mottok på Stortingets vegne de oppleste dokumenter og uttalte: Deres Majesteter, Deres Kongelige Høyhet! Når det 151. storting, som Deres Majestet i dag har åpnet, starter sitt arbeid, har vi nettopp markert femårsdagen for terrorangrepene i USA den 11. september. Det sterke signalet i trontalen om at Regjeringen vil arbeide for å styrke og reformere FN, har bred støtte i Stortinget. Skal våre tiltak for å bekjempe terrortruslene lykkes, må de forankres i folkerettens prinsipper og i beslutninger fattet av internasjonale organer som har legitimitet. Dessuten må vi være klar over at konflikter og krig i Afrika, Midtøsten og andre deler av verden skaper en brutal virkelighet og menneskelig ydmykelse som bidrar til å rekruttere til terrorgruppene. Vi trenger derfor FNs autoritet til å løse konflikter, som gir folk håp om at dialog og forsoning nytter. Der det ikke finnes kanaler for fredelig engasjement, blir ofte vold alternativet for mange. Trontalen bærer bud om at Stortinget vil få flere saker av stor prinsipiell betydning til behandling i kommende sesjon, ikke minst innenfor velferdspolitikken. Å bekjempe fattigdom, bedre arbeidsmulighetene for alle og fordele helse- og andre velferdstjenester rettferdig handler om selve kjernen i velferdsstaten. Den bebudede forvaltningsreformen vil legge grunnlaget for hvordan offentlig sektor skal se ut i lang tid framover. En bedre integrering av innvandrere er sentral i et flerkulturelt samfunn. Det vil uten tvil bli mottatt positivt i hele Stortinget at Regjeringen varsler at kampen mot fattigdom er en av dens hovedsaker. Det er på mange måter et paradoks – ja, det kan til og med framstå som et mysterium – at et land som har en rikdom helt uten sidestykke i historien, samtidig opplever at altfor mange faller utenfor. Grunnen er kanskje det som kan framstå som et av velferdssamfunnets innebygde motsetninger: Det gjennomorganiserte samfunnet vi har fått, betyr trygghet for de aller fleste, men samtidig blir det slik at kampen om budsjettmidlene ofte blir en kamp mellom dem som er godt organisert, mellom dem som tilhører grupper som er sterke fra før, og som derfor kan fakturere sine krav over statsbudsjettet. Men noen tilhører ikke en slik gruppe. De blir lett glemt og marginalisert. Det er mitt håp at Stortinget vil være mer oppmerksom på dette i sitt arbeid og bli et talerør for alle dem som ikke alltid fanges opp i vårt velferdssamfunn. I Stortinget har vi lagt det første året av valgperioden bak oss, og nye komiteer, delegasjoner og partigrupper har funnet sin form. Mange har også kunnet konstatere at nye posisjoner også gir nye perspektiver. Også i en situasjon med flertallsregjering har Stortinget sin viktige funksjon. Etter at sakene er kommet til Stortinget fra Regjeringen, er Stortinget med sine komitebehandlinger, høringer og offentlige debatter en garanti for at alle sider ved en sak blir belyst. Ja, denne prosessen sikrer at alle utenfor dette huset får mulighet til å uttrykke seg – også å demonstrere, som er en legitim og nødvendig del av vårt demokrati. Deres Majestet kan være trygg på at Stortinget tar sin oppgave som folkets forlengede arm inn i styringssystemet alvorlig, og vi er sikre på at Regjeringen ser dette som en fordel. Som folkevalgte burde vi bli enda bedre til å lytte og til å kjenne befolkningen på pulsen. Det er også nødvendig at vi lytter til hva som skjer ute i verden. Kritikk mot at Stortinget bruker mye penger på at komiteene reiser utenlands, er nærmest blitt en årlig foreteelse. Hva er alternativet? Jeg finner det helt nødvendig at stortingsrepresentanter får nærkontakt med virkeligheten ute i verden, at vi lytter til alle dem som fortviler, til dem som er på flukt og ber om hjelp, til dem som roper om mat til sine barn. Vi må også lytte til kolleger som har løsninger, som ønsker politisk handling for å skape en mer rettferdig og trygg verden. Parlamentarisk kontakt over landegrensene har også en annen dimensjon. Ofte kan man høre at vi skal ha verdens beste skole, verdens beste helsevesen, verdens beste av både det ene og det andre. Poenget må være at vi skal gjøre det beste for vår egen befolkning, basert på vår egen kultur og våre egne erfaringer. Andre land søker løsninger som er best for dem. Men vi kan lære noe av dem, og vi kan bringe noe tilbake til dem. En slik læringsprosess over landegrensene kan i grunnen ikke oppnås på annen måte enn ved å reise, eller som det sies i et kinesisk ordspråk: «Det er bedre å se én gang enn å høre ti ganger.» Som Deres Majestet framholdt i trontalen, har vi i Norge store ressurser, men fortsatt fordelingsproblemer. Og verden har mange som lider, og Moder Jord roper på hjelp for å unngå ytterligere oppvarming og utarming. I forvissning om at representantene vil gjøre sitt ytterste her hjemme og i samarbeid med demokratiske krefter ute, samler vi oss i det gamle og viktige ønske: Gud bevare Kongen og fedrelandet! Stortingets øvrige medlemmer istemte dette ønsket, og alle de tilstedeværende sang deretter første vers av fedrelandssangen, «Ja, vi elsker». Hans Majestet Kongen, Hennes Majestet Dronningen og Hans Kongelige Høyhet Kronprinsen med følge forlot deretter stortingssalen, ledsaget av den deputasjon som hadde fungert ved mottakelsen.
Presidenten vil foreslå at Hans Majestet Kongens tale og beretningen om rikets tilstand og bestyrelse utlegges for behandling i et senere møte – og anser det for vedtatt.