemo, da bo Računsko sodišče svoje naloge, ki jih na novo opredeljuje ta predlog zakona, opravilo zavzeto in strokovno. Krščanski demokrati jim želimo pri tem uspešno delo. Lahko pa pod črto povem naslednje. Mi smo se veliko naučili o Evrosistemu, ko smo prevzemali evro 1. 1. 2007. Imeli smo to srečo, da smo imeli predsednika stranke, ki je bil takrat tudi minister za finance. In, kolegice in kolegi, upam, da ta zakon, za katerega bi lahko tudi rekli, da je šolski primer populističnega zakona, ne bo pomenil za nas, poslanke in poslance, da bomo pa zdaj nadzor kar prepustili Računskemu sodišču. Mi smo prvi nadzornik Banke Slovenije. V 33. členu Zakona o Banki Slovenije tudi piše, da je na seje sveta vabljena, sedaj bom z imenom povedal, naša kolegica predsednica Odbora za finance in monetarno politiko Urška Ban. Ona je lahko tam in je dejansko ekvivalentna s članom sveta stranke, razen da nima glasovalne pravice. Lahko rečem, da je takratna koalicija 2004–2008 razumela, kaj pomeni, da Slovenija postaja del Evrosistema. In to, kar smo danes tukaj slišali, ne smem sicer polemizirati, kaže tudi na to, da nekateri poslanci ne razumejo Evrosistema. Mi bomo ta zakon podprli, ker pač ocenjujemo, da ne bo posegel pretirano v neodvisnost Banke Slovenije. Kakšnih rezultatov, kakšne večje transparentnosti pa tudi ne bo. In tisti, ki misli, da je s tem zakonom odklenkalo bančnim kriminalcem, ta se hudo moti in dejansko ne razume. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O SLOVENSKEM ODŠKODNINSKEM SKLADU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mirandi Groff Ferjančič.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada s predlogom zakona ureja prenos kapitalskih naložb Slovenskega državnega holdinga v last Republike Slovenije. SDH je nastal s prevzemom pristojnosti nalog in obveznosti Slovenske odškodninske družbe oziroma njenega predhodnika Slovenskega odškodninskega sklada. Podlaga za njegovo ustanovitev in delovanje je bila oblikovana v prvih letih osamosvojitve Republike Slovenije, in sicer najprej v zakonu o denacionalizaciji, kasneje pa je bilo z Zakonom o lastninskem preoblikovanju podjetij določeno, da Slovenski odškodninski sklad pridobi 10 % vrednosti posameznega podjetja v delnicah ali v kuponih in da se Slovenski odškodninski sklad ustanovi s posebnim zakonom. Na tej podlagi je bil leta 1993 sprejet zakon o Slovenskem odškodninskem skladu. Slovenska odškodninska družba je bila finančna organizacija, ustanovljena za poravnavo obveznosti upravičencem po Zakonu o denacionalizaciji, Zakonu o zadrugah in drugih predpisih, ki urejajo denacionalizacijo premoženja. Obveznosti SOD iz naslova izplačevanja odškodnin so bile dodatno razširjene s sprejetjem Zakona o izdaji obveznic za poplačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje zaradi razveljavitvi kazni zaplembe premoženja in Zakona o skladu za poplačilo žrtev vojnega in povojnega nasilja, ki se je ob prvi spremembi preimenoval v Zakon o plačilu odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja. V teh primerih SOD oziroma SDH ravna kot agent države, kar pomeni, da Republika Slovenija družbi vrača založena sredstva iz tega naslova. SDH je od leta 1993 do danes vse zakonske obveznosti redno in pravočasno poravnaval. Likvidnostne težave takratne Slovenske odškodninske družbe so se pojavile leta 2009, ko družba premoženja zaradi bistveno spremenjenih okoliščin ni mogla prodati, zato sta bila v letih 2009 in 2010 sprejeta dva poroštvena zakona. Že takrat so od vseh naložb takratne Slovenske odškodninske družbe predstavljale strateške naložbe, in sicer v deležu, ki je presegel 90 % portfelja, zato prodaja teh naložb za poplačilo zakonskih obveznosti družbe ni bila mogoča. Državni zbor je julija 2015 sprejel strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, ki je kapitalske naložbe države razvrstil med portfeljske, pomembne in strateške. Naložbe SDH so bile v večini razvrščene med strateške in pomembne naložbe. Zaradi zakonskih omejitev iz Zakona o Slovenskem državnem holdingu SDH s pomembnimi in strateškimi naložbami ne more razpolagati in tako iz tega naslova ne more pridobivati finančnih virov za odplačevanje kreditov, ki jih je s poroštvom države najel za izpolnjevanje zakonskih obveznosti. Preostale naložbe SDH so portfeljske naložbe, s katerimi lahko ta družba prosto razpolaga. SDH se je tako znašel v situaciji, ko naložbe, ki jih ima v lasti, ne morejo zagotavljati zadostnega vira za poplačilo zakonskih obveznosti. Zaradi tega je Vlada 2016 ocenila, da je najprimernejša rešitev dokapitalizacija te družbe. Ko je Vlada kot skupščina zagotovila likvidnost insolventnost Slovenskega državnega holdinga je z namenom koncentracije lastništva, strateških in pomembnih naložb, s katerimi SDH ne more razpolagati, naložila Ministrstvu za finance, da pripravi predlog zakonske ureditve, na podlagi katere bo Republika Slovenija neodplačno prevzela premoženje, ki ga je ob lastninskem preoblikovanju podjetij neodplačno pridobil takratni Slovenski odškodninski sklad. S predlagano dopolnitvijo Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu se ureja postopen prenos kapitalskih naložb, ki so v lasti Slovenskega državnega holdinga, v last Republike Slovenije, in sicer bo ta prenos naložb v fazah. V prvi fazi bo SDH neodplačno prinesel v last Republike Slovenije sveženj strateških in pomembnih kapitalskih naložb, s katerimi se trguje na organiziranem trgu, in skupna vrednost znaša najmanj 200 milijonov evrov. Koncentracija lastništva naložbe ne vpliva na njihovo upravljanje, saj po zakonu za vse kapitalske naložbe države, ne glede na lastništvo, veljajo enaka pravila upravljanja. S prenosom lastništva družb iz SDH na Republiko Slovenijo bo SDH postal klasični upravljavec kapitalskih naložb in s tem bo tudi odpravljeno tveganje konflikta interesa, ko SDH nastopa na eni strani kot lastnik naložb in na drugi strani kot upravljavec premoženja v lasti Republike Slovenije. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za dano besedo. Še enkrat lep pozdrav! Odbor za finance in monetarno politiko je na 41. seji 1. 9. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvi zakona o Slovenskem odškodninskem skladu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 97. seji sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Odboru je bilo predloženo tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter mnenje Zakonodajno-pravne službe. V skladu s Poslovnikom Državnega zbora so amandma k 1. členu predloga zakona vložile poslanske skupine koalicije. Seje odbora so se udeležili predstavniki Ministrstva za finance, Državnega sveta in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance predstavil poglavitne rešitve predloga zakona, s katerim se ureja neodplačni prenos kapitalskih naložb, ki so v lasti Slovenskega državnega holdinga, v last Republike Slovenije. Podrobno obrazložitev smo ravnokar slišali s strani državne sekretarka tudi mi. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe povedala, da so v pisnem mnenju v okviru svojih pristojnosti izpostavili pravno sistemsko vprašanje glede razmerja med predlogom zakona ter Zakonom o Slovenskem državnem holdingu ter nomotehtično vprašanje o sistematiki novega člena. Predstavnik Državnega sveta je predstavil pisno mnenje komisije, ki predlog zakona podpira. V razpravi so članice in člani odbora imeli največ vprašanj v zvezi z denacionalizacijskimi zahtevki. Opozorili so na dejstvo, da v Ustavi Republike Slovenije državna lastnina ni opredeljena. Izražen je bil tudi pomislek glede vpliva predlaganega zakona na samo upravljanje državnega premoženja. Ob koncu razprave je državni sekretar odgovoril na zastavljeno vprašanje in dal dodatna pojasnila. Odbor je v skladu s poslovnikom obravnaval in sprejel amandma poslanskih skupin koalicije k 1. členu predloga zakona, nato pa je glasoval še o vseh členih in jih sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Maruša Škopac.
Hvala za besedo! Lep pozdrav vsem! Vlada je v Državni zbor vložila zakon o dopolnitvah Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu, kjer se sredstva za poslovanje SDH med drugim zagotavljajo na podlagi upravljanja in razpolaganja z vrednostnimi papirji, pridobljenimi na podlagi Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu. Na ta zakon se namreč sklicuje statut Slovenskega državnega holdinga, ki določa, da se sredstva za poslovanje SDH med drugim zagotavljajo iz dela sredstev, ustvarjenih na podlagi upravljanja in razpolaganja z vrednostnimi papirji in drugimi sredstvi, pridobljenimi na podlagi 9., 10., in 11. člena Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu. Iz drugega člena osnovnega zakona osnovnega zakona izhaja, da je bil Slovenski odškodninski sklad ustanovljen za poravnavo obveznosti upravičencem po Zakonu o denacionalizaciji, Zakonu o zadrugah in drugih predpisih, ki urejajo denacionalizacijo premoženja. Zakon namreč v 6. členu določa, da za izpolnjevanje nalog iz 2. člena zakona Slovenski odškodninski sklad izdaja obveznice in druge vrednostne papirje ter upravlja in razpolaga z vrednostnimi papirji in drugimi sredstvi, pridobljenimi v skladu z Zakonom o lastninskem preoblikovanju podjetij. Zato se predlaga, da se Zakon o slovenskem odškodninskem skladu dopolni z določbo, ki bo urejala prenos vrednostnih papirjev v lasti Republike Slovenije, in sicer v dveh fazah. V prvi fazi bi SDH neodplačno prenesel v last Republike Slovenije strateške in pomembne naložbe. V naslednji fazi po izpolnitvi vseh obveznosti po Zakonu o Slovenskem odškodninskem skladu bi SDH v last Republike Slovenije neodplačno prenesel vse preostale vrednostne papirje, ki jih ima v lasti. Po prenosu strateških in pomembnih naložb v last Republike Slovenije bi se SDH, gledano z vidika naložb po svoji lasti, lahko financiral le še iz svojih portfeljskih naložb. Zaradi izpada prihodkov iz naslova dividend strateških in pomembnih kapitalskih naložb bi se uredilo tudi vprašanje financiranje poravnave obveznosti po Zakonu o Slovenskem odškodninskem skladu, ki je že delno rešeno, saj statut SDH že vsebuje določbo, da se sredstva za poravnavo obveznosti oblikujejo tudi iz sredstev proračuna. V primeru, da bi se sredstva za poravnavo obveznosti morale zagotoviti tudi iz sredstev proračuna, bi moral SDH navedena sredstva proračuna po izvedbi rednih prodaj portfeljskih naložb vrniti. Vsekakor ocenjujemo, da je rešitev Vlade, ki bo omogočila centralizacijo lastniških, strateških in pomembnih naložb na le enega neposrednega lastnika, primerna. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra predlog zakona podprla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik! Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! Pred nami je sprememba Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu, in sicer Vlada in koalicija v tej spremembi zakona predlagata in predvidevata, da naj bi se strateške in pa portfeljske naložbe, ki so sedaj v lasti Slovenskega državnega sklada približno v višini 200 milijonov evrov, neodplačno prenesle na Republiko Slovenijo. V Slovenski demokratski stranki ostro nasprotujemo tej spremembi zakona. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se s tem podira koncept učinkovitega upravljanja državnega premoženja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je upravljanje državnega premoženja pod vlado Mira Cerarja in pa koalicijo strank: Stranke modernega centra, Desusa in pa Socialnih demokratov najslabše v zgodovini Slovenije. Nedvomno dajejo k temu tudi rezultati posameznih podjetij, ki so v državni lasti. Prepričani smo, da so vzroki za ta prenos premoženja drugje, kot jih navajata Vlada in pa Ministrstvo za finance v svojih obrazložitvah. Dejstvo je, da je Vlada Republike Slovenije morala dokapitalizirati ob koncu prejšnjega leta Slovenski državni holding v višini 200 milijonov evrov. Ta dokapitalizacija pa je bila izključno posledica zaustavitve privatizacijskih procesov s strani vlade Mira Cerarja in pa zaradi sprejetja strategije o upravljanju državnega premoženja, ki je neustrezna. Neustrezna strategija o upravljanju državnega premoženja, na to sta opozarjali tudi že obe bivši vodstvi Slovenskega državnega holdinga, ki sta povedali, da je strategija napisana pomanjkljivo in neustrezno. Predvsem pa, da strategija, ki je bila sprejeta pod to vlado, ne omogoča tekočega poravnavanja zakonskih obveznosti Slovenskega državnega holdinga, kar se je kasneje potem tudi z dokapitalizacijo v višini 200 milijonov evrov izkazalo za upravičeno. Tudi glede navedbe državne sekretarke, da tukaj ne bo prišlo do nekega oškodovanja Slovenskega državnega holdinga, smo v Slovenski demokratski stranki drugačnega mnenja. Vlada navaja, da se Slovenskemu državnemu holdingu ne bodo vzeli dodatni prihodki. Slovenskemu državnemu holdingu se bodo vzeli prihodki, in sicer že iz naslova prihodkov potencialnih dividend teh družb, ki bodo prenesene. Tudi na samem odboru Vlada ni znala točno pojasniti, katere naložbe bodo prenesene iz Slovenskega državnega holdinga na Republiko Slovenijo. Predvsem pa smo prepričani, da ta manever, ki si ga je privoščila vlada Mira Cerarja, odstopa predvsem od dobrih praks. Dejstvo je, da smo se že pred leti zavzemali, da je pomembno, da je državno premoženje upravljano z enega mesta in predvsem da bi bilo lastništvo državnega premoženja združeno. Vemo iz zgodovine, da je potem prihajalo do različnih glasovanj na skupščinah družbe in da so bile vse te poteze predvsem posledica negativnih rezultatov teh družb in bili so tudi manjš prilivi v državni proračun. Zanimivo pa je tudi, da državni sekretar na Odboru za finance in monetarno politiko ni znal pojasniti, zakaj se pa tokrat Vlada oziroma Ministrstvo za finance se ni obrnilo pri tej spremembi zakona tudi na mnenje OECD, na katerega se Vlada v nekaterih primerih tako rada izgovarja. Prepričani smo, da je sprememba Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu slaba, zato je tudi v Slovenski demokratski strani ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem prav lep pozdrav! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu ureja kapitalske naložbe, ki so bile med lastninskim preoblikovanjem podjetij neodplačno prenesene v last zdajšnjega SDH, prej SOS in SOD, z namenom poplačila denacionalizacijskih obveznosti, neodplačno prenesene v last Republike Slovenije. Namen poplačila je bil namreč večinoma izpolnjen, hkrati pa se bodo s tem izravnavali tudi učinki dokapitalizacije SDH v letu 2016 v višini 200 milijonov evrov. SDH se je takrat znašla v situaciji, ko naložbe, ki jih je imela v lasti, niso zadovoljevale zadostnega vira za poplačilo zakonskih finančnih obveznosti. Zaradi tega je Vlada ocenila, da je najprimernejša rešitev dokapitalizacija. Prenos kapitalskih naložb v last Republike Slovenije bo postopen, in sicer v treh fazah. Do konca letošnjega leta bo SDH neodplačno prenesel sveženj strateških in pomembnih kapitalskih naložb, s katerimi se trguje na organiziranem trgu in katerih skupna vrednost znaša najmanj 200 milijonov evrov. V drugi fazi bo do 31. decembra 2020 neodplačno prenesel preostale strateške pomembne kapitalske naložbe. V zadnji fazi bo SDH po izpolnitvi vseh obveznosti po Zakonu o Slovenskem odškodninskem skladu neodplačno prenesel v last Republike Slovenije vse preostale vrednostne papirje, ki jih bo imel v lasti. V zadnji fazi bi se SDH, gledano z vidika naložb v svoji lasti, lahko financiral le še iz svojih portfeljskih naložb. Če bi se sredstva za poravnavo obveznosti morala zagotoviti tudi iz sredstev proračuna, bi moral SDH navedena sredstva proračuna po izvedbi rednih prodaj portfeljskih naložb vrniti. Gre torej za koncentracijo pomembnih in strateških naložb države, s katerimi SDH po zakonu ne more prosto upravljati in mu ne prispevajo k izvajanju zakonskih obveznosti. V Poslanski skupini Desus menimo, da je sprememba, ki jo uvaja novela, korak v pravo smer, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Še enkrat en lep pozdrav vsem! S predlaganim zakonom o dopolnitvi Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu se bo reševalo vprašanje prenosa kapitalskih naložb, ki so v lasti Slovenskega državnega holdinga in so bile namenjene poplačilu denacionalizacijskih obveznosti, v last Republike Slovenije. S tem se bo tudi dal odgovor na vprašanje preostalega financiranja denacionalizacijskih obveznosti. Ob uveljavitvi tega zakona bo Republika Slovenija izpolnila preostale denacionalizacijske obveznosti, zagotovila likvidnost Slovenskega državnega holdinga za poplačilo kreditov in ohranila pomembne in strateške naložbe v svoji lasti, Slovenski državni holding pa bi še naprej ostal edini pristojen, da po lastni presoji in v skladu z zakonom in akti upravlja vse naložbe Republike Slovenije. Do tukaj se mogoče vse sliši nekako lepo in prav in tudi pozdravljamo, da preide lastnina iz Slovenskega državnega holdinga nazaj v last Republike Slovenije. Seveda to posledično pomeni, kot sem povedal, prevzem obveznosti do denacionalizacijskih upravičencev. Ampak vendarle pravna podlaga za vse te postopke pa bi morala biti tudi v Ustavi Republike Slovenije. V Ustavi Republike Slovenije ni člena, ki bi govoril o državni lastnini, torej ni pravne podlage za to, da bi se lahko sprejemali zakoni, ki govorijo o državni lastnini, in tudi ni pravne podlage za to, da bi se lahko državna lastnina prenašala v last Slovenskega državnega holdinga in tudi nazaj. To je dejstvo, s katerim se bo treba soočiti in na katerega nismo bili pozorni vse od osamosvojite Slovenije. Ne govorimo namreč o tem, da imamo v ustavi državno lastnino, ampak ustava govori o zasebni lastnini. Tako lahko govorimo v tem primeru o skupni zasebni lastnini vseh državljank in državljanov. Tako Vlada kot Državni zbor lahko skupno zasebno lastnino vseh državljank in državljanov samo upravlja, ne more prodajati ali pa če že zmanjšuje vrednost te lastnine, mora to tudi državljankam in državljanom zelo jasno obrazložiti. Ves ta proces, ki je v Sloveniji potekal od osamosvojitve, je pravno vprašljiv, zato ker ni podlage v ustavi za sprejemanje in izvedbo vseh teh zakonov. V tem primeru, kot ga obravnava ta zakon, da preide lastništvo iz Slovenskega državnega holdinga nazaj v državno last, je sicer nekako popravljen en del vseh teh postopkov, seveda pa s tem postopek ni dokončan, zato bomo sicer podprli ta zakon, vendar ob zavedanju, da bo treba bistveno več truda vložiti v to, da dejansko ustvarimo zdrave temelje za upravljanje naše skupne lastnine.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Na podlagi 77. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu je Slovenski državni holding nastal s prevzemom pristojnosti, nalog in obveznosti Slovenske odškodninske družbe oziroma njegovega predhodnika, Slovenskega odškodninskega sklada. Zakon o Slovenskem odškodninskem skladu je v 2. členu določil, da je Slovenski odškodninski sklad finančna organizacija za poravnavo obveznosti upravičencem po Zakonu o denacionalizaciji, Zakonu o zadrugah in drugih predpisih, ki urejajo denacionalizacijo premoženja. Slovenski odškodninski sklad se je kasneje preoblikoval v Slovensko odškodninsko družbo, zatem pa je Slovenski državni holding prevzel njegove pristojnosti, vključno s poravnavo denacionalizacijskih postopkov. Cilj predloga zakona je, da se kapitalske naložbe, ki so bile med lastninskim preoblikovanjem podjetij neodplačno prenesene v last Slovenskega odškodninskega sklada z namenom poplačila denacionalizacijskih obveznosti, zaradi pretežno izpolnjenega namena, to je poravnava denacionalizacijskih postopkov, iz SDH neodplačno prenesejo v last Republike Slovenije. S tem bi se po navedbah Vlade tudi izravnali učinki dokapitalizacije Slovenskega državnega holdinga v letu 2016. Pri obravnavi zakona je poslance Nove Slovenije zmotila predvsem navedba predlagatelja, da je poravnava denacionalizacijskih postopkov pretežno izpolnjena. Glede na vse krivice, ki so jih osebe v prejšnjem sistemu pretrpele, so takšne trditve neprimerne. Krščanski demokrati zagovarjamo dosledno izpeljavo postopkov vračanja premoženja, ki je bilo v komunizmu ukradeno. Ne sprejemamo namigovanj v smeri, da nacionalizacija v tej državi ni več večji problem. Pravna država mora delovati matematično natančno. Do 10. maja 2017 je bilo odprtih še kar 148 denacionalizacijskih postopkov. To dejstvo jasno kaže na to, da so krivice še vedno nepopravljene. Podpora predlogu tega zakona bi lahko izzvenela kot zmanjševanje pomena številnim še odprtim denacionalizacijskim postopkom in s tem tudi žrtvam nacionalizacije. Težko rečemo ljudem, ki jim je bilo premoženje ukradeno oziroma nasilno odvzeto, da so te njihove težave že pretežno odpravljene. Kdo med nami si upa to reči tistim, ki jim je komunizem premoženje ukradel? V Novi Sloveniji pričakujemo, da se bodo postopki poprave v komunističnem sistemu povzročenih krivic nadaljevali in kar najhitreje končali. 25 let je že predolga doba. Iz navedenih razlogov v Poslanski skupini Nove Slovenije Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Vlada s tem zakonom predlaga, da državni proračun, torej vsi državljani jamčimo za izplačilo za izplačilo tako imenovanih odškodnin iz naslova denacionalizacije. Ni bilo dovolj to, da je SOD v času lastninjenja dobil 10- odstotni delež vseh nekdanjih družbenih podjetij. Ni bilo dovolj niti to, da je Pahorjeva koalicija leta 2010 izdala poroštvo za kredite SOD v višini 300 milijonov evrov. Ne, SOD, ki se po novem imenuje SDH, ima še vedno 388 milijonov evrov neodplačanih kreditov. Hkrati pa pričakuje, da bo moral denacionalizirancem izplačati še 144 milijonov evrov. Vlada pa sedaj predlaga, da za te dobre pol milijarde jamči proračun. Poslanci Levice bomo glasovali proti. Ljudem je treba jasno povedati, da denacionalizacija ni bila nobena poprava krivic. Denacionalizacija je bila razlastitev državljanov v korist novih kapitalistov. Premoženje Rimskokatoliške cerkve, sodelavcev okupatorja, in zemljišča, ki so presegala zemljiški maksimum, vse to je bilo po vojni preneseno v skupno družbeno last in ni bila nobena kraja, kot je to prej rekel moj predhodnik. Te družbene lastnine si namreč ni mogel prisvojiti noben partijski funkcionar. Zagotovo je bilo podržavljanje včasih tudi krivično, vendar je bilo takrat v tistih časih upravičeno. Družbena lastnina je bila namreč podlaga za razvoj Slovenije iz zaostale kmečke dežele, iz katere so se ljudje množično izseljevali, v moderno industrijsko družbo, v katero se je priselilo 200 tisoč priseljencev. Družbena lastnina je 35 let po vojni Sloveniji zagotavljala polno zaposlenost in na podlagi te družbene lastnine je nastala gospodarska baza, od katere kljub denacionalizacijam, kljub tajkunizaciji in dobesedni kraji družbenega premoženja živimo še dandanes. Posledice denacionalizacije so bile katastrofalne. Upravičenci so v naravi dobili za 2,1 milijarde evrov premoženja. Zahtevali so več kot 3 milijarde. V obveznicah so dobili še več kot 950 milijonov evrov, okoli 144 milijonov evrov bodo še dobili. Kako so pa gospodarili ti novi lastniki? Če sklepamo po največjem kapitalistu Rimskokatoliški cerkvi, zelo slabo. Ne samo, da državljani nismo imeli nič od njenega premoženja, ker je cerkev profit zadržala zase. Cerkev se je izkazala tudi za izjemno slabega gospodarja in za največjega tajkuna. Cerkvena holdinga Zvon 1 in Zvon 2 ter podjetje T-2 so pridelali 450 milijonov evrov slabih kreditov. Zaradi tajkunstva je Vatikan odstavil oba slovenska nadškofa. Mariborska nadškofija bi bankrotirala, če je ne bi rešila nadškofija iz Gradca. Zato Levica nasprotuje kakršnemukoli prenašanju obveznosti iz naslova denacionalizacije na proračun oziroma na državljane. Če SDH ni sposoben odplačati obveznic, potem bi moral te obveznice postriči torej razvrednotiti. Tudi to je mogoče. Vlada je leta 2013 v celoti anulirala obveznice [[…]]Ali mi dovolite, da stališče Poslanske skupine Levica preberem? Prosim. In tu bom podaljšala minutažo. V celoti je Vlada leta 2013 anulirala obveznice in delnice NLB in NKBM. Še posebej pa je za nas nesprejemljivo, da državljani po eni strani krijemo cerkvene izgube, izplačujemo milijonske odškodnine in subvencioniramo zaposlovanje duhovnikov, po drugi strani pa cerkev praktično ne plačuje davkov. Vsi prispevki v puščice, vsa plačila za maše in obrede so ne samo neobdavčeni, ampak tudi popolnoma neevidentirani. Sistem spominja na pralnico denarja. Samo ljubljanska nadškofija ima v lasti 15 tisoč ha gozdov. Še enkrattoliko jih zahteva, pa kljub temu plačuje davke po enakih stopnjah kot mali kmet, ki ima samo en hektar gozda. To se bo, spoštovani, moralo enkrat končati, zato bomo, ponavljam, glasovali proti. Hvala za vašo pozornost.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O IZVAJANJU UREDBE EU O PREGLEDNOSTI POSLOV FINANCIRANJA Z VREDNOSTNIMI PAPIRJI IN PONOVNE UPORABE PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance Gorazdu Renčlju.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Namen predloga zakona je zagotoviti izvajanje Uredbe o preglednosti poslov financiranja z vrednostmi papirji in ponovne uporabe. Osrednji cilj omenjene evropske uredbe je povečati preglednost nekaterih tržnih dejavnosti v netradicionalnem bančnem sektorju. Gre predvsem za posle financiranja z vrednostnimi papirji, ponovne zastave teh finančnih instrumentov in druge strukture financiranja z enakim ekonomskim učinkom, kot ga imajo posli financiranja z vrednostnimi papirji. Posli financiranja z vrednostnimi papirji in njim sorodne tržne dejavnosti povzročajo kopičenje finančnega vzvoda, povečujejo procikličnost in medsebojno povezanost na finančnih trgih. Pomanjkanje preglednosti na tem področju je do sedaj zakonodajalcem, regulatorjem in vlagateljem preprečevalo, da bi pravilno ocenili in spremljali tveganja, ki so po učinkih podobna bančnim in so lahko zaradi medsebojne povezanosti finančnega sistema tudi sistemske narave. Predlog zakona določa nadzorne ukrepe in prekrške, ki jih pri izvrševanju določb Evropske uredbe izrekajo pristojni organi. V primeru Slovenije gre za Agencijo za trg vrednostnih papirjev, Banko Slovenije in Agencijo za zavarovalni nadzor. Z zakonom dobivajo pristojni organi pooblastila za nalaganje upravnih sankcij in drugih upravnih ukrepov, ki so učinkoviti, sorazmerni in odvračilni. Zakon ureja tudi razkritje informacij o izrečenih ukrepih nadzora in sankcijah zaradi prekrška. V Vladi ocenjujemo, da gre za konkreten prispevek h krepitvi finančne stabilnosti v Evropski uniji, zato predlagamo, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici, gospe Urški Ban.
Najlepša hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 41. seji 1. 9. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o izvajanju Uredbe o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor je v obravnavo prejel tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so koalicijske poslanske skupine vložile amandmaje k posameznim členom predloga zakona. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravne službe in Državnega sveta. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar Ministrstva za finance pojasnil cilje in rešitve predloga zakona, ki izhajajo iz prilagoditve notranje zakonodaje uredbi, kar je tudi že natančno prej predstavil. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je služba podala pisno mnenje ter da je večina pripomb upoštevanih v vloženih amandmajih, razen uvodne pripombe sistemske narave, ki pa bo odpravljena z novelo Zakona o prekrških. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da komisija Državnega sveta predlog zakona podpira, ter ob tem opozoril na potrebo po jasnosti določb, ki določajo pristojnosti nadzornih institucij pri izrekanju ukrepov. V razpravi je bilo izpostavljeno vprašanje glede uskladitve predloga zakona z ostalimi institucijami, na katerega je odgovoril državni sekretar in povedal, da je bil zakon usklajevan s pristojnimi institucijami. Odbor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora obravnaval in sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, nato pa glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vlasta Počkaj.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! S Predlogom zakona o izvajanju uredbe o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe se bo uveljavila Uredba 2365/2015, ki pomeni odziv na ugotovljeno potrebo po krepitvi preglednosti trgov finančnega sistema. Razlog za pripravo zakona in ne predloga uredbe o izvajanju uredbe zaradi sistemskega odstopa. Predlog zakona namreč določa višine glob, ki odstopajo od sistemskih okvirov, ki jih za predpisovanje glob v Republiki Sloveniji določa 17. člen Zakona o prekrških. Predlog zakona določa nadzorne ukrepe in prekrške, ki jih pri izvrševanju določb uredbe izrekajo pristojni organi. Države članice morajo zagotoviti, da imajo pristojni organi pooblastilo za nalaganje upravnih sankcij in drugih upravnih ukrepov, ki so učinkoviti, sorazmerni in odvračilni. Z določitvijo zahtev glede preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe v obliki uredbe je zagotovljeno, da se zahteve iz uredbe uporabljajo neposredno. Bistvo pa je, da je v skladu s predlogom zakona usklajeno ukrepanje na ravni Evropske unije. Zbirni podatki na ravni Evropske unije zagotavljajo potrebno makroekonomsko sliko, ki jo zahteva spremljanje uporabe poslov financiranja z vrednostnimi papirji. Na primer investicijski skladi imajo že danes pomembno čezmejno razsežnost, zato je pomembno, da se standardi zaščite vlagateljev uporabljajo enako po vsej Evropski uniji za zagotovitev, da imajo vsi evropski vlagatelji koristi od potrebne preglednosti v zvezi z uporabo financiranja z vrednostnimi papirji. Upravitelji kolektivnih naložbenih podjemov bodo morali v poročila vključevati podrobne informacije o uporabi poslov financiranja z vrednostnimi papirji in zamenjavah celotnega donosa, da bi vlagateljem omogočali seznanjenost s tveganji, ki so povezana z njihovo uporabo. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla Predlog zakona o izvajanju uredbe o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo! Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Dejansko v Sloveniji s tem zakonom uveljavljamo evropsko uredbo, uredbo Evropske komisije, s katero naj bi se zagotovila večja preglednost, in sicer preglednost pri bančnem sistemu v senci, kot ga nekateri tudi imenujejo. To je dejansko netradicionalno bančništvo, to je bančništvo, ki poteka na neklasičen način in med drugim je tudi financiranje vrednostnih papirjev z različnimi zastavami itn. Da bodo tovrstne inštitucije, ki se s tem ukvarjajo, morale voditi določene evidence, je pohvalno, je nujno predvsem zaradi tega, ker nenazadnje je kriza v letih 2009, 2010 nastala ravno zaradi tega. Nastala je zaradi tega, ker je lahko nekdo zastavil pridelek pšenice, recimo da bi danes to naredil, pridelek pšenice v letu 2022, izdal nek papir, dobil denar za ta pridelek, s tem kupil vrednostne papirje. In potem je bilo vprašanje, kaj se zgodi, če bo leta 2022 na primer toča in tega pridelka ne bo, in kakšen vpliv je to na celotno borzno poslovanje. Nekoliko poenostavljeno rečeno. Seveda finančne inštitucije so to zapletle v različne pakete, tako da so ljudem prodajale navadno meglo in neke obljube ter lažno upanje. S tem zakonom pa se tudi povečujejo kazni za tovrstne zadeve, za to naj bi bile odgovorne Agencija za trg vrednostnih papirjev, Agencija za zavarovalni nadzor in Banka Slovenije. Te kazni so enormno visoke. Na primer, trikratni znesek dobička, na primer 15-odstotni promet določene inštitucije. Tako se tukaj pri teh kaznih pojavlja enostavno vprašanje, ali gre tukaj za realne kazni oziroma ali bodo s takšnimi kaznimi ta podjetja, te finančne inštitucije enostavno izginile s trga, preden bodo vse to plačale. Takšne velike kazni pomenijo v marsikaterem primeru potop ali drugače rečeno stečaj te finančne inštitucije. Zaradi tega je vprašanje namena, ali gre tukaj za ustrahovanje ali gre za to, da se bo to dejansko zgodilo. Jaz mislim, da vsaj v Sloveniji ni nobene inštitucije, ki bi tako kazen dejansko lahko tudi plačala, ne da bi po mojem imela takšne težave, da bi dejansko izstopila s trga. Vprašanje je tukaj, ali so te kazni sorazmerne. Vlada meni, da so to sorazmerne kazni. Morda po njihovem mnenju. Bomo pa videli, kaj se bo v realnosti dejansko zgodilo. V Slovenski demokratski stranki temu zakonu ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Še enkrat prav lep pozdrav vsem! Hvala za besedo, gospod predsednik. Pred seboj imamo predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli. Cilj omenjene evropske uredbe je krepitev finančne stabilnosti EU predvsem na račun povečanja preglednosti poslov financiranja vrednostnih papirjev, prenove zastave finančnih instrumentov in drugih struktur financiranja z enakim ekonomskim učinkom, kot jih imajo posli financiranja vrednostnih papirjev. S predlaganimi ukrepi se bo lažje spremljalo kopičenje sistemskih tveganj na področju financiranja z vrednostnimi papirji, vlagatelji katerih sredstva se uporabljajo v takih poslih pa bodo o tem ustrezno informirani. Zaradi novih zakonodajnih sprememb v bančnem sektorju obstaja možnost, da bi banke nekatere svoje dejavnosti prenesle na manj regulirana področja v obliki tako imenovanega bančništva v senci. Zgodovina nas uči, da se je to že večkrat zgodilo. Nazadnje konec 90. let prejšnjega stoletja, ko so v ZDA ponovno deregulirali finančni sektor, kar je pripeljalo do hipotekarne kreditne krize, ki se je zaradi močne prepletenosti finančnih trgov kot virus razširila po vsem svetu. Pomanjkanje preglednosti pri kopičenju finančnega vzvoda, procikličnosti in medsebojne povezanosti na finančnih trgih je tako nadzornikom kot zakonodajalcem onemogočalo ustrezno oceniti bančna tveganja pred finančno krizo. Precej indicev pa kaže tudi na to, da so nekateri zavestno gledali stran. V Poslanski skupini Desus se še predobro zavedamo, kakšno škodo je predvsem na področju sociale pustilo dejstvo, da finančni sektor ni bil ustrezno reguliran, zato bomo predlog zakona, ki gre v to smer, soglasno podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav vsem. Predlog zakona o izvajanju Uredbe o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe izhaja pravzaprav iz časa finančne in gospodarske krize iz leta 2008. Takrat so se pokazale številne nedoslednosti in pomanjkljivosti v finančnem sistemu, ki preprečuje preglednost poslov z vrednostnimi papirji, s tem pa tudi neučinkovit nadzor ter preprečevanje zlorab in pregon zlorab. Na finančnem področju je zato Evropska unija začela silovito prenovo zakonodaje, ki bo postavila nova pravila na področju celotne unije. Pri tem ugotavljamo, da je večina do sedaj sprejete zakonodaje bila osredotočena predvsem na bančno zakonodajo ter preprečevanje bodočih tveganj pri opravljanju kreditnih poslov. Tudi države so morale močno spremeniti način, na katerega načrtujejo in vodijo svoje finance, toda vedeti moramo, da je finančni sektor bistveno širši od bančnega in tveganja za nastanek novih kriz in zlorab pretijo tudi izven kreditnih in tako imenovanih denarnih trgov. Veliko možnosti zlorab je tako na področju vrednostnih papirjev, predvsem njihovega posojanja, posredovanja in začasne prodaje oziroma odkupa. Zelo pomembno pa je preprečiti, da bi tako imenovani regulirani finančni sistemi, kot so velike banke in zavarovalnice, del svojega poslovanja prenesli na bolj tvegana, a manj nadzorovana področja, kar bi lahko privedlo do novih kriz. Zato je preglednost poslov na tem področju ključna. Že leta 2013 so bila tako na nivoju Evropske unije sprejeta priporočila Odbora za finančno stabilnost, katerih okvir sestavlja kar 11 priporočil. Na podlagi tega okvira je bila leta 2015 oblikovana in sprejeta uredba Evropske unije, ki neposredno učinkuje v vseh državah članicah, uporabljati pa se začenja postopoma od začetka leta 2016 dalje. V tem postopku postopnega uvajanja smo letos tudi v Sloveniji pristopili k izvajanju te uredbe na način, da zakon, ki ga imamo pred seboj, naj bi omogočil učinkovito izvajanje uredbe tudi v Sloveniji. Določa namreč tudi obvezno razkritje informacij o izrečenih ukrepih in sankcijah, določa organe, ki so v Sloveniji pristojni za posamezne naloge, ki jih predpisuje uredba, hkrati s tem pa so določene tudi kazni za nepravilnosti, ki so v skladu z evropsko zakonodajo visoke in vezane na morebitno protipravno pridobljeno korist, kar je pomembno tudi z vidika preprečevanja bodočih zlorab. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Razlog za vložitev tega predloga zakona je sprejetje evropske uredbe št. 2365/2015, ki pomeni odziv na ugotovljeno potrebo po okrepitvi preglednosti trgov finančnega sistema. Uredba je bila sprejeta z namenom reguliranja tako imenovanega bančništva v senci, ki se je v preteklosti spretno izmikalo regulacijam, ki veljajo za običajne, konvencionalne, komercialne banke. Če se sedaj nekoliko osredotočimo na termin bančništva v senci. Bančništvo v senci tako imenujemo zaradi izogibanja bančnim regulacijam. Subjekti, ki tvorijo bančništvo v senci, niso dejanske banke, ampak finančne institucije, ki z dejavnostmi delujejo podobno kot banke, ne prejemajo pa depozitov, kar pomeni, da niso obravnavane po enakih regulatorjih kot tradicionalne banke in se zaradi tega lahko izognejo regulaciji. Subjekti, ki sestavljajo bančništvo v senci, so hedge skladi, denarni skladi, vzajemni skladi ter dejavnosti, kot so listinjenje in posli s ponovnim odkupom. Gre za tako imenovane repo posle. Predlagatelj se je pri implementaciji odločil za predlog zakona in ne za predlog uredbe zaradi sistemskega odstopa pri določanju kazni za prekrške. Predlog zakona namreč določa višine glob, ki odstopajo od sistemskih okvirov, ki jih za predpisovanje glob v Sloveniji določa 17. člen Zakona o prekrških, zato implementacije ni mogoče uvesti s podzakonskim aktom. Za izvajanje evropske uredbe so vsekakor na svojem področju pristojne Banka Slovenije, Agencija za zavarovalni nadzor in Agencija za trg vrednostnih papirjev. Predlog zakona v nadaljevanju za kršitev evropske uredbe določi tudi globe. V Novi Sloveniji se strinjamo s cilji in nameni evropske uredbe, da se tudi za bančništvo v senci prepreči izogibanje regulacijam, pravila pač morajo veljati tudi za te subjekte, za subjekte bančništva v senci. V Novi Sloveniji pa obžalujemo, da predlagatelj ni jasno predstavil tudi višin glob v primerljivih državah Evropske unije. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o izvajanju uredbe Evropske unije o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INŠPEKCIJI DELA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Petru Pogačarju.
Spoštovani, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami sta danes v obravnavi dva predloga sprememb Zakona s področja trga dela, ki sta pripravljena na podlagi analiz Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Osnovni namen dokumenta za dostojno delo ter samega predloga zakonskih sprememb, ki je danes pred vami, je zagotoviti dostojno delo naših državljanov. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela temelji na nedavnih analizah stanja na trgudela, predlogih socialnih partnerjev ter na ugotovitvah letnih poročil Inšpektorata Republike Slovenije za delo. Osnovni namen predloga Zakona o inšpekciji dela je povečanje pristojnosti inšpektorjev za delo v primeru, ko ugotovijo, da gre za prekarno delo. S predlogom dopolnitve 19. člena zakona smo določili dodaten ukrep inšpektorja, s katerim pooblaščamo inšpektorja, da kadar se delo ne opravlja na podlagi pogodbe o zaposlitvi, pa bi se moralo, lahko inšpektor poleg izdaje prepovedne odločbe o njej izda tudi odredbo, na podlagi katere mora delodajalec delavcu vročiti ustrezno pogodbo o zaposlitvi. Pogodba o zaposlitvi, ki jo mora ponuditi delodajalec, mora vsebinsko ustrezati ugotovljenemu dejanskemu stanju, z učinkovanjem od sklenitve pogodbe o zaposlitvi dalje. Pomeni, da oseba, ki je prisiljena opravljati prekarno delo, ne bo več, tako kot je danes, imela edine možnosti, da zgolj v sodnih postopkih uveljavlja svojo pravico do pogodbe o zaposlitvi, ampak bo na podlagi predlagane spremembe to lahko neposredno takoj odredil inšpektor za delo, če bo ugotovil, da je bilo opravljanje dela nezakonito, ker se je opravljalo na podlagi pogodbe civilnega prava, ne pa na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Dovolite, da pojasnim, kako bo lahko inšpektor po tej spremembi zakona odredil delodajalcu, da zaposlenemu izroči ustrezno pogodbo o zaposlitvi. V prepovedni odločbi zaradi dela na podlagi pogodbe civilnega prava ob ugotovljenih elementih delovnega razmerja lahko inšpektor odredi, da mora delodajalec osebi vročiti pogodbo o zaposlitvi. Delavec lahko sklene to pogodbo najkasneje tri delovne dni po prejemu pisne pogodbe o zaposlitvi. Če delodajalec ne bi spoštoval takšnega odrejenega ukrepa, zakon predvideva denarno sankcijo za delodajalca. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o inšpekciji dela uvaja tudi možnost inšpektorja, da prepove opravljanje dela delavcev ali dejavnost ob ugotovitvi, da le-ta ni izplačal plač. Gre za nov razlog za možnost izdaje prepovedne odločbe, saj so kršitve v zvezi s plačilom za delo – na žalost, najpogosteje ugotovljene kršitve Inšpektorata za delo od leta 2009 dalje. Inšpektor za delo trenutno po veljavni zakonodaji nima na voljo sredstev, s katerimi bi delodajalce lahko neposredno prisilil k določenemu ravnanju, zato predlagamo rešitev, kjer bo lahko inšpektor v določenih primerih z upravno prepovedno odločbo neposredno vplival na ravnanje zavezanca do odprave nepravilnosti. Poudarjam, da so vse spremembe Predloga zakona o inšpekciji dela, ki so danes pred vami, v celoti usklajene med socialnimi partnerji in usklajene z Inšpektoratom Republike Slovenije za delo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, izkoreninjenje prekarnega dela mora biti in je naš skupni cilj. Prekarno delo ima posledice tako na posameznika, ki je prisiljen v prekarno delo, kakor tudi na družbo kot celoto. Verjamemo, da bodo predlagane spremembe pomembno prispevale k zmanjšanju prekarnega dela v Republiki Sloveniji, k večji zaščiti oseb, ki so prisiljene v takšno delo, zato vas prosim, da predlagane spremembe Zakona o inšpekciji dela podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu.
Predsednik, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 45. seji, 6. 9. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela, ki ga je v Državni zbor predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika je sklenil, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela obravnava po skrajšanem postopku, zato je odbor predlog tega zakona obravnaval na podlagi 142. člena našega poslovnika. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Vlade, torej Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, naše Zakonodajno-pravne službe, Inšpektorata za delo, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, Sindikata novinarjev Slovenije, društva Delavska svetovalnica, sindikati Mladi plus, prav tako pa tudi predstavniki Državnega sveta. Odboru je bilo posredovano mnenje naše Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, s pravnim sistemom in zakonodajnotehničnega vidika ter dala konkretne predloge k členom 1, 2, 3 in 4. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlog zakona podpira. Poudarjeno v sami razpravi je bilo, da predlogi sprememb zakona ne predstavljajo posegov v sistem inšpekcije dela oziroma trga dela, so pa bistvenega pomena za učinkovitejši nadzor nad prekarnimi zaposlitvami in kršitvami plačil za delo. V tem delu prinašajo dodatna pooblastila Inšpektoratu Republike Slovenije za delo, kar pomeni, da je zelo pomembno, da zakon začne čim prej veljati, s čimer bodo lahko inšpektorji za delo nova zakonska pooblastila uporabljali in s tem prispevali k večji pravni varnosti delavcev. V razpravi, ki je potekala o 1. in 2. členu, ki urejata možnost prepovedne odločbe in prepovedno odločbo, je bilo izpostavljeno stališče, da je treba določbo, ki omogoča preoblikovanje prikritih delovnih razmerij v redna delovna razmerja, razširiti tudi z delavci, ki jih zavezanec zavestno sprejme od delodajalca, ki nima dovoljenja za posredovanje dela uporabnikom. Zavezanec, ki je sprejel delavca od podjetja, ki ne izpolnjuje pogojev za posredovanje, bi tako moral delavcu ponuditi sklenitev pogodbe o zaposlitvi, delavec pa bi imel možnost, da se odloči, ali jo bo tudi sprejel. Tako bi zaščitili eno najbolj ranljivih kategorij delavcev. Nekateri izmed razpravljavcev so menili, da je bil socialni dialog zlorabljen, da o prekarnih delavcih niso bile izpeljane tehtne razprave, saj v tem dialogu niso dobili ustreznega mesta. Zato se bojijo – tako so poudarili – da je novela bolj lepotni popravek, ki na trgu dela ne bo preprečeval tega, kar se dogaja. Predlog je po njihovem mnenju še vedno pomanjkljiv predvsem glede prekarizacije in obveščanja delavcev, saj še vedno ne pomaga delavcem, ki delajo prek nezakonitih agencij za posredovanje dela. Razpravljavci, ki smo podpirali zakon, smo poudarili, da je predlog del paketa delovnopravne zakonodaje in je usklajen s socialnimi partnerji. Socialni dialog je po našem mnenju bistven, ne glede na določene pripombe, predlog pa je usklajen tudi z Inšpektoratom Republike Slovenije za delo. Seveda ne moremo mimo dejstva, da je glede kadrovske podhranjenosti inšpektorata treba v prihodnje tudi kaj postoriti. Splošna ugotovitev je bila, da je vladni predlog dober, v celoti usklajen s socialnimi partnerji, prav tako so v teku pogajanja za spremembe Zakona o delovnih razmerjih, za katere iskreno upamo, da bodo uspeli doseči soglasje. Odbor je po končani razpravi sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k členom 1, 2 in 3, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine Levice k členom 2, 3 in 4. Odbor je skladno s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni tudi sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog tega zakona je sestavni del tega poročila, ki sem vam ga poskušal kratko predstaviti. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki redno spremljamo predvsem pravice delavcev in opozarjamo tudi na vse pravne nepravilnosti ter predlagamo tudi določeno zakonodajo. Ocenjujemo, da je Vlada pri predlogu te zakonodaje pozna, nenazadnje tudi zamuja. Številni so primeri, ko so se pokazale nepravilnosti, in številni so primeri, ko pri teh nepravilnostih inšpekcija ni reagirala dovolj hitro in včasih tudi vsebinsko pomanjkljivo, saj se rešitve niso pokazale v celotnem zakonodajnem postopku tako, kot bi se dejansko morale. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki ne nasprotujemo dodatnim predlogom, ki jih Vlada predlaga, opozarjamo pa na določene pasti. Kot prvo je past v tem, da lahko inšpektor po predlagani zakonodaji prepove delodajalcu celoten delovni proces, če ne izplača plače dvakrat v 12 mesecih na plačilni dan. Tukaj se postavlja vprašanje, razumemo plačilni dan, takrat izplača plačo v neto znesku, vprašanje je, kaj je s prispevki, kaj je z ostalimi dajatvami, ki jih mora delodajalec dejansko plačati. Največ kršitev, ugotavljamo, je ravno pri tem, ko delodajalci ne plačujejo prispevkov za socialno varnost. Delavci pa kasneje ugotovijo, da ti prispevki niso plačani in da zaradi tega nimajo zavarovalne dobe. Ta določba ostaja na nek način odprta, še posebej, ker se tukaj govori o plačilnem dnevu, kasneje se pa se poberejo tudi prispevki. Drugo vprašanje je, če inšpektor določi, da bo delodajalcu naložil, da delavcu ponudi pogodbo o zaposlitvi, je potem vprašanje, kateri pa so nadaljnji ukrepi, da ta delodajalec vseeno ne bo v nekem času kršil te zakonodaje ali pa spet prišel na tako imenovano prekarno delo. Veliko je primerov, ki smo jih obravnavali tudi v Državnem zboru glede prekarnega dela, pa se kaj dosti na zgodi. Enkrat smo na Komisiji za nadzor javnih financ obravnavali na primer način poslovanja Luke Koper. Pa v Luko Koper še ni prišla niti finančna inšpekcija, ne vem pa, kako je prišla delovna inšpekcija. Žal se pojavljajo vse bolj informacije o tem, da tudi inšpektorji zelo izbirajo, koga in kako pregledovati. In verjetno ima tudi tukaj lokalna politika določen vpliv. Vsekakor v Slovenski demokratski stranki tem rešitvam ne bomo nasprotovali. Vseeno mislim, da v splošnem zagotavljajo večjo pravno varnost. Vse pa je odvisno od izvedbe in tudi od tega, koga bo poslala glavna inšpektorica, ministrstvo ali kdorkoli že v inšpekcijo. Še enkrat, nekatera velika podjetja v Sloveniji niso bila pregledana že 20 let ali 25 let. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, predstavniki Vlade in drugi prisotni! Novela zakona o inšpekciji dela, ki jo imamo pravkar pred seboj, obravnava podobno tematiko kot tista, o kateri smo govorili maja lanskega leta. S ciljem povečati delovnopravno varstvo delavcev v prekarnih oblikah dela ureja problematiko prikritih delovnih razmerij. Zavezanec v inšpekcijskem nadzoru mora v primeru domneve obstoja delovnega razmerja, kar ugotovi inšpektor, delavcu izročiti pogodbo o zaposlitvi. Poleg tega se zaostruje še sankcija zoper delodajalce za primer, da ta v 12 mesecih dvakrat ali večkrat ni izplačal plač v skladu z zakonom, ki ureja delovna razmerja. V takšnih primerih bo po novem lahko inšpektor z upravno prepovedno odločbo neposredno vplival na delodajalca do odprave nepravilnosti. Gre za to, da se širi pristojnost oziroma možnost ukrepanja inšpektorja, ko so ugotovljene kršitve z naslova delovnih razmerij. Vse z namenom varovanja šibkejše, podrejene stranke. Pravzaprav se v našem stališču ob tej noveli lahko navežem na tistega, ki smo ga v Poslanski skupini Desus zastopali že lani, saj se dejstva na trgu dela dejansko do danes niso bistveno spremenila. Tako lahko zagotovo povzamem takratno ugotovitev, da je zlorabljanja delavcev kljub dokaj intenzivnemu delu inšpektorjev za delo in inšpektorjev finančne uprave še vedno mnogo preveč. Ugotavljamo in zavedamo se, da so nekateri brezvestni delodajalci zelo iznajdljivi, delavci pa že v izhodišču kot šibkejša stran izpostavljeni igri Vzemi ali pusti in tako podvrženi možnostim izkoriščanja in zlorab. Ko je pod vprašajem preživetje človeka in njegove družine, se namreč mnogi ne sprašujejo, ali bodo vzeli delo preko espeja ali preko druge pogodbe, ampak ga enostavno vzamejo, ker jim drugega, kot to, ne preostane. Potem nastane še drug problem: plačilo za delo. Inšpektorat za delo že vrsto let zapored ugotavlja, da je največ kršitev iz naslova delovnih razmerij ravno to, da plača ni izplačana pravočasno. Da ne omenjamo v preteklosti množičnih neizplačil socialnih prispevkov, k čemur je botrovala tudi premalo restriktivna zakonodaja in tudi odlogi plačil prispevkov. Po določbi Ustavnega sodišča Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju od konca leta 2011 ne dovoljuje več obročnega plačila odloga in odpisa prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki jih plačujejo zaposleni in delodajalci za svoje delavce. Ustavno sodišče je namreč na pobudo sindikatov presojalo ustavno-zakonske ureditve, ki je delodajalcem dovoljevalo odlog, obročno plačilo ali odpis prispevkov za obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Po Zakonu o davčnem postopku je o tovrstnih prošnjah odločala davčna uprava, današnja Finančna uprava Republike Slovenije. Ustavno sodišče je ugotovilo, da takšna zakonska ureditev pomeni protiustaven poseg v lastninsko pravico delavcev in jo je zato razveljavilo. Nenavadno je, da vlade tako dolgo časa niso bile zmožne videti in odpraviti množičnih kršitev delavskih pravic, ki so dolga leta bodle v oči. Najbolj boleče pa je to, da v primeru neizplačevanja plač delavec ne more nahraniti svoje družine, zamuja s plačilom položnic, ne more kupiti zdravil in podobno, da ne omenjam hkratnega oškodovanja države za ogromne zneske davkov oziroma socialnih in zdravstvenih prispevkov. Kršitve delavskih pravic se stopnjujejo celo v kršitve temeljnih človekovih pravic in svoboščin, zato je po oceni poslank in poslancev stranke Desus nujno ukrepanje na zakonodajnem področju. Nujno je okrepiti tudi sam inšpektorat za delo. Prvič v smislu povečanja števila inšpektorjev. Glede tega verjamemo, da bo izvršen sklep našega Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, v katerem smo Vlado pozvali k zagotovitvi večjega števila inšpektorjev. Drugič pa v smislu okrepitve pristojnosti inšpektorjev, ko le-ti ugotovijo nepravilnosti. Ta novela temu sledi, zato bomo v Poslanski skupini Desus podprli predlog tega zakona, ki ga je oblikovala Vlada ob sodelovanju in konsenzu socialnih partnerjev. Zavedamo pa se, da obstajajo na področju varovanja delavskih pravic še številna odprta vprašanja, ki jih bo prav tako treba rešiti na pravno primerne načine. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lepo pozdravljeni vsi prisotni v dvorani! Danes imamo na mizi novelo Zakona o inšpekciji dela iz paketa Za dostojno delo, s katerim urejamo področje dela in delovnih razmerij. Novela zakona ne predstavlja posega v sistem inšpekcije dela, a so rešitve, ki jih prinaša, bistvene za učinkovitejši nadzor nad prekarnimi zaposlitvami in kršitvami plačila za delo. Inšpektorji dobivajo dodatna pooblastila, vse s ciljem zaščite delavca in njegovih pravic. V noveli zakona urejamo dve ključni kritični področji: neplačevanje obveznosti z naslova zaposlovanja s strani delodajalcev ter šibko zaščito delavcev v atipičnih oblikah dela, govorimo o tako imenovani lažnih samozaposlenih. S predlogom novele zakona o inšpekciji se s tem, ko dajemo dodatna pooblastila Inšpektoratu Republike Slovenije za delo, zagotavlja učinkovitejši nadzor nad prekarnimi zaposlitvami in kršitvami plačil za delo. Inšpektorji bodo po novem imeli možnost izdaje fakultativne prepovedne odločbe tudi v primerih, ko zavezanec v obdobju 12 mesecev dvakrat ali večkrat pravnomočno ugotovljeno ne izplača plače v skladu z določbami ob plačilnem dnevu, kot določa zakon, ki ureja delovna razmerja. Do sedaj je bil možen zgolj izrek sankcije zaradi prekrška, kar pa pri izvajalcih tovrstnih nepoštenih praks ni imelo niti zastraševalnega učinka, kaj šele, da bi jih predvidena sankcija od takih praks odvračala, zato so s kršitvami nadaljevali. Upamo, da bomo danes s tem, ko inšpektorji dobivajo novo orodje v roke, temu naredili konec. Inšpektorji dobivajo tudi pooblastilo za izrekanje dodatnega ukrepa v primeru, ko se delo ne opravlja, na podlagi pogodbe o zaposlitvi pa bi se moralo. V takšnih primerih bo po novem inšpektor imel možnost poleg prepovedne odločbe delodajalcu izdati tudi odredbo, v skladu s katero bi moral slednji delavcu v roku treh delovnih dni po ugotovitvi nepravilnosti izročiti ustrezno pisno pogodbo o zaposlitvi. V nasprotnem primeru je možen izrek denarne kazni. Zavedamo se, da sta tudi ti dve rešitvi v noveli zakona zgolj korak na poti k večji pravni varnosti delavcev, a gre za pomemben korak, nujno potreben korak, ki mu morajo slediti novi. Kreativnost nekaterih, seveda ne vseh, niti večine, a kljub temu obstoječih nepoštenih delodajalcev, ne pozna meja. Zato je to področje, področje zaščite delavca treba nenehno spremljati in se na takšne in drugačne anomalije, ki se pojavljajo, primerno odzivati. V naši poslanski skupini bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Slovenija ni edina država, ki ima težave z zagotavljanjem učinkovitega nadzora nad spoštovanjem delovne zakonodaje, so pa ti primeri pri nas, žal, še posebej težki, lahko bi rekla, celo ekscesni. Skoraj ne moremo verjeti, s kakšnimi primeri izkoriščanja delavcev, domačih in tujih, se srečujemo tudi že v 21. stoletju. Novela zakona prinaša spremembe na dveh bistvenih področjih: učinkovitejši nadzor nad prekarnimi zaposlitvami in nad kršitvami plačil za delo. Predlagatelji želijo to doseči predvsem s podelitvijo dodatnih pooblastil Inšpektoratu Republike Slovenije za delo, krščanski demokrati pa menimo, da je to lahko prvi korak, ampak nikakor ne more biti uspešen ob kadrovski podhranjenosti inšpektorata, ki smo mu priče. Zaposliti je treba več inšpektorjev za delo in jih tudi primerno usposobiti za to delo. Prav tako bi bilo treba nekaj spremeniti v načinu dela inšpektorata. Javna skrivnost je, da so najbolj na udaru inšpektorjev mali in srednji podjetniki, družinska podjetja. Logično, saj je najlažje priviti in kaznovati. Kršitev pa je največ v večjih, velikih podjetjih, tudi državnih. In ni skrivnost, da si inšpektorji v nekatera podjetja niti ne upajo vstopiti. Tako, drage kolegice in kolegi, ne bomo dosegli potrebnih sprememb. Prav tako bi morali z dodatnimi pooblastili inšpektoratu izboljšati tudi delo sodišč. Če procesi leta in leta niso zaključeni, potem izkoriščanim delavcem ni zagotovljen dostop do pravic. Ko govorimo o pravicah delavcev, je skrb vseh nas, da so njihove pravice spoštovane in da za svoje delo dobijo pošteno plačilo. V Novi Sloveniji za izboljšanje položaja delavcev predlagamo znižanje davčne obremenitve in dvig osnovne dohodninske olajšave na stopnje, kot veljajo v primerljivih uspešnih evropskih državah, pa za to do sedaj, žal, ni bilo posluha. Hkrati menimo, da bi bilo treba izkoriščanje delavcev strogo sankcionirati. Socialno-tržno gospodarstvo, kot je na primer nemško, je lahko naš vzor. Predlog sprememb zakona bomo poslanci Nove Slovenije sicer podprli, kljub vsemu pa opozarjamo ministrstvo na več posluha pripombam Obrtne zbornice, predvsem na področju zamude izplačil. Obrtniki opozarjajo na veliko plačilno nedisciplino v Sloveniji, ki lahko vpliva na pravočasno izplačilo prejemkov delavcev. Vsekakor bi zakon moral predvideti možnost fleksibilnosti v izjemnih primerih. Je pa ta zakon priložnost, da skupaj napravimo prvi korak k večjemu dostojanstvu delavcev, ki so danes prepogosto izkoriščani in šibkejši partner na trgu dela.
Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Če bi moral v dveh besedah izrazit naše stališče, bi rekel, da je to, kar danes predlaga Vlada, premalo in prepozno. Zakaj je prepozno? Zato ker je to, kar bo koalicija danes sprejela, delovna inšpekcija predlagala Vladi že pred dvema letoma. Ministrstvo je dobilo predlog delovne inšpekcije na mizo 5. junija 2015, imamo dokument, toda zakon je Vlada v javno razpravo poslala šele novembra 2016. Vmes smo v Levici dvakrat vložili podoben zakon. Koalicija bi lahko to, kar predlaga danes, obakrat predlagala z amandmaji, pa tega ni naredila. O razlogih bi lahko na dolgo in široko razpravljali, ampak bistvene so posledice. Ekipa Anje Kopač Mrak, ki je leta 2014 predlagala defekten zakon, je rabila tri leta, da je to napako popravila. V teh treh letih delovna inšpekcija ni imela zadosti pooblastil za to, da bi zaščitila prisilne espeje. Lahko je izrekala kazni, ampak kot smo slišali že prej, ni mogla doseči, da bi kršitelji te prisilne espeje je tudi v resnici zaposlili. To se je sicer včasih zgodilo, recimo na RTV, ampak to ni bila zasluga inšpekcije, niti zakonodaje, ampak prekarnih delavcev in sindikatov. Kot sem rekel, ta zakon je prišel prepozno, in to ni bila samo fraza. Odlašanje ministrstva je imelo negativne posledice za prekarne delavce, torej za tiste, ki bi jih moralo ministrstvo po svoji funkciji zaščititi. Žal pa edini problem ni v tem, da je zakon prišel prepozno, ampak, kot sem rekel, tudi v tem, da ponuja premalo. Ne rešuje problemov vseh prekarnih delavcev. Socialni damping ima namreč več oblik. Ena oblika so prisilni espeji, to vsi dobro poznamo. Podjetje bi moralo delavca zaposliti, ampak mu namesto tega naroči, naj odpre espe in ga potem najame kot samostojnega podjetnika. S tem se podjetje izogne izplačevanju bolniške, regresa, espeja pa lahko odpusti čez noč in brez odpravnine. Ker ne plačuje prispevkov delodajalcev, oškoduje tudi zdravstveno in pokojninsko blagajno, zato je edino prav, da inšpektor takemu delodajalcu odredi, da mora tega delavca zaposliti. To je zdaj v zakonu rešeno. Ampak v Sloveniji obstaja več vrst drugih prekarnih delavcev, ki pa jih zakon ne rešuje. To so predvsem delavci iz nezakonitih agencij za posredovanje dela, torej podjetij, ki nezakonito posredujejo delavce. Najbolj znan primer so, kot smo že slišali prej, izvajalci pristaniških storitev v Luki Koper. Ampak to je samo vrh ledene gore. Podobne kvazi agencije delujejo v Adria Airways Tehniki, bile so zraven tudi pri zloglasnemu Marof Tradu. Podjetja, kot je Luka Koper, ne sodelujejo s temi kvazi agencijami, ker ne bi vedela, da je to nezakonito. Nasprotno, z njimi sodelujejo ravno zato, ker so njihovi delavci cenejši. Niso plačani po kolektivnih pogodbah, ni omejitev glede nadur, ni rokov glede odpuščanja. Tudi v tem primeru niso oškodovani samo delavci, ampak tudi država, ki na ta način izgubi ogromno socialnih in pokojninskih prispevkov. Zato Levica danes že tretjič v tem mandatu predlaga, da v zakon vgradimo varovalko tudi za te delavce. Predlagamo enostavno, da bi inšpektor, ki odkrije nezakonito agencijsko delo, odredil uporabniku, se pravi v tem primeru ne IPS, ampak Luki Koper, da mora delavce zaposliti. Ne predlagamo avtomatične zaposlitve. Predlagamo samo to, da se da delavcu možnost, da se reši odvisnosti od lastnika nezakonite agencije, od »gazde«, kot jim pravijo v Kopru, in da s tem delavci dobijo enake pravice, kot jih imajo tisti, ki so že zaposleni v matični firmi. Podobno rešitev danes sprejemamo za prisilne espeje. In nobenega razloga ni, da je ne bi tudi za ostale prekarne delavce. To, kar mi predlagamo, se je v praksi v Sloveniji že večkrat zgodilo: na RTV, v LTH Castingsu, v Magneti Ljubljana, kjer so zaposlili delavce iz nezakonitih agencij. Vse, kar predlagamo, je to, da zdaj to ne bo več odvisno od dobre volje delodajalcev, ampak da to postane obvezno po zakonu. In nenazadnje to, kar mi predlagamo, že velja v Franciji in v Italiji. Če naša amandmaja ne bosta sprejeta, tega zakona ne bomo podprli, in sicer zato, ker ne podpiramo kozmetičnih popravkov in ne bomo dajali legitimnosti polovičarskim rešitvam.
Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je novela zakona o inšpekciji dela, ki smo jo nestrpno pričakovali. Tako pozdravljamo odločitev Vlade, da pristojnim inšpektorjem končno razširi zakonska pooblastila, ki bodo omogočila učinkovitejši nadzor nad prekarnimi zaposlitvami in kršitvami glede plačil za opravljeno delo. Pa vendar pri tem pogrešamo več poguma za položaj delavca, ki je v tem razmerju šibkejša stranka. Na junijski seji je bil namreč zavrnjen predlog Poslanske skupine Levica, ki je po našem mnenju zadevno problematiko urejal na ustreznejši način. Čeprav menimo, da je predlog zakona korak v pravo smer, je ta, kot že rečeno, premalo ambiciozen, in to zato, ker vemo, da so možnosti za znatno izboljšanje razmer na trgu dela. Za uspešen pregon kršiteljev so namreč potrebna ustrezna pooblastila pristojnih inšpekcijskih organov, ki omogočajo ustrezen nadzor in sankcijo kršiteljev. Tako bi moral inšpektor v primeru, ko ugotovi, da je delodajalec sprejel napotenega delavca s strani nezakonite agencije, izdati odločbo o zaposlitvi. Zgolj pripovedna odločba, ki jo inšpektor v takem primeru izreče, po našem mnenju problematiko ureja nezadostno. Podobno je tudi v primerih, ko gre za prikrita delovna razmerja. Tudi v takšnih primerih inšpektor izreče prepovedno odločbo. Ta namreč zopet kaznuje delavca, ki je bil v takšno zaposlitev že ob nastopu dela običajno prisiljen, z odločitvijo inšpektorja pa ostane še brez zaposlitve. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev vse to v zakonu pogrešamo, prav pa bi bilo, da bi zagotovili tudi povečanje število inšpektorjev. Kljub nekaterim pomanjkljivostim tega zakona pa bomo v naši poslanski skupini novelo zakona podprli. Ob tem poudarjamo, da je skrajni čas, da se ta problematika dokončno in konkretno uredi. Hvala lepa.
Gospa Irena Grošelj Košnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala, podpredsednik! Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Kljub temu da se stanje na trgu dela zelo izboljšuje, lahko iz poročila Inšpektorata Republike Slovenije za delo za leto 2016 razberemo, da število kršitev delovnopravne zakonodaje ne upada. Delovni inšpektorji se srečujejo z vse bolj zapletenimi primeri. Priča smo porastu prikritih delovnih razmerij, kar dokazuje tudi število ugotovljenih kršitev prepovedi dela na podlagi pogodb civilnega prava v primerih, ko obstajajo elementi delovnega razmerja. Kršenje delovne zakonodaje delavce in delodajalce postavlja v neenakopraven položaj in delavec je vedno šibkejša stranka. Zato je učinkovito ukrepanje inšpektorjev tu ključnega pomena. Inšpektorat opravlja nadzor nad izvajanjem zakona in podzakonskih aktov, ki zadevajo udeležene na trgu dela. Ne glede na to, da so kršitve delovnopravne zakonodaje zelo prisotne, pa se zaradi izboljšanja stanja na trgu Inšpektorat za delo opaža, da je trg v zadnjih nekaj mesecev začel bolje delovati, da se zdaj soočamo celo s pomanjkanjem delovne sile in se delodajalci v vedno večji obračajo predvsem na Zavod za zaposlovanje za novo delovno silo. Stanje se je v primerjavi s prejšnjimi leti v veliki meri izboljšalo predvsem na račun ukrepov te vlade. Pozitivno pri tem je predvsem to, da tisti delavci, ki so delali v nevzdržnih razmerah in bili žrtve izkoriščanja, sedaj lažje zamenjajo zaposlitev. O rešitvah, ki jih predvideva danes obravnavana novela Zakona o inšpekciji dela, smo v Državnem zboru dvakrat že razpravljali. Obe noveli sta bili zavrnjeni, saj nista bili pripravljeni v sodelovanju in ob soglasju socialnih partnerjev. Kljub temu smo že takrat izrazili strinjanje, da je stanje na področju spoštovanja delovne zakonodaje v Sloveniji zaskrbljujoče in je treba problem naraščanja števila prikritih delovnih razmerij oziroma prekarnega dela in nezakonitega izkoriščanja delavcev omejiti in tudi učinkovito urediti. Sprememba te zakonodaje, ki ureja inšpekcijo dela tako, da bodo imeli delovni inšpektorji več pooblastil, je nujna. Prav tako pa je nujno, da si prizadevamo za konstruktiven socialni dialog. Vlada je zato k oblikovanju sprememb na področju te zakonodaje pristopila na način, da je oblikovala pogajalsko skupino socialnih partnerjev. V okviru socialnega dialoga je Vlada začela z oblikovanjem sprememb Zakona o inšpekciji dela, Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o urejanju trga dela in 7. junija dosegla dogovor s socialnimi partnerji glede inšpekcije dela in urejanja trga dela. Ti dve noveli, usklajeni s socialnimi partnerji in sprejeti na Vladi, obravnavamo danes. Kljub temu da glede novele Zakona o delovnih razmerjih še vedno potekajo pogajanja med socialnimi partnerji, in je ta novela zelo pomembna, a še ni v parlamentarnem postopku. Je pa vseeno dobro, da lahko na tej seji obravnavamo dve od treh novel iz paketa delovnopravne zakonodaje. Zelo se zavedamo pomembnosti spoštovanja te zakonodaje. Ker socialni dialog dojemamo kot pomembno vrednoto, želimo aktivno pristopiti k reševanju problema naraščanja števila prikritih delovnih razmerij in nezakonitega izkoriščanja delavcev, zato bomo poslanci Stranke modernega centra novelo Zakona o inšpekciji dela, ki jo obravnavamo danes, podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 9. 2017. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Gospod Luka Mesec, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Uvodoma bom še enkrat razložil, kaj Levica predlaga. Svoje stališče sem zaključil z besedami, da gre za polovičarsko rešitev, in to mislim čisto resno. Zakon, ki ga je pripravilo ministrstvo, rešuje samo situacijo za prisilne espeje, ne pa tudi za ostale prekarne delavce, posebej ne za ljudi, ki delajo prek nezakonitih agencij za posredovanje dela. Da mogoče za tiste, ki niste bili na odboru in niste slišali, o čem smo se tam pogovarjali, še enkrat bolj plastično razložim. Prisilni espeji, vsi vemo, kaj so. Prisilni espeji so ljudje, ki recimo gredo do delodajalca in ta jim reče, vas bom zaposlil, ampak ne bom vam dal pogodbe o delu za določen delovni čas ali pa za redno zaposlitev, ampak odprite espe in vas bom jaz najel kot espeja. Na ta način se delodajalec izogne plačevanju prispevkov, ker edino, kar plača, je to, da se z espejem dogovori, da mu bo pokril teh 400 evrov, kolikor espe mora plačati sam prispevkov državi. S tem je oškodovan delavec, ker ni omejitev glede nadur, ni nobenih dopustov, odpovednih rokov in tako naprej, s tem pa je oškodovana tudi država, ker izgublja prispevke v socialne blagajne. Ta del zakon zdaj kolikor toliko ureja in mi smo na to opozarjali cel mandat, da je to treba urediti. Imamo pa na drugi strani še hujši primer. To so pa prekarni delavci, ki delajo prek nezakonitih agencij. Če še enkrat spomnim na luški primer, se pravi primer Luke Koper. Na odboru pred nekaj meseci smo s strani članov nadzornega sveta Luke Koper slišali, da Luka Koper kar 70 % svoje delovne sile zaposluje prek tako imenovanih IPS. Se pravi, samo 30 % delavcev je zaposlenih, vsi ostali so najeti. Ti izvajalci pristaniških storitev so na papirju podjetja, ki Luki Koper ponujajo pretovor. Se pravi, nakladanje zabojnikov na ladje in zlaganje zabojnikov z ladje. Ampak kar v resnici ti izvajalci pristaniških storitev delajo, je to, da Luki Koper pošljejo delavce, ki opravijo to delo. Torej to niso podjetja, ki ponujajo storitev, to so agencije za posredovanje dela. One ne ponudijo čisto nič drugega kot delavca z golimi rokami, da bo opravil neko delo. In to je vse, kar oni naredijo. Dalje. Izvedeli smo, da je Luka Koper samo v lanskem letu tem agencijam plačala 22 milijonov evrov in po podatkih FURS naj bi se kar 11 milijonov evrov izgubilo v neki sivi ekonomiji tam okrog. To je samo en tak primer. Mi smo zato zahtevali, da je treba stvar zakonsko urediti po isti analogiji, kot se ureja zadeva s prisilnimi espeji. Če direktor pride v Luko Koper in tam vidi, da so ljudje napoteni s strani nezakonite agencije za posredovanje dela, naj naloži Luki Koper, da te delavce normalno zaposli. S tem bi oni dobili varnost in s tem bi država dobila plačilo prispevkov in s tem bi raznorazne »gazde«, to so lastniki teh agencij, odrezali od verjetno desetmilijonskih zneskov, ki jih vsako leto dobijo na račun izkoriščanja delavcev in se izgubijo v njihovi sivi ekonomiji. Ta primer, mislim da je dovolj ilustrativen, da bi morali razumeti, zakaj je treba urediti tudi njihovo situacijo. Če povem še ta podatek. Tri milijone evrov naj bi se samo iz Luke Koper izgubilo na račun prispevkov za socialno, zdravstveno in pokojninsko blagajno, ker se na ta način Luka Koper kot podjetje izogiba plačilu prispevkov. To je vsebina našega amandmaja in to predlagamo. To predlagamo že tretjič v mandatu in upamo, da bo danes amandma tudi sprejet. Imam pa vprašanje za ministrstvo. Če boste zdaj odgovorili, da niste pripravljeni sprejeti tega amandmaja – ali imate vi sami kakšno alternativno rešitev za delavce iz teh kvazi agencij? Še enkrat poudarjam, to, kar mi predlagamo, ni v nasprotju z nobenim ustavnim redom, niti z evropskim redom. Takšna rešitev, identična, že velja v Franciji in Italiji, kot sem že povedal v stališču. Toliko za začetek. Hvala.
Želi še kdo razpravljati o tej točki in amandmaju? Gospod državni sekretar, gospod Peter Pogačar, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog amandmaja Poslanske skupine Levice, ki je pred vami, je bil, kot je poslanec Mesec korektno povedal, v preteklosti že večkrat obravnavan na matičnem odboru Državnega zbora. Vsi se zavedamo, da je problem v zvezi s kršitvami pravic delavcev v podjetjih, ki opravljajo delo pri drugem uporabniku. Vsi se zavedamo, da smo v preteklosti imeli velike težave na področju agencijskega dela. Prav zato je ta vlada v tem mandatu sprejela nova pravila glede delovanja agencij za posredovanje dela. Zaostrila je pogoje za ustanavljanje teh agencij. Vsaka agencija, ki posreduje delo, mora imeti dovoljenje ministrstva za delo, ki ga ministrstvo za delo v primeru kakršnekoli spremembe zakonodaje tudi lahko odvzame. Naj samo povem, če govorimo o agencijah, če smo pred spremembo zakona o delovanju agencij za posredovanje dela imeli preko 210 agencij za posredovanje dela, je danes teh agencij več kot polovico manj. In čisto vse spoštujejo zakonodajo tudi po ugotovitvah inšpektorja za delo. Druga stvar, ki smo jo naredili za to, da smo uredili področje, ki je najpomembnejše, področje agencijskih delavcev, smo z Zakonom o delovnih razmerjih jasno določili, da imajo delavci, ki delajo pri uporabniku preko agencije, se pravi, agencijski delavci, da morajo imeti popolnoma enake pravice kot tisti, ki delajo neposredno pri delodajalcu. Pa ne samo zakonske pravice, tudi pravice po kolektivnih pogodbah v podjetništvu, po kolektivnih pogodbah v celoti morajo biti izenačeni s tistimi delavci. Problem, ki ga tukaj naslavljate, za katerega se strinjava, da, spoštovani poslanec Mesec, je težava, pa ni v agencijskih delavcih. Gre za vprašanje, kadar se delo opravlja pri nekemu uporabniku in gre za posredovanje dela, in ga ne opravlja agencija, ki ima dovoljenje ministrstva za delo in je vpisana v register in ti zaposleni pri tistem podjetju niso agencijski delavci ,za katere bi veljala enaka pravila po Zakonu o delovnih razmerjih. Za to vprašanje gre. Vendar je tukaj ključna kršitev v tem, da so podani elementi posredovanja dela delavcem, ki ga izvaja nezakonita agencija. Se pravi, sploh ne agencija, ampak neko podjetje, ki za to nima dovoljenja ministrstva za delo. Tukaj je kršitev. In tukaj jo mora Inšpektorat za delo odkriti in jo tudi odkrije in ima vse možnosti v zakonu, in tudi v praksi se je že to zgodilo, da je, kot prvo, prepovedal takšen način posredovanja dela, ker je ugotovil, da gre za nezakonito posredovanje dela, prepovedal je obema, tako uporabniku kot temu podjetju, ki te storitve izvaja, zagrožena je visoka sankcija, ki se tudi izreče. In tukaj je ta kršitev. Posredovanje dela delavcev se v tej državi lahko opravlja samo preko registriranih agencij za posredovanje dela, ki imajo dovoljenje ministrstva za delo. Vaš predlog pa ne naslavlja tega vprašanja, ker to vprašanje očitno tudi po vaši oceni je ustrezno urejeno. Naslavlja pa vprašanje, da tisti delavci, ki pri tem podjetju delajo, da se jim avtomatično sklene pogodba o zaposlitvi pri uporabniku. To pa po naši oceni, po mnenju ministrstva za delo pomeni, da sistemsko ni pravilno. Dejstvo je, da tisti delavci imajo pogodbo o zaposlitvi pri tem podjetju, težava je v tem, ker gre za elemente posredovanja dela, pa se ne izvaja preko agencije. Vi ste navedli primer konkretnega podjetja, kjer gre za takšna vprašanja, se pravi za posredovanje dela. Lahko vam odgovorim, da v tem konkretnem podjetju je inšpektorat za delo opravil nadzor, izdal odločbo, zoper katero je bila pritožba. Ministrstvo je pritožbo zavrnilo in trenutno poteka spor pred sodiščem. Nanaša se pa točno na to, ali so v tem konkretnem podjetju, ki ste ga vi navajali v obrazložitvi amandmaja, podani elementi posredovanja dela. Stališče ministrstva kot drugostopenjskega organa je pritrdilo odločbi inšpektorja za delo, da gre za elemente posredovanja dela in da se mora opravljati samo preko registriranih agencij za posredovanje dela, kar bo pomenilo, da tudi ti delavci, če bo sodišče temu pritrdilo, bodo lahko imeli samo status delavcev pri agenciji, s čimer jim bodo zagotovljene v celoti enake pravice kot tistim, ki so neposredno zaposleni v tem podjetju. Še enkrat ponovno, naša ocena je, da amandma, ki ga je vložila poslanska skupina Levica, ni ustrezen, ker prava kršitev v primeru, ki ga navajate v obrazložitvi, je to, da so podani elementi posredovanja dela delavcev, ki se ne izvajajo preko agencije, ki ima dovoljenje Ministrstva za delo in je vpisana v register agencij. Tukaj je kršitev in tukaj so, še enkrat ponavljam, ustrezno urejeni ukrepi Inšpektorata za delo, ki se v praksi, tudi v tem konkretnem primeru, ki ste ga navedli, tudi izvajajo. Ima inšpektor možnost prepovedne odločbe, se pravi, da takoj prekine takšno opravljanje dela, ima možnost zelo visoke sankcije in kar nekaj primerov takšnih v praksi je že bilo. Kakšna je alternativna rešitev – če ste me že izzvali s tem vprašanjem. Alternativna rešitev je to, kar smo že sprejeli; se pravi, zaostrili pogoje, kdo sploh lahko opravlja agencijsko delo, kakšni so pogoji za to, da agencija deluje, in strog nadzor nad tem, da tam, kjer so podani elementi posredovanja delavcev, naj inšpektorji odkrivajo, visoko sankcionirajo in nemudoma prepovedo nadaljnje izvajanje takšne dejavnosti. Hvala.
Gospod Luka Mesec, izvolite imate ponovno besedo. Izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Moram vam oporekati. Namreč, rešitve, ki ste jih predlagali, niso zadostne. Prvič, jasno je, da kazni ne delujejo. Število kršitev, ki jih ugotovi inšpekcija, se ne zmanjšuje, ampak se povečuje. To niso samo moje besede, to je konec koncev pred mano rekla poslanka SD gospa Bačič. Če citiram kar direktno, rečeno je bilo, »kazni nimajo odvračilnega učinka, kršitelji, kljub temu da so kaznovani, nadaljujejo z nelegalnimi praksami«. Torej, kazni niso dovolj. Drugič, inšpektorji odkrijejo samo vrh ledene gore in podjetja, ki so odkrita, se na to pritožijo. Tukaj vam bom spet ilustriral primer Luke Koper. Luka Koper s tem, ko najame delavce pri nezakoniti agenciji za posredovanje dela – vidim, da se strinjamo, da so to nezakonite agencije –, je tudi sama v prekršku. Namreč, oni zavestno kršijo ta člen Zakona o urejanju trga dela, torej 166. člen tega zakona, ki pravi, da uporabnik lahko sprejme delavce samo od podjetja, ki je vpisano v register pri ministrstvu. Torej, ki ima licenco za to, da opravlja funkcijo agencije za posredovanje dela. Luka Koper kljub temu najema skoraj izključno svoje delavce v pristanišču v agenciji, ki nima te licence in je s tem v prekršku. Ko inšpektor odkrije nezakonito posredovanje dela, izda prepovedno odločbo in izreče kazen obema kršiteljema, torej tako Luki Koper kot IPS. To se je lani zgodilo v primeru Encon. Verjetno poznate ta primer. Ampak potem se na odločbo ni pritožil Encon, ni se pritožil ta gazda, se pravi izvajalec pristaniških storitev, ampak Luka Koper. Vi zdaj pravite, da bi morala kršitev sanirati Luka Koper. Ampak glejte, Luka Koper ne more pridobiti dovoljenja za posredovanje dela namesto te agencije, Luka koper ne more položiti bančne garancije namesto Encona, lahko pa sanira stanje na najbolj normalen način, to je enostavno tako, da delavcu omogoči zaposlitev. Tukaj ponavljam, tukaj ne gre za nobeno kršitev pravnega reda, pa tudi ne evropskega, ker identična rešitev obstaja v Franciji in Italiji in identično rešitev danes sprejemate za prisilne espeje, ki so sicer v podobnem razmerju, kot so ti prekarni delavci, ki jih opisujem. Dalje. Problem je, da četudi inšpekcija sankcionira to, ne spremeni situacije. V Luki Koper so eno tako firmo prepovedali, ampak ostale delajo naprej in nekateri delavci, ki so bili prej zaposleni pri tej firmi, ki je dobila prepovedno odločbo, so enostavno prišli nazaj na delo čez teden dni prek drugih gazd; se pravi, so jih druge nezakonite agencije za posredovanje dela najele. Ko smo spraševali o tem na odboru, kaj se zdaj dogaja, sta inšpektorica in ministrica odgovarjali, da v tem primeru zdaj čakamo na odločitev Upravnega sodišča glede pritožbe Luke Koper. Ampak smo se pozanimali in kaže, da bomo čakali še dolgo. Spor je bil sprožen 19. januarja, nam so pa 28. avgusta, se pravi več kot 8 mesecev kasneje, s sodišča sporočili, da je zadeva v fazi izmenjave vlog. Torej v sedmih, osmih mesecih smo prišli do faze izmenjave vlog. Toliko učinkovit je nadzor, ki ga vi poskušate vršiti. Se pravi, vaš odgovor je: inšpekcija, sankcija, ampak potem se vse zalomi, ko se nekdo pritoži, oziroma se zalomi že prej zaradi tega, ker tudi firma, ki dobi prepovedno odločbo, pač enostavno prestavi svoje delavce k drugemu gazdi in ti pridejo nazaj. To ni nobena rešitev in tudi stanje v tem, zato vseskozi govorim, v Luki Koper, pač tam se vam pred očmi dogaja, kaj je narobe s tako rešitvijo. In ni druge rešitve kot to, kar predlagamo mi; enostavno, da Luki Koper naložimo, naj te delavci zaposli. Kot sem že prej povedal, neke firme v Sloveniji so to naredile same od sebe. Luko Koper smo tudi pozvali na odboru, tukaj v parlamentu, sem osebno pozval nadzornike, naj upravi naložijo, naj zaposli delavce, ki delajo preko izvajalcev pristaniških storitev. Tukaj ponavljam, od več kot 900 ljudi, ki delajo v Luki, pač njihovo število malo niha, jih 700 dela preko IPS. Se pravi oni 70 % dela niso zmožni planirati. To je njihov izgovor. Oni 70 % dela niso zmožni planirati in zato morajo najemati začasne delavce. Potem smo rekli, dobro, če uprava pač ni sposobna boljše planirati dela od tega, da je kar 70 % dela neplaniranega, pa zamenjajte upravo. Ampak to se bo vleklo. Edini način, da to rešimo, je, da zakonsko naložimo ne samo Luki Koper, ampak vsem takim podjetjem, da se delavce normalno zaposli. V drugem delu se seveda strinjam z vami. Če že nekdo najema začasno delo, naj to počne preko legalne agencije, ampak pri nas smo na žalost v stanju, ko je preveč zakonskih lukenj, da bi se lahko zanašali na to rešitev. Če boste izdali prepovedno odločbo neki nezakoniti agenciji za posredovanje dela, se bo problem pač za nekaj časa ustavil na sodišču, vmes se bodo pa delavci zaposlili preko druge nezakonite agencije za posredovanje dela. To je trenutna, na žalost, praksa. Zato še enkrat poudarjam, ni druge rešitve, kot da sprejmemo ta amandma.
Odgovarja državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, gospod Peter Pogačar. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala tudi gospodu poslancu Mescu za tole razpravo. Poglejte, v konkretnem primeru, ki ga navajate, gre točno za spor okoli vprašanja, kdaj gre za posredovanje dela delavcev uporabniku, kdaj pa gre za opravljanje neke storitve. Stališče inšpektorja za delo, ki je opravil nadzor in je opravil svojo funkcijo, je, da gre v tem konkretnem primeru za tipično posredovanje dela, ki bi se lahko opravljalo samo preko agencije za posredovanje dela, ki je registrirana, vpisana z dovoljenjem Ministrstva za delo. To bi pomenilo, da so zaposleni pri tem podjetju, imajo status agencijskih delavcev in so njihove pravice v celoti izenačene z zaposlenimi v matičnem podjetju. Tukaj obstaja spor. Zoper to odločbo inšpektorja za delo je ta konkretni delodajalec vložil pritožbo. Ministrstvo je, mislim da, znotraj roka za odločitev na 2. stopnji pritrdilo odločbi Inšpektorata za delo in zoper to zdaj poteka sodni spor, ker se to konkretno podjetje ne strinja z ugotovitvami Inšpektorata in Ministrstva za delo, da gre v tem primeru za posredovanje dela, ki bi se lahko opravljalo samo preko agencij za posredovanje dela. Tudi se zavedajmo, da v nadaljevanju, če se bo sodni postopek in tudi sam osebno si želim, da se v dobro vseh delavcev v tistem podjetju in v tistih podjetjih končal čim prej, bo to pomenilo tudi zelo pomembno sodno prakso, ki jo bodo inšpektorji brezpogojno upoštevali in jo bodo morali tudi delodajalci. To bo zelo pomembno. Tudi mi, če želite, Ministrstvo za delo kot drugostopenjski organ, smo enakega mnenja, da če so podani elementi posredovanja dela, so lahko samo preko agencij. Ampak s tem predlogom, ki ga vi predlagate – če lahko čisto konkretno, vaš predlog je, če so podani elementi posredovanja dela, da se potem delavci avtomatično prezaposlijo na matičnem podjetju –, še vedno nismo rešili problema, ali gre za elemente posredovanja dela. Če gre za elemente posredovanja dela, se lahko izvaja samo preko agencij za posredovanje dela in to lahko delajo samo agencijski delavci. Hkrati v vašem predlogu amandmaja tudi niste uredili, na kakšen način pa potem preneha pogodba o zaposlitvi v tistem podjetju. Ne nazadnje ti ljudje, ti delavci so v tistem podjetju zaposleni, ali jim preneha, ali imajo potem sočasno dve zaposlitvi, to so tista vprašanja. Ampak ne glede na to, ključno je – in tu mislim, da ga ni med nami, ki si ne bi želel, da takšnih kršitev ne bi bilo –, ključno je, da moramo zagotoviti, da se bo posredovanje dela delavcev opravljalo samo preko agencij, ki imajo dovoljenje Ministrstva za delo, ki so vpisane v register, na podlagi česar imajo zaposleni v agencijah status agencijskega delavca in so v svojih pravicah in obveznostih v celoti izenačeni z delavci v matičnih podjetjih. Tu si moramo vsi prizadevati. In to Inšpektorat počne, ima možnost prepovedne odločbe, visoke denarne sankcije in vsi postopki v zvezi s tem, ki potekajo tako na nadzorni ravni kot kasneje sodni, pritrjujejo v tej smeri. Ključno torej je, da amandmaja ne moremo podpreti, ker kršitev v primeru, ki ga navajate v obrazložitvi, ni v tem, da ti ljudje ne bi imeli pogodbe o zaposlitvi, kot v primeru prekarnega dela, imajo pogodbo o zaposlitvi, vendar pogodbo o zaposlitvi imajo s podjetjem, ki ni registrirano kot agencija. Kaj lahko inšpektor naredi? Naloži takšnemu podjetju, da takoj preneha opravljati to dejavnost, in matičnemu podjetju, da preneha poslovati s takšno agencijo. Se pravi, ključna kršitev tu ni, da delavci ne bi bili zaposleni, ključna kršitev je, da gre za posredovanje dela, ki se ne izvaja preko registrirane agencije za posredovanje dela. Hvala.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, ali želi še kdo razpravljati o tej temi? Vidim, da ja. Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Najprej kratka observacija. Vidim, da manj kot 20 poslancev Državnega zbora zanima vsebina Zakona o inšpekciji dela, ki jo sam ocenjujem, da je še kako pomembna. Kaj prinaša ta zakon? Prinaša dvoje. Prvič, sankcionira vse tiste neustrezne – ne vem, kakšen drug pridevnik bi tu uporabil – delodajalce, ki s pridom izkoriščajo – meni so tule strokovni delavci napisali atipične oblike zaposlitve, sam bi temu rekel izkoriščevalske oblike zaposlovanja oziroma najemanja delovne sile za maksimiziranje svojih profitov – in seveda posega v področje, da vsak zaposleni, vsak delavec za svoje korektno opravljeno delo dobi korektno plačilo. Prepovedna odločba, ki jo lahko inšpektor izda, ko ugotovi, da so elementi delovnega razmerja, in v nadaljevanju še odredba, s katero naloži, da je treba delavcu dati pogodbo o zaposlitvi, mislim, da je bistven in pomemben moment, da je korak naprej, ki bo zagotovo prinesel izboljšave na tem področju. Na Odboru za delo, ko smo se pogovarjali – pa se zdaj čisto natančno ne spomnim, kdo je to izrekel –, je bilo rečeno, da ni ne tič ne miš. Mislim, da to ni tako, da so takšna dodatna pooblastila inšpektorata sigurno korak v pravo smer. Druga zadeva, ko gre za kršitev, da ni pravočasno oziroma da sploh ni izvedeno plačilo delavcem, je naloga Inšpektorata oziroma pooblastilo Inšpektorata, da izda tudi v tem primeru odločbo in smiselno sankcionira delodajalca. Tukaj ne bi želel, da za vsako malo rešitev, če se kakšen dan ali dva zamudi pri izplačilu, da so tukaj najbolj rigorozne sankcije, ampak vendarle mnogo, mnogo je takšnih delodajalcev, ki jim je to postala praksa, ki pozabijo, da so zaposleni pri njih trdo delali oziroma trdo delajo, ko pa pride trenutek resnice, bom temu rekel, ko jim je pa treba dati nadomestilo oziroma nagrado za to, plačilo – dostojno plačilo za opravljeno delo, ne nagrado, se opravičujem –, potem pa se na vse to skupaj pozablja. Mislim, da ta dva momenta nova, ki jih prinaša Zakon o inšpekciji dela, sta za pozdraviti in zato, kot je tudi že kolegica Bizjakova v stališču poslanske skupine povedala, bomo poslanci Desusa ta zakon seveda podprli. Rad bi še eno stvar izpostavil. Seveda to ni tisti en in edini zakon, ki bo izboljšal razmere na trgu dela. Sigurno bo tukaj še naslednja točka Zakon o urejanju trga dela, ki ima tudi nekatere pozitivne momente in bo izboljšal položaj delavcev, in nestrpno pričakujemo tudi usklajen Zakon o delovnih razmerjih, za katerega mislim, da je morda še bolj pomemben kot že prej našteti vsi predpisi – ne bom rekel, da je to krovni zakon, ampak vendarle eden izmed najbolj pomembnih. Verjamem, da bo ta zakon usklajen med vsemi socialnimi partnerji, da posamezni nestrpneži ne bodo zapuščali socialnega dialoga, če ne bo po njihovem, kot je bil primer pri tem zakonu, in da bodo podjetja in tisti podjetniki, ki jim je mar za svoje podjetje in svoje zaposlene, ugotovili, da ni vse v enormnem maksimiranju svojih profitov, izčrpavanju delavcev, posluževanju se teh praks prekarnosti in izkoriščevalskih metod, ampak da je treba tudi nekaj narediti za zadovoljstvo svojih zaposlenih in jih za njihovo korektno delo seveda nagraditi. To je to. Danes sem pričakoval, da bo Luka – najbrž, če bi bil Kordiš tukaj, bi me omenil –, da sem bil jaz ta, ki je ob nesprejetju zakona o inšpekciji dela, ki ga je vložila Levica, rekel, da ne bom tega zakona takrat podprl in če Vlada ne bo prišla z zakonom do konca lanskega leta, bom sam vložil ta zakon. Seveda tega nisem naredil, verjamem pa, da je tudi na nek način ta majčken pritisk z moje strani vendarle pomenil to, da smo danes pri tem zakonu. Prepričan sem, da ga bomo sprejeli, kar pa je tudi v končni fazi najbolj bistveno. Najbrž ni idealen, verjetno bi še kakšno stvar lahko postorili. Tekom izvajanja se bo ugotovilo, kjer so, če so, pomanjkljivosti, se ga bo v hodu, torej tekom izvajanja korigiralo, izboljšalo, če se bodo, kot rečeno, za to pokazale potrebe. Želel bi, to je bilo izpostavljeno tudi na samem matičnem delovnem telesu, da je zelo pomemben tukaj socialni dialog. Zelo pomemben. Mislim, da ga je treba negovati, da ga je treba spoštovati in prisluhniti drug drugemu. Le tako lahko prinašamo zakonodajo, ki bo pila vodo in ki bo v končni fazi koristna in poštena za vse vpletene. Ta zakon je primer tega, ta zakon je primer konsenza med socialnimi partnerji in vse takšne zakone lahko samo pozdravimo. Bi si pa v bodoče želel, prvič, da morda, ne morda, da zagotovo gre ta tempo malo hitreje in če je treba tudi s takšnimi in drugačnimi legitimnimi in legalnimi pritiski na posamezne igralce na tem področju. Pa želel bi si, ko sem poslušal to razpravo med kolegom Mesecem in državnim sekretarjem, še večje zaostrovanje, še večjo zaostrovanje pri pogojih za delovanje in za registriranje agencij za posredovanje del. Osebno bi si želel, da teh agencij ne bi bilo, želel bi si, da ne bi bilo potrebno praktično nikakršnega najemanja delavcev od zunaj, da bi bilo to vse vkomponirano v posamezna podjetja, ampak če se ministrstva pa državni organi tega poslužujejo – in to v enormnih obsegih zunanjih izvajalcev, zunanjih svetovalcev, zunanjih, kaj pa vem še kaj –, mislim, da kot država potem res ne dajemo dober zgled realnemu sektorju. To bi si želel. Inšpektoratu, ki se strinja, ki pozdravlja tudi ta zakon, kot je bilo povedano, bi seveda želel, da po svojih najboljših močeh rigorozno, ostro, brez nekih omejitev, ali gre za majhno podjetje, mikro podjetje, veliko podjetje, vsi so – pa ne glede na to, iz katerega območja Slovenije prihaja, ne glede na to, kdo je njegov lastnik, ne glede na to, kako se piše direktor tega podjetja –, da striktno in dosledno izvaja določila zakona in vse tiste, ki se pregrešijo, tudi seveda kaznuje. Kar zadeva dodatne zaposlitve, vem, sprejeli smo soglasno ta sklep na Odboru za delo; bom pozdravil, če bo 150 novih zaposlitev. Seveda pa bi želel, da pogledamo tudi v kakšen drug organ. Tukaj imam morda kot prvega »na meti« Finančno upravo Republike Slovenije pa še kakšen organ, da se enostavno kader tam, ki je nedvomno, nisem prepričan, da polno izkoriščen – se opravičujem, optimalno izkoriščen –, da se ga enostavno uporabi tukaj, morda s kakšnim dodatnim izobraževanjem usposobi in da izvaja naloge Inšpektorata Republike Slovenije za delo, ki je, kakorkoli obračamo zadevo, to smo že večkrat slišali, kadrovsko podhranjen. Ni pa seveda vse v zagotavljanju kadrov. Sem prepričan, če za 80 odstotkov okrepimo kadrovsko Inšpektorat, ne bo 80 odstotkov večje učinkovitosti. Pa vendarle verjamem, da se bo tudi ta sklep realiziral. Zakonu, mi je žal, da komaj v torek o njem glasujemo, zakonu želim dobro popotnico, ker če se bo dosledno izvajal, mislim, da se čez kako leto ali pa dve ne bomo v takem obsegu in s takšnimi anomalijami na trgu dela rabili pogovarjati. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat bom odgovoril gospodu Pogačarju. V svoji razpravi nočete razumeti, da je podjetje, ki najame te delavce, sostorilec. Se pravi, Luka Koper, ko najame delavce preko IPS, je sostorilec. In pritožnik v sodnem primeru, o katerem se pogovarjava, ni IPS, ampak je Luka Koper. Oni so se pritožili. Zato je treba njim naložiti, naj uredijo stvar tako, kot gre. Naj zaposlijo te ljudi na normalen način, ampak oni se temu izmikajo, oni so se pritožili. Zdaj očitno bodo zavlačevali v tožbi, verjetno bodo investirali kup denarja pač v to, da bo sodna praksa, ki jo vi želite vzpostaviti, ali pa, na katero vi računate, da se bo vzpostavila, spodletela. Kaj pa, če ta primer pade? Vi računate neposredno na to, kar ste mi rekli, torej da bo primer pokazal, da ima Inšpektorat za delo prav in da se bo vzpostavila sodna praksa, na podlagi katere boste vi lahko začeli urejati to področje, sistematično. Kaj pa, če ne bo do tega prišlo? To je moje prvo vprašanje. Drugo. Očitate nam, da nismo v svojem amandmaju uredili, kaj se zgodi z delavcem, ki je zaposlen, recimo, pri izvajalcu pristaniških storitev in Inšpektorat odkrije, da pač bi moral biti vsaj posredovan preko agencije za posredovanje dela, pa to ni, in potem mi rečemo, da mora inšpektor v tem primeru naložiti Luki Koper, ki ga je najela, naj delavca zaposli. Vi pravite, da nismo potem uredili tega, ali bo zdaj on zaposlen in v IPS in v Luki Koper. Ne vem, ali niste prebrali našega amandmaja, ampak mi smo, po opozorilu, dopolnili in smo rekli, da s tem, če delavec sprejme zaposlitev v Luki Koper, mu preneha zaposlitev pri nezakoniti agenciji za posredovanje dela. Na to opozarjam tudi zato, ker bom še enkrat povedal, da že tri leta čakamo na to rešitev. Zakon, o katerem se pogovarjamo oziroma ureditev, ki je trenutno v veljavi, je bila sprejeta marca 2014. Pol leta kasneje je delovna inšpekcija že opozorila, da jo je treba popraviti, ker je defektna, ampak je ministrstvo s tem zavlačevalo. V javno razpravo ga je dalo šele po letu in pol in od javne razprave, ki se je začela novembra 2016, je trajalo še leto in pol, da smo prišli v Državni zbor sploh s tem zakonom. Se pravi, tri leta je trajalo, da smo se začeli sploh pogovarjati o odpravi nekega eklatantnega kršenja socialnih in delavskih pravic, ki se nam dogaja pred očmi v enem izmed največjih državnih podjetij Luki Koper; v paradnem konju, kot mu rečejo. Ne samo, da smo prišli do tega po treh letih, celotna stvar je postala predmet vezane trgovine. Naj spomnim, kaj je naredilo vaše ministrstvo. Vi niste benevolentno prinesli tega zakona, ampak ste poskušali v socialnem dialogu sindikate – vsi, celotna vlada, ne samo ministrstvo – prisiliti v to, da bi v zameno za ureditev tega področja sindikati sprejeli novo obliko odpuščanja, to je sporazumno odpoved dela. Se pravi, s tem bi praktično preskočili odpravnine, ki so naložene po zdajšnjem zakonu, in odpovedne roke in tako naprej. Še več! Za podporo v zameno za Zakon o inšpekciji dela in Zakon o urejanju trga dela ste delodajalcem junija letos obljubili, da bodo koalicijski poslanci glasovali proti noveli Zakona o minimalni plači, ki smo ga vložili v Levici. Koalicija je potem seveda na predlog Jana Škoberneta izglasovala sklep, da naš zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na te primere opozarjam, ker kažejo na dvoličnost in na nepripravljenost urejati delovne in socialne pravice. Opozarjam tudi zato, ker je konec koncev predsednik Socialnih demokratov Dejan Židan nedavno v intervjuju za Mladino posebej izpostavil, da bi nova vlada – pod njegovim vodstvom seveda, če bo izvoljena –, si želela sodelovati koalicijsko z Levico predvsem na področju urejanja socialnih pravic, odprave revščine, minimalne plače. Ampak vse, kar je bilo do zdaj izkazano, gre direktno proti temu. Zavrnjen je bil naš predlog o minimalni plači, pri Zakonu o inšpekciji dela smo rabili tri leta, da se pogovarjamo o polovični rešitvi, pri Zakonu o urejanju trga dela se povečuje represija, kot se bomo pogovarjali pri naslednji točki, nad brezposelnimi in počasi izgubljamo potrpljenje in upanje, da se bo res kaj spremenilo. Zato vas še enkrat sprašujem, gospod sekretar; ob določbi, ki smo jo opisali – torej rešili smo problem, na katerega opozarjate –, delavec ne bo imel potem dveh pogodb o zaposlitvi, ampak mu bo, če ga kršitelj, ki je najel nezakonito agencijo za posredovanje dela, zaposli, mu staro delovno razmerje pri tej nezakoniti agenciji za posredovanje dela poteče in ima potem normalno urejeno delovno razmerje po vseh standardih, ki v nekem podjetju in tudi konec koncev v našem pravnem redu in socialnem sistemu veljajo. Ali ste zdaj pripravljeni ta amandma podpreti in zakaj ne?
Gospod državni sekretar izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec Mesec, odgovarjal bom na vaša vprašanja, ki se nanašajo na točko dnevnega reda, to je Zakon o inšpekciji dela. Očitno se nisva povsem dobro razumela. Opozorili ste, da se danes uporabnika, se pravi podjetje, ki najame nezakonito agencijo, ki najame podjetje, pa bi moralo registrirano agencijo, ker gre za elemente posredovanja dela, da se tega uporabnika ne sankcionira. To seveda ne drži. Sankcioniran je tudi ta uporabnik, ki je sklenil pogodbo o izvajanju storitev, pa so podani elementi posredovanja dela, pa je sklenil s podjetjem, ki nima dovoljenja Ministrstva za delo za biti agencija in potem posledično delavci niso delavci. Zakaj je to tako pomembno še enkrat poudariti? Prav zato, ker smo v Zakonu o delovnih razmerjih z namenom zaščite agencijskih delavcev zapisali, da če je delavec zaposlen pri agenciji za posredovanje dela, je v svojih pravicah in obveznostih v celoti izenačen s tistimi zaposlenimi pri uporabniku, če želite, v matičnem podjetju. Še enkrat, Zakon o urejanju trga dela, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru, mislim da leta 2013, izrecno določa, kdo lahko opravlja dejavnost posredovanja dela. Določa tudi sankcijo za to podjetje, sankcija lahko znaša do 30 tisoč evrov. Še enkrat, vaš amandma ima dober namen. Vsi smo za to, da se izkoriščanje preneha, če je prisotno, in zatrjujete, da je, in verjamem, da se na žalost ponekod dogaja. Prav zato smo uvedli pravila glede agencij, pravila glede agencijskega dela in pravila glede položaja agencijskih delavcev. Težava ali problem je, da v tem primeru uporabnik ali to podjetje – ga lahko še jaz tako imenujem, pa ni edino – ne želi priznati, da gre za elemente posredovanja dela, ampak zatrjuje, da gre za navadno opravljanje storitve. Tu je ta spor in to je treba primarno rešiti. Če me pa vprašate tudi glede komentarja vašega amandmaja, glede prenehanja pogodbe o zaposlitvi – nisva se dobro razumela. Dejansko vi pišete, da mu s sklenitvijo nove pogodbe o zaposlitvi preneha pri prejšnjem delodajalcu, tu pa opozarjam, da je to v neskladju z Zakonom o delovnih razmerjih, ki je temeljni zakon za pogodbe o zaposlitvi, ki določa zakonite načine prenehanja pogodbe o zaposlitvi. Samo to sem želel povedati. Še enkrat, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, kršitev v primeru, ki ga želi urejati amandma Poslanske skupine Levice, ni v tem, da ti delavci ne bi imeli pogodbe o zaposlitvi in bi nujno potrebovali novo. Kršitev je v tem, da se delo opravlja preko podjetja, ki nima dovoljenja Ministrstva za delo, ki ni registrirano kot agencija, opravljajo ga delavci, ki niso agencijski delavci in bi po zakonu morali imeti popolnoma enake pravice kot zaposleni pri uporabniku. To kršitev je treba odpraviti in za to kršitev ima inšpektor zakonsko urejene možnosti ukrepanja, določene so tudi ustrezne sankcije. Na koncu še enkrat predlagam, da tega amandmaja ne podprete. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo še zadnjič. Še enkrat bom ponovil. V primeru, ki ga obravnavava, se je pritožil tisti, ki je najel nezakonito agencijo za posredovanje dela, torej Luka Koper. Sodišče ne more v svoji odredbi naložiti Luki Koper, naj za izvajalca, preko katerega je najel te delavce, pridobi dovoljenje, da bodo oni postali legalna agencija za posredovanje dela. Tu je problem! Sodna praksa, na katero računate, se v tem primeru ne more na ta način vzpostaviti. Drugo, to, kar mi predlagamo – bom še enkrat povedal –, je v veljavi na praktično identičen način v Franciji in Italiji. Če zdaj pravite, da je problem s starim delovnim razmerjem, to staro delovno razmerje pri nezakoniti agenciji za posredovanje dela je, konec koncev, tudi lahko pravno nično, če tako odločimo. Pač, to podjetje ne bi smelo na ta način zaposlovati oziroma bi ga morali ukiniti in ljudi, ki so delali preko njega, zaposliti pri tistemu, ki je zavestno kršil zakon s tem, ko je tako agencijo najel.
Želi še kdo razpravljati o tej točki? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 3. člen in amandma Poslanske skupine Levice. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela je nastal na podlagi analiz, na podlagi dogajanja na slovenskem trgu dela. Osnovni namen predloga zakona, ki je pred vami, je zagotoviti hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb. Hitra, učinkovita aktivacija brezposelne osebe je namreč ključnega pomena za položaj brezposelne osebe, ko le-ta zaradi različnih razlogov izgubi zaposlitev. Dejstvo je, da dlje kot traja obdobje brezposelnosti, težja je vrnitev oziroma ponovna vključitev nazaj na trg dela. Obenem velja poudariti, da se slovenski trg dela po nekaj zaporednih letih gospodarske rasti danes že sooča s pomanjkanjem delovne sile. Tako s Predlogom zakona o spremembah Zakona o urejanju trga dela spreminjamo možnost prijave delavca pri zavodu, da se prijavi že v času teka odpovednega roka. Zakaj? Zato, ker želimo, da se zavod čim prej vključi v delo s tem človekom in mu čim prej, čim hitreje poskuša najti novo zaposlitev. Predlog zakona uvaja dodatno spodbudo za zaposlovanje nižje in srednje izobraženih prejemnikov denarnega nadomestila v času upravičenosti do omenjene pravice. Zaradi odprave primerov dvojnih zavarovanj in poenotenja obravnave z ostalimi obveznimi socialnimi zavarovanji se predlaga sprememba v zvezi s statusom družbenikov, poslovodnih oseb, v osebnih in kapitalskih družbah. Poleg navedenega predlog zakona zaradi spreminjajoče se zakonodaje EU na novo opredeljuje evropsko mrežo storitev EURES, zaradi uskladitve zakona z določbami Evropskega kodeksa o socialni varnosti se predlaga črtanje določbe, ki omogoča zavrnitev pravice do denarnega nadomestila, kadar zavarovanec, ki mu je delovno razmerje prenehalo zaradi neutemeljenih odpovednih razlogov, zoper delodajalca ne zahteva arbitražne odločitve ali sodnega varstva. Vlada se je že decembra 2014 jasno opredelila, da ne podpira volonterskih pripravništev v javnem sektorju. Dejansko jih v vsem tem obdobju na področju Ministrstva za delo tudi nismo izvajali. Tako za spremembo zakona še dodatno samo v zakonu črtamo možnost kakršnihkoli volonterskih pripravništev v zakonu. Novela predloga zakona na podlagi zavez, sprejetih s shemo Jamstva za mlade, zagotavlja spremljanje na ravni posameznika, ki vključuje zbiranje in obdelavo osebnih podatkov posameznikov, predhodno prijavljenih v evidenci brezposelnih oseb in vključenih v Jamstvo za mlade. Predlog zakona za primer neupravičene porabe sredstev iz aktivne politike zaposlovanja na novo določa tudi zakonsko obveznost osebe, vključene v ukrep aktivne politike zaposlovanja, k vračilu neupravičeno izplačanih sredstev in dodatno dolžnost v obliki plačila zakonitih zamudnih obresti. Z določitvijo evidence študentskega dela predlog zakona vzpostavlja pravno podlago za izvajanje sistema beleženja podatkov na področju opravljanja študentskega dela. To je zelo pomembno, saj bodo tako lahko študenti, ki opravljajo študentsko delo, že na začetku svoje karierne poti lahko imeli natančne evidenčne podatke o svojih pridobljenih delovnih izkušnjah, o delu, ki so ga opravljali. Spoštovane poslanke in poslanci, predlog sprememb zakona, ki je pred vami, je v celoti usklajen s socialnimi partnerji. Verjamemo, da bodo posamezni ukrepi prispevali k čim hitrejši vključitvi brezposelnih oseb na trg dela, pa ne samo vključitvi. V povezavi s predhodno obravnavanim Zakonom o inšpekciji dela bomo zagotovili, da bo ta vključitev na trg dela pomenila tudi dostojno delo za to brezposelno osebo. Predlagam, da predlog zakona podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, še zadnjič te govornice danes! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 45. seji 6. 9. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom, da se obravnava po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika je na svoji seji 16. 6. sklenil, da se predlog Zakona o urejanju trga dela obravnava po skrajšanem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 142. člena Poslovnika Državnega zbora. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Vlade oziroma pristojnega Ministrstva za delo, Zakonodajno-pravna služba, Državnega sveta ter predstavniki Delavske svetovalnice. Prav tako je bilo odboru posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika ter dala konkretne pripombe k členom 3, 4, 8, 9, 11, 14, 17, 19 in 23, ki so bili tudi skozi amandmajske predloge upoštevani. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlagane rešitve omenjenega zakona podpira. V sami razpravi je bilo poudarjeno, da se najpomembnejše spremembe zakona nanašajo na obveznost prijave delavca v evidenci iskalcev zaposlitve že v času, ko teče odpovedni rok, s čimer se želi doseči hitrejšo aktivacijo posameznikov z vidika iskanja nove zaposlitve. Hkrati se zaostruje še sankcija za nespoštovanje obveznosti. Namesto sedaj veljavnega skrajšanja pravice do denarnega nadomestila se za prve tri mesece neupravičenosti predlaga znižanje odmernega odstotka z 80 na 60 odstotkov od osnove, kar se bo odrazilo v znižanju samega denarnega nadomestila. V razpravi je bilo tudi izpostavljeno stališče nekaterih kolegov poslank in poslancev, da se sankcije zaradi zamude roka iskalca zaposlitve nesorazmerne. Izpostavljen je bil tudi pogoj za registriranje agencij in odvzem dovoljenja za opravljanje dela agencij, ki je po mnenju razpravljavcev prešibek. Po mnenju nekaterih brezposelni s tem zakonom ne bodo dobili nobene nove pravice, saj se povečuje le represija nad njimi, subvencije za zaposlovanje pa zaposlene sili v sprejemanje kakršnekoli zaposlitve, tudi najslabše možne. Edina pozitivna plat te novele, so opozorili, pa je odprava brezplačnega pripravništva, zato je po napovedi predstavnika Poslanske skupine Levice bilo izpostavljeno, da tega zakona seveda oni ne bodo podprli. Prav tako je bilo izpostavljeno, da bo delodajalec delavcem dolžan, skladno s priporočili oziroma določili zakona, obvestiti o vseh njegovih obveznostih in da so poskrbeli za dovolj varovalk, da delavec ne bo nenamerno storil kršitve. Prav tako je bilo poudarjeno, da je pomembno, da se ljudje čim prej aktivirajo, zato jim po njihovem mnenju ta zakonska obveznost na nek način daje tudi dodatno spodbudo. Poudarjeno je bilo, da vsaka oseba, ki prejema denarno nadomestilo, dolžna izpolnjevati tudi svoje obveznosti. V nadaljevanju je odbor glasoval in sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine Levice k 18. členu in amandmajev Poslanske skupine SDS k 14. in 15. členu. Odbor je ob zaključku obravnave tega predpisa skladno s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga predpisa, ki ste ga prejeli, v katerega so vključeni tudi, kot že rečeno, sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona pa je sestavni del poročila, ki sem vam ga na kratko predstavil. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Tako kot predlog zakona iz prejšnje točke je tudi ta novela del paketa zakonodaje, ki naj bi ponudil odgovore na aktualne izzive trga dela. Poleg tega je tudi ta zakon usklajen s socialnimi partnerji. Res je, da paket še ni popoln, ampak v Poslanski skupini Desus verjamemo, da bo tudi najtrši oreh, to je Zakon o delovnih razmerjih, kmalu in uspešno spravljen pod streho. Glavni namen novele Zakona o urejanju trga dela je učinkovitejša ali, če hočete, hitrejša aktivacija brezposelnih oseb. Na prvi pogled je pri tem predlogu mogoče res videti, da se zaostrujejo pogoji v zvezi s sprejemanjem nadomestila za brezposelnost in da se stopnjujejo obveznosti brezposelnih oziroma za delavce, ki so že v postopku odpovedi delovnega razmerja. Ampak argumenti, zaradi katerih so socialni partnerji sprejeli takšne določbe predloga zakona, so prepričali tudi našo poslansko skupino, da v resnici in celovito gledano temu ni tako. V Poslanski skupini Desus vidimo oziroma razumemo predlagane spremembe kot pozitivne, saj so usmerjene k zmanjševanju številnih pasti, ki jih brezposelnost prinaša. Vemo, da je čas, preživet na zavodu za zaposlovanje, stresen in ni prijeten za večino tistih, ki jih doleti nezaposlenost. Dohodki so manjši ali jih celo ni več. Tisto, kar je najbolj zaskrbljujoče in pereče, pa je izguba stika z delom in ljudmi, kar pahne nezaposlene v najbolj nevarno stanje, ko izgubijo samozavest in prepričanje v lastne sposobnosti, še posebej, če je brezposelnost dolgotrajna. Ne samo da je na daljši rok težje dobiti delo, tudi oseba se po daljšem času odsotnosti z delovnega mesta težje vrne v delovno okolje in težje se je ponovno vživeti in prilagoditi novemu delovnemu okolju. Zato se v poslanski skupini strinjamo s predlagano uvedbo obveznosti, da se delavec prijavi v evidenco iskalcev zaposlitve že v času teka odpovednega roka. Trenutno je namreč to zgolj možnost; torej, nekateri so se prijavljali na zavod, drugi ne. Že to samo po sebi pove, da je zgolj možnost tega koraka povzročila tudi neenakosti med ljudmi, saj se je nekdo trudil za novo službo že v času, ko je zaposlitev še imel in je vedel, da jo bo izgubil, medtem ko so se nekateri povsem prepustili usodi, brezupu in čakanju. Prav tako pozdravljamo uvedbo spodbude prejemnikom denarnega nadomestila za brezposelnost, ki imajo zgolj nižjo ali srednjo izobrazbo. Hitro aktiviranje slednjih je še toliko bolj pomembno, saj po eni strani za te skupine predstavlja brezposelnost največjo past. Po drugi strani vemo, da sta povpraševanje po delovni sili in zaposlovanje zopet v porastu, tudi in predvsem za dela, kjer je potrebna tovrstna izobrazba. Tretji vidik pa je, da ravno ta skupina pogosto ni med aktivnimi iskalci zaposlitev. Ukrep ohranitve 20-odstotnega nadaljnjega izplačevanja denarnega nadomestila do izteka te pravice oziroma vsaj nadaljnjih 12 mesecev tudi po zaposlitvi, je po naši oceni primeren in pozitiven namen države, da se skrajša čas obdobja brezposelnosti, da se vloži več truda v iskanje zaposlitve in da delodajalci hitreje pridejo do potrebnega kadra. Učinek je torej večplasten. V stališču Poslanske skupine Desus sem govorila o dveh stvareh, dveh pomembnih rešitvah izmed še nekaterih, ki jih novela Zakona o urejanju trga dela prinaša in jih je danes že omenil predstavnik Vlade v svoji predstavitvi vsebine predloga novele zakona. Namenoma sem izpostavila prav ti dve rešitvi, saj sta po našem mnenju najbolj pomembni v tej noveli. Ne glede na to, pa v Poslanski skupini Desus napovedujem podporo vsem predvidenim rešitvam v njej. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ponovno pozdravljeni vsi v dvorani! Predlog novele Zakona o urejanju trga dela predstavlja del paketa zakonodaje, ki naj bi ponudil odgovore na aktualne izzive trga dela. S tem predlogom zakona uvajamo obveznost prijave delavca v evidenco iskalcev zaposlitve že v času teka odpovednega roka, pri čemer se zaostruje sankcija za delavca v primeru nespoštovanja obveznosti. Pravica do denarnega nadomestila za prve tri mesece upravičenosti v primeru kršitev je namesto v 80 odstotkih odmerjena zgolj v višini 60 odstotkov. Uvaja se spodbuda za zaposlovanje nižje izobraženih prejemnikov denarnega nadomestila v obliki nadaljnjega izplačevanja 20 odstotkov zadnjega izplačanega neto zneska denarnega nadomestila za največ 12 mesecev, v primeru zaposlitve za polni delovni čas se uvaja prenehanje vodenja osebe v evidenci brezposelnih oseb, v primerih krivdnih razlogov po novem šele po drugi kršitvi pravil; ukinitev možnosti volonterskega pripravništva zaradi usposabljanja za samostojno opravljanje dela na področju storitev vseživljenjske karierne orientacije in posredovanja zaposlitve; vzpostavitev pravne podlage za izvajanje sistema beleženja podatkov na področju upravljanja začasnega in občasnega dela dijakov in študentov in pooblastilo za vodenje evidence se podeljuje Študentski organizaciji Slovenije. Naštete rešitve v noveli zakona so predlagane in usklajene v socialnem dialogu s socialnimi partnerji, kar je za Socialne demokrate ključno. Menimo, da so rešitve dobre in da bodo pripomogle k večji, predvsem pa k hitrejši zaposljivosti brezposelnih. Pri osebi, ki ostane brez dela, je res ključno, da v najkrajšem možnem času ponovno najde delo in se zaposli. Številne študije namreč kažejo, da so pasti brezposelnosti velike. Brezposelnost poslabša kvaliteto življenja. Posebno neugodna je pri mladih kadrih, ki ravnokar pridobljeno znanje hitro izgubijo, če ga ne uporabljajo. Zaradi podaljšanega prehoda v obdobje zaposlitve mladi izgubijo osebno in socialno identiteto. Brezposelnost lahko privede do različnih zdravstvenih težav, lahko pride do upada samozavesti, do znižanja njegove materialne in socialne samopodobe. Volja do življenja brezposelnim osebam močno upade, pojavijo pa se stanja negotovosti notranjega miru, izčrpanosti, občutki nesmisla ter strahu pred prihodnostjo. Dlje kot je oseba brezposelna, večje finančne težave ima, socialne interakcije se zmanjšajo, oseba se zato zapira vase in postaja čedalje bolj apatična. To pripelje v začaran krog revščine, socialna aktivacija je zato tukaj ključna. Socialni demokrati menimo, da novela Zakona o urejanju trga dela daje nekaj odgovorov na zgoraj izpostavljene pasti, ki se jih mnogi niti ne zavedajo. Menimo, da novela prinaša potrebne nove vzvode odzivanja na razmere na trgu dela, zato bomo v naši poslanski skupini zakon podprli. Hvala lepa.
Nadaljujemo s stališčem Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani vsi prisotni! Ena osnovnih potreb človeka je potreba po uresničevanju in izpolnjevanju z lastnim delom, država pa je dolžna ustvarjati razmere za to, da bodo delodajalci lahko odprli nova, kvalitetna delovna mesta in da bodo delavci na drugi strani uživali dostojanstvo. Krščanski demokrati se zavzemamo za večjo prožnost na trgu dela, ki bo delodajalce spodbudila k novemu zaposlovanju, ko bodo potrebovali novo delovno silo. Država mora z ustrezno davčno politiko podjetjem omogočiti, da bodo bolj konkurenčna in jih razbremeniti prevelikih stroškov dela, hkrati pa mora zagotoviti učinkovit nadzor nad spoštovanjem delovne zakonodaje in izvajanjem pravic delavcev ter kršitelje strogo sankcionirati. Spodbujati mora vlaganje v raziskave in razvoj, da bodo podjetja konkurenčna na domačem in svetovnem trgu. Cilj predlagatelja je, da bi s to novelo dosegli hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb oziroma v največji možni meri skrajšati čas brezposelnosti posameznika, in sicer z nekaterimi spremembami pravil in rokov. Drži, da dlje kot traja brezposelnost, težje se posameznik vrne nazaj na delovno mesto. Uvaja se obveznost prijave delavca v evidenco iskalca zaposlitve pri zavodu že v času teka odpovednega roka in sankcija ob neupoštevanju rokov prijave. Uvajajo se tudi spodbude za zaposlovanje nižje in srednje izobraženih prejemnikov denarnih nadomestil. Predstavniki ministrstva navajajo, da iz analiz izhaja, da večinoma posamezniki, ki imajo srednjo ali nižjo izobrazbo in po katerih dejansko danes je povpraševanje na trgu dela, v veliki meri čakajo na iztek denarnega nadomestila, šele potem resno, aktivno pristopijo k iskanju zaposlitve. Zdaj bo posameznik, ki prejema denarno nadomestilo za brezposelnost, če se v času prejemanja zaposli, poleg svoje plače prejemal še del tega denarnega nadomestila. Cilje imamo torej podobne, razlikuje pa se način, kako bi jih dosegli. Krščanski demokratki si prizadevamo, da bi Slovenija postala kraj, kjer je dovolj delovnih mest za vse državljane, kjer se vsako pošteno delo ceni in kjer je delavec, ki ga opravlja, dobro plačan. Kolikor bolj se bomo približali cilju polne zaposlenosti, toliko lažje bomo zagotovili socialno varnost tudi tistim, ki zaradi mladosti ali starosti, bolezni ali invalidnosti ne morejo delati. Vsi državljani bomo lahko uživali večjo blaginjo, če bo več ljudi, zmožnih za delo, dobilo zaposlitev, s katero bodo lahko ustvarili dovolj dohodka zase, za svoje družine in za vse tiste, ki so upravičeni do prejemkov in storitev iz sistema socialne varnosti. To bomo dosegli, če se bodo mladi kvalitetno izobraževali za poklice, po katerih je potreba pri delodajalcih, in če bodo delodajalci razbremenjeni previsokih dajatev in davkov. Prav tako pa krščanski demokrati moramo opozoriti, da se nekaterim v tej državi ne splača delati. Razlika v višini denarnega nadomestila, morebitnih socialnih transferov in potencialnim plačilom ter na primer neto minimalno plačo je izrazito premajhna. Nekaterim, ki bi potrebovali nekaj spodbude, se torej mora bolj splačati delati kot pa ostati doma. Predlog sprememb zakona tudi črta možnost opravljanja volonterskih pripravništev. Naj tu opozorimo, da je ob tem država dolžna zagotoviti dovolj plačanih pripravništev za absolvente, ki se izobrazijo na naših fakultetah. Do danes temu, žal, ni tako. Predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Na začetku se moram odzvati na izjavo državnega sekretarja Pogačarja izpred slabe pol ure, ki se je nanašal na ta zakon. Rekel je, da je ta vlada zaostrila pogoje za agencijsko delo. To ni res. V tem mandatu Zakon o urejanju trga dela še ni bil noveliran. To, kar boste sprejeli danes, ciljam na koalicijo, pa ni zaostritev pogojev dela za agencijsko delo, ampak ravno nasprotno. V tem zakonu je predlagano, da tujim agencijam po novem ne bo več treba odpirati podružnic pri nas, kot so to morale do zdaj, torej se jim na ta način znižuje stroške in se spodbuja agencijsko delo, celoten sistem pa dela še bistveno bolj nepregleden. Levica že zato predlaganega zakona ne bo podprla. Zakon razen spodbude za manj kvalificirane delavce, brezposelnim ne prinaša nobene koristi. Vsebuje predvsem nove sankcije, ki so popolnoma nesorazmerne. Te sankcije ne bodo povečale zaposlenosti, ampak bodo prizadele brezposelne in njihove družine. Če grem za začetek nazaj na načelno raven, moram reči, da je med nami, Levico, in neoliberalnimi strankami ključna konceptualna razlika. V Levici smo prepričani, da mora socialna politika poskrbeti za blaginjo ljudi, neoliberalna doktrina, ki jo izvaja tudi Cerarjeva vlada, pa se ukvarja s tem, kako ljudi prisiliti, da sprejmejo kakršnokoli delo, četudi je to najslabše plačano in nezakonito. Zato naše vlade stalno držijo socialno pomoč in nadomestila za brezposelne ne samo pod pragom tveganja revščine, ampak celo pod pragom minimuma preračunanih življenjskih stroškov. Denarna socialna pomoč je tako pod 300 evri. Če nimaš lastnega stanovanja, s tem ne moreš fizično preživeti. Enak problem je z nadomestili za brezposelne. Delavec s srednjo izobrazbo povprečno prejme 455 evrov nadomestila. To je manj kot znaša varstveni dodatek in 200 evrov pod pragom tveganja revščine. To seveda nima nobene zveze z aktivno politiko zaposlovanja, ampak zgolj z varčevanjem pri brezposelnih. Poglejte, Nemčija je leta 2015 imela skoraj dvakrat nižjo brezposelnost kot Slovenija, pa je brezposelnim namenila trikrat višji delež BDP. Konkretno, imeli so 4,6-odstotno brezposelnost, za brezposelne pa so namenili 1,7 odstotka BDP. Mi smo imeli enkrat večjo, torej 9-odstotno brezposelnost, pa smo za brezposelne namenili 0,6 odstotka BDP v primerjavi 1,7 odstotka BDP v Nemčiji. Danes stanje ni nič boljše, zato v Levici ponavljamo, če bi bil recept za razvoj nizki davki, nizke plače in šibka socialna zaščita, potem bi imeli v Bolgariji ali Latviji gospodarski čudež, pa imamo nasprotno, samo socialno katastrofo in množično izseljevanje. Na žalost danes ne bo priložnosti za razpravo o tem pomembnem zakonu. Moram pa opozoriti še na to. Ta zakon nesorazmerno zaostruje kazni. Po novem bo moral brezposelni priti na zavod in se prijaviti že takoj, ko bo dobil odpoved delovnega razmerja, ne šele potem, ko izgubi službo. Časa bo imel samo tri delavne dni. Če bo rok zamudil samo za en dan, bo s tem zamudil 25 odstotkov nadomestila za naslednje tri mesece. Konkretno, brezposelni s srednjo izobrazbo, ki zdaj povprečno prejme 455 evrov nadomestila, bo, če bo zamudil en dan, pristal na 341 evrih. To je samo najhujši primer represije v tem zakonu, ki smo ga poskušali z amandmaji umiriti. Žal na strani Vlade za to ni bilo nikakršnega razumevanja, zato bomo glasovali proti zakonu.
Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela v resnici ni mogoče nasprotovati. Poleg ostalih rešitev, ki jih prinaša, omogoča tudi hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb, kar se bo odrazilo pozitivno na več različnih področjih. Problem te novele pa po mnenju naše poslanske skupine in Zavezništva ni v tem, kaj prinaša. Problem, tako kot mnogokrat do sedaj, je v tem, česar v zakonu ni zapisano. In prav na to želim opozoriti. Delodajalci že dolgo opozarjajo na togost zakonodaje, ko gre za možnost odpuščanja delavcev. Čeprav smo sami zagovorniki pravic delavcev, pa menimo, da je Vlada tu dolžna prisluhniti tudi delodajalcem in nemalokrat so njihove zahteve utemeljene, njihove težave resnične. Nikakor ne moremo pristati na stališče, da so vsi delodajalci pokvarjeni ali da izkoriščajo šibkejši položaj delavcev. So tudi takšni in te je treba preganjati in sankcionirati. Je prav, da ko delodajalec svojemu zaposlenemu ne zaupa ali ko sta nekompatibilna, je prav, da takšnega delavca ne moremo odpustiti? Vsaj ne iz drugačnega razloga, kot je iz poslovnega. Mi smo prepričani, da bi država tu morala odigrati bolj aktivno vlogo v iskanju kompromisne rešitve med samim varstvom zaposlenih in potrebami delodajalcev. Pa najsibo to ustanovitev kakšnega jamstvenega sklada za odpuščene delavce ali pa kaj drugega. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Erika Dekleva.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Namen novele Zakona o urejanju trga dela, ki jo obravnavamo danes, je aktivacija brezposelnih oseb. Namreč, Slovenija se kljub rasti zaposlenosti sooča s pomanjkanjem delovne sile. V veliki meri na to vplivajo demografske spremembe, projekcije demografskih sprememb v prihodnosti pa v tej smeri ne napovedujejo izboljšanja. Povečanje števila starejših, ki niso delovno aktivni, ter nesorazmerno vključevanje mladih na trg dela pomembno vpliva na trg dela, gospodarsko rast in produktivnost. Delodajalci ustreznega kadra ne dobijo niti na Zavodu za zaposlovanje, bazen delovno sposobne delovne sile se je spraznil, ostali so večinoma le slabo motivirani, nizko izobraženi in dolgotrajno brezposelni starejši delavci. Novela zakona predvideva ukrepe za hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb. Kljub temu da se predlog zakona osredotoča na aktivacijo brezposelnih, pa ne morem mimo dejstva, da na razmere na trgu dela vplivajo tudi druge stvari, ki jih bomo pri oblikovanju politik v prihodnje morali upoštevati. Digitalizacija trga dela in doseganje ravni naravne brezposelnosti sta le dva vidika. Da bi presegli problem pomanjkanja delovne sile, je v prvi vrsti potrebno poskrbeti, da bodo ljudje dlje ostali delovno aktivni in da bodo mladi kar se da hitro vstopali na trg dela, to pa ni mogoče, če delodajalci nimajo zagotovljenih ustreznih pogojev. To pomeni, da morajo tako mladi kot stari kar se da veliko pozornosti posvetiti vseživljenjskemu učenju, v okviru katerega lahko pridobijo ustrezne kompetence, znanja, veščine, da so bodisi dlje časa aktivni na trgu dela bodisi da se hitreje vključijo na trg dela. Novela je eden izmed zakonov paketa delovnopravne zakonodaje in med drugim odgovarja tudi na demografski izziv, ki pomembno vpliva na trg dela. Namreč, projekcije gibanja prebivalstva kažejo, da bo zaradi nizke rodnosti kmalu začelo primanjkovati delovne sile. Na posledice, ki jih ima lahko demografska sprememba trga dela, je opozoril tudi Umar v dokumentu Demografske spremembe ter njihove ekonomske in socialne posledice. Ker novela, ki jo obravnavamo danes, odgovarja na aktualne, že izpostavljene izzive, s katerimi se soočamo na trgu dela, in ker je predlog zakona sad socialnega dialoga in je bil s socialnimi partnerji glede sprememb na področju trga dela dosežen konsenz, bomo poslanci Stranke modernega centra zakon tudi podprli.
Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni, prav lepo pozdravljeni! Področje urejanja trga dela je seveda področje, ki nujno potrebuje spremembe, je pa v noveli, ki je danes pred nami, nekaj precej nenavadnih rešitev. Strinjamo se s spremembo, vezano na obvezno prijavo v evidenco iskalcev zaposlitve že v času odpovednega roka, in na drugi strani s sankcijo, če delavec tega ne stori, in sicer v znižanem denarnem nadomestilu z 80 na 60 odstotkov osnove ter z drugimi rešitvami, kot so na primer poenostavitev vročanja odločbe o pravici do denarnega nadomestila in odlog sankcije izbrisa iz evidence brezposelnih. Nekoliko nenavadna se nam zdi rešitev glede novih spodbud samo za zaposlitev brezposelnih z nedokončano osnovnošolsko, poklicno in srednješolsko izobrazbo. Govorimo o spodbudi v višini 20 odstotkov zadnjega izplačanega neto zneska nadomestila, ki jo bodo prejeli, če se bodo zaposlili, preden jim poteče pravica do denarnega nadomestila. Strinjamo se, da se mora vzpostaviti evidenca študentskega dela, kjer bo zavedeno njihovo pridobljeno znanje in izkušnja, ne moremo pa se strinjati, da bi le-to evidenco vodila Študentska organizacija Slovenije. Študentska organizacija Slovenije se namreč deklarira za subjekt zasebnega prava, ki si sama avtonomno določa pravila, vključno z načinom obdelave podatkov. Gre za zbirko občutljivih osebnih podatkov okoli 100 tisočih oseb, ki se bo z leti še dopolnjevala in obstaja velika možnost zlorab teh podatkov v komercialne in parcialne interese. Bistveno bolje bi bilo, če bi s to bazo upravljal Zavod za zaposlovanje, ki jih za potrebe delovne aktivacije mladih še najbolj potrebuje. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da bi bilo takšno vodenje evidence in obdelava podatkov v nasprotju z načeli, na katerih temelji varstvo osebnih podatkov in razpolaganje z njimi. Prav zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki predlagali amandma, da se evidence študentskega dela vodi v okviru Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, ki pa ni prejel podpore koalicije. Zaradi izpostavljenega v Slovenski demokratski stranki Zakona o urejanju trga dela ne bomo podprli. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O STROKOVNIH IN ZNANSTVENIH NASLOVIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomažu Bohu.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav tudi v imenu Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport! Pred sabo imamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o strokovnih in znanstvenih nazivih, ki ureja, lahko rečemo, manj zahtevne spremembe in dopolnitve, ki bolj ali manj izhajajo iz analize dosedanjega delovanja sistema oziroma delovanja dosedanje zakonske ureditve. Želel bi izpostaviti oziroma strniti samo ključne spremembe v nekaj točkah. In sicer, prva sprememba se nanaša na tvorjenje strokovnih in znanstvenih naslovov pri študijskih programih druge stopnje, in sicer na način, da v predlogu zakona povzemamo že uveljavljeno izjemo tvorjenja strokovnih naslovov pri študijskih programih prve stopnje in to prenašamo tudi na študijske programe druge stopnje. Druga novost oziroma druga poenostavitev je to, da se s predlogom črta objava strokovnih in znanstvenih nazivov v Uradnem listu Republike Slovenije, saj je to glede na vzpostavljen sistem javnih evidenc, tako imenovanega eVŠ, nepotrebno in predstavlja dodatno nepotrebno administriranje. Predlog zakona ob že uveljavljeni ureditvi, da je za odločanje o prekrških, povezanih s podeljevanjem in uporabo strokovnih in znanstvenih nazivov pristojno Ministrstvo za izobraževanje, še jasneje opredeljuje, da ministrstvo izvaja tudi nadzor nad izvrševanjem tega zakona. Navedeno sledi intenci, da ministrstvo ni samo kaznovalni organ, ampak deluje zlasti z namenom preprečevanja napačne uporabe strokovnih in znanstvenih nazivov, kar je mogoče doseči že s pozivom k pravilnemu ravnanju kot preventivnim ukrepom. Predlog spremembe zakona zaradi načela zakonitosti in pravne varnosti natančneje določa oziroma opredeljuje tudi prekrškovne določbe. In sicer, prekrškovna določba, ki v uveljavljenem zakonu sankcionira posameznika, če uporablja strokovni oziroma znanstveni naziv ali naziv strokovne izobrazbe, ki si ga ni pridobil, in se na ta način razdela pravzaprav ta kršitev na dve možni sankciji oziroma na dve možni situaciji. Prvič, na enak način kot do sedaj se za prekršek kaznuje posameznik, če uporabi strokovni oziroma znanstveni naslov ali naziv strokovne izobrazbe, ki si ga ni pridobil skladno z zakonom, pri čemer se predlaga povišanje globe s 40 evrov za posamezni prekršek na 500 evrov. V tem primeru govorimo o prekršku, ko se nekdo predstavlja z znanstvenim ali strokovnim nazivom, ki ga dejansko nima, torej nekdo, ki ni doktoriral, recimo za primer, se predstavlja z nazivom doktor. Na drugi strani oziroma drugače pa se uredi prekršek posameznika, če uporabi strokovni oziroma znanstveni naziv ali naziv strokovne izobrazbe, ki ga ni pridobil skladno z zakonom, vendar pa ima v tujini na akreditirani instituciji pridobljeno enako ali višjo raven izobrazbe, kot je zahtevana za strokovni oziroma znanstveni naziv ali naziv strokovne izobrazbe, ki jo uporablja. To bi pomenilo, da nekdo napačno navede svojo, v tujini pridobljeno izobrazbo ali jo posloveni in pravzaprav s tem dejansko nekorektno navaja svojo izobrazbo. V tem primeru uvajamo novost, da je za takšnega posameznika, prvič, uvedeno opozorilo, da se ga pravzaprav opozori na to, kako in na kakšen način bi moral uporabljati svoj znanstveni oziroma strokovni naziv, in šele potem v naslednjih primerih prihaja do sankcije, ki je bistveno nižja od tiste prve, ko se nekdo lažno predstavlja, in sicer gre za tak prekršek globa v višini 40 evrov. Verjamemo, da bomo na ta način pravzaprav nekako vzpostavili tisto dvojnost oziroma razliko med pomoto oziroma ko se nekdo zaradi napačne uporabe predstavi, pa vendar izobrazbo ima, in med tistim, ki se očitno zlonamerno predstavlja z izobrazbo, ki je zagotovo nima. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora, dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 33. redni seji 6. septembra letos obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 99. redni seji dne 16. junija letos sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika preučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala pripombe. Njena predstavnica pa je pojasnila, da je bila večina pripomb upoštevana v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, ostale pa je predlagatelj pojasnil v poslanih pojasnilih. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD. Uvodoma je predlog zakona predstavila predstavnica predlagatelja, ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič. Odbor je nato brez razprave sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani vsi prisotni! Na 33. seji Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino smo obravnavali Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih. Rešitev, ki jo prinaša zakon, je varstvo slovenskega strokovnega oziroma znanstvenega naslova ali naziva strokovne izobrazbe. V izogib napačnim interpretacijam se z omenjeno novelo jasno določi, v katerih primerih gre za kršitve. Novela Zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih tako med drugim predvideva globe za prekrške, in sicer se z globo 500 evrov kaznuje posameznika, če uporabi strokovni oziroma znanstveni naslov ali naziv strokovne izobrazbe, čeprav si ga sploh ni pridobil. Za posameznika, ki bi imel v tujini ali na akreditirani instituciji že pridobljeno enako stopnjo izobrazbe, kot je zahtevana za strokovni oziroma znanstveni naslov ali naziv strokovne izobrazbe, ki ga uporablja, vendar ga ni pridobil v skladu s predlaganim zakonom, novela predvideva milejšo kazen. Takšnega posameznika se namreč sprva le opozori, šele nato pa se ga ob ugotovitvi nadaljnjih kršitev kaznuje z globo 40 evrov. V Poslanski skupini Nove Slovenije omenjeni noveli zakona ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni! Z novelo Zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih, ki jo imamo danes na poslanskih klopeh, se odpravljajo določene pomanjkljivosti in nedoslednosti, ki so se pokazale ob implementaciji veljavne zakonodaje. Velikokrat radi omenjamo, da mora zakonodaja slediti življenjskosti, uporabnosti in predvidljivosti. Z novelo, ki jo danes sprejemamo, to tudi uresničujemo. Ključna sprememba je pravzaprav ta, da so bolj jasno in predvidljivo zapisane prekrškovne določbe oziroma ustrezne zapisane vsebine prekrška, višina sankcij za kršitelje določbe zakona in tako tudi upoštevaje načelo sorazmernosti kot eno ključnih načel pravne države izboljšujemo obstoječe stanje. Posameznik, ki bo napačno uporabljal sicer ustrezno pridobljen strokovni oziroma znanstveni naslov, bo na njegov nepravilen zapis ali uporabo predhodno opozorjen. Šele po predhodnem opozorilu, za izrekanje katerega bo pristojno resorno ministrstvo, bo posameznik lahko sankcioniran zaradi storjenega prekrška, ob siceršnjem upoštevanju dejstva, kako huda je kršitev. Kazen v višini 40 evrov bo sledila v primeru, da je posameznik strokovni ali znanstveni naslov oziroma naslov, ki ga je pridobil, pa ga ne uporablja skladno z zakonom, narobe navajal. Posamezniku, ki znanstvenega oziroma strokovnega naslova ni pridobil, pa ga vseeno uporablja, pa se bo lahko globa izrekla takoj, brez predhodnega opozorila. V teh primerih so za kršitelje predvidene tudi višje globe. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport bo prav tako pristojno za nadzor nad izvajanjem zakona v zvezi s podeljevanjem, tvorjenjem in uporabo strokovnih ali znanstvenih naslovov. Res je, da novela predstavlja odziv na nekatere pretekle primere, tudi odziv v javnosti na njih, a prav je tako, da se birokratske nesmisli tam, kjer se jih ugotovi, pravočasno odpravijo. Tudi zaradi odziva javnosti in nedoslednosti v zakonodaji, ki so jih nakazali omenjeni primeri, se je Vlada odločila za spremembe predmetnega zakona. Država mora biti v odnosu do svojih državljanov in prebivalcev odzivna in odgovorna. Mora biti proaktivno pozorna na probleme in potrebe državljanov ter se nanje ustrezno odzivati tudi s spremembo zakonodaje, ko se ugotovi, da je to potrebno. Navedeni primer gre temu v prid, saj se z njim odpravljajo birokratske pomanjkljivosti, zato bomo novelo Zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih v Poslanski skupini SMC seveda podprli.
Gospa Marinka Levičar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanka, poslanci in predstavnika ministrstev, lepo pozdravljeni! Nedoslednost v zakonodaji, spomnimo samo na mariborski primer napačnega prevoda akademskega naziva in posledično kazni, ki so botrovale spremembam Zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih. Poslanska skupina Desus podpira predlog sprememb zakona, ki znižuje, po našem mnenju, previsoke kazni za napačno uporabo naziva, pridobljenega z diplomo višje oziroma visokošolske fakultete oziroma ustanove. Prav se nam zdi tudi, da se kršitelja najprej opozori na kršitev in šele potem, če je ne odpravi, kaznuje s plačilom z zakonom zagrožene, kazni. Prav se nam zdi tudi, da je pristojnost nadzora nad izvrševanjem tega zakona v pristojnosti Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VRTCIH, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreji Barle Lakota. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Na kratko bi rada pojasnila, kaj prinaša naša novela. Naša novela prinaša umestitev pomočnikov vzgojitelja na način, kot to dejansko v vrtcih poteka. Gre za to, da je kompleksnost vzgojno-izobraževalnega dela v vrtcih postala tako velika, da so pomočniki vzgojiteljev dobili nove naloge, vezane tudi na izobraževalni in kurikularni del, in je bilo zato to treba z zakonom urediti. Druga pomembna novost je, da uvajamo tako imenovane krajše programe za tiste otroke, ki niso vključeni v vrtce. In sicer gre za intenco, da bi se otroci pravočasno pred vstopom v šolo seznanili z institucionalnim okoljem in tako pridobili boljšo možnost za uspešnejšo vključevanje v šolo. Tretja sprememba se nanaša na uveljavljanje pravic do znižanega plačila za vrtce, torej kdaj pravica učinkuje. Potem smo z določbami dali nekaj več avtonomije občinam pri vključevanju otrok v vrtec. Gre za čakalne vrste, torej, koliko časa in kolikokrat se lahko posameznik odloča o tem, ali otroka vključi v vrtec ali ne, pa tudi dali normativne podlage občinam za dodatne popuste, ki jih priznavajo staršem otrok, ki so vključeni v vrtce. Več fleksibilnosti smo namenili tudi pri izvajanju javne mreže vrtcev, tako da je mogoče mrežo vrtcev in programe vrtcev organizirati v gospodarskih institucijah. Dograjuje se tudi institut varuha predšolskih otrok, predvsem z izkušnjami, ki smo jih imeli, prakso, ki se je dogajala v zadnjih letih. In čisto na koncu zagotavljamo tudi transparentnost porabe občinskih sredstev pri določanju o dodatnih popustih. Nekaj določb je namenjenim predvsem usklajevanju zakona z Zakonom o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. To so bistvene novosti zakona, za katere smo prepričani, da bodo pomenile večjo kakovost dela v vzgojno-izobraževalnih institucijah in vrtcih.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 33. redni seji 6. 9. letos obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vrtcih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 102. redni seji dne 14. julija letos sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakoni je z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika preučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala pripombe. Njena predstavnica pa je pojasnila, da so bile njihove pripombe v veliki meri upoštevane v predlaganih amandmajih koalicije, o ostalih pa so prejeli tudi pisna pojasnila ministrstva. Svoje mnenje je podala tudi Komisija državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Njen predstavnik je med drugim poudaril pomen ohranjanja visokih standardov slovenskih javnih vrtcev in obenem opozoril na jasno regulacijo ustanavljanja zasebnih vrtcev pod pogoji, ki ne bodo zmanjševali socialne vključenosti vseh otrok. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD ter Poslanska skupina Levica. Uvodoma je predlog zakona predstavila predstavnica predlagatelja, ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič. Sledila je razprava, in sicer o povečanju deleža vključenosti otrok v vrtce, organiziranju javnega vrtca v prostorih gospodarske družbe, preimenovanju sedanjega strokovnega delavca »pomočnik vzgojitelja« predšolskih otrok v »pomočnik vzgojitelja«, ter o financiranja krajših programov s strani državnega proračuna, ki so namenjeni otrokom, ki v letu pred vstopom v osnovno šolo vrtca ne obiskujejo. Svoje stališče je podala tudi predstavnica Mestne občine Ljubljana, ki je med drugim pojasnila, da predlagajo dopolnitev novele zaradi dejstva, da je lokalna skupnost dolžna financirati zasebne vrtce, kljub temu da so v javnih vrtcih, katerih ustanoviteljica je lokalna skupnost, še prosta mesta. V nadaljevanju je bilo še nekaj razprave o tem, kaj se zgodi v primeru, ko lastnik gospodarske družbe, v okviru katere je organiziran vrtec, nima več interesa glede le-tega, ter tudi o potrebnem favoriziranju javnih vrtcev pred zasebnimi. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine Levica. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Starševstvo je najlepši in tudi najzahtevnejši poklic. Starši želimo imeti popolne, uspešne, ogovorne, samostojne in zdrave otroke, zato jim moramo privzgojiti predvsem notranjo disciplino in vrednote, za kaj takega pa nam včasih pri hitrem tempu življenja zmanjkuje časa. Starši se moramo zavedati, da v prvi vrsti vzgoja poteka v domačem, družinskem okolju, nadaljuje se v vrtcu in nato v šoli. Starši nikakor ne smemo dovoliti ali celo prepustiti, da naše otroke vzgajajo institucije. Vsako obdobje v odraščanju otroka je posebno poglavje, zato moramo ustrezno poskrbeti, da jim omogočimo okolje, ki bo za njih najboljše. Zato v Novi Sloveniji ves čas opozarjamo na ustrezno ureditev, usklajevanje družinskega in poklicnega življenja. Predlagana novela omogoča povečanje deleža vključenih otrok v vrtce v letu pred obveznim vstopom v osnovno šolo z 240 brezplačnimi urami, ki so financirane iz državnega proračuna in to je prvi korak v pravo smer. V Novi Sloveniji smo pred kratkim vložili predlog spremembe Zakona o vrtcih, da bi zdaj, ko je konec gospodarske krize, ponovno uvedel brezplačni vrtec za drugega in vsakega naslednjega otroka. Ta ukrep je v preteklosti že veljal in je bil zelo uspešen in učinkovit. Mlade družine je zelo razbremenil in pomagal družinskim proračunom. V državi, kjer nam tako manjka otrok, bi morali soglasno sprejeti takšne rešitve, a žal naš predlog ni bil sprejet. Poleg tega naj bi novela Zakona o vrtcih omogočala organiziranje oddelkov javnega vrtca pri visokošolskih zavodih, ki izvajajo študijski program predšolske vzgoje, enota javnega vrtca pa se lahko organizira tudi v prostorih gospodarske družbe. Ta novost prinaša izboljšanje dostopnosti, torej prednost pri vključitvi otroka v vrtec, ki v prostorih podjetja, v katerem so starši zaposleni. To je zagotovo korak naprej tudi pri usklajevanju družinskega in poklicnega življenja. Predlog zakona tudi omogoča občinam zakonsko podlago za dodatne spodbude oziroma popuste pri plačilu vrtca. Na podlagi predloga ima občina možnost preko občinskega sveta, da omogoči lahko popust staršem, ki rešujejo stanovanjski problem z gradnjo hiše ali ima družina najet kredit za reševanje stanovanjskega problema. Najpomembnejša sprememba, ki jo prinaša zakon, pa je po našem mnenju preimenovanje strokovnega delavca, sedanjega pomočnika vzgojitelja v vzgojitelja predšolskih otrok, pomočnika vzgojitelja. V svojem stališču bom za pomočnika vzgojitelja uporabila žensko obliko, ker je v naših prostorih le-teh več. Naj se pomočniki vzgojiteljev ne počutijo prikrajšane, vse povedano velja tudi za njih. Pomočnice vzgojiteljev so desna roka vzgojiteljem predšolskih otrok, tako imenovane druge mame, kot je bilo na odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino poudarjeno. Na spletni strani Zavoda za zaposlovanje so opisane delovne naloge, ki jih opravlja pomočnica vzgojitelja: pomaga pri izvajanju vzgojno-izobraževalnega procesa in samostojno izvaja posamezne naloge po dogovoru z vzgojiteljem, pomaga pri uporabi didaktičnega materiala za dejavnost otrok, skrbi za pripravo vzgojnih sredstev, igrač in igral ter za funkcionalno in estetsko ureditev prostora, poskrbi za primerno časovno razporeditev in oblike dnevnih opravil, kot je prehrana, higiena, počitek in bivanje na prostem, sodeluje pri skupnih nalogah vrtca v skladu z letnim delovnim načrtom in z vzgojiteljem sodeluje pri izdelavi zaključnega poročila o uresničevanju nalog v preteklem letu. Torej, pomočnice vzgojitev si zaslužijo večje priznanje za svoje delo. S svojimi političnimi odločitvami želimo prispevati k oblikovanju družbe, ki bo naklonjena otrokom, v kateri bodo otroci pomenili bogatitev življenja in jim bo omogočen razvoj v spodbudnem okolju družine in vrtca. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo omenjeno novelo zakona soglasno podprli.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici imamo s to novelo Zakona o vrtcih nemalo težav. Kot edino pozitivno spremembo vidimo preimenovanje strokovnega delavca v vzgojitelja predšolskih otrok, zaradi tega ker s tem dobivamo pravno podlago za spremembo dosedanjega vrednotenja tega delovnega mesta, ker je pogoj za izplačilo nekoliko višjih plač, ki jih morajo sindikati pa še izpogajati. SVIZ bo moral narediti svojo stvar. Zakaj? Pomočnice in pomočniki vzgojiteljev svoje delo opravljajo za mizerne plače. Gibljejo se tam okoli 600 evrov. Usposobljeni so za zahtevno delo vzgojiteljev in v praksi to delo tudi opravljajo in seveda si zato zaslužijo tudi primerno plačilo. Do nekaterih drugih sprememb, ki jih uvaja novela, sem že na matičnem odboru izrazil naše pomisleke, o katerih danes ne bom tukaj več razpredal. Bom pa spregovoril o tem, česar novela ne spreminja oziroma kar še utrjuje; to je privilegiran položaj zasebnih vrtcev. V čem je problem? Po zakonu morajo občine nujno sofinancirati privatne vrtce, čeprav so v javnih še vedno prosta mesta. Zasebni vrtci tako dobivajo 85-odstotno sofinanciranje, čeprav so ustanovljeni kar tako, povprek in počez, brez da bi njihovi ustanovitelji kogarkoli vprašali, brez da bi za to obstajala kakršnakoli potreba v skupnosti. V Ljubljani, recimo, je situacija že tako drastična, da je takih privatnih vrtcev več kot javnih. In za njihovo sofinanciranje je občina samo v letošnjem letu odštela že več kot 2 milijona evrov. Za to stanje ni nobenega pravega razloga, nobenega pravega argumenta. Popolnoma iracionalno je, da se privatni vrtci sofinancirajo iz proračuna lokalne skupnosti, a hkrati so pa javni vrtci še ne polno zasedeni. Financiranje zasebnih vrtcev je sprejemljivo, če in samo, če država ne more zagotoviti potrebnih kapacitet in dokler ne more zagotoviti teh potrebnih kapacitet. A vendarle se nam tu dogaja prav nasprotno. Privatni vrtci izkoriščajo zakonsko zavezanost občin k njihovem sofinanciranju in zato rastejo kot gobe po dežju. Spet se vračam k primeru Ljubljane. Leta 2012 je bilo v Ljubljani 11 zasebnih vrtcev, ki so bili do tega sofinanciranja upravičeni. Leto dni kasneje, leto 2013 je ta številka porasla že na 17 privatnih vrtcev in tako naprej do današnjega dne, ko je teh vrtcev že 26. Gre za še en primer neposrednega odtekanja javnih financ v privatne žepe, za privatizacijo našega sistema vrtcev. Kako je to slaba ideja, verjetno ne rabim posebej poudarjati, pa vendarle; privatni sistem vrtcev erodira solidarnostni princip, na katerem je zgrajena socialna država, postavlja dvotirni sistem, in to ne samo v birokratskem, administrativnem smislu, ampak tudi v razrednem in socialnem smislu, v smislu enakih možnosti, zaradi tega ker si zasebni vrtec pač lahko privoščijo tisti, ki bodo zanje tudi plačali oziroma doplačali. Poleg tega kratko potegnejo tudi zaposleni v zasebnih vrtcih. Iz sindikata so, recimo, na odboru poročali, da zaposlenim v privatnih vrtcih na tiho prepovedujejo organizacijo sindikalne dejavnosti in da se na sindikalno pomoč obračajo pod pogojem anonimnosti, pod plaščem anonimnosti pa potem vedo povedati, da prihaja do kršenja delovno-pravne zakonodaje, da se verižijo pogodbe za določen čas, da se regres ne izplačuje in podobne kršitve delovno-pravne zakonodaje. Namesto da bi ta nadzor okrepili in ohranili že obstoječe preventivne mehanizme, ki za kršitelje delovno-pravne zakonodaje predvidevajo ukinitev sofinanciranja, pa se je ministrstvo odločilo za nasproten ukrep. Namreč, s to novelo se mehanizem sankcioniranja odpravlja. Po novem bodo ugotovljene kršitve s področja delovnih razmerij, plače in delovnih obveznosti kaznovane z globo v višini od tisoč do dva tisoč evrov in firme, kar privatni vrtci so, ob šibkih nadzorih in nizkih kaznih kršitve seveda spreminjajo v poslovni model. To zgodbo poznamo iz gospodarstva: Marof Trade, IPS in tako naprej. V Levici se zavzemamo za vsem dostopno in brezplačno predšolsko vzgojo znotraj sistema javnih vrtcev, zato zakonov, ki ohranjajo podlage za privatizacijo javnih storitev, ne bomo podpirali. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Področje predšolske vzgoje je pomemben del izobraževalne politike v Sloveniji in vključuje vse vrste storitev, ki zagotavljajo varstvo in vzgojo otrok pred vstopom v obvezno šolo, ne glede na obliko, financiranje, poslovni čas in vsebino programov. Vzgoja predšolskih otrok poteka v družini, v instituciji, v vrtcu in prek drugih dejavnikov okolja, v katerem otrok živi. Na politike vzgoje in varstva predšolskih otrok države različno gledajo in jih skladno s tem tudi različno urejajo. Tako poznamo sisteme, kjer je področje vzgoje in varstva predšolskih otrok prepuščeno izključno zasebni pobudi staršev. Ker je pobuda izključno zasebna, je tudi vloga države v tem primeru zmanjšana na minimum, politike so manj razvite in predvsem bolj usmerjene na posamezne skupine otrok – bodisi otrok iz revnejših predelov bodisi otrok priseljenskih družin. Nasprotno pa so države, ki so predšolsko vzgojo prepoznale kot področje javnega interesa, razvile politiko, ki razume pravico do kakovostnih programov predšolske vzgoje kot temeljno pravico. Slovenija brez dvoma spada v drugo skupino držav, kajti stopnja kakovosti slovenskih vrtcev je brez dvoma izjemna. Eden izmed temeljnih ciljev, ki ga predlagana novela zasleduje, je po navedbah predlagatelja zagotovitev še kakovostnejših pogojev za izvajanje predšolske vzgoje ter povečevanje deleža vključenosti otrok v vrtce. Prav tako izpostavljam predvideni ukrep za zagotovitev večje socializacije otrok, ki v letu pred vstopom v osnovno šolo vrtca ne obiskujejo, in tudi spremembo pri poimenovanju dosedanjega strokovnega delavca »pomočnik vzgojitelja« v »vzgojitelj predšolskih otrok – pomočnik vzgojitelja«. Samo preimenovanje je stroka soglasno podprla, za zaposlene pa je enako pomembno tudi prevrednotenje delovnih mest, saj bodo z novim poimenovanjem deležni tudi višjih izhodiščnih plač, ki so sedaj, to moram poudariti, sramotno nizke. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo Predlog spremembe Zakona o vrtcih podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irena Kotnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana državna sekretarka s sodelavkami iz ministrstva, spoštovani poslanke in poslanci! V času, ko se soočamo z vedno novimi družbenimi izzivi, je pomembno, da s kakovostno predšolsko vzgojo omogočimo dober začetek vsem otrokom. Sistem predšolske vzgoje in varstva je izjemno pomemben del vzgoje in izobraževanja v naši državi, saj pomeni vstopno točko za vse nadaljnje izobraževalne korake slehernega posameznika in ima pomembne posledice na družbo kot celoto. Slovenija ima enega od najboljših in kakovostnejših sistemov predšolske vzgoje in varstva na svetu, kar nam priznavajo tudi drugi, in na to smo lahko izjemno ponosni. Pomembno pa je, da takšen sistem vedno znova nadgrajujemo in izboljšujemo. Temu pravzaprav sledi novela Zakona o vrtcih, ki jo danes sprejemamo. Z njo se tudi kaže odnos te vlade in Državnega zbora kot zakonodajalca do pomena kakovostne in dostopne predšolske vzgoje. Naj izpostavim samo najpomembnejše rešitve. Prvič, s preimenovanjem in primernejšim ovrednotenjem delovnega mesta pomočnik vzgojiteljice glede na zahtevnosti nalog, ki jih opravljajo pri delu z našimi malčki, se izboljšuje njihov materialni status. Pomočnice si nedvomno zaslužijo višje plače in ta sprememba je prvi korak k realizaciji tega, ki mu sledi tudi že sklenjen dogovor o odpravi plačnih anomalij med Vlado in sindikati iz meseca julija tega leta. Zaveza, ki je bila dana, je jasna in njena realizacija ne more in ne sme biti vprašljiva. Drugič. Slovenija je v zgornji polovici OECD držav po vključenosti tri- in štiriletnikov v predšolsko vzgojo. Vztrajno se približujemo tudi strateškemu cilju EU o 95-odstotni vključenosti otrok v predšolsko varstvo od četrtega leta starosti do vstopa v šolo. Z namenom čim večje vključenosti v predšolsko vzgojo novela uvaja financiranje krajših programov iz državnega proračuna za otroke, ki so trenutno izven sistema organizirane predšolske vzgoje. Pomen vključenosti otrok, še zlasti pred obveznim osnovnošolskim izobraževanjem, je nezamenljiv, spodbuja posameznikov razvoj, pozitivno vpliva na socialno kohezijo. Mednarodne raziskave kažejo, da 15-letniki, ki so bili vključeni v vrtčevsko varstvo pred vstopom v šolo, dosegajo boljše dosežke bralne pismenosti v primerjavi s sovrstniki, ki v predšolsko vzgojo niso bili vključeni, in še bi lahko naštevali. Čeprav nekateri trdijo drugače, je ukrep pomemben in ga v Poslanski skupini SMC podpiramo. Tretjič. Novela daje možnost za organiziranje in izvajanje oddelkov javnih vrtcev pri visokošolskih zavodih, ki izvajajo programe predšolske vzgoje, ter v prostorih gospodarske družbe, pri čemer bodo otroci zaposlenih imeli prednost pri vpisu. Naj pri tem poudarimo, da organiziranje takšnih oddelkov seveda ne bo obvezno, ampak se le ponuja možnost, če bo obstajal dogovor med občino in gospodarsko družbo. V poslanski skupini ocenjujemo, da je takšna možnost lahko v korist otrok in staršev, saj posredno rešuje tudi problematiko pomanjkanja prostih mest v vrtcih ter omogoča lažje usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Vrtec podjetja Lek je že odličen primer takšnega povezovanja in želimo si, da bi se to možnost izkoristilo še kje. Četrtič. Pomembni so tudi z novelo zajeti ukrepi odprave administrativnih ovir pri vpisu otrok v vrtce in uveljavljanju znižanega plačila staršev, večja transparentnost pri delovanju varuhov predšolskih otrok ter okrepljene pristojnosti lokalnih skupnosti pri oblikovanju centralnih čakalnih seznamov. Naj na koncu še izpostavim, da novela zakona ne daje prednosti zasebnim vrtcem pred javnimi, kot to trdijo kolegi iz Levice. Sprejetje njihovih amandmajev, ki so jih predlagali na seji Odbora za izobraževanje, bi prineslo več težav kot koristi. Kar se tiče ukinitve financiranja zasebnih vrtcev zaradi kršitev predpisov o delovnih razmerjih in plačah zaposlenih, pa je že predstavnica Mestne občine Ljubljana na seji odbora pojasnila, zakaj je takšen predlog nesprejemljiv. V Poslanski skupini SMC bomo novelo Zakona o vrtcih podprli, saj gre v pravo smer, v smer še večje kakovosti in dostopnosti predšolske vzgoje v naši državi.
Hvala lepa. Gospa Marinka Levičar bo predstavila stališče Poslanske skupine Desus. Proceduralno? Izvolite, gospod Miha Kordiš.
Hvala, predsedujoči. Glede na to, da prejšnje govornice niste opozorili na to, jo bom moral očitno jaz opozoriti. In sicer predstavitev stališč poslanskih skupin je namenjena točno temu, da posamezna poslanska skupina predstavi svoj pogled na zadevno problematiko in ne polemizira toliko z vsemi ostalimi. To mislim, da bi bilo pač treba korektno tudi povedati in tak aranžma je na delu z razlogom, zaradi tega ker se ostale poslanske skupine na tak način ne morejo braniti in ne morejo argumentirati svojih stališč. Če smo že tukaj, me v bistvu ne preseneča, da s takim zakonom koalicija poglablja privatizacijo vrtcev, z naslednjim zakonom poglablja privatizacijo osnovnih šol, gospe ministrice pa ni. Nemara dirka okoli po državi in išče, kaj vse še bi lahko sprivatizirala, nemara kar predsedniško funkcijo, za katero kandirira.
Gospod Miha Kordiš, vi veste, da to ni res. Mi smo te primere oziroma imamo zelo pogoste primere, ko v stališčih poslanskih skupin poslanci že polemizirajo s tistim, kar je bilo na odborih celo, ne samo v uvodih. Tudi poslovniški komisiji, ko smo se o tem pogovarjali, ni uspelo, da bi se dogovorili, da bi to zapisali v poslovnik. To se pravi, da se poslanci niso odločili, da bi ta režim, čeprav je moja želja pa bila nekaj časa, če po pravici povem, ampak preprosto; to, kar ste rekli, ni točno. Gospa Marinka Levičar, izvolite, v imenu Poslanske skupine Desus.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane, spoštovani! Predlogi rešitev v tej noveli po našem mnenju prinašajo staršem, otrokom in zaposlenim v vrtcih dobrodošle novosti. Zato v imenu Poslanske skupine Desus napovedujem predlogu novele Zakona o vrtcih, soglasno podporo. Vrtec spodbuja otroka v razvoju, še posebej je to pomembno za njegovo socializacijo, široko, spodbudno okolje vrtca, ki ga oblikujejo za to strokovno usposobljeni vzgojitelji, je ključno za oblikovanje in razvoj socialnih veščin predšolskih otrok. Zato je možnost brezplačnega obiskovanja krajšega programa vrtca za predšolske otroke v trajanju do 240 ur, ki ga uvaja ta predlog zakona, po naši oceni poteza, ki bo predšolskim otrokom, ki niso v vrtcih, olajšala prehod v šolo, in jo zato pozdravljamo. Hiter tempo življenja je stalnica, ki nas obremenjuje in hkrati vodi v večjo racionalizacijo časa. Večina našega vsakdanjika pa je vendarle podrejena delovnim obveznostim in tega se zaveda že marsikatero uspešno podjetje, ki si je pridobilo znak družini prijazno podjetje. V Poslanski skupini Desus ugotavljamo, da k temu nazivu lahko pripomore tudi rešitev iz predloga tega zakona; namreč, da se javni vrtec lahko ustanavlja v gospodarskih družbah. Poznamo že primer dobre prakse v Leku, seveda pa se bojimo, da zaradi specifike organizacije in razdrobljenosti velikih podjetij ustanavljanje takih vrtcev pri nas v Sloveniji ne bo ravno množično. Tak vrtec bo moral izpolnjevati vse pogoje in normative, ki so predpisani za javne vrtce. Iz javnih sredstev bo financiran program, medtem ko bo ves investicijski strošek na ramenih podjetja. Tak vrtec v gospodarski družbi ne bo smel biti zaprtega tipa, vanj se bodo lahko vključili tudi otroci staršev, ki niso zaposleni v tem konkretnem podjetju, vsekakor pa bo zagotovljena prednost zaposlenih staršev v tem podjetju. Spremembe v postopku pri priznanju subvencije za znižano plačilo vrtca, ki jih prinaša ta zakon, bodo v korist občinam in staršem. Skrajšanje roka za vključevanje otrok v vrtec s centralnega seznama bo prispevalo k temu, da bodo otroci prej dobili mesto in da bo hitrejša dokončna zapolnitev mest. Pravica do znižanega plačila bo od dneva vključitve otroka v vrtec, v kolikor bodo starši pravico uveljavljali in pridobili v 60 dneh od vstopa otroka v vrtec. Slednje je s stroškovnega vidika za starše boljša ureditev od trenutno veljavne, ki staršem znižanja plačila ne omogoča za nazaj. Poleg naštetih je še nekaj drugih vsebinskih novosti, ki so za nas smiselne in, kot že rečeno uvodoma, bomo novelo podprli.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat, in lep pozdrav vsem! Naj v uvodu poudarim pri obravnavi današnjega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vrtcih, da se je predšolska vzgoja v Sloveniji razvila v nadvse kakovosten sistem, ki ga kot primer dobre prakse lahko proučuje in prepoznava tudi širše mednarodno okolje. Razloge za to lahko iščemo tako v odprtosti kot tudi prilagodljivosti programa, večjemu upoštevanju in spoštovanju otrok ter visoki stopnji avtonomnosti in odgovornosti vrtcev ter strokovnih delavcev v njem. Gre torej za koncept, ki bi ga mogoče veljalo v večji meri prenesti tudi na področje osnovnih šol, ker nekateri kritiki opozarjajo, da se od navedenih načel že vse preveč odmikamo. Ne nazadnje, dobro delo vrtcev potrjuje tudi ta zakon, kajti z današnjo spremembo se ponovno uvaja sicer nekako okrnjena oblika tako imenovane male šole. Namreč, uvaja se 240-urni brezplačni program za otroke, ki v letu pred vstopom v šolo niso bili vključeni v vrtec. Seveda pa se zavedamo, da je predpogoj uspešnega delovanja sistema predšolske vzgoje predvsem zadovoljstvo zaposlenih in zato tudi podpiramo določbe predloga, ki tam nekje okrog 5 tisoč 500 pomočnicam vzgojiteljic tudi na normativni ravni priznavajo večjo vlogo v tako imenovanem vrtčevskem vsakdanu. Sama sprememba naziva poklica pa bi bila seveda brez povečanja plač, ki sicer bistveno tako ali tako ne presegajo praga revščine, prazna obljuba. Tako nas veseli, da je bil tudi v tej smeri z dogovorom med Vlado in sindikati storjen prvi korak pri izboljšanju njihovega gmotnega položaja. V izogib morebitnim težavam ob izplačilu proračuna in plač za september od Vlade kot podpisnice dogovora seveda pričakujemo, da bo občinam, ki zagotavljajo sredstva za plače v vrtcih, država namenila primeren obseg dodatnih proračunskih virov. V poslanski skupini smo bili v predhodnih postopkih priprave in obravnave novele Zakona o vrtcih pozorni tudi na spremembe, ki omogočajo organiziranje javnega vrtca v prostorih gospodarske družbe, in v zvezi z navedenim opozarjamo, da mora biti v takih primerih zagotovljeno upoštevanje najvišjih standardov varnosti ter dosledno izpolnjevanje zahtev glede opremljenosti in usposobljenosti zaposlenih, in sicer na način, kot to velja za ostale javne vrtce. Prav razprava na matičnem delovnem telesu je razkrila še eno dilemo, ki je za nas še posebej pomembna. Gre za vprašanje o postopku v zvezi z ustanavljanjem in financiranjem zasebnih vrtcev. Na eni strani smo poslušali opozorila predstavnice lokalnih skupnosti, da je vse več zasebnih vrtcev v njihovi občini in da za vse te vrtce zagotavljajo tudi sredstva v primerljivi višini kot tudi za svoje javne vrtce, katerih ustanoviteljica je sama občina. Pri tem želim posebej poudariti dejstvo, da je predšolska vzgoja izvirna pristojnost občin in vsaka občina se sama odloča, ali bo omogočila odprtje zasebnega vrtca in v kolikšni meri ga bo tudi financirala, predvsem pa je zelo pomembno, da v trenutku, ko sklepa pogodbo o ustanovitvi vrtca, zapiše v določbe pogodbe tudi rešitve, ki so zavezujoče, zato da bodo zaposleni imeli enake pogoje kot v javnih vrtcih – torej, da bodo plače enakem kot v javnih vrtcih – in v kolikor se zasebni vrtec tega ne drži, imajo seveda možnost potem v pogodbi dogovoriti tudi prekinitev financiranja zasebnega vrtca, če se te določbe do zaposlenih ne spoštujejo. Tako ni vse na tem, da mora država urediti to področje, zelo velika odgovornost pri tem vprašanju je na občinah samih in v pogodbi to lahko uspešno rešijo. Sam zakon pa, seveda še enkrat na zaključku povem, bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 26. septembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKLICNEM IN STROKOVNEM IZOBRAŽEVANJU Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancem s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade dr. Andreji Barle Lakota, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Izvolite.
Najlepša hvala. S predlagano novelo ne posegamo v sam koncept Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ampak želimo le izboljšati dikcije ali pa status nekaterih vprašanj. Predvsem gre za izboljšanje učinkovitosti izobraževanja skozi natančnejšo opredelitev trajanja statusa dijaka. Gre za vzpostavitev centralnega registra učnih mest in umestitev verifikacije učnih mest. Gre za izboljšanje dostopnosti izobraževanja tujim državljanom, za umestitev tečaja slovenščine za dijake, katerih materni jezik ni slovenski jezik. Gre za umestitev priloge k spričevalu, za kar menimo, da bomo s tem zagotovili podrobnejše in enotne in tudi mednarodno primerljive informacije o poklicni kvalifikaciji posameznika. Gre za umestitev pravic in dolžnosti dijakov v zakon, do sedaj so bila umeščena v pravilnik, na kar je večkrat opozarjala Zakonodajno-pravna služba, češ da je treba seveda tovrstne pravice umestiti v zakon. Ne nazadnje gre tudi za jasnejšo določitev preizkusov znanja in nadarjenost in obveznosti šol v okviru takih tovrstnih preizkusov. S predlogom sprememb zakona torej želimo samo izboljšati nekatere zagate, ki so se do zdaj ob izvajanju zakona izkazale.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Obravnavamo novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki prihaja v tandemu z novelo Zakona o gimnazijah. Deklariran cilj obeh teh dveh sprememb je boj proti fiktivnim vpisom v srednje šole. Kaj je na stvari? Veliko ljudi se vpisuje v redni ali izredni program izobraževanja zaradi pridobitve statusa, ne pa zaradi izobrazbe same. Namen tovrstnih vpisov je neločljivo povezan z delom preko napotnic, ki jih izdajajo študentski servisi,s študentskim delom in na tak način ga moramo tudi obravnavati, torej kot umeščenega v širši kontekst trga dela. Začasno in občasno delo dijakov in študentov, kot se pravilno reče študentskemu delu, je namreč že zdavnaj preseglo svoje okvire. V več kot enem oziru ni več niti študentsko, niti občasno in niti začasno. In funkcionira samo še kot poceni vir najbolj fleksibilne delovne sile, ki jo kapitalisti s pridom izkoriščajo in ki ga zasebne agencije pridno posredujejo, seveda ne za majhen dobiček. Študentsko delo je prekarno delo. Kako se Vlada in ministrstva tega problema lotevata? Na napačnem koncu in z napačnimi sredstvi! Namesto da bi zagrabili za segmentiran in prekariziran trg dela, za slab nadzor nad kapitalisti in neurejeno področje študentskega dela, si je ministrstvo za grešnega kozla izbralo dijake in mlade prekarce. V križarskem pohodu proti fiktivnim vpisom bi Vlada radikalno omejila dostopnost izobraževanja. Ukrep je nepremišljen, nesistemski in nesorazmeren. Izhaja pa iz napačne analize stanja in iz nerazumevanja vzrokov, ki botrujejo pojavu fiktivnih vpisov. Da tak ukrep vzrokov za prekarizacijo in fiktivne vpise ne bo odpravil, vemo. Kako to vemo? Ja, Inšpektorat Republike Slovenije za delo se nam v vsakoletnem poročilu oglasi s tovrstnim opozorilom. Trg dela se pospešeno prekarizira. Prikrita delovna razmerja, prisilni espeji so v skokovitem porastu in temu primerno se dviga število ugotovljenih kršitev prepovedi dela na podlagi pogodb civilnega prava v primerih, ko obstajajo elementi delovnega razmerja. Predvsem zato, ker kapitalisti enostavno ne zaposlujejo več niti za določen čas, kamoli za nedoločen čas. In mladi, ki prvič vstopijo na trg dela in iščejo svojo zaposlitev, so soočeni s prisilo kapitala, da bodisi odprejo espe bodisi še do tistega skromno plačanega dela sploh ne pridejo. Še več, dobijo celo eksplicitna navodila za fiktivni vpis, zato da lahko delajo preko napotnice, čeprav gre tukaj za dela, ki vsebujejo vse elemente rednega delovnega razmerja. Slab nadzor, posledica tako kadrovske kot finančne podhranjenosti nadzornih organov pa samo še spodbujajo še tako stabilne kapitaliste, med njimi tudi državo, da te prakse ohranjajo in spreminjajo v poslovni model. Ob vsem tem se je ministrstvo odločilo, da bo delalo škodo še samemu izobraževanju. Izredno vpisani dijaki bodo s to spremembo izgubili vse pravice, ki iz statusa dijaka izhajajo. Ostali bodo možnosti brez študentskega dela, brez zavarovanja po starših, brez olajšav pri dohodnini in brez cenejših vozovnic. Redno vpisanim dijakom pa bo sprememba omejila trajanje dijaškega statusa. Če zdaj velja, da lahko dijaki neomejeno prestopajo med srednješolskimi programi, pa ta novela določa, da lahko dijak v času celotnega trajanja srednješolskega izobraževanja samo enkrat ponavlja letnik oziroma samo enkrat prestopi v nek drug program. Seveda, ko se mu ta možnost izteče oziroma jo pokuri, mora šolanje nadaljevati v izrednem izobraževanju, tako da zanj plača in da je brez pravic, ki sicer iz statusa dijaka izhajajo. Problem fiktivnih vpisov bi lahko brez težav reševali z bolj premišljenimi in sorazmernimi ukrepi, na primer, pa je to samo en primer, z obveznostjo šol, da izredno vpisane dijake, ki na izpite ne prihajajo, izpišejo. Ali pa z večjim nadzorom nad privatnimi šolami, ki se ustanavljajo izključno z namenom, da sprejemajo fiktivne vpise in te spreminjajo v poslovni model, – da pijejo denarne prispevke fiktivno vpisanih dijakov in njihovih delavskih družin. Ali kakršnikoli drugi sorazmerni ukrepi bi bili smiselni, taki, ki ne prizadenejo tistih, ki s celo zadevo nimajo nič, to so dijaki. Tu kaže še posebej izpostaviti in opozoriti na tiste dijake, ki dosegajo slabše rezultate v zelo jasni korelaciji slabših socialnih in družinskih razmer. Omejeno trajanje statusa bo za nekatere dijake pomenilo, da imajo samo eno možnost, da nimajo popravnega izpita in da neko napačno odločitev, ki jo, recimo, sprejmejo v 9. razredu osnovne šole – pazi to, v 9. razredu osnovne šole –, jih lahko stane njihove prihodnosti. Ta nesorazmeren in pretiran ukrep za odpravo fiktivnih vpisov je predlagan brez kakršnekoli analize, ki bi pokazala na dejanski obseg teh vpisov. Ob odsotnosti teh podatkov je tudi nemogoče sklepati o dejanskih posledicah in učinkih tega ukrepa. Razen seveda, da bo močno posegel v pravice dijakov do brezplačnega in dostopnega izobraževanja. Edini pozitiven obrobni stranski učinek tega ukrepa bi pa bil, da bi se oblast zavedla, kako velik problem predstavlja vstopanje mladih na trg dela, ker bi se končno pokazala realna statistika brezposelnosti med mladimi. Pa je že ta, ki jo imamo zdaj, ta fiktivna, dovolj zastrašujoča. Namesto da bi se Vlada intenzivno ukvarjala z resničnimi vzroki, ki tičijo za fiktivnimi vpisi, je prižgala svojo »motorko« in se lotila žaganja pravic dijakov. A nasprotno bi morala urediti porazno stanje na trgu dela, s katerim se soočajo mladi, povečati nadzor nad delovnimi razmerji in končno urediti študentsko delo na način, da bi ta služil dijakom in študentom, ne pa privatnim agencijam in kapitalistom. Trdimo lahko celo, da je nenadzorovan razcvet študentskega dela v Sloveniji sprožil segmentacijo trga dela, ki smo ji priča danes. Ta proces je treba obrniti; študentsko delo urediti in ga napraviti za to, kar je bilo na začetku mišljeno – torej, kot občasno in začasno delo dijakov in študentov. Ko bomo tudi ostalim dali možnost za pošten in dostojen vstop na trg dela, se bo problem fiktivnih vpisov do določene mere razrešil sam. Sprevračati posledice slabe politike na trgu dela na dijake in jim odrekati pravice, je pa kratko malo nepravično. V Levici zato predloga, ki gre v nasprotje z načeli javnega, vsem dostopnega in brezplačnega šolskega izobraževanja, predloga, ki močno krni sposobnost izobraževalnega sistema za zagotavljanje družbene mobilnosti in doseganje družbene enakosti, ne moremo podpreti. Najraje bi pa sami videli, da delo preneha biti blago, da mladi iščejo zaposlitev, ne pa, da se prodajajo, pogosto celo prostituirajo za mizerno plačilo na trgu njihovih delovnih zmožnosti. Hvala.
Hvala lepa. Dr. László Göncz bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Hvala lepa. Dober dan vsem skupaj! Glede na bistveno spremenjene družbene okoliščine v preteklih letih menimo, da je bila priprava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju utemeljena. V naši poslanski skupini načeloma soglašamo z rešitvami, ki jih prinaša predlog spremembe zakona, saj menimo, da je podpora razvoja podjetnosti, inovativnosti in ustvarjalnosti nujno potrebna. Način verifikacije učnih mest in vzpostavitev centralnega registra prav gotovo terja posodobitve oziroma prilagoditve. Rešitve, ki se nanašajo na omejitve trajanja izobraževanja, so v predlogu zakona zadovoljivo urejene. Dosedanja praksa na tem področju vsekakor terja bolj determinirane rešitve, seveda pa moramo biti posebej pozorni na dijake s posebnimi potrebami ter na tiste udeležence izobraževalnega programa, ki so perspektivni športniki ali nadarjeni na drugih področjih. S spremembo zakona se prenašajo tudi nekatere določbe iz podzakonskih aktov na zakonsko raven. Slednje se nanašajo na pravice in dolžnosti dijakov glede prisotnosti pri pouku ter drugih oblikah izobraževanja. Menimo, da je sprememba koncepta, torej tega koncepta oziroma tega prenosa, poleg vsebinskih novitet tudi sporočilne narave, zato ji ne nasprotujemo. Omenil bom samo še eno področje, in sicer vsebino predlaganega 5. člena, ki govori o tem, da izobraževalne programe lahko pristojni in strokovni svet zaradi dodatnih ur pouka slovenščine in jezika narodne skupnosti na območjih, kjer živijo pripadniki italijanske oziroma madžarske skupnosti in so opredeljena kot narodno mešana območja, ovrednoti z več kreditnimi točkami, kot je sicer določeno. Pri tem predlagamo, da se v omenjeni besedni zvezi izpusti besedica »lahko«, kajti le-ta morebiti povzroči nejasnosti glede izvajanja omenjene določbe. Ustavna določba o enakopravnosti jezikov glede izvajanja omenjene določbe. Ustavna določba o enakopravnosti jezikov na narodnostno mešanem območju je jasna, zato mora sprememba zakona nedvoumno določiti, da v primeru izobraževalnih programov na narodnostno mešanem območju pristojni strokovni svet to vsekakor ovrednoti z več kreditnimi točkami, kot sicer velja za enojezično območje, kajti, gre za specifične okoliščine, ki terjajo temu primerno vrednotenje. Še toliko morda, da je to stališče obeh dveh narodnih skupnosti. Na koncu naj še pohvalim predlagatelja zakona, saj so v predlogu spremembe zakona priloženi vsi predlogi, tudi podzakonskih aktov, torej pravilnikov, kar omogoča pregled konkretnih posledic in predvidenih učinkov spremembe zakona. Upam, da bomo v nadaljnjem postopku sprejemanja zakona tudi z vidika mojega predloga zakon nadgradili, v tem prvem branju pa bova seveda predlog besedila podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ivan Škodnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi poslanci! Z novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki je danes pred nami, se uvajajo ukrepi, ki sicer nimajo neformalnega značaja, so pa vseeno pomembni za sistem poklicnega in strokovnega izobraževanja, kot ga poznamo od sprejetja Bele knjige o vzgoji in izobraževanju naprej. Novela zakona je pravzaprav odziv na spremenjene družbene okoliščine, na uveljavljeno prakso, ki se je oblikovala tekom dosedanjega izvaja zakona, ter na strateške dokumente nekaterih mednarodnih institucij, ki spremljajo sisteme poklicnega in strokovnega izobraževanja v številnih državah. Tokratna obravnava zakona bo najverjetneje povezana tudi s podajanjem stališč o v lanskem letu sprejetem Zakonu o vajeništvu, ki se v okviru pilotskega projekta na izbranih šolah in za izbrane izobraževalne programe oziroma poklice že izvaja. V šolskem letu, ki se je pričelo pred kratkim, ob bolj otipljivih rešitvah je verjetno še prezgodaj govoriti, pa vendar pozdravljamo morebitno izmenjavo stališč tudi o tem. Tudi iz razloga, ker se s tokratno novelo na zakonski ravni vzpostavlja postopek verifikacije učnih mest, tudi vajeniških, ter centralni register učnih mest. Pomembno je, da se v noveli pozornost usmerja tudi k razvoju sodobnih konceptov vzgoje in izobraževanja skozi trajnostni razvoj, podjetnost, inovativnost in ustvarjalnost. Pomembno je tudi, da se vzpostavljajo podlage za priznavanje formalno in neformalno predhodno pridobljenega znanja, zaveza k vseživljenjskemu učenju mora namreč biti naša skupna zaveza. Nujno je, da tudi na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja omejimo čas trajanja rednega izobraževanja, saj smo v preteklosti bili priča navalu fiktivnih vpisov in izkoriščanju pravice do rednega izobraževanja, kar pa na dolgi rok ne prinaša nič dobrega. Seveda pa je treba obdržati izjeme za podaljšanje časa trajanja izobraževanja tam, kjer je to potrebno. Dobrodošle so tudi spremembe, ki tujim dijakom omogočajo uresničevanje pravice do enakega izobraževanja, spremembe, ki se dotikajo vzgojnega delovanja šol ter pravic in dolžnosti dijakov, priprave osebnih izobraževalnih načrtov in še bi lahko naštevali. Poudarjamo, da je določen premislek potrebno opraviti še pri 8. členu novele zakona, ki določa pogoje za vključitev v poklicni tečaj. Razumemo intenco ministrstva za spremembo tega člena, vseeno pa moramo biti pozorni, da posameznikom ne bomo omejili spremembo karierne poti, če si jo bodo želeli. V Poslanski skupini SMC bomo podprli sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, prav tako bomo pozorno poslušali kolegice in kolege iz ostalih poslanskih skupin, da bi v nadaljnjih obravnavah prišli do čim širšega konsenza o predlaganih rešitvah, ki jih predvideva novela Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka s kolegico, kolegi, kolegice, lep pozdrav! Pred nami je, kot že omenjeno, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki sicer ni usklajen z dejanskim stanjem in predlaga možnost uvedbe vajeništva, za katerega pa vsi vemo, da je bilo že uvedeno s sprejetim Zakonom o vajeništvu maja 2017. To dejstvo je zanimivo s stališča, da je ta koalicija že sprejela Zakon o vajeništvu, danes pa, če berete predlog zakona, ki je pred nami, v njem piše, citiram, »pred nami je zakon, ki uvaja vajeništvo.« Z Zakonom o poklicnem in strokovnem izobraževanju smo se v tem mandatu že kar nekajkrat srečali. V Poslanski skupini SDS smo samo v tem mandatu, pa enkrat že v prejšnjem mandatu, predlagali novelo zakona, ki bi na ustrezen način reševal problematiko vajeništva, odgovoril pa bi še na določena druga aktualna vprašanja, ki se dotikajo mladih in tudi njihovih staršev, ki se dotikajo vprašanj poklicnega in strokovnega izobraževanja. Ker smo zaradi trme te vlade, te ministrice, ki je polna obljub o sistemskih rešitvah namesto urejanja sistema vajeništva v tem sistemskem zakonu, dobili Zakon o vajeništvu, imamo danes nek paradoks. V sistemskem zakonu post festum rešujemo oziroma korigiramo zadeve, ki so že deloma v veljavi pri Zakonu o vajeništvu, ker kot že rečeno, ne gre za sistemski zakon. Še bolj je problematično, da ta zakon ni stoprocentno usklajen z Zakonom o vajeništvu, ki je uvedel vajeništvo, saj kot bom v nadaljevanju navedel, so določene fraze, določeni pojmi oblikovani drugače kot v Zakonu o vajeništvu. Skratka, v zakonu so predpisane mnoge dobre rešitve, ki pa so copy paste našega predloga zakona iz leta 2016, ki smo jih predložili v tem sistemskem Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Tako smo tudi pred sprejemom Zakona o vajeništvu v Poslanski skupini SDS opozarjali, da je treba določene zadeve urediti tudi v Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Tudi zato, da se popravi nejasnost in neurejene zadeve v Zakonu o vajeništvu, je danes pred nami ta novela zakona o dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Pričujoči zakon vzpostavlja možnost uvedbe vajeništva, kar – kot rečeno – je paradoks, ker je sicer to že urejeno v posebnem zakonu, zakon pa več kot očitno uvaja drugačno vajeništvo. Ampak o tem bomo več spregovorili na seji matičnega delovnega telesa, kjer vas bomo opozorili, da tudi copy paste variante očitno določeni uradniki na ministrstvih niso sposobni urediti iz Zakona o vajeništvu in jih prekopirati v Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Še bolj pa je problematično oziroma več kot očitno postaja dejstvo, da potem ko smo govorili tako na Odboru za izobraževanje, pa ko smo se naslavljali tudi na Ministrstvo za gospodarstvo, da je treba imeti neko praktično obliko vajeništva, določbe v tem zakonu, ki so pred nami, uvajajo neko drugačno obliko vajeništva. To pa je bolj šolska oblika vajeništva, bi lahko rekli. Tako zakon tudi zapolnjuje praznino v Zakonu o vajeništvu, na primer, v že sprejetem Zakonu o vajeništvu je navedeno, kdo vodi razvid vajeniških učnih mest in kaj vsebuje razvid. V tem zakonu, ki je pred nami, pa govorimo o registru učnih mest in centralnem registru učnih mest, ki podrobneje določi učna mesta. Skratka, neusklajene zadeve. Zelo nas je strah v Poslanski skupini SDS, ne samo da bo prišlo do neusklajenosti, ampak celo do podvajanja zelo podobnih rešitev, ki pa bodo na koncu, če bomo potegnili črto, sami sebi namen. Seveda se je treba še enkrat vprašati, zakaj nista bila zakona istočasno uvedena in pripravljena in bila tudi usklajena med seboj. In še enkrat, pa verjetno ne zadnjič; še vedno ne vemo, zakaj je potrebno delati dva različna zakona. Kot rečeno pa zakon prinaša kar nekaj sprememb, ki smo jih predlagali v Poslanski skupini SDS leta 2015, ko smo predložili sistemske rešitve v sistemskem Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Ampak očitno ni bilo ali posluha ali pa želje, ali pa morda ni bilo dovolj upanja, da bi vse tiste rešitve, ki so tukaj, dokončno nadgradili z rešitvami, ki smo jih predlagali v Poslanski skupini SDS. Zato nas je strah, da ali morda zaradi tega, ker ministrstvo ni imelo dovolj poguma, ali pa ni dovolj dobro sodelovalo z ostalimi deležniki, predvsem z učitelji, bodo tudi po sprejemu tega zakona določena vprašanja še vedno odprta. Očitno bi morali z zakonom odpraviti določene točke, ključna vprašanja v sistemu, to pa so pravice in dolžnosti dijakov ter vzgojno delovanje v šoli, ker imajo šole precejšnje težave s problematiko upravičenih odsotnosti. Predlagatelj prav tako ni upošteval, da je treba nuditi dijakom možnosti za razvojno raznolikost. Zato vzporedno izobraževanje skrči zgolj na umetniško izobraževanje, z razlago, da je druga modularnost težko uresničljiva in da so dijaki preveč obremenjeni. Tukaj se nam postavlja vprašanje, ali so resnična na umetniški gimnaziji glasbene in plesne smeri tiste, kjer bo dovoljena ta modularnost oziroma vzporedno izobraževanje, zakaj samo ti programi, na drugi strani govorimo o umetniških gimnazijah, ki so verjetno del predmeta enega drugega zakona, reče se mu Zakon o gimnazijah, in pa tretje, če malo obrnemo logiko, ali morda menite, da so umetniške gimnazije glasbene in plesne smeri tako lahke, da se bodo lahko učenci odločili za vzporednost izključno v tem segmentu. Po našem vedenju, v Poslanski skupini SDS, gre pri umetniških gimnazijah glasbene in plesne smeri za zelo zahteven izobraževalni sistem. Zato se sprašujemo, ali so resnično samo te gimnazije tiste, ki bodo deležne tega vzporednega izobraževanja. S tega mesta vprašanje za predlagatelje: Zakaj samo te umetniške gimnazije? Po našem mnenju ta trditev, da bi bili dijaki preveč obremenjeni in je zatorej mogoče vzporedno izobraževanje le na programu umetniške gimnazije glasbene in plesne smeri, ne zdrži. Po našem mnenju bi morali biti bolj odprti, da bi sistem lažje deloval. Organizacija je velikokrat in marsikje veliko bolj možna in pa zmožna, kot piše v tem zakonu, je pa res, da je treba vložiti veliko napora v omogočanje urnikov, ki bi omogočili dijakom obiskovanje še drugih modulov na drugih šolah, na primer učenje drugega tujega jezika na sosednji šoli. Teh problemov, ki jih v praksi v bistvu ni, ampak jih bo zakon onemogočil, je še kar nekaj. Po našem mnenju, da zaključimo s problematiko srednjega izobraževanja, je ogromno možnosti in je popolnoma nesmiselno, da se osredotočimo samo na en program, kjer bo možno vzporedno izobraževanje. Kajti ne nazadnje od tega, ali se bo lahko nek dijak vzporedno izobraževal na eni umetniški gimnaziji ali pa kje drugje, je odvisna tudi njegova kariera, strokovni razvoj in podobno. In tudi izgovor, da je preveč obremenjen, ne zdrži. Dijak se odloči pač za povečan obseg ur, in to je treba v zakonu predvideti. Skratka, pred zaključkom na žalost ugotavljamo, da majhen korak je narejen, je narejen prepozno, ni narejen hkrati z Zakonom o vajeništvu in ne prinaša vseh tistih krucialnih rešitev, ki smo jih predlagali v SDS v letu 2015. Menimo, da je bil tisti zakon veliko bolj konsistenten in pa tudi vsebinsko bolj bogat. V Poslanski skupini smo že pripravili določene amandmaje. Veselimo se razprave v naslednjih obravnavah. Verjetno bo tudi Zakonodajno-pravna služba dala določene predpogoje in pa odloge za izboljšanje zakona, ki ima še kar nekaj odprtih vprašanj. Po našem mnenju sta ključni dve vprašanje, vzporedno izobraževanje in pa problematika oziroma tematika glede omejitve trajanja izobraževanja, kjer se strinjamo z dikcijo, da je treba tudi dijake z resnostjo pripraviti za naslednje faze v življenju, ampak biti pri teh temah zelo občutljiv, kajti govorimo o mladih, ki so stari tam med 14 in 18 let, skratka na začetku nekega resnega življenja. Pozdravljamo tudi, da so že kot priloga k temu zakonu pripravljeni podzakonski akti. Ampak saj veste, kako je s podzakonskimi akti. Če imaš nedodelan zakon, imaš potem v izvajanju še veliko več problemov z izvajanjem podzakonskih aktov, ki po navadi dobijo še neko svojo konotacijo oziroma neko svojo vsebino in, saj veste, hudič je vedno v podrobnostih – če smisel ni pravilno naravnan, potem tudi njegovi bajpasi lahko zvenijo v prazno. In še enkrat, govorimo o zelo občutljivi populaciji, govorimo o mladih, ki se izobražujejo na poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki se bodo verjetno v nadaljevanju srečali z Zakonom o delovnih razmerjih in jim moramo omogočiti, da jim s takšno zakonodajo, ki bo nedodelana, ne onemogočimo nadaljevanja življenja. Kajti če bo dijak zgrožen prestal 4 leta poklicnega in strokovnega izobraževanja, verjemite, bo še veliko težje stopil na trg delovne sile, kjer ga, vsaj po dosedanjih napovedih, čaka 40 let kazanja tistega, kar se je naučil. In saj veste, kar se Janezek nauči, to Janezek zna, zato je prav, da se Janezek čim več nauči. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marinka Levičar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči! Spoštovane, spoštovani! Uvodoma naj izpostavim, da smo se v Poslanski skupini Desus začudili, zakaj predlagatelj zahteve za splošno razpravo o tem predlogu ni zahteval istočasno še razprave o predlogu novele Zakona o gimnazijah. Oba predloga namreč posegata in urejata podobne, če že ne kar iste vsebinske rešitve. Res pa je, da je z eno splošno razpravo na isto temo ne bi izgubljali dvakrat časa. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki je danes v skoraj triurni razpravi, pravzaprav konceptualno ne prinaša bistvenih novosti. Novela zakona zgolj izboljšuje jasnost zakonskih določil in njihovo usklajenost z drugimi strateškimi dokumenti, uveljavljeno prakso in podzakonskimi akti. Prav tako upošteva nove okoliščine ter uskladitev z drugimi zakoni, ki posredno ali neposredno vplivajo tudi na področje poklicnega in strokovnega izobraževanja. Gre za Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami in nedavno sprejet Zakon o vajeništvu. V nadaljevanju našega stališča podajam naša videnja te novele zgolj pri nekaj točkah, in sicer v naslednjem, pri izenačitvi pravic do srednjega poklicnega in strokovnega izobraževanja za tujce, ki v naši državi plačujejo davke in prispevke z našimi državljani, s čimer se jim želi izboljšati dostopnost do izobraževanja, razumemo, da se temu seveda ne smemo izogniti, saj je proces migracij povsem normalen pojav. V zvezi z zagotavljanjem tečaja slovenščine za dijake, katerih materin jezik ni slovenski ali niso končali osnovnošolskega izobraževanja v Sloveniji, s čimer se omogoči uspešnejše izobraževanje, bi z naše strani podali samo opozorilo prisotnim z ministrstva, če nam je znano, je vpis v srednjo, predvsem poklicno šolo nekaterim tujim državljanom s Kosova in Albanije zgolj odskočna deska za pridobitev statusov za bivanje in delo v Evropi. Slednji se namreč takoj po pridobitvi pravic odpravijo naprej na zahod in sever Evrope. Seveda nimajo interesa končati šolanja, zato velja razmisliti o tem, na kakšen način to preprečiti, zakaj se tako nenamensko trošijo javna finančna sredstva. Glede novih pogojev za vpis dijakov s posebnimi potrebami je pomembno, da bodo ohranili sedanjo prednost pri vpisu. Umestno pa se nam zdi tudi, da morajo doseči ustrezno število točk vstopnega praga. V naši poslanski skupini se strinjamo, da sicer kakršenkoli primanjkljaj zdravstvene narave ne sme biti ovira za vpis, vendar pa se strinjamo tudi, da je kriterij doseganja minimalnega števila točk iz spodnje meje, ki je osmišljen kot vstopni prag, povsem smiseln. V naši poslanski skupini to razumemo kot varovalko za mladostnike, saj se dostikrat zgodi, da se tekom šolanja pokaže, da kljub posebnemu individualno prilagojenemu programu ne zmorejo dosegati ustreznih standardov znanja. O omejitvi trajanja statusa dijaka, s katero se bo zmanjšala možnost fiktivnega vpisa in se v predlogu zakona ta problematika rešuje z določili glede ponavljanja letnika in prepisovanja na druge šole ter z možnostjo opravljanja poklicnega tečaja, pa malo več besed v nadaljevanju. Namreč, problematika fiktivnih vpisov je še posebej skrb vzbujajoča. Vemo, da je vpis bodisi na visokošolski zavod bodisi v srednješolske programe pogoj za status, ki prinaša ugodnosti, kot so, recimo, zdravstveno zavarovanje, študentski boni, delo preko študentskega servisa, nenazadnje tudi družinska pokojnina po pokojnem staršu. Vemo tudi, da pri tem nimajo ugodnosti zgolj mladi, ki izkoristijo možnost vpisa in posledičnega statusa zgolj zaradi specifičnih razlogov. Razlogi, ki jih ženejo v to, so zelo različni. Najbolj odmeven in zaskrbljujoč je ta, da izkoristijo status samo zato, da bi lahko delali, ker ne dobijo redne zaposlitve. Beremo in slišimo, celo poznamo koga, ki ga je potencialni delodajalec prisilil v to obliko dela, ker, pod narekovaji, ne more, to pomeni v pravnem in resničnem jeziku, noče zaposliti, čeprav njegov profil nujno potrebuje. To je žalostno, toda resnično. Ne gre zameriti mladim, da se zaradi tega fiktivno vpisujejo v šole. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da si mladi prizadevajo dobiti delo, da se želijo osamosvojiti in si v prihodnosti ustvariti svojo lastno družino. Po naši oceni ni opravičljivo, da bi lahko razumeli delodajalce, ki se zatekajo k izgovorom, da ne morejo zaposlovati zaradi finančnih razlogov ali negotovosti svojega poslovanja. V naši stranki smo in bomo tudi v prihodnje opozarjali na pasti in slabosti pretiranega obsega študentskega dela. Zato zdaj ob noveli tega zakona pozdravljamo rešitev, da se omeji, če že ne popolnoma prepreči izigravanje temeljnega namena študentskega dela, ki zagotovo ni v nadomeščanju rednih in varnih delovnih razmerij. V tem mandatu je bil že noveliran Zakon o visokem šolstvu, ki je prav tako posegel v trajanje statusa študenta, in po našem prepričanju je prav, da je država končno fiktivni vpis prepoznala kot problem. V naši poslanski skupini se hkrati ob tem, da se čim bolj prepreči zlorabljanje statusa dijaka in študenta za pridobitev ugodnosti, zavzemamo tudi za to, da je izobrazba vsakomur primerno dostopna. Verjamemo, da je možno najti rešitev, ki dostopa do izobrazbe ne bo omejevala in bo hkrati z ustreznimi kriteriji, pogoji ali, če hočete, nekim varovalnim mehanizmom v izobraževalnem procesu zagotovila, da vpis v katerikoli izobraževalni program ne bo dopuščal izigravanja statusa dijaka za vse druge postranske interese. Poslanke in poslanci Desusa se strinjamo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Tudi še enkrat lep pozdrav vsem! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju je nekako nadaljevanje razprave, ki smo jo kar v obsežnem delu in vsebini opravili v Državnem zboru, ko smo govorili o Zakonu o vajeništvu, ki je v izobraževalnem sistemu vnesel nov način izobraževanja, ki pa bo v praksi uveljavljen šele v prihodnjih mesecih. In zakon, katerega izvedba je podprta tudi z izdatnimi sredstvi Evropske unije, sloni na visokih pričakovanjih, da bo prispeval k zmanjšanju očitnega razkoraka med izobrazbo iskalcev zaposlitve in potrebami trga delovne sile. Nekako nadgradnja vseh teh prizadevanj, ocenjujemo, je današnji zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki zlasti na deklarativni ravni krepi pomen podjetnosti, kreativnosti in inovativnosti kot naloge srednješolskega in poklicnega izobraževanja. Skozi opredeljevanja nalog zbornice vsebuje tudi nastavke, ki omogočajo dualni sistem izobraževanja, ima predlog zakona večji pomen za srednješolsko, strokovno in poklicno izobraževanje na drugih področjih. Med drugimi področji bi posebej izpostavili zlasti tiste, ki izboljšujejo dostopnost do izobraževanja. Tako predlog omogoča, da se srednješolskega izobraževanja udeležujejo tudi tuji državljani, ki pri nas plačujejo davke in prispevke. Iz vidika uspešnega izobraževanja je pomembna tudi rešitev, ki dijakom, katerih slovenščina ni materni jezik, zagotavlja tečaj slovenščine. Veseli nas tudi, da bo na zakonski ravni urejeno vrednotenje in priznavanje različnih veščin in spretnosti, ki so bile pridobljene izven procesa formalnega izobraževanja. In tudi strinjamo se s predlagatelji, ki v tem prepoznavajo priložnost v zvezi s povečevanjem potenciala mobilnosti ter spodbujanja vseživljenjskega učenja. Dostopnost do izobraževanja sistema in njegova kakovost na vseh ravneh in vseh starostnih obdobjih posameznika je torej ključni predpogoj za to, da lahko vsak v popolnosti izkoristi svoje potenciale. In ravno zaradi tega opozarjamo na 8. člen predloga zakona, ki omejuje pravico do pridobitve izobrazbe v okviru poklicnega tečaja zgolj na tiste, ki so predhodno zaključili 4. letnik gimnazije. Menimo, da bi morebitna uveljavitev določbe v neenak položaj postavila tiste, ki imajo opravljen zaključni letnik srednjega ali strokovnega izobraževanja in ki po veljavi ureditvi možnost vključitve v poklicni tečaj že imajo. Ob tem opozarjamo, da bo določba veljala tudi za vse, ki bi želeli opraviti spremembo karierne poti, pa ne bodo imeli te možnosti, če ne bodo imeli opravljenega zaključnega letnika gimnazije. Zato dajemo v tej prvi obravnavi Socialni demokrati pobudo, da se v drugi obravnavi, če ne že prej pri vsebini zakona, pa vsaj na seji matičnega delovnega telesa ta omejitev črta ter ohrani veljavna ureditev. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani! Tako kot študenti bodo po novem predlogu Ministrstva za izobraževanje, ki ga danes obravnavamo, tudi dijaki lahko izkoristili le eno ponavljanje ali en prepis v času trajanja šolanja. Zakon predvideva tudi nekaj izjem, in sicer dijaku s posebnimi potrebami, dijaku, ki se vzporedno izobražuje, perspektivnemu in vrhunskemu športniku, dijaku zaradi starševstva, bolezni ali izjemnih družinskih oziroma socialnih okoliščin status izjemoma podaljša tudi za dve šolski leti. S tem predlogom sprememb in dopolnitev zakona je torej konec navideznih ali tako imenovanih fiktivnih vpisov. Razlogi za navidezne vpise so delo preko študentske napotnice, zavarovanje po starših, olajšave pri dohodnini in cenejše vozovnice. Ministrstvo že kar nekaj časa obljublja ureditev tovrstne problematike in današnja obravnava zakona je prvi korak v to smer. Mlad človek z diplomo in brez dela – lahko se prijavi na zavod za zaposlovanje in išče službo, druga možnost pa je navidezni vpis ene od šol, ki izvaja program izobraževanja odraslih. Na tej šoli vplača vpisnino, ki znaša nekje med 150 in 350 evri, in si pridobi status dijaka, s katerim lahko nemoteno dela preko študentske napotnice do konca šolskega leta. S tem se je do sedaj tudi nekoliko prikrivala nezaposlenost mladih diplomatov, ker le-ti niso bili prijavljeni na zavodu za zaposlovanje. Zakon predvideva še nekaj drugih prilagoditev, predvsem z Zakonom o vajeništvu, ki smo ga v Državnem zboru sprejeli letos. Izenačuje pravice do srednješolskega izobraževanja za tujce, ki so davčni zavezanci ali pa so davčni zavezanci njihovi starši in se šolajo pod enakimi pogoji kot državljani Republike Slovenije ali državljani držav članic Evropske unije. Ureja se tudi verifikacija učnih mest, ki se sedaj iz podzakonskih aktov prenaša v zakon, in sicer se urejajo nosilci in postopek verifikacije učnih mest, vsebina registra učnih mest in vzpostavitev enovitega registra učnih mest na državni ravni. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo novelo zakona v prvi obravnavi podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec. Ga ni. Gospa Iva Dimic, izvolite ponovno.
Hvala lepa. Ja, en korak bomo naredili naprej, da bi vendarle naši dijaki prišli ali pa tudi kasneje študentje do neke take zaposlitve. Ne morem mimo tega, kar sem že v stališču povedala, da se je nemalokrat tudi s fiktivnimi vpisi reševala statistika, da imamo celo v Evropski uniji zelo nizko stopnjo brezposelnosti mladih. Veste, to je bil fenomen. Ko smo se srečevali na določenih seminarjih, pa tudi prejšnji teden v Rogaški Slatini smo imeli en tak seminar znotraj Evropske unije in znotraj EPP tudi področje za združenje delavcev, je bilo izpostavljeno, kako je bila Slovenija vendarle vodilo, svetla točka na temo, kaj naj države evropskih članice naredijo za tako nizko brezposelnost mladih. Ampak dejansko smo z nekimi fiktivnimi vpisi omogočali, da ta brezposelnost ni bila registrirana. Drugače pa sem prepričana, da je je bilo kar veliko med mladimi, zato mogoče tudi Slovenija nekoliko zaostaja pri aktivaciji mladih za prvo zaposlitev. To smo šele dve leti nazaj sprejeli, medtem ko je bil pa predstavnik Litve, ki je bil na seminarju, mlad fant 27 let star, pa to že kar nekaj let izvajajo. Se pravi, da smo po eni strani želeli pomagati in smo sami malo ročno potegnili na ta način z možnostjo fiktivnih vpisov, po drugi strani pa so zadeve dejansko bile, mogoče, na nek način nefer, nefer tudi do učiteljev, do predavateljev, ki so na tej šoli za starejše poučevali. Velikokrat mi je kakšen, tudi pisno smo dobivali še v času 2012, 2013, da si se učitelji enostavno počutili nemočne. Imeli so vpisan fiktivni vpis dijakov ali študentov za praktično cel razred, na predavanja pa so prišli dva ali trije. Mogoče celo na kakšen predmet nihče. Jaz verjamem, da bi se kot učitelj sigurno počutila nelagodno pri tem in bi vendarle rekla, da naj država in vlada nekaj naredita na tem področju, da bo delo pošteno, tudi preko fiktivnih vpisov, tudi preko študentskih napotnic, da mora biti v državi neka poštenost tudi na tem področju. S tem zakonom bomo seveda to omogočili. Jaz verjamem, da je za marsikoga to šok, tako kot je bil šok, da lahko tudi na fakulteti samo enkrat pavziraš ali ponavljaš, tudi tukaj jaz verjamem, da je šok. Ampak če bomo vsi delali v to smer, sem jaz prepričana, da bomo skupaj z izobraževalnim sistemom imeli dobre dijake. Sistem pa mislim, da je primerljiv s sistemom v Evropski uniji in da nimamo kakšnih drugačnih praks nikjer drugje in da bomo s tem postavljali kvečjemu bolj normalne razmere in normalno Slovenijo. S tega naslova bom seveda tudi sama v prvem branju podprla to novelo zakona. Je pa res, da je pa to, kar se mi zdi najbolj na nek način žalostno, da so dijaki ali pa študentje mogoče na nek način tudi primorani, da delajo. Se mi zdi, da država mora tukaj poskrbeti, da jim zagotovi sredstva, da lahko redno študirajo, se izobražujejo. To je naloga države in nas, ne da so zaradi nekega socialnega statusa primorani še delati in potem jim včasih zmanjka, vemo kako, dve, tri pike za napredovanje v kakšen letnik. Zdi se mi, da smo na pravi poti. In jaz se nadejam dobrih rezultatov, predvsem pa uspešnih mladih, izobraženih in seveda zadovoljnih, da bi vendarle dobili dobra delovna mesta, ki bodo dobro plačana. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vesna Vervega, pripravi naj se gospa Violeta Tomić.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, vsi ostali prisotni, lep pozdrav! Takole bi začela, dejstvo je, da imamo od meseca maja leta 2017 Zakon o vajeništvu. Dejstvo je, da na področju srednjega šolstva imamo še dva zakona, ki urejata vzgojo in izobraževanje na tem segmentu, to sta Zakon o gimnazijah in Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju. In po sprejetju Zakona o vajeništvu smo v Državni zbor dobili oba druga zakona in njune spremembe. Te spremembe obeh zakonov so bile nujne tudi zaradi sprejetja Zakona o vajeništvu, seveda se pa pri obeh predlagane spremembe, ki so nekako širšega značaja, tako kot smo že danes slišali, ki se odzivajo na različne družbene spremembe. To so, večji pomen neformalne izobrazbe, migracijska politika, inkluzija teh tujih otrok, potem nove izobraževalne vsebine, možnost vzporednega izobraževanja, pravice in dolžnosti dijakov in podobno. Seveda pa, kot sem slišala sedaj v stališčih, je največ polemike povzročil ta ukrep omejitve trajanja izobraževanja, ki je vezan tudi na spremembe Zakona o gimnazijah. Jaz bi rada samo povedala svoje stališče, ki ga nekako povzemam iz izkušenj in tudi aktualnih dogajanj. Kakšne pozitivne učinke ima ta omejitev in na kaj vse moramo biti pozorni? Dejstvo je in strinjam se s tem, ko nekateri trdijo, da je vse večji obseg teh fiktivnih vpisov tudi v srednje šole ne samo na visokošolske ustanov in da so vzroki za to različni. In ukrepi za omejitev le-teh morajo biti dokaj široki, morajo zajemati druga področja ne samo vzgojo in izobraževanje. Torej, kako zmanjšati te fiktivne vpise? Jaz mislim, da je treba v izobraževalnem sistemu fiktivne vpise pravilno ovrednotiti in potem sprejeti ustrezne ukrepe. Strinjam se s tem, kar je napisano v predlogu zakona, da je naš sistem vzgoje in izobraževanja zelo odprt in omogoča prehodnost tako na horizontalni kot vertikalni ravni. S tem se sama osebno zelo strinjam. To moramo ohraniti, vendar se moramo na določeni točki tudi vprašati o odgovornosti vsakega posameznika, pa naj bo to dijak ali študent. Koliko možnosti naj ima? Prej sem slišala neko trditev, da se mora v devetem razredu odločit za eno smer, en program in potem nima več možnosti. To po tem zakonu ne drži, še vedno ima eno možnost. V primeru, da so kakšne izjeme, ali je to otrok s posebnimi potrebami ali dober športnik, potem ima še več možnosti – dve leti. Tako da moramo nekako pretehtati z ene strani odgovornost in potem možnost, da ga vseeno nekako ne zapremo v nek sistem in rečemo, si se odločil pri petnajstih in ne moreš več spremeniti svoje odločitve. Tako da se ta ukrep oziroma ta rešitev v zakonu zdi zelo sprejemljiva. Potem naslednja stvar, ki bi jo mogoče omenila samo kot izhodišče, seveda bomo na matičnem delovnem telesu še razpravljali o tem, so ti poklicni tečaji in vprašanje 8. člena, ki je bilo posebej izpostavljeno. Dijaki, ki so se odločili za gimnazijski program, imajo končan ta program takrat, ko opravijo maturo. V primeru, da dijak zaključi četrti letnik pozitivno in ne opravi mature, pravzaprav nima dokončane srednješolske izobrazbe. Ti dijaki, s tem sem se sama srečevala skozi svoje delo, ni jih bilo veliko, ampak enostavno niso imeli možnosti dokončati na tej sekundarni ravni svoje izobrazbe. To jim omogočal poklicni tečaj, ki je bil pred letom 2006 tudi v ta namen ustanovljen oziroma organiziran. Ali je prav, da ohranimo poklicni tečaj takšen, kot je bil pred 2006? Ali naj še damo možnost drugim dijakom, ki jim je omogočal tudi ta zakon, ki je sedaj v veljavi, in omogoča še vedno? Jaz mislim, o tem bomo seveda še govorili, da je stvar neke odločitve, usklajevanja, mogoče argumentov za, proti, kaj pomeni. Prav je, da slišimo tudi s strani ministrstva, koliko je takšnih dijakov, kaj to pomeni za celoten sistem, ali dejansko komu onemogočimo dokončanje te srednješolske izobrazbe na tak način. To so samo kratka izhodišča za obravnavo na matičnem delovnem telesu, ampak po moji oceni ta zakon prinaša zelo dobre spremembe na več področjih vzgoje in izobraževanja in ne samo na tistih, na katerih je nujen. Zato ga bomo seveda v tem prvem branju podprli. Hvala.
Hvala lepa. Imamo nekaj odjav. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravita naj se gospod Ivan Škodnik in gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod Hainz. Spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! Tudi sam bom ta zakon v prvem branju podprl, zagotovo pa potem pričakujem še naprej pestro razpravo o amandmajih, ki jih bomo vložili v Slovenski demokratski stranki. Imam pa eno vprašanje za vas, gospa državna sekretarka, glede na besede, ki smo jih slišali, in pa glede na to, kar piše v zakonu: Ali mi imamo zdaj vajeništvo ali ga nimamo? To je glavno vprašanje glede na to, da smo maja sprejemali Zakon o vajeništvu, danes sprejemamo spet nov zakon, oziroma noveliramo že obstoječega, potem nimamo še zakona o gimnazijah in jaz mislim, da bi se z nekim resnejšim pristopom dalo zadevo urediti bistveno bolj elegantno, da bi tudi opravili neko celostno razpravo, to pa je, da bi vse zakone, ki se tičejo tega področja, dobili v paketu na mizo. Če bi se šlo v neko resno spremembo, da bi približno vedeli, da sploh ne omenjam tega, da dobivamo zakone na mizo v zadnjem letu pred parlamentarnimi volitvami, jaz res ne vem, ali je bilo potrebno tri leta usklajevanja in vsega zato, da ste dali skupaj nekaj teh členov oziroma popravljali obstoječe. Definitivno bi se dalo nekatera področja urediti, da bi se v tem zakonu, ki ga danes obravnavamo, dalo novo podpoglavje oziroma nova poglavja in bi bila zadeva elegantno rešena, ne pa, da se bomo trikrat v tem parlamentu pogovarjali o isti zadevi in sprejemali seveda zaradi neke stvari, ki bo opredeljena v dveh, treh zakonih, še dodatni zakon, in tako še dodatno ustvarjali predpise, za katere vemo, da jih je v Sloveniji že tako ali tako preveč. Če sem natančen, več kot 20 tisoč zakonskih in podzakonskih aktov imamo, zaradi tega smo tudi v SDS na kongresu in v resoluciji sprejeli, da za vsak nov predpis, ki ga bomo sprejeli, bomo dva ukinili takrat, ko bomo na vladi. Tako to je eno od vprašanj. Seveda pa se strinjam z vsemi, tudi v Slovenski demokratski stranki smo večkrat v tem mandatu predlagali spremembe, predlagali uvedbo vajeništva, ker številke, ki so danes in predstavljajo realnost na trgu dela, so zaskrbljujoče in kažejo ravno obratno od tistega, kar nam tukaj v parlamentu prodajajo ministrica Anja Kopač Mrak in pa Socialni demokrati, kako uspešno vodijo politiko zaposlovanja, kako se znižuje število brezposelnih in tako naprej. In ne bom se spuščal v same evidence, kako se vodi brezposelnost, zagotovo pa je vprašanje, ki se ga je smiselno vprašati ob tem, ko govorimo, da se znižuje brezposelnost, kje pa se potem zaposlenost povišuje oziroma ko poslušamo, za koliko se je znižala brezposelnost in da se bliža tistim letom 2007, 2008, se je smiselno vprašati, kakšna pa je razlika med letoma 2007 oziroma 2008, konec prve Janševe vlade, ko je bila najnižja brezposelnost v zgodovini Slovenije, in pa tej, ki naj bi se ji danes približevali oziroma je še daleč od tiste številke 60 tisoč. Če pogledamo številko decembra 2008 in pa januarja 2017, zaposleni pri pravnih osebah: december 2008 718 tisoč, januar 2017 687 tisoč. Zdaj pa kar je bistveno, od tega zaposleni v javnem sektorju: december 2008 155 tisoč, januar 2017 173 tisoč; zaposleni v zasebnem sektorju: december 2008 562 tisoč, januar 514 tisoč; zaposleni pri zasebnikih: december 2008 72 tisoč, januar 2017 48 tisoč; sami zasebniki, espeji oziroma predvsem te prekarne zaposlitve: december 2008 56 tisoč 800, januar 2017 69 tisoč 500. To so realne številke, kakšna je politika zaposlovanja, ki jo vodijo Socialni demokrati in ministrica za delo, družino, socialne zadeve gospa Anja Kopač Mrak. Ja, zniževanje brezposelnosti, ampak gospe in gospodje, tisto, kar se moramo mi vprašati, je, kje pa se potem povečuje ta zaposlenost. In videli smo, v javnem sektorju. Sprašujem vas, gospa Državna sekretarka, koliko bo ta zakon oziroma koliko bo vajeništvo imelo povezave z javnim sektorjem, odgovor je nič, odgovor je nič. In pa druga zadeva, vidimo, kakšno je zaposlovanje v zasebnem sektorju. Stagnira, pada, prav tako pada zaposlovanje pri tistih, ki imajo svoja podjetja, pri espejih, in pa povečevanje tistih, ki odpirajo svoje espeje za toliko časa, kolikor dobijo tiste subvencije in pa določene nagrade, ki jih daje Ministrstvo za delo, da potem lahko reče, da se brezposelnost znižuje. Skratka, politika zaposlovanja, ki jo vodi SD, pomeni samo eno, več zaposlenih v javnem sektorju in pa več tistih, ki odprejo espeje za toliko časa, kolikor dobivajo pokrite dodatke. Zaposlovanje v zasebnem sektorju in pa seveda pri zasebnikih pa pada. Moje vprašanje, gospa državna sekretarka, zdaj je: Ali lahko pričakujemo, da bo ta predlog sprememb, ki ste jih pripravili, deloval, da ne bomo priča dviganju zaposlenih samo v javnem sektorju, pri zasebnikih in pa v zasebnem sektorju bo pa še naprej padalo? Koliko ste se v tem procesu usklajevali z ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki ga vodijo Socialni demokrati? To so tista prava vprašanja. Z izjemo tistih, ki prodajajo neke floskule in bi raje uvajali kakšne venezuelske modele, ko govorijo, da je vajeništvo izkoriščanje, zdaj ne vem, kakšno je lahko izkoriščanje, če ti mladega človeka šolaš tako, da mu čim bolj približaš delovni proces, ki ga bo čakal potem, ko bo zaposlen v realnem sektorju, ampak to so pač ideološke razprave, mimo katerih nekateri ne morejo, ko govorijo, vemo, s kakšnimi besedami, proti obrtnikom, ko govorijo, da je treba delodajalce in pa obrtnike in kater še vse, skratka tiste, ki ustvarjajo dodano vrednost, z bajoneti nagnat v prepad in tako naprej. Ostali del, lahko rečem, normalen del tega parlamenta, ki razume, kako stvari funkcionirajo, jaz mislim, da tem ljudem je treba dajati spodbude, da je treba tistim mladim, ki si želijo svoje obrti, ki si želijo svojih podjetij, da jim je treba reči, da jim bo država tukaj prišla nasproti, z olajšavami, s takšno in drugačno pomočjo, ne pa da jih bo z bajoneti naganjala v prepade, kot poslušamo s strani levice, stranke Levica, ne celotne levice, saj obstaja tudi približno normalni del levice v tem parlamentu, ki te zadeve podpira in ki ve, kako deluje, predvsem pa kakšna dodana vrednost je dualni šolski sistem, sistem vajeništva za to, da potem dobimo kvalitetne zaposlitve tiste, ki v družbi ustvarjajo neko dodano vrednost. Skratka, jaz bi želel, da mi odgovorite na ta vprašanja, in katere spremembe si lahko potem obetamo predvsem še v drugem branju, ko bodo vloženi amandmaji, ki bodo nekako seveda skušali iti v tej smeri, kot je prej že kolega Lisec omenil, zaradi tega nisem ponavljal v stališču Poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, pripravita naj se gospod Tomaž Lisec in gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavnice ministrstva, kolegice in kolegi poslanci! Danes, ko obravnavamo Zakon o poklicnem in pa strokovnem izobraževanju, sem pravzaprav na začetku zelo pozorno poslušal, ko so predstavniki poslanskih skupin predstavljali svoja stališča. Vsekakor se s stališčem Levice ne morem strinjati, da ta zakon pravzaprav ne prinaša tega, ampak povsem nekaj drugega. Ta zakon ne posega v koncept poklicnega izobraževanja, ampak ga hoče samo v določeni meri, določenih delih izpopolniti, da bo bolj učinkovit in pa seveda, da bo to poklicno izobraževanje boljše. V tej smeri je pravzaprav namen tega zakona. Seveda se zajema tudi dostopnost izobraževanja tujim državljanom, kar pa mislim, da je prav, saj o tem veliko govorimo, zdaj pa niso imeli enakih možnosti, čeprav plačujejo pri nas tudi davke in vse ostale prispevke. Danes je bilo veliko govora pa tudi v samem zakonu je zapisano, da je obravnava tega zakona povezana s sprejetjem lanskoletnega zakona o vajeništvu. Veliko se govori zdaj tudi o vajeništvu, da ni prav, da delajo, ampak tu se moram malo ustaviti. Veliko je bilo narejenega, res pa je, da je bil zakon sprejet malo pozno, da so bile težave z določenimi učnimi mesti, da se na tem dela, da so to privzele zbornice, tako Obrtna kot Gospodarska, in mislim, da bodo v naslednjem letu in potem naprej te zadeve bolj utečene, da se bodo mladi v večjem številu za to odločali in bomo prišli do tiste delovne sile, kot tudi kolegi na levi strani pravijo, da jo primanjkuje v gospodarstvu. Rekel bi tudi, da naše ministrstvo in tudi naša stranka vajeništvo zelo podpirata, pa tudi vse stvari, ki so povezane z zakonodajo v gospodarstvu. S to novelo se vzpostavlja tudi postopek verifikacije učnih mest, kar sem rekel že prej, tudi vajeništvo. Vemo pa, da smo imeli že pred vajeništvom dualno obliko, dijaki so se delno že usposabljali v gospodarstvu izven šolske delavnice. Vendar pa se bo to bolj podrobno definiralo in sprejelo v centralni register učnih mest. Prej sem že omenil Obrtno in Gospodarsko zbornico, ki sta tu močno vključeni. Marsikdo se kdaj vpraša, zakaj je tako zahtevno, zakaj pa nekateri ne morejo verificirati učnega mesta. Zato so vzpostavljeni minimalni pogoji, da se tako učno mesto lahko vzpostavi. Prvi je sigurno delovni prostor, ki mora biti primeren, oprema in tudi pogoji za mentorja, kjer smo se velikokrat ustavljali. Dejansko je tu potrebna neka osnovna izobrazba oziroma delovne izkušnje, vse ostalo pa pravzaprav gre naproti delodajalcem, tako da tu država ne komplicira, da tisti, ki hočejo in ki bi radi izobraževali vajence, ne bi mogli verificirati delovnega mesta. Na koncu potem zbornice izdajo odločbo, v kateri je navedeno, da ti delodajalci izpolnjujejo te pogoje za izobraževanje. Mislim, da te stvari tečejo in tu nekih zadržkov ne bo. Seveda pa bi tu mogoče poudaril to, da se trenutno v vajeništvu izobražujejo samo štirje poklici v točno določenih šolah, da pa bo verjetno v naslednjem letu tega več. Veliko zanimanja, kot sem slišal, je, da bi čimprej uvedli tudi še poklic tapetništva. Ravno v Slovenj Gradcu na Koroškem se odpira nova proizvodnja, ki bo nadomestila tapetniško proizvodnjo Nove opreme, ki je v preteklosti bila znana v slovenskem prostoru. Tako da ta delovna mesta bodo, zagotavljajo tudi že štipendije in mislim, da bo pet učnih mest. Velja razmisliti tudi v tej smeri, da bi podprli gospodarstvo tudi po tej strani. Glede fiktivnih vpisov bi omenil to, da sem sam spremljal, ker sem delal v šolstvu kar nekaj časa, seveda se je to pojavilo bolj v zadnjih letih, da je bila v obstoječem zakonu neka pomanjkljivost ali kot rečemo po domače luknja v zakonu, da so se lahko študentje vpisovali v srednješolske programe in tako naprej. Vse ostalo pravzaprav v tem zakonu, tako tisti, ki ponavljajo, pa se potem izobražujejo ali pa menjajo program, ostane enako. Pri vseh teh spremembah, da bi rekli, da se dela v škodo dijakom, ni nikjer zaznati in prav gotovo ne bo. To je samo v dobro sistemu izobraževanja in da bo tudi država pravzaprav, če tako rečemo, sredstva bolj racionalno razporejala. Kar se tiče poklicnega tečaja, mislim, da bomo o tem več govorili na odboru. Jaz pričakujem, da bo okrog teh stvari veliko pripomb in bo takrat še veliko časa na Odboru za izobraževanje, da bomo lahko te stvari dorekli, da bi potem ta zakon, ko ga bomo končno sprejeli, zaživel v tisti pravi meri, kot je treba. Vsekakor pa v tem delu ta zakon podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Franc Jurša.
Ja, hvala še enkrat, spoštovani podpredsednik! Morda še na kratko, tudiglede na razprave predhodnikov, da bomo znali na pristojnem matičnem telesu vsa tista odprta vprašanja, ki so bila danes izrečena, tako v stališčih posameznih poslanskih skupin kot pa tudi v razpravah poslancev, ki jih zelo cenim, kajti predvsem oba predhodnika iz največje koalicijske stranke prihajata iz praktičnega dela, torej poznata sistem še veliko bolj kot mi, ki ga le poslušamo, ki smo ga bili deležni v izvajanju, da pri tem zakonu, potem ko bomo vsi skupaj pripravili amandmaje, kot že rečeno, v Poslanski skupini SDS imamo že pripravljene, verjetno bodo tudi določeni amandmaji na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe potrebni, da se pri takem zakonu, ki naj bi bil nek sistemski zakon s področja poklicnega in strokovnega izobraževanja, ne bomo šli tistega starega, v tem mandatu sploh potrjeno prično igro, to pa je, kar pride iz koalicije, je vsemogočno, kar pride pa s strani opozicije, pa je ničvredno. Jaz sem prepričan, tudi glede na poznavanje ljudi, ki delujejo v strokovnem svetu za izobraževanje v stranki SDS, da gre za ljudi, ki ne delujejo izključno na političnem konceptu delovanja, ampak tako kot marsikdo v tem Državnem zboru poznajo iz prakse delovanje poklicnega in pa strokovnega izobraževanja. In zato že iz tega mesta apel, da ko boste videli amandmaje, kjer bo pisalo predlagatelj PS SDS, da ne gre za nek bav bav, ampak da se jih splača resnično temeljito prebrati in verjetno, vsaj upam tako, večino tudi prebrati. Kar se tiče tega sistema vajeništva, ne bom se več vračal, vse smo povedali. Predvsem upamo, da kljub temu, da po našem mnenju poseben zakon o vajeništvu, prvič, ni bil potreben, drugič, ni optimalen. Upamo na tretje, to pa je, da se bo začel izvajati in predvsem nagrajevati. Še enkrat bi se osredotočil na dve zadevi, o katerih sem že govoril v stališču poslanske skupine, to pa je, da resnično moramo biti pozorni tako na problematiko omejitve trajanja izobraževanja, kot že rečeno, v Poslanski skupini SDS se strinjamo, da je treba tiste fiktivne vpise, ki so zasledovali vse druge cilje kot pa cilj kvalitetnega izobraževanja, čim bolj omejiti. Je pa na drugi strani seveda dejstvo, da moramo pa le gledati, da obstajajo različne situacije, na žalost, v zadnjem času predvsem socialne komponente, ki mlade oziroma predvsem mlade dijake in njihove družine onemogočijo pri kvalitetnem izvajanju sekundarne ravni izobraževanja. Prav tako s tega mesta še enkrat apel, da resnično vsi skupaj pred obravnavo na seji matičnega delovnega telesa razmislimo, ali je izključno program umetniške gimnazije, glasbene in plesne smeri, tisti, ki je edini in zveličaven, ki se mu bodo delila pravica do vzporednega izobraževanja. Še enkrat, jaz upam, da to ni nastalo iz mišljenja koga, da ta program je pa tako lahek, da le na tem programu se lahko izvaja vzporedno izobraževanje. In pa tretja stvar, ki sicer morda malo štrli iz konteksta tega zakona, to pa je problematika dijaških domov, ki se dotika dijakov, ki se izobražujejo v poklicnih in strokovnih izobraževanju. Tukaj ima državna sekretarka konkreten primer iz občine, iz katerem prihajam, iz Sevnice, ko nekako želimo mladim, ki se izobražujejo na poklicnem in strokovnem izobraževanju, ko jim želimo dati neko spodbudo, da jim zagotovimo tudi streho na glavo, pa naj se ta streha nad glavo imenuje ali dijaški ali pa youth hostel, kakorkoli, če mladih ne bomo mogli dati, na primer enega iz Koroške v Sevnico, če mu ne moremo dati strehe pod glave, se tudi učil ne bo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, zahvaljujem se za besedo. Vse kolegice in kolege prav lepo pozdravljam! Jaz o tej tematiki ne želim razpravljati na široko in počez, ampak se želim osredotočiti na problem, za katerega mislim, da je že bil izpostavljen. Želim mogoče še k temu dodati nekaj, ker ocenjujem, da je ta problematika dokaj pereča in se s tem zakonom tudi na ustrezen način rešuje. Jaz ocenjujem, da ministrstvo počasi pridno vlaga zakona. Želi jih tudi na ustrezen in primeren način usklajevati in upoštevati tudi pripombe, ki jih v poslanskih skupinah dajemo. Če sem rekel, da bom govoril o enem segmentu, to je fiktivni vpis oziroma omejitev trajnega statusa dijaka. To je zelo zanimiva tema, o kateri govorimo že zelo dolgo. Je, kot sem že omenil, dolgotrajno prisotna, je zelo obsežna in zelo pereča. Kot je nam vsem znano, je pogoj za status vpis v visokošolsko oziroma srednješolsko ustanovo oziroma zavod. Ta pogoj več ali manj mladi izkoristijo. Moram pa reči, da ta status prinaša tudi nekatere ugodnosti. In seveda se zaradi teh ugodnosti mladi tudi vpisujejo, ampak dobro je tudi povedati, zaradi česa pa mladi te ugodnosti tudi hočejo izkoristiti. Vzrok in posledica sta tukaj prisotna. Pri tej zadevi je seveda zdravstveno zavarovanje v veliko primerih zelo pomembno, pomembno je tudi to, da mladi dobijo študentske bone, da imajo ustrezen prevoz in da lahko delajo preko študentskega servisa. In tu je, po moje, ključ in problem številka ena, če ga lahko tako imenujem. Vem, da te ugodnosti s tem, da mladi delajo, nimajo samo mladi, če lahko sploh rečemo, da je to neka ugodnost, ampak imajo tudi delodajalci, tu mislim na, v narekovajih, študentski servis in tista podjetja oziroma institucije, ki te mlade ljudi zaposlujejo. Vse dobro in prav, da bi bilo to malega obsega, ampak to je vedno večjega obsega, kajti teh mladih ljudi v nekem trenutku, ko jih pač več ne rabiš, jih lahko dobesedno v vsakem trenutku odpošlješ na cesto. Če bi mi mladim ponujali neke druge priložnosti, bi seveda te druge priložnosti rade volje izkoristili. Veste, kaj pa me najbolj skrbi? Da je med temi podjetji, ki na tak način zaposlujejo naše mlade ljudi, ogromno podjetij tudi v državni lasti. In to podjetij, ki strahovito dobro stojijo, ki vsako leto povečujejo obseg proizvodnje, ki vsako leto povečujejo dobičke, a zaposlenih imajo ogromno študentov. To pa niso študentje, ki bi v teh podjetjih delali eno ali maksimalno dve leti. V nekaterih znanih podjetjih, v katerih je država več kot 25 % lastnik, mladi delajo tudi po pet let. Jaz mladim tega ne štejem v slabo, oni delajo predvsem zaradi tega, da bi si ustvarili nek socialni status, da bi dejansko prišli do zagotavljanja le-tega, seveda, oni si želijo ustvariti tudi družino, želijo se osamosvojiti, želijo, da se zaposlijo redno, da s tem pridobijo tudi možnost rešitve stanovanjskega problema. Vsi dobro vemo, da mlad človek nikoli ne more imeti toliko denarja, da bi lahko naenkrat odkupil stanovanje. Če dobi redno zaposlitev, potem seveda dobi istočasno tudi to možnost, da lahko najame kredit, da si zagotovi ustrezno stanovanje, da se lahko potem oblikuje tudi družina in da lahko družina v tem stanovanju živi. Jaz mislim, da je zdaj to ključno vprašanje, ki ga mora razreševati naša skupnost. Ko bomo to razrešili, da bomo imeli na zavodih za zaposlovanje čim manj brezposelnih in da bodo študentje dejansko samo študirali, takrat bomo dosegli dva zelo pomembna cilja. Omogočili bomo dejansko mladi generaciji bistveno boljše življenje, kot ga je imela v času gospodarske krize, v obdobju od 2008. leta pa do pred enim letom.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade, gospa dr. Andreja Barle Lakota. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Najprej bi se seveda rada zahvalila za vse pripombe, predvsem pa za razpravo. Izobraževanje je prepomembno, da bi se spraševali, kdo je kaj povedal. Gre predvsem zato, da skupaj oblikujemo takšen sistem, ki bo seveda omogočil našim mladim prihodnost. Zato je razprava, v kateri ste govorili, da naj bi trikrat razpravljali o srednješolskem izobraževanju, to pravzaprav ne sme biti ovira. Zakaj pa do nje prihaja trikrat? Zakaj Zakon o vajeništvu? Čisto v resnici se je treba zavedati, da preden smo lahko oblikovali sistem vajeništva –, vi dobro veste, ste sodelovali v razpravah, koliko težav je bilo z uvedbo vajeništva, ponovno –, preden je bil ta sistem zasnovan, ni bilo mogoče popravljati Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju in Zakona o gimnazijah. Verjemite mi, da smo tudi na ministrstvu že izvajali aktivnosti in postopke, kako bi združili vse skupaj v enovit srednješolski zakon, pa se preprosto to, dokler postopkov, ki so pred nami, ne opravimo, ni bilo mogoče. Ali imamo vajeništvo ali ga nimamo? Zagotavljam vam, da vajeništvo imamo. Želim si, da bi si tudi vi zaželeli razpravo o tem, kako tečejo vsi postopki, da vajeništvo zares uvajamo in ga imamo. Se pravi, kadarkoli sem vam pripravljena povedati vse podrobnosti o tem, kako uvedba vajeništva teče. Nekateri dvomljivci v tem prostoru, kot veste, ne govorim samo o parlamentu, ampak sicer v slovenskem prostoru je bilo nezaupanja toliko, da je bilo že preseči nezaupanje pravzaprav težko. Pa vendarle, postopoma in počasi skupaj z zbornicami in skupaj s šolami, mislim, da smo na dobri poti. Pravzaprav vem, da smo na dobri poti. Po čem to vem? Slovaki, ki so jim pomagale celo tuje zbornice, so začeli z dvajsetimi, pa še več jih je Slovakov, so začeli z dvajsetimi vajenci. Pri nas jih je 53, ob tem, da vi dobro veste, da je bilo pomislekov v zvezi z vajeništvom toliko, da smo lahko samo srečni, da nam je uspelo sploh toliko vajencev imeti. Vse postopke, ki jih opravljamo, opravljamo jih z vso vestnostjo in odgovornostjo, vodijo k temu, da sem prepričana, da bo vajeništvo v naslednjem šolskem letu zaživelo v večjem obsegu. Rada bi se ozrla še na fiktivne vpise. Osrednja skrb vseh vas je bila namenjena tako imenovanim fiktivnim vpisom. Verjemite, da je bila ob pripravi zakona tudi to naša osrednja skrb. Zakaj pravzaprav gre? Tehtamo med tem, kako fokusirat izobraževanje in cilje, ki jih moramo zasledovati na izobraževanju, in hkrati znotraj izobraževalnega sistema reševati socialno problematiko. Zato pravzaprav gre. Zagotovo nismo neodzivni, zagotovo nismo nepozorni na to tematiko, treba pa je vedeti, da je naš osnovni cilj kvalitetno, kakovostno izobraževanje. Kaj vse fiktivni prinašajo? Sami ste povedali. Po eni strani rešujejo problematiko teh dijakov, po drugi strani se je pa treba zavedati, da tak status omogoča tudi polno zlorab. Upam, da bomo ob vzporedni socialni politiki lahko tudi ta vprašanja dobro zaprli. Ampak ob koncu naj vas pa vendarle opozorim, da ravno zaradi skrbi, ki smo jo imeli, ko smo se pregovarjali o fiktivnih vpisih, ta člen določa približno takole, enkrat lahko ponavljaš, enkrat spremeniš program v nižji program in še dve leti lahko pridobiš na podlagi posebnih okoliščin, o katerih razpravlja šola, recimo socialno-ekonomska problematika, s katero se posameznik sooča. Tako da če dobro prebereš člen, je v bistvu kar nekaj let, ki dopuščajo, da si dopolniš status dijaka. Se pravi tisto, kar bi vam rada samo še enkrat rekla, je, da nismo nepozorni na problematiko, da nismo razreševali samo vprašanj, povezanih z izobraževanjem, da pa bo ob končnem reševanju tega, ob končni odločitvi, kako bo zakon izgledal, vendarle treba pretehtati oba vidika. Naj se vam vsem še enkrat zahvalim za vse pripombe in predloge in zagotovim, da bomo čisto vse v dobro dijakov natančno pregledali.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnega Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Zato tudi zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO VMESNEGA POROČILA O OPRAVLJENI PARLAMENTARNI PREISKAVI V ZADEVI FARROKH. Vmesno poročilo je v obravnavo zboru predložila Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji. Vmesno poročilo je javno, zato ga bo zbor obravnaval na seji, odprti za javnost. Sestavna dela vmesnega poročila sta tudi dodatno vmesno poročilo, ki je označeno s stopnjo davčna tajnost in stopnjo bančne tajnosti po 125. členu Zakona o bančništvu, ter drugo dodatno vmesno poročilo, ki je skladno z Zakonom o tajnih podatkih s stopnjami interno, zaupno in tajno ter stopnjo davčne tajnosti in stopnjo bančne tajnost po 125. členu Zakona o bančništvu. Glede na navedeno bo zbor na podlagi drugega odstavka 101. člena Poslovnika Državnega zbora navedeni dodatni vmesni poročili obravnaval na seji zaprti za javnost, in sicer v nadaljevanju seje zbora jutri, 22. 9., ob 10. uri. Vse razpravljavce tako prosim, da v razpravi na javnem delu seje ne navajate podatkov iz dodatnega vmesnega poročila in drugega dodatnega vmesnega poročila, ki sta za javnost nedostopni. Prehajamo na razpravo o vmesnem poročilu, bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa, ki jo bomo opravili na javnem delu seje. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagatelja, predsedniku preiskovalne komisije dr. Anžetu Logarju. Dr. Logar, izvolite.
Upam, da čas še ne teče, ker ste mi ga pikro odmerili. Spoštovani poslanci, spoštovana vlada, spoštovani gledalci! Pranje denarja je popularen naziv za proces, v katerem se opravijo finančne transakcije za prikrivanje pravega vira sredstev. Urad za preprečevanje pranja denarja ima na svoji spletni strani pod rubriko tipologije pranja denarja objavljene ključne karakteristike tovrstnega kaznivega dejanja, plasiranje sredstev, prikrivanje izvora denarja, integracija. Preiskovalna komisija se je ukvarjala s primerom Farrokh v Novi Ljubljanski banki. V primeru Farrokh so prav vse tri opisane kategorije izpolnjene skoraj do pičice natančno. Skladno z Zakonom o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma imamo torej na pladnju utemeljen sum pranja denarja in financiranje terorizma oziroma so ga imeli v NLB, na Uradu za preprečevanje pranja denarja, v Banki Slovenije in nosilci političnih funkcij v obdobju med 2009 in 2010, čeprav danes zatrjujejo drugače. Naj poudarim, govorimo o sumu pranja denarja. Dokazovanje kaznivega dejanja ima višji dokazni standard in je stvar organov pregona ne nas preiskovalcev oziroma preiskovalcev. Spoštovani, kdo še pozna primer, ki tehta eno milijardo evrov, se je odvijal dve leti, je bilo z njim seznanjenih okoli 100 ljudi in ni prišel v javnost. Mislim, da ne veste za noben dodatni primer. Pri natančni preučitvi pridobljene in zasežene dokumentacije, lahko ugotovimo, da so odgovorni na NLB, na Uradu za preprečevanje pranja denarja, v Banki Slovenije in v politiki delovali po znanem načelu Nič ne slišim, nič ne vidim, nič ne govorim. Zakaj? Ne vem. Je imela pa Nova Ljubljanska banka zanimiv slogan v tistem času: Vem zakaj. Pa se vrnimo malce k samemu poslu. Mediji so že pisali o tem, da je Nova Ljubljanska banka britanskemu državljanu iranskega rodu dve leti omogočala plasiranje sredstev iz Irana, na račune v EU, Kanadi, Rusiji, Združenih državah Amerike in drugje. V dveh letih pride v Novo Ljubljansko banko ena milijarda evrov sredstev, ta denar pa se prelije na približno 30 tisoč računov oziroma prejemnikov. Ob tem je treba poudariti, da je bil Iran v tistem obdobju pod posebnimi omejevalnimi ukrepi mednarodne skupnosti, iranska banka, preko katere je prišla večina sredstev, pa je bila celo od julija 2010 na seznamu družb, s katerimi se na območju EU ne sme poslovati, razen v očitno največji državni banki NLB. Poročilo, ki je pred vami, sestavljajo trije ločeni, a medsebojno povezani deli. Odprti del, kjer so informacije, ki so bile že javno objavljene, zaprti del, kjer opisujemo dogajanje znotraj Nove Ljubljanske banke in ravnanje regulatorja ter predstavljajo bančno tajnost, ter tajni del, kjer so zavedeni obveščevalni podatki. Bistvene ugotovitve, ki so navedene na koncu odprtega dela, so natančno opisane v dveh zaprtih delih poročila in imajo konkretne primere za seboj. Pri razpravi v javnem delu pa si bom dovolil še malce kreativnosti. Poslovno prakso v NLB v zvezi s primerom Farrokh bom predstavil na hipotetičnih primerih, ki pa morda niti niso hipotetični. V javnosti je bilo že precej govora o nenavadnih namenih nakazil, ki jih je sprovajala Nova Ljubljanska banka, recimo, namen nakazila: nakup fitnes opreme, zamrznjenih piščancev, življenjskih stroškov, nakup hiše. Mimogrede, koliko med vami je dobri strici iz Irana preko e-bančništva nakazal na račun 150 tisoč evrov za nakup hiše? Dvomim, da komu. Zanimivi so tudi prejemniki nakazil. Na podlagi seznama farrokhzadehovih srečnežev, je danes torej jasno, da Ana Karenina še živi, čeprav se je po Tolstojevem romanu v 70. letih 19. stoletja vrgla pod vlak. Morda se vam to zdi nenavadno, celo sumljivo, odgovornim na Novi Ljubljanski banki se ni zdelo. Ali pa naslednji podatek. Te informacije bodo najbolj veseli najmlajši. Superman obstaja. Živi v Nemčiji in živi od prodaje namigov. Financira pa ga nihče drug kot družba Farrokh oziroma ga je, kajti tuja banka je zaradi sumljivosti preprečila nadaljevanje transakcij na njegove račune. Sedaj pa ne vem, kaj bolj zamerim državni Novi Ljubljanski banki, da se odgovornim v NLB niti to ni zdelo sumljivo, da bi ustrezno ukrepali, ali pa to, da so pooblaščeni v NLB in posvečeni že v začetku 2010 vedeli, kje živi Superman, pa so naše najmlajše puščali v nevednosti. Pa smo pri odgovornosti. Do sedaj je še prav nihče ni ugotavljal. Ravnanje Urada za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma. Z enim stavkom: Ravnanje urada v zadevi Farrokh je bilo škandalozno, nevredno institucije, ki nosi takšno ime, neodzivno, celo mestoma zaviralno, nestrokovno, šlampasto, mimo načel javnih uslužbencev. Ampak tedanji direktor urada, gospod Andrej Plausteiner, ima še vedno udobno službo na uradu. Samo v Sloveniji. Tudi zato smo na preiskovalni komisiji soglasno sklenili, Urad za preprečevanje pranja denarja v konkretnem primeru ni opravil naloženih mu nalog, ravnal je površno, neprofesionalno, ni upošteval opozoril, ki so prihajala iz tujine, hkrati pa svojo nalogo nadzorne institucije opravlja izrazito pasivno. Za takšno ravnanje tedanji direktor nosi objektivno in subjektivno odgovornost. Ravnanje regulatorja. Zanimivo, gre za milijardni posel, pa boste v dokumentih Banke Slovenije našli komaj kakšno omembo posla. Morda še en primer sindroma Malo manj slišim, malo manj vidim, nič ne govorim. Čeprav je bil Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma sprejet že v letu 2007, pa regulator vse do avgusta 2010 pri poslovnih bankah tega področja ni sistematično preverjal. Ko je konec 2010 Banka Slovenije vendarle spisala odredbo o zadevi Farrokh, aprila 2012 pa sprožila prekrškovni postopek zoper odgovorne v NLB, je že junija 2012 potem vse skupaj ustavila. Umaknila vse prekrškovne zahtevke in zaprla odredbo. Krasen svet, kjer ti ni treba raziskovati sumov v največji državni banki in ti zato nihče ne diha za ovratnik, čeprav si regulator in poklican ter plačan za to. Vprašanje, ki je na mestu, je tole: Bi morda regulatorju kdo pihal za ovratnik, če bi nadaljeval s prekrškovnim postopkom in raziskovanjem primera? Tudi zaradi nezadostne dejavnosti regulatorja smo na preiskovalni komisiji soglasno sklenili, da regulator Banka Slovenije preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma ni sistematično nadzirala, dopustila je, da je imela največja državna banka nedelujoč sistem preprečevanja pranja denarja, s tem je Banka Slovenija opustila svojo regulatorsko vlogo in povzročila sistemsko tveganje na slovenskem bančnem trgu. Ravnanje Nove Ljubljanske banke. V slovenskih bankah imajo tradicionalno največji plačilni promet največje družbe. Bi znali torej ugotoviti, katera družba je imela največji ali pa izvede največ plačilnega prometa preko Nove Ljubljanske banke, kar 5 % celotnega plačilnega prometa, ki ga izvaja ta banka? Telekom, Krka, morda Gorenje? Telekom bi bil verjetno kar varna stava glede na to, da telefoniramo z njegovimi telefoni in da je veliko podjetje. Narobe! Največ plačilnega prometa je v NLB leta 2010 ustvarilo podjetje iz davčne oaze. Ne boste verjeli, sliši na ime Farrokh. Če vam povem še to, da je ustanovni kapital tega podjetja znašal natanko dva dolarja, me morate vprašati naslednje. Kako pa je možno, da družba iz davčne oaze z dvema dolarjema ustanovnega kapitala preko največje državne banke v bančni sistem spravi eno milijardo evrov, pa se nikomur v NLB to ne zdi sumljivo? In potem vam odgovorim: »Ne vem.« Vem pa, da je že skrajni čas, da odgovor na to najdejo organi pregona. Tudi zato smo na preiskovalni komisiji soglasno sklenili, da je bil v NLB v tem obdobju praktično nedelujoč sistem preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma, za kar tedanje uprave nosijo objektivno in subjektivno odgovornost, ter da je bila uprava banke podrobno seznanjena s poslovanjem družbe in da se je kljub opozorilom internih struktur ta posel lahko nadaljeval zgolj zaradi podpore uprave. Pa politična odgovornost. O poslovnem sodelovanju državne NLB in družbe Farrokh ter mednarodnih tveganjih, ki so s tem povezani, so bili podrobno obveščeni predsednik republike Danilo Türk, predsednik Vlade Borut Pahor, minister za finance Franci Križanič, pravosodni minister Aleš Zalar, notranja ministrica Katarina Kresal. Mislite, da je kdo kaj ukrepal? Ne, nihče od njih. Niso obvestili ne KPK, na katero so takrat toliko prisegali, ne tožilstva, pa bi že iz higienskih razlogov morali. Zakaj niso opozorili tožilstva? Spet ne vem. Vem pa, da jih o razlogih tudi danes nihče ne povpraša. Pa bi jih moral. Tudi zato smo v preiskovalni komisiji v bistvenih ugotovitvah zapisali: »Celoten tedanji politični vrh je bil podrobno obveščen o sumih, ki spremljajo poslovanje komitenta Farrokhzadeh z državno NLB, a ni ukrepal. Pri tem nosi subjektivno in objektivno odgovornost, ker je opustil dolžno ravnanje.« Je do danes sploh kdo odgovarjal v omenjeni zadevi? Ne, nihče. So bili pa nekateri nagrajeni. Ko je bila KPK podrobno seznanjena z zadevo Farrokh, je v njenem vodstvu sedel tudi Rok Praprotnik. Čeprav se je KPK z zadevo ukvarjala v sklopu postopka ugotavljanja domnevno koruptivnega ravnanja poslovodnih oseb v NLB, pa v kasnejšem poročilu na podlagi te preiskave zadeva Farrokh ni omenjena niti z besedico, je pa pred dokončanjem tega poročila mesto visokega menedžmenta v hierarhiji NLB dobil ravno član vodstva KPK Rok Praprotnik. Postal je predstojnik Centra za skladnost poslovanja, kateremu neposredno podrejen je, ne boste verjeli, pooblaščenec za preprečevanje pranja denarja. Je torej ob prihodu na NLB Rok Praprotnik odprl preiskavo? Odgovor je ne. Naprej. Vodja podružnice NLB, Ljubljana, Center, kamor je spadala poslovalnica, preko katere je posloval Iraj Farrokhzadeh, je bila Tanja Ahlin. Bila je podrobno seznanjena s primerom, saj je sodelovala na kriznih sestankih na temo Farrokh ter je bila tudi prejemnica interne revizije NLB na to temo. V vmesnem času je napredovala do mesta direktorice, odgovorne za poslovno mrežo NLB, in je po nekaterih informacijah desna roka aktualnega predsednika uprava NLB, Blaža Brodnjaka. Je po medijskih razkritjih vsaj novi pooblaščenec za preprečevanje pranja denarja NLB, kateremu je, spomnimo, nadrejeni Rok Praprotnik, začel proučevati zadevo? Center za skladnost poslovanja v banki v 100 % državni lasti, ki smo jo v dvajsetih letih državljani dvakrat dokapitalizirali, bi verjetno moral reči nekaj na to temo. Pa ni. Svojim podrejenim je poslal tole e-sporočilo, v katerem med drugim piše: »Menim, da na osnovi časopisnih člankov ne moremo odpirati škodnega dogodka, če ni drugih materialnih dejstev, ob zavedanju, da ima materialna dejstva sama Nova Ljubljanska banka. V zvezi z omenjeno zadevo ni odprt noben uradni postopek, zato na osnovi 8 let starih primerov ne pričakujemo nobenih kazni, saj so vsi primeri zaključeni.« Da, drži. Vsi postopki so bili zaključeni, dokler ni v zadevo dregnila preiskovalna komisija. Zdaj pa sta policija in tožilstvo odprli preiskavo, ki ni zastarana in še nekaj časa ne bo. Se pa mudi zaradi drugega razloga. Po internih pravilih v NLB brišejo vso dokumentacijo po preteku desetih let. S koncem 2018 bodo začeli, verjemite mi, zelo vestno brisati vso dokumentacijo od vsakega od 30 tisoč nakazil, elektronska sporočila, sklepe in ostale pomembne dokumente, ki omogočajo rekontrukcijo poslovnega odnosa med NLB in Iraj Farrokhzadeh. In če se organi pregona ne bodo podvizali, bo ta dokumentacija za vedno izgubljena. Imam sicer še precej za povedati, ampak ker so mi namenili samo 15 minut časa, bom v tem delu zaključil in zgolj poslancem predlagam, da poročilo podprete.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek. Izvolite.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Zakaj je ta seja tako pomembna za prihodnost Slovenije. Gre za finančne tokove, ki jih je treba nadzorovati, ki morajo ostati v Sloveniji, od katerih se pobere davek in od katerih bomo imeli denar za bolnice, za šolstvo in vse, kar imamo na tej seji, s čemer imamo probleme. Govorim o finančni kriminaliteti, ki nas je pripeljala v finančno krizo, ki smo jo zopet zapolnili, bančno luknjo, davkoplačevalcev. In prav zaradi bančne luknje je nastala parlamentarna preiskovalna komisija, da ugotovi, zakaj je do te bančne luknje prišlo. Del, en kamenček mozaika te bančne luknje so dokumenti, ki jih danes obravnavamo. Dr. Logar je omenil nevarnost, da bodo dokumentacije izginile. Prav to je bil načrt, da se vsa dokumentacija izbriše. Vemo, da se je nekaj dokumentacije pri famoznem prenosu na elektronsko poslovanje uničilo, namerno, nenamerno, ampak kot kaže, bi se lahko uničilo tudi vse. Škoda je bila storjena ljudem in škoda tudi državi. Ko nekateri govorijo, da je škoda, ko mi to razkrivamo. Saj tujina že ve, da se je pri nas to dogajalo. Kako to popraviti? Da to razkrijemo, preiščemo in da vzpostavimo mehanizme, da do tega ne bo več prišlo. O čem govorim? O elitni kriminaliteti najvišjih slojev v družbi, vezanost gospodarstva politike in finančnih institucij. Gre za delček tistih, ki se ukvarjajo s tovrstno kriminaliteto in mečejo slabo luč na vse te tri sektorje. Zakaj tako slaba podoba nas poslancev? Zaradi tistih par, ki so očrnili ta poklic. Seveda so k temu pripomogli tudi mediji. Zakaj ta kriminaliteta tako uspeva? Zato, ker so ti ljudje uporabili pomoč tako imenovanih beloovratniških kriminalcev, strokovnjakov finančne stroke, ki so jim pomagali, da so te stvari lahko opravili. Gre za elemente pranja denarja, skrivanje izvora premoženja, potem denar skrivnostno izgine in se pretvarja v negotovinske vrednote, se vrne nazaj kot čist, s katerim se lahko kupujejo podjetja, ki so zdaj zelo poceni v Sloveniji. Vendar smo v Sloveniji šli še korak dlje. Govorim o primeru whitewashing, poleg pranja dodamo še odstranjevalec madežev. Kdo so pa ti? Ti so pravniki, ki nam omogočijo, da tisto, kar smo storili, sploh ni kaznivo. To so tisti, ki so pritiskali na zakonodajo, da je bila takšna, da to, kar se je dogajalo, ne bo kaznovano. Tipičen primer iz naše zgodovine je ukinitev SDK, kar je omogočilo privatizacijo, kakršna se je zgodila. Tisti, ki so bili v to vpleteni, so imeli pomoč države, tako imenovano varnostno mrežo, v katero so se ujeli. In še več, tisti, ki so bili vpleteni, jim je bilo omogočeno zlato padalo. To pomeni, da so dobili podobno, boljšo ali enako službo, vendar pod pogojem, da bodo spoštovali zakon molka, omerto. In to je to naš problem. Tisti, ki so bili na preiskovalni komisiji, ničesar ne vejo, se ničesar ne spomnijo ali pa jim odvetniki svetujejo, da so tiho. Zato so pomembni materialni dokazi. In zato je bil takšen odpor, da ti materialni dokazi pridejo v parlament. In uspeh komisije je v tem, da so materialni dokazi prišli v dokument. In del se je pregledal, seveda je tega veliko, v komisiji je samo par ljudi, na drugi strani pa, če pogledamo, koliko ljudi je v policiji, tožilstvu, na vseh finančnih institucijah, ampak mi smo to odkrili in upam, da bo tega še več. Cilj vsega je sledenje finančnim tokovom. Tukaj se krešeta dva pristopa, kazenskopravni pristop, ki temelji na tem, da tožilstvo dokaže kaznivo dejanje, in pa civilni pristop sledenja tokovom denarja, kjer gre tudi za elemente obrnjenega dokaznega bremena, in to je treba uporabiti. Že GRECO nas opozarja, da premalo uporabljamo institute skupnih in specialnih preiskovalnih skupin, ki bi jih tožilstvo lahko uporabilo, pa še denar lahko črpamo iz Evropske unije. Sledenje papirnih sledi. Prvi so zatajili v Novi Ljubljanski banki. Zakaj? Zato ker notranje kontrole niso delovale ali pa je bil nekdo utišan. Zdaj je treba videti, kdo in kaj je posredoval naprej informacije, kdaj je informacija prišla na Urad za preprečevanje pranja denarja in kam so ga oni posredovali. Kdo od teh na vladi, ministrstev in ostalih je informacijo dobil? Kdaj in kaj je z njo storil? Kaj je storila Komisija za preprečevanje korupcije? Ni pisne sledi. Ali je normalno, da se po telefonu obvešča takšne stvari? Pisna sled v državni upravi je ključna. In tukaj je, zanimivo, v par primerih izginilo. Se pravi, ni jasne pisne sledi. Če sistem ne deluje, potem mora delovati četrta veja oblasti. To so mediji. Mediji morajo preiskovati tovrstno kriminaliteto. Panamski dokumenti so lep primer, le delček tega, kar je razkrito glede finančne kriminalitete. Ampak zanimivo je, ko kakšen pravi, da sistem v Sloveniji ne deluje – sistem v Sloveniji deluje. Če greste vi po kredit na banko, bodo točno vedeli, kakšno je zavarovanje in kdaj je treba sporočiti Uradu za preprečevanje pranja denarja in kdo vse mora odreagirati. V teh ključnih par primerih pa sistem namerno zataji. Zdaj je treba ugotoviti, zakaj je zatajil, in sprožiti vse vrste odgovornosti. Za kazensko vidimo, da čas je še, organi so se na pobudo komisije zganili, prej ne, čakali, da bo minilo. Odškodninska odgovornost. Kdo je mora sprožiti? Država. Država mora sprožiti odškodninsko odgovornost, ampak, zanimivo, država je postavila tiste ljudi na ta odgovorna mesta. Še več, sedaj so na najbolj odgovornih mestih v nadzornih in drugih institucijah. In pa seveda, položajna odgovornost, politična odgovornost tistih, ki so bili takrat vpleteni. Tako kot smo sprejeli, da bomo imeli licenciranje za bančnike, licenciranje za politike. Če si bil vpleten v takšne posle, potem je prav, da že sam ne kandidiraš. Stranke bi same morale, ne da se sprejme zakon, uvesti takšne mehanizme, da takšnih ljudi ne kandidirajo sami ali pa da jih ne predlagajo na te funkcije. Mislim, da je ta razprava potrebna in da morajo tudi mediji odigrati svojo vlogo s preiskovalnim novinarstvom. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi! Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji v okviru svojega mandata preiskuje tudi Novo Ljubljansko banko, zato je v ta namen že od vsega začetka svojega delovanja bolj ali manj gladko pridobila številno dokumentacijo. Strokovni sodelavci preiskovalne komisije, ki so to dokumentacijo pregledovali in analizirali, so naleteli na številne sumljive transakcije. Slišali smo malo prej v uvodni obrazložitvi: 800 milijonov evrov, 9 tisoč 400 različnih računov, 20 tisoč transakcij in vse te transakcije povezuje eno ime – Farrokh. Preiskovalna komisija je zato ob svojem siceršnjem delu sklenila, da se tej zadevi bolj konkretno posveti, v delu, ki pa se nanaša na informacije, za katere je bilo upravičeno domnevati, da jih imajo tudi obveščevalno-varnostne službe, pa je za pomoč zaprosila tudi KNOVS. Pridobila je v tej konkretni zadevi dodatno dokumentacijo, zaslišala priče Boža Jašoviča, Janka Medjo in Andreja Plausteinerja ter pripravila pričujoče vmesno poročilo, od katerega prvi del obravnavamo danes na odprtem delu. Iz vsega tega, dokumentacije, zaslišanja prič in ostalega sledijo bistvene ugotovitve, ki jih bomo sprejemali naslednji teden, te pa lahko razdelimo glede na vpletene deležnike. Najprej, Nova Ljubljanska banka je v letih 2009 in 2010 izvajala plačilni promet s tujino za svojega komitenta Iraja Farrokhzadeha. Glede na tipologije pranje denarja, opisane tudi v uvodni obrazložitvi, prikrivanje izvora sredstev ter interne ter eksterne indikatorje, je šlo v tem primeru za utemeljen sum pranja denarja in financiranje ali financiranje terorizma. V obdobju med 2007 in 2011 v Novi Ljubljanski banki sistem preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma praktično ni deloval, za kar tedanje uprave upravičeno nosijo objektivno in subjektivno odgovornost. Vodstvene strukture v Novi Ljubljanski banki so v tem obdobju opozorila tako interna revizija kot operativni sodelavci, zato bi se pranja denarja lahko in morali zavedati. Nova Ljubljanska banka konkretnih transakcij kljub izpolnjevanju indikatorjev, ki so kazali na sum pranja denarja in financiranja turizma, ni prijavila Uradu za preprečevanje pranja denarja. Uprava pa je tudi bila podrobno seznanjena s poslovanjem družbe Farrokh limited preko Nove Ljubljanske banke. Preiskovalna komisija zato upravičeno domneva, da se je poslovanje z družbo lahko nadaljevalo zgolj zaradi podpore uprave Nove Ljubljanske banke. Drugi deležnik, Banka Slovenije, kot nacionalni bančni regulator preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma ni sistematično nadzirala. Dopustila je, da ima Nova Ljubljanska banka v praksi nedelujoč sistem preprečevanja pranja denarja. S tem je Banka Slovenije opustila svojo regulatorsko vlogo in povzročila sistemsko tveganje na slovenskem bančnem trgu. Tretji deležnik, Urad za preprečevanje pranja denarja, v konkretnem primeru ni opravil z Zakonom o preprečevanju denarja in financiranja terorizma naloženih nalog. Ravnal je površno, neprofesionalno, ni upošteval opozoril, ki so prihajale iz tujine, hkrati pa je svojo vlogo nadzorne institucije opravljal izrazito pasivno, skorajda nezainteresirano. Za takšno ravnanje tedanji direktor nosi objektivno in subjektivno odgovornost. Tedanji politični vrhovi morda celo je, so bili ali je bil podrobno obveščen o sumih, ki spremljajo poslovanje komitenta Farrokha z Novo Ljubljansko banko. Spremljale in preiskovale so ga SOVA, policija, Banka Slovenije in Urad za preprečevanja denarja, pa je kljub temu nemoteno posloval še naprej. Zato je politični vrh, kako drugače, politično odgovoren, ker je opustil dolžno ravnanje. Iz bistvenih ugotovitev izhaja tudi predlagani sklep v treh točkah, ki ga najdete v odprtem delu vmesnega poročila, da torej Generalna policijska uprava, Urad za preprečevanje pranja denarja, Banka Slovenije in Komisija za preprečevanje korupcije opravijo interni nadzor z vidika pravilne uporabe področnega, materialnega in procesnega prava ter internih postopkov v tej zadevi, s poudarkom na odgovornosti nosilcev pooblastil v resornih organih in o tem obvestijo Državni zbor, da Vlada Republike Slovenije kot skupščina Slovenskega državnega holdinga le-temu naloži pripravo poročila o tej zadevi in o tem obvesti Državni zbor in da Preiskovalna komisija pričujoče vmesno poročilo posreduje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu kot vlogo za naznanitev sumov storitve kaznivih dejanj. Domnevno kaznivo dejanje pranja denarja se je raztezalo skozi preteklo obdobje, v katerem Stranke modernega centra še ni bilo. Zato smo tudi sami predlagali in kolega Möderndorfer tudi vodi preiskovalno komisijo v zvezi s tem za ugotavljanje konkretne politične odgovornosti in ostalih podrobnosti. Bomo pa v Stranki modernega centra vmesno poročilo, torej bistvene ugotovitve in sklep, podprli.
Dr. Anže Logar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala. Bom nadaljeval uvod, ker mi pač na predlog predsednika Državnega zbora ni bilo omogočeno v uvodu 30 minut predstaviti dela poročila preiskovalne komisije, zato bom del tega uvoda predstavil v okviru stališča Poslanske skupine SDS. Naj začnem s tem, šokantno je spoznanje, da se poslovanje, kot smo mu bili priča v največji državni banki v primeru Farrokh, lahko odvija celi dve leti, pa se komaj kdo od odgovornih zgane. To je v bistvu tudi najboljši pokazatelj krvne slike in stanja duha v državi. Za nepravilnosti ve večji krog ljudi, vsi ostanejo tiho, ko postane zgodba prevroča pa se zadeva na hitro zapre in nihče ne odgovarja. Tako je bilo v tem primeru in tako je, žal, zaenkrat tudi na področju pregona bančne kriminalitete. In tudi zato je Slovenska demokratska stranka v letu 2015 predlagala ustanovitev posebne preiskovalne komisije, ki se ukvarja z razmerami v bančništvu. Po zakonodaji mora za utemeljitev kaznivega dejanja pranja denarja biti predhodno storjeno kaznivo dejanje. Če povem po domače, če svoj denar ali denar svojega podjetja nakažete naključno tisočim imetnikom računa v banki, ste naredili veliko neumnost, niste pa prali denarja. Če pa, recimo, v zameno za kovček denarja izdate kakšno okoljevarstveno dovoljenje, potem greste pa v banko, najamete kredit za en mesec in kredit poplačate z denarjem iz tega kovčka, pa ste že v družbi pralcev denarja. Kolega Ferluga iz največje vladne stranke SMC je v eni od predhodnih razprav, ko smo razpravljali o korupciji in bančni kriminaliteti v zvezi z zadevo Farrokh, dejal, da je šlo z vidika NLB za donosen poslovni odnos, ki ga ni treba problematizirati. Nekoč je bil namreč tudi sam kriminalist in nekdanji kolegi kriminalisti so mu bojda povedali, da je z zadevo vse okej. Veste, mene takšno domnevno razmišljanje kriminalistov skrbi. Pa boste videli, zakaj. Vzemimo hipotetični primer, ki je v tem primeru lahko hipotetičen ali pa ni. Veste, ne želim, da na koncu mene kazensko preganjajo zaradi morebitne izdaje poslovne skrivnosti, glavne tarče pa ne oziroma se postopki zoper njih ustavijo, tako kot je bilo do sedaj v navadi. Kakor sem bil obveščen Televizija Slovenija ne prenaša tega, kar je na prosojnicah, morda bi bilo zanimivo za razumevanje zadeve, ki jo predstavljam v okviru tega poročila. Recimo, da človek 1, recimo mu Hosein iz iranskega veleposlaništva v državi A s službeno kartico opravi 501 dvig gotovine iz bližnjega bankomata po 990 evrov. Zakaj 990 evrov? Ker ima banka lastnica tega bankomata narejen notranje kontrole tako, da se vzpostavijo oziroma da se klicaji pojavijo pri dvigih ali nakazilih nad tisoč evrov. Teh približno 500 tisoč evrov preda svoji ženi Fatemeh – da ne bo kakšne teorije zarote, imena so zbrana naključno iz seznama najbolj pogostih iranskih imen, najdete jih na Googlu –, ki jih nato v treh pologih prenakaže, recimo, na račun družbe Farrokh na NLB. Dve transakciji uspeta, tretjo pa tuja banka ne NLB, tuja banka zaradi suma prevare ustavi. Družba Farrokh pa tako prejeta sredstva preko računa NLB preprosto prenakaže naprej. Morda nekomu za nakup hiše, drugemu za nakup zamrznjenega piščanca, spet tretjemu za življenjske stroške. Za vse nejeverne Tomaže in morda Markote vprašanje: Dopuščate možnost, da govorimo o predhodnem kaznivem dejanju? Kajti, če jo, potem dopuščate tudi možnost, da v konkretnem primeru govorimo o sumu storitve kaznivega dejanja pranja denarja. Ali pa naslednji primer, v javnosti je bilo že omenjeno, da so imela nakazila pogosto nenavaden namen, recimo, plačilo življenjskih stroškov. Kdo od vas ima dobrotnika iz Irana, Dubaja, Argentine, kjerkoli, ki bi mu plačeval življenjske stroške? Nekdaj je tako svojim agentom plačevala Udba oziroma Služba državne varnosti. Morda je za tiste ljudi to pomenil nekakšen univerzalni temeljni dohodek, zato se jim toliko toži po tistih časih. Ampak osebno danes ne poznam nobenega, ki bi živel s takšnim luksuzom. No, v letih 2009 in 2010 jih je na račun družbe Farrokh kar nekaj lepo živelo. Ali pa, druga bolj verjetna razlaga, da so sredstva na svoj račun prejemali za kakšne bolj obveščevalno zanimive namene. Toda tudi to je naloga organov pregona. Pojdimo spet na hipotetični primer, recimo, da iz naslova plačila življenjskih stroškov 22 letni Farhat iz, recimo, države B, preko računa Farrokha pri NLB dobi v letu dni nakazila v skupni vrednosti 1 milijon evrov za življenjske stroške. Posamezna nakazila redno dviguje v gotovini. Ker so banke v tej državi B bistveno bolj zavezane, ne vem, transparentnemu poslovanju in Zakonu o preprečevanju pranju denarja, redno opozarjajo svoj urad za preprečevanje pranja denarja in potem ustavljajo naslednje transakcije, ker zapirajo račun gospodu, zato gre gospod odpreti račun na drugo banko in tako naprej, dokler dokončno ne ustavijo poslovanja z njim, morda zmanjka bank v tej B državi. Ampak glejte, veste kaj je pri tem strašljivo? S tem, ko se dvigne denar iz te banke v gotovini, se ga da v kovček, izgine tudi, kot vemo, sledljivost denarja. Še bolj srhljivo pa je ali pa strašljivo, če ta Farhat ni osamljen primer in če se to ne dogaja samo v državi B. Kaj, če se dogaja na celem svetu, s katerim je poslovala družba Farrokh? Kakšnih 2 tisoč posameznikov, ki dobiva takole življenjske stroške, lahko preko plačilnega prometa v kovčke pobaše nekaj 10, morda celo 100 milijonov evrov denarja. In kot veste Evropska unija je imela v letu 2009 in 2010 odprte meje, morda kakšen kovček priroma tudi nazaj v Slovenijo. Pri tem je treba opozoriti še na eno posebnost primera, jaz sem sicer že opozoril. Medtem ko tuje banke po dveh, treh nakazilih ugotovijo sumljivost in so prejemniki prisiljeni najti drugo banko ter nadaljevati takšen postopek, pa državna NLB brez težav sprovaja tisoče nakazil iranske banke pod omejevalnimi ukrepi, ki so sicer bajpasirani s pomočjo nabiralnih podjetij iz davčne oaze. V poročilu z listinskimi dokazi argumentiramo tudi trditve, da je bil Urad za preprečevanje pranja denarja že zelo zgodaj seznanjen s sumljivimi transakcijami v NLB. A je ravnal v nasprotju z zakonskimi pooblastili urada in celo s politikami in pravili, ki jih je sam sprejel in pošiljal bankam, kako naj ravnajo v primeru preprečevanja pranja denarja. Urad se dolgo ni zganil na povpraševanja tujih uradov v zadevi Farrokh. Namesto, da bi za podrobnosti povprašal odgovorne na NLB, je kljub teži izraženih sumov s strani sestrskih organizacij iz tujine le-te zavračal z argumentacijo, naj mu dodatno obrazložijo svoje sume. Predstavljajte si, da tuj finančni urad v državi C, vi kot predstojnik urada za preprečevanje pranja denarja, opozorite na bojazen, da, recimo, družba X sodeluje pri iranskem jedrskem ali proliferacijskem programu in potem po treh tednih dobite njihov odgovor z zaprosilom, če bi vendarle malce bolj natančno obrazložili, kaj s tem mislite. In naprej, kaj bi si vi mislili, če bi po nekajkratnem dopisovanju s tem predstojnikom urada države C dobili odgovor, da se z vašimi sumi glede proliferacije, torej aktivnostmi pri izgradnji z mednarodnimi sankcijami prepovedanega oboroževalnega iranskega programa, raje obrnite na koga drugega, ker da oni niso pristojni za področje terorizma? Ali, da stopnjujem, če bi vam taisti predstojnik taistega urada v zagovor svoje nepristojnosti, recimo, zapisal tale stavek oziroma po slovensko, Urad za pranje denarja izvaja pooblastila samo [[…]]Glejte, ko pa Urad za preprečevanje pranja denarja v tujih dopisih sebe označi za Urad za pranje denarja, bi pa vi zagotovo tudi pomislili, pa kaj je država C banana republika! Ob tem da je v dopisih urada redno primanjkovalo ničel, tako v dopisih tujim sestrskim uradom kot lastnim institucijam v državi, ki so odgovorne za pregon kriminala, ob tem da je urad dopustil nemoteno poslovanje družbe Farrokh v NLB, kljub temu da je prav za ta poslovni odnos med NLB in družbo Farrokh odprl dosje »sumljiva transakcija« in ob tem da je šlo v konkretnem primeru za najtežje kršitve Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, za kar je zagrožena do 120 tisoč evrov, pa urad ni naredil popolnoma nič. Njegov direktor je na zaslišanju celo prostodušno priznal, da ne ve, zakaj ni naredil nič. Če vprašate mene, bi za nekdanjega predstojnika Urada za preprečevanje pranja denarja morala veljati dosmrtna prepoved zaposlitve v državni upravi. Še besedo, dve o ravnanju Policije in Nacionalnega preiskovalnega urada. Takrat veljavni 148. člen Zakona o kazenskem postopku v desetem odstavku pravi: »Policija pošlje poročilo državnemu tožilcu tudi v primeru, če na podlagi zbranih obvestil ni podlage za kazensko ovadbo.« Če to malce prevedem v razumljiv jezik, če so sumi za storitev kaznivega dejanja, policija tako ali tako pripravi kazensko ovadbo in jo pošlje na tožilstvo, če pa po podrobni preučitvi primera policija teh sumov ne more potrditi, mora pa prav tako s posebnim poročilom o tem obvestiti tožilstvo, z enim samim razlogom, namreč to je varovalka pred samovoljo policije, da bi iz tega ali onega razloga kakšno zadevo ali pa kakšen primer pometla pod preprogo. Tožilstvo lahko namreč mimo tega, kljub ugotovitvam policije, da ni nič narobe, samo sproži preiskavo, vendar pa mora biti najprej obveščeno in seznanjeno z zadevo. In v primeru Farrokh, verjetno ni potrebno posebej ugibati [[…]]Vemo, da se je z njo ukvarjala policija, v določeni fazi je uvedla celo neke posebne ukrepe, vendar je ta vnema v letu 2011 usahnila. Vprašanje: Ali je Policija skladno z Zakonom o kazenskem postopku pripravila poročilo za tožilstvo, kot veleva zakonodaja? Poglejmo, kaj je odgovoril državni sekretar Šefic v zvezi s tem vprašanjem, kako so na policiji zaključili primer in ali so obvestili tožilstvo. Citiram: »Glede vašega zaprosila je bilo do sedaj ugotovljeno, da je Policija predmetno zadevo rešila 6. 1. 2012,« torej tik pred iztekom Pahorjeve vlade, »ko je bila ta premeščena iz zbirke nerešenih zadev v tekočo zbirko.« Sam sicer ne znam umestiti te informacije, ampak pomembnejše je nadaljevanje, citiram: »Poseben dokument v zvezi s tem ni bil izdelan, pa bi moral biti za državno tožilstvo.« S tem je policija kršila svoj temeljni postopkovni zakon. Nevednost, neznanje, naklep? Ne vem. Dejstvo je, da ni obvestila tožilstva, kar bi morala, kar je z vidika ugotavljanja odgovornosti za bančno kriminaliteto strašljiva ugotovitev. Kaj če to ni bil osamljen primer, ampak večkrat uporabljena praksa, seveda pri naših? Če so bile kršitve določil kazenskega postopka nedvoumno kršene v tako obsežnem primeru, kot je zadeva Farrokh, se namreč upravičeno postavlja vprašanje, na koliko takšnih primerov bi še naleteli, če bi podrobno preverjali vse postopke bančne kriminalitete, ki so bili sproženi v tej državi na neki stopnji. In glede na to, da gre za tako bistveno kršitev postopkov, ki resno načenja zaupanje v zakonito ravnanje organov pregona, Slovenska demokratska stranka podpira pričakovanja preiskovalne komisije za izvedbo notranjega nadzora v policiji, dotični zadevi in ustrezno sankcioniranje odgovornih. Ustavimo se še za hip pri dikciji, ki jo je specializirano državno tožilstvo uporabilo pri odgovoru na zahtevo preiskovalne komisije po posredovanju dokumentov v zadevi Farrokh, ki se oziroma bi se morali nahajati na tožilstvu. Vodja tožilstva Harij Furlan je odgovoril, da Specializirano državno tožilstvo ni prejelo nikakršnega dokumenta ali naznanila s strani policije ne s strani, direktno citiram, »drugih državnih organov, nadzornih institucij ali banke«. Dejstvo, da Specializirano državno tožilstvo eksplicitno navaja tudi druge deležnike, torej ne samo policijo, ki je po ZKP dolžna to narediti, kaže na to, da bi v tako izpostavljenem primeru tožilstva pričakovalo, po mnenju Slovenske demokratske stranke pa bi bilo tudi nujno, vsaj še obvestilo s strani Banke Slovenije, KPK, predsednika republike, Urada za preprečevanje pranja denarja, predsednika Vlade in obveščenih ministrov Pahorjeve vlade, za največje romantike pa celo Nove Ljubljanske banke. Pomudimo se še malce pri odgovoru tožilstva, ki ga je podpisal Harij Furlan. Taisti Harij Furlan je bil od 1. 7. 2010 na čelu Nacionalnega preiskovalnega urada, taistega Nacionalnega preiskovalnega urada, ki bi se moral z zadevo Farrokh ukvarjati vsaj do 6. 1. 2012, ko so jo zaprli tako, da je bila premeščena iz zbirke nerešenih zadev v tekočo zbirko. Malce pogooglajte, ravno 6. 1. 2012 je pravosodni minister Zalar javnosti oznanil, da bo za vodjo Specializiranega državnega tožilstva predlagal Harija Furlana. Če torej tožilstvo o zadevi Farrokh ni bilo uradno obveščeno, vendarle moramo dopustiti možnost, da je pa bil njegov direktor, ampak o tem bo podrobneje govorilo poročilo Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, ki ga obravnavamo jutri. Nerazumljiva je tudi odločitev Banke Slovenije, da se ni odločila za prijavo tožilstvu, glede na ugotovitve, ki jih je zapisala v odredbah Novi Ljubljanski banke. Še posebej zato, ker je bila tedaj vodja nadzora bančnega poslovanja Stanka Zadravec Caprirolo. Torej tista Stanka Zadravec Carprirolo, ki je bila v drugi polovici 2009 tudi prva nadzornica NLB, danes pa je predsednica Združenja bank Slovenije. V Slovenski demokratski stranki ni znan razlog, zakaj se za prijavo tožilstvu ni odločila, recimo, KPK oziroma konkretneje, njen tedanji predsednik Goran Klemenčič, aktualni pravosodni minister, in Darko Stare, nekdanji vodja Službe za nadzor in preiskave na KPK ter današnji Klemenčičev državni sekretar. Oba sta bila s strani žvižgača podrobno obveščena o primeru. In naj samo spomnim, da je v KPK v preteklosti tožilstvu prijavljala bistveno blažje prekrške, recimo za pet plačilnih razredov višji količnik enega zaposlenega v kabinetu pravosodnega ministra Šturma. Velja pa za zaključek na tem mestu spomniti tudi na pravno bitko preiskovalna komisija versus Deša Cener ob začetku delovanja te preiskovalne komisije. Ker sta se Klemenčič in Stare o stališču Vlade Republike Slovenije pred Ustavnim sodiščem postavila na stran okrožne sodnice Cener, češ da preiskovalna komisija nima pravice zaseči kreditnih map Nove Ljubljanske banke. Če bi takrat obveljala njuna dikcija, danes ne bi obravnavali tega poročila, pa ni in zato danes govorimo o tej temi. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo z ugotovitvami preiskovalne komisije, da je čas za čakanje in tiho kontemplacijo minil in tudi podpiramo sklepe ter bistvene ugotovitve, ki jih je predlagala preiskovalna komisija. Predstavljena vsebina, ki sem jo podal, je minimalen povzetek poročil, do katerih imamo dostop poslanci in če bo to poročilo potrjeno, bodo imeli dostop tudi organi pregona. Naj še enkrat v imenu Slovenske demokratske stranke izrazim nerazumevanje odločitve predsednika Državnega zbora gospoda Brgleza, ki je s predlogom za krajši čas uvodne predstavitve preiskovalne komisije ignoriral željo preiskovalne komisije po celostni predstavitvi, zato je bilo to poročilo podrobneje predstavljeno v času Slovenske demokratske stranke. V Slovenski demokratski stranki bomo soglasno potrdili poročilo. Od organov pregona pa pričakujemo, da bodo primer podrobno in natančno in z vso dolžno skrbnostjo preiskali in ne tako kot v prvem poizkusu leta 2011.
Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Mislim, da imamo še vsi pred seboj informacijo, ki je odjeknila v javnosti, da je parlamentarna preiskovalna komisija odkrila večji primer potencialnega pranja denarja in financiranja terorizma v Sloveniji preko največje banke v državi, Nove Ljubljanske banke. Državljan Irana naj bi v sodelovanju z iransko banko in nekaj podjetij preko Nove Ljubljanske banke opravljal sumljive transakcije. Kot kažejo prve ugotovitve, se je to početje nadaljevalo kar nekaj časa, ne da bi kdorkoli od pristojnih organov ukrepal. Do ukrepov in preprečitve teh poslov je tako preteklo kar veliko časa, skoraj dve leti, ko je skupni znesek spornih nakazil dosegel skoraj milijardo evrov. Obsežnejši in pomemben del ugotovitev komisije ima oznako tajnosti, a že javno dostopni podatki vzbujajo resne skrbi. Ob informacijah, da so v največji državni banki dopuščali izpeljavo sumljivih transakcij, da teh niso uradno prijavili pristojnim organom, da naj bi uprava banke osumljenega celo oprostila plačila prilivnih provizij in mu s tem še dodatno olajšala poslovanje, da so tako Urad za preprečevanje pranja denarja kot tudi Banka Slovenije reagirala nedopustno pozno, ob teh in podobnih informacijah se seveda lahko samo vprašamo, kako je to mogoče. Vsekakor je to pokazatelj, da Slovenija kljub svoji majhnosti in manjši izpostavljenost ni imuna na zlorabe sistemov, ki jih izvaja kapital sumljivega izvora in z nezakonitimi cilji. Taka odkritja znova kažejo tudi na to, da slovenski regulatorji trgov premalo vestno opravljajo svoje delo in da se pravzaprav niti ne zavedajo nalog in pooblastil, ki jih imajo, premalo ukrepajo na lastno pobudo in se zanašajo, da bodo delo opravile druge ustanove, morda celo tiste iz tujine. In ob tem se nam resnično ustvarja vtis, da to, kar ni mogoče početi v drugih državah, v Sloveniji opraviš brez kakršnihkoli težav, ter da je pravzaprav prej to pravilo kot pa obratno, da se je treba držati predpisov in da je treba tako početje sprotno preprečevati in omejevati. Namreč tudi tokratna dejstva kažejo, da so slovenski pristojni organi ukrepali šele na pobude iz tujine, Banka Slovenije šele po uvrstitvi iranske banke na tako imenovani črni seznam, Urad za preprečevanje pranja denarja pa šele potem, ko so na to opozorile sorodne ustanove iz Francije. Ugotovitve preiskovalne komisije močno obremenjujejo tudi odgovorne Nove Ljubljanske banke v tistem času, saj v letih pred dogodki sistem preprečevanja zlorab ni bil niti vzpostavljen. Ob tem pa današnje ugotovitve kažejo, da je že krepko pred tem obstajalo več kot dovolj znakov in sumov, ki so tudi po tedaj veljavnimi pravili pristojnim dajali dovolj podlage za hitro in učinkovito ukrepanje. Zato se je mogoče strinjati s tezo, da je sistem nadzora in preprečevanja pranja denarja ter financiranja nezakonitih aktivnosti v dobršni meri v celoti odpovedal. Natančne definicije konkretnih prestopkov v tem trenutku sicer še ni mogoče dati, je pa mogoče trditi, da je prišlo vsaj do opustitve dolžnih ravnanj. Konkretne okoliščine in osebe se dobo morale razjasniti. Nadaljnji postopki bodo tej obravnavi gotovo sledili, kajti današnji predlogi sklepov, ki jih predlaga preiskovalna komisija, tako pomenijo priporočila pristojnim organom, da izvedejo temeljito preiskavo v zvezi s pravilno uporabo prava in odgovornostjo pooblaščenih oseb. Pomenijo tudi zahtevo po pripravi seznama oseb, ki so v Novi Ljubljanski banki sodelovale oziroma omogočale sumljivo poslovanje. Nazadnje pa zahtevajo, da se ugotovitve komisije posredujejo Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu kot naznanitve kaznivih dejanj. Takšne sklepe bomo podprli tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov, saj menimo, da je treba te zaskrbljujoče ugotovitve hitro in učinkovito preiskati. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dober dan, spoštovani poslanke in poslanci! V primeru iranskega pranja denarja gre za veliko zgodbo. Dokazano je, da je iranska obveščevalna služba prav preko Nove Ljubljanske banke financirala svojo obveščevalno mrežo širom sveta. Višek vse predrznosti pa je, da se je to dogajalo v času sankcij oziroma embarga proti Iranu. Najbrž je ključno vprašanje, ki si ga moramo zastaviti v tem parlamentu, kako je vse to mogoče. In odgovor je na dlani, da vse to ne bi bilo mogoče, če iranski agenti in iranska agentura ne bi imela tudi slovenskih pomagačev. Iranci so imeli svoje pomočnike v Novi Ljubljanski banki. Kako to vemo? Uslužbenci Nove Ljubljanske banke, ki so izvajali ta plačila, so ves čas jasno opozarjali svoje nadrejene na nenavadne posle, na čudne termine, ko morajo opravljati tovrstne transakcije. A odgovorni in nadrejeni v NLB pa nič. Celo več, ukinjena je bila celo prilivna provizija za te posle. In nekaj neverjetnega, odobreno je bilo elektronsko poslovanje preko Proklika, celo z odpravo limita, zgornjega limita, koliko se preko tega Proklika lahko nakaže. Torej izrazita pomoč Irancem. Ob tem je treba seveda jasno izpostaviti, da so nekateri vestni uslužbenci na nižjih ravneh znotraj NLB vendarle hoteli ustaviti to norost. Tako lahko iz sporočil izvemo, da je bilo več klicev s strani teh uslužbencev na Urad za preprečevanje pranja denarja, ampak odgovor s strani urada je bil vedno: »Pozorno spremljajte«. Ko smo o teh stvareh podrobno raziskovali, smo ugotovili, da o teh telefonskih pogovorih ne obstajajo nobeni zapisi na Uradu za preprečevanje pranja denarja, da ne obstajajo zabeležki teh pogovorov. Celo več! Urad je odigral izjemno nenavadno vlogo, celo vlogo pomočnika pri teh iranskih poslih. Na povpraševanja tujih partnerskih služb drugih uradov za preprečevanje pranja denarja širom Evrope, je naš urad odgovarjal zelo birokratsko, jih napotoval k temu, da naj svoje vloge še dopolnjujejo. In kar se zdi neverjetno, ampak dejansko se je to zgodilo, ko so vendarle prišli do tega, da so druge partnerske urade obveščali o tem iranskem poslu, so kar tri ničle izpustili, in tako smo prišli namesto na 700 milijonov v poročilu na 700 tisoč evrov. Kar je seveda popolnoma druga dimenzija. Najverjetneje si vsi skupaj predstavljamo, da če bi naš urad za preprečevanje pranja denarja druge urade v Nemčiji, Avstriji, v Britaniji in še kje obvestil, da gre za 700 milijonov evrov v igri, bi ti uradi najverjetneje ravnali popolnoma drugače, kot pa če so dobili obvestilo, da gre za neke posle v višini 700 tisoč evrov. Določeni pošteni uslužbenci NLB so želeli zadevo ustaviti tudi preko KPK, če že ni šlo preko Urada za preprečevanje pranja denarja. Tako je zaposlen na NLB zaposlenemu na KPK – Komisiji za preprečevanje korupcije, predal podatke, ki so te sumljive posle potrjevali. Zaposlen na KPK je te podatke predal določenemu policistu na policiji, ta pa svojim šefom na policiji, vendar šefi na to niso pravilno odreagirali. Celo več, rečeno je bilo, da ni pravih znakov pranja denarja. Jasno je, da je Slovenija oziroma če želite njena državna banka NLB omogočila financiranje iranske obveščevalne službe vse od konca leta 2008 pa do konca leta 2010. To je dejstvo in pošteno je treba povedati, da se je to poslovanje ustavilo šele na podlagi pritiska tujine. Če tuje obveščevalne službe, tuji uradi za preprečevanje denarja ne bi izrazito pritiskali na slovenske inštitucije, bi najverjetneje to poslovanje teklo še globoko preko leta 2010. In na podlagi vseh teh pritiskov je seveda Banka Slovenije konec leta te posle in te vrtiljake ustavila. Včasih, ko vse to poslušamo, in ko so ljudje že otopeli, ko smo morda tudi mi že po vseh teh aferah in megalomanskih poslanskih poslih otopeli, ampak vse to, kar govorimo, je resnica in je prav neverjetno, kako so vsi mehanizmi nadzora odpovedovali. Najprej je odpovedal interni nadzor v Novi Ljubljanski banki, uslužbenci so opozarjali, nadrejeni niso odreagirali. Nato je popolnoma odpovedal Urad za preprečevanje pranja denarja, obnašal se je birokratsko, izdajal je netočna obvestila. V nekem delu, čeprav v celotni tej zgodbi je še najboljšo vlogo odigrala SOVA, ampak kljub temu je tudi ona naredila kar nekaj napak, med drugim je pomanjkljivo obveščanje partnerskih služb. Posebna zgodba pa je policija. Po podatkih, ki smo jih dobili, je policija novembra 2010, šefi policije so ugotovili, da ni ustreznih znakov za pranje denarja. Taisti policist je novembra 2010 ugotovil, da ne obstajajo znaki pranja denarja, je bil leta 2013 suspendiran zaradi korupcije in 3 mesece kasneje je umrl v čudnih okoliščinah. Brez prič je padel z lestve, kot da bi nekdo želel prikriti določene zadeve. Biznis, iransko-slovenski, je jasno, da so peljale vzporedne strukture v tej državi. Treba je dodati, da je bil slovenski politični vrh formalno, jaz ne govorim neformalno, lahko, da je bil kdo že prej neformalno obveščen, ampak slovenski politični vrh je bil formalno s poročili o tem biznisu obveščen šele 24. novembra 2010. In mesec dni kasneje so se ti posli ustavili. Moje ključno vprašanje je, najbrž naj bi to zanimalo, vsaj moralo bi zanimati bodoče preiskovalce, naše institucije, ki se morajo s tem poslom ukvarjati: Kdo je iranskim obveščevalcem omogočil ta posel? Jaz bi rekel, da iz Slovenije nekdo, a, ki ima povezave z iransko obveščevalno službo, in b, ki ima moč, da blokira nadzorne mehanizme v tej državi. Mislim, da v Sloveniji ne obstaja veliko skupin, ki so česa podobnega sposobne. Obe komisiji, komisija, ki se ukvarja z bančno luknjo, in Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb sta v preteklih mesecih zbrale ogromno dokaznega gradiva, pričevanj, izjav in druge dokumentacije, ki so lahko odličen začetek za delo organov pregona. Kmalu pa se bo pokazalo, ali volja za pregon tovrstnega kriminala sploh v Sloveniji obstaja. Prepričani smo lahko, da bo najverjetneje veliko sprenevedanj, da je to težko dokazati, to pranje denarja, da predstavlja to za policijo visoko dokazno breme in še kaj. Ampak kljub vsemu, če začnemo na lažji strani, bi pa nekako lažje dokazali vsaj naslednje, da so bile onemogočene notranje kontrole v NLB, da je NLB finančno bila oškodovana s tem, ko se je odpovedala prilivni proviziji, je nastal konkreten znesek, ki ga je Nova Ljubljanska banka izgubila, in tretja stvar, ki se jo tudi da dokazati, da so bile kršene sankcije oziroma embargo proti Iranu. Prepričan sem, da za začetek lahko najdemo in morda tudi kaznujemo izvajalce tega konkretnega posla. Za privedbo organizatorjev pred roko pravice pa nas čaka vse skupaj velik preizkus. Če pa nam uspe pripeljati organizatorja tega posla pred roko pravice, potem smo za roge prijeli paradržavne strukture. Poslanska skupina NSi bo zagotovo sklep te komisije in pa priporočila te komisije podprla.
Končali smo s predstavitvijo stališč Poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o vmesnem poročilu, o bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa, ki ga je predložila preiskovalna komisija. Besedo ima gospod Darko Muženič, direktor Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji je nedvomno vložila velike napore v zasledovanje ciljev, zaradi katerih je bila konstituirana. Iz vmesnega poročila je razviden velik obseg pridobljene in pregledane dokumentacije, veliko število opravljenih zaslišanj ter napor, ki je bil vložen v pripravo vmesnega poročila. Vmesno poročilo obravnava ravnanja vseh deležnikov v tako imenovani zadevi Farrokh, pri čemer njihova ravnanja mestoma tudi vrednostno ocenjuje. Moj namen je predvsem pojasniti vlogo urada in kaj sploh pomenijo omejevalni ukrepi, ne mislim pa polemizirati z ugotovitvami komisije. Urad Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja je organ v sestavi Ministrstva za finance. Je osrednji organ za preprečevanje in odkrivanje pranja denarja v Republiki Sloveniji, kar tudi sami ugotavljate, vendar pa njegova pooblastila izhajajo iz Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Pri svojem delu mora spoštovati in upoštevati vse mednarodne standarde, ki so na tem področju sprejeti in po katerih se ravnajo vsi sorodni uradi po svetu. Je pa res, da imajo druge države lahko tudi drugačno zakonodajo, ki ureja to področje. Opozoriti velja, da so uradova pooblastila nanašajo samo na področje preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma, ne pa na odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj. Urad torej nima preiskovalnih pooblastil, torej pooblastil, ki so rezervirana za policijo. Ne drži tudi splošno sprejeto mnenje, da urad spremlja in nadzira vse transakcije v državi. Za kaj takega urad nima pooblastil niti danes. Sam sistem preprečevanja pranja denarja v Republiki Sloveniji namreč temelji na doslednem izvajanju zahtev, ki jih zavezancem nalaga zakon, in med katere spada tudi sporočanje sumljivih transakcij uradu. Če sumljiva transakcija ni sporočena uradu, urad zanjo ne more vedeti in tudi ustrezno ukrepati. Urad je v tem konkretnem primeru ravnal v skladu s pooblastili, ki mu jih je podeljeval takratni Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Poudariti je treba, da v tistem času takratni Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma ni vseboval določbe o omejevalnih ukrepih. Takrat se je zbiralo in posredovalo samo podatke, ki so se nanašali na preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma. Glede navedb predhodnih govorcev oziroma vaših kolegov, poslancev, bom sedaj izkoristil, niso se zavračala zaprosila iz tujine, ampak se je opozarjalo na omejitve uradovih pooblastil, ki so bile v takratnem zakonu. Torej tuj urad se je samo opozorilo, da urad lahko prične s svojimi aktivnostmi, ko obstaja sum pranja denarja ali pa financiranja terorizma, ne pa sum kršitve omejevalnih ukrepov. Takrat so se pač odločili, da bodo postopali, kot so. Tako, kot je rekel gospod Tonin, urad se je obnašal birokratsko s tem, da se je dosledno držal črke zakona. Opozoriti je treba tudi na sam pojem omejevalnih ukrepov. Omejevalni ukrepi oziroma sankcije, kot se tudi imenujejo, so ukrepi, s katerimi želi mednarodna skupnost od določenih držav ali drugih subjektov, ki ogrožajo mednarodni mir in varnost, brez uporabe sile doseči spremembo njihovega ravnanja tako, da to ne bo več ogrožalo mednarodnega miru in varnosti. Po ustanovni listi Organizacije združenih narodov je Varnostni svet Združenih narodov tisti, ki z resolucijami sprejema take ukrepe in so zavezujoči za vse države članice OZN. Evropska unija pa na drugi strani samostojno sprejema omejevalne ukrepe, tudi z nekaterimi cilji svoje zunanje in varnostne politike. Samo področje omejevalnih ukrepov v Sloveniji sistemsko ureja Zakon o omejevalnih ukrepih in kot pristojni organ na področju omejevalnih ukrepov določa Ministrstvo za zunanje zadeve. S tem ne prelagam odgovornosti za ravnanje urada v tistem času na druga ministrstva ali na druge državne organe, samo pojasnjujem, kako je sistem v Sloveniji urejen. Omejevalni ukrepi se razlikujejo, vendar najpogosteje zajamejo embargo na izvoz orožja in druge sorodne opreme, prepoved uvoza in izvoza določenega blaga in tehnologije, prepoved vstopa, tranzita in tako naprej. Urad v nobeni od slovenskih izvedbenih uredb o izvajanju uredb Sveta EU ni bil določen kot pristojen organ za izvajanje uredb niti kot inšpekcijski organ za nadzor, v tistem obdobju tudi ni imel inšpekcijskih pooblastil. Govorim »v tistem obdobju« zaradi tega, ker se je v zadnjih letih to bistveno spremenilo, ker je bilo ugotovljeno, da pač glede na spreminjajoče se razmere v svetu, tako pač ne gre več naprej. V skladu z Uredbo Sveta 423/2007, ki je večkrat navajana v gradivih, je bilo od državljanov Republike Slovenije ali z ozemlja Republike Slovenije ali z uporabo plovil, ki plujejo pod zastavo Republike Slovenije in tako naprej, prepovedano v Iran, za uporabo v Iranu in v njegovo koristi posredno ali pa neposredno prodajati, dobavljati, prenašati ali izvažati oborožitev in drugo vojaško opremo vseh vrst, vključno z orožjem in strelivom, vojaškimi vozili in opremo, paravojaško opremo, rezervnimi deli in tako naprej. Uredba Sveta št. 1110/2008, ki je spremenila Uredbo 423/2008, je uvedla dodatne obveznosti za kreditne in finančne institucije, z namenom, da se prepreči širjenje jedrskih dejavnosti ali razvoj izstrelitvenih sistemov jedrskega orožja. Finančne inštitucije so morale pozorno spremljati promet na računih v okviru skrbnega pregleda strank, zahtevati, da se na plačilnih nalogih izpolnijo vsi podatki, ki se nanašajo tako na izdajatelja kot na prejemnika, in zavrniti transakcijo, če ti podatki niso bili zagotovljeni, in 5 let hraniti vse evidence. Če bi kreditne ali pa finančne inštitucije posumile, da so sredstva povezana s širjenjem jedrskega orožja, bi morale to sporočiti pristojnemu organu, ki je bil v tem primeru Ministrstvo za zunanje zadeve. Vsi našteti ukrepi so se morali izvajati samo za poslovanje s kreditnimi in finančnimi institucijami s sedežem v Iranu in njihovimi podružnicami. Kot je razvidno iz tega, kar sem do sedaj navedel, urad v tistem obdobju ukrepal v skladu z obstoječimi predpisi, za katere pa se strinjam, da niso bili dovolj dobri. Menimo, da so ugotovitve, na katerih temeljijo predlagani sklepi, morebiti mestoma ne povsem točne, zato se kot trenutni direktor Urada za preprečevanja pranja denarja z njimi ne strinjam v celoti, ker bi morala biti vsa zadeva dejansko temeljito osvetljena in predstavljena, kljub temu da ste opravili veliko, ogromno dela. Če se ustavim samo še pri opazki glede ničel, to je bilo večkrat omenjeno. Jaz sam sem šel preverjat spis. V resnici teh ničel ni, teh zaprosilih, vendar pa nikjer ni navedeno, da je bila priloga vseh dopisov dokumentacija, ki je vsebovala prave podatke. Torej, vsaka država, ki je prejela takrat zaprosilo Urada za preprečevanja pranja denarja, je dobila zraven prilogo o nakazilih. Tudi v obvestilu, ki je šlo na policijo in v katerem se je tudi ta netočnost zapisala, je bila priložena dokumentacija z vsemi transakcijami, z vsemi zneski, z vsem obsegom prometa. Tako da tudi mene čudi, govorim kot trenutni direktor, da se je pojavljalo toliko tipkarskih napak, ampak lahko rečemo, da na srečo je bila dokumentacija, ki je bila priložena, celotna. Kaj se je delalo potem z njo, jaz ne vem. Tako da glede navedb domnevnih klicev na urad, ki niso zabeleženi, kot ugotavljate, če sklepam, kako se je takrat delalo, glede na to, kako se zdaj dela, če kdo pokliče na urad, govorimo o pooblaščencih finančnih inštitucij, in izrazi kakršne dvome o čemerkoli glede poslovanja katerekoli stranke, mu je vedno naročeno, naj to spremlja in prijavi uradno sumljivo transakcijo, če se izpolnijo indikatorji. Zakaj to takrat ni bilo narejeno, jaz ne morem vedeti. Tudi sam si želim, da organi odkrivanja in pregona kaznivih dejanj hitro in učinkovito opravijo svoje delo in pridejo do ustreznih ugotovitev, zato da se pač ugotovi kako je takrat sistem funkcioniral, da ugotovimo, če so dosedanje modifikacije sistema bile dovolj dobre in ustrezne in da lahko naprej potem normalno delamo, vzpostavimo učinkovit sistem v tej državi, kar mislim, da si vsi želimo, tako poslanci, mi, tako imenovani birokrati, kot tudi državljani, ki pričakujejo kvalitetno in učinkovito delo z naše strani. Lahko bi rekel, če parafraziram Tupaca, predstojniki organov v sestavi pridemo in gremo. Vojne, ki jih bijejo inštitucije, v katerih pač trenutno smo, pa ostajajo. Zato mora biti sistem dovolj dobro vzpostavljen, da se te vojne dobro bijejo in da se na koncu tudi zmaga. Glede drugega sklepa, kjer Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da kot skupščina Slovenskemu državnemu holdingu naroči podrobno poročilo v zadevi Farrokh z navedbo vseh posameznikov iz NLB in tako naprej, pa je stališče Ministrstva za finance, da bi bilo to podrobno poročilo, ki naj bi ga Vlada pridobila od SDH, bilo po Zakonu o bančništvu zaupen podatek, ki ga Vlada ne more pridobiti od SDH, niti ga SDH ne more pridobiti od Nove Ljubljanske banke. Zato Vlada Republike Slovenije tudi ne more realizirati predlaganega sklepa preiskovalne komisije. Možnost pridobitve zaupnih podatkov od NLB ima skladno z zadnjo spremembo Zakona o bančništvu preiskovalna komisija Državnega zbora, ki preučuje sanacijo bančnega sistema. Ampak kot sem že rekel, ne želim polemizirati z nikomer, samo pojasnjujem naša stališča. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Hvala, predsednik. Zdaj je ključno vprašanje, ali je gospod Muženič nastopil kot predstojnik Urada za preprečevanje pranja denarja ali kot predstavnik Ministrstva za finance. Namreč, zmešal je obe pooblastili. V prvem delu je govoril kot predstavnik Urada za preprečevanje pranja denarja. Mene skrbi, če mi predstojnik tega urada tudi po tej zgodbi govori, da je urad deloval tako, kot je moral. Oprostite, potem nismo nič naredili. Prej ste rekli: »Urad je ukrepal v skladu z obstoječimi predpisi.« Tukaj imam ta zakon iz leta 2007. Niti enega člena niste upoštevali. Recimo 57. člen: »Urad lahko s pisno odredbo začasno, največ za 72 ur ustavi transakcijo, če presodi, da obstajajo utemeljeni razlogi za sum pranja denarja.« Urad je ugotovil utemeljene razloge za sum pranja denarja, odprl je dosje sumljiva transakcija, pa spuščal še 15 oziroma 10 tisoč transakcij brez da bi kakorkoli vsako posebno transakcijo pregledoval. Naprej, 91. člen: »Kazenska politika v primeru najtežjih kršitev.« Lahko vam naštejem 7 najtežjih kršitev, ki jih je NLB naredila v teh primerih, kar pomeni, da bi jim lahko sedemkrat in za vsak primer posebej odredili 120 tisoč evrov kazni, pa je urad gledal stran. Kje je tukaj urad ukrepal v skladu z obstoječim? A vi tudi tako ukrepate? To je realno vprašanje za vse nas. Ali torej v naših bankah poslujejo enako, kot so poslovali prej, ker je predstojnik tega urada zadovoljen s predhodno politiko? To je pod A in pod B: Vam je gospod Plausteiner pisal govor za današnjo predstavitev? To pa upam, da ni res. In sedaj kot predstavnik Ministrstva za finance komentirate, kaj lahko in ali se strinjate s sklepom Državnega zbora ali pa ne, poglejte, to pa ne, oprostite. Pričakujem vsaj državno sekretarko, najmanj, glede na to, da gre za banko, ki smo jo dvakrat mi državljani sanirali, da ona predstavi to stališče Ministrstva za finance ne pa organ v sestavi. Hvala.
Še enkrat se je javil k besedi, ampak ni zdaj problem v tem, če natančno preberete 235. Člen, je v tem primeru tudi predstavnik Ministrstva za finance, ker je na ta način pooblaščen, ker drugače sploh sodelovati ne bi mogel v tem trenutku. Jaz vam samo postopkovno pojasnjujem, da je postopkovno vse čisto. Smo uporabili tudi striktno branje tega člena, ne kaj drugače, ravno zaradi zaščite interesov Državnega zbora. Besedo ima zopet direktor Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja gospod Darko Muženič.
Hvala lepa. Kot sem rekel, vedno govorimo o nekem historičnem dogodku in o zakonu, ki je takrat veljal. Jaz sem poskušal pojasniti, kakšen zakon je veljal takrat. [[oglašanje iz klopi]] Ne mislim polemizirati, jaz vam samo želim pojasniti. Nadzor preprečevanja pranja denarja v Republiki Sloveniji je bil in tudi je urejen dvonivojsko, torej finančne inštitucije in drugi zavezanci imajo vsak svojega primarnega nadzornika, zaradi tega ker urad takrat ni imel inšpekcijskih pooblastil. To je bila velika pomanjkljivost. Eno so inšpekcijska pooblastila, drugo so prekrškovna. Inšpekcijskih pooblastil takrat ni imel, torej urad ni mogel iti na teren in pregledati česarkoli. Z novim zakonom se je to spremenilo, dobili smo inšpekcijska pooblastila, zdaj smo inšpektorji in moji kolegi že izvajajo, so začeli deloma izvajati inšpekcijo tudi na terenu. Glede na to, da sem vztrajal na spremembi zakona in da sem bil tudi pri tem uspešen, verjetno izhaja iz tega, da nisem bil zadovoljen s stanjem, kakršno je bilo prej. Delovanje urada se spreminja in se bo spreminjalo še naprej. Drugih komentarjev pa nimam. Hvala.
Besedo ima zopet predstavnik predlagatelja, predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Tudi to je izgovor na zelo majavih nogah. Drži, Urad za preprečevanje pranja denarja ni mogel vstopiti v banko, ampak potem mi pa razložite tole sosledje. Marca je obveščen iz tujega urada, da je nekaj hudo narobe v Novi Ljubljanski banki. Kaj bi predstojnik takega urada naredil? Takoj poslal Banko Slovenije naj opravi inšpekcijo v tej banki. Veste, kdaj je urad to predlagal? Oktobra. Od marca do oktobra pa ni krivda zakona, gospod Muženič, ampak krivda pristojnega urada oziroma tistega, ki se je s tem ukvarjal, pa lahko še tako še tako zlatite delo preteklega direktorja ali pa morda imidž tega urada. Oprostite, imidž tega urada boste popravili na način, da boste priznali, da je šlo nekaj hudo narobe pri delu urada in dali zagotovilo tu pred poslanci in pred državljankami in državljani, da se tako ne more več poslovati.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Darko Stare.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci! Najprej čestitka za do sedaj opravljeno delo. Namen, cilj te vaše preiskovalne skupine je, kot je že moj kolega predhodnik povedal, pravi. Jaz samo upam in si želim, da bomo skupaj dosegli ta cilj in ta namen, da se bo dejansko ugotovilo in razčistilo, kaj se je dogajalo, za kakšne odgovornosti gre, politične, kazenske, delovnopravne, profesionalne in tako naprej. Se pa bojim, da ta cilj ne bo dosežen na način, da bi z ironičnimi posmehi direktorju urada, ki komentira, ki želi povedati svoje mnenje, pokomentirati vaše izvajanje, dosegli. In tudi želim, da čez pet let, ko morda, upam, da ne, ne bo takega rezultata, kot ga pričakujete in ga naslavljate na vse tiste, ki so bili takrat na teh odgovornih funkcijah, niso dosegli, da ne bodo vaši nasledniki enako naredili vam in vam očitali stvari, za katere dejansko tudi ne morete biti odgovorni. Zato bi rad v prispevku, da bi v nadaljevanju, kjer je ustanovljena tudi nova komisija, pa to poročilo, kot ga razumem, je v mesno, pojasnil nekaj stvari, za katere verjamem, da lahko pripomorejo k temu, kar je cilj in namen teh parlamentarnih preiskav in pa dosedanjih naporov, tudi vaših. Mislim, da je zelo odgovorno in prav, da vsi tisti, ki v javnosti nastopamo in govorimo o domnevni odgovornosti kogarkoli od nas, bivših uradnikov, bivših funkcionarjev, političnih državnih in tako naprej, da imamo pred očmi, da je treba vedeti in biti pošten do njih in do sebe, da se vsakokrat vprašamo, kaj je kdo od teh posameznih bodisi kriminalistov bodisi uradnikov na Uradu za preprečevanje pranja denarja na KPK, v vladi, na ministrstvih imel na razpolago, kaj je vedel in kako je izvedel. To, kar danes vemo tudi po vaši zaslugi, je ena količina in kakovost podatkov. Lahko ste prepričani, jaz sem v to globoko, z vidika KPK, ker govorim iz lastne izkušnje, da te količine in kakovosti podatkov, mislim da, ni imel nihče, to, kar ste vi do zdaj zbrali. Se pravi, da ocena tega takratnega ravnanja, takrat ni mogla biti enaka, kot je zdaj lahko vaša, in je tudi lahko bistveno bolj utemeljena. To se mi zdi zelo odgovorno. Ne zdi se mi korektno tudi z vidika namena teh preiskav, da takrat, ko po vašem mnenju nekdo ni opravil domače naloge dovolj temeljito, dovolj profesionalno, dovolj učinkovito, to poveste z imenom in priimkom in še kaj dodate, kar nima zveze z dejanskim stanjem. Ko pa je bilo nekaj narejeno tako, kot je bilo pričakovano ali pa je po profesionalnih standardih, se pa govori brez imen. Zato bi rad povedal sledeče. Ker ta spoštovani Državni zbor in vi kot preiskovalna komisija, bom prispodobo uporabil, to ni osnovna šola, vi ste v bistvu univerza, kar se tiče ugotavljanja politične odgovornosti in po morebitni spremembi zakonodaje na podlagi vaših ugotovitev. Zato me zaskrbi, ko slišim na govornici, ko poveste, da vam ni znano ob tem, da ste temeljito in dobro delo tudi opravili v veliki meri, da ne veste, v katerih primerih pa organi odkrivanja pa nadzorni dajo ovadbo na tožilstvo, kdaj pa na sodišče, kdaj pa na policijo. To bi pričakoval, da tako eminentna komisija s svojimi strokovnimi sodelavci in pa poznavanjem predpisov, veljavnih, takrat in zdaj, pozna. Vi veste, da sum, razlogi za sum za uradno pregonljivo dejanje gradirajo do utemeljenega suma, ki je predpostavka, da se lahko začne kazenski postopek, ki ga lahko uvede samo tožilec. Da pride od suma do utemeljenega, igra pomembno vlogo policija in pa drugi organi odkrivanja, v tem primeru tudi ti, ki ste jih našteval. In ovadbe, uradne kazenske ovadbe, torej tiste, ki jih dajo državni organi tožilstvu, so takrat, ko ugotovijo utemeljen sum, predvsem policija. Sicer pa praviloma in tudi je taka praksa, to, če ste zbral in vidim, da ste, po tem poročilu, vse pogodbe in pa sporazume o sodelovanju organov odkrivanja z državnim tožilstvom posredujejo uradne kazenske ovadbe, ko zberejo vsaj utemeljene razloge oziroma utemeljen sum, sicer je pa primarni naslovnik policija, ki ima po Zakonu o kazenskem postopku pa dolžnost, da takoj o tem, ko neko naznanilo ali ovadbo o kaznivem dejanju sprejme, obvesti državno tožilstvo, ki potem morebiti prevzame celo usmerjanje. Tako da kdaj nekdo nekaj je poslal, ni poslal, je zelo enostavno vprašanje, odgovor je kot v tretjem razredu, ena plus ena, torej je dva, in ni dilema za nekoga, ki je na univerzi, ker na tej predpostavki pa s tem seveda vzpostavi dvom, zakaj pa ta ni poslal. Če bi jaz po taki metodologiji razmišljal, bi tudi zaradi objektivnosti in celovitosti vaših spoznanj, pa ne želim, da mi odgovorite, ampak bom v obliki vprašanja postavil: Zakaj v tem vašem poročilu oziroma današnjem izvajanju niste omenil dokumentov, ki sem vam jih jaz osebno poslal na vašo zahtevo, ki ste jo dali vsem organom? Zelo konkretne podatke, bistveno več, kot sem jih dobil jaz osebno, je gospod uslužbenec iz KPK o njih govoril. Jaz osebno sem bil tisti uslužbenec iz KPK, kateremu je znani prijavitelj – znani, ne anonimni – prinesel dokument Banke Slovenije, ki je vseboval čisto drugačne podatke, kot jih vi zdaj v celoti prikazujete. Ampak marca 2012 je Ministrstvo za pravosodje v času vaše vlade, gospod Pličanič je bil minister, prejelo zelo konkretne podatke o sumih goljufijah, utajah, pranju denarja v tej zadevi od eminentnega pristojnega tujega pravosodnega organa. Pa nihče o tem nič ne ve. In zdaj če bi jaz bil ne bom rekel zloben, ampak bi rekel, počakajte, kako pa to, da gospod predsednik Vlade, če je njegov eminentni minister to vedel, in je bilo to pol leta, do sredine leta 2012, v Ministrstvu za pravosodje, kar je zelo pomemben resor, ni nikogar nič vprašal, nikomur nič povedal in nihče nič o tem ne ve. In če nadaljujem, kako to, da vi tega ne omenite? Ali imate kakšen razlog? Jaz verjamem, da ni neke velike zarote, da je šlo pač za neko utečeno poslovanje, ampak ko smo mi to dobili, prva stvar, ki smo jo naredili, tako kot smo naredili na KPK, ko dobi minister ali pa Ministrstvo za pravosodje tak dokument od tujega organa, prva stvar, ki jo mora narediti, je, da obvesti pristojno tožilstvo v Republiki Sloveniji. Kadarkoli iz takih zaprosil tujih kvalificiranih organov pridobiš tako konkretne podatke o konkretnih kaznivih dejanjih, kot je v tej zadevi, da ne bo pomote, je dolžnost vsakega po 145. členu ZKP, takrat in zdaj, da obvesti pristojno tožilstvo o tem, da je v Sloveniji storjeno to kaznivo dejanje, ali pa če je slovenski državljan oškodovanec ali če je osumljenec potencialni slovenski državljan oziroma je subjekt, kjer naj bi se to dogajalo, s sedežem v Sloveniji. Nič od tega se ni zgodilo. In zdaj bi lahko dal retorično vprašanje: Zakaj ne in zakaj vi tega ne omenite, čeprav to vse imate, ker smo vam takoj poslali? Mi smo takoj odreagirali v sistemu, ker je funkcija. Ker ko mi gremo, pridejo drugi, ampak sistem mora delovati, ker dela za zaščito javnega interesa. Ko zdaj služba ministrstva to dobi, je takoj obveščeno s kopijo dokumentov pristojno državno tožilstvo. Sploh se ne bom spuščal, ker želim biti konstruktiven, v vašo insinuacijo glede gospoda Klemenčiča pa Stareta, kako sta vplivala na mnenje, da vi niste dobili dokumentov. Sploh nisem razumel, ker ne vem, za kaj se gre. Želim samo to povedati, da predlagam in prosim, ta zadeva je res pomembna za javni interes Republike Slovenije in v končni fazi za vse nas, ki tukaj živimo. Treba je temeljito in strokovno k zadevi pristopiti na način, da se bo zelo jasno ugotovilo, v katerem časovnem oknu je kdo s čim razpolagal; in po profesionalnih standardih bi moral ustrezno vrednotiti, oziroma ali je to pričakovanje upravičeno. In zakaj ni? Ali ni znal, ali je malomaren, ali je bilo pa kaj drugega. To se mi zdi konstruktivno; ne pa zdaj tako pavšalno razlagati, kako nekdo nič ni naredil. Vsi skupaj smo naredili premalo in ne zadosti. In želim, da čez pet let tudi vam, ki ste potrudili, ne bo nekdo rekel: Kaj pa je zdaj rezultate tega? To želim posebej poudariti, ker drugače je zadeva nekonstruktivna. Tako je moje mnenje. In bi bilo škoda vašega napora, vaših rezultatov, vaših spoznanj. In zdaj, ko je tudi nova parlamentarna komisija, da se to ne združi in naredi ena sinergija, strokovno, utemeljeno. Jaz sem prepričan, da se da priti do dovolj utemeljenih sklepčnih zaključkov tudi kar se tiče odgovornosti, kakršnekoli, politične z vaše pristojnosti in drugih oblik odgovornosti vseh deležnikov. Gospod Dobovšek je tukaj zanimivo, kriminološko razlagal whitewashing in podobno. Ampak veste, kaj je najbolj pomembno pri kriminalu, kje se dogaja kriminal in take stvari. Tam, kjer ocenijo tisti, ki imajo od tega korist, da je majhno tveganje, da bodo odkriti in je majhno tveganje, da bodo preganjani. Ali se kdo vpraša, v tistem času, ko se je to dogajalo, takrat, ko smo mi ali vi izvedeli, mi smo to izvedeli, ko je bila zadeva že zaključena 2011; vi ste izvedli, ko je že bila zaključena –, takrat, ko se je pa delalo, se je pa delalo zato, ker je lahko nekdo ocenil, da je tveganje majhno. Ampak nihče od teh deležnikov ni videl ne vem kako velikega zaupanja niti v vas niti v kom drugem, da bi to obelodanil na način, da bi lahko sprožil preiskavo. Očitno je bilo vse zelo fragmentirano, vsak je nekaj vedel, nihče pa ne vsega, ker se preiskave niso morda vodile dovolj personalno. Zato bi rad poudaril, da dajmo biti res skrbni za ta naš skupni javni interes in se potruditi, da bomo čim bolj objektivno in celovito za vsak organ posebej ugotovili, kaj je kdo kdaj imel, kako je to v bistvu obravnaval in kako je s tem postopal. In ta vaš primer, ki ste ga spustili. Jaz sem bil impresioniran nad tem, kaj vse je vaša vlada imela; pa tega niti ne omenjate niti ne govorite. Ne bom se ponavljal, nočem nekaj predpostavljati. To kaže na to, da pač sistem ni bil dovolj učinkovit, tako ali drugače, in ga je treba popraviti. Ali je razlog sistemski ukrep? Včeraj ste sprejeli zakon, ki bo lahko tudi te kazenske odgovornosti omogočil in omogoča sistemske ukrepe, da bo tudi kazenski del, če so za to pogoji, bistveno učinkoviteje in hitreje izveden. Za druge oblike odgovornosti ste se pa ustanovili in vam želim, da uspešno opravite svoje delo; ampak na korekten, pošten in celovit način. Da tudi tisto, kar v javnost govorite ali pa predstavljate, poveste celovito in objektivno. In tudi z občutkom spoštovanja, dostojanstva do vseh ljudi, ker govorimo o domnevah. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Če povzamem zaključek,če bo gospod Logar tiho, bo korektno opravljal svoje delo. Glede tistega, da je bila insinuacija v zvezi s stališčem gospoda Klemenčiča in vas, spor – preiskovalna komisija versus Deša Cener. Vi ste bili na Odboru za pravosodje, kjer ste zagovarjali stališče, da preiskovalna komisija nima pravic do kreditnih map Nove Ljubljanske banke. Vi ste bili tisti. Na srečo je Odbor za pravosodje Državnega zbora odločil drugače, tako kot je napisala Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora; in s tem stališčem smo šli potem pred Ustavno sodišče. Ne gre za insinuacijo, ampak gre za de facto dejstvo. Prej ste rekli, da vedno označimo z imenom koga, ki ni dobro naredil ali pa je naredil kaj narobe. Vi ste na Ministrstvu za pravosodje. Kako pa sodišče naredi? Ali obsodbi oziroma daje na pranger tiste, ki dobro delajo; ali obsodi tiste, ki naredijo kaznivo dejanje? Verjetno tiste, ki naredijo nekaj narobe. In zato je logično, če preiskovalna komisija raziskuje nepravilnosti v bančnem sistemu, da bo na seznam dala tiste, ki so naredili nepravilnosti, ne pa tistih, ki so dobro delali. Tisti, ki so dobro delali, bi morali biti nagrajeni v pametni strukturi te organizacije. Žal so bili nagrajeni tisti, ki so slabo delali in so še danes po firmah, ki so v lasti države. Naprej, insinuiramo ali pa govorimo, zakaj niso prijavili na tožilstvo in tako naprej. Še enkrat ponavljam, KPK je prijavila na tožilstvo za pet plačilnih razredov večjo plačo uslužbenca na pravosodnem ministrstvu; milijardni posel preko Nove Ljubljanske banke pa ne. Zdaj mi pa povejte, ali vam ni to čudno, ali ni to neverjetno?! Sej ne vem, mogoče ste bili tudi vi takrat vodja tiste službe na KPK, ko je prijavila tistih pet plačilnih razredov. Ne vem. Ne insinuiram, ampak kot možnost. Kar se tiče vašega zadnjega retoričnega vprašanja, z veseljem bom odgovoril. Za gradivo, ki ste nam ga poslali, smo vam zelo hvaležni, je sestavni del tajnega poročila in je v arhivu oziroma v tihi sobi dostopen pod stopnjo tajnosti z oznako »zaupno«. Zato ga tu nisem omenjal. Morda, gospod Stare, je bila pa kakšna slika na PowerPoint prezentaciji iz tistega primera, če boste malo povezali. In eden od sklepov izhaja tudi iz tistega gradiva, ki ste ga vi posredovali na preiskovalno komisijo; in upam, da bo v pomoč organom pregona, da bodo lepo dokazali predhodno kaznivo dejanje, da bodo potem lahko dokazali tudi utemeljen sum kaznivega dejanja pranja denarja.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Darko Stare.
Hvala. Kratek odgovor, zakaj se vam mogoče zdi paradoksalno. Omenili ste primer nekih petih plačnih razredov. Verjetno je šlo, ne vem, za zlorabo položaja nekega predstojnika, da je nekomu nekaj protipravno omogočil, da je imel korist; in na račun davkoplačevalcev. Komisija je vedno dala kazensko ovadbo takrat, ko je imela utemeljen sum; in ni obremenjevala policije in drugih organov, če je trditveno podlago lahko pospremila ter dokazala z listinami in dokumenti. Pri teh kadrovskih zadevah, odločbah, to je šala mala in verjetno je bil razlog v tem. Kar pa se tiče teh dokumentov, pa noben od njih ni tajni – to, kar ste omenili in kar smo vam mi pošiljali. Vi ste potem določili tajnost. Tajnost je samo, kar velja po ZVOP za vse osebne podatke, ni pa to tajnost po Zakonu o tajnih podatkih. Čisto informativno. Hvala lepa.
Besedo ima zopet predstavnik predlagatelja, predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Hvala. Kar se tiče tistega primera, kjer je bil utemeljen sum za kazensko ovadbo, zadeva je padla; ne vem, koliko je bil potem to utemeljen sum. Kar pa se tiče tistih dokumentov, imajo pa oznako »intreno« in je tudi označeno v poročilu i kot interno, kot mora biti po zakonodaji. Tudi če interne podatke v javnem delu razkrijem in jih ne morem uvrstiti v poročilo, ki je po ZBan-1 oziroma ZBan-2 bančna tajnost, poslovna skrivnost, jih lahko uvrstim samo v tajno poročilo in je označeno s stopnjo »interno«. V tretjem poročilu, še enkrat ponavljam.
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravita naj se mag. Alenka Bratušek in mag. Marko Pogačnik.
Še enkrat dober dan. Saj veste, da po naravi nisem teoretik zarote, da bi v vsaki stvari, ki se v Sloveniji dogaja, videl neko zaroto; ampak v primeru iranskega posla na Novi Ljubljanski banki pa težko pristaneš, da gre zgolj za sama naključja. Razumem, da se naključje zgodi enkrat, morda tudi dvakrat; da je pa cel niz nekih naključij, pa vsaj jaz osebno temu ne verjamem. Trdim tisto, kar sem povedal v stališču, da je moral biti za vso to zgodbo nek organizator, človek, ki je imel dobre zveze z iransko obveščevalno službo; človek, ki je pripeljal te ljudi v Ljubljano, da so ti ljudje v Ljubljani odprli račun pri NLB; in ki je poskrbel za to, da so bili nadzorstveni mehanizmi zakriti oziroma da niso pravilno delovali. To je pač moja ocena. Če bi šlo za naključja, da bi bil takšen redosled naključij, na primer, da bi šefi v NLB svoje podrejene utišali, čeprav so podrejeni opozarjali, da so nenavadne stvari, nenavadni nameni, da morajo plačila izvajati ob točno določenih urah. Dobro, tukaj bi še lahko rekel, da gre za naključje. Morda si nadrejeni v Novi Ljubljanski banki želijo, da se čim več transakcij opravi skozi Novo ljubljansko banko in da od tega kaj zaslužijo. Ampak to ni ena stvar. Naslednja stvar, da se Urad za preprečevanje pranja denarja zmoti za tri ničle, kar je priznal tudi zdajšnji predstojnik, kar se mi zdi korektno, da ni tega branil v nedogled, ampak je povedal. Priloge so pa bile prave, kot sem ga razumel. Ampak ker je sam zdaj predstojnik in najverjetneje tudi sam ve, da tovrstni uradi, kakršnega predstavljate, dobivajo kar nekaj poizvedb, kar nekaj dopisov. Za obravnavo je ključen tisti glavni dopis in najverjetneje se boste tukaj strinjali z mano, če v glavnem dopisu stvari niso v nebo vpijoče, če niso zelo izrazite, potem se najverjetneje ne poglabljajo zelo intenzivno v neke detajle. Moja poanta je bila, če bi pridodali še tiste tri potrebne ničle, da bi bilo jasno, da gre za milijone, ne pa za sto tisoče evrov, bi alarmi v nekaterih drugih službah precej močno zvonili. Recimo to je pa zgodba, ki se je zgodila v policiji, je pa definitivno filmska. Mislim, da bi morala biti že po tej plati policija absolutno zainteresirana, da preveri, kaj se je zgodilo na tem primeru. Po zaslišanjih, ki smo jih imeli, je bilo jasno, da je policist, ki je bil na nek način odgovoren za gospodarski kriminal znotraj policije, že novembra 2010 ugotovil, da ni znakov pranja denarja. Zanimivo pri vsej tej stvari pa je to, da so njegovi sodelavci z nekega drugega oddelka za preprečevanje terorizma, mislim, da se nekako tako imenuje, poizvedovanja kljub temu naprej nadaljevali. In potem še v začetku leta 2011 dobivali določene informacije od partnerskih služb. In pravim, da je hollywoodska zgodba v tem smislu, da je potem taisti policist, ki ugotovi, da ne gre za pranje denarja, suspendiran zaradi korupcije; tri mesece, štiri mesece po tem pa neverjetno pade z lojtre in pri tem umre; in pri tem ne obstaja nobenih prič. Sicer zdaj jaz tukaj lahko teoretiziram pa gradim teorije zarote, ampak meni se zdi to indic, indic čiščenja dokazov, ki bi moral policijo vsaj zanimati, da bi nekoliko bolj podrobno te zadeve preiskala. Če ne moremo govoriti o gotovem dejstvu, da je to nek zločin za prikrivanje stvari, bi lahko govorili vsaj o indicu. O aktivnostih Sove danes na odprtem delu ne morem govoriti, to bomo pač jutri na zaprtem delu obravnavali. Ampak ko zdaj postavljam celotni kontekst in ko vrtim zgodbo nazaj v preteklost, mi je jasno, zakaj je bil takšen odpor proti privatizaciji Nove Ljubljanske banke; ker sem prepričan, da se kaj podobnega v privatnih bankah ne bi moglo zgoditi. To dokazujejo tudi številni primeri, ko so številne privatne banke tovrstne transakcije s strani NLB enostavno zavračale. To mi zgolj pojasnjuje dejstvo, da nekaterim predstavlja NLB priročno orodje tudi za tovrstne posle. Še ena zadeva, ki je prej nisem tako dobro obdelal; jaz močno dvomim, da pri tem poslu posredniki oziroma organizatorji tega dela v Sloveniji niso zaslužili. Tisti, ki je pripeljal in v Sloveniji vso to celotno zgodbo omogočil, preko 700 milijonov evrov, dvomim, da je ostal brez plačila. Rekel bi še naslednje, da je za Slovenijo to precej neprijetna zgodba, tudi v smislu naših zunanjepolitičnih posledic. Morda bi o teh zadevah veljalo razpravljati rajši na zaprti seji in je bolje, da tukaj zaključim. Je pa dejstvo, da se je s tem poslom v NLB pomagalo obveščevalni službi neke države, ki ne slovi ravno po spoštovanju človekovih pravic. To je pa tudi zanimiva stvar.
Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Pripravita naj se mag. Marko Pogačnik in gospod Jani Möderndorfer.
Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi! To danes se posluša kot ena dobro napisana kriminalka. Govorimo o milijardi evrov, ki se je kotalila po našem bančnem sistemu, danes smo leta 2017, pa do letos nihče ni vedel ali pa naredil nič. Ne vem, meni se zdi to praktično nemogoče. Ena milijarda evrov in to v letih, ko smo v proračunu iskali evre, evre, da se pokojnine niso zniževale, da so socialni transferji ostali takšni, kot so bili, in zniževali plače javnih uslužbencev. Vsepovsod je bilo treba rezati, tam se pa z milijardo evrov, to je več kot 10 % državnega proračuna, ne da se ni ukvarjal, očitno iz poročila izhaja, da so celo vedeli; pa naredili nič. Mimogrede, predsednik, Urad za preprečevanje pranja denarja spada pod ministrstvo za finance in ne ministrstvo za delo, kot je bilo navedeno na ekranu, da tisti, ki spremljajo sejo, vejo, da je še vedno tam, kjer je bil. In odziv direktorja Urada za preprečevanje pranja denarja, odgovor, da je bilo vse v redu, da ni bilo nič narobe, to pomeni, da se danes lahko dogaja nekaj podobnega in bodo čez 7 let ugotavljali nekateri drugi, da pa mi nismo naredili nič. Milo rečeno, mi ni jasno, da se takšne stvari lahko dogajajo. V poročilu so jasno predlagani sklepi, jasno zapisana imena nosilcev političnih funkcij, ki so vedeli za to; se pravi, da imamo zapisano na nek način tudi politično odgovornost. Čeprav vem, da je to že bila polemika, bi vseeno vprašala – dva kolega sta tukaj, tudi Jani, ki bo delal na drugi preiskovalni komisiji –, kaj bo ta komisija še lahko ugotavljala. Ne vem. Razumela sem predstavnike poslanskih skupin, da bomo to poročilo podprli, se pravi jasno zapisano, kako in kaj, ga predali organom, tistim, ki jim je pač treba, pregona in stvar bi morala biti za Državni zbor končana. Okej, lahko gremo še naprej. Bolj me skrbi to, da očitno od leta 2009, 2010 do danes ni enega koraka izboljšanja, da se takšne stvari ne bi dogajale. Tukaj bi sama spomnila še na eno stvar, ki sem jo sama povezala že takrat, ko je ta afera prišla na dan. Spomnimo se podrejenih obveznic v bančni sanaciji. Velika zgodba – je bilo treba, ni bilo treba. Mali izbrisani delničarji so zelo glasni. Samo dve obveznici sta se izdajali v tujini, v Luksemburgu; in to v času, ko se je dogajalo to, kar se je dogajalo. Slučajno? Slučajno v Luksemburgu, da nihče ne ve, kdo je te obveznice kupil. Še danes nimamo imen in priimkov ljudi, ki so, ne vem kako, denar spravili tja. Baje naj bi bilo to kar veliko Slovencev. Je to lahko povezana zgodba? Denar iz tega pranja končal v obveznicah v Luksemburgu? Naše banke so jih izdajale. To so stvari, za katere res mislim, da si zaslužijo odgovore; ampak odgovore. S tem, kar mi danes delamo, ljudi samo še bolj begamo. Mi smo nametali na mizo cel kup problemov, cel kup odprtih vprašanj. Odgovorov, vrednih 1 milijardo, pa ni. Mislim, da si naši državljanke in državljani zaslužijo, da čim prej dobijo odgovore, kdo je odgovoren za to. Pa ne samo kdo je odgovoren, enkrat je treba tudi v naši državi začeti tudi za svoje neodločanje odgovarjati. Milijardo razlogov imamo danes na mizi za to.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Eva Irgl.
Spoštovani predsednik, kolegice, kolegi, spoštovani državni sekretarji! Ko prebereš tole poročilo, ko poslušaš današnjo razpravo, sem jaz prepričan, je edino ena zadeva, da Slovenija potrebuje korenite spremembe. In prva priložnost za korenito spremembo bo to nedeljo na referendumu, druga možnost za korenito spremembo bo pa prvi krog predsedniških volitev 22. oktobra. Spoštovani predsednik, vi zmajete z glavo. Ne vem, ali zaradi moje razprave ali zaradi česa drugega; vendar danes govorimo tukaj o poročilu preiskovalne komisije, o sumu pranja denarja približno ene milijarde dolarjev, kar predstavlja več kot 10 % prilivov v slovenski proračun. Jaz si ne morem zamisliti, da bi še katera druga država Evropske unije obravnavala takšno poročilo suma pranja denarja državne banke, največje sistemske banke za več kot 10 % prilivov proračuna; in da v parlamentu ne bi bil prisoten niti en minister. Niti en minister, parlament pa obravnava poročilo suma pranja denarja za več kot eno milijardo evrov. Ni niti predsednika Vlade, ni niti predsednika države in niti odgovornih institucij, regulatorjev. Jaz bi danes najmanj pričakoval, da so tukaj prisotni tudi predstavniki Banke Slovenije, predstavniki policije, predstavniki Slovenskega državnega holdinga, ki skrbi nad upravljanjem Nove Ljubljanske banke. Niti enega. Še večji šok je zame osebno, da dve parlamentarni stranki sploh nista imeli stališča pri sumu pranja denarja za eno milijardo evrov v naši največji sistemski banki, državni banki NLB. Jaz sem prepričan, da bi ti dve parlamentarni stranki imeli stališče, če bi razpravljali o resoluciji vpliva sončne energije na razmnoževanje žuželk v Južni Afriki. Ena milijarda in dve stranki nista imeli stališča. Drugi šok pa recimo, da v primeru, da ne bi preiskovalna komisija bila sestavljena in pogledala določenih dokumentacij, da mi s to ugotovitvijo verjetno sploh ne bi bili seznanjeni. Kajti to, kar je ugotovila preiskovalna komisija, se je dogajalo od konca leta 2008 naprej, pa približno tam do leta 2012. In mene res zanima, kdo mi recimo lahko da odgovor. V primeru, da preiskovalna komisija ne bi bila ustanovljena, da verjetno ne bi prišla do teh dokumentov, bi verjetno ta zadeva šla v Sloveniji mimo. In pod temi bistvenimi ugotovitvami piše celo, da je o vsem bil obveščen najvišji vrh države, predsednik države, predsednik Vlade, minister, vsi so dobili to informacijo. Dobili so poročilo, ni se zgodilo pa, vsaj po tem poročilu, ki ga imamo doslej, nič. Preiskovalna komisija naj bi ugotavljala tudi politično odgovornost. Mene recimo zanima, ko je bil ta politični vrh obveščen s strani določenih organov, kaj je ta politični vrh naredil. Kakšna je bila reakcija tedanjega predsednika države, kakšna je bila reakcija tedanjega predsednika Vlade, današnjega predsednika republike, kakšna je bila reakcija tedanje notranje ministrice in vseh ostalih? Tega dokumenta ni naredila ena politična stranka. Ta dokument je delo preiskovalne komisije, ki je sestavljena iz članov vseh parlamentarnih strank. In po mojem vedenju je bil ta dokument sprejet soglasno, zato ima zame osebno bistveno večjo težo, kot če bi bil to dokument ene poslanske skupine. Tukaj lahko beremo, da so si te ugotovitve narejene tudi na podlagi listinskih dokumentacij. Tukaj se lahko vprašamo, kaj se je še zgodilo. Mi vemo recimo, da smo Novo Ljubljansko banko že dvakrat sanirali na račun davkoplačevalskega denarja. Zadnja sanacija je potekala že pred tremi leti. Za celotni bančni sistem je bilo namenjenih približno 5 milijard davkoplačevalskega denarja in za teh 5 milijard do danes še nihče ni sprejel nobene odgovornosti. Nihče ni bil razrešen, nihče ni odstopil. Kar lahko tukaj beremo, niti enega pojasnila vpletenih z imeni in priimki, ki jim ga komisija nalaga, se še ni odzvalo. Jaz sem prepričan, da bo enkrat te odgovore treba dati na mizo. Na mizo bo treba dati odgovore, te, ki so tukaj notri, ki so vsaj zame osebno obremenjeni s precejšnjo težo, narejeni pa na podlagi listinskih dokumentacij. Kdo lahko da zagotovilo, da podobnih poslov v naših bankah ni bilo še več? Ali je to res edini posel? Ker nekateri pravijo, da se največjih poslov sploh ne odkrije. Tukaj se pa pogovarjamo o eni milijardi, več kot 10 % je to prilivov slovenskega proračuna za eno leto. Te odgovore bi radi dobili. Šokiran sem s strani direktorja Urada za preprečevanje pranja denarja, ko spodbuja poslanke in poslance, da en določen sklep tukaj notri ni ustrezen, da naj se ga ne podpre, kot da vlada ni pristojna, da daje takšne zahteve kot skupščina. Vlada je 100-odstotna lastnica Nove Ljubljanske banke. 100-odstotna lastnica. Jaz sem prepričan, kar bi moralo biti, je, da bi vlada sklicala takoj skupščino, nadzorni svet, upravo te banke. Vse se lahko naredi. Do danes se ni naredilo še nič, o tej zadevi je pa slovenska javnost recimo obveščena že približno tri do štiri mesece, vsaj javno. Se pa ti dokumenti v parlamentu pojavljajo že nekaj časa več. Danes parlament obravnava to poročilo, javno, pred kamerami se o tem pogovarjamo. Niti enega ministra ni v Državnem zboru, ni predsednika Vlade, ni predsednika države, ni predstavnikov Nove Ljubljanske banke, ni predstavnikov SDH, ni predstavnikov Banke Slovenije. Kot sem uvodoma rekel, Slovenija potrebuje korenite spremembe. Prva priložnost je v nedeljo, naslednja pa je 22. oktober, ko so predsedniške volitve.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Pripravita naj se gospa Eva Irgl in mag. Andrej Šircelj.
Dober dan. Pred nami ni končno poročilo, ampak delno poročilo, kar govori, da je tudi razprava, ki danes poteka, na nek način lahko, kako bi rekel, ni končna. In zato že danes dajati neke ocene in trditve, kaj dejansko je komisija ugotovila, bi bilo najmanj, kar lahko rečem, nekorektno; ker sama komisija ugotavlja, da ima ogromno neznank. Sam osebno sem zelo natančno in temeljito prebral vsa delna poročila, in sicer tista, ki so kot davčna tajnost, ter tista, ki so zaprta, o katerih je govoril kolega Logar. Moram reči, da imam danes občutek, da komisija nadaljuje svoje delo s to razpravo. Še posebej moram reči, da sem postal pozoren na dokument, o katerem pa jaz, pa čeprav sem si prebral vsa tri poročila, nič ne vem. Vem pa za neko fusnoto, o kateri sem bral, in je ta dokument omenjen samo kot številka, dokument pa ni na razpolago, zato ne moremo vedeti, kaj piše v tem dokumentu. Lahko pa ve preiskovalna komisija oziroma gospod Logar. Zato danes govoriti pred slovensko javnostjo, da imamo vsi tukaj možnost vpogleda v ta dokument, ne drži. Naj pa na začetku povem tisto, kar je bil moj osnovni namen. To je, da komisija, ki je bila ustanovljena tudi z večino v tem državnem zboru, katero vodim, bo nadaljevala z delom, predvsem v tistem delu, kjer bo komisija zaradi svojih pristojnosti, ki jih ni imela tako polnih, kot jih ima naša preiskovalna komisija, lahko nadaljevala in se mogoče dokopala še do ostalih neznank. Moram reči, da je izredno nenavadno, ker danes v bistvu razpravljamo o dokumentu, s katerim pa se ni ukvarjala samo ta preiskovalna komisija, ampak se je ukvarjala tudi Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, na kratko, delovno, če to tako imenujem. Na nek način je zelo težko reči, danes bom govoril samo o tem delu, o čemer govori delno poročilo preiskovalne komisije, jutri na zaprti seji se bomo pogovarjali pa ločeno, kaj še je komisija za nadzor ugotavljala in delala. Dejstvo je, če hočemo braniti zakonitost v Državnem zboru in voditi preiskovalne komisije, se moramo najprej zavedati, da moramo najprej mi sami delati zelo zakonito, tudi kar se tiče preiskovalnega postopka, ki ga opravlja komisija. Žal še vedno trdim in po drugi strani sem vesel in zadovoljen, da smo ustanovili to komisijo, kajti ta komisija ima zdaj tista pooblastila, da lahko končno – in kar iz tega poročila ni razvidno – pripelje na zaslišanje določene priče, ki jih prejšnja komisija niti ni mogla. Za mene sta pomembni dve stvari. Eno je politična odgovornost, ne pa kriminalistična dejavnost in forenzična preiskava, ki jo opravlja preiskovalna komisija. Je pa res, da ne samo to preiskovalno komisijo, ampak vse preiskovalne komisije v zgodovini Državnega zbora do danes zelo rado zanese in začnejo preiskovati in raziskovati, seveda zaradi lažjega razumevanja in odkrivanja politične odgovornosti; in na koncu se zapletemo, da v bistvu ugotovimo vse drugo, samo politične odgovornosti ne. Namen komisije je odkriti politično odgovornost. In drug namen in cilj komisije je; to, kar sem upal, da bom danes slišal iz ust, pa še nisem slišal, mogoče posredno, mogoče se bo kasneje direktor oglasil pa bo na glas povedal tisto, kar mislim, da bi moral povedati pred slovensko javnostjo, to pa je, ali danes v Republiki Sloveniji obstajajo vse primerne varovalke, da se takšen primer ne more več zgoditi; vsaj ne na takšen način, kot se je zgodil v tem primeru. In to mi je manjkalo danes, gospod direktor, ko ste govorili in ste sicer rekli, da ne boste polemizirali, čeprav malo ste; ampak v resnici pa niste dali jasnega odgovora, zelo jasnega. Danes Urad za preprečevanje pranja denarja ima vsa tista potrebna pooblastila in podlago v zakonodaji, da lahko ukrepa. Če bi imel ta pooblastila takratni urad, kot jih ima danes, bi verjetno ukrepal drugače in bi se stvar že mnogo prej zaustavila. To sem jaz mislil, da bom danes od vas slišal. Imate pa še nekaj minut časa, imate še čas to povedati, če je temu tako. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna, je to, da se moramo mi zavedati, bom namenoma omenil, politična odgovornost se začne najprej na najvišjem vrhu. Najvišji in najbolj obveščen človek v državi je ponavadi predsednik Vlade. Kaj pravzaprav predsednik Vlade, ko mu ta državni zbor potrdi vlado, najprej naredi? Smo imeli celo prakso, smo lahko gledali, da so nekateri še ponoči, ob pol dvanajstih zvečer sklicali dopisno ali pa kar sejo vlade. In kaj so najprej naredili? Najprej so zamenjali šefa obveščevalno-varnostne službe, ga imenovali in postavili šefa kabineta. Kaj vam to pove? Da hoče imeti na tem mestu človeka, ki mu zaupa, in da bo imel dostop do informacij in da bo pravočasno o vseh stvareh obveščen. Vsi predsedniki vlad, potem pa po hierarhiji še predsednik države, določeni ministri s svojih področij, ki imajo te kompetence in tudi pooblastila, so delno tudi še zelo obveščeni. Vendar najbolj pa predsednik Vlade. Zakaj to omenjam? Ker se mi zdi pomembno, da se ve, kdaj je bil kdo o kakšni stvari obveščen in kdaj je kdo tudi ukrepal. Iz poročila je več ali manj razvidno, kdaj se je vsa stvar začela in kdaj se je račun tudi zaprl. Jaz ne verjamem, da pri tako velikem znesku in pri taki zgodbi, ki se je dogajala v Novi Ljubljanski banki, predsednik Vlade, ki odhaja, ne bi obvestil naslednjega predsednika Vlade, odvisno od tega, kdaj je bil kdo obveščen. Ne vem, kdo je ta, ki je bil obveščen, zato danes ne morem govoriti o tej krivdi in si tudi ne bi česa takšnega privoščil, ker bi bilo nekorektno. Bom pa z veseljem šel tako daleč, skupaj s svojimi člani znotraj komisije, da bom prišel tudi do tega podatka, ker se mi zdi to korektno in je prav, da slovenska javnost to ve. Druga stvar, ki se mi zdi še pomembna, je, treba je vedeti, da je naša komisija imela zelo slabo popotnico za začetek, naprej zaradi tega, ker niso vse stranke imenovale svojih članov. Nepovezani in SDS sta se odločila, da pač v to komisijo ne bosta predlagala nobenega člana; in s tem dali tudi jasno sporočilo, kako resno mislijo, kaj bo ta komisija počela. Tukaj odgovor kolegici Alenki Bratušek, ki se je vprašala, ali bo ta komisija sploh imela kaj za početi, če pa že danes vse vemo. Kolegica Alenka, kot si sama ugotovila, ne vemo še vsega. In zato se mi zdi pomembno predvsem to, kajti prva stvar, ki sem jo želel in sem tudi napovedal pri ustanovitvi komisiji, je, da sem preiskovalno komisijo in tudi komisijo za nadzor obveščevalnih služb zaprosil za gradivo. Veste, kakšen odgovor sem dobil? Da mi ga ne morejo posredovati in da se naj obrnem na tiste institucije, ki so lastniki tega gradiva. Zgodil se bo paradoks. To sem že naredil. V Državnem zboru bomo imeli v kleti duplikate dvojnih gradiv; ene, ki jih ima Logarjeva komisija; in ene, ki jih bo imela moja komisija. Ob tem, da smo vsi poslanci zavezani k varovanju podatkov po zakonu. Vse, kar bi morali narediti, bi morali narediti samo to, da bi enako, kot je pristojno, da bi obvestili tiste, od katerih so dobili gradivo, povprašali, če lahko posredujejo to gradivo; in enako dobili podpise tudi o zaupnosti, katere avtorji teh gradiv zahtevajo. Tega niso naredili. Dobil sem zelo kratek odgovor, da mi tega ne morajo posredovati. Seveda sem zahteval vsaj tisto gradivo, da se ne bomo šli [[…]], ker se tako borimo proti uradniškim zavoram in zapletom, ker se enostavno med sabo ne moremo pogovarjati, pa sami to počnemo znotraj državnega zbora, da mi posredujejo vsaj gradivo, katerega avtorji so sami. Vse tisto, kar so pridelali v svojem času preiskovalne komisije. Upam, da ga dobim. Odgovora še nisem dobil. Verjamem, da ga bom dobil, ker jim ne preostane drugega. Ampak tisto, kar se mi zdi pomembno, je, da gre za neko nezaupanje. Jaz mislim, da moramo vsi tej dvorani, govorim predvsem o poslancih in poslankah, verjeti, če je večina izvolila in določila neke določene naloge v skladu s poslovnikom in zakonom, da pripeljemo do konca. In smisel te komisije, in zato pozivam nepovezane ter SDS, ker imajo kadarkoli vedno možnost vstopiti s svojim članstvom v komisijo, da bodo ne samo pomagali, ampak tudi nadzirali, še toliko bolj pomembno, kako se to delo opravlja. In istočasno s tem dali jasno sporočilo vsem državljanom in državljankam, da mislimo vsi skupaj zelo resno pri tej stvari. Zelo tanka črta je med političnimi igricami pa iskrenim delom, kadar se pogovarjamo o preiskovalnih komisijah. Jaz sem bil deležen ogromno očitkov, da smo ustanovili preiskovalno komisijo zgolj in samo zato, da bomo politično nagajali bodisi SD bodisi SDS ali ne vem komu. Danes vam lahko zagotavljam tukaj, da to ni moj namen. Če boste ta namen ugotovili, odstopim kot poslanec Državnega zbora, ker se tega ne grem, ker ni vredno niti mojega imena niti moje časti. Je pa nekaj drugega pomembno, da je škoda, če ste že toliko časa porabili na tem delu, da zraven aktivno tudi sodelujete in ne samo za predano dokumentacijo. Tukaj sem pričakoval vaš input vložek, pa nič zato. Čas je še, mogoče se bo kaj spremenilo. Problem je, večkrat sem slišal, nekateri med vrsticami, na začetku pa zelo veliko, da je pranje denarja povzročilo bančno luknjo. No, vsak resen ekonomist ve, da to ne gre. Polni izjav in komentarjev so bili nekateri na začetku, je pa res, da bo treba zelo jasno osvetliti, kaj se je v tistem času dogajalo, kar v poročilu Logarjeva komisija z dokumenti tudi dodatno podkrepi. To pa je, kakšna je bila vloga vseh deležnikov – bodisi znotraj banke, bodisi znotraj regulatorja, bodisi znotraj urada, tudi NPU, pravosodja, Ministrstva za zunanje zadeve, vseh, ki so imeli vzvode, da bi lahko zadevo, več kot jasno, pravočasno zaustavili ali pa nanjo vsaj opozorili. In dejstvo je, to je edino, kar danes lahko sam zatrdim, da ob branju tega poročila, ki ga je pripravila Logarjeva komisija, da se je ne eden, ampak ogromno ljudi, tudi s politično odgovornostjo, obrnilo stran. Indici, zakaj so to počeli, kakšen je bil njihov namen, do tega Logarjeva komisija ni prišla. Upam, da bomo vsaj mi prišli. Vendar če bomo našli politično odgovornost in tudi vse potrebne elemente za popraviti tisti del zakonodaje, ki bi lahko dodatno varoval kot varovalke, da do takšnih primerov ne bi več prihajalo, bi nam to omogočilo, da bistveno lažje in bolj mirno spimo. Če bi bilo še kaj pomembnega za povedati; ne, zaenkrat dovolj, ker malo šparam čas za zaprti del. Hvala.
Replika, mag. Alenka Bratušek.
Zelo kratko. V naši poslanski skupini smo se pač zaradi majhnega števila naših članov odločili, da ne moremo kvalitetno sodelovati v vseh preiskovalnih komisijah, ki ste jih v tem mandatu ustanovili. Tako pač je in osebno še vedno mislim, da bi lahko komisija, ki je že ustanovljena, svoje delo tudi na tem področju opravila do konca. In kot jaz vem, naše komisije lahko ugotavljajo samo politično odgovornost nosilcev političnih funkcij. Kaj so na NPU delali narobe, kaj je bilo na Banki Slovenije in tako naprej, ne vem, če bo tukaj kaj veliko pomoči. Jaz želim čim boljše delo tudi tej komisiji in upam, da bo rezultat kaj drugačen od sklepa, ki ga imamo danes na mizi. Pet imen je v ta sklep vključenih. Dejansko se ve, da teh pet politikov je vedelo, kaj se dogaja, in niso ukrepali. Dobro, če razloge še iščemo, okej, iščite še razloge zakaj; ampak mislim, da niti ni pomembno, ni pomemben razlog. Pomembno je, da pač so vedeli in niso ukrepali. To je vse. Na žalost se sedem let po dejanju ukvarjamo s tem. Mene bolj skrbi ali pa si želim, da se v tem trenutku kaj podobnega ne dogaja, ampak iz povedanega jaz mislim, da tega ne moremo zatrditi; in to je žalostno. Mi se ukvarjamo s preteklostjo; danes nastaja pa lahko, ne vem, ne vemo, nekaj podobnega ali enakega. In to je meni najbolj grozno danes.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Jaz upam, da izvajanja gospe Bratušek ne gre razumeti v tej smeri, da se ne bi smeli ukvarjati s preteklostjo. Upam, da ni bil njen preobrat v tej smeri. Strinjam se z gospodom Möderndorferjem, ko je dejal v zvezi z izvajanjem gospoda Muženiča. Tudi jaz sem bil šokiran nad načinom, kako direktor Urada za preprečevanje pranja denarja predstavi preteklo delo urada. Tako, da očitno danes urad funkcionira enako. Če se obrnem na gospoda Möderndorferja in njegove izjave. Majhno napako je naredil. Govoril je o tem, da danes sprejemamo delno poročilo in zato tudi delne ugotovitve. Popraviti ga moram, sprejemamo vmesno poročilo in sprejemamo zaključne ugotovitve vmesnega poročila. In te ugotovitve so takšne, do katerih je pač preiskovalna komisija na podlagi konkretnih dejstev in dokumentov prišla. V zvezi s tisto fusnoto, ki jo je kolega Möderndorfer zaznal samo kot fusnoto; če ste nadaljevali branje tistega teksta, ste lahko videli, da je ravno ta tekst iz dokumentov, ki so prišli z Ministrstva za pravosodje. Fusnota je samo navedla, za kateri dokument konkretno gre, ki je pa sestavni del poročila in naveden v začetku poročila odprtega dela. Ta razprava poteka, češ da preiskovalna komisija za bančništvo ni pristojna za vprašanje preprečevanja pranja denarja. Jaz imam tu dve sodbi Okrožnega sodišča v Ljubljani. Dajmo enkrat razčistiti to zadevo. Gospod Möderndorfer je večkrat izrazil, češ da nismo za to pristojni in da zato tudi ustanavljajo novo preiskovalno komisijo. Tu imamo odredbo sodnice Topolšek v zvezi z dokumenti NLB, preprečevanje pranja denarja. Citiram: »Zahteva vsebuje vse potrebne sestavine in je tudi ustrezno obrazložena. Predmet je v konkretnem primeru dovolj določno opredeljen, da sodišču omogoča presojo zakonitosti. Zahtevan ukrep,« torej zaseg dokumentacije v zvezi s sumom pranja denarja, »je glede na vse navedeno primeren, nujen in neizogiben«. Potem pa imam še argumentacijo sodnice Karmen Erčulj, ki je odločala malce kasneje in ki je odločala tudi na podlagi pritožbe Nove Ljubljanske banke, ki pa je, ne boste verjeli, v bistvu skoraj dobesedno uporabila argumentacijo kolega Möderndorferja, tu v razpravi v Državnem zboru, češ da smo mi nepristojni in da se zato ustanavlja nova preiskovalna komisija. Trajalo je sicer dlje, ampak sodnica Karmen Erčulj je tudi odločila, da se zaseže dokumentacija. Pa vam bom sedaj prebral, kaj je ona odločila v še enkrat daljši obrazložitvi: »Po oceni sodišča je vsa predlagana dokumentacija v zvezi s predmetom, namenom in obsegom parlamentarne preiskave. Res je sicer, da je njen namen povezan predvsem, ne pa izključno, z ugotavljanjem slabih kreditov in bančnih garancij, vendar pa bo tudi proučitev dokumentacije, ki se nanaša na sumljive posle, služila njenemu namenu. Preiskava je usmerjena v nepravilnosti v bančnem sistemu. Navedena banka pa je organ, ki s takšno dokumentacijo razpolaga.« Prosim, zaključimo s to razpravo o tem, ali je ta preiskovalna komisija pristojna ali ni. Je bila, je in bo pristojna tudi na področju preprečevanja pranja denarja. Hvala.
Replika, gospod Jani Möderndorfer.
Glede tega sva se s kolegom Logarjem že večkrat pogovarjala, tudi na televiziji. Še več, rekel je, če pa je kdo pristojen, je pa sodišče tisto, ki je pristojno, da bo povedalo, kaj lahko preiskovalna komisija dela in česa ne. Kolega Logar, pozabili ste eno stvar. To vse drži, kar ste prebrali, in tega vam nikoli ne oporekam; ampak to vam je sodišče dalo zgolj iz enega razloga, dostopi do podatkov tudi zaradi regulatorja, ker vam najprej niso hoteli dati. In ste seveda utemeljevali in na to se je izgovarjala NLB. Interpretacija, ki jo danes razlagate – in zato tudi dokazujem, da temu ni tako –, je, da ste imeli zožene pogoje. Dam primer, zakaj vi ne morete poklicati bivših predstavnikov KPK, ampak jih je morala komisija za nadzor, s tem da niti ta ni imela teh pooblastil. O tem sem govoril prej, ko sem govoril o zakonitostih, ki jih moramo najprej mi izvesti v Državnem zboru, da peljemo zakonito postopek. In ste naleteli na problem. Na kaj ste naleteli? Ko ste napisali poročilo oziroma ko ste ugotovili, ups, ste ugotovili, da do enih podatkov ne morete priti; in ste zato obvestili Komisijo za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Nakar je komisija začela s svojim delom in je ona ugotovila, da je šla spet predaleč; in vam je naredila še eno večjo kozlarijo, to pa je, da je ona sprejela pooblastilo, da vas pooblašča v dokumentu, da nadaljujte z delom. Oprostite, če mi pokažete člen v poslovniku in zakonsko podlago, da komisija za nadzor obveščevalnih služb pooblašča komisijo za bančno luknjo, delovno rečeno, da lahko počne te stvari; oprostite, to ne. Veste, kaj bi morali narediti – in niste in ste zamudili priložnost v svoji prepričanosti, da vam sklep sodišča daje polna pooblastila. Morali bi priti v Državni zbor in zaprositi Državni zbor za razširitev dela preiskovalne komisije. Takoj bi ga dobili. Ker dva meseca niste reagirali, sem rekel: Zdaj pa dovolj. Zato smo predlagali preiskovalno komisijo. Daleč od tega, da vam pa karkoli očitam. Sploh ne. Jaz sem vesel in zadovoljen, da ste prišli s temi dokumenti in z resnim delom. To se vidi tudi iz samega poročila. Zdaj pa samo še kar se tiče, in s tem bom zaključil. Malo me je hotel podučiti kolega, kaj je vmesno poročilo pa kaj je delno. Uporabljal sem naziv, kot ga sami uporabljate, delno poročilo vmesnega poročila, prvo, drugo, tretje; da ne dolgovezim. Vsi pa vemo, da obstaja vmesno pa končno poročilo. Če pa mene vprašate, kar sem predlagal v predobravnavnem zakonskem postopku, za katerega ste med drugim v Slovenki demokratski stranki skrbno poskrbeli in zaključili; to pa je, da bi tudi prekinili s temi vmesnimi poročili, ker je to navadno igranje. Najboljše bi bilo samo zaključno in končno poročilo. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Ta razprava je že rahlo bizarna. Nismo pisali delnega poročila, vam bom še enkrat pokazal. Tu piše – dodatno poročilo. Je treba vsaj naslov pravilno prebrati. Prej ste se že pri fusnoti zmotili, zdaj ste se pri naslovu dodatnega in potem še drugo dodatno vmesno; in ne delno poročilo. Oprostite, v Državnem zboru pa ne moremo poslušati interpretacije tega, kaj sta dvakrat zapored dve različni sodnici v zvezi z mandatom te preiskovalne komisije ugotovili. Mi zagotovo lahko vabimo vse tu prisotne ali pa še kogarkoli drugega. Če se ne bodo odzvali, jih bomo na silo privedli z odločitvijo sodišča. Če bo do tega prišlo, jaz računam, da ne bo, da so ljudje tako razsodni, da se ne bodo spuščali v takšne brezvezne sodne bitke, bi lahko morda govorili, da je kaj osnov, zakaj smo mi dali na KNOVS, da oni zaslišijo v zvezi z obveščevalnimi podatki. Mi smo to dali zgolj iz enega razloga, ne iz neke teorije zarote, ki jo je gospod Möderndorfer razložil, ker bojda mi ne bi vedeli, da nimamo pooblastil za to; ampak ker je to telo, ki je specializirano za to področje. Kdo naj se ukvarja s tem? Tisti, ki je specializiran za to področje; in potem te izsledke koristno uporabiti v delu preiskovalne komisije. Če pa vi nameravate drugače voditi vašo preiskovalno komisijo, je pa to vaš dizajn, vaš mandat in tako naprej. Ampak ta preiskovalna komisija je opravila svoje delo; sprejela je vmesno poročilo; zaslišala je vsakega, ki ga je želela; dobila je vse dokumente, za katere je zaprosila v zvezi s preprečevanjem denarja; in napravila vmesno poročilo s sklepi. Vaša odločitev pa je, ali jih podprete ali pa ne. Hvala.
Replika, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Sodišče ne določa mandata preiskovalni komisiji. Nikoli, nikdar; ampak samo Državni zbor. Sodišče je odločalo o tem, ali imate pravico do dostopa do podatkov. O tem je odločalo in zato ne govoriti o tem, da sodišča odloča o mandatu preiskovalne komisije in nas vse tukaj učiti krive vere. In to zelo dobro veste, mimogrede. Ampak lepše se pa sliši, če rečemo, da je sodišče odredilo, da ima komisija ta in ta mandat. Kar se pa tiče samih teorij zarote, jaz nisem mojster teorij zarote. Tamle zraven vas sedi mojster. Hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl. Pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in mag. Dušan Verbič.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Preiskovalna komisija za ugotavljanje zlorab v bančnem sistemu, verjetno se boste strinjali z mano, je do sedaj opravila izjemno delo. Izjemno delo. Zakaj? Ker bi to delo, ki ga je preiskovalna komisija do sedaj opravila, morali opraviti organi odkrivanja in organi pregona; pa tega niso storili. Do sedaj smo imeli na tej preiskovalni komisiji že eno vmesno poročilo o Factor banki in Probanki. Tam se je odkrilo veliko malverzacij, ki so se odvijale znotraj bančnega sistema. Zdaj imamo pa pred seboj isto posebno poročilo, vezano na zadevo Farrokh. V letih 2009 in 2010 se je izvajal v Novi Ljubljanski banki plačilni promet, ki ustreza definiciji pranja denarja in financiranja terorizma. In tisto, kar je zame najbolj šokantno in kar je uvodoma izpostavil tudi predlagatelj oziroma predsednik preiskovalne komisije, je to, da je veliko število ljudi in veliko število organov v tej državi vedelo za to. Ampak nikoli to ni prišlo v javnost, to je res zanimivo, ker včasih pridejo takšne stvari v javnost, ki bi res morale že zaradi integritete ostati tam, kjer morajo biti. In drugič, nihče od teh organov ni obvestil tožilstva. In vem, gospod državni sekretar gospod Stare, danes imate težko delo in danes ste tukaj zato, ker ni ministra tukaj, čeprav bi minister moral biti tukaj; bom v nadaljevanju tudi povedala, zakaj. To je zadeva, ki je v Sloveniji po mojem mnenju največja afera v samostojni državi; in ta primer se bo zagotovo v zgodovino zapisal kot primer, pri katerem je odpovedalo praktično vse. Prej je gospod Muženič kot direktor Urada za preprečevanje pranja denarja marsikaj povedal, bral je ne vem kaj vse iz zakonov in tako naprej. Gospod Muženič, vi lahko berete, kar hočete. Dejstva so žal drugačna in prav je, da državljanke in državljani, ki nas danes spremljajo, to tudi vedo. Urad za preprečevanje pranja denarja je prejel, če samo to omenim, dve urgenci francoskega in madžarskega urada, ki se ukvarja s preprečevanjem pranja denarja in financiranjem terorizma. Po prvi urgenci se ni zgodilo nič. Gospod Plausteiner, ki je bil takrat šef, ni naredil nič. Po drugi urgenci se je nekaj malega premaknilo; ampak veste, šele kdaj? Po štirih mesecih, po drugi urgenci. Mislim, če to ni nevestno opravljanje svojega dela, neodgovorno tudi za državo, konec koncev je to urad, ki državo predstavlja v javnosti in ji s tem krni ugled. Gospod Muženič, jaz bi se s tem ukvarjala in tudi s tem, kako boste zaščitili dobro ime tega urada, pa tega niste sposobni narediti. Še ščitite ga! Ščitite ga, namesto da bi priznali, da tukaj je bilo pa res narejeno napačno in narobe. Po drugi urgenci se torej gospod Plausteiner zbudi in pošlje to policiji. Policija to preiskuje oziroma se na začetku, kolikor je znano iz dokumentov z preiskovalne komisije, še precej intenzivno s tem ukvarja, potem pa po enem letu nenadoma to usahne; 1. oziroma 6. januarja 2012 pa se zadeva pri policiji zaključi. In tukaj mene zanima – škoda, da ni ministrice za notranje zadeve –, kdo je imel ta interes, da takšno zadevo predčasno zaključi; in to brez kakršnikoli obvestil tožilstvu ali javnosti. Tudi takratni politični vrh, medtem ko se je to dogajalo z Uradom za preprečevanje pranja denarja, je bil o tem obveščen, in to podrobno, ne kar tako, podrobno, in tudi večkrat je bil obveščen. Obveščen je bil prvič novembra 2010, in to s strani Sove. Komisija v tem poročilu za to jasno ugotavlja, da so opustili dolžno ravnanje, zaradi česar so politično odgovorni v zadevi Farrokh. Ampak ključno pri tej stvari je to, da zadeva ni prišla do tožilstva. Gospod državni sekretar, mi znate odgovoriti, zakaj Komisija za preprečevanje korupcije. Takrat ste bili namestnik predsednika gospoda Klemenčiča. Zakaj Urad za preprečevanje pranja denarja? Zakaj policija, drugi državni organi, nadzorne institucije, banke, takratni politični vrh, torej vsi, ki so bili seznanjeni s temi kaznivimi dejanji, niso reagirali niti z enim samim pooblastilom državnemu tožilstvu, pa čeprav bi tudi po zakonu morali? Upam, da vam je poznan, vsaj prvenstveno za policijo, 148. člen Zakona o kazenskem postopku, ki jasno pravi, da mora policija potem, ko zbere določena obvestila – in očitno jih je zbirala, ker je vsaj eno leto nekaj na tej zadevi delala, se pravi, da neke ugotovitve so morale biti, tudi če ne bi šlo za kaznivo dejanje –, to sporočiti tožilstvu; pa tega policija ni storila. In o tem je prej govoril kolega Logar. Osebno moram reči, da kot državljanka te države, kot poslanka Državnega zbora, ki zastopam tudi državljanke in državljane v tem parlamentu, zahtevam odgovore o tem, kaj so počele odločevalske strukture v Novi Ljubljanski banki. Kaj je počel takratni politični vrh? Jaz osebno menim in tudi komisija na to napeljuje, da je šlo tukaj za neverjetno sprego med politiko in banko, kajti glede na to, da so vsi nadzorstveni organi odpovedali, si tega ne morem drugače predstavljati. In zato zadeva ni prišla v javnost. Zakaj, bomo pa morda videli kdaj v prihodnje, tudi po kakšnih finančnih prilivih. V tem primeru, še enkrat naj ponovim, so popolnoma odpovedali nadzorstveni mehanizmi, ki imajo nalogo prav to, da nadzirajo. Kaj nadzirajo? Da nadzirajo in odkrivajo morebitne anomalije, napake, netransparentne in sumljive poslovne prakse. Odpovedal je torej nadzor v Novi Ljubljanski banki. Banka Slovenije, ki je najvišji regulator pri nas, ni opravila svojega dela. Banka Slovenije je nadzornik tudi transparentnosti poslovanja. Ni opravila svojega dela več kot očitno, kar dokazuje tudi dokumentacija in sklep preiskovalne komisije, ni sistematično nadzirala preprečevanja pranja denarja in s tem torej morebitnega financiranja terorizma. Popolnoma je, kot že rečeno, odpovedal tudi Urad za preprečevanje pranja denarja. Takrat je bil vodja tega urada gospod Plausteiner. Tukaj naj omenim, da gospoda Plausteinerja poznam iz neke druge zadeve in mislim, da se ni v tistem primeru odrezal nič bolje. Poznam ga iz preiskovalne komisije Patria, ko sem ga takrat sama zasliševala kot predsednica te preiskovalne komisije; da ne omenjam tega, da je gospodu tekel pót od glave do tal, ampak to razumem, stres, situacije je takšna. Ampak gospod je imel tudi na zaprtem delu seje praktično povsem selektiven spomin, na trenutke ga je izgubljal, sicer se je pa skliceval na zavezo molčečnosti na zaprtem delu, venomer in znova. In danes na tej preiskovalni komisiji o zlorabah bančnega sistema je gospod Plausteiner preprosto rekel, da ne ve, zakaj teh stvari niso obveščali naprej. Ali se vam zdi to odgovorno, gospod Muženič? Jaz vas to sprašujem kot poslanka Državnega zbora, ki predstavlja ljudi, ki me sprašujejo, kako je to možno. Bi prosila, da mi na to konkretno odgovorite. Gospod Plausteiner je po mojem mnenju in tudi po mnenju preiskovalne komisije subjektivno in objektivno odgovoren za to stanje. Ni ravnal transparentno, ni ravnal v skladu s pravili OECD, ni ravnal odgovorno in profesionalno, ni ravnal tudi v interesu države. Je pa očitno, da ne bom rekla preveč, ravnal v interesu političnega vrha, morebiti. Zato zadeva pač ni šla naprej. Ni upošteval opozoril, ki so prihajala iz tujine. Ali se vam to ne zdijo alarmantni znaki? Za to bi moral nekdo odgovarjati. Tudi Komisija za preprečevanje korupcije ni opravila svojega dela. Gospod Klemenčič je sedaj minister, nikoli ne bi smel postati minister, ampak to sva z gospodom ministrom že tolikokrat predebatirala, da tukaj ne bom odpirala. Ampak kljub temu, gospod minister za pravosodje, takratni predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, to je sam povedal, je bil preko žvižgača obveščen, da se dogajajo sumljive transakcije, da morebitno gre tukaj za sum pranja denarja in s tem financiranja terorizma. In kaj je dejal gospod Klemenčič na to? Da to ni njegova pristojnost. Torej minister, takrat predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, ki je svoj imidž v javnosti, s podporo medijev seveda, gradil na boju proti korupciji, na pravičnosti, na transparentnem delovanju, na upoštevanju vladavine prava in človekovih pravic, je kar naenkrat vse poteptal in preprosto rekel, da to ne sodi v njegov resor. Gospod državni sekretar, zanimivo pa je, da pa nekaj drugega vedno sodi v njegov resor – ko je treba obračunavati s Slovensko demokratsko stranko in ko je treba obračunavati z gospodom Janezom Janšo. Takrat pa to vse nekako sodi v njegov resor. Seveda sodi, ker je za nagrado, ker je zrušil takrat vlado Janeza Janše, dobil pač ministrski položaj. In še nekaj, in to je zadnja točka, ki jo bom povedala, je odpovedalo v tem primeru. V tem primeru so odpovedali tudi mediji oziroma raziskovalni novinarji. Raziskovalni novinarji niso opravili svojega dela in tudi danes ga ne opravljajo. Danes o tem skorajda ne poročajo. Govorimo o večinskih medijih. In to jaz vidim kot hud problem. Me zanima, kakšna bo obnova te razprave danes v medijih. Res me zanima. Če bo sploh kaj, ker je tukaj prevelika sprega. In tukaj, oprostite, je očitno bila sprega med banko, političnim vrhom, različnimi državnimi organi in mediji. In v tem primeru je pač ta sprega bila popolna. Jaz bom podprla vse tri sklepe, ki jih je predlagala preiskovalna komisija. Hvala.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Pripravita naj se mag. Dušan Verbič in gospod Janko Veber.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Jaz bom v bistvu začel iz enega detajla, ki je bil tukaj že omenjen, vendar ni bil na široko razlagan v današnji razpravi. Ta detajl pri vsej zadevi je, da je uprava Nove Ljubljanske banke oprostila to podjetje Farrokh vstopne provizije. Bilo je sicer nekaj izstopne provizije; zadnjič so mi rekli, da je provizija za neko položnico za telefon 2 evra; tukaj ni bilo provizije. Skratka, ta državna banka je v bistvu to za iransko podjetje, za Irance delala na nek način solidarno do neke mere. Celo socialno vprašanje bi lahko rekli v tem primeru. Ja, če res ni bilo provizije, če ni bilo plačila za to storitev. Če pa je bilo plačilo za to storitev, potem bi morali vsi ti organi, o katerih smo že govorili, posvetiti pozornost temu. Moji predhodniki so ugotavljali, da organi niso delovali tako, kot bi morali. Nasprotna teza, morda pa so delovali tako, kot jih je nekdo organiziral in kot jih je nekdo usmerjal. Ne rečem, da celotnih organov, ampak določene ljudi zato, da niso delovali. Ampak nek denar, da si ena banka dovoli opraviti plačilni promet s podjetjem, ki dobiva denar iz države, za katero velja embargo zaradi izdelave atomske bombe in jedrskega orožja, oprostite. Po nekaterih podatkih v časopisih, ki sem jih prebral, stane takšna transakcija 30–50 % ali pa 10 %. 300 do 500 milijonov. Kje je ta denar, če je temu res tako? Kje je ta denar in kdo potem vodi to državo?! Kajti potem obstaja paralelna struktura v tej državi, ki jo dejansko vodi; razen če ni bilo to narejeno iz humanitarnega razloga za Irance, ki so bili pod embargom. In tukaj, oprostite, mi lahko razpravljamo o tem poročilu, po mojem osebnem mnenju je to vprašanje. In odgovore na ta vprašanja je treba dodati. Kajti tam se kaže politika in tam se kažejo tisti, ki ta denar posedujejo ali tudi vodijo državo. Ta denar je verjetno v obtoku še danes, ali pa se še danes plačujejo kakšne storitve v tej državi, kolegica Bratušek je omenila dva sklada v Luksemburgu za podrejene obveznice in tako naprej, govori se o 300 milijonih. Jaz si ne delam utvar, da je bila ta transakcija narejena zastonj. In če ni bila narejena zastonj, potem je nekdo dobil plačilo; in potem s tem plačilom danes lahko upravlja državo in je že takrat upravljal državo. Ne vem, katera paralelna struktura. Jaz mislim, da bi lahko s tem denarjem kupil kakšne volitve v kakšni državi, ali pa vsaj bistveno vplival na kakšne volitve v tej državi, ali pa bistveno vplival na določene transakcije. Mislim, da je v tej smeri verjetno treba dodati tudi nadaljnja poročila in tudi delovanje nove komisije v tej zadevi. Ne verjamem v slučajnosti v tem primeru, res ne. In verjetno lahko tudi predstavniki Vlade imajo podatke za tovrstne kriminalne transakcije, koliko stanejo za neko državo, za banko, ki je v evropskem sistemu. To velja, to je verjetno cena v primeru takšnih transakcij. In mislim, da iz tega vse izhaja. In iz tega tudi izhaja in dejansko je, kakšna je politika v tej državi, če je temu res tako in če se ta denar potem uporablja tudi za politične namene, lobistične namene v tej državi. Mislim, da je tukaj še veliko dela.
Besedo ima mag. Dušan Verbič. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Marko Ferluga.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Lep pozdrav, državna sekretarja, direktor, poslanke in poslanci! Moram priznati, ko sem pozorno poslušal dosedanjo razpravo, če zelo grobo opredeljujem, je po eni strani šla razprava s strani kolegov in kolegic, ki v neki smeri po tako imenovani politični retoriki gre ta tema v smer, da se zelo zamegljuje, predvsem v težnji, da se oddaljuje točka, da bi se lahko konkretno pogovarjali o odgovornosti; govorim o politični odgovornosti. Po drugi strani pa gre razprava v smer, da se nekako dajejo indici, ki nakazujejo – nesporno in ugotovitev sedanje parlamentarne preiskovalne komisije –, da so nesporno institucije države daleč od tega, da so delale tiste naloge in pristojnosti, za katere so bile ustanovljene. Politična odgovornost, cilj preiskovalne komisije je ugotavljanje politične odgovornosti. Sprašujem, ali je že bilo v teh 26 letih, da se lahko pogovarjamo, da je neka oseba bila deležna politične odgovornosti. Če sem še bolj konkreten, ali se lahko pogovarjamo o kazenski, materialni, odškodninski odgovornosti nosilcev javnih pooblastil. Mislim, da je ta hip to kar utopija. Upam, da bodo tovrstne razprave pripomogle k temu, da se bo v doglednem času to tudi dogajalo. Preden bom šel v razpravo k točki dnevnega reda, se moram dotakniti razprave spoštovanega direktorja Urada za preprečevanje pranja denarja. Moram priznati, pa mogoče boste malce razočarani, res sem razočaran nad vašo utemeljitvijo ali razlago glede preteklega dejanja vašega kolega, kajti zakonodaja iz leta 2001–2007, zakon o preprečevanju pranja denarja; moram priznati, da sem bil v preteklosti tudi sam nekoliko vključen v te procese. V tistih obdobjih, ko se je tudi to dogajalo, smo imeli intenzivno usposabljanje ravno s strani urada, ki je bilo zavezujoče usposabljanje za bančne uslužbence. In tako striktno, tako dosledno se je pričakovalo in zahtevalo od bančnih uslužbencev in vodstva bank, da se dosledno izvajajo vsi procesni in materialni postopki zakona. Zaradi tega me čudi ta komentar, ki gre v zagovor – pač tako je. S tem se preprosto ne morem strinjati. Zaključujem pa na podlagi teh izjav nekaj drugega, da je v tistem obdobju očitno veljalo neko nepisano pravilo, da dosledno spoštovanje ukrepov, kar se tiče nespoštovanja Zakona o preprečevanju pranja denarja, velja za banke v privatni lasti. Kajti če se je sedaj ugotovilo in ugotavlja primer Farrokh, jaz se tukaj takoj vprašam, koliko je teh farrokh primerov za manjši znesek, ki se jih sploh ni ugotovilo; pa se jih najbrž tudi nikoli ne bo. Ampak dejstvo je, ob tem da tudi nadzornik, se pravi regulator Banka Slovenija ni izvajala svoje aktivnosti tako, kakor bi morala; to pomeni, da je bil za banke v državni lasti, sploh pa Novo Ljubljansko banko, drugačen pristop, drugače se je obnašalo in se je očitno to dopuščalo. Zato se tudi sam pridružujem; v zadnjem času je kar nekajkrat bila tudi v javnosti izjava Boštjana M. Zupančiča o tako imenovanem pojmu globoka država. Ne more človek drugače razmišljati. Ena pravila veljajo, če govorim za preteklost, za banke z odgovornim lastnikom, to so banke v privatni lastni; in banke z lastnikom, ki so v državni lasti. Toliko, kar se tega tiče. Glede samega poročila. Moram priznati, da sem pričakoval ugotovitev preiskovalne komisije, da je potrdila mojo tezo pred dobrima dvema letoma, ki sem jo v tem državnem zboru in matičnih odborih kar nekajkrat izpostavil; v tistih časih ste me nekateri poslanci in poslanke malce čudno gledali, ko je bila moja teza jasna. Odgovornost za nepravilnosti, sploh pa potem te milijardne bančne luknje, je nesporno na strani članov uprav nadzornih svetov in regulatorja Banke Slovenije. In ta ugotovitev tega poročila to tezo tudi dokazuje. In moram priznati, da se pridružujem vsem poslancem in poslankam, ki nas je malce strah, koliko je še teh zadev v teh sistemih bank v državni lasti, ki preprosto je odkrito, ni odkrito ali pa se celo gre z nekimi postopki, če milo rečem, čiščenja nekih dokumentacij. Kar se samega poročila tiče, uvodoma vsa pohvala komisiji. Prav gotovo je treba posebno pohvaliti predsednika, kajti delo takega izdelka je pač na plečih tistega, ki vodi. Zato mislim, da je prav, da se tudi javno to pove. Imam pa v zvezi s tem poročilom kljub vsemu kakšno vprašanje. In bi prosil predsednika, če bo pač mogoče, da mi odgovori predvsem, če sem pri točki 2.4, kjer so zelo precizno navedene vse tiste okoliščine ali gradiva, ki so osnova za ugotavljanje petmilijardne bančne luknje kot tudi to. A veste, pogrešam eno zadevo, če sem konkreten, tri. V točki 10 ste izredno lepo zapisali, da se ugotovi tudi razloge za prisilno likvidacijo Probanke in Factor banke ter smiselnost in gospodarnost ukrepa prisilne likvidacije, ki je za to, ne bom ponavljal, kdo je to odločitev sprejel. Zelo lepo. Ampak tukaj pa pogrešam tisti vzrok, da je do tega sploh prišlo. Razlogi, zakaj so se te banke, če govorim potem še o Abanki, sploh podržavile? Kajti če odločitve s strani države ni bilo, da se privatne banke podržavijo, če tako preko prsta rečem, milijarda pa toliko zadev davkoplačevalskega denarja ne bi šlo, tudi še danes kot posledica, vezano na aktivnost Probanke in Factor banke, za kateri vemo, da sta sedaj na DUTB. Zaradi tega imam to vprašanje, zakaj ni to tudi vključeno. Naslednja zadeva, imam tudi vprašanje, zakaj tukaj ni navedeno, mislim, da je prav, da se izpostavi, kakšna je bila ugotovitev teh ekspertov, forenzikov v največji banki, Novi Ljubljanski banki, ki smo jih poznali pod tako imenovano Kosovo komisijo. Kajti mene zelo zanima, ali je tisto – če vemo, da Kosova in tudi tuji forenziki, ki je bil tudi strošek preko milijona evrov – bil namen čiščenja ali pa resnično njihov prispevek k razjasnitvi razlogov in stabilizaciji samega poslovanja. Ter še ena stvar, ki je v bančnem sistemu, vsaj v privatni lastnini, zelo jasna; mislim pa, da se v bankah v državni lasti zelo zamegljuje in skriva, je ena kategorija odpisanih terjatev. Kajti zelo zanimivo je, ko nekako človek pridobi neke tovrstne informacije, je kar zgrožen, koliko tovrstnih odpisov je v banki ali v bankah z državno lastnino, kajti v privatni lastnini odgovorni lastnik še kako skrbi za dobiček. Saj je zaradi tega banka tudi ustanovljena. Toliko, če je mogoče, načeloma kakšen odgovor. Kar se pa tiče v nadaljevanju, kjer je izredno lepo zapisan tako imenovani postopek zaslišanja in podobno. Moram priznati, da mi je nerazumsko oziroma že kar sramotno, da vodilne osebe v bankah, ki so v državni lasti, da izjavi predsednik uprave, da vodje pravne službe niso odpustili, ker niso imeli osnove. Pri tako veliki izgubi; da ne bom govoril, koliko teh terjatev se je preneslo na DUTB ali pa odpisanih! Spet primerjava, v privatni banki je zelo preprosto. Odgovorni lastnik, če predsednik uprave ali bančni uradnik ne dela v skladu z internimi pravili ali s strategijo, ni stvar dni in delovnega sodišča. Zelo hitro se zadeve prekinejo. Tukaj je ogromno stvari, ki samo dokazujejo, da najverjetneje regulator, in to, kar sem tudi uvodoma omenil v tem primeru, specialni organ, se pravi Urad za preprečevanje pranja denarja, ki je v pristojnosti Ministrstva za finance, preprosto so bili kriteriji – eno je za državne banke, eno je pa za privat. Ne bom se sploh potem spuščal v zapis, ki zelo lepo prikazuje procese postopkov, vezano na procesni del preprečevanja pranja denarja; in bom kar uporabil izraz škandalozno. Tisti, ki se vsaj malce spoznamo na tovrstne zadeve, je nedopustno, da se je v preteklosti to dogajalo. Zaključujem s tem, da sigurno v celoti podpiram tovrstne ugotovitve in predloge sklepov ter upam, da bomo imeli čim večkrat tudi tovrstne razprave v upanju, da se bodo odgovornosti resnično začele tudi udejanjati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, predlagatelj dr. Anže Logar.
Kratko pojasnilo. Zadeva v zvezi s Factor banko in Probanko je vključena v vmesno poročilo, ki smo ga sprejemali novembra. Tam je en razdelek ravno temu vprašanju posvečen. V zvezi z učinkovitostjo ali neučinkovitostjo Kosove inšpekcije v NLB in v zvezi z odpisanimi terjatvami pa bo v končnem poročilu preiskovalne komisije.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospod Marko Ferluga in gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo. Mogoče najprej v luči nekaterih razprav ali pa konkretno razprave mag. Tonina, češ če bi Nova Ljubljanska banka bila v zasebni lasti, se to ne bi dogajalo, je vendarle treba povedati, da je ravno v tistem obdobju, od leta 2007 do 2011, bil odgovoren za upravljanje tveganj prav predstavnik belgijske KBC banke. Torej ta banka je vstopila notri zato, da se bo tudi delež v Novi Ljubljanski banki, vsaj v enem obsegu, upravljal na način, kot je to običajno v zasebni banki. Ampak očitno tudi gospod Deroose takrat ni opravil svojega dela, je pa res, da je bila tudi sama sestava odgovornih za tveganje v Novi Ljubljanski banki zanimiva, kajti tudi po gospodu Deroosu je bil recimo za tveganje odgovoren Božo Jašovič, potem zopet predstavnik KBC banke in potem Marjan Kramar, pred gospodom Deroosom pa gospod Marko Voljč. Ves čas lahko ugotavljamo, da nobena od teh oseb ni uspešno opravila svojega dela bodisi kot predstavnik zasebnega lastnika bodisi kot predstavnik države pri tem poslu. Zelo pomembno pri tem je, če nekdo svojega dela ne opravi, da zamenjaš tistega, ki svojega dela ne opravi; ne pa da prodaš ustanovo, v kateri je nekdo slabo opravljal svoje delo. In nekaj podobnega lahko tudi rečemo, recimo če vlada slabo opravlja svoje delo, ni treba države prodati; je treba pač zamenjati tiste, ki slabo upravljajo z njo. In nekaj podobnega velja za banke in nekaj podobnega je veljalo tudi za naše gradbeništvo. Namesto da bi zamenjali tiste, ki so poskušali uveljavljati osebne interese, in prepustiti vodenje drugim, ki bi vodili podjetja zato, da ohranimo visoko znanje v slovenskem gradbeništvu, se je raje ta podjetja uničilo. Skratka možnosti za to, da se preprečuje pranje denarja, so predvsem v tem, da vsak opravi svojo nalogo. Kako pa je ta naloga bila opravljena, je iz tega poročila zelo jasno razvidno. Pravzaprav ne moremo reči, da lahko zaupamo tem institucijam, ki so odgovorne za pranje denarja v Sloveniji. Tudi iz zasebne izkušnje lahko povem, pri novem zakonu o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma, ki smo ga sprejeli v tem mandatu, sta bili iz zakona izpuščeni dve zelo eminentni, pomembni instituciji v Sloveniji, to je tako imenovana slaba banka in Slovenski državni holding. Obe opravljata samo naloge preprodaje premoženja, s katerim upravljajo. Velikokrat se trudimo, da ne bi prišlo do tega, da bi v teh postopkih zlorabljali preprodajo zato, da pridejo poceni do ponovne lastnine tisti, ki so naredili velik dolg. Ampak ko sem pogledal ta zakon, ki je bil predložen, obe instituciji nista bili vključeni v ta zakon kot zavezanki, da poročata tudi glede nevarnosti pranja denarja in financiranja terorizma. Tudi Urad za preprečevanje pranja denarja ni kazal kakšnega velikega zanimanja, kar bi po mojem mnenju tudi že po svoji osnovni funkciji moral sam opozoriti in zahtevati, da sta ti dve instituciji vključeni v to. Ne bom rekel, da imamo mogoče sistemski problem pri tem pranju denarja; vendar kaže na to, da smo bili dejansko premalo učinkoviti in da tudi nekega velikega interesa ni bilo izkazanega za naprej. Tudi prodaja Gorenjske banke, Save, zavarovalnice, ko spremljaš, kdo vse želi postati in s kakšnim kapitalom lastnik, ni čutiti, da bi potekali procesi intenzivno, da se izloči iz teh postopkov tiste, ki morebiti pa vendarle razpolagajo s kapitalom sumljivega izvora. Takšna je moja ocena in si jo upam dati glede na vse te podatke, ki jih pač spremljam, tudi skozi medije in druge postopke, ki so na razpolago. Ob vseh teh zadevah, ki so bile zaznane znotraj dela preiskovalne komisije, je nujno treba sprejeti usmeritve, sklepe, ki so predlagani zato, da se tudi z vrha, če lahko tako rečem, upravljanja države poda jasno sporočilo, da s takšnimi praksami v Sloveniji pač zaključimo in da je to poglavje, ki ga je treba organizirati na bistveno višji ravni; in da vzpostavimo zaupanje znotraj same države in tudi v sodelovanju z drugimi institucijami drugih držav, ki se ukvarjajo s to problematiko. Ne pa, da bomo odreagirali šele takrat, ko nas nekdo od zunaj opozori na težavo, ki je povezana s pranjem denarja. Upam, da bo iz današnje razprave in sprejetih sklepov, za katere mislim, da bodo sprejeti, vendarle narejen en konkreten premik v to, da bo pranje denarja v Sloveniji obravnavano na najvišji možni ravni in da vendarle obrnemo nov list znotraj upravljanja naše države. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga; pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav državnima sekretarjema in direktorju agencije! Kot prvo bi dal vseeno komisiji gospoda Logarja kompliment, čeprav sem dobil jaz s strani Anžeta negativne pohvale, ampak okej, tudi to sprejmemo. Mislim, da je v tej debati treba ugotoviti, kakšni so bili zakoni 2009 in kakšni so zdaj. Mislim, da smo vseeno naredili neke korake. To je tudi direktor agencije za pranje denarja povedal, in sicer v tem smislu, da so postali inšpekcijski organ. Do sedaj tega ni bilo, se pravi, da neki koraki so narejeni. Lahko debatiramo o tem, koliko so bili vsi ti organi v tistih časi proaktivni, koliko je bilo zakonsko možno narediti korake naprej, da se ne bi dogodilo kakršnokoli kaznivo dejanje v smeri pranja denarja. Tudi za gospo Bratuškovo velja povedati isto, tudi ona je imela svojo možnost in moč, da bi se kaj spremenilo oziroma da bi dala kakšen predlog. In še enkrat je treba povedati, da se je zdajšnji direktor vseeno zavedal situacije. Seveda mora sprejeti tisto, kar je bilo z njegovim predhodnikom narejeno, je pač to enotna agencija in ne more biti drugače. Je pa bistveno to, da se v institucije nazaj zaupa. To bomo naredili le tako, da se bo po eni strani komisija dokopala do enih določenih političnih, lahko tudi kakšnih strokovnih predlogov, da se to naredi. Na drugi strani pričakujem, da bodo tudi ministrstva in agencija sama po sebi dajala konkretne predloge, kot je bil ta, da postanejo operativni in učinkoviti delavci zaposleni na agenciji. Nikakor si ne bi želel in ne bi hotel, da bi bilo zaznati, da je naša država Slovenija kot ena glavnih pralnic denarja za nezakoniti iranski jedrski program ali pa še kaj drugega; se pravi, da smo med podporniki terorizma. Mislim, da je to zelo negativno in tudi učinek na celotno mednarodno skupnost ni zanemarljiv. Mislim, da je vsem nam znano, da vse take zadeve in razprave zelo dobro spremljajo ne samo veleposlaništva, ampak tudi druge službe, ki so pristojne in o tem pišejo poročila. Ne bi si želel, da postane to po eni strani samo politično obračunavanje s komerkoli že; po drugi strani pa da postanemo v neki shizofreni, samodestruktivni situaciji, da se pokažemo vedno v neki negativni luči; ampak mislim, da imamo nešteto dobrih zadev. Tisto, kar je slabo, pa je jasno treba popraviti. Sprejmemo mi kot zakonodajalci tudi vse ustrezne ukrepe v tej smeri, da se nekako približamo temu, da bi bilo vsakršno kriminalno dejanje tudi kaznovano. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci, najprej si poglejte to ironijo. Vemo, kakšne načrte oziroma, bolje rečeno, nenačrte ima vlada glede implementacije arbitražnega sporazuma. In ko želiš to vlado vprašati, kakšni so načrti oziroma kaj bo vlada naredila v primeru, da pride do kakšnega konflikta, te takoj obtožijo, da rožljaš z orožjem in tako naprej. Če pa s svojo aktivnostjo oziroma bolje rečeno neaktivnostjo omogočiš, da se opere milijarda dolarjev za nakup in izdelavo jedrske bombe, ki lahko dokazano ogrozi svetovni mir, potem si pa – kaj? Predsednik države, vodja kakšnega raziskovalnega centra na Ekonomski fakulteti, minister, državni sekretar, šef Term Čatež ali pa Marine Portorož in tako naprej. A vidite to ironijo, to dvoličnost, kako se obravnava določene teme v tej državi? Gospod Dobovšek je dobro rekel, kaj pa četrta veja oblasti. Mediji? Lepo vas prosim! Koliko pa so mediji sploh poročali o tej zadevi? Koliko so mediji poročali o tej zadevi? Nič. Le zakaj? Koliko denarja od teh provizij je končalo tudi na račun tega, da mediji poročajo, bolje rečeno ne poročajo o tem? In sploh ni treba odkrivati tople vode. Sploh ni treba odkrivati tople vode, ker se ve, kdo je takrat bil na kakšni funkciji in kje je odgovornost. In tudi vi, gospod Stare, zanimivo je bilo gledati vašo obrazno mimiko, kako ste spreminjali barve takrat, ko je Anže podajal poročilo. Ali veste, kaj je bilo na zaprti seji rečeno? Ne bom povedal, kdo je rekel, ne kdaj ne kako. Če bi vi poslali drugače s KPK naprej, kot ste, ko ste rekli: Prikrili smo žvižgača. Ne, če nekdo pošlje z imenom in priimkom, ta človek ni žvižgač, če dejansko obstaja. Ko ste pokrili gor, od kje je to prišlo in kdo je to poslal, oni tega niso jemali resno in se postopek ni začel. Isto gospod Klemenčič. To sta vidva govorila na odprtem delu, ko sta bila pred Komisijo za nadzor nad obveščevalnimi in varnostnimi službami. Ampak za vsakega od teh pa samo po priimkih – Pahor, Križanič, Stare, Klemenčič, Plausteiner, Zalar, Klesar, Selan. To so ljudje, ki so bili takrat na funkcijah, ki bi lahko preprečili; ki bi lahko preprečili, da ne govorimo o tem, da je bilo potrebno leto in še več, da je sploh prišlo do kakšnih ukrepov. A ni zanimivo, da tik pred tem, preden je Sova obveščena, kaj se dogaja, da se zamenja direktor Sove in da za direktorja Sove pride Sebastjan Selan. Potem ko svoje delo v Sovi opravi, pa gre za direktorja Term Čatež, družbe v lasti Bojana Petana, vidnega člana Foruma 21 in tesnega zaveznika Milana Kučana. A ni to zanimivo? Da sta gospod Klemenčič in gospod Stare danes prvi dve osebi pravosodnega ministrstva, ki bi se lahko ukvarjalo s tem; pa se ne. Ali ni zanimivo, da na podlagi neke anonimke, nekega pisanja policija ob šestih zjutraj pride na posamezne naslove? Tukaj, ko gredo v javnost dokumenti, ko so javne seje, ali je policija kam potrkala? Ali je šla mogoče na NLB? Ali je šla do bivših direktorjev? Ali je šla do gospoda Plausteinerja, gospod Šefic? Kakšna je to policija? Tu ne gre za sume. Kaj se bo sedaj zgodilo, ko bodo poročila sprejeta, ko je vse črno na belem, kaj bo naredila policija? Kot je rekel gospod Ferluga, ali bomo dejansko s tem, ko o tem razpravljamo, se črni ugled naše države. Ne vem, s čim se ga črni, ali s tem, da se je to delalo, ali da se sedaj o tem razpravlja. Vse pomesti pod preprogo, tako kot specialisti za to znate in ste zato tudi na teh funkcijah, kot ste. Gospod Muženič, nobene samokritike, nobene samorefleksije, nič. Vprašanje, ali zato, ker ste bil zraven; ali zato, ker se še sedaj to počne. Na nobeno vprašanje ni bilo odgovora. In resnično je samo vprašanje, kako bodo danes mediji o tem poročali. Moj odgovor je, da ne bodo, ker roka roko umije. Ne bodo poročali ne sedaj in prepričan sem, da verjetno – odvisno, kakšno bo poročilo komisije, ki jo vodi kolega Möderndorfer – tudi takrat ne bo kakšnega poročanja o tem. Kaj bo naredila policija, gospod Šefic? Nič, ker je treba določene ljudi ščititi.
Hvala lepa. Jaz moram reči, gospod Žan Mahnič, da veste, da se Vlada ne more braniti, ker je porabila čas. [[oglašanje iz dvorane]] Se strinjam, pač taktično, ampak tako je [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Gremo naprej. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se dr. Mitja Horvat in dr. Anže Logar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi, ki spremljate današnjo razpravo! Sam si želim, da bi ta razprava prišla v to fazo, da bi odgovorne imenovali z imeni in priimki, vendar, na žalost, sistem je pač takšen, da tisti, ki bo artikuliral ime in priimek nekoga odgovornega – in natančno se ve, kdo so bili ti odgovorni v tem času, ko se je oprala milijarda denarja –, da bodo tisti najbrž bolj zaščiteni kot mi, ki bomo artikulirali ta imena. Jaz bom najbrž potem prej šel v zapor kot tisti, ki je stran pogledal, ko se je vse to dogajalo. Tudi moje priznanje najprej komisiji, ki jo vodi kolega Anže. Jaz sem sicer zgolj na rezervni klopi, ampak vesel sem, da je danes tukaj nek konsenz, da se podpre vse te sklepe, ki so predlagani. Kolegice in kolegi, čeprav smo pred vrati naslednjih državnozborskih volitev oziroma ob koncu mandata, mi ne smemo biti tukaj tiho, ne smemo stran obračati naših oči in ušes. Mi moramo biti glavni sponzor naših davkoplačevalcev. Preveč lastnega denarja so zmetali v bančne luknje. To, kar se je zgodilo s to afero Irangate; bolj točno, slovenska afera Irangate, ker ena je tista iz leta 1986, ki jo je zakuhala ameriška administracija; ampak tista mene ne briga in me ne prizadene. Slovenska Irangate ali Irangate 2.0 je dejansko vrgla veliko gnojnice na našo državo, na to mlado slovensko državo. Mi nismo kredibilna država. Zakaj? Ker organi pregona ne delujejo. In mene vsak dan davkoplačevalci, moji državljani vlečejo za rokav in mi pravijo, kar sem že stokrat tule povedal – Vzemite tistim, ki so vzeli nam. In moramo tej aferi priti do konca in enkrat za vselej razkrinkati ta paralelni sistem, ki deluje v tej državi, to paralelno državo. Mi tukaj sprejemamo zakone. Ja, seveda, zakone, če jih ne izvršuješ, če recimo nekdo ne upošteva, recimo policist zakona o varnosti v cestnem prometu, pa ko vidi, da nek zaščiteni pripelje z veliko hitrostjo po avtocesti in radar obrne stran, ga pač ne vidi in ga ne detektira. In med bistvenimi ugotovitvami komisije so navedena dejstva, da je recimo komitent Farrokh v obdobju, ko je bilo njegovo poslovanje s strani Urada za preprečevanje denarja že označeno za sumljivo, ga je detektiral, urad ga je detektiral in ga označil, da je poslovanje sumljivo, in so ga spremljale in preiskovale Sova, policija, Banka Slovenije, Urad za preprečevanje pranja denarja, o njegovem poslovanju pa je bil obveščen celotni politični vrh; je ta komitent še kar naprej posloval. V tej banki, za katero vam pravijo, da je vaša banka, ki ste jo že nekajkrat dokapitalizirali in jo hočete nekateri imeti še naprej za vašo banko, da bo naprej prala denar, da bodo nekateri naprej vrtali luknje in vam naprej praznili denarnice in naprej omejevali razvoj Slovenije. Veste, kaj je bančna luknja 5 milijard? To je več kot pol letnega proračuna Republike Slovenije. Kaj vse bi s tem zgradili. Kdo ima danes na rokah lisice zaradi tega, ali pa zaradi tega pranja denarja? Nihče. Pa vemo, kdo je bil od 2009 do 2010 na ključnih pozicijah, ki bi morale to videti, pa so videle, pa so videle; vendar so si zatiskale oči in ušesa. Dokler Državni zbor ne bo resnično sponzor slovenskih davkoplačevalcev, če ne bomo v tem mandatu prišli do konca tej aferi, seveda kar je v naši pristojnosti, mi nimamo lisic, na nek način na žalost. In če kdo misli v tej državi, da je nek anonimnež iz Irana prišel na okence neke poslovalnice NLB in pri neki uslužbenki s 650 evri plače odprl račun in položil nekaj 10 milijonov; če kdo misli, da zadeva gre tako, se presneto moti. Vse je bilo prej zrežirano. Ta uslužbenka na okencu temu poslovnežu ni mogla oprostiti provizij. Strokovnjaki pravijo, da so provizije pri takšnih poslih, umazanih seveda, od 40 do 60 procentov. Zdaj pa naj si vsak izračuna, koliko je 40 oziroma 60 procentov od 1 milijarde. To je nekdo pobasal, zato da se je država osramotila, to me še najbolj boli. Ne gre toliko za denar, država je osramočena, država je na kolenih zaradi tega; nismo kredibilni. Ne pravim, da je za to pranje denarja kriva ta koalicija, ker seveda ni; vemo, kdaj se je to dogajalo. Ampak ta vlada bi morala imeti vsak dan, če je treba, izredno sejo in bo morala ugotavljati, kaj je v njeni pristojnosti, da dejansko zapre te ljudi, ki so takrat bili odgovori, pa so gledali v stran. To bi bila kredibilna vlada in to bi bila kredibilna država. Kdo nam sploh še zaupa? Kdo? In potem se mi sprašujemo, zakaj imamo relativno malo investicij znotraj Evropske unije. Imamo zelo malo tujih investicij. In še vedno ne razumemo [[…]]Kolega Janko Veber se je spotaknil ob izvajanje kolega Tonina, ki je pravilno ugotovil, da več privatizacije pomeni manj korupcije. Res je, da je bila KBC takrat solastnik Nove Ljubljanske banke, ampak to še ne pomeni, da smo imeli, generalno gledano, odgovornega lastnika. Dokler ne bomo spoznali, dokler ne bomo vsi v glavah naredili reforme razmišljanja, da je privatna lastnina boljša kot državna, do takrat ne bo nič iz te države. In dokler ne bomo razumeli, da tudi v bančnem sistemu prihaja že kar nekaj časa do novega poslovnega modela, do uberizacije bančništva. Neka taka vera v to državno banko, da če mi ne bomo imeli državne banke, kdo bo pa potem finančno servisiral slovenska podjetja. Vprašajte slovenska podjetja, kdo jih najučinkoviteje in najceneje finančno servisira. Vprašajte. Tu si želim, da bi dejansko mandat trajal tako dolgo, dokler ta preiskovalna komisija ne bo prišla res do dna te afere, dokler ne bo na tem seznamu vsaj 10 ljudi, ki bodo morali naslednji dan dobiti na roke lisice. In takrat bomo tudi mi poslanci lahko imeli neko zadoščenje pred našimi davkoplačevalci in bomo lahko iskreno rekli, da smo naredili vse, kar je v naši moči, da smo ulovili tiste, ki dejansko predstavljajo nek paralelni sistem v naši državi, ki o vsem odloča, o bistvenih zadevah odloča, da smo dejansko izničili tisto paralelno državo, ki dela predvsem za lastno korist; ne pa za korist vseh, 2 milijona in še nekaj, državljank in državljanov te države. Jaz bom vse te sklepe podprl in komisiji želim uspešno delo do konca!
Hvala lepa. Dr. Anže Logar ima besedo. Pripravita naj se gospod Janez Janša in gospod Jože Tanko.
Hvala, predsedujoči. Če nadaljujem tam, kjer je kolega Horvat zaključil, mislim, da bi jih moralo biti malce več kot 10 tistih, ki bi si zaslužili lisice. Ampak treba je biti pošten. Mislim, da imajo tisti trije možje tamle bistveno več vzvodov, pooblastil in nalog, da to sprovedejo, kot mi tu poslanci. Poslanci lahko tu opozarjamo na nepravilnosti in to je vse, kar lahko naredimo. Od tod naprej je stvar organov pregona, da opravijo svojo nalogo. Kolega Ferluga je imel prej spet en zelo zanimiv monolog pred nami, češ da škodi ugledu Nove Ljubljanske banke in da naj ne razpravljamo o tem oziroma ni to dobro, da toliko razpravljamo o tem. Mislim, da so ga na nacionalni televiziji že upoštevali. Čeprav ta razprava danes traja več kot razprava vseh točk do sedaj, je edini naslov na temo parlamentarnega zasedanja na spletni strani MMC – DZ: Revizorji bodo dobili zeleno luč za nadzor Banke Slovenije. To je pa potem realnost, vidite. Ko mi govorimo o realnih problemih, se kamere nekako usmerijo drugam in se poroča o tistih stvareh, o katerih se recimo tu v Državnem zboru sploh ni na dolgo in široko razpravljalo. Tukaj pa že 4 ure razprave, pa na prvi strani državne, ni državna, nacionalne televizije komaj kakšna beseda na to temo. Bom samo en primer ponazoril, ki popolnoma demantira uvodni nastop gospoda Muženiča, predstojnika Urada za preprečevanje pranja denarja, nad katerim, mislim da, smo se vsi na nek način zgražali. 22. julija 2010 je Urad za preprečevanje pranja denarja odprl dosje Sumljiva transakcija. To pomeni, da je ocenil, da gre za utemeljen sum pranja denarja v Novi Ljubljanski banki. Začel je zbirati podatke o transakcijah v Novi Ljubljanski banki. Obvestil je Sovo, Banko Slovenijo in tako naprej, sicer zelo počasi, ampak kljub temu. Človek bi pričakoval, ko urad odpre dosje Sumljiva transakcija, da tudi kaj naredi. Ampak ne boste verjeli, od 22. 7. do konca poslovanja Farrokha z državno NLB se obseg poslov ni popolnoma nič spremenil; celo več, povečal se je. Ob tem, ko je Plausteiner nadzoroval sumljive transakcije v NLB in obveščal Banko Slovenije, kje naj spremlja to in odpravi, je še vedno veliko državljanov v Evropski uniji in po svetu dobivalo denar za zamrznjene piščance, za žafran, za nakup hiše in tako naprej. A je to ustrezen nadzor Urada za preprečevanje pranja denarja? Še celo več, ko je 5. oktobra NLB sama prijavila sumljivo transakcijo, torej smo imeli zdaj že sumljiv dosje s strani Urada za preprečevanje pranja denarja, samo prijavo NLB za sumljivo transakcijo, od takrat naprej je še vedno nemoteno do 31. 12. 2010 Farrokh posloval z Novo Ljubljansko banko. Pa je Sova obvestila državni vrh, da gre za resno, zelo rizično poslovanje, če uporabim ta izraz, bomo o tem več povedali jutri; pa se je policija s tem ukvarjala, pa je gospod Farrokh nemoteno prišel v Slovenijo in odprl še dva dodatna računa v Novi Ljubljanski banki, pri katerih je potem posloval; ko so se vsi ti organi s tem ukvarjali. Pa mi zdaj povejte, ali je to res ustrezen nadzor. So vse službe res opravile naloge, kot jim gre? Mislim, da ne. Nerazumno je, nerazumno je, da danes nekdo upa v brk vsemu temu trditi, da je bilo vse v redu ter da se je ravnalo skladno z zakonom in pooblastili. Oprostite, nerazumno je. Ali pa recimo Banka Slovenije. Tu imam dokument Usmeritve pri izvajanju ukrepov na področju preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma za bančni sektor. Sicer je oznaka ZAUPNO, ampak sem ga spravil dol iz interneta, ga lahko tudi vi, ne vem, kako upravljajo z zaupnimi dokumenti. V 1. točki jasno piše: Pooblaščenec je odgovoren za upravljanje sistema za preprečevanje pranja denarja, torej pooblaščenec v banki, pri čemer pa uprava nosi končno odgovornost, da banka s sistemom za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma ustrezno obvladuje tveganje na tem področju. Skratka, odgovorna je uprava. To je dokument iz leta 2008. Banka Slovenije ugotovi sum pranja denarja, ugotovi, da so krivi na upravi banke, spiše odredbo, začne prekrškovni postopek. Potem pa v eni fazi reče takole: Okej, bomo pa zadevo kar ustavili. Pa mi vi povejte, ali je to ustrezno ravnanje organa, ki je zadolžen za nadzor. Ne. In takšne primere imamo povsod. Verjamem, da bo tudi kolega Brane Grims, ki je podrobno preučil obveščevalni del in policijski del, znal kaj o tem povedati na jutrišnji seji Državnega zbora. Ko ugotovimo sistemsko nedelovanje sistema, fantje, eno ročno zavoro pa moramo potegniti in je treba narediti spremembo, ker preprosto tako naprej ne bo šlo. Če se na ta način, brez neke katarze dela še naprej, ha, saj danes mogoče ni iranski; je, ne vem, savdski, katarski, katerikoli denar; mi pa še vedno tu razpravljamo in meljemo. Spremembo je treba narediti, spremembo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Janša. Izvolite.
Danes razpravljamo v tem državnem zboru o največjem posamičnem kriminalnem primeru v zgodovini Slovenije. Daleč največjem. Na tej seji ni nobenega ministra, levo krilo parlamenta je popolnoma prazno in tudi tajnega dela poročila prav veliko poslancev ni prebralo. Pozitivna nota cele zadeve je to, da je bilo poročilo soglasno sprejeto, za kar mislim, da se doslej ni velikokrat zgodilo v tem državnem zboru. Na komisiji seveda. Kot je bilo že večkrat rečeno, razpravljamo o neki šokantni zadevi, ampak to tistih medijev v Sloveniji, ki se imajo za nacionalne, ne zanima. Mogoče je to odgovor na vprašanje, kam so šle provizije od tega posla. Večina se vas spomni, kako je izbruhnila afera Patria leta 2008, pa je šlo za obtožbo za prejem obljube neznane nagrade neznanega dne na neznanem kraju; in po desetih letih je to neslavno padlo. Ampak ko je to izbruhnilo, je nacionalna televizija tri tedne temu posvečala večino svojega časa v informativnem programu, enako največja komercialna televizija, enako vsi časopisi, ki se imajo za nacionalne. Zdaj pa gre za milijardo evrov ilegalnih transakcij, celotna milijarda predstavlja ilegalne transakcije. Iran je bil pod embargom, vendar ne za nakup piščancev, pohištva in tako naprej, Iranci so to lahko mirno kupovali, kjer so hoteli. Embargo je veljal za določene stvari, predvsem za strateške surovine. Za nabavo teh surovin in za plačilo svoje agenture in tistih, ki so jim pri tem pomagali, predvsem na Zahodu, so potrebovali banko, ki je znotraj evrosistema. Piščance so lahko plačevali tudi direktno s svoje banke ali pa z ruskih ali indonezijskih bank; teh transakcij pa niso mogli izvajati, vsaj ne dolgo časa in v takšnem obsegu, brez pomoči neke banke, ki je del evrosistema. Transakcije te milijarde na 30 tisoč in več posamičnih računov, če ste prebrali celotno poročilo, predstavljajo kazniva dejanja najmanj v desetih primerih, se pravi najmanj 10 posamičnih kaznivih dejanj je bilo storjenih, ko gre za slovensko kazensko zakonodajo. Kršeno je bilo morje mednarodnih konvencij in sankcij, obvez, ki jih imamo kot članica Evropske unije in Nata v boju proti širjenju jedrskega orožja, proliferaciji, in tudi proti širjenju kemičnega orožja. Preko Nove Ljubljanske banke so bile kupljene sestavine za izdelavo jedrskega orožja in sestavine za izdelavo kemičnega orožja. To so odkrivale številne institucije v tujini, preiskovale; naše institucije so pa lagale ne samo navznoter, ampak tudi navzven. Tudi potem, ko se popolnoma lagati ni več dalo, so tujim partnerskim službam dostavljale manipulativne informacije. Če nekdo dobi obvestilo, da gre za sumljive transakcije v višini 700 tisoč evrov, ravna pač po neki peti stopnji; če bi pa tam pisala resnica, da gre za 700 milijonov, ravna pa po prvi stopnji. In ne drži, da so bile v številkah prave priloge, ker vsaka država je pač dobila v prilogah samo podatke za tisto državo; nikjer ni bilo cele številke. In zanimivo, partnerskim službam v tistih državah, ki so bile najbolj zainteresirane, prilog sploh ni bilo poslanih. Gre za dejansko nezaslišano zadevo. To laganje se nadaljuje tudi v novejši čas, slišali smo takratnega predsednika KPK, ki je bil s tem seznanjen; sedanjega ministra za pravosodje, ki je dejal, da je v zvezi s tem podal kazensko ovadbo, javno je dejal to na televiziji, potem je to malo blažil, da je bila to prijava. Končno smo ugotovili, da ni bilo nič od tega. Čeprav je takrat veljal podpisan sporazum med KPK in policijo, kako se ravna pri primopredaji različnih informacij, ki zadevajo pristojnosti drugih organov. Saj je natančno predpisano po alinejah v tem sporazumu, pa se ni nič zgodilo. Gospod Stare je dal nekemu preiskovalcu na NPU nek dokument, kjer so prej še odrezali neke stvari, da se ni čisto točno vedelo, za kaj gre, vsaj tako je ta preiskovalec dejal na komisiji; potem pa se je za tem izgubila vsaka sled na NPU. Tukaj danes ni nobenega predstavnika policije. Tisti, ki so poskrbeli, da preiskava ni stekla, danes to policijo namreč vodijo. In če pričakujete, da bodo oni zdaj to preiskali – sami sebe, potem smo veliki optimisti. Nekdo iz koalicijskih vrst je dejal, da gre za tako veliko stvar, da je nemogoče, da pri primopredaji vladnih poslov novi vladi to ne bi bilo omenjeno. Ko gre za primopredajo vladnih poslov, sem te posle od gospoda Pahorja jaz sprejel in mi ni niti z besedo omenil te zadeve. Pri notranjih zadevah je te posle sprejel kolega Gorenak, niti z besedo mu tega niso omenili. Niti ministru za finance gospodu Šušteršiču niti komu drugemu. Poskrbelo se je, da je zarota molka tukaj popolna. In zdaj se boste vprašali, kako je to mogoče. Slišali smo nekoga, ki je dejal, da ni ljubitelj teorij zarote. Povejte mi, kaj potem to je. Kako je mogoče, da nekdo preko največje slovenske državne banke ne samo opere milijardo evrov, ampak to opere za namene sejanja smrti. Iran je še danes, takrat je bil pa sploh, glavni sponzor islamskega terorizma šiitske veje. Poglejte, kaj se dogaja v Jemnu, Siriji; tudi po Zahodu, čeprav manj. Tam so v glavnem suniti. In vsem, ki so imeli posla s tem, je bilo jasno, za kaj gre. Vsem. Vsi, ki so pisali gor, da gre za piščance, so vedeli, da ne gre za piščance, da ne gre za Miki Miško. Mislim, da so vsaj to vedeli. Noben formalni organ v Sloveniji ni sklepal o tem, da se ta posel dovoli. Na Ministrstvu za zunanje zadeve je posebna komisija, ki se ukvarja s to temo. Znani minister gospod Žbogar je bil obveščen, pravijo, da ni bilo nikoli to na dnevnem redu, nikoli nobeno vprašanje sproženo v zvezi s tem, ker bi seveda morali v tem primeru ukrepati. Vlada tega nikoli ni obravnavala, Svet za nacionalno varnost tega ni obravnaval, kaj šele da bi bil kakšen širši posvet kakšne koordinacije parlamentarnih strank. Državni zbor tega ni obravnaval. Zanimivo, prej je tam pisalo, mislim, da tudi v poročilu piše, da je bil celoten politični vrh obveščen. Ni res. Predsednik Državnega zbora je bil izpuščen. Mislim, da je bil to takrat Pavel Gantar. Očitno se njemu ni dovolj zaupalo. Neka informacija, ki gre po naravi sami, če pogledate klasifikacijo in številko, če gre predsedniku vlade in države, gre tudi predsedniku parlamenta, ker je to druga funkcija v državi po Ustavi. Tukaj je bil gospod Gantar izpuščen. Informacija se je omejila na nek krog, ki je verjetno bil že prej na nek način brifiran, za kaj gre. Komisija, ki nadzoruje Sovo in policijo v Državnem zboru, o tem ni bila obveščena oziroma je bila obveščena tako, da ni bila obveščena o nekem obdobnem poročilu, ker je pisalo, da se je Sova ukvarjala tudi z neko proliferacijo, ker ni bilo ne številke ne imena banke, nič; se ni dalo iz tistega nič ugotoviti. Pa mi povejte, kdo v tej državi ima moč, da zagotovi takšno stanje; da se najprej opere milijarda, potem da se to ne preišče in v tretji fazi, da so vsi, ki pri tem sodelujejo, nagrajeni, tako ali drugače. Upam, da bo jutri čas, da malo pogledamo, kje so ti ljudje, ki so tukaj neposredno sodelovali. Kot je dejal kolega Logar, najmanj sto ljudi je vedelo za te stvari, okrogla številka; pa se ni izvedelo. Na začetku leta 2012 je nastopila naša vlada, opravljene so bile primopredaje, nihče ni nič povedal. V vseh teh organih so še naprej delali ljudje, ki so prej to izvajali, nihče ni nič povedal, nihče ni nikogar o ničemer obvestil, zarota molka je bila popolna. Tega se ne da rešiti tako, da se na volitvah zamenja vlada, ker to očitno tega ravnanja ne prepreči, ker je stvar globlja, ker je globlja. Gre enostavno za to, da je del države mafijsko ugrabljen in da lahko očitno to počnejo. Odkar je to prišlo v javnost, sem se pogovarjal z nekaterimi v tujini, ki so spraševali, kaj se dogaja; z nekaterimi ambasadorji, ki tukaj to spremljajo. Prva reakcija je bila, da ne verjamejo, da je to možno. Če malo poguglate, boste ugotovili, da so bili tudi drugod odkriti primeri pranja denarja za Iran v času sankcij, ampak je šlo za milijon, dva, tri, v neki latvijski banki je šlo za 15 milijonov; ni šlo pa nikjer za 100 milijonov ali pa za milijardo. In to na banki, kjer ta pralec denarja predstavlja največjo stranko. Dve leti, druga bypass firma oziroma tretja največja ali četrta največja. Neverjetna je ta stvar. Se pa ne bo zaključila v tej dvorani, niti ne samo na naših inštitucijah. Ena od držav, kamor je šlo največ nakazil, kot mi je bilo rečeno s strani njihove ambasade, to zdaj resno preučuje. 100 milijonov je šlo v to evropsko državo preko Nove Ljubljanske banke, na tisoče računov iranske agenture in za nabavo teh materialov. To je bilo ravnanje, s katerim se ni ogrožala samo naša nacionalna varnost, ogrožala se je nacionalna varnost praktično vseh naših partnerjev v Evropski uniji in v zvezi Nato. Pristojne institucije v Sloveniji so za to vedele pravočasno in tudi potem, ko so, kot je bilo prej rečeno, zaradi pritiska iz tujine začele to preiskovati, so formalno te transakcije še naprej tekle; prav do konca leta 2010. Mislim, da do zadnjega decembra, tudi po tem, ko je bila Banka Slovenije prisiljena to prepovedati. Poglejmo nekaj datumov, ki so zelo zanimivi. Iranci so ta račun pri NLB odprli nekaj dni po tem, ko je mandat nastopila po volitvah 2008 Pahorjeva vlada in ko je prišel na finančno ministrstvo gospod Križanič in njegov svetovalec Drago Isajlović. Takrat se je to začelo in je potem teklo do konca leta 2010. Direktor Sove gospod Rupnik je bil zamenjan takoj, ko je postalo jasno, da pritisk iz tujine narašča in da se tuje službe za to zanimajo. Takrat ga je takratni predsednik Vlade gospod Pahor poklical pa rekel: Pritiski so veliki, moram te zamenjati. Zdaj vemo, kakšni so bili ti pritiski in od kod so bili. Ker do takrat se je Sova s tem skušala resno ukvarjati, ni pa bilo kooperacije s strani drugih organov. Potem pa je bila Sova pod kontrolo. Če pogledamo datume, kdaj se je stvar pometla pod preprogo, tako da se je to prestavilo med tekoče zadeve oziroma zadeve, ki so zaključene, najbrž niso tekoče, tu mora biti neka napaka; in ko se je to nekako pospravilo, šele takrat je stranka Zares izstopila iz tiste koalicije in je bilo jasno, da je konec s tisto vlado. Tukaj ne gre zgolj za nekaj uslužbencev Nove Ljubljanske banke, tudi ne gre za te uprave, ki so to formalno odobravale. Gre za regulatorje, gre za Banko Slovenije, ki je pri tem sodelovala; v tisti sestavi. Gre za Urad za preprečevanje pranja denarja, ki je sodeloval pri tej zadevi. Gre za Komisijo za preprečevanje korupcije, ki je bila obveščena, naredila nič. Mislim, da je sedanje vodstvo sporočilo, da o tem ni nobene dokumentacije. Jaz sem bil enkrat na tej komisiji in sem videl, da imajo za enega župana iz Slovenskih goric 6 fasciklov zaradi štirih potnih nalogov; za milijardo pa nič. Gospod Stare pa je bil šef preiskav tam. In seveda gre za policijo. Tam se je po neki, recimo, delni začetni vnemi stvar zataškala in se je zaprla. V rekordnem času so ugotovili, da ne gre za kaznivo dejanje, ne da bi sploh koga zaslišali, karkoli preiskali, naredili kako hišno preiskavo in tako naprej. Ko je zadeva v parlamentu izbruhnila – o tem so nekateri mediji poročali, niso pa poročali mediji, ki se imajo za nacionalne, vsaj ne toliko, kot bi v vsaki normalni težavi –, se je marsikaj dogajalo na hodnikih tega parlamenta, smo videli neke obraze, ki se pojavijo takrat, ko je treba kaj počistiti. Ampak stvar je očitno tako šokantna in dejstva so tako jasna, da se v tej fazi tega ni dalo narediti. Potem se je prišlo s to idejo, da se ustanovi še ena preiskovalna komisija za isto stvar. Meni dolgo časa ni bilo jasno, kaj je namen tega. Je pa danes to predsednik te preiskovalne komisije na začetku svojega nastopa končno povedal. Dejal je namreč – v tej razpravi smo slišali nekatere zelo decidirane trditve, ki niso na mestu, saj preiskava še ni zaključena, saj se bo še raziskovalo. Če bomo te sklepe izglasovali, bo to objavljeno na 7. strani ali pa v 26. minuti Dnevnika, potem se bo pa poročalo, kako se to v bistvu preiskuje. In tisti, ki bo iskal izgovore v teh institucijah, ki bodo morale to preiskati, bo rekel, da se še preiskuje. To bo pač odgovor na vprašanje, kje so ukrepi. Dogajalo se bo, se bojim, podobno, kot se je zgodilo z vmesnim poročilom o Factor banki, ki je bilo zelo dobro; vsa čast komisiji. A je kdo od odgovornih v tem času doživel kako presenečenje v smislu kakšne preiskave, sankcije, ovadbe, obtožnice? Ne vem, mogoče; pa je šlo to mimo. Zagotovo pa ne tisti, ki so za to najbolj odgovorni. Prej sta kolega Šircelj in kolega Horvat odprla ključno vprašanje, ključno za vse nas tukaj in tudi za tiste, ki bi morali sedeti na tistih stolih, pa ne sedijo. To vprašanje pa je, kje so stotine milijonov od provizij? Slišali smo na televiziji strokovnjaka levice za ta vprašanja, ki je rekel, da so provizije tukaj 30 do 50-odstotne. Kolega Horvat je rekel, da 60-odstotne. To je 300 ali 500 milijonov evrov. Toliko niso vredni vsi mediji v Sloveniji, pa še pol srednje Evrope bi lahko dodali k temu. Večina ministrstev slovenske vlade nima takšnega proračuna. Gre za ogromno denarja. Tisti, ki ima ta denar ali pa ki bi imel ta denar, lahko da na en volilni glas, ki zadostuje za zmago na volitvah, večjo vsoto, kot lahko vi daste na enega kandidata za volilno kampanjo. Nekateri ste govorili o nekih obveznicah in skladih, Luksemburgu in tako naprej. Meni se zdi to zelo verjetno. Nisem verjel, da se bom kdaj strinjal s čim, kar bo povedal kolega Veber, ampak jaz se strinjam z eno stvarjo, ki jo je prej povedal. Kar naenkrat se tukaj pojavijo neki skladi iz Južne Afrike, z milijoni, z investicijami, vrednimi 80, 100 milijonov, ki se ponujajo. Od kje so nenadoma prišli?! Iz Južne Afrike. Jaz ne vem, če kdo v Južni Afriki prav dobro ve, kje je Slovenija. Mora imeti kakšne slovenske korenine ali pa povezave. Ja, to so stvari, ki bi jih resna država resno raziskala. Ampak ker večina medijev ali pa medijev, ki se imajo za nacionalne, o tem ne poroča, mislim, da je to tudi odgovor, kje je del tega denarja končal. V tem molku. Ali pa v tem, kar ta molk zagotavlja. Za stotine milijonov evrov se izvedejo tudi državni udari v nekaterih državah, najamejo najboljši plačani morilci za karkoli. To so resne stvari. Ljudje, ki so to neposredno izvajali [[…]]dvomim pa, da je bil kdo od njih glavni, ki je dajal ukaze. Dvomim, da ima gospod Plausteiner, gospod Fank, gospod Furlan, Marko Kranjec in vsi ostali, ki so bili tukaj neposredno vpleteni, dovolj moči, da to organizira, da to dovoli, prepreči preiskavo in potem vpliva na to, da so ljudje, ki so to naredili, nagrajeni. Mora biti nekdo drug. Ali pa mora biti nek drug krog; in to je krog, ki v Sloveniji praktično odloča. Ne odločamo mi, ne odločate vi, ki imate večino; dvomim, da bi izglasovali takšno stvar. Dvomim tudi, da bi poslanci, ki so takrat sedeli v koaliciji Pahorjeve vlade, tako stvar izglasovali. Je moral biti nekdo zadaj, ki je pač te zadeve organiziral mimo uradnih institucij, mimo legitimnih institucij. Ne bom rekel, da ima tisti v lasti celo državo, ima pa v lasti velikanski vpliv, ki je nelegitimen, ki je mafijski. Naslednji tedni bodo zelo jasno pokazali, ali je ta mafijski urok v Sloveniji že popustil do te mere, da se bodo te domine začele podirati; ali se pa enostavno ne bo nič zgodilo. Ali se bo govorilo in pisalo: To se še preiskuje, to je neka parlamentarna komisija. Ljudje, ki so takrat to operativno izvajali, zdaj vodijo institucije, ki bodo to preiskovale. V naslednjih nekaj tednih bo jasno – ne vi, ki tukaj sedite –, ali je vlada, ki ima te instrumente v rokah, pripravljena kaj storiti, da se to razčisti. Bomo videli, ali bo kakšna preiskava, ali bo kdo zaprt, ali bo kdo odstopil. Prvi korak potem, če bo to poročilo izglasovano, bi moral biti, da ljudje, ki so na odgovornih vladnih funkcijah in so tukaj neposredno zaloteni pri tej raboti, opustitvi dolžnih ravnanj, prikrivanju kriminala, omogočanju kriminala, odstopijo. Če nihče ne bo odstopil, pozabite na upanje, da bo kdo to raziskal. In pozabite na to, da je ta mafijski urok v Sloveniji popustil.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kaj veliko priložnosti ne bo. Ko obravnavamo kakšno interpelacijo slabe ministrice, sedi tukaj cela vlada. Danes so tukaj trije državni uradniki, ni predsednika Vlade, ki je službeno odsoten. Če bi Državni zbor želel resno obravnavati to temo, bi zagotovil udeležbo predsednika Vlade. Imamo dva namestnika oziroma podpredsednika Vlade, eden je na pikniku v Tržiču, drugi neznano kje. Mislim, da je to eden od problemov, kako se je pristopilo k obravnavi te teme. Ko smo ali ko ste sprejemali v tem državnem zboru recimo vrednotnice, s katerimi preganjate delo na črno, je bila zagotovljena udeležba ministra. Ko ste zagovarjali prevoznice, kjer so spet nek bedast ukrep sprejemali, je tu sedel minister. Ko imamo danes pred seboj to poročilo, ni nikogar od funkcionarjev. Ni ministra Klemenčiča, ne moremo ga vprašati, ali je že odredil kakšen nadzor nad delom tožilcev, ko je posredoval prijavo tožilstvu. Do sedaj, po petih letih, odkar je odšel iz KPK, se ni zgodilo nič in ga tudi vprašati ne moremo, če je sploh vprašal, če se je kaj zgodilo. To je eden od problemov. Moram pa reči, da me zelo skrbi, ker ste dali v zakonodajni postopek tudi zakon o sistemskih preiskavah kriminala velikega pomena. Tam ste napisali, kdo naj bi to preiskoval. Med njimi nekdanji člani senata KPK, ki niso naredili nič; nekdanji član sveta Banke Slovenije, ki tudi ni naredil nič. In to so nesistemski ukrepi, s katerimi ta koalicija, ta vlada poskuša parlamentarno preiskavo obrezati, ji odvzeti to moč in jo prenesti na nek vladni del. Koordinator vsega tega bi bil pa minister za pravosodje. To pa je spet gospod Klemenčič. Skratka, vse stvari gredo v tej smeri, da se ne da in ne sme storiti nič na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predlagatelj. Izvolite, državni sekretar gospod Boštjan Šefic.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Ker imam samo nekaj sekund na voljo, mi dovolite, da v telegrafskem slogu dve zadevi povem. Na Ministrstvu za notranje zadeve to situacijo, o kateri se danes pogovarjamo, zelo natančno pregledujemo, seveda v okviru naših preskromnih pooblastil, na kar smo že večkrat opozorili. Vendar bomo natančno ugotovili, kaj se je dogajalo, ali je bilo vse storjeno, kar bi takrat bilo treba storiti, kdo, kaj in na kakšen način je ali ni opravil svojega dela. Na podlagi tega bo ministrica sprejela tudi ustrezne ukrepe, usmeritve, da se zadeva ne bi eventualno, če je šlo kaj narobe, ponovila. In drugič, mi smo povedali, policija sedaj zelo natančno preiskuje to zadevo. Jaz verjamem v to, da bo tudi preiskala vso stvar. In tretjič, želel bi samo zanikati, tista nesreča tega nesrečnega kriminalista je bila raziskana in je bilo tudi ugotovljeno; zato te insinuacije niso primerne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Anže Logar.
Hvala lepa. Jaz sem vesel nad izrečenim soglasjem vseh poslanskih skupin, minus ena, k poročilu preiskovalne komisije. Lahko rečem, da je bilo veliko delo opravljeno. Se zahvaljujem tudi ostalim članom preiskovalne komisije. Upam, da bo to soglasje »stalo inu obstalo« tudi do torka, ko bomo glasovali o tem poročilu. Jutri pa bom na zaprtem delu v okviru časa, ki ga imam, predstavil še nekatere podrobnosti iz tajnega dela poročila. Hvala.
Hvala lepa. Prekinjam razpravo, ki jo bomo nadaljevali jutri, 22. septembra, ob 10. uri na zaprtem delu seje, in sicer skupno razpravo o Dodatnem vmesnem poročilu in o II. Dodatnem vmesnem poročilu ter bistvenih ugotovitvah, ki so navedene v obeh dokumentih, in sicer v okviru preostanka časa vseh udeležencev seje. Poslanke in poslance prosim, da iz dvorane odnesejo vse, kar imate na klopeh, da bodo pristojne službe zbora lahko opravile vse potrebno za izvedbo zaprtega dela seje. Poslanke in poslance hkrati obveščam, da bo jutri ob začetku nadaljevanja seje vhod v dvorano možen samo pri prehodu skozi detektorska vrata. Vhod bo nadzorovala enota za varovanje Državnega zbora, v dvorano pa ne bo dovoljeno vnašati elektronskih naprav, to je prenosnih telefonov, računalnikov, diktafonov, fotoaparatov in podobno. Prav tako vas prosim, da imate za potrebno identifikacijo ob vstopu v dvorano s seboj poslanske izkaznice. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 33. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, 22. septembra, ob 10. uri. Lahko noč!