Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodo zastupnici, zbog mogućnosti skorog potpisivanja Ugovora između Hrvatske vlade i japanskog Marubenija o gradnji Plomina C na ugljen zahtijevam stanku od 10 minuta. Građani su protiv, liječnici su protiv, turistički sektor protiv, ministar turizma poslovično za i zato vas doista molim da u ime jednog velikog korpusa građana Labinštine i Istre
Hvala. Određujem stanku do 9,40. Nakon stanke kolega Damir Kajin će iznijeti stav kluba.
Poštovana potpredsjednice i uvažena gospodo zastupnici vrlo kratko. Prije svega pozivam građane Labinštine da izađu u nedjelju na referendum i glasaju protiv ugljena. Jučer je održan skup liječnika i oni između ostalog poručuju da ne čitam ja sve te kvalifikacije da je termoelektrana apsolutno štetna, da između ostalog Istrijani su najugroženiji od karcinoma na tlu RH. Jednostavno ne treba nam tvornica karcinoma. Istina mi moramo biti pošteni, mi moramo priznati da nam Plomin 1 nitko nije nametnuo, već su ga tamo ranih 79.tih godina sami Istrijani zahtijevali. On je 70.tih bio uvjet da se tako izrazim da se produži rudarenje na Labinštini za 20, 30 godina. Čini mi se da ga je tamo negdje 72. godine otvorio Josip Broz Tito pred 40 tisuća ljudi. To je bio najveći skup u povijesti Istre do tada i od tada. 1996. počelo se govoriti o dvojci. Pokušali smo to referendumom spriječiti, nije išlo, to su bila neka druga vremena, referendum je zabranjen a Njemački RWE je za 500 milijuna maraka podigao dvojku i osigurao Hrvatskoj, Istri 300 megavat sati dodatne struje. Uvjet je između ostalog bio i odsumporavanje. Cijena sustava je tada ako se na varam iznosila blizu 100 milijuna ondašnjih maraka. To su napravili, ali u međuvremenu su zatvoreni rudnici, ugljen se više ne nabavlja iz Tupljaka, odnosno Raše, uvozi ga se iz Južne Afrike, danas nema sumpora ali ima svega ostalog ponajviše raka među Labinjanima. Točno u tim sustavima termoelektrane 1 i 2 radi oko 300 ljudi, indirektno još 300 ljudi. Temeljni problem dolje je stara, zastarjela Termoelektrana Plomin 1. Međutim, što se dešava, sada nam se nameće dvojka ili bolje rečeno blok c vrijedan između 800 i 1 milijarde eura. Investicija je takva da bi to pokrenulo i istarsku i hrvatsku ekonomiju ali cijenu će u konačnici platiti Istrijani, prije svega Labinjani oni Liburni tamo koji u Moščeničkoj dragi, Opatiji, Cresu, Lošinju, Matuljima i stvarno se postavlja pitanje da li to ima smisla. Najveća stvar koja mi je prošla u mojim saborskim mandatima za rukom je što rudari Tupljaka su danas nakon što se ugasilo rudarenju u sustavu "povlaštenih mirovina" iako onaj koji je jednom bio u rudniku i vidio u kakvim uvjetima rade ti ljudi sigurno sa svime se mogu složiti ali ne da su na bilo koji način privilegirani ili da su bilo što dobili mimo rada. Bilo je to u mandatu gospodina Mateše. Istra ima plina, Anamarija platforma crpi jednu trećinu hrvatskog plina, nalazi se 30 milija od zapadne ili pulske obale. Ja jesam apsolutno za plinske platforme na sjevernom Jadranu, kakva je situacija u jugu Hrvatske ne znam. Daj Bože da se Plomin preorijentira na plin. LNG na Krku najvjerojatnije nam otpada, to ćemo izgubiti i ono što bih rekao ili pozvao ovom prilikom i ministra turizma da se konačno očituje iako je kao zamjenik ministra gospodarstva radio na Plominu za ugljen. Neki istarski zastupnici su ovdje isto tako glasali za Zakon o energetici kojim se stavlja van snage prostorni plan Županije Istarske koji je predviđao na toj lokaciji uporabu plina. Navodno da u strategiji razvoja Istre, to sam jutros čuo, do 2020. godine pretpostavljam da im se potkrala greška da se tamo može graditi termoelektrana na ugljen. To je bilo u mandatu našeg eurozastupnika. No, bez obzira na sve, bez obzira na ekološke rente pozivam građane neka izađu na referendum i glasaju protiv a Vladu da ne potpisuje ugovor sa Marubenijem koji je nedavno zbog mita kažnjen sa 100tinjak ili 90 milijuna eura i neka kasnije poštuje volju građana Labinštine i Istre. I onima koji su me pitali kako stojimo sa kompostanom u Buzetu samo da kažem da eto i gradonačelnik pristaje sada da se ide na referendum i najbolje da to se dogodi ili poklopi sa parlamentarnim izborima i da se nakon toga poštuje volja građana toga grada.
Prelazimo na raspravu o: - Polugodišnjoj informaciji o financijskom stanju, stupnju ostvarenja stabilnosti cijena i provedbi monetarne politike. Hrvatska narodna banka podnijela je ovo izvješće na temelju članka 62. Zakona o HNB-u. Prijedlog akta ste primili. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu je prove Odbor za financije i državni proračun. A sada molim zamjenika guvernera HNB-a gospodina Relju Martića da nam obrazloži informaciju. Izvolite.
Hvala lijepo. Pozdravljam sve zastupnike, hvala gospođo predsjedavajuća. Tokom prvog polugodišta 2014. godine HNB je kao i sve ove godine od 2008. vodila ekspanzivnu monetarnu politiku. To se ogledalo i u realnom rastu novčane mase i širih monetarnih agregata a posebno u velikom i dotad nezabilježenim viškovima kunske likvidnosti na računima banaka kod središnje banke i povijesno niskih kamatnih stopa na tržištu novca. Činjenica da HNB de facto provodi svojevrsnu politiku tzv. kvantitativnog popuštanja, promiče djelu javnosti pa čak i stručne jer se naša središnja banka pri tome ne koristi istim instrumentarijem kreiranja novca kakvim se koriste u politikama kvantitativnog popuštanja. Fed japanska središnja banka, ECB i druge velike središnje banke. Zašto? Zato jer je struktura bilance HNB-a bitno drugačija, bitno drugačija je i struktura domaćeg financijskog sustava u odnosu na financijske sustave razvijenih gospodarstva i konačno najbitnije jer u svojoj zbirci alata još uvijek ima efikasna instrument koji nije na raspolaganju spomenutim središnjim bankama. Taj instrument je obvezna pričuva. Na početku krize središnja banka je oslobodila … [[Govornik se ne razumije.]] deviznu i kunsku likvidnost ukidajući razna ograničenja koja je bila uvodila u fazi buma kako bi monetarnim stezanjem ali i nekonvencionalnim mjerama usporila kreditnu aktivnost banaka kada je to trebalo. Zatim je postupno spuštala stopu obvezne pričuve djelom uvjetovano i u kombinacijama sa određenim programima kreditiranja HBOR-a. Djelom je to bilo kroz dakle HBOR a djelom i ne uvjetovano. Dok ne iscrpi mogućnost spuštanja stope obvezne pričuve do razina na kojim je opća pričuva i značaj obvezne pričuve kao instrumenta monetarne politike prisutan u euro sustavu i u drugim velikim središnjim bankama, nema potrebe i bilo bi neracionalno kreirati novi novac drugim kanalima. Obvezna pričuva još uvijek je jedan ogroman rezervoar likvidnosti od preko 31 milijarde kuna. Taj novac kad se oslobađa i pušta u sustav oslobađa se trajno, bez roka dospijeća ili reotkupa za razliku za razliku od repova aukcija ili kupovina vrijednosnih papira što rade navedene velike središnje banke i besplatan je jer nema plaćanja kamata, to jednostavno nije kredit. Povrh toga smanjenjem stope obvezene pričuve izravno se povećava i kreditni multiplikator. Kvantitativno popuštanje nije bilo u stanju potaknuti značajniji rast kredita u Hrvatskoj jednako kao što to niti dosadašnja ekspanzivna novčana politika ECB-a nije uspjela učiniti u euro zoni. U razvijenim tržišnim ekonomijama kvantitativno popuštanje vodilo je i vodi prije svega do rasta cijena financijskih instrumenta i dionica i stvaranja novih burzovnih balona. Burzovni indeksi su viši nego što su bili prije izbijanja krize, a rast gospodarstva ipak je i dalje prigušen. Problem je svugdje isti kako da taj novi novac završi u realnom sektoru, u produktivnim investicijama i poslovima. Zbog izostanka takvog jednog učinkovitog novčanog prijenosa kvantitativnom popuštanje najviše pogoduje financijskim ulagačima i ustvari vodi u daljnje nejednakosti i sije sjeme nove krize ako njegovi stimulativni učinci nisu praćeni stvarnim reformama. I zato kad su čelnici ECB-a nedavno bili najavili najnoviju rundu kvantitativnog popuštanja njihova je poruka bila labava politika, monetarna politika, nije … potrebne su daljnje reforme. Izgleda da je kvantitativno popuštanje dalo određene rezultate u SAD-u ciljanjem na tržište privatnih vrijednosnica. U EU gdje je tržište duga relativno nerazvijeno i gdje banke a ne tržište kapitala imaju glavnu ulogu u financiranju poduzeća npr. 80% financiranja ide preko banaka prema samo 30% u SAD-u. Takvog tržišta privatnih vrijednosnica u značajnijem obujmu ustvari i nema, te bi možda prema nekim mišljenjima izravnije i efikasnije bio upotrjebljen novo tiskani novac u ulaganja u obveznice institucija poput Europske investicijske banke i sličnih institucija i mehanizama koji prate razvojne i ulagačke programe i osiguravaju garancijske sheme potrebne za mala i srednja poduzeća. HNB je međutim i to već radila, tražila je rješenja za oživljavanje financiranja poduzeća u suradnji s HBOR-om preko poznatih kreditnih modala HBOR-a. Na samom kraju 2013. ponovno je pokrenula sličan mehanizam ali izravno bez HBOR-a spuštena je stopa obvezne pričuve za 1,5% i time je oslobođeno gotovo 4 milijarde kuna ali uvjetno. Banke su oslobođene kune morale upisati u blagajničke zapise koji nisu donosili kamate i koje je onda HNB otkupljivala od banaka odnosno unovčavala sukladno povećanju njihove kreditne aktivnosti. Dakle, od početka prošle godine bankama je za kreditnu aktivnost bilo na raspolaganju dnevno u prosjeku 8 milijardi kuna viška na njihovim žiro računima i gotovo 4 milijarde kuna u blagajničkim zapisima spremnih da budu unovčeni tempom kojim bi banke odobravale nove kredite. To je ogroman kreditni potencijal. Međutim, istraživanja provedena u HNB-u pokazuju da je u ovom razdoblju ponuda bila samo manjim djelom ograničavajući razlog rasta kredita. Glavni problem je slaba kreditno sposobna potražnja uz previše prezaduženih i podkapitaliziranih sektora u atmosferi ekonomskog pesimizma. Stanovništvo se nastavilo razduživati a krediti poduzećima su se u prvom polugodištu, ustvari su stagnirali. Dakle, očito problem ne leži u manjku likvidnosti i novca središnje banke te se ne može izolirano riješiti monetarnom politikom. Tako je u prvom polugodištu 2014. gospodarska aktivnost stagnirala no zbog usporavanja krajem 2013. međugodišnje stope rasta BDP-a u prvom i drugom kvartalu bile su negativne i iznosile su -,6 i -,8%. Glavni su problem investicije. Daleko najjači negativni doprinos BDP dolazio je od daljnje pada investicija koje su u tim kvartalima pale za čak -3,6% i -5,2%. I tek zatim mnogo manje od pada državne i osobne potrošnje. Pozitivni doprinos dolazio je jedino iz odnosa sa inozemstvom uslijed dinamiziranja rasta izvoza. Stagnaciju gospodarske aktivnosti u prvom polugodištu prošle godine pratilo je slabljenje nepovoljnih kretanja na tržištu rada, broj zaposlenih tada se stabilizirao na niskoj razini nakon snažnog pada ostvarenog u drugoj polovici 2013., a ni broj nezaposlenih nije se bitno mijenjao. Stopa nezaposlenosti zadržana je na razini od 16,6%. Unatoč izostanku rasta nominalne i realne bruto plaće i neto plaće u prvoj polovici 2014. blago su porasle. Inflaciju tokom tog razdoblja zašla u negativno područje, godišnja inflacija potrošačkih cijena pala je sa 0,3% u prosincu 2013. na -0,4% u lipnju 2014. godine, pad odnosno stagnacija gospodarske aktivnosti, investicija, smanjenja raspoloživog dohotka stanovništva i razduživanja stanovništva i drugi faktori koji prigušuju rast cijena prisutni su cijelo vrijeme nakon 2008. godine pa je očito da su vanjski faktori i kretanje volatilnih elemenata i indeksa poput cijena poljoprivrednih proizvoda i prehrane bili odlučujući. Godišnja stopa promjene deflatora uvoza robe i usluga u tom razdoblju iznosila je -1%. Pa i to pokazuje da je znatan pritisak na smanjenje cijena proizlazio iz pojeftinjenja sirovina i finalnih proizvoda iz inozemstva i povećanja konkurencije nakon ulaska Hrvatske u EU. Deflacija može biti opasna jer može pokrenuti spiralu pada plaća, cijena i potražnje. Ono što podrazumijevamo pod pojmom deflacije u klasičnom smislu nije prisutno u Hrvatskoj, tzv. temeljna inflacija, dakle pokazatelj kretanja cijena u kojem nije sadržan, u kojem nisu sadržane volatilne cijene poljoprivrednih proizvoda i energije bilo je u razmatranom razdoblju te je i dalje u pozitivnom području. Kod nas su na sceni prolazni razlozi dok je deflacija dugoročniji trend smanjivanja razine cijena praćen općim očekivanjima njenog daljnjeg pada što onda u teoriji vodi i do odlaganja potrošnje. Međutim, razlozi pada osobne potrošnje u Hrvatskoj još od početka 2009. leže u drugim čimbenicima novca kakvim se koriste u politikama kvantitativnog popuštanja … [[Govornik se ne razumije.]] a svakako ne u odlaganju potrošnje zbog očekivanja daljnjeg pada cijena hrane ili naftnih derivata. Dapače pad tih cijena posebno kada nije praćen padom realnih plaća prije će potrošnju potaknuti nego je odgoditi osim naravno ako se taj učinak ne usmjeri na još brže razduživanje što je nažalost sasvim moguće. Za vođenje ekspanzivne monetarne politike, to bih htio naglasiti politike HNB-a postoji jasna granica koja nije dostignuta i do sada nije bilo ograničavajući faktora … [[Govornik se ne razumije.]] monetarne politike. Koja je to granica? To je tečaj kune. I tu je također razlika između stupnjeva, slobode vođenja monetarne politike HNB-a i ECB-a. HNB nema izbora nego nastaviti sa politikom relativno stabilnog tečaja kune prema euru iz itekako dobro poznatih razloga. Ako će se morati birati između ekspanzivne monetarne politike i održavanja relativne stabilnosti tečaja izabrati će se tečaj makar po cijenu monetarnog zaoštravanja. Zbog toga su od posebne važnosti i kretanja tekućeg računa i financijskog računa platne bilance. Tekući račun je sezonski u prvom polugodištu prošle godine bio negativan … [[Govornik se ne razumije.]] od 1,8 milijardi eura. Međutim, tu moramo gledati godinu u cjelini, to je potrebno zbog karakterističnih sezonskih faktora dakle uključujući treće tromjesečje sa glavnim turističkim prihodima. On je ponovno kao i u '13. bio pozitivan. Dakle imamo pozitivnu platnu bilancu 2 godine. U uvjetima osjetnog usporavanja rasta ukupnog inozemnog duga platna bilanca je bila zatvorena u tom dijelu godine, dijelom povećanjem zaduživanja ali dijelom i smanjenjem bruto međunarodnih pričuva HNB-a. INO dug je na kraju '13.-te iznosio 45,9 milijardi, na kraju lipnja 46,3. U sektoru banaka dug je pao sa 9,2 na 8,9 milijardi. I ostali sektori su dug blago povećali. Bruto međunarodne pričuve iznosile su na kraju '13. 12,9 milijardi da bi na kraju lipnja iznosili 12,3 milijarde eura. Tečaj eura na kraju '13. iznosio je 7,64, na kraju lipnja 7,57. HNB u tom razdoblju prodavala je devize Europskoj komisiji, ukupno 291 milijuna, bankama na aukciju u veljači od 240 milijuna a od Ministarstva financija kupila je ukupno 417 milijuna eura. Kretanja u bilanci monetarnih institucija bila su pod presudnim utjecajem razduživanja stanovništva za 0,9 milijardi nominalno odnosno 262 milijarde efektivno bez utjecaja tečaja. Zatim vrlo sporog rasta kredita privatnih trgovačkih društava za 751 milijun i ujedno izrazitog pada kredita državnih trgovačkih društava koja su to djelomično nadoknadila inozemnim zaduživanjem, te na kraju značajnog rasta neto potraživanja banaka od države. Ukupno je tzv. neto domaća aktiva porasla za svega 599 milijuna praktički je bila stagnirala. Novčana masa je bila porasla za 3 milijarde ili za 5,1%, kvazi novac je pao za 3,4 milijarde, prije svega zbog pada deviznih depozita a kunski su ostvarili blagi rast. Krajnji rezultat svih tih kretanja u neto domaćoj aktivi je bio osjetan rast inozemne aktive banaka i još brži pad inozemnih obveza banaka. Takvo kretanje u inozemnoj aktivi i pasivi banaka još je daleko jače bilo tijekom druge polovice godine i to također pokazuje ograničenje ekspanzivne monetarne politike u Hrvatskoj. Tako na razvijenim financijskim tržištima kvantitativno popuštanje praktički napuhavati cijene financijskih instrumenata i dionica dok kod nas ubrzava razduživanje banaka prema inozemstvu. I u Europskoj uniji se nakon ovog zadnjeg dodatnog programa tiskanja novca suočava, Europska unija se suočava sa snažnim odljevom eura u druge valute i na druga tržišta. U svim tim slučajevima učinci na domaći kreditni rast su skromni. Uz takvo smanjivanje bilanci, poslovanje bankovnog sustava u prvoj polovici '14. obilježilo je i daljnji rast loših kredita. Udio loših kredita porastao je sa 15,7% na kraju '13. na 16,6% na kraju lipnja '14. Najveći učinak na pad ukupni, kvalitete ukupnih kredita imali su krediti poduzećima tako da je kod njih udio loših kredita dakle, udio loših kredita poduzećima u bilancama banaka doseže 30%. Hrvatska je sukladno zahtjevima Europskog nadzornog tijela za bankarstvo u suradnji sa odnosnim nadzornim tijelima drugih država provela ispitivanje kvalitete imovine i potvrdilo se naše viđenje stanja u bankama uhvaćenih provjerom. Nalazi ukazuju na to da su knjigovodstveni iskazi poslovanja banaka realni i da nisu nađeni skriveni značajniji rizici. Uočena je potreba dopunskih rezervacija i ispravaka vrijednosti od oko milijardu i pol kuna što nije malo ali nije niti značajno u usporedbi sa veličinom pregledanog portfelja. Dobit banaka je prema privremenim podacima u prvom polugodištu iznosila 1,6 milijardi kuna što je za četvrtinu više nego u istom razdoblju prethodne godine. A pokazatelji profitabilnosti imovine i kapitala poboljšali su se u odnosu na '13.-tu godinu prije svega jer su tada troškovi rezerviranja bili veći i snažnije opterećivali njihovu dobit. Unatoč pogoršanju kvalitete kreditnog portfelja rizici poslovanja banaka i nadalje su bili adekvatno pokriveni. Rast dobiti i provedene dokapitalizacije osnažili su kapitaliziranost domaćeg bankovnog sustava i on je jedan među najkapitaliziranijim u Europi, u Europskoj uniji. Dakle bankovni sustav u cjelini u prosjeku zadržao je profitabilnost i jaku kapitalnu poziciju uz odgovarajući rast pokrivenosti loših kredita rezervacijama. Sustav je dakle relativno zdrav, ne predstavlja problem i teret za javne financije, ali nažalost niti ne doprinosi na zadovoljavajući način rješavanju problema u drugim sektorima gospodarstava. Banke su nedovoljno aktivne u oživljavanju kreditne ekspanzije i naročito nedovoljno su poduzetne u rješavanju problema loših kredita. Veliki rastući dio imovine zamrznut im je u neprihodujućim, nenaplativim ili tek djelo djelomično naplativim kreditima. Ta loša imovina je rezultat njihovih labavih kreditnih politika i loših poslovnih odluka u prijašnjim godinama. Banke moraju pristupiti bržem rješavanju te imovine i čišćenju bilanci na teret svojih troškova, odnosno moraju pretrpjet određene gubitke po toj osnovi. To će ih oslobodit balasta krivih poteza iz prošlosti, olakšat položaj prezaduženih sektora i otvoriti prostor za rast novih kredita. HNB će kao i do sada osiguravati likvidnost, ali i bit će spreman modificirat regulatorne zahtjeve, ovisno o odabranim modalitetima čišćenja bilanci. Već sam više puta za ovom govornicom podsjećao da je HNB u godinama prije krize aktivno vukla poteze zahvaljujući kojima sada u krizi imamo financijsku stabilnost i manje problema u financijskom sektoru i da je nakon ulaska u krizu HNB ponovno aktivno djelovala u okvirima svojih ovlasti da olakša izlazak iz krize. Politika HNB-a dakle bila je i jest protuciklička. Monetarna politika može biti podrška i dio rješenja, ali sama ne može biti rješenje. Da bi se povećala investicijska aktivnost, zaposlenost i produktivnost i kako bi se dakle iskoristio monetarni stimulans potrebne su daljnje duboke reforme. Monetarne politike i ECB-a i HNB-a mogu samo kupovati vrijeme, a niti to ne može trajat predugo za implementaciju reformi koje bi povećale konkurentnost zemalja Europske unije koje zaostaju u ekonomskom rastu i razvoju. U Hrvatskoj dok se to ne napravi potencijalni rast će biti vrlo nizak, a oporavak vrlo spor. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo replike. Draženko Pandek.
Zahvaljujem. Poštovani, vi ste u svojem izlaganju istaknuli da … popuštanje monetarne politike u biti u praksi i nije značajno pomoglo gospodarstvu ili građanima, već je pomoglo u biti većoj likvidnosti bankarskog sektora za razduživanje itd. Pa u biti je to i logično zato što je problem po meni osnovni pri tome cijena novca u Hrvatskoj. Normalno je da poduzetnici ne žele uzimati po ovim kamatnim stopama ili građani kredite jer iako su naši poduzetnici sad dio zajedničkog europskog tržišta oni jednostavno nisu jednaki sa poduzetnikom iz Austrije i Njemačke koji se zadužuje po stopi od 2 ili 3%, dok naši poduzetnici možda velike korporacije po 6, a mali 7-8% pa čak i više. On jednostavno ima skupni input, on jednostavno ne može biti konkurentan, a problem je onda i u potrošnji građana kad vam nude nerealne, gotovo lihvarske … kredite. Bilo tko tko se hoće bavit malim poduzetništvom ako želi npr. uredit si apartmane njegova granica zaduživanja je možda 3%, a ako mu banke nude 8-9 jasno da onda nema ni kupovanja ni namještaja ni sredstava za uređenje recimo apartmana. Jednostavno sve stoji, nema zapošljavanja, imamo situaciju kakvu imamo. To bih rekao, nisam ekonomski stručnjak ali rekao bih da je to jedan od osnovnih problema izjednačavanje tih uvjeta. Kad smo već na zajedničkom europskom tržištu mislim da bi svi čimbenici, premda možda zvuči i malo naivno u ovom trenutku ali svi bi čimbenici u gospodarstvu pa i na razini Europske unije trebali težiti biti izjednačavanje tih stopa, izjednačavanju uvjeta pod kojim poduzetnici mogu na tom zajedničkom tržištu djelovati. Hvala.
Hvala. Hoćete odgovarati? Odgovor na repliku, Relja Martić.
Pa ja mogu reći da ste vi u pravu. Naravno, to je najveći problem, taj pad kamatnih stopa je prespor, on je vidljiv, on postoji, ali on je previše postupan, međutim cijena kredita ovisi o cijeni izvora, prije svega o rejtingu zemlje i vrlo je teško očekivati odnosno nemoguće je očekivati da se izjednačuju uvjeti kreditiranja u Hrvatskoj i kreditiranja u drugim zemljama eurozone dok god postoji tako ogromna razlika u kreditnom rejtingu i percipiranju rizika kreditiranja u Hrvatskoj i u drugim zemljama. Ali vi jeste u pravu i na tržištu novca novac centralne banke na povijesno niskim razinama, država se preko trezorskih zapisa zadužuje po povijesno niskim stopama, banke međusobno su pune novca. To je glavni problem, ta transmisija, ta silna količina od slobodnih likvidnih sredstava kako da završi u realnom sektoru. To je glavni problem.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi gospodine Martiću, vi ste govorili, sasvim sigurno da vam nitko ne može zanijekati vašu stručnost, ali govorili ste jezikom koji vjerojatno mogu gospodin Linić i gospodin Šuker razumjeti i nekolicina u Saboru pa bih ja molio da mi pojednostavite jer najteže je govoriti da vas svi razumiju, da se malo izdignete iz tog vašeg meta jezika. Kaže se da je bankar tip koji posudi kišobran kad sije sunce, a traži da mu ga vratite kad počne padati kiša i to je sasvim sigurno tako. To je rekao Mark Twain, nije moja izmišljotina. To se u Hrvatskoj ostvaruje svakoga dana. Ja bih molio da kažete što vi, kako vi razmišljate u Hrvatskoj narodnoj banci o deviznoj klauzuli. Niste ništa govorili, mada nije na vama, znam šta ćete mi odgovoriti nije na meni, na Saboru je da izmijeni zakon koji se tiče devizne klauzule. Ali znamo da je u vrijeme gospodina Rohatinskog bilo prvo veliko protivljenje da se uopće govori o deviznoj klauzuli o ukidanju, a nakon toga prije odlaska gospodinu Todoriću gospodin Rohatinski je rekao predsjednica Vlade je bila kolegica Kosor, da treba razmišljati o ukidanju devizne klauzule i da se Vlada pripremi za to. Vi ste u svom govoru niste, spominjali ste i privredu, najviše banke ste. Međutim, znamo što je zadaća modernih središnjih banaka. Niste ni jednom jedinom riječju spominjali građane, pa bih volio da kažete u svom obraćanju kad se budete obraćali što poduzima Hrvatska narodna banka konkretno da Hrvatska izađe iz krize osim što dijeli s visoka političke lekcije.
Mirela Holy, replika.
Hvala vam poštovana potpredsjednice. Dakle, prema podacima FINA-e koji su objavljeni u veljači 2015. godine u strukturi dospjelih neizvršenih osnova za plaćanje prema trajanju blokade računa građana prevladavaju dugotrajne blokade od 300, nešto malo više od 320 tisuća blokiranih građana, njih gotovo 250 tisuća blokirano je duže od godinu dana, a njihov je dug iznosio 28,55 milijardi kuna što je udio od skoro 92% u ukupnom dugu građana koji je 31. prosinca 2014. iznosio 31,06 milijardi kuna. Vi ste dosta u svojem uvodnom izlaganju govorili o bankama i odgovornosti banaka, a ja vama sada postavljam pitanje i to sam pitanje postavila i u svom pisanom zastupničkom pitanju Vlade RH da mi odgovorit jesu li banke koje djeluju na području Hrvatske dužne svojim općim aktima propisivati kriterije kojima bi utvrđivali kreditnu sposobnost dužnika i njihovih sudužnika prilikom odobrenja kredita. Jesu li one svojim općim aktima dužne propisati obavezu da za vrijeme trajanja kreditnog odnosa redovito kontroliraju i uzimaju u obzir promijenjene financijske okolnosti dužnika koje dužnike dovode u nepovoljnu situaciju, te u skladu sa njima propišu kriterije i izmjene Ugovora o kreditu sukladno s tim kriterijima. I je li Hrvatska narodna banka dužna nadzirati obavezu propisivanja i primjene tih kriterija, te utjecati na ujednačenost tih kriterija i koji bi bili ti kriteriji koje su banke dužne propisivati za utvrđivanje kreditne sposobnosti korisnika kredita i njihovih sudužnika i kasniju izmjenu ugovora o kreditu u slučaju nastupa otežane financijske situacije dužnika. Bila bih vam zahvalna na odgovoru.
Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodine zamjeniče guvernera. Pa na žalost po nas u Saboru ovo izvješće je pase. Praktički prošlo je već 9 mjeseci od razdoblja o kojem mi raspravljamo. Međutim, najveća tragedija za građane i gospodarstvo RH što su trendovi na žalost ostali isti ili neznatno promijenjeni. Jer ono što se može pročitati iz uvodnog izlaganja zamjenika guvernera je konstanta, nema reformi, pad zaposlenosti, povećanja nezaposlenosti, kreditna nezainteresiranost privatno sektora i to je jedan od razloga zašto je Europa na povijesno niskim kamatnim stopama, a o kreditnoj aktivnosti stanovništva praktički se u ovom izvješću ne bi moglo govoriti jer je uopće nema. Ono što bih, što ja smatram kao zastupnik i s obzirom da se u ovome Visokom domu puno govorilo gospodine Martić, mislim da ste ipak u svom uvodnom dijelu trebali sa nekoliko rečenica se osvrnuti na famoznu priču švicarskog franka, a isto tako sa nekoliko rečenica pojasniti priču oko kreditnih zadruga austrijskih koje su isto napravile veliki nered na financijskom tržištu. Jer mislim da onaj odgovor Hrvatske narodne banke ljudima koji su digli kredite u kreditnim zadrugama da se tada i tada moglo zadužiti, treba reći i onaj drugi dio istine a to je da su posrednici i odvjetnici na neke druge načine te kredite unosili u Hrvatsku i danas na žalost građani RH imaju traume zbog toga. Međutim, možda najveća tragedija ovog izvješća je što mi u Saboru o njemu, to ponavljam što sam rekao na početku kasno raspravljamo. Međutim, najveća tragedija za Hrvatsku je što na žalost ključne stvari koje su se trebale dogoditi u Hrvatskoj se nisu dogodile ni dan danas.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Nezavisnih ljevičara kolega Slavko Linić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, zamjeniče guvernera, kolegice i kolege. Malo ću se zadržati na brojkama i nastojat ću ne govoriti stručno i pokušati aktualizirati izvješće iz polovice prošle godine sa današnjim vremenom i podijelit ćemo u dvije stvari. Što je učinila monetarna politika na stabilnost gospodarskog rasta? Što je učinila monetarna politika za to da građanin lakše živi, a što je fiskalna politika? Jer ovo su dva elementa ekonomske politike u državi. Pa govorimo o onome što je to učinila monetarna dobro, a što mislim u ime kluba da nije dobro učinjeno. Evidentno je da je monetarna politika politikom ekspanzije osigurala dovoljnu likvidnost i kunsku i deviznu i to je ono što je pozitivno iz razloga što već osmu godinu ne bilježimo gospodarski rast. Prema tome novac u Republici Hrvatskoj nije problem i monetarna politika u tom dijelu jednostavno pomaže gospodarstvu i osigurava dovoljnu likvidnost. Čak je to razlog i nižih kamata. Neovisno što nismo zadovoljni visinom kamata ali je to ipak niža kamata. Čak ona problematika o kojoj već desetljećima govorimo, a to je tečajna politika vidimo da nije problem za gospodarstvo jer jedini rast koji bilježimo je rast izvoza. Što znači, svi oni koji pokušavaju reći da rast izvoza ćemo ostvariti kad srušimo tečaj nisu u pravu. Naše gospodarstvo može biti konkurentno i sa ovim tečajem i zato politika Narodne banke da ne dira tečaj jer smo jako eurizirani je na mjestu. Nije problem jednostavan. Čak vidimo da imamo pad uvoza. Ako imamo previsok tečaj to bi moglo značiti ekspanziju uvoza, a nemamo. Zašto nemamo? Pa zato što ni građani ne troše a ni gospodarstvo ne ulaže pa kapitalna dobra koja su koji put potrebna za investicije se ne uvoze. Znači, tečaj nije problem. I to je razlog da ocjenjujemo da jednostavno monetarna politika je sa pozitivnim aktivnostima i mjerama za gospodarstvo i rast gospodarstva. Kad govorimo o stabilnosti bankarskog sustava, što je vrlo bitno, tada moramo reći da isto kad je cijela Europa u problemu i kad fiskalna politika i fiskalna disciplina trpi radi deficita, gubitaka i propadanja banaka u Hrvatskoj to nemamo. Jednostavno briga Narodne banke da banke moraju imati pokrivenost, da moraju biti odgovorne za svoju ekspanziju Narodna banka je svojim politikama to učinila. Imamo stabilan bankarski sustav. Jedna od najvećih pokrivenosti rizičnih plasmana u Europi je u hrvatskom bankarskom sektoru i ono što je također važno imamo prisutne profite. Gdje je problem? Problem bankarskog sustava vidimo u tome što se nije razdužio ili što nije otpisao loše plasmane. I to je i zamjenik guvernera vrlo jasno. Znači, da li je fiskalna politika u tom dijelu otvorila prostor? Je. Predstečajne nagodbe su bile prilika da se vrlo jednostavno odlukama banaka loši krediti stave u funkciju oporavka tih subjekata ili da se u krajnjem slučaju definitivno otpisuju. Narodna banka inzistira na pokrićima iz razloga što kod gospodarstva imamo 30% loših plasmana, kod gospodarstva. I politika je ponudivši program predstečajnih nagodbi dala mogućnost da banke vode ulogu. Ali budimo iskreni, malo i politika, malo mediji mi smo od toga stvorili kriminal. A sad se pitamo zašto bankarski sustav nije otpisao stare kredite? Zašto nije? Kroz stečaje, hoće u narednih 10, 15 godina a mi to trebamo u godinu dana provesti, u dvije godine moramo provesti. Prema tome, imali smo priliku, nismo iskoristili. Od 7,5 tisuća obrađenih predmeta po predstečajnoj nagodbi samo 2200 pozitivno. Zašto? Bankarski sustav nije htio sudjelovati, bio je uplašen. Hapsili su, prijetili su, mediji su govorili da je sve to kriminal, čak su suci to proglasili najvećom pljačkom stoljeća. A sada vidimo da imamo optužbe da se bankarski sustav nije jednostavno riješio loših plasmana u gospodarstvu. Sutra ćemo isto to imati kroz Zakon o osobnom stečaju potrošača. Što mislite, koliko će se banka razdužiti? Jer i tamo su visoki jednostavno loši plasmani. To su politike kad se jednostavno u krizi mora nalaziti rješenja. I u tom dijelu zaista kritika bankarskom sustavu da nije iskoristio model da odmakne se od loših plasmana. Ionako je opteretio svoje poslovanje sa rezervacijama, umanjio je svoju dobit a u isto vrijeme nije bankarski sustav čisteći stare, loše plasmane dao sebi mogućnost da krene u nove. A ono što zamjeram i bankama i Narodnoj banci je prošla godina po pitanju švicarca. Ogromna količina novca koja je u bankarskom sustavu rezultirala je vraćanjem kredita majkama bankama van Hrvatske. Ne treba im novac, zašto nisu vraćeni svi švicarci? To je morao biti nalog Narodne banke i to je morao biti zahtjev pa makar na uštrb profita poslovnih banaka. Mi smo se morali riješiti švicarca. Prioritetno interes i gospodarstva i građana je bio kad se već vraćaju krediti da se vrate svi švicarci, do zadnjeg švicarskog franka. Sve se to moralo u prošloj godini. I tada ne bi bio udar gdje je Narodna banka Švicarske jednostavno odlučila ne više braniti tečaj i došlo je do nove eksplozije tečajnih razlika. To je trebao biti nalog i to je Narodna banka trebala učiniti. Zašto? Jer cijelu prošlu godinu borili smo se frankom, sa tečajem, sa kamatama. Masu dogovora je bilo da se kamata švicarskog franka zaustavi, kontrolira, da se pomogne građanima u vraćanju kredita. Pitam zašto prošlu godinu nisu svi švicarski franci vraćeni? Mi u 2015. ne bi imali probleme. To je odgovornost Narodne banke, to je odgovornost svih poslovnih banaka. Vjerojatno dobit ne bila milijardu i 600, vjerojatno ne bi bila, bila bi nešto manja ali bi bili odnosi između građana i banaka daleko bolji. Ali onda bismo mogli reći da je monetarna politika odradila i svoj posao kako treba. I to je poruka za danas. Još uvijek nažalost nemamo investicija, još uvijek imamo povrat kredita. Narodna banka treba naložiti vraćanje švicarskog franka i trebamo se riješiti tog zla koje nije trebalo niti ući u RH. To je problem po meni jedini koji je ostao otvoren kod monetarne politike. A sad se vratimo na onaj osnovni problem, fiskalna politika. Zašto nemamo rezultate fiskalne politike koji bi omogućili gospodarski rast, koji bi omogućili rast investicija, rast zaposlenih i napokon normalizaciju i kretnji plasmana prema gospodarstvu. U ovom trenutku nas zanima gospodarstvo. Pitamo se da li se Vlada pripremila u 2014. za te akte. Pa je onda, ja sam donio 2 dokumenta. Jedan dokument je Nacionalni program reformi. Nacionalni program reformi donesen u travnju 2014. koji je govorio što ćemo sve načiniti kao Vlada da bismo monetarnu ekspanzivnu politiku iskoristili za gospodarski rast. Pa ja ću samo određeni popis reformi da ne budem dosadan. Upravljanje državnom imovinom u funkciji stvaranja dohotka i razvoja, nacionalni plan razvoja kliničkih bolničkih centra i uštede u bolnicama, liberalizaciju tržišta, poticanje investicija, poboljšavanje učinkovitosti pravosudnog sustava i korištenje strukturnih kohezijskih fondova. Prema tome, planom reforme je jasno naglašeno investicije, investicije i investicije. Čak proračunom za 2014., gospodarski rast je baziran na ulaganje u javni kapital, javne investicije. Sada vidimo koliko su sukobe 4.-tu godinu koja će biti termoelektrana u Plominu, 4.-tu godinu. Projekti spremni, nemojte se sekirati građani Hrvatske ili Labina, neće vam doći Japanac tamo gdje nije poželjan ali za to je odgovorna hrvatska Vlada. Ne može stranac dolaziti a nepoželjan je u Republici Hrvatskoj. Da to su prilike, to je kriva Vlada koja nije jasno preuzela na sebe odgovornost ako je odlučila da će biti ugljen a ne da prepušta probleme stranom investitoru. Dubrovnik odustane kada gledamo hidroelektranu. Nema ulaganja u željeznice. INA 4.-tu godinu nerazriješeno. Sve su to investicije od 2012. koje se neprekidno ponavljaju. A 1,2 gospodarskog rasta u 2014. je trebao biti s osnova ulaganja u javni kapital. To znači otvarati investicije u Republici Hrvatskoj, privatni sektor itekako bi morao ulagati da prati te investicije. A gdje imamo najveće probleme? Uvijek građevinarstvo, prerađivačka industrija i ja bih rekao energetika. Potpuno, potpuno izostanak investicija. Sami vidimo preko 4 do 6% utjecaj negativni na gospodarski rast je upravo u bruto javne investicije. Znači Vlada ne ostvaruje program koji je sama zacrtala i to je problem fiskalne politike da jednostavno nije ostvarili uvjete za javljanje i zapošljavanje građana Republike Hrvatske. To je razlog da imamo neprekidni pad pa čak u proračunu za 2015. imamo 40 tisuća manje radnih mjesta ili broja zaposlenih predviđeno u ovoj godini. Znači u godini izbornoj Vlada ide sa još manjim brojem zaposlenih. Znači ne trebamo se više baviti brojem nezaposlenih, zaposlenih, na milijun 300 tisuća nećemo riješiti ni jedan naš deficit, ni jedan naš strukturni program niti reformu, nećemo riješiti. I naravno tada i program konvergencije koji je dinamički vrijednosno govorio kako će se Vlada boriti preko prekomjernog deficita jer prekomjerni deficit je opet problem. Imate deficit, država ima negativni imidž, država se uvijek zadužuje, nažalost Hrvatska skuplja nego naša okolina pa se nemojmo čuditi da su kamatne stope privrednika skuplje. One su skuplje za rizik Republike Hrvatske koji rizik izaziva fiskalna politika. Prema tome, jasan i nedvosmisleni zaključak. Monetarna politika je ostvarila pretpostavke za gospodarski rast, za jačanje financijskog sektora koji treba otplatiti, ima stabilan financijski sektor. Fiskalna politika iako je donijela dokumente nije ih provodila niti u dijelu razvoja niti u djelu reformi. Pa je to razlog da nemamo pomaka na tržištu rada nego imamo i dalje negativne trendove i to je razlog zašto sve manje građana ima plaću, ima siguran posao pa ni njihov utjecaj na povećanje potrošnje kao jednog od faktora gospodarskog rasta nije značajniji i nije dovoljan. I naravno sa takvom fiskalnom politikom šaljemo najgoru poruku i građanima i poduzetnicima. Nemamo sigurnosti, nemamo optimizma. Bez jednog i drugog nećemo riješiti naše probleme i očito da u izbornoj godini trošeći novac na političke, ja bih rekao poruke koje se želimo dopasti građanima Hrvatske mi ćemo još jednu godinu izgubiti bespovratno a sve će to platiti građani Hrvatske.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Linić, hvala vam na tome što ste govorili razumljivo. Evo pitali ste se u svom uvodnom izlaganju što je učinila monetarna politika na stabilnost privrede i što je, naravno Hrvatska narodna banka učinila da građani ne upadaju iz dana u dan u dužničko ropstvo. Zatim ste govorili o tome da smo se trebali prije riješiti švicarca, evo ja, to je, mislim da je 6.-ta ili 7.-ma godina kako sam pisao bivšem guverneru Hrvatske narodne banke sa idejom ukidanja devizne klauzule, mislim da smo trebali postepeno ukidati deviznu klauzulu, da smo trebali naći to rješenje. I govorili ste o lošem plasmanu kredita i sada tu počinje zapravo rasplet. Kako nadoknaditi novac od lošeg plasmana? Hrvatska narodna banka je sve učinila da banke mogu nadoknaditi taj novac i to preko leđa građana. Netko mora platiti promašaj. U Hrvatskoj je sve nestabilno osim što su stabilne banke i čitavo vrijeme govorimo o tome da spas za Hrvatsku su stabilne banke. Ja ne znam da li je to spas ili nije spas, građani su sve više u dužničkom ropstvu, ali sam sasvim siguran da je HNB čuvar te bankarske stabilnosti. Pojednostavljeno, kad su banke stabilne građani su nestabilni, u dužničkom ropstvu i valjda nam je sve bolje i bolje. Od toga što nam je sve bolje i bolje građani skapavaju.
Slavko Linić, odgovor na repliku.
Nemojmo se opterećivati što ćemo sa lošim plasmanima. Dobit banaka za prvo polugodište milijardu 600 milijuna. Njihovi profiti su dovoljni da jednostavno otpisuju svoje greške. Dapače, ja bih bio još sretan da tome pridonose i skidanje plaćanje menadžmentu u bankama jer na račun ovih plasmana mnoge su zarađivala milijune godišnje, milijune. Jedan od najvećih je gospodin Luković iz Zagrebačke banke, a kad idete promašaje te banke vidjet moći ćete provjerit. Nemojmo se opterećivat, to je problem vlasnika. Nemojmo se to opterećivat. Milijardu i 600 milijuna, zašto ne bi banke sve to otpisale, zatvorile loše plasmane i dale priliku da ponovno gospodarstvo proradi. To su njihove krivice, nisu bili dovoljno ozbiljni, nisu dovoljno pratili. Pa oni su gradili ove stambene objekte, prostore stambene, sve je to prazno, van funkcije. One nose krivicu za to. I zašto bismo se mi opterećivali za milijardu i 600 milijuna, imaju prostor. A da ne rečem da bi dobit bila i veća da im narodna banka nije naložila rezervacije, bila bi i veća. Prema tome, imaju oni prostora za otpis. Mi se pitajmo jesmo li im dali instrumente. Je, fiskalna politika im je dala predstečajnu nagodbu. Zašto nisu to prihvatili i sve otpisali, zašto od 7500 samo 2000 pozitivno riješenih? Zašto? Zašto nisu preuzeli odgovornost i koristili model po kojem su mogli rasteretiti naše gospodarstvo i očuvati radna mjesta. To je pitanje, to nas mora bit pitat. A što se tiče švicarca, tu ćemo se uvijek razlikovat oko tečajnih razlika jer nažalost naši građani štednju 80% drže u stranoj valuti pa je onda vrlo teško govoriti da li ćemo bez tečaja, ali je švicarac 2014. trebao biti iz svih banaka izbačen vani i vraćen natrag.
Krešimir Bubalo, replika.
Hvala lijepo. Naime, kolega Liniću ne mogu se složiti s vama. U raspravi ste rekli da tečaj nama nije problem, pa ja bih rekao da upravo problem naše politike dolazi polako na naplatu i vidjeli ste u siječnju da je upravo izvoz pao 7%, uvoz 15%. Ne mislim samo na tečaj eura za koji smo se gotovo fiksno vezali nego itekako na tečaj švicarca. Ali kad govorimo u zadnje vrijeme posebno o energentima onda sigurno nas brine i tečaj dolara. I mislim da vam se potkrala jedna greška, rekli ste otpis starih kredita. Vjerojatno ste mislili na loše kredite u svojoj raspravi.
Slavko Linić, odgovor na repliku.
Opet stara rasprava, 15-ak godina teče da, teče ne, tu se nikad nećemo složit, tu se zaista razlikujemo jer ja smatram našem izvoznom gospodarstvu ćete pomoći ako zdravstveni doprinos sutra bude 4% na plaće, a ostalo izvolimo naplatit negdje drugdje jer nije prihvatljivo da zdravstveno osiguranje plaćaju zaposleni za 4 milijuna i 300 tisuća stanovnika koliko imamo. To nije prihvatljivo, ali mi smo to nabili na plaće. Zbog toga nam je gospodarstvo nekonkurentno. Hoćemo govorit o cijeni plina koji je uništio petrokemiju Kutina, petrokemiju Omiša pa ne mogu biti izvozne grane, a mogli su biti izvoznici. I nije njima problem tečaj, problem je previsoka cijena plina, vlastiti plin. Ali mi smo dali pravo Mađarima da nam određuju cijene, rade što god hoće. Tko je to kriv, opet fiskalna politika. Ali nije to pitanje tečaja. Ovako bi mogao nabrajat koliko god hoćete jesmo li kao država preskupa našim izvoznicima. E sad ako ćemo mi umjesto reformama državu svesti na razumnu mjeru da naši izvoznici budu konkurentni ili ćemo obrnuto, tečajem pokrivati neracionalnosti pa ne moramo raditi reforme, e to su dva pitanja. Ipak se zalažem za reforme države, za manje cijene države, za plaće koje neće biti opterećene zdravstvenim doprinosom jer ne smiju bit, jer tako nisu ni u Europi da bi bili konkurentni. Onda ćete vidjet da tečaj nije problem. Znači po meni oni koji vole novce skupljat u blagajnu, prikupljat novce uvijek na račun onog tko radi ti će vam uvijek pričat o većem tečaju. Ne mislim da je to politika.
Tomislav Žagar, replika.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Linić, u svojoj raspravi ste rekli da je ekspanzivna monetarna politika oslobodila dovoljno novca, a nažalost taj novac nije u gospodarstvu ostvario takav učinak da se konkurentnost povećala, iako je takva mogućnost bila. Spomenuli ste loše plasmane. Naravno da su ovi plasmani ako se vratimo u prošlost, postoje dva razloga tih plasmana, jedno je svakako političko uplitanje, a drugo je što su mnogi plasmani bili za podmirenje kratkoročnih obveza umjesto da su se ulagali u investiranje, novo investiranje. I s vama se slažem ako je 30% takvih loših plasmana, banke su ipak ostvarivale takvu dobit da su mogle te dugove otpisat posebno i tu se slažemo, predstečajne nagodbe su bile alat i ovaj zakon koji je donesen o predstečajnim nagodbama, da se te stvari i odrade. Međutim nisu odrađene možda iz više razloga. Ja bih sad spomenuo jedan od razloga. Nitko nije izgleda htio preuzet odgovornost za takve plasmane. Uzmimo primjer Hrvatske poštanske banke koja je u vlasništvu države i poduzeća koje je isto tako u vlasništvu države i kojemu je Hrvatska poštanska banka vjerovnik. Jedan i drugi su vlasništvo države, a nitko neće preuzet odgovornost da bi se dugovi otpisali, a poduzeće nastavilo dalje raditi da bi ostvarivalo prihode. Jednostavno dolazimo u status quo. Možda ste vi u pravu, možda su i mediji tu preuzeli ulogu i čitava ova da kažem hajka oko cijele priče. Jednostavno se ljudi boje da ne bi netko optužio ih za pogodovanje. U isto vrijeme gospodarstvo stoji. Hvala.
Slavko Linić, odgovor na repliku.
Zaista je bio niz mjera koje je u tom dijelu fiskalna politika gurala prema bankarskom sektoru da se vrše jači otpisi. Nisu samo predstečajne nagodbe, nego smo donijeli i propis. Ako se otpišu stari plasmani, ako se otpišu građanima nisu bili oporezivani, nisu bili. Imali su pravo odbiti taj dio i ne platiti porez na otpise. Prema tome, zaista je bankarskom sustavu dano sve. I onda kad uzmete da ih Narodna banka po procjenama jednostavno tereti za rezervacije, da su oni to kad gledate u svojim profitima i otpisali, jer rezervacije su im smanjenje profita. Znači, to su već dobrim dijelom otpisali 70 i 80%. Država i Vlada im je dala i model predstečajnih nagodbi koji u kratko vremena daje im mogućnost da rade na spašavanju radnih mjesta. I pod broj da ih porezno neće opteretiti, a banke to ne iskoriste, nego još uvijek imaju prljave plasmane. Još uvijek, još uvijek drže visoke cijene nekretnina i stanova i poslovnih prostora. I naravno, to je razlog da sa ovako lošim plasmanima nemaju, ne mogu dati tim istim poduzećima koji ne vraćaju, a nisu otpisali, oni im ne mogu dat kredite. Ne mogu! Neću govoriti da je Narodna banka malo zgriješila, jer onaj tko je ušao u predstečajnu Narodna banka ako je nekom dao novi kredit mu je to uzela kao loš plasman. Nije to loš plasman, jer je društvo oporavljeno. Prema tome, bilo je tu grešaka i na Narodnoj banci ako gledamo pitanje predstečajnih nagodbi kako je kažnjavala banke ako su banke slučajno išle sa kreditnom ekspanzijom prema subjektu koji je prošao predstečajnu nagodbu. Prema tome, kao društvo ne shvaćamo da moramo nešto odraditi. To je propao novac, to su jednostavno izgubljeni novci i u tom dijelu banka nek' uzme nekretnine i nek' se bavi s njima.
Nadica Jelaš, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Kolega Linić, u potpunosti se slažem sa vama. Dakle, banke doista nisu iskoristile ni Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi, a ni zakon, odnosno izmjene Zakona o porezu na dobit. Malo čas ste o tome govorili, da bi se, dakle riješile onih neprihodovnih kako same kažu plasmana pa makar i na štetu vlastite dobiti. Jer je činjenica da dobit ponovno raste u odnosu na 2013. godinu. Dakle, prostora ima. Banke bi se riješile naprosto tog jednog balasta kredita koje zapravo i onako neće moći naplatiti. Samo se produžava agonija, a banke drže zapravo tu jednu rekla bih pat poziciju. Ne žele pomoći poduzetnicima, a pune su novca. Dakle, likvidnost je ogromna. Poduzetnici taj novac ne mogu apsorbirati, zbog toga jer ne mogu vratiti dugove. Naročito je to slučaj sa građevinarima i sa nekretninskim biznisom. To je zapravo rekla bih jedan začarani krug, a banke drže ključ izlaska iz tog začaranog kruga u svojim rukama. Ne budu li se banke razduživale od tih loših kredita neće imati kome plasirati novac, a zapravo od toga, od plasiranja novca odnosno razlike u cijeni kamata žive. Dakle, sutra ćemo u Saboru donijeti Zakon o osobnom stečaju potrošača. Dakle, to je još jedna nova, dodatna prilika bankama da promijene svoj odnos naspram loših kredita. Vidjet ćemo da li će one to razumjeti. Ali ponavljam, sama stabilnost banaka ne može biti sama sebi cilj.
Slavko Linić, odgovor na repliku.
Slažem se sa svojom kolegicom i možda poruka zaposlenima u bankama. Ako se ne razdužite i ako ne otpišete građanima dužnicima koji vam to ne mogu vratiti, a opet vam Vlada nudi rješenje kroz osobni stečaj. Ako kroz predstečajne nagodbe i mogućnosti neplaćanja poreza ne otpišete kredite poduzećima nemate sutra komu plasirat kredite, a znate što to znači? 50% zaposlenih u bankama otići će na burzu rada, jer njihov osnovni posao su krediti. Oni žive od kamata i od usluga pružanja novaca. Sutra nećete imati gdje raditi. Prema tome, nemojte štititi svoje uprave koje su odgovorne jer su one gurale novac da bi mogli dobiti premije. Čast izuzecima da ne ispadam da generalno govorim. Ali masu njih je to radilo. Sada oni nemaju hrabrosti donijeti odluku o otpisu, nemaju hrabrosti. Ali zapamtite, ako se to ne provede 50% vas otići će i neće imati gdje raditi jer vi sami sebi zatvarate radna mjesta. To je dodatni problem koji će nam se opet javiti, jer ćemo i u financijskom sektoru imati pad zaposlenih.
Mirela Holy, replika.
Poštovani kolega Linić, osvrnut ću se na vaš dio izlaganja koji govori o neuspješnoj energetskoj politici Vlade. Ja se slažem sa vama da je energetska politika Vlade neuspješna, mada su naša polazišta prilično različita u tom dijelu. Naime, činjenica jest da je energetika, a i ono što ste spomenuli željeznica izuzetno važna za pokretanje jednog novog razvojnog ciklusa Hrvatske i to ciklusa koji bi išao u pravcu održivog razvoja. Međutim, način na koji su pripremljeni ti projekti koje ste spomenuli, a to je termo elektrana Plomin C i hidro elektrana Ombla su skandalozni ja bih rekla. Naime, kada govorimo o termo elektrani Plomin C ne uzima se u obzir da nije moguće sklapati ugovore sa privatnim partnerom između HEP-a i privatnog partnera na način zajamčene isporuke električne energije zato što to zabranjuju pravila iz trećeg europskog energetskog paketa koji su vezani za liberalizaciju tržišta. A osim toga, kada govorimo o ekonomskoj isplativosti tog projekta postavlja se pitanje na koji način će taj projekt biti uopće isplativ ako će cijena struje koju ćemo plaćati biti 70 eura po mega vatu. U ovom trenutku za one koji ne znaju tržišna cijena je 40 eura po mega vatu, da ne govorim o tome da je taj projekt potpuno nepripremljen zato što je potrebno graditi novi dalekovod. Znači, gradili bismo auto koji ne bi imao kotače. Kada govorimo o HE Ombla također cijeli niz problema. Hidroelektrana male snage, 68 megavata, izrazito rizična, ekonomski potpuno neopravdana i ono što je najveći problem Hrvatske kada govorimo o svim vladama jest to što ne postoji jedna konkretna energetska politika koja bi zadovoljila u dugoročnom smislu potrebe za razvojem Hrvatske energetsku neovisnost i energetsku tako da kažem stabilnost u tom dijelu. Ali kažem, ne slažem se sa vašim polazištima da je bilo potrebno realizirati ta dva projekta.
Slavko Linić, odgovor na repliku.
Ne želim uopće ulaziti u polemiku koliko su kvalitetni projekti jer teško da bih vam mogao oponirati u vašim zaključcima. Ali je tragedija da su i jedna i druga, čak i treća kad govorimo o HE Tribalj ili kako se već zove, to su projekti koji su bili pripremljeni, koji su trebali biti dovršeni u 2012., koji su trebali biti započeti i gdje je trebalo itekako razgovarati sa lokalnom sredinom pa ako ne ide ugljen, ide plin. Ako jednostavno je problem ekološke zaštite životinjskog svijeta na Ombli i tu se trebalo naći rješenje. Ali, mi svi zaboravljamo da su tri godine, vodne godine, nažalost imamo poplave a sjetite se 2011. 50% električne energije smo uvozili, 50%. Sutra, uvijek se veli 7 sušnih, 7 vodnih. Što ćemo sutra? Pa mi se nismo spremili za sušne godine. Opet ćemo uvoziti 50%. Što to znači za našu vanjsku trgovačku razmjenu? Uvozimo sve energente, uvozimo derivate. Pa Hrvatska je uvijek bila izvoznik derivata. Umjesto da uvozimo naftu mi uvozimo derivate. Ništa nismo načinili na INA-i, obje rafinerije se zatvaraju. Pa to su visoko plaćena radna mjesta, to su stručnjaci, to su dobro plaćena radna mjesta. Mi te poslove zatvaramo. Pa nema šanse da vam Mađari kažu da će Sisak zatvoriti. To je ludilo, to nitko nema pravo! Pa potpisali su da ulaze unutra zato što će obnoviti Sisak i nema pravo birati. Fućka mi se za njegov profit. Energetska stabilnost Hrvatske je nešto najvažnije. U 4 godine što smo načinili? Ništa. Molimo se Bogu da bude vodna godina pa ćemo imati proizvodnju hidroelektrana, jeftina struja i s druge strane mali uvoz. Ali to nije politika energetska i u tom dijelu su potpuni promašaji.
Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo. Pa kolega Linić vi ste otišli malo dublje od ovog Izvješća HNB-a i to je možda dobro da mi u ovom Saboru raspravljamo tako. Ja bih se htio dotaknuti samo jednog segmenta, vi ste ga djelomično spomenuli, koji je najveći strukturni problem rashodovne strane državnog proračuna. Dakle, imamo s jedne strane mirovinski sustav, s druge strane javne službe. To dvoje koristi negdje oko 72 milijarde proračuna, znači oko 70% proračuna. S jedne strane visoko opterećuju gospodarstvo i čine gospodarstvo nekonkurentnim, a s druge stvara ogromni deficit u proračunu. I dok se jedan segment, to je javni sektor, može riješiti jedino reformama ovaj drugi se donekle može riješiti sa povećanom zaposlenošću i nekakvom drugačijom redistribucijom poreza. I zato je fascinantno da nas u Hrvatskoj uopće ne zabrinjava što smo izgubili 200 tisuća radnih mjesta. Izgubili smo 200 tisuća ljudi koji plaćaju poreze, koji plaćaju doprinose i koji itekako utječu na krvnu sliku proračuna kako jedinica lokalne samouprave tako i države. I prije mjesec dana smo imali priliku slušati hvalospjeve kako smo se zadužili po povijesno niskoj kamatnoj stopi od 3,25. Koeficijent kreditnog rizika RH je u ovom trenutku 2,85. U najgorim godinama kad je euribor bio 10 puta veći nego što je danas taj koeficijent rizika je bio između 3 i 3,5. Međutim, zemlje s kojima bi se mi htjeli mjeriti to su Češka, Slovačka itd. imaju taj koeficijent od 0,75 do 1. A to znači da njihovo zaduživanje države je za 1,85 ili 2 postotna poena niže nego hrvatsko, a to isto tako znači zaduženje privatnog sektora. Jer na kraju krajeva jedan od razloga povijesno niskih kamata je totalna neaktivnost privatnog sektora. I mi ako u ovom Saboru ne počnemo na takav način razgovarati, odmaknuti se od politike onda ćemo nažalost i dalje gutati neke fore koje nas vode tamo gdje nas vode.
Slavko Linić, odgovor na repliku.
Da, slažem se sa kolegom da najmanje govorimo o mirovinskom sustavu. Mirovinski sustav iz godine u godinu bilježi 17,5 milijardi minusa. I ovu godinu ćemo imati 17,5 ako ne i više milijardi minusa u Mirovinskom fondu. I mi se svi borimo kako riješiti taj problem. Niske mirovine, prosječne mirovine ispod životnih standarda, broj umirovljenika smanjiti ne možete jer imate 300 tisuća ljudi na zavodu. Kako to riješiti? Pa samo brojem zaposlenih. A mi smo od milijun i pol došli na ili doći ćemo do kraja godine možda na milijun i 300. To je najveća tragedija. Jer nam je trebalo od milijun i pol doći do milijun i 700 da bismo odahnuli jer bi tada deficit mirovinskog riješili. Je, reformama je predviđeno u mirovinskom sustavu dići ćemo ulazak na 67 godina, ali to je za budućnost. Ali kako riješiti sadašnji deficit? I odgovor je samo jedan, možemo ga riješiti kroz pitanja broja zaposlenih. A broj zaposlenih su nažalost i državne investicije. Tu se s mnogim teoretičarima ja ne slažem, ja tvrdim državne investicije su otvaranje investicijskog tržišta u RH. Kada će privatni sektor ulagati? Ali ako se on ne može dokazivati na hrvatskim projektima on ne može ići van, on nema referenci za ići van. I to je naš najveći problem. Zamislite reference na hidroelektrani, termoelektrani, na rafinerijama, na željezničkim prugama. To su reference koje trebaju dobiti i naši građevinari, naši strojari, naši elektroničari i svi ostali. Nažalost, mi to ne pružamo. I to je osnovni problem. Državne investicije koje će otvoriti jednostavno sektor investicije. I naravno, ja tvrdim, zamislite ovdje su japanci, šeću od lijeva do desna, nitko ih ne prima ni iz Vlade, ni od vrha HEP-a. Pa je li to način koji želimo pokazati stranim investitorima?
U ime kluba Hrvatskih laburista, kolega Dragutin Lesar.
Poštovana kolegice potpredsjednice, zastupnice i zastupnici. Svaki puta kada neka od institucija u Hrvatskoj dođe pred Sabor i podnese svoje izvješće ispada da svi u ovoj zemlji rade dobro a stanje je sve gore i gore. Tako i ovo Izvješće Hrvatske narodne banke u sebi sadrži puno samohvala sa zaključkom da stanje nije dobro. Čitavši izvješće i slušajući danas uvodne riječi gospodina zamjenika guvernera došao sam do zaključka da bi iz naziva ove institucije riječ narodna, Hrvatska narodna banka trebalo izostaviti jer ona po svojim rezultatima, i dosezima i utjecajima a monetarna i fiskalna politika dva su alata vođenja ukupne gospodarske politike doista po meni nije zavrijedila da nosi naziv narodna banka. Prije bi bila HBB, Hrvatska bankovna banka. No vratimo se tekstu izvještaja koji je za prvih 6 mjeseci prošle godine. Bruto devizne pričuve 12,3 milijarde eura, ako se ne varam neto pričuve su bile oko 10,4 milijarde. Još uvijek nismo dobili odgovor na jedno meni jako važno pitanje tko, kada i na temelju čije odluke je prodao zlato. Po kojim cijenama ili po kojoj cijeni je prodano zlato? Koliko je Hrvatska izgubila prodajom zlata zbog velikih promjena cijena na tržištu? Tko je to u ime hrvatskih građana odlučio da će se Hrvatska riješiti rezerve u zlatu? Nitko ne želi dati odgovor na kojem sastanku, tko je bio prisutan imenom i prezimenom ljudi koji su donijeli odluku o prodaji zlata. Kada već spominjem devizne bruto pričuve zanimljivo je da sam našao i odgovor što me je, na pitanje koje me je do sada mučilo kamo se one ili gdje se one ulažu. Najveći dio u američke i njemačke državne obveznice. Dakle Hrvatska država koja ima ogromnih domaćih, gospodarskih, ekonomskih problema, javnog duga, inozemnog duga putem Hrvatske narodne banke svake godine s ogromnom količinom sredstava pomaže razvoj američkog, primarno američkog i njemačkog gospodarstva. Ali samo ponovno spomenuti zahtjev ili prijedlog da bi Hrvatska narodna banka mogla otkupljivati hrvatske obveznice, državne obveznice je hereza, to je zabranjeno. Ne samo zakonom, o tome se ne smije čak niti govoriti. To što Europska banka kupuje državne obveznice članica euro zone a prije par godina i to je bilo proglašivano herezom nikom ništa. Prema samohvala u ovom izvještaju stabilan tečaj kune u odnosu na euro. Dobro. Hrvatska je visoko eurizirana zemlja, piše, dobro, to je doprinio visokoj eurizaciji Hrvatske? Građani deviznom štednjom? Nije točno. Građani imaju najviše kunske štednje i deviznu klauzulu. Nisu banke donosile devize nego kune a banke im odobravale valutnu klauzulu, ali pustimo sada to. Pa ako je kuna u odnosu na euro stalno stabilna, godinama to slušamo čemu onda devizna klauzula? Pa devizna klauzula se uvodi u zemljama kada je nacionalna valuta nestabilna. Ali kuna, eura, zahvaljujući HNB imamo stabilni tečaj. Hrvatska narodna banka jedan je od najvećih neprijatelja, protivnika ideji zabrane devizne klauzule. A konstatira da je kuna stabilna u odnosu na euro već godinama. Devizna klauzula, promjenljiva kamatna stopa manje-više na sve kredite jednostranom odlukom banaka i sada u izvještaju piše da su banke u prvih 6 mjeseci prošle godine imale 7,7 milijardi viška likvidnosti što je za 2 milijarde i 700 milijuna više nego 2013. Dakle u prvih 6 mjeseci prošle godine višak likvidnosti je povećan za 2,7 milijardi kuna. Ostvarile su milijardu 600 kuna dobiti u prvih 6 mjeseci. Nadam se da je točan podatak kojega imam da za cijelu 2014. je dobit 2,5 milijarde što je za četvrtinu, za 25% više nego 2013. Udio neprihodovnih kredita sa 15,7 povećan je na 16,6, dakle za 0,9%. Pa gdje je dobit tih banaka? Dakle gdje je onih 2,5 milijarde kuna završilo? Jer istovremeno je konstatirano da kreditna aktivnost banaka pada. Kod banaka majci u inozemstvu izuzetno solidna dobit sa izuzetno visokom rezervom u višku likvidnosti. Banke u Hrvatskoj ostvaruju dobit i iznose ju u inozemstvo, a kreditna aktivnost u Hrvatskoj pada, naročito prema gospodarstvu. U 6 godina 12 milijardi kuna dobiti je tako otišlo u inozemstvo. Mi smo bogata zemlja i sve što ostvarimo iznosimo u inozemstvo i financiramo tuđa gospodarstva, ali istovremeno su banke smanjile kamate na depozite građana i to više nego što je došlo do pada kamata na kredite. Banke ne žele depozite građana kad smanjuju kamate. Ekspanzivna monetarna politika jedino moguća, dobra, najbolja i kod nje ćemo ostati. Ona se naslanja na politiku rezanja. Bilo bi dobro da svi oni koji još uvijek nisu prepoznali sve opasnosti politike rezanja pročitaju knjigu Politika rezanja-povijest jedne opasne ideje, jednog mladog američkog ekonomista koji se zove Mark … pa će možda razumjeti zašto iz Amerike ponovno dolaze upozorenja na štetnost takve politike. Ima dva čovjeka u ovoj zemlji, a to su gospodin Milanović i gospodin Vujčić, njihova prezimena izdvajam zbog funkcija koje obnašaju, koji nikako da shvate da kuna ili novac, kako god hoćete, koji nije potrošen ne može biti niti zarađen. Najbolji dokaz i posljedica politike rezanja u ovom dijelu Europe je Hrvatska. Ili se još manje razumije da pristajanjem na manje plaće da bi se sačuvalo radno mjesto je gubitak za sve pa i državu i da se radi o ekonomskom i socijalnom đavoljem krugu iz kojeg nema izlaza. Monetarna politika u Hrvatskoj je dobra i ne smije se mijenjati. Fiskalna politika je odradila svoj dio posla i ne smije se mijenjati, a rezultata nema. Druga samohvala u ovom izvješću je da je postignuta i time ostvaren drugi cilj postojanja HNB-a, stabilnost cijena, dakle stabilnost tečaja i stabilnost cijena. 100%-tna stabilnost cijena postiže se nultom stopom inflacije. Ispada dakle da je i cilj HNB-a stopa inflacije 0. Međutim, osim inflacije postoji i deflacija. Početkom prošle godine direktorica MMF-a rekla je otprilike sljedeće: ako je inflacija duh, deflacija je čudovište i spirala poniranja u kojem nema ni investicija ni razvoja ni novih radnih mjesta ni napretka. Dakle deflacija je čudovište. Što o toj opasnosti za Hrvatsku piše u ovom izvještaju? Ako ću točno citirati piše sljedeće. Takva kretanja, dakle piše prvo konstatira se da je na području cijena u prvih 6 mjeseci prošle godine ostvareno -0,4% krajem lipnja prošle godine. Takva kretanja prije svega odražavaju deflacijske pritiske iz vanjskog okruženja, a potom i slabu osobnu potrošnju te odsutnost domaćih troškovnih pritisaka. Dakle u ovom izvještaju se konstatira da ovaj početak deflacije u Hrvatskoj je uvozna deflacija jer je ona posljedica pritiska iz vanjskog okruženja. To je citat iz ovog izvještaja. Da li HNB daje signal na uzbunu? Ne, ni na koji način, nego se uporno ponavlja da se radi o vanjskom pritisku. Bruto investicije ako sam grafikone koji su dati u ovom izvješću dobro protumačio, u prvih 6 mjeseci bruto investicije u fiksni kapital -5%. To je grafikon na strani 7. Zaposlenost s milijun 620 tisuća došli smo na milijun 420 tisuća zaposlenih. To je grafikon na strani 9. BDP nakon blagog oporavka u prvom tromjesečju prošle godine, drugo tromjesečje ponovno pad ako se ne varam 0,3. To je grafikon na stranici 6. Dakle svi pokazatelji govore da je upravo deflacijski učinak u Hrvatskoj pojačao pad investicija u fiksni kapital, da je on djelomično odnosno ona uzrokom pada zaposlenosti i nastavka negativnog kretanja BDP-a. Pad cijena za neke je dobar jer tvrde da dolazi do povećanja kupovne moći, međutim a to je u uvodu rečeno da se to u Hrvatskoj još uvijek ne događa. U deflacijskom okruženju nastaje psihološki efekt suzdržavanja od kupnje i očekivanja još nižih cijena, a ja mislim da se to u Hrvatskoj upravo počelo događati, a da ta iščekivanja još većeg pada cijena direktno utječu na pad poreznih prihoda, pad proizvodnje, pad zaposlenosti i ta spirala, đavolja spirala nastavlja daljnje razaranje gospodarskog tkiva. S obzirom da Hrvatska narodna banka je ocijenila da opasnosti od eflacije u Hrvatskoj nema nikakvih, ne samo u ovom izvješću nego danas uvodno zaključujem da je HNB postigla svoje zakonom propisane ciljeve o stabilnosti cijena, stabilnosti tečaja i da su oni zadovoljni. Međutim, ja smatram da se radi o promašenoj svrhi monetarne politike i da smo došli u situaciju da banke koje imaju 7,7 milijardi viška likvidnosti i 2 i pol milijarde dobiti smanjuju kreditnu aktivnost čime čine ogromnu štetu RH, građanima i gospodarstvu. Da je gospodarstvo bez investicija i razvoja i bez povoljnih kreditnih plasmana, a da građani ostaju u dužničkom ropstvu i blokadama upravo nečinjenjem i šutnjom HNB-a. Izražavam sramotom HNB-a što nakon toliko pozivanja i prozivanja nije u stanju dati jedan suvisli javni odgovor na kriminal po meni koji se u Hrvatskoj dešava od strane Raiffeisen štedionica šute kao što su šutili i cijelo vrijeme i na one oglase o kreditima zalijepljene na tramvajske stanice i stupove rasvjete praveći se da to nije njihov problem.
Krešimir Bubalo, replika.
Hvala lijepo uvaženi kolega Lesar. Naime, morao sam replicirati jer HNB ne treba mijenjati svoje ime, treba mijenjati samo politiku. Ne trebaju bit statističari, nego trebaju bit sukreatori. Naime, kad pogledate hrvatski bankarski sustav, a kažem to pod navodnicima, kada vidite da udio na tržištu Austrijanci drže 59,4%, Talijani 18,5, Mađari 4,1, Francuzi 6,7, Česi 0,3 i treće zemlje 0,6 dolazimo do 90%. Ne znam šta je sa onom Tesla bankom? Nitko je ne spominje u izvješćima, pa vjerojatno i Srbi drže jedan dio. No, bitno je reći ako su nam banke u stranom vlasništvu HNB nije, ne treba mijenjati ime, samo treba mijenjati politiku. I naveli ste u svom izlaganju da smo bogata zemlja. Možda jesmo bili bogata zemlja, ali smo danas zemlja siromašnih ljudi.
Dragutin Lesar, odgovor na repliku.
Kolega Bubalo, ime ponekad održava i sadržaj. Rekli ste ne treba mijenjati ime nego politiku, politiku Hrvatske narodne banke. To je moguće samo kada guverner Hrvatske narodne banke barem saslušao ono što se ima reći i podnosi određenu odgovornost ako stanje u zemlji nije dobro. Jel' se vi sjećate da je od osnutka Hrvatske narodne banke itko ikad snosio bilo kakve odgovornosti ili posljedice za lošu monetarnu politiku? Jel' imala i jedna politika koja se izmjenjivala na vlasti u Hrvatskoj hrabrosti propitivati monetarnu politiku? I nismo li izmjenama Ustava 2010. od Hrvatske narodne banke stvorili državnu instituciju unutar države koja ima veću vlast nego izvršna i predstavnička zajedno?
Nadica Jelaš, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Kolega Lesar, pitali ste u svojoj raspravi gdje je završila dobit, pretpostavljam mislili ste na ovih 1,6 milijardi iz prve polovice 2014. godine. Dakle, ta je dobit zapravo još uvijek obračunska kategorija, zapravo točno da budem precizna ovih dana bi se trebalo znati koliko je stvarno ostvarena dobit u 2014. godini i naravno kakva će biti njezina sudbina tijekom u smislu raspoređivanja tijekom 2015. godine. Ali znamo kako je završila dobit iz 2013. godine, dakle kaže se točno u ovoj informaciji da je veći dio te dobiti usmjeren u rezerve kapitala, a nekoliko je banaka isplatilo i dividendu i iz dobiti ostvarene u 2013. godini, ali i iz dobiti ostvarene ranijih godina. Dakle, zadržana dobit sa svim rezervama kapitala na kraju prvog polugodišta iznosi preko 30% kapitala i to je dobro. Dakle, ne želim biti odvjetnik bankama, ali visoka kapitaliziranost banaka u Hrvatskoj je dobro došla u ovoj situaciji.
Dragutin Lesar, odgovor na repliku.
Kolegice Jelaš, vidio sam taj dio. Dakle, vi se pitate za 2014. kakvi će bit podaci za 2013. piše isplaćena je dobit. Kome? Vlasnicima. Tko su vlasnici? Banke u inozemstvu su vlasnici naših banaka, dakle isplaćena je dobit njima. Za 2014. 2 i pol milijarde dobiti otprilike po informacijama koje su do sad objavljivane. Sumnjam da će 2 i pol milijarde dobiti bar dio toga izdvajati za pričuve, jer oni imaju viška novaca, oni imaju viška kapitala s kojim financiraju gospodarstvo drugih država, ne Hrvatsku. A zašto je to tako? Mislite li da jedna od institucija koja bi trebala odgovoriti na to pitanje nije HNB recimo. O tome sam govorio i zbog toga sam strahovito rezerviran kada hvalimo visoku stabilnost banaka jer je ona ostvarena na teret isključivo građana ove zemlje, a profit, a dobit od takve stabilnosti ne beru građani ni gospodarstvo ove zemlje nego netko drugi.
U ime Kluba Nezavisnih zastupnika kolega Damir Kajin.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine viceguverneru, uvažena gospodo zastupnici. Eto malo prije je kolega Lesar postavio pitanje gdje je hrvatsko zlato? Točno je to što svi znamo da Hrvatska više nema nitijednog grama zlata u svojim pod navodnicima "zlatnim rezervama". Prodali smo, ne mi nego HNB, 2001. godine 13,1 tonu zlata za 117,2 milijuna dolara. Danas bi to vrijedilo neusporedivo više. Normalno, i kamata je nešto na taj dobiveni novac donijela. Znači rekoh zlato je prodano 2001., to je ono zlato prvo koje smo dobili kroz sukcesiju za eks Jugoslavijom, 28,49% količine istoga, a drugi puta 29.11., simbolični datum ne', 2005. prodali smo i preostalo zlato koje je bilo zaostalo u Centralnoj banci u Zürichu odnosno Francuskoj. I time smo dobili dodatnih 31,1 milijun dolara. Ukupno, sve količine koje smo kroz sukcesiju dobili ili koje su pripale RH prodali smo za 148,7 milijuna dolara. Šteta! To je sića, od 600 milijuna eura, pardon 600 milijuna kuna. Neusporedivo bi to danas vrijedilo neusporedivo više. Međutim, nisam mislio o tome govoriti nego sada da se vratim direktno na samu ovu polugodišnju informaciju o financijskom stanju stupnju ostvarenja stabilnosti cijena i provedbi monetarne politike za 2014. godinu. Znači, ukupni krediti banaka iz portfelja kredita i potraživanja u bruto iznosu iznosili su na kraju 2014. godine 279,9 milijardi kuna. Razina kredita smanjila se u odnosu na 2013. za 7 milijardi kuna. To je 2,4% bez utjecaja tečaja. Znači, ovako snažno, nominalno smanjenje kredita na polugodišnjoj razini banke su zadnji put zabilježile u drugoj polovici 2012. godine, ali je glavnina tih promjena bila potaknuta prodajom potraživanja. Smanjenje kredita u prvoj polovini ove godine ili te 2014. odraz je bolje rečeno razduživanja svih institucionalnih sektora a sektor državnih jedinica prednjačio je iznosom od 2,1 milijardu kuna. U prvoj polovini 2014. smanjili su se krediti najznačajnijim sektorima, to su trgovačka društva i stanovništva koji zajedno čine više od 80% ukupnog portfelja danih kredita. I sada da idemo na ovu tablicu na strani 37. državne jedinice, na kraju tog promatranog razdoblja, 2013. pozajmile su recimo 43 milijarde kuna. Trgovačka društva, na njih otpada 107,9 milijardi kuna od tog ukupnog iznosa od 286,8 milijardi kuna. Stanovništvo je zaduženo za 123,6 milijardi kuna, od čega stambeni krediti iznose 57 milijardi kuna, hipotekarni 3 milijarde kuna, krediti za kupnju automobila 2,1 milijardu kuna, po kreditnim karticama 3,8 milijardi kuna, prekoračenje po transakcijskim računima to je nevjerojatno koju nam kamatu nabijaju 8,3 milijarde kuna itd., itd. Kod trgovačkih društava od 107,9 milijardi kuna krediti za obrtna sredstva iznose 39 milijardi kuna, za investicije svega 27 milijardi kuna i to rapidno pada iz godine u godinu. Kod indiciranih kredita 12,6 milijardi kuna, za građevinarstvo krediti 4,7 milijardi kuna i ostalo nekih 23 milijarde kuna. Ono što sigurno nije dobro da naše banke loše posluju. Nije dobro da država iskazuje ovakve deficite i da građani grcaju ili bolje rečeno da firme nam propadaju, građani grcaju u problemima na to sam mislio. Svima je danas teže no što je bilo jučer a jučer je bilo teže nego prekjučer. Najbolje to svjedoči i ono o čemu smo jučer govorili a to je taj broj ovrha. Rekoh, stambeni krediti iznose 57,6 milijardi kuna za građane, hipotekarni dodatnih 3 milijarde kuna dok krediti za građevinarstvo trgovačkim društvima 4,7 milijardi kuna. 2010. bilo je 3664 ovrha nad nekretninama građana, 2011. 4266, 2012. 4786, 2013. 6733, 2014. 6658. Samo u zadnjih pet godina otišlo je na bubanj 26 107 stambenih možemo reći jedinica ili nekretnina. To je cca brat bratu 2 milijarde eura. Najviše nekretnina koje su završile na bubnju 2014. godine od 6658 bilo ih je u Istri, čak 22% ili 1455. U Zagrebu koji ima 4 puta više stanovnika 601, u Primorsko-goranskoj županiji koja ima 80 tisuća stanovnika 416, u Osječkoj županiji koja ima 50% više stanovnika nego Istra 508 i doista ja ne razumijem što se to dešava dole kod mene? Zašto se to dešava da prostor od 4,5% stanovnika ima 22% ovrha nad nekretninama? Zašto je to naprosto slučaj? Da li zaostajemo ili se naprosto ulagalo u taj nekretninski biznis, stao turizam, stala trgovina i naprosto sve se urušilo. Jednako tako možemo govoriti o javnom dugu, ali o njemu nešto kasnije, možemo govoriti o zaposlenosti, možemo govoriti o gubitku radnih mjesta, prezaduženosti itd. Činjenica je da nema investicija o čemu je govorio prije gospodine Linić, ali tko će ulagati u Hrvatsku ako se pojedinca bestidno naprosto reketari. Jedan, dva, pet takvih primjera i normalno doći ovdje više nitko neće. Kako stoji hrvatsko gospodarstvo, kako stoji naš proračun najbolje ja bih rekao pokazuju zakoni o kojima smo jučer raspravljali, znači Zakon o stečaju potrošača ili Zakon o uskrati materijalnih prava u javnim službama bilo onoga po osnovi godina radnog staža, regresa, božićnice itd. samo ta dva zakona teška su 650 milijuna kuna. Ova polugodišnja informacija ide korak dalje, ne dvosmisleno analizirajući tokove kapitala, javne financije, monetarnu politiku položaj banaka itd. Ovdje se između ostalog kaže da na kraju lipnja 2014. u RH poslovalo je 35 kreditnih institucija, 29 banaka, jedna štedna banka i 5 stambenih štedionica, jednako kao na kraju 2013. Njihova imovina iznosila je 400 milijuna kuna što je smanjenje u odnosu na 2013. za 1,3% a pad je posljedica smanjenja imovine banaka i stambenih štedionica. Na strani 29 govori se i mislim da je to bitno da u prvoj polovini 2014. imovina banaka smanjila se zbog smanjenja deviznih stavki za 7,3 milijarde kuna ili 3% dok je kunski dio imovine porastao za 2,2 milijarde kuna ili 1,1%. Više od smanjenja ukupne devizne imovine banke iznosio je pad deviznih neto kredita od 8,1%. I kad govorimo račun dobiti i gubitka, znači kad govorimo o zaradi, znači prema privremenim nerevidiranim podacima banke su u prvoj polovini 2014. ostvarile 1 milijardu i 600 milijuna kuna dobiti iz poslovanja koje će se nastaviti znači prije oporezivanja što je bilo za 310,3 milijuna kuna ili 24,6% više nego u prvoj polovini 2013. Rast dobiti bio bi nešto blaži kaže se u izvješću 18,3% kada bi se iz podataka za prvu polovinu 2013. isključila jedna banka koja je poslovala s gubitkom i koja je krajem 2013. otišla u stečaj. Znatno poboljšanje poslovnog rezultata banaka za gotovo četvrtinu zapravo je odraz snažnih promjena rezultata kod relativno malog broja banaka. Tako su na rast dobiti presudno utjecale promjene kod 3 banke. Znamo i zbog čega, ali dobit je kod njih rasla za 45,8 odnosno 203,6% više nego u razdoblju prošle godine. Međutim, i to treba istaknuti s gubicima je poslovalo 10 banaka, jedna manje nego 2013. no ukupan iznos gubitaka bio je veći i iznosio je 160 milijuna kuna a udio imovine banaka koje su poslovale s gubitkom tu se je smanjio. Znači ono što je bitno sigurno naglasiti da 2013. 11 banaka je poslovalo negativno, 2014. njih 10. Prihodi od provizije i naknade kod banaka su 2 milijarde kuna jasno umanjene za 600 milijuna kuna troška tih istih prihoda i provizija. I bilo bi jasno dobro da vidimo, ja sam o tome govorio imao sam i tablice o bonusima naših vodećih bankara. Sigurno godišnje to možda dostiže reći ću napamet sada 20 ili više milijuna kuna. Što je država skuplja to znamo to je gospodarstvo slabije, više mu se uzima, moramo kao bih rekao jednostavno nešto po tome i poraditi. Proračun države 2014. iznosi čini mi se 113 milijardi kuna, 2013. imali smo nedavno reviziju lokalna samouprava tih 577 jedinica uprihodilo je 23 milijarde kuna. Sada Bruxelles traži smanjenje deficita za dodatnih 1,7 do 2 milijarde kuna. Danas čitam da imamo nekih 190 šta ja znam agencija, nekih paradržavnih institucija koje pitanje kome treba ali je činjenica da u nadgradnji u RH radi gotovo 350 tisuća ljudi. Za plaće koliko 220 čini mi se tisuća ljudi koji su na proračunu treba osigurati 21,5 milijardi kuna i točno je Hrvatska je prošle godine ostala bez gotovo 50 tisuća radnih mjesta, od početka krize za 200 tisuća i samo je prošle godine najvjerojatnije put inozemstva otišlo oko 45 tisuća kuna. Nemamo točne podatke, ali znamo da je Njemačka izdala gotovo 24 tisuće radnih dozvola. Ja osobno mislim da Hrvatska narodna banka radi dobro, reći ću čini mi se da je ona na neki način i stup stabilnosti države, jasno da kunu treba čuvati da parafraziram jednog velikog državnika "Kao zjenicu oka svoga." I ono što je isto bitno možda spomenuti da je dobit THT-a 2013. bila veća od dobiti svih onih 35 banaka u Hrvatskoj koje su poslovale pozitivno. Jasno, dobit banaka njih 20 je možda relativno skromna ali 2, 3 banke godišnje uprihoduju, znači govorimo o dobiti možda i 2,5 milijarde kuna. Banke moraju pomoći nekim prolongiranim plaćanjem i građanima i trgovačkim društvima. Prolongirati teško da će doći do otpisa ali uvjete treba ublažiti. I rekoh kod javnog duga nemam više vremena ali vidim da HDZ koji je vladao 17 godinu u prosjeku je zaduživao Hrvatsku za 7,1 milijardu kuna, lijeve Vlade u prosjeku za 15,1 milijardu kuna. Jasno to ne otkriva ništa ali moramo se probuditi iz sna i još jedanput ću reći kunu čuvati kao zjenicu oka svoga. A to da je javni dug već alarmantan, da će premašiti ove godine 90% to je svima više nego jasno a osobno ću podržati ovu informaciju.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Krešimir Bubalo.
Poštovani zamjeniče predsjednika, zamjeniče guvernera, kolegice i kolege. Naime, pred nama je Polugodišnja informacija o financijskom stanju, stupnju ostvarenja stabilnosti cijena i provedbi monetarne politike. Evo dosta je toga već rečeno no zasigurno da kasnimo sa svim ovim, pa ja bih rekao izvješćem, kao što kasnimo često i sa politikama. A upravo makroekonomija je znanost evolutivnih politika. No vidljivo je po ovim izvješćima da niti je HNB evoluirao, niti nam je Vlada ostvarila one reforme koje je obećavala, niti je evoluirala u prošlim godinama. Držimo se nekih politika onako kao pijani plota no upravo kada govorimo o ekonomskim problemima Republike Hrvatske, prije svega o ekonomskom rastu, nezaposlenosti, inflaciji ili o poslovnom ciklusu onda možemo reći da smo u tim segmentima itekako zatajili. No kada gledamo ovo izvješće onda možemo reći Hrvatskoj narodnoj banci ono što vam je bio cilj a to je likvidnost i stabilnost, to ste ostvarili. No upravo kada gledamo tečajnu politiku o kojoj je kolega Linić nešto govorio pa kada gledamo da je švicarac 2009. bio 4,93 a danas je 7 i nešto. Isto tako dolar je bio 5,2 danas je 7 i nešto. Euro je bio 7,35, danas je 7,7. A znamo upravo da smo vezani za te valute, normalno za euro najviše. Da se itekako to odražava i na našu energetsku politiku ali i na sve druge politike u Republici Hrvatskoj. Evidentno je po ovom izvješću da investicija nema posebice kada govorimo o stranim investicijama. Evidentno je da i dalje ne raste nam broj zaposlenih, dapače on pada ali ono što nas posebno brine, posebice u Slavoniji i Baranji da sve više mladih odlazi upravo iz Republike Hrvatske no taj se događaj ne evidentira u policijskim upravama i ispada da nitko u Hrvatskoj ne odlazi ili da je samo otišlo 35 tisuća ljudi. Pa ja ću vam reći samo u okolici Osijeka u jednom prostoru Slavonije i Baranje i živimo sigurno je toliko ljudi otišlo. No isto tako volio bih da smo danas vidjeli u ovim izvješćima upravo kada govorimo o regionalnoj politici gdje je to Slavonija i Baranja, kakva su to bila ulaganja u Slavoniju i Baranju, ustvari vidjeli bi da ulaganja nema. Isto tako kada bi povukli paralelu između kredita i štednje onda bi jasno vidljivo bilo da je Slavonija i Baranja zadužena a u Slavoniji i Baranji gotovo da nema štednje. Jasno kada gledamo i ono što se događa u Republici Hrvatskoj a upravo vi kao sukreatori makroekonomske politike tu ste trebali Vladu i usmjeravati i davati sugestije. Kada govorimo o ogromnom uvozu hrane u Republiku Hrvatsku i kada vidimo koja je razlika između izvoza i uvoza onda itekako smo zabrinuti. Znamo da Slavonija i Baranja zna proizvesti, može proizvesti, da smo konkurentni no izgleda i dalje Republika Hrvatska uvažava jedino uvoznike i njima pogoduje. E upravo tu bi se vidjela politika i Hrvatske narodne banke da smo u tom dijelu korigirali svoje politike. No kada gledamo itekako i strukturu obveza i kapitala banaka onda jasno da dolazi vrijeme, vrijeme kada ćemo vjerojatno skuplje plaćati kredite a o tome je bilo nešto riječi maloprije nalazimo se u fazi kada i u makroekonomskom okruženju ali ja bih rekao i na svjetskom tržištu kapitala itekako se povoljno možemo zaduživati a zadužujemo se 3 puta skuplje nego zemlje u našem okruženju. Pa procjenjujući mi u HDSSB-u što će se događati u 2016. i 2017. onda itekako možemo zabrinuti biti za politiku i HNB-a ali isto tako i za opstojnost Republike Hrvatske. Maloprije sam govorio o vlasništvu banaka. Gotovo da nemamo hrvatskih banaka, jedino što nam je ostao HNB koji bi trebao kreirati ili sukreirati politiku i davati ja bih rekao i smjernice Vladi Republike Hrvatske. Mi sada raspravljamo o izvješću o prošloj godini umjesto da sagledamo i pogledamo gdje smo to 2016. godine i šta HNB predviđa da će događati do 2020. godine. Bojim se da bi te slike bile crne, da bi nas jeza uhvatila u ovom Hrvatskom saboru predviđajući što će se to događati u idućim godinama kada se više ne budemo mogli zaduživati i kada će nam cijena kapitala biti znatno skuplja. No isto tako izražavamo svoju zabrinutost jer znamo da dobar dio kreditnih aranžmana kada dospije jedna rata dospijeva upravo i glavnica i dobar dio tih, ja bih rekao kreditnih aranžmana može nam dospjeti u jednom trenutku. No kada gledamo analizu i kada govorimo da je HNB statističar umjesto sukreator, onda kada vidimo da vlasništvo u bankama 59,4% čini Austrija, 18,5 Italija, Mađarska 4,1%. Na tržištu također Francuzi sa 6,7% Češka 0,3 i ostale treće zemlje 0,6% što jasno ukazuje da preko 90% tržišta u Republici Hrvatskoj drže strane banke gdje mi teško da ćemo moći usmjeravati njihovu politiku i šta će raditi u idućem vremenu. Vidimo da nam se i građani razdužuju, ali itekako smo zabrinuti za ovih 15 milijardi 884 milijuna zadržane dobiti. Zabrinuti smo jer u jednom trenutku kad HNB bude htio provodit politiku i Vlada možda i bude odlučnija prema stranim bankama, bojim se da će se u jednom trenutku doći i do povlačenja zadržane dobiti stranih banaka u Republici Hrvatskoj koje iznosi gotovo 16 milijardi kuna. To je ono što je naša zabrinutost i želimo ju podijeliti i sa svekoliko hrvatskom javnošću, ali isto tako ukazati HNB-u da je krajnje vrijeme da se suočimo sa problemom, da se suočimo i sa vanjsko-trgovinskim deficitom, da se suočimo sa deficitom opće države i da kažemo mora se provoditi drukčija politika. Svi su zaboravili u Hrvatskoj na Plan 21, no planova je bilo ali vidimo da se ništa nije realiziralo. Pa imali smo prigodu često vidjeti ministra Grčića kako govori izvoz nam raste, izvoz nam raste, pa evo u 1. mjesecu i on je ostao bez teksta kad je vidio da nam je izvoz pao za 7%, a uvoz također za 15%. U Hrvatskoj se događaju ozbiljni tektonski ja bih rekao poremećaji i na tržištu kapitala, ali ono što se osjeća po kreditnim aranžmanima, po padu kreditne aktivnosti. Pa kad gledamo i banke između sebe, ali isto tako kad gledamo depozitnu masu sa 275 milijardi tj. 282 2013. na 279, znači pad je za gotovo 3 milijarde upravo depozita. No isto tako kada gledamo zadržanu dobit, ona je ogromna i sigurno da možemo očekivati uskoro i povlačenje te dobiti u neke zemlje gdje su vjerojatno zakoni fleksibilniji, gdje postoji još netko tko nije prezadužen, a u Hrvatskoj da gotovo takvih nema. Reći će vam u Slavoniji i Baranji sigurno da ih nema. Isto tako kad analiziramo račun dobiti i gubitka banaka, kada gledamo prihode od provizija i naknada, kada gledamo da preko 2 milijarde kuna je upravo prihod i da je rastao za 3,6% u prošloj godini onda vidimo kako banke deru upravo naše građane, naša poduzeća još koja se mogu zadužiti i koja su kreditno sposobna. Ono što je evidentno, da i naši građani osjećaju da smo duboko u krizi pa ja bih rekao i ono što se 2008. izbjegavalo reći da smo u banani, a itekako se osjeća da smo se oskliznuli o tu bananu, to je da obuzdavaju svoju potrošnju. Bez potrošnje nema novog ciklusa. No isto tako kada gledamo i kreditne aranžmane, kada gledamo da je ljudima još jedino ostalo prekoračenje po transakcijama tj. po kreditnim karticama koje se također povećava i ono iznosi 3 milijarde i 801 milijun, kada gledamo prekoračenje po transakcijama po računima 8 milijardi i 429 milijuna i ono se povećava, to jasno govori da su naši sugrađani na granici izdržljivosti i kad to povežemo sa padom štednje onda vidimo i da posljednja sredstva troše upravo kako bi preživjeli, kako bi njihove obitelji mogle egzistirati i kako još danas ne bi otišle izvan Republike Hrvatske. No isto tako želim reći da kada su u pitanju reforme, njih nije bilo, no često najavljivane kapitalne investicije od strane države ni njih nema, a svi znamo za pokretanje takvog investicijskog ciklusa da je potreban duži period. No ono što nas posebno brine u HDSSB-u a to je da se uskratilo općinama, gradovima i županijama gotovo 2 milijarde kuna, a znamo da su najviše europskih projekata za europska sredstva i tu bi sredstva multiplicirala. Tu vidimo da neće biti mogućnosti da smognu snage da imaju učešće i da multipliciraju sredstva kako bi dovukli kapitalne investicije i kako bi dovukli bespovratna sredstva. Očekivao sam danas da se i od strane HNB-a progovori i o vašim predviđanjima kad govorimo o kreditnoj sposobnosti naših sugrađana, a najviše ono što nas brine to je pitanje švicarca pa i da čujemo vaše prognoze iako znamo da se prognoze mogu promijeniti u tjedan ili dva dana. Ali ono što je bitno, upravo najbolji i najstručniji, najkompetentniji ljudi većinom rade u HNB-u i mogu sagledati što će se to događati u Republici Hrvatskoj da se i Vlada i resorno ministarstvo, Ministarstvo financija i ostala ministarstva mogu pripremiti za ono što dolazi. Pa i ovih dana smo imali mogućnost vidjeti kako gotovo sva ministarstva imali su uvjetne revizije pa kada gledamo i banke koje posluju u Republici Hrvatskoj one se pridržavaju pravila no vidimo i klasifikacija B i C kreditnih aranžmana koje je jasno zvono na uzbunu, da se povećava, posebice kad govorimo o kreditnim aranžmanima u švicarcu, a svi smo bili svjesni da ljudi nisu mogli podnijeti kredite u eurima i zato su se zaduživali u švicarcu. Kada vidimo da je dobar dio kreditnih aranžmana upravo vezan za švicarac onda smo očekivali i vašu preporuku i vašu sugestiju upravo što činiti sa tim kreditnim aranžmanima kako bi se ljudi rasteretili i kako bi konačno ugledali slobodu, kako bi mogli funkcionirati. Jer gledajući slavonskog i baranjskog poljoprivrednika isto proizvodi kao i 2008., na isti način, proizvede istu količinu kao 2008. i radio je biznis plan 2008. kad je dizao kredit, no evidentno je da su mu se smanjili poticaji, cijene su mu otišle gore i onda mu je udio i mogućnost vraćanja kreditnih aranžmana ograničena. I tu vidimo da smo ušli u jedan krug gdje godinama se nije htjelo reći da vjerovnici ne progovaraju i ne razgovaraju sa dužnicima nego da imaju poluge i zaštićeni su i provode jednu svoju politiku kako bi se dokopali do nekretnina, kako bi se dokopali do pojedinih poduzeća i onih resursa koji su bili ili u vlasništvu pojedinih poduzeća ili u državnom vlasništvu. Tu se vidi da smo zakazali i vidi se kada smo jučer progovarali da je 322 tisuće naših građana blokirano onda se vidi da smo zakasnili, da smo te mjere trebali donositi prije nekoliko godina kako bi pomogli stanovništvu, a bez zdravog stanovništva nema ni zdravih banaka, bez zdravih poduzeća nema zdravih banaka. I onda sigurno da možemo očekivati da se kreditni aranžmani pogoršavaju i da imamo sve lošije kreditne aranžmane i onda ćemo imati situaciju da će Narodne banke donositi neke mjere ili Hrvatska narodna banka donositi neke mjere koje neće više biti provodive, koje neće više biti moguće provesti. Zabrinuti smo i za mogućnost smanjivanje bilanci banaka u … [[Govornik se ne razumije.]] vremenu a posebice ono što se već ogleda sa 2 milijarde eura. To je razduživanje banaka prema bankama maticama i tu se već vidi da banke matice vode svoju politiku, procjenjuju di će kapital oplemenit i vidi se da polako izvlače kapital iz RH. Evidentno je također da nismo gotovo ništa učinili da bi privukli strane investitore, da bi dobili u Hrvatsku barem neke proizvodnje koje su u našem okruženju vidimo ide se u te greenfield investicije. Radili smo zone godinama, no vidimo da u te zone nitko ne dolazi, a gledajući hrvatski porezni sustav onda možemo reći također da HNB nije sugerirala, nije sukreirala i očekujemo od HNB da progovori i o predviđanjima, ali i konačno da bude sukreator politike. Jer nije dovoljno što ćemo mi u Hrvatskom saboru godinu dana nakon nečega što se dogodilo progovarati. Puno je važnije gdje ćemo biti 2020. i koliko će u toj Hrvatskoj 2020. živjeti ljudi. A bojim se i zabrinut sam gdje ćemo biti 2020., a isto tako koliko će bit Hrvata u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo prijavljeno nekoliko replika. Draženko Pandek, izvolite.
Evo zahvaljujem uvaženi kolega. U svom izlaganju ste rekli da u biti ova Vlada i sadašnja politika u biti pogoduje uvoznicima. Međutim, mislim da vas podaci demantiraju. To jednostavno nije točno, zato što za prošlu godinu smo imali u biti rast izvoza za 8,4%. Od toga rast izvoza u zemlje EU je bio 11,8% a preko 50 milijardi kuna. Dakle, očito je da mjere koje idu na poticanje izvoza daju rezultate i očito da se neke mjere poduzimaju koje su omogućile da u ovakvim brojkama se izvoz pojačava. Druga stvar na što bih se htio osvrnuti je konstantna žalba u biti kako mi nemamo banaka u hrvatskom vlasništvu. Ja bih se složio da Hrvatskoj nedostaje jedna jaka izvozna banka za koju na žalost očito nemamo dovoljno sredstava, pa da kad recimo hoćemo izvoziti naše tramvaje nemamo dovoljno sredstava da sa nekoliko milijardi podupremo takvu određenu politiku. Jednostavno mu nedostaje sredstava za takve snažne izvozne poticaje. To je jednostavno činjenica. Kada recimo Siemens želi izvoziti svoje tramvaje oni imaju daleko jaču banku iza sebe. Jednostavno novaca oni imaju. Ali kad govorimo o bankama u hrvatskom vlasništvu mislim da je privatizacija devedesetih pokazala, da ako netko otkupi na primjer veliku neku mljekarsku industriju da to potpuno je nebitno da li je Hrvat, da li je Nijemac, da li je Španjolac. On poslije to proda, novce odnese van, a poslije nam onda njihove bivše supruge drže lekcije u stilu Marije Antoanete o tome zašto smo siromašni. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolega Bubalo. Izvolite.
Hvala lijepa uvaženi kolega. Pa evo često netko hvali, netko ne hvali Vladu, ali najbolje naši građani osjećaju što se događa u RH da li Vlada radi ili ne radi. No, o tome će pokazati izbori. No, vi ste malo prije upravo pričali o Grčićevim prognozama, pa ja sam jednom prilikom rekao da dobro pa nije hidrometeorolog jer vjerojatno bi umjesto sunca dočekala nas kiša. Pa isto tako želim reći da u prvom mjesecu imali smo pad izvoza za 7% i imali smo pad uvoza za 15%. Prema tome, vi ste vjerojatno gledali Grčićeve prognoze, a ja sam gledao statistiku. Tu se razlikuju ove naše brojke.
Hvala. Tomislav Žagar, replika. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Bubalo, istina je zapravo da već danas, a u budućnosti svakako se moramo okrenut prema budući da smo članica EU prema izdašnim fondovima koji su na raspolaganju. I baš Regionalna agencija u Osječko-baranjskoj županiji iz koje vi dolazite je za pohvalu njezin rad i na njenim stranicama sam vidio da ima 394 projekta od kojih su 279 provedeni, a 102 u provedbi. Vrijednost je 239 milijuna eura. Vi ste u svojoj raspravi se nekako, ne znam da li ste to nesvjesno ili svjesno rekli da se ništa, nije to točno da se ništa ne ulaže. Možemo razgovarati o tome da li je dovoljno. Evo samo u gradu Osijeku jedan i pol milijarde kuna ide u infrastrukturne projekte. Dakle, to su cifre koje su bitne za Slavoniju. Da li treba više, kažem o tome možemo razgovarati. I na području moje županije ima ulaganje u cestogradnje. Evo gradi se virovitička obilaznica, nešto manje od 100 milijuna kuna bez PDV-a. To su stvari koje nisu zanemarive. Ono što kad govorite o poljoprivredi i konkurentnosti u poljoprivredi sigurno je da svi oni koji su dizali kredite i koji su na neki način ljudi gurali u kredite, a mislim da je i to ću ponoviti opet Agronomska komora kad zaživi i kad netko bude svojim potpisom i pečatom odgovarao za taj dio priče s kojim gura čovjeka u nekakav kredit, po njegovim izračunima da će situacija bit puno bolja, da su ti ljudi u teškoćama i svakako bi trebalo im pomoći. Ali u budućem planiranju kad govorimo o fondovima treba projekt dobro isplanirati da se ne bi ponovila takva situacija. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor kolega Bubalo.
Hvala lijepo. Ma evo uvaženi kolega, ja sam govorio da do nedavno upravo jedinice kao što su općine, gradovi i županija najviše su sredstava povlačili iz EU fondova i to je točno. Regionalna razvojna agencija Slavonije i Baranje je najjača u tom dijelu i doista je puno povukla sredstava. Ali ono što osjećamo nakon ove izmjene Zakona o porazu na dohodak da će općine, gradovi i županije ostati bez 2 milijarde, neće imati za učešće. I svi sad idu u kredit aranžmane, a ti kreditni aranžmani ne ulaze u zaduženje jedinica lokalne uprave, ali se krediti moraju vraćati. To je problem, to je problem koji nas očekuje i u idućim mjesecima jer neće imati općine, gradovi i županije snage isfinancirati svoje projekte. Vi ste maloprije lijepo rekli i kad je u pitanju Osijek pa i sam sam evo taj pripremao projekat 72 milijuna eura kolektor itd. i znam da je potrebno bilo nam 4 godine da bi pripremili projekt, da bi osigurali financijska sredstva itd. Znači, investicijski ciklus ne može se pokrenuti preko noći i reći e sad ćemo mi pokrenuti investicijski ciklus. To je posao koji je dugotrajan, dugoročan i sigurno da svi zajednički želimo da se on dogodi. No, gledajući ovako poreznu politiku on se neće dogoditi od strane općina, gradova i županija. No isto tako kad ste maloprije spominjali poljoprivredne kredite, odgovornost komora, ok, odgovornost ljudi koji su radili poslovne planove u redu ali isto tako mi moramo danas jasno reći gdje je odgovornost HNB-a, gdje je odgovornost vlada jer ljudi su poslovne planove radili na temelju određenih kalkulacija kad govorimo o poticajnoj politici, kad govorimo o drugim politikama. No, vidljivo je da se te politike promjene u jednom danu, a vi ste svoj poslovni plan pravili za idućih 10 godina. E tu bi bilo dobro da mi imamo i određena predviđanja od strane i Ministarstva financija, od strane Hrvatske vlade, a posebice od ljudi od kojih očekujemo a to je Hrvatska narodna banka.
Hvala. Marijan Škvarić, replika. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Uvaženi kolega, da, zaista kada ste govorili u vašoj raspravi u vezi dijela stupnja ostvarenja stabilnosti cijena, provedbi monetarne politike složili smo se i slažem se s vama da ostvarenja koja jesu danas u ovoj godini nisu baš najblistavija i na neki način i … brzina prije svega nije na onoj kojoj mi svi htjeli biti zadovoljni. Ali ste iskoristili tu svu problematiku koja sad je prisutna ne samo u Hrvatskoj nego i šire, iskoristili ste termin da je ova država u banani. Ja bih vas htio samo malo upitati da mi velite znate li vi tko je prvi spomenuo taj termin da je država u banani? Neću reći i govoriti o imenima ali nakon toga ta osoba je uzela ogroman broj torba sa punim novcima i htjela pobjeći van ali naravno vratili smo je. Također i slike i također satovi koji su bili također su pronađeni a sad čekamo što će ova država s time napraviti. Naravno i pripadajuća stranka isto tako je još uvijek na optuženičkoj klupi i ima također torbe po sefovima koji su se slučajno tu našli. I mislim to je isto jedan dio zašto smo danas ovdje u problemima i imamo to. Ali ste spomenuli još i drugu stvar, kako da se izvučemo iz toga, govorili ste o fondovima EU. Da, 11 milijardi nam stoji na raspolaganju i ipak moram reći bez obzira na svu ovu problematiku najviše ovisi o nama na lokalnoj samoupravi što ste dobro primijetili. Po meni je to najbolji oblik decentralizacije jer mi najbolje znamo što i kako naše područje, naš grad, naša općina ima resurse, koje ima potencijale da ih možemo iskoristiti. To nam ne može nitko reći niti u Zagrebu a niti u Bruxellesu, nigdje drugdje. Ali da to iskoristimo moramo imati resurse, prije svega koliko su to ljudski resursi toliko su to i financijski resursi. Malo u nekim stvarima ste rekli da Slavonija je dobila i iskoristila pomoć sredstava iz Fonda EU, a istovremeno govorite da Slavonija u tom dijelu, i to je činjenica, je dosta u nerazvijenom i podređenom položaju. A pitanje je a kamo su se ti novci uložili i gdje su oni investirani?
Hvala. Odgovor, kolega Bubalo. Izvolite.
Ma kolega Škvariću ne mislim se uopće vraćati u rikverc i što je bilo prije nekoliko godina, institucije rade svoj dio posla. No ono što je puno za nas važnije, nećemo govoriti o prolivenom mlijeku, za nas je puno važnije gdje ćemo biti 2020., gdje će biti Slavonija i Baranja i da li će tko živjeti u Slavoniji i Baranji. To nas zanima i o tome mi trebamo razgovarati u Hrvatskom saboru, a mi razgovaramo što je bilo prije godinu dana, a posebno ovo osvrtat se što je bilo prije 6, 7 godina to svi znaju. Nas puno više zanima što mi danas radimo da nam sutra bude bolje.
Hvala. Boro Grubišić, replika. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Bubalo govorili ste otprilike kao i ja jučer kada sam ovdje vodio verbalnu bitku sa ovima da kažem ljevičarima ili Kukuriku koalicijom oko ocjene stanja gospodarstva, ekonomije pa i dakle onog posla iz domene HNB-a. Dakle, govorio sam o tome sve kao i vi danas pa su rekli da govorim o crnilu nepravedno jer evo Vlada poduzima silne mjere kojima će se to crnilo odjedanput svanut će nam da je u ovih 7, 8 mjeseci koji preostaju do izbora jel'. O tome da su pokazatelji o kojima ste vi govorili, dakle padu izvoza, o padu industrijske proizvodnje koja je također vrlo značajna kao pokazatelj o tome da broj nezaposlenih stagnira ili čak se povećava, o tome da se broj zaposlenih smanjuje, što je najgore, i to u vrijeme kada imamo dakle kada je počela evo predsezona i turistička sezona kada su se ljudi bar privremeno zapošljavali u turizmu, o odlascima iz RH, o tome što će biti sa Slavonijom. To je posebna briga. Ali, kada već govori netko ovdje, i vi ste rekli, o izvoznoj banci koja bi podupirala dakle izvoznike mi smo u HDSSB-u sjetite se govorili, a nitko ne spominje, o agro-banci. Dakle o poljoprivrednoj banci koja bi upravo kompenzirala i pomogla plasmanu proizvoda i većem izvozu poljoprivrede. O tome nitko više ne zbori, o tome nema pojma nitko u ovoj državi, u ovoj Vladi. A gledajte, jedna od najvećih banaka francuskih je upravo poljoprivredna banka čak financira jedan veliki nogometni klub koji je na europskoj sceni jel'. Dakle, u jednoj Francuskoj poljoprivredna banka je jedna od najjačih banaka, agro-banka u Francuskoj. Kod nas, mi nemamo nijedne agro-banke. HBOR ne pomaže, ne žele ulaziti u kreditne aranžmane sa poljoprivrednicima. I onda kažu poljoprivreda slaba. Pa naravno da je slaba.
Hvala. Odgovor, kolega Bubalo. Izvolite.
Uvaženi kolega Grubišiću, naime pa kad gledamo ove statističke podatke onda možemo reći da jesu loš i nismo zadovoljni s njima, no puno je važnije danas progovoriti o onome što možemo napraviti da sutra bude bolje. Pa evo spomenuli ste i detektirali nekoliko točaka jer mi znamo da ljudi u Slavoniji i Baranji znaju proizvesti, da mogu biti konkurentni ali potrebno je malo izvozne politike, no mi smo godinama provodili uvoznu politiku i upravo Vlade su se smjenjivale ali su upravo pogodovale uvozničkim lobijima. HBOR, jedan dio je stimulirao ali mi sad dolazimo u problem gdje nema jamstvenog fonda, gdje nema garancija koje bi kako bi ljudi mogli doći do kreditnim aranžmana jer su ja bih rekao opteretili hipotekama što su generacije Slavonaca i Baranjaca stjecale u nadi da će svojim radom, vrijednim radom uspjeti napraviti neki pomak. No, evidentno je da smo imali jedne sulude politike u poljoprivredi, da te politike nisu dovele do toga da vrijedni ljudi, radišni ljudi koji rade po dvadesetak sati dnevno da mogu od svojih ruku i svoga rada živjeti. No, Hrvatskoj je potrebna i AGO banka, potreban i jamstveni fond jel vidimo da bi najbrže upravo mogla rasti Slavonija i Baranja, Slavonija i Baranja je u najtežoj situaciji ali ima najbolje perspektive, najbolje reference da se taj ubrzani razvoj može dogoditi samo je potrebno malo mudrosti i malo drukčijeg odnosa prema Slavoniji i Baranji a to očekujemo konačno od iduće Hrvatske vlade.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDZ-a Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče guvernera, kolegice i kolege. Ja bih na početku ove rasprave u ime kluba HDZ predložio svima nama da mi donesemo ovdje zaključak da o ovakvim izvješćima raspravljamo najkasnije 3 mjeseca po isteku vremenskog perioda osobito u ovakvim turbulentnim vremenima kad se situacija ne mijenja polugodišnje nego mjesečno jer ovo izvješće je naprosto pase. Na svu sreću zamjenik guvernera je u svom uvodnom djelu fokusirao na neki stvari koje se mogu vezati na fiskalnu politiku, na zakone koje donosio ovaj visoki dom i zato je iznenađujuće mišljenje Vlade Republike Hrvatske. Vlada Republike Hrvatske u svojim mišljenju je rekla da nema nikakvih primjedbi na polugodišnje informacije o financijskom stanju a to polugodišnje izvješće je u financijskom stanju govori dijametralno suprotno od onoga što članovi Vlade govore. I sad gledate kolegice i kolege, mi danas raspravljamo o nečemu i imamo mišljenje Vlade, dakle Vlada se u potpunosti slaže s ovim izvješćem a to je u totalnoj suprotnosti s onim što smo imali uz izvješće o izvršenju državnog proračuna jer to je dokument koji je pandam ovom dokumentu jer izvršenje državnog proračuna za prvih 6 mjeseci je dokument koji nam govori kakvi su bili učinci fiskalne i ekonomske politike Vlade republike u prvih 6 mjeseci. I kolegice i kolege kad usporedite ta dva dokumenta ona ćete vidjeti da ili je ovaj dokument kolega iz HNB-a ne očitava pravo stanje ili je Vlada dala mišljenje a da nije iskontrolirala svoje dokumente i to su činjenice. Zašto? Pa zato što prije svega zamjenik guvernera je odmah na početku rekao da bankarski sektor, općenito financijski sektor ima znatan višak likvidnosti, znači da financijska sredstva u Hrvatskoj nisu sporna i do su dostupna svakome, da praktički da je Vlada imala programe, da je stvorila uvjete i preduvjete privatnom sektoru, da su oni imali priliku doći do tih sredstava. I ono što bi želio reći ovdje možda najveća, najznačajnija kvaliteta i monetarne i fiskalne politike u proteklih 6 godina što smo uspjeli sačuvati stabilan financijski sektor bez obzira na sve potrese, bez obzira što danas 30% kredita koji su plasirani prema pravnim osobama imaju tzv. kategoriju loših kredita i o tome bi se moglo reći, ako stignem reći ću i o tome nešto, međutim to je nešto što nam je dalo platformu prije svega politici za provođenje reforme. Međutim, nažalost u ovim godinama krize nije bilo dovoljno političke volje da se reforme provedu i zato jesmo tu gdje jesmo. Međutim, vrlo interesantno da u ovom dokumentu HNB kaže da reforme ne postoje, istovremeno Vlada šalje dokument u Bruxelles kojim kažem da će provesti te i te reforme i priča da ih je provela i onda dobijemo pismo iz Europske komisije koje u principu potvrđuje ovo što su napisale kolege iz Centralne banke, a to je da Hrvatska nije provela reforme i neke koje provodi da su spore i ono što ja najbitnije da Hrvatska ima izuzetno makroekonomsku ranjivost i onda vam par dana iza toga stiže praktična potvrda jer nakon euforije oko rasta, gospodarskog rasta u zadnjem kvartalu prošle godine stiže šamar da nam je industrijska proizvodnja u provom mjesecu ove godine pala za 7%. To je najbolja potvrda onoga što su nam napisali oni koji nas gledaju neprestano sa strane. A što još ovo izvješće kaže? Veli smanjenje obvezne pričuve i krediti HBOR-a, kolegice i kolege to je projekat koji već traje dobrih 5 godina. Međutim, to je projekat koji nam je bar trebao prije svega politici otvoriti oči, jer oni model A, B i C su nažalost pokazali da struktura hrvatskog takvog gospodarstva je takva da većina njih u stanju u principu nije se kreditno zadužiti. I ako je takva činjenica onda i ova a i ona prošla Vlada da ne bi ispalo sada, je morala naći model kako pomoći onima koji imaju određene projekte kvalitetne, kako im pomoći da dođu do tih sredstava, kako im dat određenu garanciju al opet na određeni način i osigurati sebe da to bude nekakav generator gospodarskog oporavka RH. Nažalost mijenjale su se stvari. Mi danas u 2014. konstatiramo potpuno identičnu stvar koju smo konstatirali nakon 6 mjeseci primjena modela a, b i c. A to je da sve hrvatske tvrtke u tom trenutku su žedne obrtnog kapitala i to im je bio najveći problem. Da li smo sve ove godine pravilno uspjeli i pokušali odgovoriti na to očigledno je da nismo. Jer ako imamo 200 tisuća radnih mjesta manje, ako imamo stotinjak tisuća više nezaposlenih nego što smo ih imali tamo negdje 2010. godine očigledno nismo odgovorili. I zato mislim da je to i kolega Linić rekao neću puno govoriti u ime kluba u ovom izvješću, ono je takvo, ono je napravljeno metodološki kristalno jasno, tko ga zna ili ne zna može iz njega pročitati i vidjeti sve što mu treba. Ali o ovom izvješću treba govoriti na način onih zakona koje mi nažalost na dnevnom redu nemamo u ovom Visokom domu pa da možda i sami sebe prisilimo da o nekim stvarima kada govorimo u ovom Visokom domu nema mjesta politikanstvu nego naprosto da govorimo o činjenicama sa jednim jedinim ciljem da pomognemo da hrvatski građani žive bolje. Dakle to je to. Veli da središnja banka da je dnevna likvidnost hrvatskih banaka 8 milijardi i da još imaju 4 milijarde u blagajničkom zapisu. Znate li vi što to znači? To znači da ima novaca koliko god hoćete. A li da ga banke radije ne plasiraju jer već imaju, već su poprilično opterećene sa lošim plasmanima i da plaćaju onu nisku kamatu koju su dobile, po kojoj su dobile taj kredit od svojih majki, ili od nekog drugog nego da idu u rizik. Međutim, nitko ovdje danas nije rekao nešto drugo. Do prije nekoliko mjeseci kamatna stopa na oročene depozite uz nekakvu beneficije koje su bile 0,25% su bile od 4 do 4,30, 4,40. Danas svi u malo kojoj hrvatskoj banci može dobiti kamatnu stopu veću od 2,1, 2,2%. Znači poslovne banke su trošak kapitala kojeg trebaju plasirati nekom drugom smanjile praktički za 50% ili ako uzmete današnju kamatu, kamata prije 7, 8 mjeseci je bila 100% viša. Dakle banke su prateći trendove koji se događaju u Europi naprosto to napravili. I niste čuli nikakvu poviku od hrvatskih građana koji imaju skoro 200 milijardi štednje da su oni nesretni zbog toga. Nikome baš nije svejedno da li ti je netko smanjuje kamatu sa 4 na 2% ali naprosto su činjenice takve. Dakle banke su i tu stvorile preduvjet da kapital bude jeftiniji. Zašto Hrvatska ima ovako visoki kapital? Zašto ako su nam godinama govorili da koeficijent rizika nam je tako visok zbog toga što smo u nestabilnim vremenima, ne znamo da li ćemo ući u Europsku uniju i lijepo su nas pelješili godinama kada smo se zaduživali. Ali zašto danas kada je Hrvatska članica Europske unije plaća država a onda i javna poduzeća države i gospodarstvo kamatnu stopu za 2%-na poena više nego ostali, automatski ne mogu biti konkurentne. Pa upravo zbog ovoga što nisu provedene reforme. Što Hrvatska nije poslala jasan signal. I možda za zemlju koja ima ovako jedno vrlo usko i vrlo loše strukturirano gospodarstvo je najbolja kombinacija privatnih i državnih investicija. I ako vi imate jednu ili dvije uspješnu državnu investiciju koja će sa svojim proizvodom biti konkurentna na tržištu a ne imati monopol vi šaljete jasan signal i privatnom sektoru da je Hrvatska zemlja u koju se isplati investirati, zemlja u kojoj se može provesti investicija, zemlja u kojoj možete proizvoditi i zemlja u kojoj ako nešto proizvedete možete kvalitetno to prodati van. A onda mi vjerojatno danas ne bi govorili o milijun i 300 tisuća zaposlenih, nego bi vjerojatno govorili o milijun i 500, milijun i 600. I situacija i na rashodovnoj i na prihodovnoj strani proračuna bi nam bila drugačija. Ali ne, mi ćemo se ovdje politički prepucavati. Danas se politički ne prepucavamo. Zašto? Pa zato što imaju 3, 4 institucije kada ovom Visokom domu podnose izvješća onda se svi iz ovog i onog razloga suzdržavaju od političkih ocjena i drže se nekakvih relevantnih čimbenika i pokazatelja i na takav način i raspravljamo. Dakle to vam je državna revizija, to vam je Hrvatska narodna banka, to vam je državno odvjetništvo i to vam je sada po novome vrhovni sudac. Dakle svi su tu lagano u rukavicama i bježe od politike. Zašto? Zato što sa guvernerom ili njegovim zamjenikom ne možete se politički prepucavati. Oni su ovdje došli, iznesli konkretne činjenice i oni od toga neće odstupiti niti milimetra. Zašto? Zato što je to naprosto njihov posao. I zato ova rasprava danas je u Saboru ovakva kakva je. Zato danas lijeva strana sabornice ne prebacuje desnoj strani sabornice da su loši podaci. A recimo istovremeno kada smo jučer raspravljali o istim stvarima onda se negiralo da je to tako. I zato su ova izvješća dobra, ali kažem dobra su ako o njima raspravljamo 3 mjeseca po isteku perioda. Zašto je danas svijet i Europa na povijesno niskim kamatnim stopama? Jedan jedini razlog. Nakon ekonomske krize, financijske krize privatni sektor je ekspanziju kredita spustio na minimum. I ako ste uspjeli čuti za razliku od predstavnika naše Vlade potpredsjednika Komisije kada je bio tu u ovom Visokom domu, on je rekao da ovih 315 milijardi Junckerovog plana je isključivo namijenjeno za privatni sektor, ne za države. Države moraju stvoriti institucionalne okvire da bi privatni investitor došao tu ali to ne znači da određene državne investicije koje su interesantne se ne mogu financirati iz toga ali zašto, da li baš nosilac te investicije mora biti država ili netko drugi, to je ono da si mi odgovorimo pitanje. I kada govorimo o ovom smanjenju pričuve o kreditiranju ja bih molio i nas ovdje u Visokom domu a isto tako i predstavnike Hrvatske narodne banke da konačno definiramo status HBOR-a. Zašto? Zato što potpuno identične banke u Europi kao što su prije svega njemački KFE ne ulaze u deficit opće države, dok recimo nekom pametnjakoviću je palo iz Hrvatske da servira priču u Bruxellesu da bi se HBOR trebao uključiti u deficit opće države i onda nas to i javni dug nas diže preko 100% i onda nam to na kraju krajeva i diže cijenu zaduživanja. Međutim, Vlada niti o tome ne govori niti o tome priča niti što radi. I kolegice i kolege, s obzirom da vrijeme ističe polako ću zaokružiti ovu raspravu u ime kluba sa tri stvari. Jedna je definitivna potvrda da je Hrvatska ovim izvješćem izgubila u zadnje tri godine preko 100 000 radnih mjesta, da imamo preko 320 000 nezaposlenih i da je iz Hrvatske otišlo preko 50 000 ali ovoga puta visoko obrazovanih i pametnih mladih ljudi koji su trebali biti oslonac i temelj na koji se trebao temeljiti gospodarski oporavak Republike Hrvatske. I na kraju, gospodine zamjeniče naprosto bez obzira o čemu se radi vi ste danas morali u ovom Visokom domu ponuditi odgovor što se tiče švicaraca, naprosto da iznesete činjenice, ništa drugo. Isto tako što se tiče ovih kreditnih zadruga, dakle u onom vašem dopisu jasno piše da su se hrvatski građani mogli zaduživat vani i da su taj kredit koji su podigli vani putem žiroračuna mogli unest u Hrvatsku, međutim nažalost u problemima su oni koji se očigledno nisu držali takvih pravila. I to je ono što ovdje treba jasno reći i da se ne prepucavamo tko je kriv, tko nije kriv jer ministar pravosuđa je već rekao da oni tu ne mogu ništa napraviti. Ali gledajte, ja baš ne znam da bi se neka štedna zadruga iz Hrvatske mogla uputit u Austriju i doći nekome u dvorište i slikat mu kuću. Taj čas bi završio vezan u lancima na policiji pa nek si misli kaj hoće. To je problem nas, dakle to je suštinski problem. Ovo sve drugo je stvar institucija da riješe stvar. Dakle, izvješće kao izvješće nemamo šta reći protiv njega. Drago nam je da je ovo izvješće potvrdilo ono što mi iz HDZ-a, iz oporbe govorimo već mjesecima, nažalost ova Vlada ne provodi reforme i zato jesmo tu gdje jesmo. Hvala lijepa.
Hvala. Prelazimo na replike. Krešimir Bubalo, izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Šuker, naime rekli ste da Vlada nije imala primjedbi. Pa kako će imat primjedbi kad bi trebala imat primjedbe sama na sebe. Ali ono što je evidentno, da ljudi itekako osjećaju da u Hrvatskoj nije dobro i zato i odlaze. No evidentno je da Vlada nije one preporuke koje su bile potrebne provela i Europska komisija jasno da ukazuje na tu našu ranjivost, ali bit će nezgodno kad nam kreditni rejting još više padne, e onda će doći do povećavanja kamatnih stopa u odnosu na Hrvatsku. To je ono što nas brine. Vi ste govorili o konstatacijama no mi bi volili puno više da smo čuli kreaciju od strane HNB-a, ali isto tako i Vlade. Detektirali ste problem koji se osjeća, a to je da novaca ima s jedne strane u pasivi, ali itekako ljudi koji traže kredite tj. naši proizvođači, a posebice poljoprivrednici ne mogu doći do kredita. I zaboravili ste kad ste spominjali pad kamatnih stopa, mislim na oročenu štednju u Republici Hrvatskoj, zaboravili ste dodati da će efektiva još biti puno manja jer će biti pridodan također i porez kojeg građani Republike Hrvatske koji vrijedno štede moraju također plaćati.
Hvala. Odgovor, kolega Šuker.
Gledajte kolega Bubalo, ima nekih stvari koje ne bi trebale, zapravo ne bi smjele biti ni stvar politike ni politikantstva ni političkog obračunavanja jer ako hoćete riješiti problem onda morate prvo konstatirati što je to problem. Mi nažalost to u Hrvatskoj nismo napravili. I meni je najveća tragedija kad pogledam neke financijske dokumente i Ministarstva financija i HNB-a iz 2008., 2009., 2010., znate što je, gorući problemi od tada su i danas, a to je znači da se nismo … ni za točku. To je najveći problem u Hrvatskoj, najveći problem hrvatskih građana. A da bi se pomaknuli morate provest reforme. Reforma nije da donesete zakon o tome da ne isplaćujete božićnice i regres i da ne isplaćujete onaj dodatak za vjernost službi. To nije reforma, reforma je nešto sasvim drugo jer kad provedete reformu onda ne morate donositi takav zakon. A da nismo proveli reforme, rekla nam je i centralna banka u svojim izvješćima, u svojim opservacijama, ali smo isto takav dopis dobili i iz Bruxellesa od Europske komisije i sada najprije Vlada kaže je, mi smo proveli, da bi potpredsjednik Grčić prije par dana rekao mi smo poslali u Bruxelles novi paket reformi. Pa za milog Boga, ako si prilikom donošenja proračuna predložio reforme koje ćeš provesti i temeljem toga napravio proračun, kako onda sad možeš predložit nove reforme, a ne mijenjaš proračun. Pa proračun je glavna poluga za provođenje ekonomske politike. Ali ponavljam, ima neke institucije kad se o njihovim izvješćima raspravlja u Saboru onda nema puno politikantstva. Tako i mi danas ovdje raspravljamo. To su činjenice koje su nažalost takve, bolne jesu, teško ih je čuti možda nekima, ali one su takve kakve jesu i čim prije oni koji su na vlasti to shvate tim prije će početi nešto raditi ili će se maknuti.
Hvala. Nadica Jelaš replika, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Šuker, vi ste u svojoj raspravi primijetili da danas lijeva strana reagira drugačije nego jučer, da se ne prepucavamo. Osobno moram reći da se zaista nikada ne volim prepucavati, volim reagirati argumentima, ali činjenica jest doista da danas lijeva strana reagira drugačije nego jučer jer danas raspravljamo eto o izvješću HNB-a za prvo polugodište 2014. za koje ste i sami rekli da je zapravo passe. Dakle u prvom polugodištu prošle godine još nismo imali nažalost naznaka nekakvih pozitivnih promjena odnosno izlaska realnog sektora iz recesije. Danas ili bolje reći posljednjih mjeseci takvih naznaka imamo. Dakle, ima naznaka promjena trendova iz negativnih u pozitivne i na području izvoza i na području industrijske proizvodnje i na području tržišta rada. I dakle, to je nešto što je dobro, što mislimo da je pozitivno i o tome želimo govoriti našim građanima, a na žalost to kod vas izaziva frustraciju.
Hvala. Odgovor kolega Šuker, izvolite.
Gledajte kolegice Jelaš, ja nisam od onih ljudi koji podliježe euforiji nečega. Nisam bio takav niti dok sam bio na vlasti, nisam niti danas kao zastupnik. Ja sve stvari, sve brojke kad ih čujem onda ih želim posložiti sa onim brojkama koji dovode do tih brojki. Isto tako sam vrlo oprezno komentirao taj rast u zadnjem kvartalu i rekao sam ako je to tako svaka čast. Ali na žalost, mjesec dana ili manje iza toga je došlo otrežnjenje da je pad industrijske proizvodnje u prvom mjesecu 7%. Ali ako ste gledali obrazloženje zašto se dogodio gospodarski rast, oporavak da tako kažem u zadnjem kvartalu prošle godine onda vam je na prvom mjestu industrijska proizvodnja. I ako ključni generator toga koji je doveo do nekakvih pozitivnih pomaka u RH padne najviše nego što je pao u zadnje dvije godine, onda vas to jasno upućuje da ipak nešto nije u redu. A to je ono što sam govorio i ovdje, a to je ta struktura hrvatskog gospodarstva, neimanja proizvodnje. Jer nama je nekada isporuka jednog broda znatno povećavala izvoz ili rušila izvoz. Tako sad ne rade dvije tvornice nam je totalno srušio industrijsku proizvodnju, pa čak nam je i pošeremetio pokazatelje što se tiče izvoza. Ali ako ste primijetili u pismu Europske komisije oni kažu bez obzira što su određeni pomaci i pozitivni pokazatelji što se tiče izvoza s obzirom na sve i ulazak u Europsku uniju i sve, da su oni daleko od onoga koliko su trebali biti. To je napisala Europska komisija. I dakle ja tih 0,3 gledam kroz ove sve segmente i nastojim prije svega bit korektan prema sebi, a onda i prema onima kojima govorim da sutra ne bih morao sam sebi skakati u usta. I moje su rasprave uvijek na toj razini i prema tome ja nikad neću nekoga optužiti na temelju jednog podatka, nego želim vidjeti kako se došlo do te brojke.
Hvala. Frano Matušić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Šuker, govorili ste o mnogobrojnim paradoksima zapravo s kojima se danas susrećemo a tako i sa ovim činjenicama koje se tiču razno raznih izjava koje dolaze iz Vlade, pa nas tako Vlada uvjerava kako eto izašli smo iz krize. Međutim, prošla godina je završena ponovno u minusu, najmanje 0,4%. Druga stvar, govori se o reformama a da nitko u Hrvatskoj ne zna koje su to reforme. Ako je reforma ukidanje regresa, božićnica i ostaloga, onda to doista ne možemo nazvati reformama. Ali ono što je najznakovitije zapravo je činjenica da nas Europska komisija zbog povećanih makro ekonomskih neuravnoteženosti zapravo planira staviti pod još jedan strožiji nadzor, ekonomski nadzor Hrvatske zapravo je dovoljno jasan pokazatelj u kakvom se trenutku i kakvoj situaciji nalazimo. Evo najavljuju iz Vlade da će do 1. travnja poslati prijedlog reformi Europske komisije, a da hrvatska javnost uopće ne zna koje su to reforme. Koje to reforme misle napraviti? Smanjiti plaće? Koje? Gdje? Kako? Dakle, uopće ne postoji rasprava u javnom prostoru o kakvim reformama se radi i koje reforme su potrebne Republici Hrvatskoj. Dakle, mi smo trenutno pred još strožijom procedurom i pitanje je, vjerojatno će doći u budućnosti ako ne odgovorimo na pravi način i korištenja europskih fondova. O tome nitko ne govori. Rekli ste i sami industrijska proizvodnja je pala u prvom mjesecu u odnosu na prošlu godinu 7%. U udjelu rasta o kojem su govorili u zadnjem kvartalu imamo veliki udio i izvoza. I to znate čega? Banana. Znači, provoz kroz Hrvatsku statistički se bilježi na strani izvoza, tako da smo mi veliki izvoznici banana u Europsku uniju. Doista vrlo interesantan podatak.
Hvala. Odgovor kolega Šuker, izvolite.
Gledajte kolega Matušiću, Hrvatska je 2011. u drugom i trećem kvartalu imala gospodarski rast od 0,5 i 0,7%. On se nije dogodio slučajno. Hrvatska je Vlada u drugom polugodištu 2010. donijela Program gospodarskog oporavka i rekli smo tada kratkoročne, srednjoročne i dugoročne mjere i kad se očekuju prvi rezultati. To se dogodilo. Da je ova Vlada nastavila po tom programu, dok ne dođe do vlastitog programa dogodilo bi se nešto drugo. Međutim, gledajte kolega Matušiću. Ako svi rezultati, promjena zakona i svega nisu dali rezultate vi ne možete promijeniti politiku ako ne promijenite zakone. Da li vi u ovom dnevnom redu vidite i jedan zakon? Mi prestajemo zasjedati sutra. Prema tome, temeljem kojega zakona, temeljem čega će Vlada nešto promijeniti što bi potaknulo određene gospodarske aktivnosti ili poboljšalo određenu investicijsku klimu u Republici Hrvatskoj. Pa vi ste vidjeli da određene mjere, recimo ukidanja Državnog inspektorata to je zakon koji je tzv. vezani zakon na sebe veže 30, 40 zakona. Pa mi smo 7, 8, 9 mjeseci nakon toga u Saboru mijenjali zakone koji se tiče toga. To samo govori što se događa. Pa nije promjena službe hoće li bit sjedište ovakvo ili onakvo preduvjet da bi ona bila efikasna. To je samo radite zbog toga da bi nekome zamazali oči. Međutim, na svu sreću brojke su egzaktne i one kad-tad otvore oči. A ja mislim da su hrvatskom narodu otvorile oči i da je krajnje vrijeme da neki odu.
Tomislav Žagar, replika. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi kolega Šuker. I vi ste ustvrdili u svojoj raspravi da je politika monetarne ekspanzije ostvarila to da novca ima kako ste se vi izrazili koliko hoćete. Doista, spomenuli ste 12 milijardi zapravo kuna novca koje je poduzetništvo moglo povući, zapravo plasirat se kroz kredite. Međutim, to se nije dogodilo. Danas je o tome bilo riječi. Postoji više razloga. Jedan od razloga se i u prijašnjim raspravama spominjao, a to je niska razina kapitaliziranosti poduzeća, zapravo lošim plasmanima, posebno onim plasmanima koje su ta poduzeća koristila za kratkoročne potrebe umjesto da su investirala u dugoročne, dakle u sredstva za rad došlo je do smanjenja kapitaliziranosti i zapravo vrijednosti tih poduzeća. I teško da danas uopće su u poziciji da mogu dobiti kredit koji bi im omogućio nove investicije. I onda ste govorili o strukturnim reformama i tu se manje-više možemo složiti da su one vrlo važne, međutim da nam se ne bi dogodilo kao uglednom ekonomistu, zaboravio sam mu ime, koji je viknuo zaustavite strukturne reforme. Jer reforme trebaju određenu pozadinu da bi se provodile. Nama je izostao ovaj dio investicija i ulaganja kroz poduzetništvo, a koji se nizom mjera i Vlade pokušavalo pokrenuti pa na kraju krajeva i predstečajnim zakonom kojim se htjelo sačuvati određeni broj radnih mjesta, dakle to je izostalo. I onda kad govorimo o reformama i tu moramo biti oprezni. Ne možemo pod reformom smatrati samo otpuštanje radnika u javnom sektoru ili smanjivanje broja jedinica lokalne samouprave. Reforma isključivo mora imati cilj povećanje učinkovitosti i konkurentnosti kako ste sami rekli. A rekli ste da ne treba politizirati oko ovakvih važnih tema ali ne vidim smisao zašto neke brojke koje su pozitivne vi ne želite vidjeti, samo ističete negativne brojke. Tako sad govorite o reformama da samo je to bilo kozmetičko. To nije istina. Na kraju krajeva i mreža sudova i određena reforma koja će povećati učinkovitost tih sudova. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolega Šuker izvolite.
Kolega Žagar, reforma se zna točno što je i koji je smisao reforme. Nije smisao reforme sad ćemo reći mi ćemo otpustiti toliko i toliko ljudi. Možda će se negdje pokazati da će se trebati i zaposliti ljudi. Ali učinkovitost onih koji rade taj posao i možda drugačija mreža i kad građani poduzetnici postanu zadovoljni onda znamo da smo uspjeli. Gledajte, mi smo imali platne razrede '99. Vi ste došli tada, ova slična koalicija je došla na vlast i ukinula je te platne razrede. Ja odgovorno tvrdim bez platnih razreda nema adekvatnog nagrađivanja u javnoj upravi, nema depolitizacije i profesionalizacije javne uprave. Onaj tko nije bio u državnoj upravi pa ne zna da je najveći problem otpustiti neradnika i onoga tko ga zafrkava pa vam na kraju prisjedne i dignete ruke od toga, to je činjenica. A efikasna uprava će dovesti do toga da će ljudi imati i veće plaće, da će se bolje i kvalitetnije puniti prihodovna strana proračuna jer oni koji pune će shvatiti da je ta uprava na njihovoj strani, a ne protiv njih i oni koji pišu zakone da će pisati zakone s tim da otklone nekakve prepreke koje su primijetile da postojeći zakon stvara, a ne da ide po onom sistemu a gdje sam tu ja? I to je ključ svega. Ja sam rekao, ne samo za ovu Vladu nego i onu prije, za provođenje reformi je potrebna politička volja. Nekada neke reforme mnogi ne vide njihov konačni efekt i cilj i ne nailaze baš na blagonaklonost i odobravanje mnogih. Pa treba istrpjeti te udarce. Ali nakon pola godine, godinu i pol kad se pokažu rezultati onda će ti udarci se pretvoriti u nešto što je ljepše, a to su pohvale. Jer nažalost u Hrvatskoj mnoge interesne skupine sprečavaju provođenje reformi.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a Nadica Jelaš, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani zamjeniče guvernera, poštovane kolegice i kolege. Dakle, ovo Izvješće HNB-a redovno je, svojevrstan rendgenski snimak i realnog sektora, a i svih drugih kretanja u državi pa ću ja naprosto neke cifre iz ovog izvješća i neke teze ponoviti. Dakle, za razliku od 2013. godine koju je obilježio pad gospodarske aktivnosti prvu polovicu 2014. karakteriziraju stagnantna kretanja a ona su zapravo identična i u našem okruženju, dakle u Eurozoni. Realni pad BDP-a u prvom tromjesečju iznosio je 0,6% a u drugom tromjesečju 2014. 0,8% najviše zbog pada investicija i državne potrošnje kojeg eto nije mogao kompenzirati niti snažan rast izvoza. Saldo tekućeg računa platne bilance je pogoršan. Manjak je povećan za 10,6% u odnosu na prvu polovicu 2013. godine unatoč povećanom i robnom izvozu ali i izvozu usluga prvenstveno naravno onih turističkih. Kretanja na tržištu rada u prvoj polovini 2014. stabilizirala su se u usporedbi s vrlo nepovoljnim kretanjima s kraja 2013. Broj nezaposlenih u prvih 6 mjeseci 2014. smanjio se za 1,6% u odnosu na kraj 2013. ali je stopa administrativne nezaposlenosti od 20,4% još uvijek dakako visoka. Nominalne neto plaće porasle su 0,3% a realne za 0,8%, dakle realne plaće su rasle nešto više od nominalnih zbog pada cijena. Ali zamjenik guvernera je objasnio da u tom slučaju, dakle kad govorimo o tom padu cijena ne treba spominjati deflaciju, dakle to ipak nema obilježja deflacije. U takvim makroekonomskim uvjetima HNB je nastavila voditi ekspanzivnu monetarnu politiku i to je osiguralo visoku likvidnost domaćeg bankarskog sustava što potvrđuje i podatak da su banke u prvih 6 mjeseci 2014. godine prosječno dnevno raspolagale sa 7,7 dakle gotovo 8 milijardi kuna viška likvidnosti. TO je gotovo 3 milijarde ili da budem sasvim precizna 2,7 milijardi kuna više od prosjeka za 2013. godinu. Dakle, činjenica je da su banke pune novca, ono što je loše je da potražnja za tim novcem ne postoji, odnosno vrlo je slaba. Tečaj kune prema euru bio je stabilan što je zbog visoke razine euriziranosti osnovni preduvjet ukupne financijske stabilnosti zemlje. Očito je dakle da snažna kuna nije problem ni izvoznicima jer eto izvoz raste. Središnja banka nastavila je poticanje kreditiranje poduzeća smanjivanjem stope obvezne pričuve za 1,5% i otkupom obveznih blagajničkih zapisa od banaka što je uz daljnje smanjivanje kamata na dugoročne kredite i zadržavanje povoljnih kamata na kratkoročne kredite te uz povoljno međunarodno financijsko okruženje rezultiralo relativno dobrim uvjetima financiranja za domaće gospodarstvo. Međutim, zbog još uvijek niste razine poslovnog optimizma ali i reći ću tako tvrde nesklonosti banaka u dijeljenju rizika zaduživanja ukupna potražnja poduzeća za kreditima nije se nažalost povećala. Apstinenciju od kreditnog zaduživanja bilježimo i kod građana. Međunarodne bruto pričuve iznosile su na kraju lipnja 2014. 12,3 milijarde eura, neto pričuve 10,5 milijardi eura i one su i nadalje snažan osigurač servisiranja visokog vanjskog duga koji je potkraj lipnja 2014. iznosio 253 milijarde kuna ili 77% BDP-a. E sad, kako su u takvim makroekonomskim uvjetima poslovale banke? Da posjetim u 2013. godini banke su ostvarile čak 70% manju dobiti nego u 2012. godini dakle ta dobit je iznosila svega milijardu kuna. To je uvjetovalo i snižavanje pokazatelja profitabilnosti koji su spali na najniže vrijednosti od 1998. godine kada je na razini bankarskog sustava iskazan negativan financijski rezultata. Dakle, gubici kod onih banaka koje su poslovale negativno su premašili iskazanu dobit onih banaka koje su poslovale pozitivno. Svaka druga od 29 poslovnih banaka u 2013. godini iskazala je gubitak u poslovanju. Osnovni razlog tom drastičnom padu dobiti i slabim poslovnim rezultatima bilo je veliko povećanje troškova rezerviranja za rizične plasmane, to povećanje iznosilo je više od 2 milijarde kuna a bilo je uvjetovano u najvećoj mjeri izmijenjenim pravilima klasifikacije plasmana. U prvo polovici 2014. godine problem rizičnih plasmana odnosno teškoća oko naplate kredita još je nažalost izraženiji. Naime, udio tzv. neprihodonosnih kako banke kažu kredita, odnosno kredita skupine B i C porastao je s 15,7% koliko je iznosio na kraju 2013. na 16,6% krajem lipnja 2014. godine s tim da treba naglasiti da udio loših kredita kod poduzeća iznosi gotovo 30% ili da budem sasvim precizna 29,6%. I upravo te teškoće u naplati potraživanja zajedno s niskom razinom kreditne aktivnosti uvjetovale su nastavak procesa razduživanja banaka kod svojih matičnih banaka u inozemstvu. Unatoč tome što nenaplativi krediti zadaju sve više glavobolje bankama treba reći da su rizici poslovanja banaka i nadalje adekvatno pokrivni. Naravno zbog lošije strukture kreditnog portfelja uvjetovane povećanjem udjela nenaplativih kredita ali i zbog pooštrenih pravila klasifikacije plasmana što sam već spomenula i u prvoj polovici 2014. rasli su troškovi rezerviranja za rizične kredite. Kakvi su poslovni rezultati banka u prvoj polovici 2014.? Dakle banke su ostvarile dobit, ona je iznosila 1,5 milijardi kuna i bila je za 25% viša nego u istom razdoblju 2013. godine. Očito nakon drastičnog smanjenja u 2013. godini u prvoj polovni 2014. zarada banaka počela se oporavljati. Pozitivan utjecaj na porast dobiti izvršili su niši troškova izvora financiranja prije svega zbog nižih kamatnih stopa na depozite stanovništvu. No, svakako najveći utjecaj na visinu ostvarene dobiti imaju kamatni prihodi jer su oni najvažniji izvor prihoda banaka. I ono što je s tim u vezi važno naglasiti je to da je na kamatne prihode uz slabu kreditnu aktivnost i povećani udjel loših kredita u značajnoj mjeri utjecala i primjena Zakona o potrošačkom kreditiranju od početka 2014. godine. Dakle, tim smo zakonom ograničili visinu kamatnih stopa za stambene kredite vezane uz švicarski franak. I efekti su eto vrlo očiti, za banke oni su negativni jer su im prihodi od kamata na stambene kredite vezane uz švicarce pali čak 40%. Međutim, ono što smo htjeli ovdje u Saboru, odnosno Vladi postići dakle za građane postignut je željeni efekt. Cilj, odnosno teret servisiranja kredita vezanih uz švicarce ipak je osjetno lakši. Dakle, možemo reći ipak građani zaduženi u švicarcima malo lakše dišu. I na kraju ono što je velika komparativna prednost hrvatskog bankarskog sustava sa stopom adekvatnosti bankarskog kapitala od 21% Hrvatska je jedna od najbolje kapitaliziranih zemalja u EU i to joj osigurava da se još uvijek dobro nosi s potencijalnim gubicima. Usporedbe radi recimo Slovenija ima stopu adekvatnosti bankarskog kapitala od svega 12%. Dakle, banke u Hrvatskoj za razliku od onih u zemljama iz našega okruženja ne moraju se sanirati, to smo odradili 90.tih, niti su izvori javnog duga ili pak deficita. Ali ono što želim naglasiti u ovoj raspravi je da financijska stabilnost banaka ne može biti sama sebi cilj, dok gospodarstvo, dok građani i konačno dok državni proračun jedva preživljavaju. U posljednje dvije godine banke se intenzivno razdužuju, vraćaju posuđeni kapital bankama majkama u europskim zemljama jer ga naprosto u Hrvatskoj nemaju kome plasirati. Taj inozemni kapital supstituiraju domaćim depozitima koji su neusporedivo jeftiniji i tako zapravo smanjuju troškove poslovanja i povećavaju dobit. Rekli smo dakle da je u prvoj polovici 2014. dobit povećana u odnosu na 2013. To zapravo pokazuje kako banke vode jednu kratkovidnu politiku, rekla bih politiku kratkoga daha. Dakle ono što banke trebaju u narednom razdoblju učiniti su dvije važne stvari. Prije svega banke se moraju riješiti loših kredita i svojih portfelja makar otpisom na teret financijskog rezultata, dakle imaju dobit. S time da za oslobođeni dio kredita će biti oslobođeni plaćanja poreza na dobit, dakle to smo im osigurali. Usporedo moraju širiti prostor povoljnih ili povoljnijih uvjeta kreditiranja, dakle jednom riječju moraju aktivno sudjelovati u odzdravljivanju i realnog sektora i građana i države, odnosno državnog proračuna jer ako to neće činiti neće imati kome plasirati novac a kao što sam u jednoj replici rekla banke upravo od toga žive. Dakle banke svojom trenutačnom nefleksibičnošću drže hrvatsko gospodarstvo i hrvatske građane u jednoj rekla bih pat poziciji ali moraju biti svjesne da u pat poziciji drže zapravo i same sebe.
Hvala. Da li zamjeniče završno? Izvolite.
Zahvaljujem svima na interesantnoj diskusiji. Nešto mi se dešava sa glasom, ispričavam se. Ja mislim da kada malo uže gledamo na ono što jest problem centralnih banaka, ne samo HNB-a nego i u Europi, pa rekao bih i globalno to je taj problem tzv. transmisijskog mehanizma. Ima puno likvidnosti, centralne banke kreiraju enormnu likvidnost, bankovni sustavi, burze, svi imaju financijska sredstva međutim to se onda teško ili nikako ne preljeva dalje. I problem vrlo sporog rasta kredita je prisutan ne samo u Hrvatskoj nego u cijeloj Europskoj uniji u zemljama koje su kandidati za ulazak u Europsku uniju. Ja mislim da su pravci djelovanja da se ti problemi riješe, da su tu apostrofirani prije svega na strani ponude vidimo određenu averziju prema kreditiranju i jače standarde za odobravanje kredita. Ali problem je prije svega na strani potražnje za kreditima, na strani zdrave potražnje za kreditima a to opet je rezultat zbog toga što je veliki dio gospodarstva podkapitaliziran, nema dovoljno slobodnih kolaterala, prezadužen je, mora se zaduživati. Tako da bi u tom pravcu vjerojatno trebalo više raditi i na modelima koji bi omogućavali ulaženje u suvlasništva posebno i dokapitalizaciju posebno manjih i srednjih poduzeća. Drugi dio koji se isto ovdje apostrofirao i koji bi pomogao u rješavanju tog problema i koji sam i uvodno rekao to su loša potraživanja kod banaka koje bi banke trebale brže, odlučnije čistiti iz svojih bilanci. U tom smislu središnja banka kao supervizor može pomoći na taj način da zahtjeva vrlo visoke rezervacije i rezerviranja već u ranoj fazi kada se vide problemi jer ih na taj način stimulira da se riješe takvih loših kredita i da oslobode te rezervacije. Drugi je način isto u ovom, u smislu o kojem je gospodin Linić govorio, tu se te predstečajne nagodbe, netko je spomenuo i osobni bankrot kao dio tog cijelog paketa. I naravno dakle to je jedan problem koji ne može samo središnja banka riješiti, to je širi problem u koji se mora uključiti i fiskalna politika, možda i neke porezne olakšice i sudstvo, uređivanje zemljišnih knjiga itd., itd.. Dakle to je to što su strukturne reforme drugim riječima, to su te strukturne reforme koje bi omogućile pokretanje novog kreditnog ciklusa. Što se tiče deflacije rekao sam deflacija je dugoročniji opći pad većine ili svih cijena plaćen padom potrošnje i to je svakako loše jer odlaže odnosno smanjuje potrošnju. Ali ne samo to ona povećava realni teret duga, ona smanjuje profitabilnost poduzeća, kroz smanjenje profitabilnosti poduzeća naravno onda smanjuje i kroz smanjenje potrošnje smanjuje i prihode državnog proračuna. Dakle nitko ne spori da je deflacija vrlo loš fenomen, nepoželjna i štetna međutim kod nas indeks cijena je pao zbog volatilnog kretanja ograničenog broja klasa proizvoda i uglavnom je uvezeni fenomen i ja to ponavljam i mislim da je to točna ocjena i ne moramo se bojati loših efekata ovakve situacije kod kretanja cijena kakve sam upravo spomenuo koje bi bile zaista efekt prave deflacije. No i bez tog uvoznog uvezenog fenomena kod nas su prisutni faktori koji prigušuju rast cijena još od početka krize i najbolji odgovor na to je naravno rast. Rast je, glavni problem naš je izostanak rasta. I što tu uopće monetarna politika može učiniti? Monetarna politika tu na sreću nema sukobljene ciljeve. Ona može jednakom ekspanzivnom monetarnom politikom, dakle monetarnom politikom koja osigurava dovoljnu primarnu likvidnost i djelovat na poticanje inflacije i na djelovanje poticanja na rast. Međutim, ekspanzivna monetarna politika izolirano od ostalih politika nije učinkovita i ne može biti učinkovita. Bila bi učinkovitija da je udružena sa ekspanzivnom fiskalnom politikom, međutim naša fiskalna politika još uvijek neodrživim deficitom, sa rastućim javnim dugom jednostavno nema dovoljno slobodnog prostora da bude kontraciklička, da bude stimulativna u tom smislu u kojem mogu bit stimulativne fiskalne politike u nekim drugim zemljama koje nemaju taj problem visokog deficita i visokog javnog duga. Dakle preostaju te strukturne reforme. Ja bih spomenuo jednu zemlju koja je vrlo daleko od nas i geografski po razvoju i po svemu, to je Japan, a on isto tako ima probleme. Zanimljiv je taj primjer Japana i …. Ovih dana se navršava dvije godine strahovito ekspanzivne monetarne politike koju provodi Japan, ali rezultati su jako slabi, rezultati i dalje izostaju. Zbog čega? Oni su krenuli u program koji su nazvali program tri strijele, mi bismo rekli tri stupa: ekspanzivna monetarna politika, fiskalno prilagođavanje i treća strukturne reforme. Ova prva strijela je odapeta, to je vrlo lako napravit, a ovo drugo je puno teže napravit i zbog toga se i tamo ne dešavaju značajne promjene niti se ekonomija lako izvlači iz krize. Što je izlaz onda kod nas, da zaključim. Mislim izlaz je, problem je u investicijama, manje je problem u osobnoj potrošnji a mislim da je glavni problem u izostanku investicija. Izlaz je dakle u svim mogućim raspoloživim mjerama kojima bi se stimuliralo i privlačilo privatno, prije svega privatno investiranje jer za ovo državno vi ste o tome govorili, ne znam koliko mjesta i raspoloživog prostora ima. Kada treba smanjivat deficit onda se nažalost najviše i najčešće reže upravo na kapitalnim investicijama. Dakle sve napravit da bi se stimulirale i privukle privatne investicije i to prije svega u industrijsku proizvodnju i to prije svega u proizvodnju koja je namijenjena izvozu i onda će taj izvoz pokrenuti rast BDP-a, pokrenut zaposlenost i onda će kroz to i pokrenut potrošnju i to će biti onda jedna spirala u pozitivnom smislu koja će dovest do rasta. Što se tiče švicarskog franka, to je zaista veliki problem i treba ga riješiti. Ja se nadam da će se riješit u okviru radne skupine u kojoj sjede sve relevantne strane pa pustimo njima da vidimo do kojeg će modela rješenja doći. HNB je često smo to rekli upozoravao na rizik zaduživanja u švicarskim francima, a sada možemo i isto tako upozoriti i na rizik Euribora i libora kao parametra korekcije promjenjivih kamatnih stopa. Tko zna što će bit za 3, 4, 5 ili 6 ili 10, 15 godina sa liborom, Euriborom, a on je sad postao parametar za mijenjanje kamatnih stopa. Sve je to dio jedan dio, i švicarci i sve ovo drugo to je jedan širi problem koji se zove eurizacija, a mi smo na neki način talac eurizacije. To je i psihološki problem. Eurizacija je polako u onim godinama rasta do 2000., do 2008. se smanjivala, međutim pojavom krize sve se praktički preko noći preokrenulo i opet su u bilancama banaka udjeli valutnih klauzula i deviznih sredstava i potraživanja porasli na negdje 80-ak %. Dakle tu nema jednostavnog rješenja, HNB nema ovlast da ukine valutnu klauzulu, to se može napravit samo zakonskim aktom, ali to je onda pitanje koliko je to uopće moguće jer treba razmisliti o posljedicama. Ne mislim pri tome samo na pravne posljedice pitanja ustavnosti, sigurnosti itd. nego zabranit valutnu klauzulu u kreditnim institucijama u principu bi de facto ili de iure značilo i zabraniti deviznu štednju. A ljudi jednostavno žele štedit u devizama, tako da je to jedan problem koji se ne može riješiti niti jednom naizgled prihvatljivijom varijantom da se ukine ili zabrani valutna klauzula na strani aktive, na strani plasmana, a da se zadrži devizna štednja. To jedno s drugim ne ide. Netko je danas rekao da imamo stabilni tečaj. Imamo stabilni tečaj prema euru, relativno stabilni tečaj prema euru. Taj tečaj nije fiksan, osim toga pitanje je drugih valuta, tečaj dolara, tečaj franka, svih onih drugih valuta. Dakle mi bismo jednim takvim asimetričnim izbacivanjem deviznih klauzula na strani aktive otvorili jedan izuzetno veliki problem koji ne znam da li uopće bi bilo moguće riješiti. Spomenulo se i to pitanje zlata. Dobit će se odgovor pisani. Ja bih samo rekao vrlo kratko jer to se i uostalom ne tiče ove informacije, ona se odnosi na prvo polugodište prošle godine a zlato je, prodaja zlata i o tome je javnost obaviještena u Godišnjem izvješću za 2001. godinu. Ali zlato je samo jedan financijski instrument, ništa posebno u njemu osim što se nikad ne zna kakvu će cijenu imati i ne donosi nikakvu kamatu. Zlato se može ulagat kratkoročno radi trgovanja. To je vrlo, vrlo spekulativan posao i u to središnje banke ne ulaze, a može se držat trajno. Ali u tom slučaju i danas sa ove pozicije kad se nije tada znalo koja će cijena danas zlata biti, mogu reći da smo zadržali to zlato u bilanci mi bismo kumulativno imali manje prihode i kumulativno bi manji iznos bio transferiran u Ministarstvo financija nego što se desilo bez tog zlata. Jednostavno kad imate porast cijene to je nerealizirana dobit koja ide u opće pričuve. Kad imate pad to jede višak prihoda na rashodima i u nekim bismo godinama imali negativni rezultat. Mislim u 2013. godine mi ne bismo ništa transferirat mogli Ministarstvu financija nego bismo imali negativni rezultat. Isto tako gospodin Šuker je spomenuo i kreditne unije. Vrlo kratko što se toga tiče moram reći, podsjetit HNB obavlja superviziju onih kreditnih institucija kojima je dala dozvolu za rad. Ako netko nelegalno se pojavljuje na, ja vjerujem to bi se desilo u Austriji, ono što ste spomenuli. Ali ne znam da li Österreichishe nacional bank onda tu nastupa. Mi jednostavno nemamo ovlasti niti mandat da djelujemo, da lovimo i sprječavamo one koji su ilegalno na tržištu. Pri tom bi bilo jako dobro i pomoglo bi se da se takve negativne aktivnosti prijavljuju i oni kojima se prilazi sa takvim ponudama, a i oni koji drugi sudionici oko tih poslova koji sudjeluju u sklapanju ugovora koje ste spomenuli poput advokata i javnih bilježnika. Ja mislim da sam, nisam mogao pokriti sve i ne znam da li sam prekoračio vrijeme. Ali evo zahvaljujem se još jednom na diskusiji i s time bih završio. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku, Goran Marić.
Hvala lijepa. Gospodine viceguverneru zbog viroze sam tek sad došao, ali nisam mogao izdržati ne doći slušajući vas jutros, obrazlažući informaciju o financijskom sustavu a i sada prilikom završnog govora obmanjujući hrvatsku javnost i podvalama kojima se služite. Da vi nemate osnove zakonske za spriječiti ilegalno kreditiranje po Republici Hrvatskoj? Pa tko izdaje suglasnosti za kreditnu aktivnost? Tko izdaje suglasnost i kreditnim institucijama? Da vi samo upozoravate na negativne pojave i rizike koji se mogu pojaviti u financijskom sustavu. Vi niste da upozoravate, vi ste da ih sprječavate, ali vi ne sprječavate. Je li, kažete malo prije problem je skoro jedini u Hrvatskoj na strani potražnje kredita, a ne vidite li vi problem u visini kamatnih stopa na koju vi svojom monetarnom politikom utječete? Ne vidite li vi da mi imamo najveće troškove financiranja u Europi i zbog toga smo najnekonkurentniji? Ne vidite li vi da zbog promjene, jednostrane promjene već ugovorenih kamatnih stopa se dovodi u nepriliku svi gospodarski subjekti u Republiku Hrvatsku. Ne vidite li vi da zbog 227 naknada koje su banke uvele, a vi ih odobrile, da je to glavni problem stagnacije hrvatskog gospodarstva. Ne vidite li vi da su valutne klauzule i sad prijetite da je nemoguća devizna štednja valutna. Pa tko kupi na deviznom tržištu devize neka štedi, ali nismo za kreiranje vezane devizne štednje kao što vežete kredite. Ali vi prijetite, vi prijetite stalno i obmanjujete nekim nejasnoćama. Recite mi jednu mjeru koju ste donijeli u interesu hrvatskog naroda i za razrješenje krize? Recite mi jedno djelo, jednu protu recesijsku mjeru? Ništa niste učinili, jer vas Hrvatska ne interesira, ni hrvatski narod, a ovrhe šta li tek sa njima se radi. Cijela Hrvatska je pod ovrhama, a vi bježite iz Sabora dok ja govorim. Sjajno! [[Upadica Batinić: Hvala.]] Jer vas se ne tiče 400 tisuća ljudi [[Upadica Batinić: Halo kolega Mariću.]] koji su pod ovrhama.
Halo kolega Mariću, završilo vam je vrijeme i pustio sam vas do kraja. Međutim, ipak malo više korektnosti. Zahvaljujem zamjeniku guvernera gospodinu Martiću, nije bilo potrebe da odlazite prije nego kolega završi. I molio bih u buduće da i kao predlagatelj saslušate do kraja. Evo hvala lijepo. Kolegice i kolege, sad ćemo zastati. Naime, iz tehničkih problema ne može predlagatelj doći na sljedeću točku pa ćemo nastaviti u 15,00 sati. Hvala.
Polugodišnja informacija o financijskom stanju, stupnju ostvarenja stabilnosti cijena i provedbi monetarne politike, rasprava je zaključena. U skladu s prijedlogom Odbora za financije i državni proračun kao matičnog radnog tijela Hrvatskog sabora za ovu problematiku dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prima se na znanje Polugodišnja informacija o financijskom stanju, stupnju ostvarenja stabilnosti cijena i provedbi monetarne politike. Molim glasujte o prijedlogu ovog zaključka. Molim glasovanje je završeno. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 80 glasova za, 22 glasa suzdržanih i 5 glasova protiv donesen i prihvaćen predloženi zaključak.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 15,00 SATI]] Koliko nas ima ima, počet ćemo. Raspravit ćemo dva prijedloga odluke: - Prijedlog Odluke o razrješenju člana Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja. - Prijedlog Odluke o imenovanju predsjednika Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja. Predlagateljica odluke je Vlada Republike Hrvatske sukladno članku 27. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Prijedlog akata ste primili. Raspravu je prove Odbor za gospodarstvo. Zamjenik ministra gospodarstva gospodin Alen Leverić će nam obrazložiti. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen]] Vlada na sjednici 12.ožujka ove godine utvrdila prijedlog odluke o razrješenju člana Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja s danom 14.travnja 2015.radi isteka mandata. Vidjeli ste da je kandidat za predsjednika Mladen Cerovac, njegov životopis se nalazi u privitku s materijalima i evo toliko od nas.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik odbora uzeti riječ? Ne želi. Otvaram raspravu. Nemamo prijavljenih. Zaključujem raspravu. O prijedlozima ćemo odluka ćemo glasati sutra.
Prijedlog Odluke o razrješenju člana Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja i Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja. Rasprava o prijedlozima odluka je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 105 glasova za, 2 glasa suzdržanih, ništa protiv donesena odluka o razrješenju člana Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja u tekstu kako je predložila predlagateljica. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 101 glas za, 5 glasova suzdržanih, ništa protiv donesena Odluka o imenovanju predsjednika Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja u tekstu kako je predložila predlagateljica.
I još ćemo danas raspraviti: - Izvješće o slobodnim zonama za 2013. godinu. Izvješće je dostavila Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili. Raspravu je proveo Odbor za gospodarstvo. Izvješće ste primili na sjednici. A uvodno će nam izvješće obrazložiti zamjenik ministra poduzetništva i obrta, gospodin Dražen Pros.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabor, uvažene saborska zastupnice i saborski zastupnici. Prilikom predstavljanja ovog izvješća o slobodnim zonama uvodno bi želio podsjetiti da je prije godinu dana u Hrvatskom saboru predstavljeno izvješće o slobodnim zonama koje je obuhvatilo jedno izvještajno razdoblje 2011.-2012. godina i to je bilo prvo takvo izvješće predstavljeno Saboru i javnosti od dana stupanja na snagu Zakona o slobodnim zonama davne 1996. godine. Postupajući u skladu sa važećim propisima i podržavajući transparentnost u poslovanju slobodnih zona evo danas predstavljamo Izvješće o slobodnim zonama za 2013. godinu. Ono što je bitno, dva su ključna događaja bila značajna za slobodne zone u 2013. godini, prije svega to je izmjena zakonodavnog okvira. I drugo članstvo RH u EU. Kada govorimo o izmjenama zakonodavnog okvira dozvolite mi da podsjetim da se radi o izmjenama i dopunama Zakona o slobodnim zonama koje su stupile na snagu 19. prosinca 2013. godine i tim izmjenama i dopunama zakona usklađen je sustav slobodnih zona u RH sa uvjetima poslovanja na zajedničkom tržištu EU, dakle govorimo o carinskim, poreznim tretmanima i omogućeno je produljenje postojećih koncesija za slobodne zone u RH ali isto tako i odreknuće od koncesije naravno onda kada gospodarski interes to zahtjeva što dotada nije bilo moguće važećim zakonom. Isto tako unaprjeđen je odnos između davatelja i korisnika koncesije za slobodnu zonu u pogledu jedne regulacije međusobnih obaveza a posebno naglašavam kako je pri tome zadržana mogućnost na pravo korištenja ranije stečenih poreznih olakšica koje ostaju na snazi do iskorištenja najduže do kraja 2016. godine. Isto tako izmjenama i dopunama zakona usklađene su nadležnosti i nazivi tijela državne uprave sukladno važećim propisima a kako bi se ukinule sve one administrativne poteškoće do kojih je dolazilo uslijed neusklađenosti naziva, djelokruga rada u postojećem zakonodavnom okviru. Usklađivanjem isto tako olakšano je poslovanje korisnika koncesija i korisnika slobodnih zona a sve to isto tako u interesu i potencijalnih investitora posebice iz trećih zemalja koje su zainteresirane za poslovanje u slobodnim zonama. Izmjenama i dopunama zakona propisani su isto tako detaljnije i rokovi za dostavu dokumentacije te način i rokovi plaćanja naknade za koncesiju za slobodne zone upravo radi izrade i ovog i sličnih izvješća te drugih podloga koje su važne za poslovanje slobodnih zona, korisnici slobodnih zona postali su dakle obavezni dostavljati podatke korisnicima koncesija. Isto tako u izmjenama i dopunama zakona predviđen je jedan instrument regulacije i to u vidu jednog novog pravilnika o načinu plaćanja naknade za koncesiju za slobodne zone a koji je stupio na snagu u veljači 2014. godine i možemo reći da je pravilnik ispunio svoju glavnu zadaću to je bilo precizno definiranje i osnovice i razdoblja za koje se plaća naknada za koncesiju. Osim reguliranja dakle ovog načina plaćanja naknade za koncesiju pravilnik je implementirao i obavezu koja je zadana Zakonom o koncesijama odnosno osigurao je podlogu za pribavljanje instrumenata osiguranja za redovito plaćanje naknada za koncesiju. I dakle, drugo značajno događanje koje je vezano za slobodne zone u 2013. godini jeste punopravno članstvo RH u EU koje je na poslovanje u slobodnim zonama prije svega utjecalo na one korisnike slobodnih zona koji posluju na unutarnjem tržištu EU odnosno sa drugim članicama, državama članicama EU. Naime, podaci priključeni od korisnika koncesija za slobodne zone u 2013. godini ukazuju kako je pridruživanje RH EU utjecalo na uvjete poslovanja na tretman robe čije je odredište unutarnje tržište Europske unije, odnosno roba čije je krajnje odredište Europska unija podložna je plaćanju PDV-a. Dakle tretira se kao roba koja je namijenjena domaćem tržištu. I ovo izvješće je kao i ono prvo Izvješće o slobodnim zonama za 2011. i 2012. godinu strukturirano, jednako sadrži dakle s jedne strane prikaz zakonodavnog okvira za osnivanje i poslovanje slobodnih zona u Republici Hrvatskoj i drugo, samo stanje u slobodnim zonama, dakle zbirne, skupne podatke na razini slobodnih zona u Republici Hrvatskoj ali i isto tako za svaku zonu posebno i to stavljajući u odnos 2013. na 2012. godinu. Ministarstvo poduzetništva i obrta kao ministarstvo koje je nadležno za slobodne zone prikupilo je podatke o poslovanju slobodnih zona sljedećom dinamikom: podaci o poslovanju u 2013. koji su korisnici dostavili za slobodne zone zaprimljeni su od lipnja do početka listopada 2013. a verificirani podaci Ministarstva financija konkretno porezne uprave o iskorištenim poreznim olakšicama u 2013. zaprimljeni su krajem listopada 2014. Nakon obrade podataka u Ministarstvu poduzetništva i obrta u skladu sa zakonski propisanim rokovima izvješće je podneseno Vladi Republike Hrvatske a Vlada izvješće je podnijela Hrvatskom saboru krajem prosinca prošle godine. U broju slobodnih zona, njihovoj površini u 2013. godini došlo je do manjih promjena u odnosu na 2012.. Naime, nakon što su provedeni svi zakonom predviđeni koraci i procedure, sa radom je 30. rujna 2013. godine počela nova slobodna zona Luka Rijeka-Škrljevo, čiji je korisnik koncesije Luka Rijeka d.d. i koja ujedno se ubraja u jednu od onih 10 kopnenih zona u Republici Hrvatskoj. Koncesije za slobodnu zonu Luka Rijeka-Škrljevo dana je u svrhu unapređivanja poslovanja povezano sa slobodnom zonom Luke Rijeka koja je na pomorskom dobru a isto tako u 2013. dodatno je uređeno dakle time područje pod koncesijom za slobodnu zonu Luke Rijeka na način da je dio područja koje se funkcionalno ne može povezati sa lukom oslobođeno od koncesije, to je područje Podvežica a sa druge strane je prošireno područje kontejnerskog terminala Brajdica i to radi izgradnja novog željezničkog terminala sa i pripadajućom i popratnom mehanizacijom. Prema tome na kraju ovog izvještajnog razdoblja u Republici Hrvatskoj poslovalo je ukupno 14 slobodnih zona od čega je 10 kopnenih i 4 lučke koje su smještene na pomorskom dobru. Kada sumiramo rezultate poslovanja u slobodnim zonama u ovom izvješću vidimo da su korisnici slobodnih zona većinom mali i srednji poduzetnici koji zapošljavaju prosječno 36 zaposlenih, da je udio izvoza u ukupnom prihodu korisnika u ovom izvještajnom razdoblju iznosio visokih 62%, da je broj korisnika u odnosu na prethodno razdoblje smanjen za 5,6% i da je unatoč tom manjem broju korisnika broj zaposlenih u 2013. bio već 1,8%. Međutim, kada govorimo o glavnim financijskim pokazateljima za 2013. godinu treba istaknuti da je ukupan prihod u 2013. bio 4,8 milijardi kuna, dakle manji 7% nego godinu prije i dobit je bila manje i iznosila 30,9 milijuna kuna. Svakako da je na taj pad dobiti utjecalo više faktora ovisno od zone do zone no dijelom tu se radi o povećanju troškova sirovina koje nije bilo moguće prenijeti na završni proizvod, dijelom o onome što smo već rekli a to je utjecaj pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji što je naravno neke od korisnika slobodnih zona potaklo na smanjenje obujma poslovanja unutar zone ili jednostavno na napuštanje poslovanja u zoni. Ponovimo dakle od 1. srpnja 2013. godine na područjima pod koncesijom za slobodne zone promijenjeni su uvjeti poslovanja u dijelu, onom dijelu carinskih postupaka koje su korisnici dužni provoditi što moramo reći da djelu poduzetnika i otežava pa čak i zapravo poskupljuje poslovanje. I ako mogu tako nazvati dodatna otegotna okolnost je i plaćanje poreza na dodanu vrijednost za sve robe koje napuštaju zonu, znači odredište nisu tzv. treće zemlje, odnosno države koje nisu članice Europske unije. I na kraju sigurno da je na slabije poslovne rezultate utjecala i sama gospodarska kriza kroz koju prolaze i korisnici zona ali naravno i svi njihovi poslovni partneri. No, još jednom želim istaknuti kako su slobodne zone instrument gospodarske politike Republike Hrvatske koje je do sada imao i značajnu ulogu za gospodarstvo sa jednim posebnim učinkom i na ravnomjerni regionalni razvoj, povećanje izvoza, zaposlenosti, ulaganja i kao takav on je zapravo prepoznat i u drugim državama članicama Europske unije. Hrvatski sabor donošenjem Izmjena i dopuna Zakona o slobodnim zonama krajem studenog 2013. na prijedlog Vlade Republike Hrvatske bitno je unaprijedio zakonodavni okvir za poslovanje slobodnih zona a Vlada Republike Hrvatske evo podnošenjem i ovog izvješća Hrvatskom saboru nastavlja sa daljnjim doprinosom u samoj provedbi važećeg zakona sa jedne strane ali isto tako doprinosi jednom boljem, otvorenom dakle uvidu u stanje jednog specifičnog dijela gospodarstva. Uvažene saborske zastupnice i zastupnici, evo dozvolite mi da vas ovom prigodom a s obzirom na protok vremena do kraja razdoblja za koje podnosim ovo izvješće do danas, vrlo kratko izvijestim i o onim promjenama koje su se desile tijekom 2014. Dakle krajem prvog kvartala 2014. slobodna zona Bjelovar prestala je sa radom na zahtjev korisnika koncesije, dakle iz toga razloga što jedini korisnik slobodne zone posluje na unutarnjem tržištu Europske unije i upravo temeljem tog izmijenjenog zakonodavnog okvira krajem 2013. godine o čemu je već bilo riječi. Isto tako temeljem promjena do kojih je došlo zbog članstva Republike Hrvatske u Europskoj uniji izmijenjeno je i područje pod koncesijom za slobodnu zonu Đuro Đaković Slavonski Brod te je time većem broju korisnika slobodne zone pojednostavljeno poslovanje budući su smatrali da nakon ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju prednosti poslovanja u režimu slobodne zone nisu više tako atraktivne kao prije. Još dodatno samo kao napomena, slobodna zona Đuro Đaković Slavonski Brod početkom ove godine zbog gospodarskog interesa jedinog preostalog korisnika slobodne zone iz istih razloga, a opet se radi o jednom pojednostavljenju uvjeta poslovanja, podnijelo zahtjev za ukidanjem koncesije za slobodnu zonu. Dakle iz svega ovoga vidljivo je sljedeće, vidljivo je kako koncesionari nastoje optimizirati i svoje poslovanje i poslovanje svojih korisnika, no ne možemo govoriti o trendu napuštanja režima slobodnih zona jer poslovanje u slobodnim zonama i dalje je da tako kažem atraktivno za korisnike slobodnih zona koji posluju sa trećim zemljama te onima koji posluju u slobodnim zonama na pomorskom dobru. Dakle govorim o onim lukama u Puli, Rijeci, Splitu i Pločama. Daljnji razvoj slobodnih zona treba isključivo sagledavati u kontekstu drugih mogućnosti koje su na raspolaganju korisnicima koncesija i korisnicima slobodnih zona. Pri tome posebno ističem pogodnosti za sadašnje ili buduće korisnike slobodnih zona koji proizlaze iz Zakona o poticanju investicija i unapređenju investicijskog okruženja. Posebno se to odnosi na one investitore koji su zainteresirani za poslovanje sa trećim zemljama i kojima zapravo odgovara geografski položaj Hrvatske, odnosno prometna je infrastruktura. I ono što želim ovom prigodom svakako ukazati, to je mogućnost preregistracije u neki od oblika poduzetničke infrastrukture i korištenje svih pogodnosti koje s tim u vezi proizlaze iz Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture. Podsjetimo, poduzetničku infrastrukturu u Republici Hrvatskoj čine poduzetničke zone, poduzetničke potporne institucije, a sam Zakon o unapređenju poduzetničke infrastrukture koja je na snazi od kraja srpnja 2013. na jedan sustavan način i transparentno definira ona osnovna pitanja uređenja sustava poduzetničke infrastrukture. Posebno je to pojam, vrsta, kategorizacija poduzetničkih zona odnosno poduzetničkih potpornih institucija, ali isto tako kriterije koje poduzetničke zone, poduzetničke potporne institucije trebaju ispunit u cilju dobivanja potpora od strane Ministarstva poduzetništva i obrta za unapređenje poduzetničke infrastrukture, oblikovanje sustava potpora za infrastrukturno opremanje poduzetničkih zona ili oblikovanje sustava poticaja za poduzetničke potporne institucije. Ono što je izuzetno bitno, subjektima poduzetničke infrastrukture prema ovom zakonu otvaraju se mogućnosti korištenja sudjelovanja u javnim natječajima za sredstva iz Europskog fonda za regionalni razvoj i pri tome posebno ističem dva programa. To je dakle razvoj poduzetničke infrastrukture za koju su predviđena sredstva u iznosu od 532 milijuna kuna uz evo i ovdje još jednom naglašavam objavu javnog poziva u drugom kvartalu ove godine. I još jedan program, to je program savjetodavnih usluga kroz poduzetničke institucije za koji su sredstva predviđena u iznosu od 326,8 milijuna kuna uz objavu javnog poziva u trećem kvartalu ove godine. Dakle vrlo jasno, mogućnosti koje se otvaraju za subjekte poduzetničke infrastrukture, a u koje se mogu uključiti preregistracijom i slobodne zone su zaista velike. I zaključno, budućnost slobodnih zona mora se s jedne strane sagledavati prema gospodarskom interesu korisnika slobodnih zona koji posluju sa trećim zemljama te u slobodnim zonama na pomorskom dobru, dakle u lukama, a sa druge strane sa mogućnostima koje su im na raspolaganju u smjeru razvoja poduzetničke infrastrukture. Na samim osnivačima i korisnicima koncesija slobodne zone je da odluče kojim smjerom krenuti, a važeći zakonodavni okvir za slobodne zone i za poduzetničku infrastrukturu već sada im daje tu mogućnost izbora. Vlada Republike Hrvatske u gospodarskom interesu korisnika koncesija za slobodne zone te korisnika slobodnih zona predlaže usvajanje ovog Izvješća o slobodnim zonama za 2013. godinu. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDSSB-a kolega Krešimir Bubalo. Nije prisutan. U ime kluba Nezavisnih zastupnika Damir Kajin. Također nije prisutan pa klubovi gube pravo na raspravu po ovoj točci. U ime kluba HNS-a kolega Marijan Škvarić.
Poštovana gospođo potpredsjednice Sabora, poštovani zamjeniče ministra. Prije svega evo mogu izreći u ime kluba HNS-a, Liberalni demokrati da ćemo poduprijeti, prihvatiti Izvješće o slobodnim zonama za 2013. godinu. Kada govorimo o slobodnim zonama prije svega možemo napomenuti da je to iz jednog interesa za gospodarsku politiku Republike Hrvatske. Taj interes se prije svega definirao na način da bez obzira na specifičnost slobodnih zona koje se tiče da teritorijalno pripadaju Republici Hrvatskoj unutar slobodne zone dijele jedni drugi principi, prije svega u carinskoj definiciji i ostalim stvarima. Ono što posebno možemo naglasiti, da se mogu iskorištavati ti potencijali unutar slobodnih zona, prije svega beneficije koje se stvaraju temeljem odgode plaćanja PDV-a, plaćanje carina te kada se roba predaje u Europskoj uniji ili manja stopa poreza na dobit. Temeljem tog dijela u Republici Hrvatskoj ima 14 poduzetničkih zona koje su jednim dijelom podijeljene na način da imamo i nekoliko zona u zapadnoj Hrvatskoj, zone koje obuhvaćaju područje centralne Hrvatske i Slavonije istok i naravno zone koje su smještene u okviru luka i rijeka. U ovom izvješću koje se definira na način da, da postoje određeni problemi u radu slobodnih zona na što problemi koji se tiču ulaskom Hrvatske u EU i također problemi koji bi posebno istaknuli i recesijom, odnosno manjim rastom gospodarstva. Velikim dijelom što je bilo dato i u uvodnom obrazloženju, a što se vidi iz izvješća dolazi do raskidanja koncesijskih ugovora, dolazi do smanjenja broja zaposlenih. Naravno i onda s time dolaze čak i dokinuća pojedinih poduzetničkih zona. Ali mislim da za njih budućnost itekako postoji baš zbog toga što itekako moramo na neki način definirati njihovo postojanje i njihovu svrsishodnost, a ona ovisi prije svega o gospodarskom ulaganju i ovisi o samim poduzetnicima koji nađu svoj interes u radu tih poduzetničkih zona. Kada govorim o ovom izvješću u tim zonama možemo primijetiti da su te zone većinom formirane 2001. do četvrte, pete godine. Vrijeme trajanja davanja koncesije od 25 do 30 godina. Većinom je karakteristika da koncesijska iznosi se oko 2% od dobiti koja se ostvaruje u tim zonama. Još jedna karakteristika je da su praktički sve zone koje su u tom dijelu definirane, da su sve one komunalno uređene zone. Znači, velika sredstva su uložena za komunalnu infrastrukturu i mislim da je to potencijal koji je i spomenuti u ovom dijelu i temeljem Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture da to u svakom slučaju moramo iskoristiti bez obzira da li određena slobodna zona, da li nastavlja svojim radom ili ne. Ali potencijal je tu, infrastruktura je tu, tradicija je u svakom trenutku … [[Govornik se ne razumije.]] zastupljena. Na nama je da taj potencijal iskoristimo. Ali ja bih ipak o svemu tome, uz sve ove probleme što je rečeno da se znači ukidaju zone, da se ukidaju koncesije, da čak imaju neke zone koje je uloženo u njih, infrastruktura. One nisu u punoj funkciji. Ipak bih sa zadovoljstvom spomenuo poduzetničku zonu u Varaždinu. I prema podacima objavljenim u izvještaju o radu slobodnih zona u Hrvatskoj za 2013. godinu slobodna zona Varaždin najuspješnija je slobodna zona u našoj zemlji. Kada se u obzir uzmu brojčani pokazatelji prema izvješću od 17 korisnika slobodne zone Varaždin ostvarili su prihode od gotovo 2,1 milijarde kuna, dok su sve slobodne zone zajedno ostvarile prihod od 4,8 milijarde kuna. Uspoređujući te brojeve, slobodna zona Varaždin ostvaruje nešto manje od 50% prihoda svih slobodnih zona. Kada se gledaju i također podaci o izvozu, slobodna zona Varaždin ostvaruje uvjerljivo najbolje rezultate. Tvrtke na području, evo ja mogu reći moje zone, znači iz Varaždina izvezli su robu u vrijednosti 1,5 milijardi kuna dok je ukupan izvoz tvrtki svih kopnenih zona 2,4 milijarde kuna. Dok se tome dodaju i lučke zone ukupni izvoz iznosi 2,9 milijardi kuna. Slobodna zona Varaždin uvjerljivo je prva i po broju zaposlenih. Točnije od ukupnog broja zaposlenih u svim slobodnim zonama u Hrvatskoj u obzir su uzete i lučke zone. Gotovo polovica zaposlenika je zaposlena u jednoj od 17 tvrtki koje rade na području slobodne zone Varaždin, odnosno točnije njih 3565 od 8075 u cijeloj zemlji. Najbliža slobodnoj zoni Varaždin po broju zaposlenih je zona u Slavonskom Brodu sa … [[Govornik se ne razumije.]] zaposlenih, te luka Rijeka sa … [[Govornik se ne razumije.]] zaposlenih. Na području slobodne zone u 2014. godini ostvarena su uz luku Ploče i najveća ulaganja koja iznose tridesetak milijuna kuna. To je više od polovice ulaganja kada se u obzir uzmu samo kopnene zone. Po razini ulaganja prednjači upravo luka Ploče, gdje su ulaganja u 2014. godini iznosila 185 milijuna kuna. Ovo sam napomenuo baš zbog toga gdje sam rekao da slobodne zone itekako su potrebne za razvoj našega gospodarstva i to onaj dio specifičnosti koji je potrebit. Ali sam posebno spomenuo da, da li je možda slučajno da su najuspješnije zone, da je najkonkurentnija županija, da ima grad Ivanec evo našeg kolege, koji ima jedini u Hrvatskoj sve certifikate za gospodarsko ulaganje baš sa sjevera Hrvatske. Da li tu možda postoji nekakva druga poduzetnička klima, da li tu možda postoji nekakva druga osnovica, drugi mentalni sklop i bilo što drugo. Ali zaista bih htio naglasiti da ako ima se cilj, ako se želi da se rezultati onda itekako vide i itekako su mogući. Znači, sve ipak ovisi o ljudima i to o resursima koji su na onoj najosnovnijoj bazi, resursima u okviru županije, gradova i općina. Ono što veli, ako si sam pomogneš, onda će ti i drugi pomoći. Mislim da na sjeveru Hrvatske u … [[Govornik se ne razumije.]] županiji smo dokazali da se to itekako može. Pitanje je potreba za daljnjim poslovanjem slobodnih zona i to nakon ulaska RH u EU. I da, po meni itekako postoji. Postoji najviše u slučaju smještaja i uprava strane robe, odnosno robe koja nema status robe zajednice, a to je najčešće roba koja dolazi iz zemalja koje nisu članice EU i po tom dijelu i po svim stvarima bi trebalo prije svega ministarstvo ako ne u ovoj godini, sljedeće godine sigurno da još zakonskim okvirima omogućimo rad tih slobodnih zona i da ti potencijali kao instrument gospodarske politike RH koji se ostvaruju preko slobodnih zona i dalje nam budu na raspolaganju. Hvala lijepa.
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolega Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvaženi zamjeniče ministra sa suradnicom. Dakle, kako je sam ministar rekao pred nama je drugo izvješće o slobodnim zonama u Republici Hrvatskoj i to drugo od kada se uopće primjenjuje Zakon o slobodnim zonama. Dakle, tamo od polovice devedesetih godina prošlog stoljeća. Klub SDP-a kao i prošle prije svega podržava ovakvu sistematičnost i podržava predanost transparentnosti iznošenja podataka kao i transparentnosti podnošenja izvješća o provedbi zakona. Budući da je Zakon o slobodnim zonama jedan od strateških zakona, odnosno slobodne zone su instrument gospodarske politike RH, držimo da je ovakav pristup potreban i da je za svaku pohvalu. Dakle, kako sam rekao slobodne zone su instrument gospodarske politike i to sa 3 cilja. Prije svega povećanje izvoza, zatim povećanje zaposlenih i ravnomjerniji gospodarski regionalni razvoj. Držim da je ovo izvješće također jako zanimljivo i nama kao zakonodavcu koji možemo pratiti trendove u našem gospodarstvu, dakle kroz ovaj instrument koji se zove slobodne zone. Što se tiče povećanja izvoza imali smo prilike čuti u podacima koji su već izneseni za ovom govornicom da je izvoz imao ukupan udio od 62,2% u sveukupnom poslovanju slobodnih zona što dakle možemo ocijeniti zadovoljavajućim. Što se tiče zaposlenih u slobodnim zonama danas odnosno sukladno ovom izvješću u slobodnim zonama radi 8075 zaposlenika. To je povećanje u odnosu na prošlo izvješće kada je u slobodnim zonama radilo 7931 zaposlenik. Dakle, sigurno impresivna brojka u ovako teškoj gospodarskoj situaciji i sigurno jedan od pokazatelja da se gospodarska situacija u RH popravlja. I ravnomjerniji gospodarski razvoj dakle te su zone prije svega zamišljene regionalno, tako su strateški i razmještene. Imamo 7 zona u primorskoj Hrvatskoj, 7 u kontinentalnoj od čega su 4 u sjeverozapadnoj, 3 u istočnoj, 4 na sjevernom Jadranu i 3 na južnom Jadranu. Nažalost, ono što možemo zaključiti iz ovog izvješća je da su različite zone i različito poslovale, odnosno da su se bolje ili lošije snalazile na tržištu te su ostvarivale bolje ili lošije rezultate. Kada govorimo o pokazateljima poslovanja slobodnih zona dozvolite mi da se referiram na neke egzaktne podatke. Dakle, u 2013. godini ostvareno je 4,8 milijardi kuna prihoda dok je dobit korisnika iznosila 30,9 milijuna a ulaganja su iznosila nešto manje od 250 milijuna kuna. Također, što se tiče jačanja gospodarstva možemo konstatirati da udio prerađivačko-proizvodne djelatnosti u ukupnim prihodima slobodnih zona je također prilično velik. Naravno, ima zona gdje taj postotak zaista je mali, no želio bih ovdje istaknuti pozitivne primjere. Tu bih prije svega istaknuo slobodnu zonu Bjelovar koja unatoč činjenici da ima samo jednog korisnika udio prerađivačke proizvodne industrije iznosi 98%. Dakle, iako je jedan korisnik on gotovo svoju cjelokupnu proizvodnju plasira u izvoz i spada u prerađivačko-proizvodnu djelatnost. Varaždinska slobodna zona sa impresivnih 99%, slobodna zona Zagreb sa 82%, slobodna zona Slavonski Brod sa 72% itd. Dakle, ima zaista dobrih primjera. Također, što se tiče samih prihoda možemo konstatirati dakle kako sam i prije rekao da su se neke slobodne zone snalazile bolje, neke lošije. Svakako da bih istaknuo ovdje dva svijetla primjera slobodnih zona, to je prije svega kao što je kolega prije mene spomenuo slobodna zona Varaždin i slobodna zona Luke Rijeka. Slobodna zona Varaždin koja je bilježila prihode u 2013. godini više od 2 milijarde kuna i slobodna zona Luke Rijeka sa gotovo 400 milijuna prihoda. Nažalost ima i onih koji se ne snalaze tako dobro. Primjerice slobodna zona Kukuljanovo je tek nedavno osnovana ali kao što vidimo iz ovog izvješća još uvijek odnosno u 2013. nije privukla nitijednog korisnika. Prema podacima dostavljenim od korisnika koncesija u 2013. godini prihod država, gradova i općina od naknade za koncesiju na kojima posluju slobodne zone iznosio je 536 tisuća 483 kune i 16 lipa, odnosno 24,8% više nego prethodne godine. Također, ovdje je dosta rečeno i o samoj zamisli slobodnih zona, prije svega dakle zamjenik ministra je govorio o tome kada je govorio o zakonodavnom okviru, ali i o samoj zamisli slobodnih zona kao i strukturi zemalja u koje se izvozi te u činjenici da neki subjekti unutar slobodnih zona žele izaći iz sustava slobodnih zona, odnosno prijeći na regularno poslovanje. To je naime i razvidno ako promatramo i strukturu zemalja u koje se izvozi iz slobodnih zona. Dakle, kada promatramo strukturu izvoza podijelio bih to na dvije grupe. Jedna grupa su zemlje članice EU dok druga grupa su zemlje koje nisu članice EU. Ono što moramo konstatirati uvidom u ove podatke jest da većina zemalja u koje se izvozi jesu upravo članice EU. Tu bih istaknuo da je Italija vjerojatno konstanta, odnosno partner gotovo svih slobodnih zona. Dakle, u prvoj grupi Italija svakako vodi, nakon nje idu Slovenija, Austrija, Mađarska, Nizozemska, Češka Republika, Slovačka, Njemačka itd., itd., dakle sve zemlje članice EU. U drugoj grupi, odnosno među zemljama koje nisu članice EU jedna od vodećih zemalja partnera je BiH, nakon toga Srbija, UEA, SAD, Crna Gora, Izrael, Turska, Saudijska Arabija i Narodna Republika Kina. Također, valja primijetiti da su neke slobodne zone orijentirane isključivo na područje EU. Dakle, to je prije svega slobodna zona Bjelovar koju bih istaknuo i koju je zamjenik ministra već i spomenuo da korisnik u slobodnoj zoni Bjelovar želi prijeći zapravo u normalno poslovanje budući da se tržište EU sada kategorizira kao unutarnje tržište, dakle domaće tržište. To nam naravno daje na razmišljanje budućnost slobodnih zona u RH budući da smo odsada znači članica EU i budući da su zemlje u koje se iz slobodnih zona izvozi uglavnom članice EU. O tome su već kolege prije mene nešto i spomenule, kolega i zamjenik ministra, pa dozvolite nekoliko mojih razmišljanja o ovoj činjenici. Prije svega budućnost slobodnih zona u Hrvatskoj treba orijentirati prema zemljama koje se nalaze izvan tržišta EU. Već vidimo da primjera ima, evo neke mislim da je zamjenik ministra spomenuo, da ima interesa, dakle, prema tome da se prijeđe i u regularno poslovanje. Dakle, izvan slobodnih zona određenih proizvodnih subjekata. Prema tome, to sve daje nadu da će RH sada upravo i kao članica EU, odnosno vrata EU ako je promatramo u geopolitičkom širem okruženju može štošta ponuditi i stranim tržištima ali i unutarnjim tržištima EU. Dakle, govorimo gdje možemo Hrvatsku promatrati kao logistički centar ali i kao izvoznika. Kako naravno dakle puno možemo ponuditi i partnerima iz same EU olakšicama ali i dostupnošću i fizičkom blizinom tržišta izvan EU, dakle smanjivanjem manipulativnih troškova a tu prije svega govorimo o dva relativno velika tržišta a to je ono Republike Srbije i Bosne i Hercegovine, dakle na samoj granici EU. Mišljenja smo da budućnost slobodnih zona treba osmisliti ministarstvo, dakle nadležno ministarstvo ali i sami poduzetnici korisnici slobodnih zona i same slobodne zone prije svega dijalogom i raspravom. Drago mi je da ovo Ministarstvo poduzetništva i obrta u čijoj se nadležnosti nalaze i slobodne zone koje će time moći se pozabaviti, neće pustiti ovu problematiku nego da je već i dalje aktivno promišlja i nastoji iznaći najbolja rješenja za same korisnike slobodnih zona govoreći tako o pospješenju i proizvodno prerađivačke industrije, njezinog razvoja ali također i izvoza izvan Hrvatske. Osim toga ne tako davno usvojili smo i strategiju razvoja poduzetništva te vjerujem da će slobodne zone također biti jedan od alata kojima ćemo se moći služiti usmjeravajući našu gospodarsku politiku i naše gospodarstvo koje se polako oporavlja od gospodarske krize. Dakle ovo izvješće je drugi put pred nama od kada se ovaj zakon provodi i klub Socijaldemokratske partije Hrvatske u Hrvatskom saboru će ovo izvješće podržati. Hvala vam lijepa.
Boro Grubišić replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Hajduković, hvala vam što nahvalište sve ove slobodne zone, a u cilju podržavanja ovog zakonskog prijedloga. Međutim, kada pozornije čitamo ovaj materijal evo na stranici 9 imate poduzetničku zonu Đuro Đaković u Slavonskom Brodu i onda kažem na toj stranici 9 piše ukupni prihod korisnika slobodne zone iznosio je 388 milijuna kuna. Dakle, 9,5% više nego 2012. kada je iznosio 355, a na razini svih korisnika slobodne zone iskazani gubitak od 26 milijuna i 720 tisuća što je za razliku za godinu prije kada je iznosio samo 300 tisuća, sada je 26 milijuna. Dakle, govorimo o uspjesima i rezultatima slobodnih zona. Meni je žao što je u mom gradu ovakva situacija kakva je čak su dva novootvorena gospodarska subjekta u toj zoni, a pet ih je zatvoreno, dakle pet ih prestalo sa radom tako piše u ovom izvješću. Tako da čini mi se da evo nekako gube tempo i te slobodne zone, evo ova naša, nije mi drago što u Brodu što su ovakvi rezultati u našoj zoni slobodnoj Đuro Đaković ali evo, podaci pokazuju da se radi ipak o jednom da ne kažem usporavanju tempa u odnosu na godine prije iako zona je otvorena do 2025. kako piše, 2016. pardon, osnovana 2001., 25 godina je rok trajanja te slobodne zone ali evo naziru se malo lošiji rezultati što meni osobno nije drago, a vi ste pohvalili tu zonu u vašem govoru i meni je to drago.
Domagoj Hajduković odgovor na repliku.
Hvala gospođo potpredsjednice i hvala kolega. Pa da zapravo govorio sam općenito o poduzetničkim zonama. Nisam htio ići u neku dublju analizu ali ako govorimo kumulativno dakle prihod je kumulativno govoreći o svim zonama imao dosta dobre pokazatelje. Dakle, oni iznose nešto manje od 5 milijardi kuna sve skupa. Rashodi 4,3 milijarde znači da je dobit nekih 30 milijuna. Dakle, kumulativno govoreći to je dobro, ali imate naravno i nažalost primjera gdje se određenim slobodnim zonama i smanjuje dobit korisnika. To je svakako žalosno. Govorimo o 2013. godini dakle kada smo još i bili duboko u recesiji ali ono što mene ohrabruje je povećanje broja zaposlenika, dakle od 7 900 i nešto zaposlenika narasli smo do preko 8 tisuća tako da tu postoji napredak a svi znamo da nam je i glavni cilj zapravo su radna mjesta, što više radnih mjesta i očuvanje istih. Hvala.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Tomislav Klarić.
Uvažena potpredsjednice, zamjeniče ministra, kolegice i kolege zastupnici mislim da nije potrebno čitati i govorit o svemu ovome što se nalazi u ovom izvješću tim više što je i zamjenik ministra iscrpno u tom djelu praktički iznio sve što u ovom izvješću piše. Nema razloga da se ovako izvješće ne prihvati naročito iz razloga jer se radi o izvješću za 2013. godinu, u njemu su navedeni i oni stvarni podaci što se događalo u tom periodu 2013. godini na području industrijskih zona u RH. Zato ću ja ukratko u svojoj raspravi reći nekoliko riječi o slobodnim zonama i o njihovom značenju za gospodarski razvoj na području RH naročito onom djelu gdje su već uspostavljene ali i ostalim problemima s kojima se možemo susretati i što bi to moglo značiti. Kolega Hajduković je spomenuo primjer zone na Kukuljanu slobodne zone koja nema korisnika u ovom trenutku. Imamo još čitav niz zona na području RH gdje se nalazi svega jedan ili dva korisnika ili ih uopće nema a neki su čak i otkazali. Međutim bit slobodne zone ono što ja tvrdim čitavo vrijeme a i kroz rasprave koje su vezane za druge zakone koji se odnose i na poslovne zone, na slobodne zone, na infrastrukturu za rješavanje problema zemljišta ovdje svakako treba istaknuti ono što je najbitnije kad govorimo o slobodnim zonama. Da je to specijalni instrument državne gospodarske politike i često se ovdje postavljalo pitanje zbog čega su jedinice lokalne samouprave na području čitave RH formirale toliko puno zona kad u njima nema poslovnih subjekata ili ih ne može bit. Evo upravo ovaj primjer koji je kolega Hajduković spomenuo a vezan za Kukuljanovo, o njemu se osvrnuo i zamjenik ministra, govori upravo ono o čemu ja čitavo vrijeme tvrdim koliko je dobro imati pripremljeno kroz prostorno plansku dokumentaciju, kroz izgrađenu infrastrukturu, premda u ovom trenutku nema toliko interesa spremno u svakom trenutku ponuditi i taj instrument ulagačima, investitorima na tom području. Dakle 2013. o kojoj se odnosi ovo izvješće osvrnuti ću se upravo na ovu novu koncesiju koja je dobila Luka Rijeka na području slobodne zone, odnosno industrijske zone na Kukuljanovu gdje je površina ukupna svega toga bila nekih 360 tisuća metara kvadratnih i prazno je 270 tisuća metara kvadratnih, dakle nije popunjeno. Međutim, u ovom trenutku već su građevinske dozvole izrađene, već je obračunati komunalni doprinos za potvrdu glavnog projekta da bi se moglo krenuti u investiciju. I krajem, kolega Šuker, ne čujem sam sebe pred vama, [[Upadica: Dobro, dobro.]] Već drugom polovicom ove godine kreću planirane investicije u iznosu od 340 milijuna kuna na tom prostoru. Dakle zašto to sada ističem? Zato jer smo razgovarali o onim nesretnim postocima zemljišta unutar poslovnih zona na području jedinica lokalnih samouprava koje su u vlasništvu Republike Hrvatske odnosno sa njima upravlja DUDI. Investitor, a imamo svakodnevne kontakte s njima, naročito strancima, on očekuje brzo, sigurno rješenje i očekuje nekakvu garanciju. A ukoliko mi rješavamo probleme, pripreme zemljišta, rješavanje imovinsko pravnih odnosa na način kako se to radi do sada jednostavno tako nešto niti jednom investitoru nije moguće omogućiti pa čak i da se nekim specijalnim metodama krene prema državnim institucijama da se ti problemi riješe što prije. Dakle ono što je bit, bi je izgrađena infrastruktura, bit je riješeni imovinsko pravni odnosi i bit je upravo taj specijalni instrument državne gospodarske politike jer tim instrumentom možemo investitoru koji dolazi na naša područja omogućiti i tako nešto. Kada konvencionalni instrumenti zakažu, institut slobodne zone o kojima se govori u ovom izvješću je upravo ono što je međunarodno priznato u čitavom svijetu tamo od 1935. kada su u Americi prve te zone, prvenstveno vezane za lučki promet profunkcionirale. Razvile su se čitavim svijetom i one kao takve funkcioniraju. Tim više što država u ovom smislu mora malo iz svog proračuna odnosno i oni koji na terenu pripremaju projektne dokumentacije, prostorno plansku dokumentaciju malo ili ništa uložiti da bi se pojavio investitor koji će sve ove povlastice moći krenuti u realizaciju nekog svog projekta. I kada govorimo o tome da se gospodarstvo odnosno gospodarski subjekti, odnosno koncesionari nečega oslobađaju, to je samo prividno. Dakle nema tu nikakvog oslobađanja u onom smislu da se tako nešto na višestruko kvalitetan način neće vratiti i Republici Hrvatskoj i samim područjima, odnosno jedinicama lokalne samouprave na čijem prostoru se one nalaze. Dakle vračaju se kroz investicije same izgradnje objekata u kojoj će biti smješteni. Vraćaju se kroz zapošljavanje, kroz izvoz, kroz sve ono što generira taj vid, odnosno taj specijalni instrument državne politike. I u svakom slučaju, evo zamjeniče ministra i ministarstvo, mislim da bi svi mi zajedno trebali u ovom smislu promišljati na taj način da je najbitnije od svega stvoriti preduvjete, stvoriti ne samo ovaj instrument nego i sve one druge instrumente jer investitori jednostavno ne žele čekati. Imali smo i kod mene jedan ne baš lijep primjer gdje smo pregovarali sa njemačkim investitorom spustili mu cijenu, dogovorili se o kupnji, napravili prednacrt ugovora za 350 tisuća metara kvadratnih zemljišta proizvodnje umjetnog mramora i sve za izvoz. U kontaktima sa ministarstvom ti isti investitori su upućeni na potpuno drugu lokaciju unutar Republike Hrvatske što smatram da definitivno nije bilo u redu. Na svu sreću krenuo je sa realizacijom ali u puno manjem obliku jednog takvog projekta. Mislim da svi ovi pokazatelji definitivno ne mogu se vrednovati u ovom trenutku jer su upravo iz 2013. godine. Znamo da smo 2013. ušli u Europsku uniju znamo da će biti potreban jedan izvjestan vremenski period gdje ćemo točno kroz život i provedbu svih tih i novih zakonskih regulativa i novih propisa moći sagledati kompletan učinak svih ovih naših slobodnih zona. Ono što svakako možda ovako usput da se kaže, često se iz tih slobodnih zona odnosno od lučkih ajmo reći područja govore i podaci u našim nekakvim pokazateljima pokazuju kao izvozni podaci iz Republike Hrvatske. Tu mislim na Luku Ploče, tu mislim na Luku Rijeka, Pula i taj vid transporta. One definitivno u tom dijelu su najviše taj provoz kroz Republiku Hrvatsku, skladištenje i ono drugo. Imamo jednu interesantnu analizu i preporuke prema Vladi i državi koju je izradilo veleučilište i u Rijeci a vezano je za slobodne zone i njihove sugestije. Mislim da bi ga dobro bilo proučiti neke od tamo danih prijedloga implementirat kroz regulativu, a vezani su za još dodatnih pogodnosti i mogućnosti korisnicima slobodnih zona koje bi mogli imati, a da previše nisu u onom smislu prikazani kao nekakvo odricanje od prihoda države. Jer opet ponavljam, to sve odricanje koje dajemo gospodarskim subjektima, koncesionarima unutar slobodne zone možemo definitivno reći da je to u onom smislu slikovito kazano, prividno, budući da se na drugačiji način višestruko vraća i državi, jedinici lokalne samouprave i našim građanima. Možda bi trebalo promišljati o tome što bi i koje bi se još pogodnosti korisnicima slobodnih zona mogli dati, zašto ne omogućiti uvoz i strojeva i materijala za izgradnju nekakvog novog proizvoda koji će biti i nekakva nova dodana vrijednost tim gospodarstvenicima unutar tog prostora slobodnih zona bez carina, bez nekakvim administrativnim pristojbi, svega onog što proizlazi iz toga. Jer konačni proizvod kad je izgrađen onda nije ono što sam prije rekao samo nekakva roba u kontejneru koja dođe u riječku luku, pretovari se na kamion ili vagon i onda putuje dalje. Možda bi se trebalo promišljati i na to da se može izvući van iz slobodne zone, dakle one su zakonom definirane kao ograđeni prostor, osigurani prostor, osvijetljeni prostor i gdje roba stoji, pakira se, izvozi ili ide dalje. Svakako će postojat potreba i sa novim tehnologijama da se takva roba privremeno iznosi van iz te slobodne zone radi raznoraznih nekakvih testiranja ili drugih potrebnih radnji koje bi pospješile da to bude nekakav dodatni proizvod. O tome bi mogli govoriti zaista jako puno. U svakom slučaju ne vidim nikakvog razloga da se ovo izvješće koje je ministarstvo pripremilo u ovom obliku kako je ne prihvati. Uz sve ovo promišljanja o kojima sam govorio i u svakom slučaju uz prihvaćanje drugih i mnogih sugestija koje dolaze od ljudi koji operativno rade na terenu, koji sve to pripremamo. Opet se vraćam na ono što me čitavo vrijeme bode i o čemu sam davao amandmane, a vezano za Zakon o poduzetničkoj infrastrukturi, Zakon o strateškim investicijama, da ne trebamo robovati postotku izgrađenosti određenih površina unutar jedinica lokalne samouprave u onom smislu rješavanja imovinsko-pravnih odnosa jer to koči. Ništa se neće dogodit s tim zemljištem ukoliko je prostornim planom definirano kao poslovna zona, mogućnost slobodne zone ukoliko ona nije u vlasništvu Republike Hrvatske, a u vlasništvu je jedinice lokalne samouprave, postoje mehanizmi na koji način to možemo zaštitit da ne bi bilo nikakvih sumnji za daljnje radnje sa tim zemljištima. Ali moramo omogućit da u svakom trenutku kad se pojavi investitor da možemo tom istom investitoru ponudit maksimum, da taj investitor ne treba čekati niti ne znam kakve duge naše, već kako smo na njih navikli procedure i da on može imat garanciju na što nam se često žale investitori i traže od nas koji pregovaramo s njima da im damo garanciju na 5 do 10 narednih godina vezano i za komunalne i za porezne, što mi jednostavno na terenu ne možemo im dati s obzirom na način i brzinu promjene regulative ovdje, tu kod nas. Izvješće je prihvatljivo, klub HDZ-a će ga podržati. Hvala.
Marijan Škvarić, replika.
Hvala potpredsjednice Sabora. Uvaženi kolega, tu se jedino možemo složiti da ako bi trebali razgovarati o slobodnim zonama odnosno poduzetničkim zonama zaista bi mogli tu potrošiti cijeli dan a možda bi i trebalo jer zaista imamo šta o čemu govoriti, od zemljišta, od poticaja, potpora, … itd. Ali ono što bih posebno se spomenuo, što ste ipak u vašoj raspravi iznijeli, a to je pitanje opremljenosti zona. I rekli ste da li je upitno, da li ta zona može biti samo definirana preko prostorno-planske dokumentacije ili bi ta svaka zona trebala biti dizana na najveću razinu infrastrukturne opremljenosti. Da, to je upitno, ovisi o mnogim faktorima. Baš u pitanju zone Kukuljanovo koju ste rekli, kad gledamo iz informacije koju smo dobili u ovom izvješću, ona je osnovana 1997. godine. Ona piše da je potpuno infrastrukturno opremljena, ja sad nisam mogao na brzinu naći koliko je a to znači da su ogromna sredstva, ako je to 100 hektara zemljišta su na neki način zaleđena u tu zonu koja nisu u funkciji. I sad iz ovoga se neminovno nalaže još jedno pitanje, da u ovom izvješću možda u budućnosti bi trebalo biti još neke na neki način informacije. To je prije svega tko je osnivač tih zona i koliko je uloženo u infrastrukturno opremanje svake te zone, da li je to od svakog tog ulagača ili je to, bojim se u onom trenutku da kad nešto radi netko to je da onda je dobio od države zemljište u cijelosti, još je dobio od države sredstva za infrastrukturno opremanje. Znači mi se tako možda možemo ponašati kada su neka druga sredstva koja ćemo dobiti, možda ćemo se evo nahvaliti u jednom trenutku, uložit ćemo ih i zalediti, a onda kasnije nema interesa možda toliko niti ambicije da se potrudimo da tu istu zonu na neki način i opremimo, jer kad uložite svoja sredstva itekako vam je u interesu a to je primjer Varaždinske županije i slobodne zone Varaždin da dovezete ulagače i da tu zonu aktivirate.
Tomislav Klarić, odgovor na repliku.
Pa evo kolega, zona Kukuljanovo vam baš nije klasičan hrvatski primjer budući da evo podaci točni koje vam mogu dat za zadnjih 10 godina ulaganja u infrastrukturu i investicije od strane jedinice lokalne samouprave i tvrtke Industrijska zona 124 milijuna i 700 tisuća kuna. U tih 10 godina od države dobiveno milijun i 800 i nešto. Evo gospodin Pros je potpisao jedan ugovor na par sto tisuća kuna isto za izgradnju infrastrukture, a ona nije prazna. Radi se o pet milijuna kvadrata, o 350 poslovnih subjekata i 3500 i varira do, i u ovom trenutku se rade 4 nova poslovna subjekta. I u ovom trenutku će biti upravo ove investicije od 340 milijuna kuna u ovu slobodnu zonu jer je u sklopu tog projekta. Međutim, ono što smo govorili, govorili smo o tome što je cilj mog govora danas bio tu, da investitor ne čeka. Dakle, investitor želi investirati i njemu treba brzina, jer brzina je na neki način njemu novac. Ukoliko zapinje u ovim stvarima rješavanje imovinsko-pravnih odnosa, ishodovanje ne znam kakvih dozvola, u prebacivanju imovine od DUDI-a na grad ili tako nešto. E onda taj investitor odlazi i silna je borba da bi ga se uspjelo zadržati. To je toliko uloženog novaca u tu zonu. Još se nije vratilo. Ali već se vraća kroz tih 3500 zarađenih osobnih dohodaka, već se vraća kroz komunalnu naknadu i komunalni doprinos, a da ne govorim kolika je zarada za Republiku Hrvatsku u tom dijelu što će se na tom prostoru odvijati. Zato govorim da nije problem ukoliko su jedinice lokalne samouprave odredile na svom prostoru područje za takvu namjenu. Nije ni problem koliko su nešto uložile. Problem je ukoliko investitor na taj prostor neće ili ne može da dođe zbog toga što mu naše administrativne prepreke u daljem njegovom poslovanju to onemogućavaju da u brzom roku krene u investiciju.
Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Klarić, prije svega drago mi je da se slažemo oko toga da je izvješće prihvatljivo i da ćete ga podržati. Htio sam samo dopuniti nekoliko navoda iz vaše rasprave budući da ste se jednim dijelom pozivali na mene. Prije svega se sa vama slažem da određeni preduvjeti za ulaganje trebaju postojati i tu baratamo ipak podacima iz 2013. godine, tako da se i tu s vama slažem. Teško je pratiti neke trendove sa podacima koji su relativno stari, dakle tu se apsolutno slažemo. No da sam dovodio u pitanje postojanje nekih slobodnih zona, ne dapače. Mislim ja ne znam što je sada sa slobodnom zonom Kukuljanovo ili mislim imamo primjer ove slobodne zone Bjelovar. Od 60 000 metara kvadratnih koje su uključene u slobodnu zonu pola je zauzeto i zauzima ih samo jedan korisnik koji zapošljava nešto manje od 50 radnika. Dakle i to je samo jedan korisnik može biti itekako vrijedan budući da je sve prerađivačka industrija i budući da sve ide u izvoz. Dobro, doduše u zemlje EU, ali dakle sva je proizvodnja orijentirana izvozu. Znači, nekoj dodanoj vrijednosti. Hvala.
Tomislav Klarić, odgovor na repliku.
Kolega Hajduković, drago mi je da se razumijemo jer u ovome Saboru od kad govorim, govorim o najviše o tom problemu a koji se odnosi upravo na gospodarstvo. I zakone koje smo nedavno donijeli jedinici lokalne samouprave konkretno na mom prostoru samo u ovih 4 mjeseca u proračun je samo sa onog osnova Zakona o porezu na dohodak manje prihoda 2 milijuna i 300 tisuća kuna. Do kraja godine ćemo vidjeti. A imamo upravo za tu poslovnu zonu 9 gotovih projekata sa potvrdama glavnih projekata da možemo u bilo kojem trenutku krenut graditi infrastrukturu. I to nije infrastruktura samo nekakva cesta ili nekakva struja, nego kompletna infrastruktura što može negdje proći. Zato vam govorim, jedinice lokalne samouprave su sa ovim zakonskim rješenjem dovedene u poziciju da moraju odustajat od investicija. Dakle od investicija i u te poslovne zone i u ostale infrastrukturne ono što im je Zakon i o komunalnom gospodarstvu propisao i sve ono ostalo. Ne možemo stezat remen na način da ne pripremamo se za stvaranje nekakvih novih mogućnosti, novih vrijednosti. Ako se ne izgradi infrastruktura do čestice od 3500 kvadrata, na tu česticu od 3500 kvadrata čak da je imovinsko-pravno riješena neće nitko doći, jer svaki poslovni subjekt traži vodu, struju, plin, oborinsku odvodnju, fekalnu odvodnju, optiku i sve ono što uz to dolazi. Dakle, mi moramo odustajat od investicija a čak i da dobijemo sredstva iz EU fondova za izgradnju svega toga mi moramo promišljat o tome na koji način ćemo kasnije financirat sve ono što će takav nekakav objekt ili projekt prouzročiti. Dakle, trebat će to sve održavati. I ako nemamo strategije unaprijed zacrtane i unaprijed definiran izvor sredstava onda smo u problemu, onda stvarno ne treba promišljati o tome da otvaramo i da razmišljamo o nekakvim novim poslovnim zonama jer nam je gospodarstvo onda u problemu. To je ono što generira. Zato ja čitavo vrijeme govorim moto razvoja je dolje na terenu, a glava i ono koje će omogućiti tom motoru da bolje diše, da dobije dobru smjesu tih goriva iz zraka da bi mogao funkcionirati je upravo Vlada i ministarstvo koje počesto ne slušaju.
Završna riječ zamjenika ministra poduzetništva i obrta gospodina Dražena Prosa.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Sabora. Evo uvažene saborske zastupnice, saborski zastupnici želim vam se zahvaliti na konstruktivnoj raspravi i pozvati vas naravno da jednoglasno podržite ovo Izvješće o slobodnim zonama za 2013. godinu. Dozvolite možda samo još jednom da naglasim, znači s jedne strane dalji razvoj slobodnih zona ovisi o gospodarskom interesu i koncesionara i korisnika koncesija. Ova druga mogućnost koja je vezana za preregistraciju, dakle nekih slobodnih zona u poduzetničke zone i onaj treći dio kako bismo mogli koristiti sredstva iz fondova EU konkretnije iz Europskog fonda za regionalni razvoj jer konkretno za poduzetničku infrastrukturu na raspolaganju je, dakle negdje preko 70 milijuna eura. A kada govorimo, dakle o ovom programskom financijskom području 2014./2020. hrvatskom malom gospodarstvu na raspolaganju je 970 milijuna eura. To je dakle nešto što je nužno iskoristiti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O izvješću ćemo glasat sutra. Kolegice i kolege, danas ćemo ovime završiti raspravu. Sutra ćemo u 9,30 raspraviti Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe Strategije suzbijanja korupcije za razdoblje srpanj 2013., srpanj 2014. a u 12,00 sati ćemo glasati o raspravljenim točkama. Hvala lijepa. Doviđenja! SJEDNICA PREKINUTA U 16,00 SATI.
Izvješće o slobodnim zonama za 2013. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje izvješće. Molim glasujte. Ne, ne. Ispričavam se. Ne. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o slobodnim zonama za 2013. godinu. Molim glasujte o zaključku. Utvrđujem da je većinom glasova, 108 glasova za i 1 suzdržanim glasom i ništa protiv glasova prihvaćen zaključak kako ga je predložila predlagateljica.