Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice elektronskog sistema za glasanje.Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da smo na jučerašnjoj sednici započeli raspravu o amandmanu narodnog poslanika Gordane Gajić na član 30. Predloga zakona. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović, ili poslanica, kako volite.
Mi smo juče stali na amandmanu na član 30. koji u svom stavu 2. predviđa dobrovoljnost, kako kaže ministar, da strane u sporu mogu sudu da podnesu zajednički zahtev za mirovanje postupka. Prethodno je ministar rekao da se ovaj zakon donosi zato što usklađujemo celinu sistema u Srbiji. Da se pokušalo da se uskladi celina sistema u Srbiji ovakvo rešenje ne bi moglo da postoji, jer smo neki dan završili raspravu o zakonu o parničnom postupku, koji nigde ne predviđa mirovanje postupka. Naprotiv, nekadašnji institut mirovanja postupka je potpuno anulirao. Znači, po našem ZPP-u ne postoji mogućnost da postupak miruje, a ovaj zakon to predviđa. Još jedna stvar mi je jako zasmetala u vezi sa ovim amandmanom, odnosno sa članom 30. Predsedavajući je pročitao da je Zakonodavni odbor predložio da se amandman odbije. Zakonodavni odbor ima pravo i dužnost da proceni da li je amandman pravno moguć i da li je pravno nemoguć. Ako se odbija, onda je on pravno nemoguć, a to po Zakonodavnom odboru znači da nije u skladu sa zakonom ili sa Ustavom. To je jedna od stvari koja bi, po nekom mom osećanju, ukazivala na to da stav 2. ne može da stoji u ovom zakonu. Što se tiče dobrovoljnosti, na kojoj je ministar u svom izlaganju insistirao, naravno da smo za dobrovoljnost i naravno da smo za to da stranke imaju pravo i da su vlasne da se same određuju u postupcima. Na član 19. ZPP-a postojao je amandman poslaničke grupe DS koji je tražio tu dobrovoljnost i da stranke mogu da se odrede sporazumno prema tome da li će doći do zastajanja postupka ili ne. Prema tome, poslanička grupa DS apsolutno želi da se poštuje volja stranaka u postupcima, ali nažalost, ovakvo rešenje u ovom zakonu ne može da stoji.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, članom 30. se u potpunosti probija pravni sistem Republike Srbije i degradira srpsko pravosuđe. Ovde se arbitri i laici stavljaju iznad sudova i sudija. Zašto se probija pravni sistem? Zato što smo imali raspravu o Zakonu o parničnom postupku, gde je isključen institut mirovanja u parničnom postupku. Moram da kažem onima koji nisu pravnici da je razlika između instituta mirovanja i instituta zastajanja u parničnom postupku po pravnim posledicama. Do mirovanja dolazi kada jedna od stranaka u postupku ne dođe na ročište, a radi se o tužiocu. Postupak na predlog tuženog počinje da miruje, a po isteku roka, ukoliko tužilac ne pokrene postupak iz mirovanja, tužba se smatra povučenom. Ovo je u suprotnosti sa tako predviđenim institutom parničnog postupka. U toku rasprave je ministar uočio da je probio pravni sistem Republike Srbije, da je njegov predlog zakona u koliziji sa Zakonom o parničnom postupku koji je predložio ministar pravde i to očigledno govori o nesinhronizovanosti rada u samoj Vladi. To govori o tome da Sekretarijat za zakonodavstvo Republike Srbije ne radi svoj posao, ne obezbeđuje celovitost pravnog sistema u Republici Srbiji. Ovakvim predlogom zakona se arbitri, koji mogu biti pravni laici, stavljaju iznad sudija i sudova zato što se na zahtev stranaka izuzima rešavanje jednog spora iz sudske nadležnosti i prebacuje u jedan potpuno birokratizovani aparat. Juče sam od ministra čuo veoma loše kvalifikacije o radu srpskog pravosuđa. Ministar je izrazio sumnju da sudije namerno ili iz grube nepažnje razvlače postupke u vezi sa radnim sporovima, a da će ovi instituti koje predviđa zakon o mirnom rešavanju radnih sporova obezbediti mirno rešavanje i efikasnost u zaštiti prava građana. Apsolutno smatram da se radi o potpuno improvizovanoj oceni, jer iako srpsko pravosuđe boluje od mnogih dečijih bolesti, ima mnoge mane koje možemo vrlo objektivno da mu pripišemo, ipak sam sklon da verujem u samostalnost i nezavisnost sudskog pravosuđa. Na ovaj način, ovim zakonom, ministar gazi srpsko pravosuđe i smatra da je veće poverenje u agenciju za mirno rešavanje sporova, gde se direktor imenuje od strane Vlade i gde će miritelji i arbitri biti laici, vrlo često pravni laici, ali neki prekaljeni sindikalci koji su radili godinama i primali platu u sindikalnim organizacijama ne rešavajući radnicima ama baš ništa. Bojim se da se ovde stvara jedna birokratska struktura podobna za uhlebljenje mnogih sindikalaca koji ne znaju šta će u ovom tranzicionom periodu. S druge strane, upozoravam sindikate da će se ovim zakonom Vlada osloboditi obaveze i odgovornosti za rešavanje socijalnih problema, a da će sindikati biti uvučeni, na osnovu ovog zakona i zakona o socijalno-ekonomskom savetu, i preuzeti odgovornost za nastale socijalne tenzije. Imate situaciju da će premijer i Vlada otkloniti od sebe te pritiske, pa će čak otkloniti i od resornog ministarstva nadležnog za poslove rada, ali će zato o tome odlučivati neki na šestom nivou ispod Vlade i premijera. To će biti arbitri, vrlo često imenovani i određeni od direktora agencije za mirno rešavanje sporova. Kad god se stranke ne dogovore oko ličnosti arbitra ili miritelja, pre svega u sporovima gde su strane u sporu zaposleni u javnim i komunalnim preduzećima, a druga strana u sporu osnivač, a to je Republika, grad ili autonomna pokrajina, u tom slučaju njega imenuje direktor agencije koji je opet produžena ruka Vlade, jer ga je Vlada postavila na to mesto. To sve govori o političkim namerama, govori o besmislenosti ovog pravnog rešenja, o probijanju pravnog sistema Srbije i gaženju samostalnosti i nezavisnosti pravosuđa u Srbiji, jer se sudije laici, arbitri laici, nestručnjaci stavljaju iznad sudova i sudija.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Vučković.
Gospođe i gospodo narodni poslanici, juče je gospodin ministar istakao da mi treba da gledamo ceo sistem ovog zakona i da o njemu vodimo računa. O tome da tu baš ne postoji sistem govorila je malopre koleginica Leila Ruždić. Gospodin ministar je govorio o jednoj stvari koja se zove primenljivost zakona. Ja sam to zapisao, taj izraz je upotrebio. Vidi se da ovaj zakon ne može da bude primenjen iz razloga koji su malopre istaknuti. To je nepostojanje mirovanja postupka, kao instituta, u samom parničnom postupku. Tu nije bilo koordinacije u okviru same Vlade. Izgleda da je za ovaj postupak važno da se na neki način prekine postupak i da se on vodi u okviru ove agencije, odnosno novih instituta, a da se kod suda u izvesnoj meri zastane sa postupkom. Mirovanje postupka, koje je Predlog zakona trebalo da nametne, nije moguće, kao što vidimo, zbog Zakona o parničnom postupku. I da postoji taj institut, ne može se nametnuti strankama mirovanje zato što stranke svojom slobodnom voljom u parničnom postupku određuju da li će biti mirovanje. Prema tome, njima ne može neki zakon unapred odrediti da hoće da koriste neka druga pravna sredstva, moraju da idu u mirovanje postupka. To nije u skladu sa parničnim postupkom, kad bi mirovanje postojalo. Sa druge strane, ono što je ostalo u Zakonu o parničnom postupku, to je prekid postupka. Da li bi mogao predlagač zakona da sada uvede, umesto mirovanja, prekid postupka? Ne bi mogao, zato što smo se mi borili, i bili odbijeni što se tiče tog predloga, da prekid postupka mogu tražiti same stranke. Ministarstvo pravde, odnosno predlagač Zakona o parničnom postupku izričito je insistirao da stranke ne mogu tražiti prekid postupka, niti mogu zastati sa postupkom po sopstvenoj volji koju izraze pred sudom. Prema tome, primenljivost zakona koji se predlaže, o kojoj je bilo ovde govora, zaista ne stoji.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, žao mi je što vi juče praktično niste prisustvovali većem delu diskusije u ovoj sali, kada su upućene brojne primedbe na vaš predlog zakona. Pojavili ste se u sali negde oko 17,30 – 17,40 i držali govor od 20 minuta, očigledno nezavisno od onoga šta smo mi pre toga imali vama da kažemo. Ono što je bilo najgore, to je što ste tada odgovarali, navodno, na neke primedbe, a da naše primedbe niste ni čuli. Kao što vidite, ja sam već četvrti poslanik Demokratske stranke koji se javlja povodom ovog člana 30. Mi mislimo da je upravo ovaj član 30. dokaz i slika kako je rađen zakon koji je ovde danas pred nama. Naime, u jednoj državi postoji pravni poredak i postoje zakoni i ti zakoni međusobno moraju biti u odgovarajućem skladu, da bi to bio jedan sistem koji funkcioniše. Stvarno očekujem od vas odgovor na pitanje kako će strane u sporu zajednički sudu podneti zahtev za mirovanje postupka, kada smo pre tri dana ovde završili raspravu o Predlogu zakona o parničnom postupku, gde je takođe naša stranka imala više desetina amandmana, kojim je izbačena mogućnost mirovanja postupka. Dakle, nisam bio lenj pa sam sinoć ponovo čitao Predlog zakona o parničnom postupku i čini mi se da sam ga skoro napamet naučio. Ako treba, daću vam jedan primerak. Molio bih vas da do kraja dana nađete gde ima mirovanja postupka. Da je kojim slučajem ova vlada imala sluha za amandmane Demokratske stranke, sada ne biste imali ovaj problem, jer mi jesmo dali neke amandmane kojim bi možda bilo zadržano mirovanje postupka, ali naravno, toga nije bilo. Znači, zbog kolega iz DSS i G17 plus, kolega pravnika pročitaću o čemu je ovde reč, o čemu već nas četvoro govori: "Ako među stranama u individualnom sporu teče sudski postupak iz istog činjeničnog i pravnog osnova, strane u sporu dužne su da sudu zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka". Gospodo pravnici, kolege advokati, mirovanja postupka više nema. Da li razumete da je ovaj zakon u koliziji sa onim zakonom koji ste nam ovde dali pre tri dana na razmatranje? Da li znate da je ovo odredba koja je neprimenjiva i da li uopšte znate da je ovo samo jedna od sijaset odredbi ovog zakona koje su potpuno neprimenjive? Zašto ne odgovarate na ovo pitanje, ili ćete opet napustiti salu i doći u 17,40 i ispričati priču koju ste unapred pripremili? U krajnjem slučaju, to nije korektno. Poslanici pripremaju amandmane, izlaze ovde i govore, trude se nešto da objasne, a nema ko da ih sluša. Još jedanput što se tiče Odbora, nije mi jasno kako je kolega potpredsednik Skupštine Anđelković rekao da je Zakonodavni odbor odbio. Za ove četiri godine, koliko smo ovde, valjda smo svesni da Zakonodavni odbor može da utvrdi da je nešto u skladu sa zakonom i da nešto nije u skladu sa zakonom. On ne ceni celishodnost, on samo utvrđuje zakonitost, da li je nešto pravno moguće ili nije pravno moguće. Uopšte, cela ova diskusija, kako vidim i kod samih koalicionih partnera vladajuće koalicije, izaziva određeno nezadovoljstvo. Nije dobro da se pred Narodnom skupštinom nalaze ovakvi zakoni, koji će izazvati samo probleme kada bude došlo do sprovođenja u praksi, a to će očigledno biti ukoliko ministar ipak ne pristane da povuče ovaj zakon. Kada postoji tako veliki broj primedaba na jedan zakon, a one su u većoj ili manjoj meri osnovane, onda je nekad bolje povući taj zakon, izmeniti rešenja koja nisu odgovarajuća, vratiti se za mesec dana i sigurno u jednoj boljoj atmosferi zakon usvojiti. Dakle, završavam, molio bih ministra da uzme Zakon o parničnom postupku i da svima nama, koji možda živimo u neznanju i zabludi, pokaže na osnovu kog člana tog zakona će se stranke obratiti sudu i zahtevati, ne znam kako bi to moglo da bude, jer nikad nije moglo da se zahteva, ali dobro, da nam pokaže gde se u ovom zakonu nalazi institut mirovanja postupka.
Reč ima ministar za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku Slobodan Lalović.
Kratko ću da odgovorim na ovo pitanje, pošto se to očigledno pokazalo kao najveći problem u primeni ovog zakona. Zaista je u Predlogu zakona o parničnom postupku, koji je ovde razmatran pre ovog zakona, izostavljen institut mirovanja. Međutim, isto tako pitam ovde prisutne pravnike – da li možemo u predlogu drugog zakona, dok zakon o parničnom postupku nije usvojen, da ignorišemo institut mirovanja, koji još uvek postoji u pravnom sistemu i poretku, sve dok ne bude bio, eventualno, usvojen zakon o parničnom postupku. Jednostavno, mislim da se kuca na pogrešna vrata, a ceo taj problem koji postoji i na koji vi ukazujete biće rešen kada budemo znali da li će biti usvojen zakon o parničnom postupku. Ovako, vi biste tražili od nas nešto što je pravno i logički potpuno nemoguće, dok je na snazi postojeći Zakon o parničnom postupku. On je još na snazi, tako je, gospodo pravnici, biće na snazi sve dok novi ne bude usvojen i objavi se u "Glasniku", pa osam dana nakon toga, a vi tražite od ove vlade da učini nešto direktno nezakonito. Zamolio bih da takve stvari ne tražite od ove vlade. Hvala.
Replika, narodni poslanik Milan Marković.
Gospodine ministre, ovde se postavlja nekoliko pitanja. Prvo je da li vi kao ministar u okviru vlade koja je nama pre tri dana predložila jedan drugi zakon niste bili u stanju da anticipirate kakvo će rešenje biti u tom zakonu. Znači, svaki poslanik u ovoj sali je svestan da mirovanje u roku od 10 dana više neće postojati. Pripremajući jedan zakon, koji navodno treba u budućnosti da funkcioniše, vi ste hteli da anticipirate dalja dešavanja, jer vi imate razumevanja za ono što se dešavalo, ali niste bili u stanju da razumete da neće biti mirovanja u roku od 10 dana. Druga stvar, meni je žao što vi loše baratate terminima. Nije nezakonito ako vi predvidite drugi institut, ako predvidite drugo rešenje. To ne znači da je nezakonito. Prosto, trudite se, bar zbog nas pravnika ovde, da ne koristite takve termine, bez obzira da li oni zvuče lepo na televiziji ili ne. Dakle, vaša argumentacija potpuno nije ispravna. Vi ste jedna vlada; ta vlada predloži dva zakona, mi ih razmatramo u roku od nedelju dana i oni će biti usvojeni jednog dana kada bude dan za glasanje, a u ta dva zakona stavite ovakvu nelogičnost. Problem je u vladi, problem je u vama ministrima koji izgleda međusobno ne sarađujete, ne dogovarate se; ili je problem u onom vladinom telu koje bi trebalo da vodi računa o zakonodavstvu i usklađenosti propisa. Dakle, problem je sa mirovanjem; možda ste mogli da predvidite neki drugi institut, a ima u Zakonu o parničnom postupku neki drugi institut, mogli ste na drugi način da rešite ovo. Zašto jednostavno ne priznate omašku pred narodnim poslanicima, jer biće poštenije i prema nama i prema vama samima i prema onim pravnicima koji su vam pisali zakon. Vi niste pravnik i vi to ne znate. Znači, lepo kažete – jeste, omaška je, promenićemo, povući ćemo, napravićemo bolje, da bi to bolje funkcionisalo. Ovo obrazloženje koje ste dali jednostavno ne stoji, jer je to loše za vas kao ministra da niste bili u stanju da predvidite dešavanja ni 10 dana unapred, a kako mislite za dve ili tri godine, koliko možete da budete ministar.
Idemo po redosledu, prvo Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 30. zakona je u stvari 34. pokušaj u pismenom obliku da ubedimo skupštinsku većinu da ovaj tekst predloga zakona ne proglasi zakonom. Razloge za to čuli ste od pravne struke, veoma je logično, poštujući struku i logiku prava, mislim da je svima jasno zašto ovaj tekst zakona ne treba da postane zakon. Ja ću ukratko da protrčim kroz pravnu praksu, samo još neke argumente da kažem. Dakle, ova oblast se može rešavati drugačije, brže i jeftinije. Kada su u pitanju individualni sporovi, mislim na otkaz ugovora o radu, a poslodavac i zaposleni sklapaju ugovor o radu kod zasnivanja radnog odnosa, otkaz ugovora o radu zaposleni može da da poslodavcu kada hoće i ne mora da ga obrazlaže. Ima mogućnost i poslodavac, ako ne ispoštuje rok od 15 dana, dakle, da napravi spor oko toga, ako mu je taj radnik neophodan, ako ugrožava proces rada, ne nađe zamenu za tog radnika koji je dao otkaz i otišao. U slučajevima kada poslodavac daje otkaz, u smislu postojećeg Zakona o radu danas je mnogo teže dati radniku otkaz, nego po zakonu koji je pre toga bio na snazi, bar u onim delovima kada radnik ne poštuje radnu disciplinu, ne dolazi redovno na posao, ne ispunjava određenu radnu normu, dakle, u preduzećima gde je većinski društveni kapital. Kod privatne prakse, kod preduzetnika, to je daleko lakše, ali samo iz razloga što se ne poštuju postojeći propisi i što inspekcija rada ne radi svoj posao, jer nije u prilici da radi svoj posao. Možda bi taj problem bilo lakše rešiti kada bi inspekcija rada imala bolje uslove, više sredstava i bila u prilici da u redovnoj kontroli obiđe sve poslodavce i ispravi sve nepravilnosti u toku rada, u odnosu na radnike koje upošljavaju, ili da preventivno deluje, ne morajući odmah da kazni poslodavca. Tako bi se sprečio rad na crno kod privatnih preduzetnika. Kod velikih sistema, velikih preduzeća, radniku koji ne dođe na posao čak ne možete dati otkaz zbog velikog broja izostanaka, nema disciplinskog postupka, a kada mu date otkaz može da kaže da njegovo ponašanje nije bilo u skladu sa zdravim razumom i tada mu ne možete dati otkaz. Kada je u pitanju radnik za čijim radom je prestala potreba, treba ispoštovati otpremninu zaostale zarade, pa poslodavac često nije u prilici i onda nema otkaza, u smislu Zakona o radu i Zakona o zapošljavanju, gde bi radnik koji ostane bez posla mogao da ostvari određena prava, u skladu sa Zakonom o zapošljavanju, vezano za godine rada i za uslove koji su regulisani u toj oblasti. Kada je u pitanju spor zbog isplate minimalne zarade, poslodavac je dužan da ponudi ugovor, tu je ugovor o radu, i kada zbog poremećaja uslova na tržištu nije u stanju da isplaćuje zaradu. Dakle, drugi deo je u uslovima kada je ranije ugovorena zarada manja od minimalne zarade koju vlada i sindikat ugovore svakih šest meseci, a o tome objave podatak itd. Ako poslodavac nije u stanju da isplaćuje zaradu zbog poremećaja likvidnosti i blokade računa, onda taj spor ne možete rešiti na ovaj način, bez obzira kako želeli miritelji ili arbitri, a čak ni intervencija inspekcije rada nije u prilici ako je poslodavac došao u tako tešku situaciju da ne može da isplaćuje zaradu. Ali, onda postoje određene mere da se u tom preduzeću pokrene stečajni postupak i da se izmire obaveze, ili da se na neki drugi način, prema postojećim propisima, sve dovede u red, da poslodavac obavlja posao u skladu sa propisima, ispunjava obaveze prema zaposlenima i državi ili da prestane da postoji. Kada je u pitanju razlika, minimalna zarada zbog manje ugovorene cene rada, to su mali iznosi i mali broj radnika, tako da to ne bi bio neki veliki problem spora, ali se u praksi često javlja kao problem spora iz neznanja. Dakle, nema boljeg arbitra od inspektora koji dođe kod poslodavca i napravi zapisnik o nepravilnostima, povredama određenih odredbi pravilnika. Suština priče je u ovome: zakonodavac je imao nameru da socijalnu politiku izmesti iz preduzeća i da država brine o socijalnom stanju radnika. Znači, u svim slučajevima poslodavac može da da otkaze radnicima ako ispoštuje proceduru, ne sme da pogreši u postupku, zbog čega bi sud vratio zaposlene na posao, a ako je prestala potreba za radnikom zbog smanjenja obima proizvodnje ili poremećaja na tržištu, ako ne može da plasira proizvode ili iz nekog drugog razloga, mora da ispoštuje da bi radnik ostvario određena prava na tržištu rada, ako nije dobio otkaz zbog sopstvene greške. Ja bih apelovao još jednom na ministra da sve ovo može daleko bolje i jeftinije da se uradi, ako se pospeši rad inspekcije rada, ako su redovniji obilasci i insistiranje na primeni propisa koji postoje.
Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, a potom narodni poslanik Petar Jojić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, poslanička grupa DS već, evo, četvrti dan ukazuje na dve činjenice. Prva je da ovaj zakon treba doneti, a druga je da se ovaj zakon na ovakav način ne može usvojiti. Argumenti koje nam je izneo ministar ukazuju na činjenicu da je i on sam svestan toga da zakon ima propusta, koje su pokušali da isprave sazivanjem Odbora i predlaganjem da se urade određene pravno-tehničke ispravke u njemu. U Poslovniku Skupštine Republike Srbije u članu 141. se kaže da se predlozi za izmenu i dopunu predloga zakona, odnosno amandmani podnose predsedniku Narodne skupštine u pisanom obliku, počev od dana dostavljanja predloga zakona, a najkasnije tri dana pre dana određenog za održavanje sednice. Amandman na član 30. nije podnet. S obzirom da se ne radi o pravno-tehničkoj dopuni proizilazi da ne postoji više rok u kome se može podneti amandman kojim bi se propust koji postoji u članu 30. mogao ispraviti. Jer, zakonodavac kaže da "u toku glasanja u pojedinostima", citiram ponovo, konstatujem zbog vremena, "amandmane u pisanom obliku mogu da podnose predlagač zakona, nadležni odbori, odnosno Vlada, samo ako je potreba za amandmanom nastala usled prethodnog prihvatanja nekog drugog amandmana". Ovde nismo u situaciji da će neki prethodno prihvaćeni amandman derogirati odredbu koja stoji u članu 30. za predviđeno mirovanje, već to čini drugi zakon koji je na dnevnom redu ove Narodne skupštine, a to je Zakon o parničnom postupku. Takođe je neprihvatljiva konstatacija da ne možemo znati kako ćemo usaglašavati odredbe različitih zakona koji su u istom trenutku na dnevnom redu saziva Narodne skupštine. Vlada je predlagač svih ovih zakona. Svi ovi zakoni prolaze kroz sednice Vlade Republike Srbije. U svakoj vladi postoji Sekretarijat za zakonodavstvo, koji je dužan da se stara o jedinstvenom pravnom sistemu Republike Srbije i samim tim je nedopustivo da se u dnevnom redu saziva nađu dva zakona sa potpuno različitim rešenjima. Dakle, ne radi se o pravno-tehničkoj promeni, nego o različitim institutima - institutu mirovanja i institutu zastoja. Kao što smo ukazali, ne radi se samo o činjenici da je ovaj zakon u suprotnosti sa odredbama Zakona o parničnom postupku, koji će biti usvojen, jer pretpostavljam da vladajuća koalicija ima većinu, pa je samim tim mogla da pretpostavi da će Zakon o parničnom postupku biti usvojen. Ove odredbe zakona su u suprotnosti i sa zakonom o javnim agencijama, koji će biti na dnevnom redu u narednih par dana, kao i sa članom 153. Zakona o radu. Na ove članove koji su u suprotnosti sa ova dva zakona poslanička grupa DS podnela je amandmane, jer je imala nameru da glasa i za zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, kao i za zakon o javnim agencijama. Demokratska stranka nije podnela amandmane na član 30. zato što nema nameru da glasa za Zakon o parničnom postupku, za koga smo u dugoj raspravi o parničnom postupku u pojedinostima, jer nam je bila uskraćena mogućnost da raspravljamo u načelu, ukazali da nije urađen na način kako Demokratska stranka smatra da bi Zakon o parničnom postupku trebalo da bude urađen. Zato još jednom apelujem na poslanike vladajuće koalicije, apelujem na Vladu, na gospodina ministra da ne dozvole da se zakon, koji je objektivno potreban našem pravnom sistemu, usvoji sa ovim pravnim nedostacima. Ne možemo dozvoliti da se uruši ugled Narodne skupštine, da se uruši mogućnost donošenja kvalitetnih zakona u Narodnoj skupštini, tako što ćemo iako smo svesni činjenice da imamo neusaglašene zakone ipak glasati za njih. Naravno, ukoliko imate većinu u Narodnoj skupštini, a pretpostavljam da je vladajuća koalicija ima, možete izglasati sve. Možete izglasati da je sada veče, možete izglasati da je proleće iako je jesen, možete izglasati šta god se stavi na dnevni red. Ali, molim vas, mi smo ovde, kao što sam već u više navrata rekla, zaduženi da rešavamo probleme. Problemi se javljaju svakodnevno. Normalno je da se dešavaju i propusti ukoliko neko želi da reši problem. Ali nemojte, molim vas, bežati od problema. Nažalost, to jeste karakteristika Vlade, čemu smo mi svi zajedno svedoci. Nemojte bežati od onih problema kojih smo svi mi zajedno u ovom trenutku svesni. Nemojte bežati od činjenice da je nemoguće usvojiti u istom sazivu tri zakona koji imaju potpuno drugačija pravna rešenja za iste probleme kojima se bave. Budite ljubazni, ministre, povucite ovaj zakon sa dnevnog reda. Promenite odredbe zakona koje nisu u saglasnosti sa zakonima koji se takođe nalaze na dnevnom redu ovog saziva, pa će Demokratska stranka glasati za takve izmenjene zakone. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tumačenje Zakona o parničnom postupku koje je dao gospodin ministar apsolutno nije u skladu sa predloženim rešenjem u članu 30. Predloga ovog zakona. Pre svega, u Zakonu o parničnom postupku u članu 216. propisano je kada može nastupiti mirovanje postupka. Mirovanje postupka može da nastupi iz više razloga, ali se u prvom redu traži da se o tome prethodno stranke sporazumeju. Dakle, tu se ministar i poslanici SRS ne mogu naći u istoj ravni, zbog toga što mirovanje postupka prema važećem zakonu znači jedan od razloga da su se stranke sporazumele. A, šta nudi predlagač? Predlagač u zakonu o kome je reč u članu 30. stav 2. kaže: "Ako među stranama u individualnom sporu teče sudski postupak iz istog činjeničnog i pravnog osnova, strane u sporu dužne su...". Prema tome, ne može ovde sada neko da nametne obavezu koju važeći zakon u članu 216. i 217. propisuje. Dakle, ne može se to poistovetiti, niti može da se poredi, niti tako da se tumači. Po ovom predlogu, dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ministar će uočiti bitne razlike, a bitna razlika je u tome što po predlogu i jeste da su strane u sporu dužne, a Zakon o parničnom postupku u članu 216. kaže - ako se stranke, dakle tužilac i tuženi, sporazumeju. To je dispozicija volje stranaka i niko drugi, to jest, neki drugi zakon ne može, dok se ovaj zakon ne bude stavio van snage, sada nametati druge obaveze, a radi se o bitnim razlikama i o pravnim normama. Verujem da i gospodin ministar dobro zna da je Zakon o parničnom postupku sistemski zakon, a ovo je predlog zakona koji treba da reguliše samo jednu oblast, koja liči na rešavanje sporova, kao što smo to imali u prošlosti, kada su sudili sudovi udruženog rada. Pa, sada ćemo imati arbitre, kao što smo imali sudije udruženog rada. Znam da je jedan mehaničar u Pančevu bio sudija suda udruženog rada. Donosio je odluke po tom zakonu i u sudu udruženog rada odlučivao o veoma važnim pitanjima, egzistencijalnim pitanjima naših građana. Ipak ne bi to tako trebalo raditi, jer građani to ne mogu da nam oproste. Ovo je ozbiljan parlament, u kome sede izabrani ljudi, poslanici, koji imaju prava da donose zakone, ali imaju i obavezu da odgovaraju pred biračima, pred građanima u vezi sa tim kakve zakone donosimo. Od najvećeg je značaja danas, dame i gospodo, da država ima efikasan sudski postupak. Sve zavisi od funkcionisanja sudova. Ako nam ne funkcioniše sistem nećemo imati efikasno rešavanje brojnih sporova po kolektivnom i opštem ugovoru. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, suočićemo se s tim da se sporni odnosi rešavaju od strane arbitara i miritelja, u kom slučaju država gubi značajnu polugu vlasti. Ne bismo smeli ovako olako prepuštati i stavljati na niske grane prava naših radnika, koja po ovom predlogu zakona treba da ih ostvaruju preko arbitara ili miritelja. I suviše je ovo ozbiljno pitanje. U Nemačkoj o sporovima u privredi i o brojnim drugim odnosima, kada je u pitanju ostvarivanje prava radnika iz radnog odnosa, nisu prihvatili američka rešenja. To je potvrđeno letos u Sofiji na savetovanju na kome su učestvovale nemačke sudije vrhovnog suda, okružnih sudova i viših okružnih sudova i apelacionih sudova, gde su prisustvovali i predstavnici Ministarstva pravde iz Republike Srbije. Dame i gospodo, čak ne prihvataju nikakvu medijaciju. Mislim da treba mnogo učiniti. Ako treba jedan zakon doneti, onda treba izvršiti temeljite pripreme za dobar zakon i kad se izađe pred parlament, da ga parlament usvoji, a ne da ga parlament ovolikim amandmanima i osporavanjima temeljito pretresa i dovodi u pitanje da li će uopšte u praksi moći da zaživi. Može, ali pod uslovom da se izmene postojeći zakoni i u tom slučaju bi eventualno moglo da se govori o tome na koji način građani da rešavaju sporove. Ako je u pitanju sistemski zakon, on se u prvom redu treba primenjivati.
Ima reč Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, nešto mi nije bilo jasno; izađe gospodin ministar i objasni, i tek onda ni meni, ni vama, ni građanima Srbije nije jasno. Ministar kaže – šta ako se zakon o parničnom postupku ne usvoji? Ministar kaže – u parničnom postupku je greškom previđeno da ne postoji mirovanje postupka. A šta ako se oba zakona ne usvoje? Za Srbiju bi mnogo dobro bilo da se ovaj zakon ne usvoji. Član 30. kaže: "Individualni spor može da se rešava pred arbitrom, u skladu sa ovim zakonom, ako je predmet spora otkaz ugovora o radu i isplata minimalne zarade". A šta je važnije za radnika nego kad dobije otkaz ugovora o radu, šta je važnije za radnika nego isplata bar te crkavice koja treba da mu se isplati? Vi ga upućujete pred arbitra, pa ako se oni ne dogovore, rekosmo, mesec dana, pa možda još mesec, pa još mesec, pa još mesec, pa tek onda da ide na suđenje, a ni on ni porodica nemaju šta da jedu. Meni je žao što ne vidim ovde poslanike iz Apatina. Vidim jednog. Slučaj iz Apatina: Mlinsko-pekarska industrija iz Apatina, ili kako se već zvala ta pekara, vašom tenderskom privatizacijom je prodata jednom prevarantu; prvo što je uradio, samleo je i prodao 600 vagona žita koje se nalazilo u silosu, skinuo je olovni krov sa mlina, prodao ga i stavio aluminijumski, više od godinu dana ne isplaćuje ništa radnicima. Vi ih sada upućujete, umesto da tuže, hvala bogu pa neće ovaj zakon da važi, ajde da jedno dva-tri meseca arbitar sa njima odlučuje, prvo njega da nahvata, jer uglavnom nije u Apatinu, a 100 i više radnika je ostalo bez posla i bez hleba, pa tri meseca da pregovaraju, pa tek onda pred sudom da traže svoja prava. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da ministar stavi prst na čelo i da kaže – povlačim ovaj zakon da ga doradim, da ga Ministarstvo doradi. Potrebno je da ga doradi u onom smislu u kome su amandmani Srpske radikalne stranke, tek onda da izađe pred nas, pa da usvojimo zakon, da zakon na nešto liči i da bude primenljiv. Osnovna manjkavost ovog zakona je što nema sankciju. Ništa ne znači ako se taj spor ne reši mirnim putem. Niko ni za šta ne odgovara, osim što su oni koji su u tom sporu pretrpeli štetu, jer se dva-tri meseca s tim oteže. Ministre, molim vas, razmislite i povucite ovaj zakon.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i pored najbolje namere ne mogu da razumem ovakvu reakciju ministra: usred priče o jednom od ključnih amandmana i članova zakona, članu 30, odjednom ustade čovek i ode. Možda će da posluša predlog kolege Markovića, da napiše ostavku ili da povuče zakon. Nešto od toga bi valjalo da se danas desi. Pošto ministar nije tu, moram da vam kažem da su veoma loše reakcije zaposlenih u Srbiji na ovaj zakon. Pošto radnici mogu da čuju i da slušaju [[Dobacivanje iz sale: Ajde.]] Taj koji dobacuje "ajde, ajde" neka izađe za govornicu, pa neka nešto pametno kaže, a ne da kao miš dobacuje iz klupe i da ništa ne zna, ni o čemu se radi, ni šta mi ovde štitimo i u kakvoj su poziciji radnici u Srbiji. Što se tiče zaposlenih u Srbiji, reakcije su takve da smo mi juče ovde, naročito poslanici Srpske radikalne stranke, spominjali mnoga preduzeća. Koliki je to broj radnika, ne možete ni da zamislite, znači, na desetine hiljada, koji se nalaze već u sudskom sporu, traže minimalnu zaradu, poštovanje ugovora, poštovanje socijalnog programa. Juče sam vam rekla da je u Kragujevcu ekstremni slučaj kod preduzeća PKB. Evo, kolega Arsić kaže da je to slučaj u Požarevcu i sa preduzećem "Morava", i sa Mesnom industrijom. U Kuršumliji, juče nam je koleginica Radeta rekla, "Autoprevoz" Vrnjačka Banja, pitanje je šta će se desiti. Sa druge strane, ministar je juče izašao ovde u 17,45 sati, ja sam doduše nešto ranije izašla sa sednice, ali su mi rekle kolege da je održao pravi politički govor po sistemu promovisanja ovoga kao Zakona o udruženom radu. Zaista se vidi i pozicija te nazovistranke kojoj on pripada, i samo njegovo izlaganje i sve ono što on poručuje radnicima sa ove pozicije je odraz jednog, pre svega, totalitarnog režima, komunističkog, svega onoga što se dešavalo u tom vremenu. Mi danas trpimo posledice, naročito zbog činjenice da imamo takav model te društvene svojine i zbog činjenice da su mnogi direktori iz tog vremena, taj direktorski lobi, ne želeći da prihvate stanje koje treba da se desi, stvorili sebi mogućnost i uslove (i zbog toga se radnici sa njima spore) da za male pare, gotovo za bagatelu, pokupuju sva preduzeća po Srbiji. Ovde je ključni problem, ne samo u ministru koji ima takvo stanje svesti, to je njegovo komunističko, realsocijalističko uverenje. On je spreman to ovde da promoviše, a Srpska radikalna stranka je njemu dijametralno suprotstavljena, naravno, i kroz koncept koji mi zagovaramo što se tiče privrede i kroz zaštitu radnika, što nije slučaj kod ministra Lalovića. Dame i gospodo poslanici, ovde je veliki problem i kod Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, odnosno kod gospodina Zorana Balinovca. Ranije smo imali probleme kod prethodne DOS-ovske vlade sa ovakvim neusaglašenim zakonima, kada je sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo bila supruga Zorana Živkovića, Biserka Živković. Sada je to problem evidentno kod gospodina Balinovca, ako on nije znao – a čovek je prošao nekoliko režima, znači iskusan je, i bio je sposoban sebe da obezbedi i da se uvek snađe, da bude na određenoj poziciji – da je ovaj član 30. direktno u suprotnosti sa zakonom, odnosno stanjem mirovanja, za koje su mnoge kolege ovde rekle da ne postoji u Zakonu o parničnom postupku, a ministar to post festum saznao, pa sad gleda u nebo i kaže - videćemo da li će zakon o parničnom postupku da bude usvojen. Radije će da pogodi kakvo će vreme da bude nego da predvidi šta će ovde sutra da se desi sa skupštinskom većinom. Ona je toliko neizvesna od samog početka da i razumem gospodina Lalovića što on licitira da li će da bude većine za parnični postupak, ali nemoj onda ovakvim predlogom i ovim na šta tera radnike po članu 30. da dovodi još u goru poziciju sve te ljudi koji su u beznađu i koji se vrte iz meseca u mesec, iz godine u godinu. Vi morate da budete svesni toga da ti ljudi ne primaju plate. Neki po 15 meseci ili više. Hajde vas da ostavimo 15 meseci da ne primite ni jedan jedini dinar, ovde provodite vreme, neki kradu bogu dane, neki nešto rade, neki pritiskaju tastere, ali zamislite kako bi to izgledalo sada da ne primite platu 15 meseci i da ste prinuđeni da se tužite sa državom, a ovi ljudi moraju da idu na sud. Šta onda da rade? Sada im zakon poručuje da moraju to da obustave, imenovan neki arbitar koga oni nisu birali, birali ga narodni predstavnici, a pitanje je koliko su oni odgovorni za to. Izabrali ga kroz ovakvo izglasavanje Predloga zakona. Stvar je mnogo više ozbiljna nego što mislite i kako dani budu prolazili danas, i videćete sutra reakcije. Već se danas i u štampi pojavljuju, i po lokalnim medijima ljudi se anketiraju, veoma loše reakcije, jer znaju da ih ovo još dodatno pogađa, pored onakvog Zakona o radu i Zakona o privatizaciji. Desila se pljačka, otimačina mnogih preduzeća, radnici ostali bez posla, ne poštuje se ugovor o radu, ne poštuje se isplata minimalne zarade, pa šta hoćete više, da ljudima uzmemo dušu. Umesto da im pomognemo, vi sa ovakvim predlogom zakona još im pogoršavate situaciju. Prema tome, bilo bi dobro da i vi apelujete na ministra da se ovaj predlog zakona povuče.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neće se individualni spor rešiti ni putem arbitra, kako to predlaže predlagač, Vlada, ministar, a još će manje da se reši preko nekih službi i pravnih pomoći, kako to predlažu radikali. Jedino rešenje u ovom problemu jeste promena Zakona o radu, upravo promena 103. člana koji govori o otkazu od strane poslodavca. Da vas podsetim, tu ima nekih osam ili devet tačaka, gde poslodavac u svakom trenutku može zaposlenom radniku dati otkaz. Može taj otkaz da bude ako poslodavac iznenada utvrdi da radnik nema dobre rezultate, da nema sposobnosti i znanja za taj posao, ako njegovo ponašanje nije prilagođeno zahtevima poslodavca, zbog radne discipline, koja je uvek pod znakom pitanja, može da ga otpusti zbog zloupotrebe bolovanja, tehnoloških, organizacionih i tehničkih promena. Znači, jedan širok spektar, i to je suština ovog problema. Ali, pošto je ministar pre nekoliko dana, bar nama u SPS-u, rekao da će Zakon o radu doći na dnevni red za mesec dana, sada pitam sve poslanike ovde prisutne ko će biti za suštinske promene tog zakona. Samo SPS. Nemojte demagogiju da širite svi redom u ovoj skupštini. Ti naši zakoni koji su bili do 2000. godine bili su najbolji zakoni za zaposlene, za radnike, za nezaposlene, za penzionere. DOS je koliko za godinu dana odmah udario na te zakone. Znači, sve druge političke partije, evo doći će to za mesec dana, možda mesec i po, da li će se one založiti za ona rešenja koja smo mi imali. Koja sa naša rešenja bila? Pored obaveznog kolektivnog ugovora, godišnji odmori do 36 dana. Sada toga nema. Plaćeno odsustvo 15 dana, a sada je pet dana. Visina novčane naknade, preko 30 godina staža svako je imao pravo na novčanu naknadu do penzije. To su bili socijalistički zakoni, zakoni SPS-a, to su bili zakoni za ljude. A sve političke partije, bar ove relevantne u Skupštini, one neće biti za taj zakon. Biće neke sitne modifikacije, neke male, sitne promene. Međutim, ono što smeta danas u ovoj raspravi u Skupštini već dva dana, to je demagogija sa svih strana. Svi su odjednom zabrinuti za ovaj zakon. Najveću demagogiju ovde širi Demokratska stranka i Boško Ristić, gospođica Snežana Stojačić-Lakićević. Oni su zabrinuti zato što ovaj zakon nije usklađen sa nekim drugim zakonima. Istovremeno do juče oni nisu poštovali ni najviši pravno-politički akt, Ustav. Kršili su ga u svakom trenutku. Mi nismo imali Ustavni sud godinu i po dana. Izručili su predsednika Miloševića mimo Ustava. Sto kršenja su imali. Sada su oni bog zna kako zabrinuti, biće svašta ako ovaj zakon prođe. Boško Ristić se javljao ovde dva dana, izražava veliku zabrinutost za radnike, za sve zaposlene, za penzionere. Neko bi rekao - evo sada DS na prečac brine o svim ljudima u Srbiji. Istovremeno, Boško Ristić i Demokratska stranka glasali su da penzioneri imaju 50% od prosečne plate, tolike su im penzije. Boško Ristić je glasao za Zakon o radu, po kome poslodavac može dati otkaz radniku ako ga ovaj pogleda popreko. On je glasao za to, i DS. Glasali su poslanici DS-a i za Zakon o privatizaciji, pljačkaški zakon. Opljačkali su Srbiju za godinu dana. Prodali su Duvansku industriju i cementare. Zameram ovoj vladi, koja je mnogo bolja nego što je bila prethodna, ništa nisu istražili. Pre godinu dana ovde je poslanik DOS-a rekao - 15 miliona evra su uzela dva ministra samo za privatizaciju Cementare u Paraćinu. Boško, ako si zabrinut za ovu agenciju, kako će agencija da se finansira, neka ta dva ministra vrate samo jedan posto što su uzeli i agencija će se finansirati. Da znate, mi smo protiv agencije. Nismo ni za ovaj zakon, jer on je neutralan, ali najmanje pravo vi iz DS-a, nemate vi pravo da govorite o agencijama. Vi ste formirali stotinu agencija u Srbiji i biroa. Ko su vam bili direktori tih agencija i biroa? Beba Popović, Kolesar, Janjušević. Sada se vi brinete kako će da izgledaju agencije i ova agencija posle ovog zakona. Stvarno je velika sramota.
Replika, narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedavajući, prošlo je vreme lokalnih šerifa koji su gazili pravosuđe i pravni sistem. Najveću zaslugu da je to vreme prošlo ima DS, koja se borila za reforme u Srbiji. Ovde nam čitaju lekcije o pravu na socijalnu zaštitu i socijalni položaj građana sa najvećim zakonom propisanim mogućnostima oni koji im godinama plate nisu isplaćivali. Ovi koji sada kucaju na vrata Vlade, i prethodne i sadašnje, to su žrtve posledica vladanja SPS-a u proteklih 10 godina. Ako pričamo ovde o pljačkama, zaista se zalažem da naš pravosudni sistem, da tužilaštva razjasne svaki primisao i svaku pojavu, ili svaku prijavu da je neko vršio pljačku. Kao predsednik Administrativnog odbora u proteklom sazivu imao sam malo bolji uvid u dosijea poslanika na osnovu zahteva ovlašćenih tužilaca. Veliki broj poslanika iz prethodnog saziva iz SPS-a je bio pod prijavama za zloupotrebe u prethodnom periodu. Zamolio bih pravosuđe da bude ažurnije i da sve te slučajeve razjasni na pravi način. Ovde smo čuli demagogiju od predstavnika SPS-a da je ovde potrebno promeniti Zakon o radu, a da ovaj zakon možda u ovom momentu nije dobar jer Zakon o radu nije promenjen. Kako ćete glasati za ove zakone koji probijaju pravni sistem, koji su na štetu radnika, koji imaju cilj da zavade sindikalne organizacije, da uvuku na volšeban način sindikalne organizacije, koje treba da preuzmu odgovornost za rešavanje socijalno-ekonomskog statusa građana Srbije i zaposlenih, koji su pritisnuti nemaštinom, pre svega u velikim sistemima, gde ništa nije urađeno, a velike su obaveze preuzeli ministri i aktuelna Vlada. Da li ćete i dalje podržavati tu nespremnost da se reši situacija u velikim sistemima? Da li ćete i dalje da se bavite demagogijom, a da ne pružate rešenja? Da li ćete i dalje sedeti tu, ne javljajući se protiv onoga što je pravno nemoguće, logično da se pravno nemoguća rešenja osporavaju, a da glasanjem date podršku takvim rešenjima? Ako ste dosledni, pokažite to ličnim primerom. Ono za šta se zalažete svojim ličnim primerom možete da pokažete. Datum je dan za glasanje, a po svojoj prilici i noć za glasanje, pošto ovaj parlament ima nameru da radi i u subotu, i u nedelju.
Ivica Dačić, replika.
Vidi se da sam bio odsutan dva dana, pa se Boško razigrao malo. Pošto je Boško Ristić čuveni legalista koji je oduzeo sedam mandata SPS-a i dao Banetu Ivkoviću kako bi opstala ona vlada Zorana Đinđića i Zorana Živkovića, zaista me nimalo ne čudi kada se na ovakav način govori o nekim stvarima koje možda nemaju nikakve veze sa temom o kojoj se danas raspravlja. Zato želim ovde još jednom da kažem da oni koji su bili pod teretom krivičnih prijava u vreme DOS-ove vlasti nisu bili samo pripadnici SPS-a. Bili su, nažalost, obični građani, jer vi ste uhapsili 12.000 ljudi bez odluke nadležnog suda. Strpali ih u zatvore, praktično ih pustili bez ikakvog objašnjenja i videćete sada, u novinama možete pročitati da država mora da plaća odštetu za to što ste vi radili. Takođe, pošto govorite o tim krivičnim prijavama, koliko su te krivične prijave ozbiljne, možda nije trebalo da se sada ja javim za reč nego naš poslanik Hranislav Perić koji može da vam donese i taj čuveni šporet za šta je optužen. To su vaše krivične prijave protiv socijalista. Niste hapsili lopove zato što su se vaši lopovi udružili sa nekadašnjim našim lopovima, bivšim. Prema tome, što se tiče SPS-a nemate nikakvih argumenata da govorite o prošlom vremenu, jer, kao što znate, Janjušević nije bio član SPS-a, Beba Popović nije bio član SPS-a, Marija Rašeta nije bila član SPS-a. Takođe, jedan Dragan Tomić je bio od 6. oktobra sa vama i prema tome, nemojte da napadate ljude koji su bili zajedno sa vama. Što se tiče DS-a, vi ste zaista poslednja stranka koja treba drugima da deli lekcije. Uostalom, mi ćemo tražiti od ove vlade i tražili smo od ministra Dinkića da konačno prikaže taj završni račun budžeta za 2001, 2002. i 2003. godinu kada ste vi bili na vlasti, pa da vidimo za ono za šta ste vi podnosili krivične prijave šta ste radili. Naši ljudi su bili bebe za vaše "bebe".
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, replika.
Samo jedno objašnjenje kolegi Bušetiću. Od 1. člana, na koji je amandman predložila gospođa Gordana Pop-Lazić, pa do kraja zakona mi smo pokušali da ministru dokažemo da je nepotrebno osnivanje agencije, da je nepotrebno množenje birokratskog aparata, da će to mnogo da košta građane Srbije i da je služba pravne pomoći u lokalnoj samoupravi, koja je dobro organizovana, i te kako sposobna da obavlja ove poslove koji su predviđeni zakonom. Izbori za lokalnu samoupravu su bili 19. septembra i mi iz SRS, kao odgovorni ljudi, kandidujući naše predstavnike, koji su u mnogim opštinama i gradovima dobili poverenje naroda da vladaju, znamo da je uz reorganizaciju i pospešivanje rada te službe to moguće i da radnici ne moraju zato da obijaju od jednog do drugog praga, da traže neku pomoć, već da to može služba pravne pomoći na nivou lokalne samouprave da radi. Takođe smo izneli stav od početka da je neophodno, prvi smo ukazali na to i žalili se Ustavnom sudu, koji naravno nije odlučivo po tom pitanju ko zna koliko dugo, jer je politički sud, da se promeni Zakon o radu. Insistirali smo na tome od konstituisanja novog saziva. Dakle, moguće je da služba pravne pomoći to radi i do kraja će svaki srpski radikal po amandmanu to da obrazlaže, naročito zbog činjenice što znamo da su, bar što se SRS tiče, u mnogim opštinama i gradovima na čelu tih opština sve sami eksperti. Dovoljno je da vam kažem za pravnog eksperta, gradonačelnika Novog Sada – gospođu Maju Gojković, za pravnog eksperta, predsednika Opštine Zemun – Gordanu Pop-Lazić i tako redom. Sposobni smo, mi to možemo i zato su građani za nas i glasali.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, replika na izlaganje narodnog poslanika Dačića.
Ukoliko su namere poštene, onda svako od nas treba da se zalaže da se utvrde činjenice u vezi sa postupanjem svakog pojedinca koji obavlja javnu funkciju. U tom smislu zalažem se i podržavam svaki predlog da se ispita svačiji rad, i u ovom parlamentu, u Vladi, do najnižeg mesta u državnoj strukturi vlasti. Međutim, najveće primedbe dolaze od onih u čije vreme je došlo do sprege između države i mafije, što je rezultiralo ubistvima političkih neistomišljenika i pokušajima ubistva političkih protivnika. Neću govoriti imena, javnost je u potpunosti sa tim upoznata. Upravo zbog tako teške posledice ovih sprega mi trpimo sporost u tranziciji. Teško je odvojiti se od balasta tih ljudi i tih centara moći koji su stvoreni u vreme SPS-a, finansijskih centara moći koji su se koristili privilegijama koje im je država dala i koji su stvorili jednu finansijsku oligarhiju koja je pružila prste i napravila dil sa nekim političkim centrima moći. Teško je sve to razdvojiti, teško je osloboditi se posledica, ali još uvek pred Specijalnim sudom razjašnjavamo neke političko-kriminalne sprege koje su posledica iz tog vremena. Mislim da je građanima Srbije to potpuno jasno. Zato u ovom parlamentu postoje ljudi koji su protiv specijalnog suda, protiv specijalnog odeljenja Okružnog suda u Beogradu i odeljenja u Vrhovnom sudu. To su njihovi argumenti kojima žele da prikriju ono što se dešavalo u poslednjih 10 godina. To su želje da građani Srbije zažmure i prespavaju razrešenje tih problema koji su posledica njihovog ponašanja. Mislim da je to demagogija koja uopšte više ne pije vodu. Građani Srbije na to neće nasesti. Ovde se postavilo i pitanje mandata u prethodnom sazivu Skupštine. Gospodin Dačić kaže da sam ja uzimao mandate i da sam dao Banetu Ivkoviću. Zamolio bih poslanike u ovoj sali da se jednom slože oko činjenice da li su mandati slobodni i pripadaju poslanicima ili su mandati vezani za njihove partije. Ovde je bilo primedbi – zašto uzimaš mandate političkim partijama i daješ ih poslanicima, ako su mandati vezani za partiju? Sa druge strane, bilo je primedbi da su poslanički mandati slobodni i da poslanici slobodno mogu iskazivati svoje političke stavove. Molim vas, poslanici, dogovorite se. Tačno je da je pravni sistem nelogičan i nedosledan. U proporcionalnom sistemu nije moguće vezati mandat za poslanika, već za partiju koja ga je predložila. Ali, nažalost, mi imao odluke Ustavnog suda, koje su takve kakve jesu i mi smo ih ispoštovali do kraja. Oni koji osporavaju odluku Ustavnog suda neka se raspravljaju sa Ustavnim sudom. U parlamentu su odluke donete u momentu važenja Zakona o izboru narodnih poslanika, u potpunosti u skladu sa odredbama tog zakona. Nakon odluke Ustavnog suda, ispoštovana je odluka Ustavnog suda.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Ivica Dačić.
Želim da zamerim predsedavajućem što je dao gospodinu Ristiću pravo na repliku, na šta on nije imao pravo, jer ja sam njemu replicirao kao šef poslaničkog kluba SPS. Koliko je meni poznato, replike na repliku nisu moguće, osim kada Nataša Mićić predsedava ovim parlamentom, a ja mislim da ona više ne predsedava. U tom smislu, zameram vam što ste mu dali pravo da meni replicira. On može da se javlja i da govori o čemu god hoće, ali pravo na repliku povodom mog izlaganja nije imao, jer je moje izlaganje bilo replika na ono što je on govorio. Inače, što se toga tiče, on je govorio o mandatima, a gospodin Alimpić, koji je predsednik Gradskog odbora DS u Beogradu, pre otprilike desetak ili dvadesetak dana govorio je potpuno suprotno od onoga što je govorio Boško Ristić. Sada ne znam iz koje je ko frakcije u DS, ali gospodin Alimpić je tada govorio da mandati pripadaju strankama i žalio se što u Zemunu Karićevi neće da glasaju onako kako kaže Bogoljub, nego će glasati sa radikalima i socijalistima i govorio da im treba uzeti mandate. Boško Ristić sada govori potpuno drugačije. Uostalom, gospodine Ristiću, mi smo tražili oduzimanje mandata aprila 2002. godine. Ustavni sud je doneo odluku novembra 2003. godine. Nemojte govoriti o principima. Što se tiče ubistava, mafije, kriminala, nisam primetio da SPS ima sa tim neke veze. Imamo veze sa ovim šporetima o kojima je govorio Hrane Perić. Zato smo optuženi. Državni vrh i partijski vrh vaše stranke je, nažalost, stradao od mafije i kriminala, uz čiju pomoć je i izveden 5. oktobar, uz čiju pomoć je i uhapšen Slobodan Milošević, i naravno, uz čiju pomoć ste zajedno radili poslove i biznise, asfaltirali puteve po Srbiji, pravili šećerne afere itd. Nemojte sada... možda ste malo pogrešili, možda ste mislili na ove frakcije unutar DS, pa ste prebacili na SPS. Što se nas tiče, izbori su završeni decembra 2000. godine. Izbori su bili i decembra 2003. godine, i tada se govorilo o vama. Tada ste vi dotučeni i potučeni do nogu. Ako mislite da ste se sada vratili na političku scenu izborom Borisa Tadića, treba da znate da su vam baj-pas i reanimaciju dale upravo vladajuće stranke iz ove Vlade Srbije i time napravile veliku grešku. Pored ovakvog Borisa Tadića i ovakve DS, koliko god da im pomažete, oni će sve više padati.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Što se tiče oduzimanja mandata i toga po kom osnovu su oni oduzimani, vi ste, gospodine Ristiću, kao predsednik Administrativnog odbora direktno odgovorni, jer ste bili udarna pesnica politike koja je mandate oduzimala kako joj navrne. To nema nikakve veze sa odlukom Ustavnog suda. Slučaj gospodina Baneta Ivkovića i SPS-a i slučaj oduzimanja mandata DSS-a dva su antipoda po tom pitanju i nikakve veze nemaju sa odlukom Ustavnog suda Srbije, jer su se dešavali ranije i dokazuju samo jednu stvar: da ste hteli pravnim nasiljem, putem oduzimanja mandata i preraspoređivanjem mandata po političkim strankama, da održite golu vlast i apsolutnu većinu u republičkom parlamentu, za razliku od ovih sredstava kojima treba političke stranke da se služe, a to su politički pregovori i razgovori na tu temu, kao što je to danas slučaj. Vi ste to tada radili. Danas smo svedoci toga da ste za ova tri dana jedno milion puta izašli za ovu govornicu, povodom svakog amandmana, govoreći jedno te isto. Sada se javljate i za replike. Kada će to prestati? Mene su građani sinoć zvali da se bune i da kažu da niko živi više neće gledati Treći kanal, koliko se vi pojavljujete na njemu. Dosadili ste za ove tri godine narodu, a dosadićete za ova tri dana isto onoliko koliko ste za one tri godine.
Narodni poslanik Snežana Lakićević je tražila reč po Poslovniku. Po kom osnovu? On je izašao na repliku. Meni je već zamereno, jer ste na repliku odgovarali još jednom replikom. On je prepoznao sebe u vašem izlaganju i tražio je repliku. Ne mogu da vam dam repliku. Po Poslovniku, izvolite. Recite član Poslovnika.
Član 96. Moje reči su pogrešno protumačene. Želim da kažem samo jedno: prvo, oduzimanje mandata u ovoj skupštini potpisao je gospodin Jočić, kao zamenik predsednika Administrativnog odbora, prilikom oduzimanja mandata Socijaldemokratiji, gospodinu Ljubi Slavkoviću. Prema tome, prvo oduzimanje mandata je potpisao gospodin Jočić, u skladu sa istim zakonom koji je važio i 2002. i 2003. godine. Druga stvar, na sednici DOS-a, kada se odlučivalo o oduzimanju mandata Socijaldemokratiji, odnosno gospodinu Ljubivoju Slavkoviću, gospodin Koštunica je glasao za to, jer je tvrdio i pravno tumačio da mandati pripadaju koaliciji, na osnovu koalicionog ugovora. Dosta više tog licemerja, dosta više tog podlog iznošenja neistina. To je suštinska istina. Voleo bih da predstavnik DSS-a demantuje da je gospodin Koštunica glasao za oduzimanje mandata Ljubivoju Slavkoviću, koje je potpisao gospodin Jočić, aktuelni ministar iz DSS-a.
Tražite repliku? Na čije izlaganje? Izvolite.
Gospodine Ristiću, vi ste jako dobro protumačeni. Ne služim ja da vas protumačim, vas su protumačili građani Srbije kada je trebalo i tumačiće vas i ubuduće. Vrlo se dobro zna šta ste vi radili. Nemojte nikome poturati bilo kakve odluke u pogledu oduzimanja mandata. Zna se ko donosi odluku o oduzimanju mandata. To čini Administrativni odbor, na čijem ste vi bili čelu, većinom glasova. Ni za kakvo oduzimanje mandata DSS nikada nije glasala, kao ni članovi Nove Srbije u ovoj skupštini. Prema tome, vi ste glasali za tu odluku, a obaveza je potpredsednika odbora, kao što je obaveza predsednika države da potpiše zakon koji se ovde usvoji, šta god o njegovoj celishodnosti mislio; dakle, potpredsednik odbora u slučaju izglasane odluke dužan je da je potpiše, kao što biste vi bili dužni da potpišete svaku odluku koju Administrativni odbor donese većinom glasova. Ali, vi ste reprezent i oličenje te većine koja je radila tu stvar. O tome se radi. Prema tome, nemojte dezinformisati javnost.
Izvolite.
Ovog puta se javljam na osnovu replike, jer me je gospodin Bušetić u svom izlaganju pomenuo. Prvo, želim da konstatujem da se vrlo često sa ove govornice, baš kao i poslednji govornik, neko poziva na građane Srbije i na narod, a zašto se onda ljutite na građane Srbije i na narod? Možda zbog toga što vam nije ukazao dovoljno poverenja ili ne onoliko koliko mislite da bi trebalo da vam ukaže, jer, kako reče malopre još jedan govornik, nekome rejting pada, nekome rejting raste. Zahvaljujući vama, DS trenutno ima 30 posto, po poslednjim istraživanjima, i hvala vam na tome što ništa ne činite, što ne radite, što ne preduzimate ništa što bi trebalo da preduzimate. Narod ponovo prepoznaje one koji hoće da preuzmu odgovornost i neke stvari urade. Drugo, niko ne može u ovoj Srbiji da prekrši Poslovnik kada hoće da replicira bilo kome ko je član partije Slobodana Miloševića i ko je član SPS. Svako od nas ima pravo da kaže šta je proživeo, doživeo i ostavio iza sebe za proteklih deset i više godina, trudeći se da prebrodi probleme kroz koje smo svi mi prošli. Deceniju ratova, bede, poniženja, izolacije, uvreda, nedostatka minimuma nacionalnog integriteta, minimuma nečega što bi se moglo nazvati ljudskim dostojanstvom, stajanja u redovima za hleb, nedostatka goriva, struje i bilo čega. Deceniju nemanja ničega što bi se na bilo koji način ljudskim dostojanstvom moglo nazvati. Zato nema kršenja Poslovnika ukoliko bilo ko hoće da replicira na bilo šta što kaže gospodin Dačić, na bilo šta što kaže neko ko na kraju svog izlaganja kaže da je to demagogija. Naravno da je demagogija sve ono što govori stranka Slobodana Miloševića, naravno da je demagogija sve ono što govore ljudi koji su stvorili Jezdu i Dafinu, koji su napravili milionske inflacije, koji su na najniži nivo doveli sve što je u Srbiji postojalo. Mi, nažalost, još uvek lečimo posledice te "sjajne" desetogodišnje vladavine, tih zakona koji su urušili sve, te privrede koja je bazirana na socijalnoj demagogiji, jer se sve što je postojalo finansiralo iz budžeta, jer ko god je hteo mogao je upisivati šta je hteo, ko god je hteo mogao je završavati šta je hteo, jer je planski pravljena agonija iz koje, nažalost, još uvek nemamo izlaza. Gospodine predsedavajući, sramota je da ne upozorite onoga ko se obraća sa ove govornice (ko nije vredan pominjanja) i u tako lošem kontekstu govori o pokojnom premijeru i njegovoj tragičnoj pogibiji; dakle, o najtragičnijem slučaju koji se desio u Srbiji, zahvaljujući onima koji su ovu Srbiju doveli tamo gde su je doveli. Molim vas da ubuduće ne kršite dostojanstvo ove skupštine, naroda Srbije i gospodina Đinđića, najvećeg čoveka koga je ova Srbija imala, čoveka koji je uradio reforme i tranziciju, koju, nažalost, ovi koji danas vladaju urušavaju na najgori mogući način. Ali, sva je sreća, s obzirom da oni koji ovu vladu podržavaju, a podržavaju je oni od kojih bi trebalo da se stide, očito neće više glasati za ove zakone, kako je malopre šef njihove poslaničke grupe rekao, pa će, baš kao što padaju zakoni koji su u ovom trenutku na dnevnom redu, jer nisu ni minimalno usaglašeni jedni sa drugima, vrlo skoro sasvim izvesno pasti i ova vlada koja ne zaslužuje više da vodi ovu Republiku Srbiju nijedan dan.
Molim vas, samo malo, momenat, imamo dve replike i sa replikama ćemo završiti.
Vrlo kratko, dakle, pre nego što padne ova vlada i pre nego što građani procene rejting naših političkih stranaka, ja se iskreno nadam da će DS nekako preživeti dve pojave koje su ih zadesile u poslednje vreme, a koje su očigledne. Prva je povampirenje ideologije Čedomira Jovanovića, a druga je infekcija Građanskim savezom Srbije.
Druga replika, zamenik šefa poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu je sa Poslovnikom da svako ima pravo da kaže šta hoće, ali bi bilo pošteno još malo, pored toga, da se drži i činjenica. Ovo kažem – pomalo, zato što se poslanici DS uopšte ne drže činjenica. Zanimljivo je da kao pokvarena ploča već više godina pričaju istu priču o deceniji kada su socijalisti bili na vlasti, ne pominjući uopšte zašto su uvedene sankcije UN; da li su oni bili protiv toga, a izgleda da jesu, da pomažemo Srbe van Srbije, da primimo izbeglice iz Hrvatske, Bosne i Hercegovine, da štitimo državno dostojanstvo, da štitimo prava ljudi. Meni je zanimljivo što se cela ta priča već više godina ponavlja, a možete pomisliti, ako neko ima vlast kao što su imale demokrate, oni su prevrnuli i nebo i zemlju i da je imalo išta loše, pa ne da bi bili optuženi zbog one čuvene zloupotrebe službenog položaja, nego ne bi dočekali svetlost dana. Ovo pominjem "ne bi dočekali svetlost dana", kada vidimo, kroz ovo suđenje, sa kojim su se sve kriminalcima oni sastajali i družili. Gospođo Lakićević-Stojačić, pomenite, molim vas, a ako nećete ja ću vas podsetiti da pomenete vaše učešće u ovome što se desilo Srbiji, pa recite kako je moguće da predsednik vaše stranke u vreme NATO agresije drži predavanja po Nemačkoj i opravdava agresiju NATO-a, objasnite to Srbiji. Najuticajnija PR agencija Nemačke je to objavila, NIN preneo, a niko od vas to nije demantovao. Objasnite kako je moguće da opljačkate Srbiju kroz privatizaciju, da hiljadu najboljih preduzeća prodate za dve milijarde evra. Kako je moguće da, kao legalisti, 12 hiljada ljudi bez odluke suda držite u zatvoru. I, manite tu priču o statusu socijalista. Pogledajte ove ljude koji sede ovde, pogledajte socijaliste na terenu, a pogledajte vas. Lični status svakog od nas može se proveriti u poreskoj upravi svake opštine i manite se te priče. Imali ste tri godine da podnesete prijavu protiv koga ste hteli, niste to uradili, jer niste imali za šta da podnesete. Pokazali ste u pljački šta je suština vaše politike, dakle, samo prodati Srbiju što jeftinije i napuniti džepove. Za Srbiju vas nije briga. Da ste šta hteli da uradite, imali ste vremena. Srbija je više na repu u Evropi zbog vas. Imali ste mogućnosti, a niste; a zašto – zato što niste zainteresovani. Niste zainteresovani, jer vas Srbija ne interesuje, interesuju vas samo džepovi i ostavite nas socijaliste na miru. Hvala.
Niste ovlašćeni predstavnik. Da li ste ovlašćeni predstavnik? Samo malo, molim vas, momenat samo.
Po ovlašćenju koje mi je potpisao potpredsednik Narodne skupštine Dušan Petrović, a koje je dobio kao generalno ovlašćenje od predsednika poslaničke grupe gospodina Pajtića. S obzirom da je predsednik Skupštine na početku rasprave o tačkama koje su na dnevnom redu, a to su socijalno-ekonomski savet i zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, prihvatio da ja budem ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, nakon četiri dana, odnosno nakon tri dana, jer je to juče pomenuo gospodin Zoran Anđelković, ne može se osporiti legitimitet ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, jer smo se upustili u raspravu. Ukoliko ste, gospodine predsedavajući, i dalje na stanovištu da treba osporiti mogućnost da predstavljam poslaničku grupu DS po ova dva zakona, onda imate ovlašćenje da raspravu vratite na početak, pa da ponovo krenemo u raspravu o zakonima u načelu, prvo o socijalno-ekonomskom savetu, a nakon toga o zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova. Naravno, DS nema ništa protiv da raspravu vratimo na početak, pa vas molim da mi ili date reč kao ovlašćenom predstavniku ili donesete odluku da se otvori rasprava u načelu o zakonu o socijalno-ekonomskom savetu.
Vi imate reč već minut i nešto i iskoristite to vaše pravo...
Da bih vam objasnila po kom osnovu sam se javila, jer vi to niste shvatili.
Izvolite.
Po Poslovniku, član 97. stav 2, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS imam pravo na repliku. Dakle, niko iz DS, niti bilo koje stranke koja sebe naziva strankom demokratske orijentacije nije obavezan bilo šta da objašnjava nikome ko je član SPS. Da li je to što je radila Demokratska stranka i prethodna vlada na čelu sa pokojnim premijerom, ali i sa premijerom gospodinom Živkovićem, bilo toliko loše dovoljno govori činjenica koliko loše se sada kotiraju stranke koje čine vladajuću koaliciju. Za to dokaza imate na poslednjim predsedničkim izborima, na poslednjim lokalnim izborima i na svim mogućim skeniranjima javnog mnjenja i rejtinga stranaka, po istraživanjima, evo kao i danas u novinama vidite da DS ima veći procenat podrške u narodu nego sve stranke vladajuće koalicije zajedno. Toliko o legitimitetu. O rejtingu SRS mogu da govore poslanici SRS. U to se, naravno, u ovom trenutku neću upuštati. Što se tiče onoga što smo uradili, što sam želela da vam kažem, o tome dovoljno govori i ono što su pokazali da umeju, odnosno ne umeju da rade i ministri, pre svega oni koji dolaze iz redova DSS. Prva stvar koju je uradio gospodin Maršićanin, kada je izabran za ministra za privredu, bila je da je najavio reviziju privatizacije. Idealan potez da zaustavi sve one koji su imali nameru da investiraju u Srbiju. Idealan potez da stavi pod sumnju sve one koji su bili toliko hrabri, i imali poverenja u prethodnu vladu, da ulože u Srbiju i pokušaju da iniciraju povećanje produktivnosti privrede, sve ono što je bilo toliko daleko i toliko duboko, na dnu, da je moralo nešto da se uradi. Prvo što je najavio bila je izmena Zakona o privatizaciji. Ništa od toga nije urađeno. Ni izmena Zakona o privatizaciji, ni revizija privatizacije, niti obelodanjivanje ijednog pakta koji bi ukazao na činjenicu da je bilo šta u prethodnom periodu urađeno pogrešno. Da je to tako govori i činjenica kako je sa takvom kampanjom prošao na predsedničkim izborima. Nijedan zakon za koji je vladajuća struktura najavljivala da će biti promenjen, a donet je u prethodnom periodu, kao zakon koji je napravio neko zlo, nije promenjen. Nijedan sistemski zakon nije promenjen, jer ste shvatili da bolje ne možete da donesete, i to je činjenica. A, ne možete da donesete jer ste manjinska Vlada, jer vas podržavaju oni koji nisu zainteresovani za reforme, za evropske integracije. Suočeni ste sa činjenicom da mnogi od vas, nakon usvajanja rezolucije o evropskoj integraciji, ne žele više da rade sa vama, jer zakoni koje u ovom parlamentu predlažete i donosite nisu na putu koji smo svi zajedno ovde usvojili, a to je put evropskih integracija. Zato vas zaista molim – iako se veliki deo nas stidi što neke stvari za ovom govornicom mora da ponovo objašnjava, jer prosto mislimo da nemamo vremena da objašnjavamo nego moramo da radimo – pokušajte da radite. Pa, ovde se ne radi. U našoj Vladi se ne radi. Vi imate odgovornost za nerad i nečinjenje. Naša Vlada radi u tajnosti. Naši ministri rade u tajnosti i to je ono što je posledica ove vladavine. Zato budite ljubazni, koncentrišite se, ako već podržavate ovu vladu, da njima pomognete da nešto rade, a kada Demokratska stranka na sledećim izborima preuzme vlast pokazaćemo vam kako to treba.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, da završimo. Izvolite.
Hvala. Što se poverenja u prethodnu ili ovu vladu tiče, prethodna vlada nije uspela da reši niti pitanje "Zastave" iz Kragujevca, odnosno da počne sa rešavanjem, niti pitanje Rudarsko-topioničarskog basena Bor; toliko o tome koliko su neki strani biznismeni, strane diplomate i menadžmenti multinacionalnih kompanija imali poverenja u tu vladu. Za razliku od prethodne tri godine, za ovih sedam meseci je ipak nešto rešeno. Što se tiče činjenja ili nečinjenja, u svetlu evropskih integracija, moram vas podsetiti da su oni koji su vladali u prethodne tri godine svojim činjenjem i suviše loše učinili Srbiji. Valjda je u svetlu evropskih integracija i to što su pravljeni antihaški protesti na Trgu Republike, pa su onda, suprotno zakonu, izvođeni pripadnici žandarmerije da nose neke zastave, transparente itd. Na kraju krajeva, u prethodnom mandatu mi smo uvek mogli da čujemo od šefa poslaničkog kluba DOS-a da svi oni koji se javljaju često povodom amandmana predstavljaju kočničare reformi. E, sad vas pitam, gospodo, da li ste bili iskreni tada kada ste često javljanje povodom amandmana kvalifikovali kao kočnicu reformi ili ste iskreni sada kada se često javljate povodom amandmana po svakom zakonskom predlogu.
Izvolite, narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 100. po kome je poslanik dužan da se sa uvažavanjem obraća Skupštini i drugim poslanicima. Poslanik Snežana Lakićević-Stojačić je nešto super ili hiperaktivna, što ponekad nije dobro za zdravlje, a i nema pravo da govori o Slobodanu Miloševiću u negativnom kontekstu. Predsednik Slobodan Milošević je najveći srpski lider 20. veka i vreme će pokazati da smo mi koji tako govorimo u pravu. Kada je reč o tih deset godina, takođe je vreme najbolji sudija. U periodu od 1990. do 2000. godine se čak i bolje živelo nego što se živi posle 5. oktobra. Industrijska proizvodnja je bila veća u vreme sankcija nego od 2000. do 2003. godine. Čak je i izvoz bio veći nego što je 2001, 2002. i 2003. godine. To su činjenice i to su argumenti. A, kada je reč o Vladi Zorana Živkovića i Zorana Đinđića, mi znamo kako se radilo u to vreme. Proizvodnja je pala, kriminal je narastao. Nikada veći kriminal nije bio nego u tom vremenu. Uostalom, i članovi Vlade Zorana Đinđića i Zorana Živkovića sami su priznali da su se družili sa kriminalcima. Pa, nikada se niko iz SPS nije družio sa kriminalcima. Jedan od potpredsednika Vlade reče, pre šest meseci ili godinu dana, pola Vlade je bilo u Šilerovoj ulici, da pije viski i da se kupa u bazenima. A, to da su ministri DOS-a bili veoma umešni najbolje znaju građani Srbije, a znamo i mi. Bili su veoma umešni u privatizaciji. Opljačkali su Srbiju. Malopre sam rekao za privatizaciju Paraćinske cementare. Ovde su poslanici DOS-a govorili da je uzeto 15 miliona dolara. Pa, šta su uzeli za Duvansku industriju? Šta su uzeli za sve ove druge firme? Prema tome, istina jeste na našoj strani, a vreme je najbolji sudija.
Hvala. Šta je sada? Šta vi.... Izvolite. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Mika Vlaović.
U članu 101. stav 1. piše: "O redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine". Gospodine predsedniče, ovde ima mnogo nereda. Građani Srbije očekuju od nas da se disciplinujemo, da radimo mnogo, da donosimo zakone, a ne da se svađamo. Gospodi iz Demokratske stranke koji nas napadaju poručio bih nešto - lepo ste nas usrećili u Vojvodini, za predsednika vojvođanske skupštine doveli ste Bojana Kostreša, čoveka koji iza sebe ima jedini uspeh da se oženio, i - laži, varaj, kradi, postaćeš predsednik Izvršnog veća Skupštine Vojvodine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, izvolite.
Dame i gospodo, predsedavajući, zahvaljujem se što sam posle 45 minuta dobio pravo da govorim. Voleo bih da unesem neku promenu u današnju raspravu, a i u jučerašnju. Mi danas govorimo o Predlogu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Mislim da je septembar prošao, decembar prošle godine prošao i za promenu bih pokušao da se vratim na temu. Predsedavajućem bih mogao da zamerim što nije primenio član 99. po kome govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. On do sada nije primenio član 99. i ja ga molim da ga ubuduće primenjuje. Šta je nama na dnevnom redu? Pa, to je amandman na član 30. koji kaže - reč "arbitrom" zamenjuje se rečima "službom pravne pomoći". Ovde smo čuli različite priče da je zakon obavezan, da nije obavezan, da će radnici izgubiti plate i slično. Govorimo o tom amandmanu. Ovde nema amandmana koji reč "mirovanje" zamenjuje nekom drugom rečju. Znači, imamo potpunu zamenu teza u kojoj se nalazimo dva i po sata. Dakle, da smo primenili odredbu člana 99. Poslovnika, već bismo imali rešeno ovo pitanje. Pošto je nismo primenili, mi raspravljamo o drugim pitanjima. Da se vratim na amandman. Da li bi služba pravne pomoći mogla da bude arbitar? Ne bi mogla da bude arbitar, zato što je tako pravno konstituisana da nije obavezna, da je dobrovoljna i da, kao što sama reč kaže, obavlja pravnu pomoć građanima. Prema tome, građanin se obraća službi pravne pomoći, ako ona postoji u opštini, da bi sačinila neki podnesak, da bi ga zastupala u nekom sporu. Pravna služba po pravnom statusu nije kvalifikovana da bude arbitar, odnosno da rešava spor između dve stranke. Što se tiče greške koja zaista postoji u ovom zakonu, ako greškom smatramo dva neusklađena instituta u dva zakona koja nisu doneta, mislim da će biti prilike da se to ispravi. To mora da se ispravi, jer je to zaista greška. Do čega ta greška može da dovede nije teško pretpostaviti. Ako se oba zakona usvoje, mi taj postupak mirovanja nećemo imati. Prema tome, taj deo odredbe će ostati neprimenljiv. Znači, praktične posledice nisu nikakve. Što se tiče obaveznosti ovog zakona, koja se otvorila ovde kao ključno pitanje oko člana 30, mada oko toga nema ništa, ja ću vas upozoriti na načelo dobrovoljnosti člana 5, prema kome su svi individualni radni sporovi apsolutno dobrovoljni i niko ne mora da ih iznese pred arbitražu. Samo kolektivni sporovi, kada se radi o primeni kolektivnih ugovora, mogu biti obavezni u određenim delatnostima i kada se radi o određenim pitanjima. Učesnici tih kolektivnih ugovora jesu stranke u postupku, ali to nisu građani. Dakle, toliko o tome da li je nešto obavezno ili nije. Individualni nisu, a ovi jesu u određenim slučajevima. Zahvaljujem.
Hvala. Ima reč narodni poslanik Božidar Koprivica, a potom Nemanja Šarović.
Poštovani narodni poslanici, mislim da treba da usvojite amandman poslanika Srpske radikalne stranke. Kao što ste sami videli, mnogi poslanici Srpske radikalne stranke napadali su ovaj zakon kao loš zakon, koji je u direktnoj suprotnosti sa Ustavom, sa Zakonom o radu i Zakonom o štrajku. Član 30. Predloga zakona je u direktnoj suprotnosti sa odredbama Zakona o parničnom postupku. Meni je žao što ovde nije prisutan ministar, koji je izašao za ovu govornicu da navodno brani ovaj zakon, odnosno član 30, naravno, veoma nestručno i pravnički neutemeljeno. I postojeći Zakon o parničnom postupku, dakle ovaj koji se sada primenjuje, poznaje institut mirovanja postupka, ali je tačno taksativno nabrojano kada se može umiroviti postupak. Uglavnom on zavisi od dispozicije stranaka, kao i Zakona o parničnom postupku. Dakle, stranke su dužne da se sporazumeju da bi se umirovio postupak, a nikako da to bude imperativna norma koja će upućivati stranke da se sporazumeju. Dakle, da bi ovaj zakon bio usaglašen sa Zakonom o parničnom postupku, postojeći Zakon o parničnom postupku se mora menjati. Molim vas da zato prihvatite ovaj amandman. Ako ga ne prihvatite, vi sprovodite pravno nasilje i ne znate šta radite. Hvala vam.
Ima reč narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nesporno je da treba prihvatiti amandman na član 30. koji je podnela poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Ukoliko bismo zadržali ovakvo postojeće rešenje, bez obzira da li se radi o mirovanju ili zastoju... Tačno je da je u aktuelnom Zakonu o parničnom postupku predviđeno mirovanje kao institut, da zakon o parničnom postupku, o kome smo raspravljali prethodnih dana i koji svakako želite da usvojite, predviđa neki drugi institut a ne ovaj, ali ono što je suština ovog zakona i ovog amandmana, to je da vi ovim zakonom pokušavate da neka prava, koja ste dali radnicima nekim drugim zakonima, na ovaj način izvrdate, da ih onemogućite u korišćenju tih prava. Naime, čak i Zakon o parničnom postupku, kao sistemski i osnovni zakon, u svom drugom članu, gde daje načela po kojima će se raditi, garantuje strankama pravo na zakonitu, jednaku i pravičnu zaštitu njihovih prava. U stavu 2. garantuje se da sud ne može odbiti da odlučuje o zahtevu za koji je nadležan. Šta onda uopšte znači da su, ako među stranama u individualnom sporu teče sudski postupak iz istog činjeničnog i pravnog osnova, strane u sporu dužne da sudu zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka? Da li to znači da ovim zakonom ukidate prava koja ste dali Zakonom o parničnom postupku, prava na sudsku zaštitu koja građanima garantuje Ustav Republike Srbije, prava koja garantuju i brojne međunarodne konvencije koje smo potpisali, da li to znači da ćete celokupan pravni sistem izmeniti sada ovim zakonom? Mislim da nemate pravo da građane terate da rešavaju sporove na miran način, pogotovo ukoliko se radi o sporu o isplati minimalnih zarada. U desetinama i stotinama preduzeća u Srbiji i po više od godinu dana radnici ne primaju čak ni minimalne plate. Kada oni uspeju da preko službe pravne pomoći, prijatelja ili advokata naprave tužbu sudu i pokušaju da na taj Ustavom garantovani način ostvare svoja prava, vi im onda kažete – ne, ne može, sada ćete se posle 15, 20 ili 30 meseci, koliko ne primate platu, dogovarati sa istim tim poslodavcem; sada ćete morati u roku od tri dana da nađete zajednički jezik, iako prethodne tri godine to niste mogli da učinite. U Zakonu o radu koji ste doneli u članu 121. kaže se da se opštim aktom i ugovorom o radu može predvideti postupak sporazumnog rešavanja spornih pitanja između poslodavca i zaposlenog. Šteta je što ministarnije tu, pa ne može da odgovori sada na ova pitanja, ne može ni da čuje primedbe. Mislim da je sramota kad ovoliko poslanika izađe da uputi svoje primedbe da ministra nema da to čuje, a da istovremeno ima časti i obraza da uđe u ovu salu neposredno pred završetak rada sednice i da drži nama svima ovde predavanja šta bi i kako bi trebalo da radimo. Zakonom o radu već je regulisana mogućnost uspostavljanja arbitraže. Već postoji ta zakonska mogućnost da poslodavac i zaposleni neka sporna pitanja rešavaju na ovaj način, a ne preko suda. Ali, ovo se, gospodo, radi odmah nakon nastanka spora, nakon 15 dana, nakon mesec dana. Ovo se ne može radi nakon godinu, dve ili tri. Vi ste u obrazloženju ovog zakona naveli da slična rešenja postoje u Americi i Velikoj Britaniji, pa po sistemu "videla žaba da se konji kuju" i vi rešiste da u pravni sistem ugradite to isto. Zaboravili ste jednu veoma bitnu stvar, da ne možete naš pravni sistem upoređivati sa pravnim sistemom Engleske. Ona pravila koja tamo važe ovde ne važe.Tamo se neke stvari poštuju bez obzira na zakon. Nađite u Engleskoj ovoliko firmi ili barem jednu, kao što je u Srbiji, u kojoj radnici 30 meseci ne primaju plate. Tako nešto je jednostavno u pravnim sistemima razvijenih zemalja potpuno nemoguće. Za nas ovaj zakon, u ovakvom obliku kako ste predložili, svakako ništa dobro neće doneti. Štitili ste poslodavce kada ste donosili Zakon o radu. Mi smo i taj zakon kritikovali. Rekli smo vam i tada da će taj zakon omogućiti da otpustite hiljade radnika. Tvrdili ste da nije tačno, da će to podići privredu. Ispostavilo se da smo bili u pravu, hiljade radnika je otpušteno, a sada i ovo malo prava koja ste dali po Zakonu o radu želite da im oduzmete.
Po Poslovniku, Snežana Lakićević-Stojačić.
S obzirom da je gospodin Krstin rekao da su poslanici DS-a govorili povodom ovog amandmana a da faktički nisu govorili o amandmanu koji je na dnevnom redu, želim da vam objasnim ono što sam već više puta rekla – naravno da nismo mogli da uložimo takav amandman, iz razloga što mi glasamo protiv zakona o parničnom postupku. Javila sam se zbog nečeg drugog, jer ćemo povodom drugih amandmana obrazlagati ponovo neusaglašenost pravnog sistema, koji će za posledicu imati činjenice da ćete usvojiti ove zakone koji su na dnevnom redu. Predlažem predsedavajućem da prekine trenutno zasedanje ovog saziva Narodne skupštine, zbog činjenice da gospodin ministar ponovo ne prisustvuje raspravi o amandmanima. Da vas podsetim, DS je juče na kraju zasedanja, kada je ministar došao i obrazložio amandmane koji su tada bili na dnevnom redu... (Predsedavajući: Koji član Poslovnika je povređen?) Rekla sam vam, članovi 100. i 99, po tome sam se javila. Želela bih da kažem da smo juče predložili produžetak radnog dana da bi gospodin ministar mogao da prisustvuje, da čuje naše primedbe koje su zaista osnovane. Demokratska stranka smatra da je ovaj zakon potreban Srbiji, da je potrebanradnicima, jer im treba omogućiti način da mirno reše sporove do kojih dođe, ali isto tako imamo ozbiljne primedbe. Mi ne možemo da iznosimo te primedbe, a da nemamo reakciju ljudi iz Vlade. Ne možemo da iznosimo primedbe, a da nemamo reakciju ministra nadležnog za donošenje ovog zakona. Vi ste juče odbili da nastavimo da radimo, iako smo mi želeli da iskoristimo priliku, a čujemo da ministar možda u toku radnog dana ima i druge obaveze, pa da nastavkom tokom noći on prisustvuje sednici i uvaži amandmane poslanika, a ima ih čak 55. Nažalost, mi sada ponovo nismo u prilici da na kvalitetan način dobijemo odgovor ili da čekamo opet kraj zasedanja ove sednice. Zaista predlažem da se Skupština izjasni o tome da li možemo prekinuti ovu sednicu dok se ministar ne pojavi i da tada nastavimo raspravu o amandmanima.
Molio bih poslanike da ne zloupotrebljavaju to svoje pravo i pozivaju se na član 100, jer zaista možete podvesti sve pod to. Mislim da dostojanstvo Skupštine nije ugroženo i pitam da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Narodni poslanik Dragan Živkov podneo je amandman kojim predlaže da se naslov iznad člana 31. briše i da se član 31. izmeni. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 31, ispred poslaničke grupe SRS, da se briše naslov "Postupak pred arbitrom ", a u ovom daljem tekstu umesto reči "arbitar" koristila bi se reč "služba pravne pomoći". Već ste čuli već povodom prethodnih amandmana ostalih poslanika SRS-a da bi služba pravne pomoći mogla da vrši postupak rešavanja radnih sporova na lokalnom nivou. U međuvremenu, dok ne objasnimo situaciju što se tiče arbitra i mirovnjaka, kako ste ih vi nazvali u ovom vašem predlogu zakona – koji se i ne može nazvati zakonom, s obzirom da nema ni pravne stabilnosti, nema ni pravnog utemeljenja i na kraju nema ni sankcija kojim bi se spor koji se ne može rešiti mogao sankcionisati – u daljem tekstu piše da se rasprava održava u prisustvu strana u sporu, mene sada samo zanima jedna stvar: kako će arbitar ili mirovnjak da strane u sporu koje su zavađene, kao što je na primer poslodavac i radnik koji je izgubio posao ili želi da stekne pravo u toku radnog obavljanja posla, ako je u pitanju minimalna zarada, kako će on da natera poslodavca da se mirnim rešenjem tog spora reši i da se dogovore? Prema tome, to je jedna vrlo bitna situacija što se tiče ovog člana. Pred službom pravne pomoći otvara se rasprava o uvođenju da li sva pozivana lica prisustvuju raspravi. Da bi se ovaj spor vodio treba obe strane da daju saglasnost za vođenje spora. U međuvremenu se dešava situacija i uglavnom u većini slučajeva da jedna strana nije zainteresovana za spor i smatram da do takvog spora ne može ni da dođe. U obrazloženju kod ovog zakona postoji mogućnost da postupak mirnog rešavanja radnog spora mogu da pokrenu strane u sporu zajednički. To je onaj problem gde do spora najverovatnije u većini slučajeva ne može da dođe. Ili samo jedna strana, u kom slučaju se druga strana poziva da se izjasni ili da prihvati mirno rešavanje spora. Druga strana naravno neće ni doći da se izjasni, jer ne želi takav spor ni da se desi. Miritelj i arbitar po vašem ovom obrazloženju može da bude izabrano lice koje je državljanin Srbije i Crne Gore, ima visoku stručnu spremu i staž od pet godina iskustva. Gde ćete da nađete tolike ljude i kako ćete ih birati da bi bili merodavni da vrše svoj posao. Znači, i u ovom daljem obrazloženju miritelj i arbitar imaju određena prava i dužnosti. Ovde ste naveli da jedino imaju prava da primaju nadoknadu za svoj posao, a dužnost im je da obavljaju posao po svojoj svesti i najboljem znanju. Ko može da to obrazloži, da kaže po kojem to svom ophođenju ili znanju će da se taj spor vodi. Znači, nema pravnog utemeljenja i nije zakonom regulisano kako treba. Sredstva za nagradu i naknadu troškova se obezbeđuju iz budžeta Republike. To je cilj agencije, mirovnjaka i arbitra, da potroše sredstva koja ste obezbedili iz budžeta Republike, koja u ovom obrazloženju iznose 10 miliona dinara. Ima još jedna situacija koja je interesantna. Što se tiče arbitraže i biranja arbitara i mirovnjaka, tu bi se možda mogli složiti i neki poslanici iz pokrajine, koji se sećaju vrlo dobro kako je izborna komisija sprovodila izbore na nivou AP Vojvodine. Za mnoge liste i predstavnike stranaka bili su formulari gde se tražilo potpis, podrška stranačkoj listi, ali u tom obrascu je trebalo da se navede i znanje kvalitetno koje je, koja je stručna sprema i samo što se nije tražio broj cipela građanina koji podržava tu listu. Prema tome, ispada da bi izborna komisija mogla da vrši izbor tih mirovnjaka i arbitara pošto sada poseduju kompletnu situaciju gde, ko i koliko podržava koju poslaničku grupu i koju stranku. Želeo bih da se osvrnem na izlaganje ministra, koje je juče trajalo jedno 20 minuta pred kraj radnog vremena, da verovatno mi poslanici koji se ne slažemo sa Predlogom ovog zakona koji treba da se usvoji nismo na istom putu. Mi možda nismo na istom putu, ali smatram da SRS je na dobrom putu i da želi sigurno dobro građanima Srbije da bi ostvarili svoja prava. Što se tiče vozova, pošto je spomenuo ministar i da u istom vozu nismo, smatram da možda i nismo u istom vozu, ali naš voz ide pravim smerom, a vaš voz je možda ostao bez pruge tj. puta. Da li ćete sada onaj deo pruge prebacivati napred da bi mogli ići dalje?
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, kolege poslanici, juče smo ceo dan pozivali ministra Lalovića da komentariše sa nama amandmane na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Ministar se oglušio na naše pozive, kao što je to uradio i danas, jer ga evo ceo dan nema. Juče je čak obmanuo građane, odnosno zaposlene u Namenskoj industriji u Kragujevcu, jer im je rekao da ne može tamo da dođe zato što ima obaveza u Narodnoj skupštini i onda se ministar, u maniru ministara Koštuničine vlade, pojavio za ovom govornicom negde oko 17,45, valjda procenjuje da je tada najveća gledanost rada ove skupštine i tada je ministar održao narodnim poslanicima jedan politički čas. Naravno, na to nema pravo, to nije mogao da uradi. Mogao je da govori kao narodni poslanik, jer on i jeste narodni poslanik, ali u tom slučaju morao je da se javi i da govori o amandmanu na član 30. jer je tada bio aktuelan taj amandman i mogao je da govori samo pet minuta, koliko i ostali narodni poslanici. Na to je trebalo da mu skrene pažnju predsednik Skupštine, odnosno u to vreme predsedavajući. Drska je bila juče opaska ministra Lalovića kada je rekao da bi narodni poslanici, pre nego što komentarišu Predlog zakona i amandmane, trebalo da pročitaju zakon koji komentarišu. Zašto je to bilo drsko? Zato što je valjda očigledno da su poslanici SRS ovde komentarisali svako slovo ovog zakona. Moguće je da oni koji će da glasaju za zakon nisu pročitali, pa da se opaska ministra odnosila na njih, ali čini mi se gledao je u našem pravcu, pa možda oni i treba da pročitaju i da vide da nema potrebe da donose ovakav zakon i da glasaju za njega. Ministar je takođe rekao da su narodni poslanici u svojim diskusijama izražavali neki žal za bivšim vremenima. Meni se čini da ministar ima žal za bivšim komunističkim vremenima i njegovom sindikalnom delatnošću u tom vremenu i očigledno je da je u tom smislu uradio Predlog ovog zakona. Takođe nam je ministar prebacio da mi ovde govorimo o nepovezanom radnom stažu, a da je taj problem star više od 10 godina. Žao mi je što ministar nije ovde. Nadam se da će pročitati stenografske beleške. Prvo da mu kažem, i da kažem svima koji na taj način govore, da ono što je uništavano 10 godina, ako jeste uništavano,dovoljno je četiri godine da se popravi, a pogotovo je to mogao ministar Lalović, s obzirom da je on bio u vlasti od početka 2001. godine, on i njegova stranka. Ja sam konkretno govorila o dva slučaja, o neplaćanju radnog staža radnicima "Napretka" iz Rakovice i to u vremenu od 2002. godine, i radnicima "Inos-Podunavlja", kojima se taj staž ne uplaćuje od februara 2003. godine. Zaista ne vidim gde je ministar tu napravio kopču sa nekim, kako on kaže, bivšim vremenima, osim tog njegovog žala za tim vremenima. Jutros je opet ministar replicirao jednom kolegi vezano za institut mirovanja koji je predviđen u ovom zakonu i to je zaista bilo svojevrsno ruganje narodnim poslanicima. Gospodine ministre, iako nas ne slušaš, moraš da znaš da su narodni poslanici odgovorni i pametni ljudi i da ne može ni jedan ministar da se igra sa nama. Nijedan ministar ne može nama da drži predavanje, a mi ministru možemo, i u tome je razlika između nas i ministra, jer on zavisi od nas, a mi zavisimo od građana koji su nas birali. Odgovorno ovde stojimo pred građanima, bar mi poslanici SRS. Kaže ministar da pričamo o institutu mirovanja koji nije predviđen zakonom o parničnom postupku, a taj zakon još nije ni usvojen. Nismo mi ovde, gospodine Laloviću u odsustvu, da se igramo ni sa Skupštinom, ni sa zakonima. Valjda onaj ko predlaže zakone zna da se istog dana raspravlja ili u istoj nedelji o dva zakona i predlažu se dva zakona u koliziji. Da li to ministar najavljuje izmene i dopune ovog zakona, pošto je izvesno da će zakon o parničnom postupku biti usvojen. S obzirom da sam potrošila vreme, nastaviću po idućem amandmanu.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 31. normira se postupak pred arbitrom. U stavu 1. predloženog člana predlagač predlaže – arbitar je dužan da zakaže raspravu u roku od tri dana od dana prijema predloga i dokumentacije o predmetu spora i o tome obaveštava strane u sporu. Valjda treba da obavesti jednu od strana u sporu, ako je od jedne od strana u sporu primio potrebnu dokumentaciju. Međutim, ovo je kratak rok. Recimo, ako imate veoma složen predmet između Galenike i Hemofarma, primera radi, gde su u pitanju stotine i stotine miliona, za koje treba doneti pravičnu sudsku odluku, odnosno ovde zaključenje jednog mirnog rešavanja spora sporazumom između stranaka, postavlja se pitanje da li će taj arbitar biti u mogućnosti da u prekluzivnom roku od tri dana pročita spise koji imaju na hiljade stranica ili dokumente, verodostojne isprave kojih je hrpa? Ne može. Da li može u roku od tri dana da nađe jednu od strana u ovom postupku i da im uredno dostavi poziv za javnu raspravu? Ne može. To ne može za tri dana da učini ni policija, da privede okrivljenog, a ne da ovaj arbitar ima mogućnost da obezbedi prisustvo obe strane da zaključe jedno poravnanje. Ovakvi rokovi su neprihvatljivi. Oni nisu poznati ni u uporednom pravu, a ujedno nisu poznati ni u našem domaćem zakonodavstvu. Ako je trebalo predvideti i ovu mogućnost i dati pravo arbitru, onda je trebalo pre svega da se odredi jedan razuman rok u kome će strane u postupku pred arbitrom moći da se pripreme za raspravu, a sa druge strane vremenski period arbitru da prouči spise. A pogotovo je problem još veći, koji će se pojaviti, ukoliko je arbitar ličnost koja nema pravni fakultet i koja nema položeni pravosudni ispit. Kako će taj čovek moći da primeni normu materijalnog prava? Nikako. Šta će biti na kraju kada se zaključi poravnanje ili se zaključi sporazum o mirnom rešavanju spora? Jedna od strana kasnije vidi da je u zabludi i obmani zaključila takvo poravnanje. U Predlogu zakona nema ni reči o tome da li se može pobijati tako zaključen sporazum ili ne može. Takvog instituta i instrumenta nema. Kod zaključenog poravnanja, dame i gospodo, to je jedan međusobni ugovor između strana koje zaključuju poravnanje. To poravnanje stranke u postupku mogu da pobijaju tužbom, a mogu da pobijaju i pravnim lekom, ukoliko se u poravnanju, eventualno, unese da se ostavlja sloboda strankama da u naknadnom roku, ukoliko određena strana ne ispuni obavezu, mogu da postupe u skladu sa Zakonom o izvršnom postupku. Prema tome, dame i gospodo, pitanje je autoriteta samog arbitra, pitanje je postupka vođenja, otvaranja rasprave, izvođenja dokaza, ocene dokaza i donošenja odgovarajuće odluke. Prema tome, SRS će se energično protiviti ovakvim predlozima zakona, zbog toga što su ovi zakoni, koji se predlažu, poput ovog predloga zakona, obične brošure, bez uvrede, koje u praksi ne mogu biti primenljive. Drugo, nemaju uporište u Ustavu, nemaju uporište u Zakonu o obligacionim odnosima, nemaju uporište u Zakonu o parničnom postupku, nemaju uporište u Zakonu o izvršnom postupku. Predlažem gospodinu ministru, ipak je on čovek sa dužim radnim iskustvom, verujem da je proučio ove primedbe SRS i poslanika koji se brižljivo pripremaju za svaku sednicu, čitaju svaki predlog Vlade i svaki predlog zakona temeljito proučavaju i predlažu određeno poboljšanje, a čak i predlažu, tamo gde se ukaže potreba, da se povuče predlog zakona. Član 30. obavezuje ministra, ovo je možda omaška, ne kažem da je bila namera ministra, ali u članu 30. stoji mirovanje postupka, a mirovanje postupka, prema važećem zakonu, na ovaj način je nemoguće, a istovremeno ukazujem da u novom predlogu zakona o parničnom postupku taj institut mirovanja ne postoji. Prema tome, kako ovo može da zaživi? Nikako.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, posle ovolike rasprave, sa toliko argumenata i toliko truda, kako je pomenuo moj prethodnik, sa koliko su poslanici pokušali da poprave ili ukažu ministarstvu da ovo rešenje niti jeste u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom u Srbiji, zaista smatram da niti su celishodna rešenja, niti da može da se ostvari cilj zakona zbog koga se on, navodno, predlaže Skupštini na usvajanje. Moram da kažem da je prilikom izlaganja ministra, kada je odgovarao gospodinu Milanu Markoviću, čini mi se, došlo do jedne omaške ili da se ministar nije do kraja služio istinom. I sam ministar je primetio da je član 30. u ovom zakonu problematičan, jer mirovanja više nema po zakonu o parničnom postupku. Onda je inicirao zakazivanje sednice Zakonodavnog odbora, da se putem pravno-tehničke redakcije teksta izmeni reč "mirovanje", a da se umesto nje ubaci reč "zastajanje". Istine radi, bilo je rasprave o tome. Ja sam na Zakonodavnom odboru bio protiv toga, jer smatram da se ne radi o pravno-tehničkoj redakciji, već da se radi o potpunoj zameni instituta procesnog prava. Mirovanje ima jedne pravne posledice, a institut zastajanja ima sasvim drugačiju pravnu posledicu. O tome su prethodnici govorili. Imao sam obavezu da to kažem poslanicima, da bi bili upoznati sa zbivanjima na Zakonodavnom odboru. Dakle, ministar traži mogućnost da izađe iz ove situacije, pa će se verovatno koristiti pravom da podnese amandman u danu za glasanje, ukoliko Skupština usvoji predložena rešenja u Predlogu zakona o parničnom postupku. To ćemo verovatno da vidimo i da se u to uverimo za par dana, kada bude dan za glasanje. Što se tiče člana 31, gde se uređuje vođenje postupka pred arbitrom, smatram da je i ova odredba u suprotnosti sa opštim načelima procesnog prava. U poslednjem stavu se kaže: "Svaka strana u sporu može da povuče predlog za pokretanje postupka pred arbitrom najkasnije do dana otvaranja rasprave". U parničnom postupku i u svakom drugom postupku stranka je ovlašćena da raspolaže svojim zahtevom. Svako može da povuče zahtev do momenta dok se ne okonča postupak rešenjem, odnosno odlukom, jer se jedino nakon donošenja odluke smatra da sa narušava načelo pravne sigurnosti. Sve dotle, to je dispozcija stranaka i stranke mogu same oda odlučuju kada će odustati i time prekinuti postupak. Puno razloga ima za to da su stranke ovlašćene da povuku zahtev za vođenje postupka, a pre svega je to razlog ekonomičnosti, da se više ne bi i druga strana, a i sama stranka izlagala nepotrebnim troškovima, da se ne bi uključivala i treća strana – država, koja treba da arbitrira u rešavanju tog spora. Svaka stranka može da povuče zahtev za rešenjem spora kada to želi, sve dok se ne donese odluka. Znači, ovako ponuđeno rešenje je u suprotnosti sa načelima postupanja u procedurama koje su zakonom uređene. Član 31. stav 4. kaže: "Ako jedna od strana u sporu neopravdano izostane sa rasprave, arbitar može da održi raspravu u njenom odsustvu". Međutim, ovaj pravni standard "neopravdano izostane sa rasprave" je toliko rastegljiv da nije utvrđen nijedan uslov ili razlog po kome će se ceniti da li je izostanak opravdan ili neopravdan. Sa druge strane, nisu utvrđeni rokovi do kojih može stranka da opravda svoj izostanak, bilo prethodno, bilo u toku rasprave, bilo naknadno. Ona strana u postupku koja je opravdano izostala, ali nije bila u mogućnosti da se obrati arbitru i da ga blagovremeno obavesti, mora da ima naknadu mogućnost za povraćaj u pređašnje stanje. Ovde to nije predviđeno. Znači, sve su tu manjkavosti u postupanju koje nisu predviđene ovim zakonom. To ovaj zakon čini nepodobnim i nepogodnim za sprovođenje. Još jednom apelujem na ministra da ovaj predlog povuče iz skupštinske procedure, dok još ima vremena za to. Inače, ukoliko on bude usvojen sa ovakvom ili nešto izmenjenom sadržinom, on će uneti pravni haos u pravni sistem. Samo zlurad poslanik, samo zlurad građanin Srbije može da poželi da se ovakav zakon usvoji.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je ministar prispeo, pozvaćemo ga još jedanput da se dozove pameti i da povuče ovaj zakon sa dnevnog reda. Zašto? Zato što je ovaj zakon put, odnosno način na osnovu koga će ona minimalna prava koja su radnicima garantovana Zakonom o radu biti uskraćena. Šta znači: "Arbitar je dužan da zakaže raspravu u roku od tri dana od dana prijema predloga i dokumentacije o predmetu spora i o tome obaveštava strane u sporu"? To, gospodo, kada se tumači, znači da će arbitar u roku od tri dana odrediti kada će biti održana rasprava, a ne znači da će rasprava biti održana najduže u roku od tri dana. Znači, arbitar može da kaže, rasprava će biti održana nakon četiri i po meseca. Podsećam vas da se ovde radi o sporu povodom isplate minimalne zarade, gde se radnicima kaže da su strane u sporu dužne da sudu zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka. Sve i da arbitar zakaže raspravu u nekom primerenijem roku, neka to bude 15 ili 20 dana, a sledeći stav kaže, rasprava se održava u prisustvu strana u sporu i arbitra. Šta ukoliko neka od strana u sporu ne dođe, a opravda svoj nedolazak? Mi smo takvu situaciju imali i do sada po Zakonu o parničnom postupku i to je omogućavalo da se rasprave vode unedogled. Ovaj zakon sprečava da istovremeno teče radni spor koji je hitan po svojoj prirodi i koji mora najduže u roku od šest meseci da se završi. Na ovaj način ne mora da dođe ni do početka te rasprave i duže od godinu dana, jer ovde nikakav rok ne postoji. Dakle, ako jedna od strana u sporu neopravdano izostane sa rasprave, arbitar može da održi raspravu u njenom odsustvu, uzimajući u obzir dokumentaciju koju je ta strana dostavila. Šta će se desiti ukoliko jedna od strana u sporu ne prisustvuje raspravi, a istovremeno ne dostavi dokumentaciju, da li će ovde biti doneto nešto poput presude zbog izostanka u parničnom postupku, i kako je moguće da neko sprovodi arbitražu i da na miran način rešava spor ukoliko nema dve strane u sporu, i šta će se tada desiti. Na kraju, zadnji stav koji je sporan kaže da svaka strana u sporu može da povuče predlog za pokretanje postupka pred arbitrom najkasnije do dana otvaranja rasprave. Šta ukoliko jedna od strana iskoristi to pravo, šta to znači da može povući predlog za pokretanje postupka do otvaranja rasprave, ukoliko prethodni član zakona kaže da su stranke u sporu dužne da zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka. Da li to znači da će i posle ovoga stranke u sporu, odnosno poslodavac i zaposleni biti dužni da podnesu novi predlog, da li će ovo biti iskorišćeno samo u cilju zloupotrebe prava i u cilju prekida, odnosno zastoja parničnog postupka. Koliko puta može da se pokreće postupak za mirno rešavanje sporova? Na kraju, još jednom ponavljam pitanje ministru, kako će ovaj član zakona uticati na član 121. Zakona o radu, koji je osnovni zakon u ovoj oblasti, a ovaj zakon o mirnom rešavanju može da bude leks specijalis i mora da bude u svemu u skladu sa odredbama Zakona o radu. Da li se ovim negira postupak mirnog rešavanja, odnosno sporazumnog rešavanja sporova, kako je ovde nazvano u Zakonu o radu, i da li to znači da ove odredbe prestaju da postoje, ili to znači da će se ove odredbe uporedo primenjivati. Ali, one su potpuno nepotrebne. Znači, možemo imati jedno ili drugo. Ukoliko ostanete pri tome da usvojite ovaj zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, onda morate dosta toga da promenite u Zakonu o radu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo Branislav Rankić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 32. zakona o mirnom rešavanju radnih sporova obuhvata mirno rešavanje tzv. individualnih sporova i odnosi se na javnost održavanja rasprave. Međutim, obrazloženje zbog čega se ovaj amandman ne prihvata nije vezano za javnost, nego se radi o tome da je isto kao kod amandmana na član 2, pa ću od toga početi odbranu ovog amandmana. Naime, pri kraju obrazloženja se kaže da poslove stručne pomoći pri opštinama obavljaju zaposleni, a poslove mirnog rešavanja radnih sporova zahtevaju nezavisne, nepristrasne stručnjake itd, pri čemu se valjda govori da će ovi ljudi koji rade u opštini biti pristrasni. Sada je potrebno reći kako će to arbitri biti nepristrasni. Na jednom primeru, recimo, preduzeće čiji je većinski vlasnik država, ukoliko dođe do radnog spora, individualnog, pošto preduzeća sa većinskim državnim vlasništvom uglavnom potpisuju individualne radne ugovore, ako dođe do jednog takvog spora, kako će arbitar moći da bude nepristrastan. Prvo, taj ko zastupa državno preduzeće neće imati interes da dobrovoljno prihvati arbitra sa drugom stranom. Znači, on će insistirati da ne dođe do dogovora oko izbora arbitra, jer u tom slučaju arbitra će da imenuje direktor agencije. Direktora agencije postavlja vlada i, naravno, arbitar koga on odredi moraće da bude pristrastan. Znači, ne samo da ne može biti nepristrastan, nego će morati da bude pristrastan, odnosno da štiti interese vlade, jer oni su ga odabrali. Da li će on snositi neke posledice ako bude pristrastan? Neće nikakve, a zašto? Zato što ovaj predlog zakona, kao i onaj prethodni, nema kaznene odredbe i to je jedna stvar. Drugo što bi eventualno moglo da se desi to je da agencija izbriše iz imenika arbitra. Međutim, neće ga zbog nepristrasnosti izbrisati, jer ovde kod brisanja iz imenika navedeno je tačno deset razloga zbog čega se može izbrisati arbitar i među tih deset razloga ne nalazi se pristrasnost u postupku. Prema tome, ako poslanici sa ove leve strane, neko od njih umesto novina ima zakon pred sobom, a nastojao sam da od člana do člana govorim i da vas ubedim da nema svrhe da insistirate više na ovom zakonu, jer zaista mogli ste da pratite sada po ovim članovima kako će arbitar u budućem postupku za mirno rešavanje sporova morati da bude pristrastan. Šta je ono drugo zbog čega bi trebalo da povučete ovaj predlog zakona? U obrazloženju ste, takođe, naveli da ovakav zakon imaju Velika Britanija, Belgija i Mađarska. Mađarska ga je donela iz istih razloga iz kojih mi sada donosimo, a u Velikoj Britaniji i u Belgiji ovi zakoni su nastali malo drugačije. Naime, tamo su se svojevremeno, šezdesetih i sedamdesetih godina, pojavljivali u njihovim lokalnim sredinama pojedini ljudi u društvenom i privrednom miljeu koji su imali autoritet da mogu neke radne sporove da reše i samim tim su bili poželjni. Jer ako dođe do radnog spora, da li jedna ili druga strana da im se obrati, a na osnovu autoriteta, oni su to uspevali da reše i onda je jednostavno ta pojava zainteresovala vlast, koja je takvu jednu pojavu shvatila kao poželjnu i korisnu za društvo i poželeli su takve ljude po različitim sredinama da registruju, a kada su ih registrovali, onda su imali potrebu da njihov rad urede jednim zakonom. Tako je nastao ovaj zakon u tim zemljama. Međutim, mi hoćemo da zakonom proizvedemo pojavu, hoćemo da zakonom proizvedemo ljude, kako se ovde kaže – od ugleda, koji će edukacijom nekom naknadnom steći taj ugled. Garantujem vam da se nikakvom edukacijom ugled ne može steći, a to što će morati da se edukuje, čak neće smeti ni da odbiju, to samo govori o tome da će ti ljudi morati da uče neke stvari, slične onima koje su učili po raznim seminarima u Segedinu. Sva njihova delatnost svešće se na to da, prateći reakcije sagovornika u rešavanju tih radnih sporova, osete kada je koji sagovornik blizu popuštanja i da se praktično jedna strana u tom radnom sporu prevari. Onog trenutka kada prevare jednu od strana i kada pristane da potpiše ono što miritelj, odnosno arbitar hoće, tada će se smatrati da su uspešno završili spor. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Dame i gospodo, malopre, zbog isteka vremena, nisam uspela da završim misao u vezi sa institutom mirovanja postupka predviđenog u ovom zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova, a i dobro je, jer malopre ministar nije bio tu, pa moram da ponovim ono što sam rekla. Gospodine ministre, jutros ste pokušali da se narugate sa narodnim poslanicima, kada ste objašnjavali kako institut mirovanja postupka u ovom predlogu zakona i Predlogu zakona o parničnom postupku otprilike nema nikakve veze, jer vi ne znate da li će biti donet zakon o parničnom postupku. Pitam vas - ako stvarno bude, da li ćete odmah da nam predložite izmene i dopune ovog zakona, koji će istog momenta biti u suprotnosti sa tim zakonom o parničnom postupku. Ovaj institut vam automatski zakon dovodi u pitanje, jer takav ne bi mogao proći ocenu ustavnosti i zakonitosti od strane Ustavnog suda. Trebalo bi o tome da vodite računa, jer valjda sedite u istoj Vladi sa ministrom koji je bio ovlašćeni predstavnik po ovom prethodnom zakonu. Kada je reč o amandmanu koji je podneo kolega Rankić na član 32. Predloga zakona, radi se o tome da smo mi predložili promenu reči "arbitar" u "pravna pomoć". Sada želim da objasnim nešto što se ovde čulo više puta. Mi smo načelno hteli da stavimo do znanja Vladi i skupštinskoj većini da smo mi iz SRS protiv uvođenja novih institucija u naš pravni sistem, da smo protiv nekakvih mirovnjaka, arbitara, odbora i ne znam šta sve ovde niste predvideli i, naravno, neizostavnih agencija, pošto nijedan zakon ne može da vam prođe bez neke nove agencije. Mi pri tome nismo utvrđivali nadležnost pravne pomoći. Načelno smo rekli da bi to mogla da radi pravna pomoć, potpuno svesni da bi pri tome morao da se menja i Zakon o lokalnoj samoupravi i Uredba kojom se reguliše rad i nadležnosti pravne pomoći. Zato ću sada da govorim o konkretnom amandmanu i stavu 2. člana 32, koji je mnogo sličan stavu 4. prethodnog člana, a on kaže da ako jedna strana u sporu neopravdano izostane sa rasprave arbitar može da održi raspravu u njenom odsustvu. Ovo je prosto neverovatno. Pa, valjda pratite bar ovo što se piše u novinama. Čak je i zloglasni Haški tribunal odustao od toga da optuženima onemogući pravo na odbranu. Kako možete da govorite o tome da arbitar može da raspravlja u odsustvu jedne od strana u sporu? To je prosto neverovatno. Slično tome vam je i ovo rešenje u članu 32. stav 2, gde ste predvideli da arbitar može da isključi javnost na zahtev strana u sporu, ako zato postoje opravdani razlozi. Pa, zašto bismo mi ovakve poslove radili tajno? Zar postoji ijedan opravdan razlog da se bilo šta u zemlji Srbiji radi daleko od očiju javnosti. Pokušali ste to pre neko veče, ovde, da deo prenosa ove skupštine sklonite od očiju javnosti, ali srećom, blagovremeno ste se zaustavili, mada je prošlo više od sat vremena i mnogo toga su građani Srbije propustili, a mogli su da čuju tada. (Glas - kako možeš tako nešto da pričaš?) Dragi kolega, došli ste u ovu skupštinu pre ravno tri i po minuta i ostavite nas koji radimo od jutros da radimo onako kako mi mislimo da treba da radimo. Znači, ovaj institut ste, pretpostavljam, predvideli iz jednog jedinog razloga, da bi se, recimo, sakrilo od očiju javnosti kada dođe do spora vezanog za prodaju "Telekoma", pretpostavljam da to želite da radite u tajnosti, da građani Srbije ne znaju da će Džordž Soroš da kupi srpsku telefoniju. Te i takve stvari vi pokušavate da sakrijete od očiju javnosti i onda se to zakamuflira u nekakve potpuno nebitne zakone, kakav je ovaj zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, i kroz to, naravno, sakrivate i činjenicu da niste spremni da pred Narodnu skupštinu iznesete Predlog zakona o radu, da o tome raspravljamo i da konačno donesemo zakon od koga će koristi imati građani Srbije.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Amandman koji je podneo narodni poslanik SRS Branislav Rankić sledi koncept od prvog člana, međutim najbolje bi bilo da se i ovaj član, kao i mnogi drugi, prethodno briše. Kako mi imamo informaciju da je Vlada, koja je u velikim problemima zbog nagomilanih i serviranih predloga zakona, koje Sekretarijat za zakonodavstvo nije dobro uradio, pa su to sada već i mediji objavili, spremna da popodne povuče određene predloge zakona iz dnevnog reda, najbolje bi bilo da uštedite dalji trud poslanicima, a i da spasete radnike dalje bede, gospodine ministre, pa da povučete ovaj predlog zakona. Jer, ako ono što je spor pred nadležnim arbitrom može da bude javno, što predviđa član 32, osim u slučaju ako to određena strana u sporu spreči ili ne dozvoli, kako je ova sednica bila javna, osim u onih sat vremena, kada navodno predsednik Skupštine nije znao šta se dešava i da je košarka umesto skupštinskog prenosa, a pošto je javnost do najsitnijih detalja upoznata, zahvaljujući poslanicima SRS, koliko je ovaj predlog zakona poguban, najbolje bi bilo da i vi izvršite povlačenje ovog zakona. Niste bili u sali, gospodine Laloviću, kada sam vam rekla da je veliki problem u krojenju ovakvog zakona i njegovog nesaglasja sa Zakonom o parničnom postupku to što vas o tome sekretar Republičkog Sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac, nije obavestio. I zato je, a uvek se vrtimo oko toga, nemoguće, ma koliko da ste navodno, što vi dosovci volite da kažete, novi ili stari, transparentni, a to ovaj predlog člana 32. predviđa - da je nešto javno, ako je nesprovodivo i ako nema nikakve sankcije po ovom zakonu. S druge strane, terate radnike na nešto što oni neće. Ako ne mogu, a obično ne mogu da se namire i ne mogu mirno da reše svoj radni spor, onda su prinuđeni da idu na sud. Najindikativnije je obrazloženje i to se sada ponavlja, dali ste obrazloženje. Sada smo kod 32. člana, a kod obrazloženja na član 1. kod gospođe Pop-Lazić, vi ste naveli mnogobrojne zemlje, i prekookeanske i mnoge evropske, gde se navodno ovi standardi primenjuju. Ali, bilo bi dobro, ako se već na to pozivate, da nam kažete kolike su plate tamo, koliki je procenat nezaposlenosti, koliko se radnih sporova i njihovo eventualno mirno rešavanje desi u toku godine, recimo u Nemačkoj ili u Velikoj Britaniji. Da li su ti radnici u istom beznađu kao što smo mi ovde? Nisu. Zato je veliko pitanje i veliki je problem kako će da dođu strane investicije ovde, jer je i ova vlada pokazala kroz nestabilnost, kroz potpunu dezorijentaciju kada je u pitanju privreda, nacionalno pitanje,a najvažnije je ono čime treba da se bave pojedina ministarstva, a to je ekonomija, da ne može da pruži ni pravnu sigurnost, ni ekonomski ambijent da ti investitori dođu. Umesto da se ovde promovišu takvi projekti, umesto da Boris Tadić, maneken koji se samo slika, koji je obećao u predizbornoj kampanji da će da zapošljava ljude, u toj kohabitaciji sa Koštunicom, pa Bubalo, koji je izabran za novog ministra, da će takođe da krene, sa pozicija ministra privrede, da raspravi sve što je bilo u pljačkaškoj privatizaciji, i umesto da se stvaraju uslovi da radnici krenu i da rade, mi zaista moramo da im kažemo da ova vlada ne želi da im pomogne ni da ostvare ta svoja prava, jer će ovaj zakon njih potpuno da odvuče od toga. Ne daje im mogućnost da efikasno i kratko to reše. Zato je najbolje da se Predlog zakona povuče iz procedure. Videćete kasnije po nadležnostima arbitra, u članu 32. i dalje, da je to jedna nedvosmislena i jasna argumentacija, i najbolje bi bilo da Vlada Republike Srbije odmah pristupi izmeni Zakona o privatizaciji, izmeni Zakona o radu i da se na takav način krene i da se pokaže radnicima da neko na njih misli, jer to su njihovi zahtevi. Šta ste vi, gospodine Laloviću, učinili, s kim ste razgovarali? Sve države na koje se vi pozivate nemaju ovakve cene struje, a plate nikakve ili minimalne. Tamo nisu ovakve cene prehrambenih proizvoda, tamo nisu ovakve cene komunalnih usluga. Tamo ljudi mnogo drugačije žive. Razumela bih da su ovde plate u proseku od 1.000 do 2.000 evra, da fabrike rade, da ljudi imaju zaposlenje, pa eventualno ako se desi nepoštovanje ugovora i oni budu prinuđeni da traže to, da mirnim putem to rešavaju sa svojim poslodavcem, ovde je to nemoguće, naročito po ovakvom zakonu i na ovakav način. Hvala.
Reč ima ministar Slobodan Lalović.
Mislim da postoji potreba da kažem nekoliko stvari. Prva stvar, čini mi se da malo poslanici koji kritikuju zakon upadaju većinom u kontradikciju. S jedne strane kažu da je zakon nebitan, a sa druge strane očigledno po svakom članu ima puno poslanika koji komentarišu. Znači, ili je nebitan, pa nemojmo o njemu da pričamo, ili je bitan. Nešto tu nije u redu. Zašto to govorim? Zato što mi se čini da je u velikoj meri prisutna jedna vrsta opstrukcije kad se radi o ovom zakonu. Naravno da je pravo poslanika da vrše opstrukciju kroz česta istupanja, ali prosto mislim da je potrebno to da se konstatuje i da se na taj način, jednom vrstom vršenja opstrukcije, samo odlaže momenat kada ćemo moći da primenimo ovaj zakon i odlaže se momenat kada će moći radnici u Srbiji da veliki broj svojih sporova reše, da naglasim, pošto se ovde manipuliše rokovima, u roku. U zakonu jasno stoji da miritelj ili arbitar mora da reši spor u roku od 30 dana. To znači da oni koji vrše opstrukciju usvajanja ovog zakona odlažu vreme kada će radnici moći da znaju kroz te sporove u roku od 30 dana na čemu su i da reše svoj spor, a ne da sede na sudovima po više godina. Drugo što sam hteo ovde da naglasim, drago mi je što su pojedini narodni poslanici, upoznavši se verovatno sa sadržajem nekih rešenja u nekim drugim zemljama, konstatovali da ovo jesu standardi koji se primenjuju u velikoj broju evropskih zemalja. Naravno, sada se postavlja ovde drugi komentar. Mislim da je ta činjenica, koja je ovde izneta od strane pojedinih poslanika, dobra argumentacija, naravno, da usvojimo ovaj zakon, jer mi radimo na tome bez obzira na druge okolnosti, da svoje radno i socijalno zakonodavstvo uskladimo i usklađujemo sa evropskim radnim i socijalnim zakonodavstvom, pošto je cilj ove vlade da Srbiju približi Evropi, da je uključi u evropske integracije i da Srbija postane članica EU. Na tom putu jedan od poslova je i usklađivanje radnog i socijalnog zakonodavstva. Pomenuo sam ovde jednom prilikom da državna zajednica Srbija i Crna Gora do marta 2005. godine treba da usvoji revidiranu ekonomsko-socijalnu povelju Evropske unije, u kojoj se nalazi 16 standarda prava, i mi treba minimum devet u našem zakonodavstvu, radnom i socijalnom, da imamo, da bismo ispunili taj standard. Mislim da to pokazuje, pored ostalog, da približavanje Srbije, na čemu radi ova vlada, Evropskoj uniji jeste jedan od prioriteta i istovremeno jeste aktivnost koja je u najboljem interesu radništva Srbije. Još jednu napomenu da dam. Ovde se veoma mnogo govori o tome da naši radnici nemaju plate kao radnici u evropskim zemljama, da nemaju taj standard, da su u mnogo težem položaju. Pa naravno da jesu u mnogo težem položaju. Jedino što se ovde ne govori, a zašto su i kako su došli u taj položaj? Zašto su i kako su došli u taj položaj, kada je društveni proizvod Srbije od 1990. do 2000. godine 60% umanjen, kada je industrijska proizvodnja pala za dve trećine, kada je u Srbiji 2000. godine bio trenutak potpunog kolapsa i ponora. O tome se ne govori, ali se govori da su radnici u teškom položaju. Pa svakako da jesu. Samo da vidimo zašto. I drugo, jako važno, ova vlada od marta meseca svojim aktivnostima, budžetom koji je ovde predložila, zakonima koje je ovde predložila, merama koje preduzima u smislu ubrzavanja privatizacije, izgradnje privrednog ambijenta, znam da se to mnogima ne sviđa, ali siguran sam da ono što radi, a to građani Srbije jako dobro znaju i osećaju, bez obzira na ove priče ovde, ide ka jednoj jednostavnoj stvari, vrlo jednostavnoj, a to je da stvori uslove u kojima će društveni proizvod Srbije rasti godišnje najmanje iznad 5%. Nadam se i više od toga, da bude dvocifren rast, jer to je jedini način, bez obzira na sve moguće demagogije i priče ovde i bilo gde drugde da radnici Srbije zaista dođu u dostojanstven materijalni položaj, samo ako budemo povećavali rast društvenog proizvoda. Evo, da napravimo zajedno matematiku. Ako smo 1989. ili 1990. godine imali toliki i toliki društveni proizvod po glavi stanovnika, numerički, ako smo 2000. godine imali toliki i toliki društveni proizvod, koliki smo imali, tema je, koliko vidim, od strane većine poslanika ovde, ekonomski i socijalni program radništva Srbije. Molim vas, koristim priliku da govorim o tome. Dakle, pod uslovom da društveni proizvod u Srbiji raste iznad 5% godišnje, mi ćemo doći na nivo društvenog proizvoda iz 1990. godine kroz desetak godina. Da vam to ovde javno kažem. To je matematika. Možete pričati šta god hoćete drugo. Znači, prosto predlažem i sugerišem, umesto da se opstrukcijom iscrpljujemo oko ovog zakona, da zajedno radimo na tome, da stvorimo uslove u kojima će rast društvenog proizvoda biti takav da povrati dostojanstvo radnicima Srbije. To se neće povratiti time što po pet poslanika izlazi da priča o jednoj zapeti u ovom zakonu, nego da ozbiljno razgovaramo o tome. Dakle, prosto vas pozivam, naravno, vaše je pravo da govorite o tome, ako je moguće, ne verujem da je previše moguće, da previše vremena ne gubimo na pokušajima da se kroz opstrukciju dobiju neki politički poeni ili šta se dobija. Mislim da imamo veoma ozbiljne poslove koje treba da radimo i ova vlada na tome radi. Što se tiče položaja radništva Srbije, dajte, molim vas, nemojte da sada konstatujemo kakav je položaj, pa to valjda svako zna. Hajdemo da vidimo šta možemo da uradimo da se taj položaj poboljša dovoljno brzo. Mi na tome radimo. Znači, ova vlada je za ovih 6-7 meseci uradila ogroman deo posla. Za 2005. godinu je predvidela intenzivan nastavak rada na oporavku privrede kroz restrukturiranje javnih preduzeća, kroz promenu slike Srbije i slike o Srbiji. Ova vlada će to svakako uraditi. To vam obećavam, i radnicima Srbije će sigurno biti bolje. Toliko.
Narodni poslanik Nataša Jovanović - replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslaniče Laloviću, opstrukcija je kada poslanik nije u sali. Vi ne samo da niste u sali i na sednicama, poslaniče Laloviću, već i kada ste prisutni kao ministar, a sada vam se obraćam kao ministru, nastaviću dalje da vam se obraćam kao ministru, niste izneli nijedan relevantan podatak sa ove govornice. Ako ste već dva dana ćutali, osim onog političkog govora sinoć od 15 minuta, bolje da ste se pokrili ušima i sedeli dalje.Da li vam sada vaš šef poslaničke grupe ili kluba drži predavanja o tome ne znam, ali bi bilo dobro da saslušate šta ću vam reći. Isto tako bi bilo dobro da gospodin Aligrudić dozvoli da me vi, poslaniče Laloviću, a sada vam se obraćam kao ministru, saslušate šta ću da vam kažem. Naime, vi ste kao prvo pokazali kakva vam je namera i kakva je vaša uloga bila posle petooktobarskog puča koji je izveden u ovoj zemlji, a čije posledice su veoma brzo, te takve "tranzicije" takvih zakona i takve vlade, osetili građani na svojoj grbači, a pre svega radnici. Vi ste bili, i vi se toga dobro sećate, sekretar komisije koja je trebalo da ispituje korupciju i da ispituje ekstraprofitere. Zakon koji je bio suprotstavljen ustavu vi ste promovisali. Ekstraprofit i ekstraaktivni zakon vi ste veličali. Dakle, i tada ste se protivustavno ponašali. Šta se onda desilo? Mnogi predmeti koji se tiču tadašnjih vaših koalicionih partnera ili onih koji su vas podržavali završili su u fioci. Vi promovisali aferu Vuka Obradovića, da ga otkačite u to vreme, kao predsednika komisije, vi kao sekretar tako dobro pokazani kadar došli na poziciju da u situaciji kada nekoliko poslanika, među kojima ste i vi i iz vaše Socijaldemokratske partije, treba da bude jezičak na vagi, činite većinu u Koštuničinoj koaliciji. Vi ste to veoma dobro znali da radite i onda kada ste bili u okviru tadašnje nesrećnog prethodnog DOS-a. Veoma dobro ste znali i da šurujete sa Bogoljubom Karićem, koji je isti demagog kao vi. On je mahao zelenim salatama, paprikama, skidanjem lanaca i katanaca, čovek koji nikada ništa nije proizveo, a vi kao ministar za rad i zapošljavanje umesto da ste se bavili zapošljavanjem radnika, vi nam pričate šta je bilo 1989. i 1990. godine. Zašto nam niste rekli šta je bilo, a vi ste svedok tih dešavanja i pasivni i aktivni učesnik DOS-ovske vlasti od 2000. godine pa naovamo. Zašto ne iznesete za govornicom podatak da ćemo ove godine imati 7,5 milijardi spoljnotrgovinskog deficita? Kako onda da stvorite mehanizme i uslove i ambijent da radnici rade, kada nemamo nikakav izvoz i kada nam ekonomski stručnjaci iz raznoraznih privrednih oblasti govore da će sledeće godine, ako se ovaj trend nastavi, biti potpuni kolaps naše ekonomije ako ne počne da se radi, da se ne proizvodi. Pošto vam se sada obraćam kao ministru, pošto vi kažete da poslanici SRS, na nas se to odnosi, koriste već dva dana vreme uzalud, mi smatramo da to nije tako. Govori podatak da nam non-stop zvoni telefon u poslaničkoj grupi, da nam stižu poruke na mobilne telefone od radnika opljačkanih i ojađenih, koji neće takvog ministra, koji neće ovakvu vladu, oni hoće srpske radikale na vlasti, oni hoće da se krene sa proizvodnjom, oni hoće da se zaustave kriminal i korupcija, oni hoće da neko u ovoj državi krene nešto da radi. Dosta zamajavanja, dosta ovakvih gluposti. U kakvom ste beznađu pokazaće i popodnevni tok rasprave, kada će neko da se pojavi, neki fantom u ime Vlade da predloži da se određene tačke povuku sa dnevnog reda, a da se ono što je vama stiglo kao nalog zadrži kao prioritet, a to je poslednja tačka. Prema tome, gospodine Laloviću, lepo vi prionite na posao, a sve radnike koji su mi se javljali, i meni lično i radikalima, da se žale na ovakav predlog zakona, na svoj socijalni status, na rešavanje svojih sporova, lično ću da pošaljem kod vas u Nemanjinu, u Vladu, pa ih vi tamo lepo primite. Budite sigurni da će ih biti na desetine hiljada.
Reč ima ministar Slobodan Lalović.
I bez toga da ih šaljete kod mene oni dolaze da sa mnom razgovaraju. Mnogo njih dolazi. Ne znam kod vas ko dolazi, ali kod mene radnici cele Srbije dolaze, znaju da su im vrata otvorena. Juče, kada sam zakasnio ovde na jutarnju sednicu, kao što ste delimično znali, primio sam predstavnike "Zastave", oružara, rukovodstva, sindikata i uprave preduzeća, gde smo razgovarali o sudbini tog preduzeća i o sudbini Vojne industrije Srbije. Prosto kažem, da znamo o čemu se ovde radi. Vi ste ovde, opet smo ušli u te neke uslovno rečeno političke vode, šira priča mimo zakona, mimo neposredno ove teme. Verovatno može se svašta za ovom govornicom reći, ali se jedno ne može izbeći, a to je sledeće: Srbija mora stvoriti uslove u kojima je moguće da dođe u Srbiji do ozbiljnog rasta društvenog proizvoda, da to podrazumeva ozbiljan rast investiranja u srpsku privredu. Da bi se investiralo u srpsku privredu Srbija mora politički i demokratski biti zemlja koju poštuje Evropa, ako ćete šire o tome da pričamo. Srbija može biti zemlja koju poštuje Evropa kao političku i demokratsku samo pod uslovom da ima politički demokratsku stabilnu vlast. Ova vlada, uz sve to što se priča od početka, jeste Vlada koja radi svoj posao veoma kvalitetno, koja radi svoj posao u veoma teškim uslovima nasleđa, opet kažem nasleđa, koje je veoma teško. I ova vlada, da budemo jasni, nastavlja reformski kurs koji je započet posle 5. oktobra 2000. godine, koji je trajao, po mom mišljenju, oko godinu i po dana, kada se od toga odustalo, pa smo izgubili dve godine u sprovođenju reformi, pa ova vlada od marta je krenula da ubrza taj reformski kurs, krenula je u drugoj polovini ove godine da ubrza proces privatizacije, da se donese zakon o privrednim društvima. Usvojen je Zakon o stečaju, imaćete zakon o radu ovde, imaćete zakon o bezbednosti na radu ovde, imaćete novi zakon o štrajku, to je sve celina jednog ukupnog miljea koji ova vlada stvara, da bi Srbija krenula u 2005. godini, pošto u ovoj godini smo imali rast društvenog proizvoda oko 7%, to je procenjeni rast. Ovo sve sada što preduzimamo, pošto je ovde pomenuto par puta, odmah i to da vas obavestim, uključujući i određene mere u formi odluke koju Vlada priprema, u suštini za zaštitu domaćih proizvođača i problema koje imamo oko spoljnotrgovinskog deficita, koji očigledno da je to o čemu vi govorite. Znači, naredne godine moramo ozbiljno smanjiti spoljnotrgovinski deficit, moramo održati rast društvenog proizvoda najmanje na 6 ili 7%, moramo, ako uopšte hoćemo išta ozbiljno da uradimo. Dakle, u okviru tih aktivnosti ova vlada mislim da radi veoma dobro, daje svoj doprinos razvoju Srbije i očekujem da će u narednoj godini to biti vidljivo i poznato očigledno svim građanima Republike Srbije šta ova vlada radi u njihovom najboljem interesu.
Određujem pauzu do 15,00 časova.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo današnje zasedanje popodnevnom sednicom. Molim narodne poslanike da pre početka rada utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Službeno su prisutna 154 poslanika, a upotrebom elektronskog sistema konstatovali smo da postoji dovoljno poslanika za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić, Aleksandar Lazarević, Meho Omerović, Slobodan Mihajlović i Ivan Josimov. To je inače obaveštenje od jutros, ali nije bilo pročitano. Ostala je replika od prepodnevnog dela. Reč ima Nataša Jovanović.
Gospodine predsedniče, vi niste bili tu, baš kao ni poslanik Slobodan Lalović, odnosno ministar, i neshvatljivo je da ga sada nema u nastavku sednice. Neću da kažem da je pobegao, ali moja replika je najavljena. Bilo je dovoljno vremena i verujem da ste vi predsedavali u tom trenutku umesto gospodina Mihajlovića da biste mi dali mogućnost, jer za tri minuta bih rekla ono što sam imala da kažem poslaniku, odnosno ministru Laloviću. Naime, za sve one koji nisu pratili, što za kolege poslanike, što za širu javnost, reč je bila o tome da je ministar želeo da kaže u prilog svom ćutanju dva dana, a najzad je progovorio i izneo kontrargumentaciju u odnosu na ono što su izneli srpski radikali, da mi načinom na koji govorimo o predloženom zakonu, koji je neprimenljiv, koji je suprotstavljen pre svega Ustavu i zakonu o parničnom postupku, o kome tek treba da se glasa, želimo da vršimo opstrukciju rada i da zapravo kočimo tzv. reforme Vlade Republike Srbije, čiji je član sada Slobodan Lalović. Zatim se pozivao na neki period od ranije, naravno ne govoreći o periodu unazad četiri godine, čiji je on takođe akter, jer podsetiću vas, njegova Socijaldemokratska partija je bila član vladajućeg konglomerata DOS-a sve do momenta dok uz nagovor Bogoljuba Karića, tajkuna koji želi da kupi sve po Srbiji i čija je intencija da i dalje kupuje poslanike i u ovoj skupštini i u ovom sazivu, nisu okrenuli ćurak naopako i nisu se suprotstavili Zoranu Živkoviću. Epilog toga svi znate. Demokratska stranka i svi sateliti oko nje doživeli su debakl na izborima 28. decembra prošle godine, a Slobodan Lalović i SDP našli uhlebljenje u novoj Koštuničinoj vladi sa svojih nekoliko mandata. To je već sada problem Koštunice i problem Lalovićevog nerazumevanja suštine problema. Njega mogu da razumem. Ako je on u problemu već 30 godina otkako je bio član Saveza komunista, ako je i dalje u vremenu Edvarda Kardelja i Josipa Broza, srpski radikali nisu bili sa takvom svešću o našoj privredi, o tranziciji, o onome što se radi, već smo jasno i glasno rekli još pre 13 godina da treba da se izvrši privatizacija, još pre mnogo godina da moramo da obezbedimo socijalnu zaštitu naših građana, a pre svega radnika, a pre svega onih kojima navodno Lalović želi sa pozicije ministra i predlogom ovakvog zakona, kako je on to rekao, gospodine predsedniče, što je bio moj povod za repliku, da stvori institucionalni ambijent koji se ne stvara od kako postoji ova vlada ili mi bar to ne vidimo. Ako prođe toliko vremena, ako se nagomilavaju problemi, ako po njegovom priznanju spoljnotrgovinski deficit iznosi 7,5 milijardi, to mora da se prizna i to je tako. Ako je država i dalje u finansijskoj dubiozi, ako radnici ne dobijaju nova radna mesta, onda džabe priča iz sindikalnog komunističkog vremena, koju ovde promoviše Slobodan Lalović. (Predsednik: Vreme.) Dakle, najbolje bi bilo da on posluša naš savet, jer mi ovo govorimo kao potpuno suprotstavljeni ideološki protivnici, jer koncepti nam se zaista dijametralno razlikuju. On je za to da zadrži neko stanje koje je bilo pre mnogo godina, iz jednog totalitarnog perioda, koje je upropastilo našu državu i naše društvo, a mi bismo da stvari menjamo. Srpski radikali su za suštinske promene, da ljudi imaju fabrike, da imaju gde da rade, da mogu pošteno da žive od svog rada, da izdržavaju svoju porodicu. Prema tome, naša poruka je Laloviću i onome ko mu je pisao ovaj zakon, a pre svega i Vladi Republike Srbije, da jednostavno dignu ruke od svega, jer je očigledno da za to nisu sposobni. Postoje ljudi koji to znaju i umeju bolje. (Predsednik: Molim vas, četiri i po minuta.) To su članovi SRS, poslanici i svi oni koji su, a to pokazuju svuda u opštinama i gradovima u Srbiji, preuzevši lokalnu vlast, preuzeli na sebe odgovornost da rade mnogo bolje i mnogo odgovornije. Zbog toga vam nudimo pravni savet na nivou skupština opština. Rekla sam vam u prepodnevnom zasedanju da ima pravnih eksperata. Maja Gojković u Novom Sadu, Gordana Pop-Lazić u Zemunu, radikala, možda vama manje poznatih i široj javnosti u svim opštinama i gradovima u Srbiji, gde smo na vlasti ili smo u koaliciji. Hoćemo da radimo, da pomognemo građanima Srbije i zato je vreme da to i vi shvatite i da dignete ruke od ovako lošeg predloga zakona.
Narodni poslanik Šormaz, po Poslovniku.
Član 100. Želim da vas zamolim da zaista pokušamo da se svi uvažavamo onako kako treba da čine narodni poslanici i da se obraćamo jedni drugima onako kako upravo član 100. Poslovnika predviđa. Imali smo čitavu halabuku oko zakona o Narodnoj skupštini i sada je, po meni, potpuno neargumentovano gospođica Jovanović rekla sa skupštinske govornice, bez ijednog jedinog dokaza o tome, kako Karić kupuje narodne poslanike u Narodnoj skupštini. Mislim da to treba da se spreči. Još u toku samog govora trebalo je da bude upozorena da tako nešto ne radi, jer se time narušava ugled Narodne skupštine. Gospođice Jovanović, tačno je da SRS dobija dosta glasova u Srbiji. Međutim, čini mi se da će teško dobijati u narednom periodu takomnogo glasova, zato što su građani shvatili da je džabe, koliko god glasaju za vas, vi više nikad ne možete da budete vlast. Nije baš da ste svuda na lokalu vlast. Recimo, u Novom Sadu još uvek nemate skupštinsku većinu.
Dao sam repliku, jer nisam znao kako je izgledao povod za repliku tokom prepodnevnog zasedanja. Ne mogu da procenim na osnovu čega izrečenog je govoreno. Pouzdano je da ovde sede poslanici. Moguće je, kao što je rekla gospođica Jovanović, i molim vas da ne koristite ovo za repliku, da mnogi ljudi koji su od ranije poznati biznismeni priželjkuju da kupuju poslanike. To nije moguće i neće biti moguće, jer ćemo doneti zakon o Skupštini, koji će biti inicijalni za sve državne organe i biće potpuno jasno da svi rade svoj posao i adekvatno su za njega plaćeni. Nema razloga da se nastavljaju replike ovim povodom, niti da se odgovara po stranačkim odnosima. Budite ljubazni, odgovornost ove skupštine, verujem u sve poslanike, počiva i na tome da ubrzano nastojimo da donosimo zakone, naravno, ispoljavajući svo neslaganje sa onim stavovima tih zakona koji nam se ne sviđaju. Mogu da dam, po Poslovniku, na kratko repliku ili obraćanje po Poslovniku, ali upozoravam, prekinuću sednicu radi održavanja reda u Skupštini ukoliko se nastavi sa međusobnim optužbama šta koja stranka namerava da uradi posle nekih izbora u nekom gradu, a isto tako i ako se to pokušava kroz reklamiranje nekih stranaka. Gospođice Jovanović, izvolite.
Gospodine predsedniče, Dragan Šormaz nije imao nikakvog osnova da se javi za repliku. Vi ste njemu dali tu mogućnost i on je time povredio član 97. Poslovnika. Nije imao mogućnost ni da se javi po Poslovniku i da navodi član 100, koji govori o tome da niko ne sme sa ove govornice da omalovažava ili na bilo koji način da iznosi uvredljive izraze za bilo kog poslanika. Sledeći put nemojte da sedite na ušima, gospodine Šormaz, nego me pažljivo slušajte. Kada kažem da postoje indicije ili ...
Gospođice Jovanović, upozoravam vas na način izražavanja.
Kolega Šormaz me nije slušao i u tome je problem, jer i njegove kolege nisu shvatile odakle se on odjednom javlja i šta hoće, nisu shvatili ni njegovi iz poslaničke grupe. Prema tome, pošto ste se već javili a niste me dobro slušali, reći ću vam da SRS poverenje birača dobija na izborima, da i po ovakvim istraživanjima javnog mnjenja, koja su uvek na štetu srpskih radikala, jer obično je to mnogo procenata više, mi imamo preko 30% poverenja birača u Srbiji i najjača smo politička stranka. Ne samo da smo sposobni da preuzmemo vlast, već u mnogim opštinama i gradovima vršimo vlast ili u koaliciji ili su predsednici opština, odnosno grada Novog Sada, a to je gospođa Gojković, srpski radikali. Morali biste malo više da se pozabavite činjenicom kakav je rejting i da se od izbora do izbora sve više urušava kada je konkretno vaša stranka u pitanju. Prema tome, kada izađete za govornicu, govorite argumentovano, govorite o činjenicama i nemojte da omalovažavate birače, a njih je mnogo, koji su ukazali poverenje srpskim radikalima. Vama će to da ide na štetu, a naša korist će biti znate kada – ne ako dobijamo, a dobijaćemo milione glasova, nego kada pokažemo da umemo i da možemo bolje, da smo spremni za suštinske promene. Budite sigurni, u gradovima u kojima smo već nesmetano počeli da vršimo vlast, iako su nam opstrukciju, kao što je to bio slučaj u Aranđelovcu, pravili upravo vinovnici iz vaše stranke, mi ćemo nastaviti naš posao ozbiljno i odgovorno da radimo i budite sigurni da će građani da nas nagrade još više na sledećim izborima.
Istraživanja javnog mnjenja plaćaju naručioci i o tome govore istraživanja, uvek vodeći računa i o onima koji naručuju, a izbore plaćaju građani i građani na njima odlučuju. Građani su odlučili da se ovde donose zakoni, po proceduri i na moju molbu, da bi efikasno radila Skupština. Vlada Srbije je odgovorila. Dužan sam da vam pročitam: "Vlada Republike Srbije je zaključila, saglasno članu 139. Poslovnika Narodne skupštine, da povuče iz skupštinske procedure sledeće predloge zakona: Predlog zakona o Vladi, Predlog zakona o javnim agencijama, Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije, Predlog zakona o poštanskim uslugama, Predlog zakona o turizmu, Predlog zakona o elektronskom potpisu, Predlog zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća i Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Zahvaljujem se na razumevanju, jer je molba bila da se povuku zakoni koji mogu da utiču na to da ne počnemo pravovremeno da se bavimo onim čime Skupština treba da se bavi danima, a to je budžet Republike Srbije. Mislim da ćemo svi mi pokazati istu vrstu odgovornosti i nastojati da rad bude što efikasniji, kao i do sada. Da li ima još neko po Poslovniku? Narodni poslanik Branislav Rankić.
Gospodine predsedniče, na osnovu člana 97. Poslovnika, imam pravo na repliku. Oni koji su bili u prepodnevnom delu zasedanja u sali mogli su da znaju da sam jedini poslanik koji je u prepodnevnom delu, kada je govorio o svom amandmanu, pominjao neke druge zemlje. Ministar je ovde izašao i govorio je lično o tome što sam pričao i potpuno me pogrešno protumačio, tako da vas sad pitam da li mi, na osnovu člana 97, dajete pravo na repliku ili ne?
Oprostite, nisam vas čuo. Izvinite, vratiću vam vreme.
Gospodine predsedniče, opšte je poznato onima koji su pre podne bili u sali, prvi sam poslanik koji je u prepodnevnom delu, kada je govorio o zakonu, pominjao neke druge zemlje u kontekstu ovog zakona. Ministar je posle toga izašao ovde i potpuno pogrešno protumačio ono što sam pričao, pa vas pitam da li mi, na osnovu člana 97. Poslovnika, dajete pravo na repliku.
Svakako, izvolite. Evo vam vreme za repliku.
Gospodine ministre, kada sam pričao o svom amandmanu na ovaj zakon, pominjao sam neke zemlje, ali ne na taj način da sam govorio kako je dobro što se ovaj zakon u njima primenjuje ili kako je loše što se ne primenjuje, govorio sam u kontekstu toga kako su slični zakoni nastajali u pojedinim zemljama. Pošto me niste razumeli, pogrešno ste me protumačili, sada ću pokušati da vam obrazložim šta sam ustvari rekao. Ubeđen sam, gospodine ministre, da će u nekom vremenu koje je pred nama Skupština Republike Srbije doneti zakon kojim će regulisati, recimo, korišćenje mora, morskih dobara i priobalja. To će se desiti onda kada Srbija, po svemu onom što joj pripada po međunarodnim pravima, bude dobila izlaz na more, što znači da ćemo mi tu pojavu morati zakonski da uredimo. Šta sam rekao? Rekao sam da vi potpuno obrnuto radite. Vi mislite, ako sad budete usvojili zakon o gazdovanju morem i morskim dobrima, da ćete samim tim da proizvedete pojavu da Srbija dobije izlaz na more. Isto se radi i u ovom zakonu, kojim vi pokušavate da stvorite dostojne miritelje i arbitre, a smatram da to ne možete učiniti nikakvim dopunskim kursevima. To je bio smisao mog amandmana i onoga što sam obrazlagao.
Po Poslovniku? Izvolite, gospodine Arsiću.
Stigao je i gospodin ministar. Dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da ukažem na kršenje Poslovnika od strane predsednika Narodne skupštine, člana 100. i 101, jer nekoliko trenutaka pre nego što je pročitao saopštenje Vlade da povlači određene zakone iz procedure, gospodin predsednik Narodne skupštine, koji je prvi među jednakima, optuživao je narodne poslanike da pričaju koještarije, da se bavimo nevažnim stvarima, da postoje važni i nevažni zakoni, a smatram da su svi zakoni važni, jer svi imaju neku posledicu, a izgleda mi da gospodin predsednik Skupštine hoće da nam odredi šta će u stenogram da se unosi, a šta neće. Time je narušio dostojanstvo Narodne skupštine i iz njemu samo poznatih razloga, a da li je to svrha i da li je to njegova lična kampanja, ova skupština stalno trpi njegove šale.
Gospodine Arsiću, ako ste vi shvatili da sam govorio o važnim i nevažnim zakonima i da sam pokušavao Skupštinu u tako nešto da usmerim, stvarno se izvinjavam, nije mi palo na pamet, nije bi bilo na kraj pameti i samo sam govorio da ovde nema poslanika koji su kupljeni od strane nekoga, nego birani. Ne razumem, zbilja. Izvolite. Niste zadovoljni objašnjenjem? Niste, onda će morati Skupština da se izjasni o tome. Po Poslovniku, poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa DS reklamira povredu Poslovnika po članu 100. i 101. jer mislimo da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, obzirom da je predsednik rekao – da skupština konačno treba da počne da se bavi onim čime treba da počne da se bavi, a to je pitanje budžeta. Ova skupština u svojoj nadležnosti ima donošenje pozitivnih propisa, donošenje zakona i mi mislimo da je u sazivu za ovu sednicu Skupštine stavljen veliki broj vrlo važnih zakona. To što na odgovarajući način nije vođena rasprava u ovom parlamentu, to što su zasedanja počinjala sa zakašnjenjem od više od jednog sata, to što smo u više navrata reklamirali povrede Poslovnika i nepoštovanje rada Narodne skupštine, za posledicu ima neodgovarajuće produžavanje rada po određenim zakonima i predugu raspravu o određenim zakonima. Isto tako, nisam dobro razumela, a nadam se da sam propustila da čujem da je iz procedure povučen i zakon koji je sada na dnevnom redu, a to je zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, jer sve ono na šta smo ukazali u prethodna tri dana dovoljno govori o činjenici da je, ako nijedan drugi, a ono sigurno, ovaj zakon morao biti povučen iz procedure, da se usaglasi sa određenim zakonima sa kojima je u suprotnosti i da se na taj način ne urušava jedinstveni pravni sistem. Da dodam još nešto, preobimno je napravljen dnevni red za ovaj saziv Skupštine. Poslanička grupa DS je na sastanku šefova poslaničkih grupa, na sastanku potpredsednika i na odborima svaki put ukazivala da dnevni red od 20 tačaka, sa ovako važnim sistemskim zakonima, vređa dostojanstvo i Skupštine i poslanika. Niko ko ozbiljno želi da stavi primedbe, ko ozbiljno želi da odradi amandmane na zakone koji su na dnevnom redu, ne može to da uradi u tako kratkom roku za toliko ozbiljnih zakona i trebalo bi da se promene određene stvari u tim zakonima, treba da se ide u susret rezolucije o evropskoj integraciji, a nju smo svi zajedno ovde usvojili. Obzirom da smo na to ukazivali, a sada konstatujemo da smo bili u pravu, molimo vas da, kada budete zakazivali naredne sazive, vodite računa o tome da možemo ispoštovati vreme, toleranciju i apsolutno pozitivan pristup ka ozbiljnom rešavanju pitanja zakona koji se nalaze na dnevnom redu i na taj način da zaista svakoga od nas, ko je uložio ozbiljan trud da se pripremi za zakone za koje smo mislili da će biti na dnevnom redu ovog zasedanja, ne dovodite u situaciju da smo na neodgovarajući način gubili svoje vreme, da se netolerantno i sa nepoštovanjem Vlada odnosi prema poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije i da nam omogućite da onda i amandmane i druge primedbe stavljamo u pristojnim rokovima, kako bi sazivi bili sa manje tačaka dnevnog reda i sa mogućnostima svakoga od nas, ali sasvim izvesno i Vlade i vas koji vodite Skupštinu.
Hvala vam, gospođo Lakićević-Stojačić. Samo trenutak, dužan sam objašnjenje. Još jednom se izvinjavam svima ako je neko pogrešno shvatio moj pokušaj da podsetim da se Skupština bavi zakonima i da je neophodno da se bavi zakonima koji su na dnevnom redu. Ako sam pogrešno izgovorio ili sam pogrešno shvaćen, molim vas da primite moje izvinjenje. Zahvaljujem na toleranciji. Što se tiče drugog, shvatam, gospođo Lakićević, da vas ne obaveštavaju, zato što je prvi put. Koliko znam, upravo se na sastanku šefova poslaničkih grupa dogovaralo o dnevnom redu, nekoliko puta u ovom sazivu, što, sudeći po informacijama koje imam, ranije nije bio običaj. Dogovoren je, između ostalog, obiman dnevni red, zbog toga što ozbiljni poslanici, nemojte molim vas sada ovo da shvatimo pogrešno, govorim, u svim grupama postoje takvi, dakle, za one zakone koji su njima bliski i za šta su stručni, pretpostavljam, a to su mi tvrdili šefovi poslaničkih grupa, odmah pristupaju po ulasku zakona u proceduru i naravno da pripremaju amandmane, jer je svima nama stalo da ti zakoni izgledaju što bolje. Zakoni koji su na dnevnom redu ove sednice su, po pravilu, stajali u proceduri preko dva meseca. Molim vas, obaveštavam vas o onome što je rečeno na sastanku šefova poslaničkih grupa, a pošto vam nedostaje to obaveštenje, a da ne bismo netačno obavestili javnost, o tome je razgovarano i rečeno je da eventualno jedan zakon koji je stigao po hitnom postupku, koji je sistemski i važan, ali i za njega mora da protekne najmanje deset dana, a sednica je zakazana i počela je u utorak prošle nedelje, proteklo je desetak dana da bi se stiglo pravovremeno da se daju amandmani. Prema tome, činjenica da smo radili ove nedelje i prošle nedelje vrlo naporno, ali da se ispostavilo da na čitav niz zakona postoji veliki broj amandmana, spremnost da se oni povuku iz procedure, to onda znači i dodatno i ubrzano razmotre, jeste vrsta poštovanja Narodne skupštine i zahvaljujem se Vladi na tome. Molim vas, nadam se da ćemo i ubuduće tako raditi, dakle, da jedan broj amandmana utiče na to da se učini sve da se kvalitet zakona poboljša, pa makar i po tom delu, dakle po povlačenju iz procedure. Hvala vam mnogo. Molim vas da se sada vratimo dnevnom redu i ovom zakonu. Ne, u redu je, želite po Poslovniku, gospodine Vučiću, po amandmanu. Vi želite po Poslovniku? Moram da vas podsetim da održavam obećanje, jer ste me za to birali, a obećanje je bilo, ako se ne omogući dnevni red, već se insistira na raspravi, replikama i Poslovniku, zamoliću sve da damo pauzu pet minuta radi konsultacija među poslaničkim grupama i da se dogovorimo da li ćemo to raditi ili nećemo. Imate razumevanja? Hvala vam. Molim vas, pauza pet minuta, da se šefovi i ovlašćeni predstavnici dogovore hoćemo li da nastavimo da radimo po amandmanima ili ćemo da trošimo vreme raspravljajući po Poslovniku. Hvala vam. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, završili smo konsultacije, molim vas da uđete u salu. Molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice da proverimo da li imamo kvorum. Zahvaljujem. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Već su govorili o amandmanu Branislav Rankić, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović i Marko Krstin. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je još jednom zbog nesporazuma oko zakona o izdavanju publikacija, za koji mislim da je malo kojoj poslaničkoj grupi bio sporan, a skinut je sa dnevnog reda. Očigledno je da je došlo do nekog nesporazuma na liniji Narodna skupština - Vlada Republike Srbije. Ovaj amandman je deo suštinskih primedbi poslanika SRS na predloženi zakon. Mi smatramo da je trebalo celu proceduru pojednostaviti i umesto miritelja, arbitara, posebnih agencija, imamo ih već preko glave, broj im se ne zna, sve je to trebalo preneti na službu pravne pomoći, a naravno i na izvestan način izmeniti onu uredbu kojom se status i delokrug rada službe pravne pomoći reguliše, ali bi to bilo neuporedivo važnije. Sa druge strane, u članu 32. u stavu 2. se kaže da arbitar može da isključi javnost na zahtev strana u sporu. Pitam hoće li to biti i sa radno-pravnim zahtevima u slučaju, a pretpostavljam da ste već čuli, pošto vesti Beogradom vrlo brzo kruže, da Milo Đukanović, Stanko Subotić-Cane i Bodo Hombah, u dogovoru, pokušavaju da preuzmu kompaniju "Novosti". Ne znam šta je Vlada po tom pitanju uradila. Ne znam da li jetačno procenjen državni kapital ili ne, ali treba da imate u vidu da bi to bila druga veoma značajna kuća od interesa za državu koja bi prešla u sumnjive ruke. Neke su do sada već uništene i šta god da sam mislio o "Politici", a nikada o njenom pisanju nisam mislio dobro, imala je neke svoje delove koji su uvek bili zanimljiviji nego u drugim novinama, posebne rubrike. Ti ljudi su zasluživali nekakvo poštovanje, a danas je spala na tiraž od 30.000 do 50.000. Da ne pričamo o tome da je ugled te novine pao dramatično, zato što je bukvalno postala dnevni bilten Borisa Tadića i jedne političke stranke u ovoj zemlji. Ovo ne govorim zbog toga što se plašim koju će političku opciju da podržava novina Stanka Subotića-Caneta, Mila Đukanovića i Boda Hombaha. Mi smo na to naučili i do sada nas nijedna novina u tom smislu nije direktno podržavala, čak ni indirektno, ali hoću da ukažem na to da bi to bio veliki finansijski problem, sa brojnim malverzacijama, i da neki ljudi o tome moraju da vode računa. Naravno, iskoristio sam ovaj amandman da iznesem ovu primedbu koja jeste od suštinskog značaja i svoju zabrinutost za ono što bi moglo da se desi, a ne želim da budem pogrešno shvaćen, te da neko kaže kako pokušavam da sprečim privatizaciju, ili strani kapital, strane investicije. Da, hoćemo strane investicije, ali ne mafijaški kapital. To je ono na šta bih želeo da ukažem i ovoj vladi ali i Narodnoj skupštini Republike Srbije, jer je to jedno od najvažnijih pitanja za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Inače, ceo zakon, pošto nisam govorio o zakonu u načelu, bez obzira na namere koje je zakonopisac imao, a to je da olakša rešavanje sporova, da ih ubrzava, da ih rešava na drugačiji način nego što su do sada bili rešavani, mislim da se procedura samo komplikuje, usložnjava, da se istovremeno delu radnika oduzima pravo na štrajk i da samo unosi veću zabunu, pometnju, čak i brojne kontradiktornosti. (Predsednik: Vreme.) U svakom slučaju pozivam vas da kada bude dan za glasanje prihvatite amandman narodnog poslanika Rankića. On bi naravno nosio sa sobom i tu posledicu da bi i ostali članovi ovog zakona onda, u tom smislu, u tom smeru, morali da se menjaju i to bi bio glas razuma u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a vi vidite, gospodine predsedniče, još jednom šta možete i da li nešto može u skladu sa Poslovnikom da se ispravi i po pitanju zakona o izdavanju publikacija. Hvala.
Hvala vama. Izvinite što sam vas posle vremena za repliku opomenuo, bilo je po amandmanu. Da li još neko o ovom amandmanu želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, upornost gospodina ministra Lalovića u prepodnevnoj raspravi pokazala je da je nastojao, misleći da su poslanici maloumni, da ih toliko ubeđuje dva sata, držeći politički govor o tome - o uspehu Vlade čiji je on član. Dame i gospodo narodni poslanici, ne mora on da ubeđuje ovde narodne poslanike. Gospodin ministar neka ubedi i uveri o uspešnosti Vlade milion i po nezaposlenih. Neka gospodin ministar ode u Čačak, Užice, Novu Varoš, Čajetinu, Belu Crkvu, Vršac, Zrenjanin, Novi Sad, neka ode u Bajinu Baštu, neka pita građane i radnike koji su nezaposleni i koji imaju grdne muke i grdne probleme. Razumem da je gospodin ministar u okviru svog resora pokrenuo inicijativu pred Vladom Republike Srbije da se osnuje agencija za plasman poljoprivrednih proizvoda, predlog bi bio prihvaćen od svih. Naišlo bi to na podršku šire javnosti, a verujem da bi svi narodni poslanici...
Molim vas, gospodine Jojiću, budite ljubazni, pričajte o amandmanu, molim vas, nema razloga...
Upravo govorim o onome u šta nas je ubeđivao celo pre podne gospodin ministar. U odnosu na član 32. da podsetim gospodina ministra da se aktuelna Vlada, bivša i sadašnja Vlada, zalagala i zalaže za javnost rada. Ove odredbe u članu 32. suprotne su sistemskim zakonima. U stavu 1. predlaže se i kaže da je rasprava javna. U drugom stavu ovog člana predlaže se da stranke mogu predložiti arbitru da isključi javnost. Molim vas, javnost ne treba isključivati. Zašto? Upravo je gospodin Vučić napomenuo tj. dotakao se bitnih stvari, a evo da vas podsetim, konkretno, kada je u pitanju taj predlog - zašto isključiti javnost, a znate zašto - verovatno neko ima ličnog interesa i da isključi javnost, ali opšti pravni interes je u pitanju i javnost ovde ne treba isključivati. Zašto? Imate vi zainteresovanih lica u postupku, i da ne bi došlo do toga da neko zaključi neki sporazum a da neko treće lice izvlači određena prava iz tog sporazuma, tj. da polaže pravo na određene interese i na određeni deo imovine, a i na određena prava, eto zašto. Na taj način bi se isključio zakonski zastupnik, stranke u postupku, punomoćnik i umešač, što predviđa Zakon o parničnom postupku, koji je trebalo da bude alfa i omega za predlog ovakog zakona. Prema tome, dame i gospodo, javnost mora biti prisutna i ništa ne kriti od javnosti, ni od građana.Zbog toga smatram, ako bi se prihvatio ovaj predlog zakona,bio bi u suprotnosti sa odredbama čl. 308, 309. i 310. Zakona o parničnom postupku. Predlažem da prihvatite ovaj amandman. Ukoliko i ministar shvata ovolika upozorenja 82 narodna poslanika Srpske radikalne stranke, kao najjače političke stranke u Srbiji, iz dobrih namera ukazujemo na to. Pokazalo se, gde smo bili – nigde. Šta smo radili – ništa. Čak 21 tačka, 21 zakon. Poslanici, uložili ste veliki napor da se pripremite za brojne zakone koje je Vlada predložila. Ovo je poigravanje sa Skupštinom. Šta radi Skupština? Građani će da kažu, ovi poslanici "mlate praznu slamu tamo".
Rade po amandmanu. Mole vas, završavajte.
Govorim o amandmanu, gospodine predsedniče. Povlačenje ovolikog broja zakona je jedna nepromišljenost i to je jedna neodgovornost. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Prvi se javio gospodin Milan Marković, a zatim Boško Ristić. Izvolite, gospodine Markoviću.
Hvala gospodine predsedniče. Trudiću se da budem koncizan, imajući u vidu molbu predsednika Narodne skupštine sa malopređašnjeg sastanka šefova poslaničkih grupa. Moram reći da sam se nadao da će se na ovom spisku od devet predloga zakona koje Vlada povlači naći i ovaj predlog zakona o kome danas razgovaramo, gospodine ministre. Očigledno je da ovoliki broj primedbi i dokazanih kontradiktornosti i nesuglasica sa drugim zakonima koji egzistiraju u našem pravnom poretku iziskuju da se ovaj predlog zakona povuče iz procedure. Naravno, vi na to nećete pristati rukovođeni, pre svega, političkim razlozima. Moram reći, pre nego što kažem nešto o amandmanu, da ne mogu da delim zahvalnost predsednika Skupštine prema Vladi republike Srbije, jer se ne osećam nimalo zahvalnim. Osećam se prevarenim, jer sam se ozbiljno spremao za devet tačaka dnevnog reda, ne shvatajući da je to sve bila farsa, da bi praktično bili onemogućeni da se pripremimo za tačku dnevnog reda koja ide posle, a to jetačka o privrednim društvima. Dakle, nema zašto da se zahvaljujemo vladi Republike Srbije. Ovo mora da je bilo sa namerom. Ukoliko je bilo nenamerno, to još gore govori o Vladi Republike Srbije, koja nije u stanju da proceni tok rada Narodne skupštine Republike Srbije, kada predlaže ovako obiman dnevni red. Šta nam govori član 32. Predloga zakona? Član 32. Predloga zakona govori da je sa pravnog aspekta ovaj predlog zakona vrlo loše pisan, da ne budemo grubi, ali ipak da budemo iskreni, ovaj zakon je nepismeno napisan. Dakle, kao i članovi gde se spominje mirovanje postupka, spominje se ono isto što je ista vlada, koja predlaže ovaj zakon, predložila da ne postoji. Znači, kao što se predlaže to, sada se u ovom zakonu predlaže nešto što praktično predstavlja neku vrstu nonsensa, jedan izuzetak koji ne postoji u našem pravnom sistemu, a to je da arbitar može isključiti javnost na zahtev strana u sporu, ako za to postoje opravdani razlozi. Moje prvo pitanje jeste, koji su to opravdani razlozi? Kad se isključuje javnost, potrebno je da budu taksativno navedeni razlozi. Tako je to u Zakonu o parničnom postupku, tako je to u Zakonu o krivičnom postupku, tako je to u Zakonu o upravnom postupku itd. To je prva primedba. Druga primedba, da li je to na zahtev jedne strane u sporu, obe strane u sporu, dakle, kako će u krajnjem slučaju ovaj arbitar da odluči da isključi javnost. Dakle, još jedan primer, još jedan član zakona, a nakon dva dana rasprave, čini se da su skoro svi članovi zakona na ovaj ili onaj način manjkavi. Još jedan primer koji govori u prilog tome da ovaj zakon ipak treba pridodati ovoj grupi od devet, da kažem, lažnih predloga, jer očigledno to nisu bile iskrene namere da mi raspravljamo o tim zakonima. To je bilo više zamajavanje ovog doma. Dakle, da se pridruži tim predlozima zakona. Opet kažem, ministar bi trebalo da povuče ovaj zakon. Ostalo mi je još jedno pitanje. Zamolio sam gospodina ministra ako može da mi kaže u novom zakonu o parničnom postupku, koji je ova vlada predložila, i vi sami, da mi pokaže, gde to piše "mirovanje", jer sam, možda, dobio predlog zakona u kome postoji neka omaška. Dakle, gde se pominje institut "mirovanje postupka",koji je postojao i postoji u sadašnjem Zakonu o parničnom postupku. Gde u novom zakonu o parničnom postupku toga ima? Zamolio sam da to objasnite meni i Skupštini. Ukoliko smo u zabludi, mi ćemo se vama izviniti. Ukoliko to ne postoji, bilo bi fer da ovde za govornicom to iznesete. Ako postoji sasvim drugi institut, a nema "mirovanja", slažemo se. Zato molim ministra da ovde izađe i da nam lepo objasni, kako mi ne bi bili u neznanju i kako ne bi živeli u zabludi, da, eto, ova vlada nije u stanju ni u roku od jednog meseca da pusti dva konzistentna predloga zakona pred Narodnu skupštinu.
Hvala vam. Ima reč narodni poslanik Boško Ristić. Inače, gospodine Markoviću, zahvalio sam se, jer je Vlada poslušala pismo iz Skupštine i mislim da je to prirodan redosled. Još jednom vas molim, konsultujte svoje šefove poslaničkih grupa, koji su se o nečemu dogovarali. Izvolite, gospodine Ristiću. Izvinite za vreme.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo poslanici, poštovani ministri, smatram da je isključenje javnosti iz ovakve procedure potpuno u suprotnosti sa Ustavom Srbije, koji garantuje javnost u proceduri pred svim državnim organima. Samo u zakonom taksativno propisanim uslovima i razlozima, i slučajevima, može da se isključi javnost, a nikako to ne može da odluči arbitar, jer bi na ovaj način bio ugrožen sam postupak mirnog rešavanja radnih sporova. Zakon o parničnom postupku predviđa kršenje obavezne javnosti u postupanju, kao jednu od bitnih povreda postupka na osnovu koje se može izjaviti žalba, revizija ili zahtev za zaštitu zakonitosti. Na ovakvu povredu postupka zakon obavezuje sud da po službenoj dužnosti pazi. To znači da viši sud kada odlučuje po žalbi, ako je u prethodnom postupku povređena obaveza javnosti u postupanju, mora po službenoj dužnosti da ukine odluku. Ovde zakon tera stranke da krše Ustav i da na osnovu jedne nejasne odredbe stvori mogućnost za zloupotrebu procesnih prava. Zašto kažem da je ovde stvar nejasna? Kad se pročita ono što piše, da arbitar može da isključi javnost na zahtev strana u sporu, nije jasno da li mora da postoji saglasnost strana u sporu ili bilo koja od strana u sporu može da izdejstvuje isključenje javnosti? Pošto to nije jasno, to kod arbitra otvara mogućnost voluntarističkog pristupa, da bez obzira na opravdanost razloga isključi javnost u postupanju. Pored toga, ovaj zakon obiluje pravnim standardima tj. nejasnim odredbama koje se popunjavaju analogijom ili na neki drugi način koji ovaj zakon ne propisuje. Ovaj zakon ne propisuje koja će se procedura primenjivati u mirnom rešavanju radnih sporova.
Gospodine Ristiću, molim da govorite o amandmanu. On uopšte ne govori o ovome o čemu vi pričate, molim vas. Molim vas, moraću da pročitam javno kako glasi amandman, ako se toga ne držite. Izvolite.
Poštovani predsedniče, govorim o članu 32. na koji je amandman izjavljen.
Oprostite, onda stvarno moram da obavestim poslanike i javnost, da taj predlog glasi: "U članu 32. reč "arbitar" zamenjuje se rečima "službe pravne pomoći"." Dakle, uopšte ne govori amandman o suštini šta sadrži član, niti govori o tome šta piše u drugim članovima zakona, već se zalaže, i ovde je gospodin Rankić to jasno objasnio, da se reč "arbitar" zameni rečima "služba pravne pomoći". Molim vas da i vi o tome govorite, jer je to amandman. Budite ljubazni, nastavite.
U svakom postupku postoji pravo onoga koji se zalaže i pledira za određeno rešenje, da bira argumentaciju za svoj stav. Izabrao sam argumentaciju da je ovaj član protivustavan i da mu nema mesta u pravnom sistemu Srbije. Dakle, apelujem i plediram da ministar...
Oprostite, gospodine Ristiću, ako ste se odlučili za to da predložite da ovaj član ne postoji, molim vas podnesite sledeći put amandman kojim tražite da se taj član briše. Nije korektno da imputirate drugu vrstu obrazloženja amandmanu koji je podneo Branislav Rankić i koji je jasno obrazložio, i ne traži uopšte da se briše ovaj član, već traži da se u članu 32. reč "arbitar" zameni rečima "službe pravne pomoći". Molim vas, dajte argumente u prilog tom stavu ili se držite Poslovnika na neki drugi način, tako što ćete tražiti povredu Poslovnika, kada niste pravovremeno podneli amandman.
Poštovani predsedniče, na ustavnost svake odredbe svaki državni organ dužan je da pazi po službenoj dužnosti, pa i vi kao predsednik Skupštine. Ukazujem vam na neustavnost, a vi ćete se prilikom dana za glasanje opredeliti da li ćete glasati za jednu neustavnu odredbu.
Da li još neko ima po ovom amandmanu na član 32? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na član 33. Predloga zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Član 33. stav 1. glasi: "Arbitar vodi raspravu, uzima izjave od strana u sporu i drugih lica i u postupku, izvodi dokaze i stara se da se u toku rasprave iznesu sve činjenice relevantne za odlučivanje". Stav 2. "Strane u sporu imaju pravo da se pred arbitrom izjasne o predmetu spora i odgovore na navode druge strane u sporu". Predlažem da se u članu 33. stav 1. reč "arbitar" zameni rečima "služba pravne pomoći", a isto i u stavu 2. reč "arbitar" zamenjuje se rečima "služba pravne pomoći". Poslanička grupa SRS podnela je amandman na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, kako bi poboljšali zakon i uskladili ga sa Ustavom Republike Srbije, a najvažnije što bi ovo bilo jeftinije za građane. Zato vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite predloženi amandman na član 33. Predloga zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Na kraju da kažem, ja sam zanatlija, u bivšoj Jugoslaviji na takmičenju metalskih radnika četvorostruki prvak u autogenom zavarivanju i jedino je što znam sigurno da su ovaj zakon predložili oni koji nikada ništa nisu radili niti su imali kakvo zanimanje. Poruka radnika Rasinskog okruga ministru i Vladi da nam ne drže više predavanje o zakonima koji se tiču nas radnika, jer mi ako hoćemo da slušamo predavanja upisaćemo fakultete i slušati pametne ljude, a ne njih.
Po istom amandmanu Vjerica Radeta, pa Milan Marković.
Dame i gospodo, meni zaista ne smeta što je i Skupština Srbije uputila pismo Vladi Srbije da se sa dnevnog reda skinu određene tačke iz razloga koje smo čuli u obrazloženju predsednika. Uvažavam to, ali sam malo iznenađena načinom na koji nas je predsednik Skupštine o tome obavestio i nisam želela, a i sada neću da postavljam pitanje povrede Poslovnika, ali se zaista pitam ako rekoste, gospodine predsedniče, da je naš zadatak da donosimo zakone po ubrzanom postupku, šta to znači? Znam za donošenje zakona po hitnom i redovnom postupku, ali nikakvog ubrzanog postupka u našem Poslovniku nema. Takođe, vaše obrazloženje da povlačenjem određenih predloga, kako rekoste od strane Vlade, konačno ćemo biti u situaciji da se uozbiljimo i da radimo ozbiljne poslove, a to je budžet. Budžet jeste ozbiljan posao, donošenje budžeta jeste zaista ozbiljan posao, ali ne vidim zašto je manje ozbiljan posao bilo koji od zakona koji je Vlada predložila za dnevni red ove sednice. Kada je reč konkretno o članu 33. i amandmanu koji je uložio gospodin Momčilo Duvnjak u ime SRS-a, odnosno naše poslaničke grupe, pridružujem se obrazloženju koje smo čuli za ovaj amandman, ali želim da kažem nešto, gospodine predsedniče, pošto vi niste bili pre podne ovde kada sam obrazlagala jedan od amandmana. Iznela sam da je stav SRS-a da ne treba uvoditi nekakve nove organizacije i paraorgane u naš pravni sistem i zato smo mislili da je nepotrebno da postoji mirno rešavanje radnih sporova, pogotovo da u tome učestvuju nekakvi miritelji, arbitri, agencije i tako dalje. Mi smo zato predložili da to radi služba pravne pomoći. Želim da kažem da se ne zloupotrebi. Mi znamo, kada bi bio prihvaćen ovaj naš stav, da bi morao da se u jednom delu menja i Zakon o lokalnoj samoupravi i da se donese drugačija uredba o organizovanju rada službe pravne pomoći. Ovo zbog toga da me ne biste prekinuli, kao što ste malopre jednog kolegu koji je pokušao da na svoj način obrazloži amandman na ovaj prethodni zakon. Vi ste, gospodine ministre, u svom obraćanju danas ovde rekli da vam je čudno da se jedna grupa narodnih poslanika, jasno je da ste mislili na poslaničku grupu SRS, zalaže za to da nam ovakav zakon uopšte ne treba, a s druge strane kritikujemo odredbe ovog zakona. U pravu ste i jedno i drugo. Mi zaista mislimo da ovakav zakon u našem pravnom sistemu ne treba, mi zaista mislimo da u ovoj oblasti treba doneti dobar zakon o radu i da na taj način rešavamo sve probleme iz ove oblasti, ali s obzirom da vi ne predlažete zakon o radu, već predlažete ove neke kvazizakončiće, onda mi pokušavamo bar na ovaj način amandmanima da ih koliko-toliko uljudimo da liče na nešto. U članu 33. predvideli ste u stavu 2. da strane u sporu imaju pravo da se pred arbitrom izjasne o predmetu spora i odgovore na navode druge strane u sporu. Pitam vas šta ako neće, šta ako se ne izjasne? Nikakvih posledica arbitar nema. Nije samo ova odredba u pitanju. Većina odredaba Predloga ovog zakona je vrlo čudna i vrlo neodređena. Mi smo navikli i bar mi pravnici znamo da pravna norma mora da bude kratka, jasna, koncizna, da ne može da ostavlja nekakve mogućnosti, nekakve rupe u zakonu, čuvene u našem pravnom sistemu. Ovako neodređene odredbe, ako ostane ovaj zakon i ako usvojite ovaj zakon, učiniće ovaj zakon u praksi neprimenljivim. Verujte, ministre, dosta zakona od 2000. godine u ovoj skupštini je doneto koji su bili neprimenljivi i svaki put smo mi iz SRS-a ukazivali na to, i svaki put se skupštinska većina oglušila na to, i svaki put se desilo da posle dva, tri, pet meseci dobijamo na dnevni red izmene i dopune istih tih zakona, i da se u zakone unose one odredbe koje smo mi kroz naše amandmane predviđali. Nemojte da se i vama to ponovi, nemojte da vam se to desi. Toplo preporučujem da povučete ovaj zakon, pa da radimo ozbiljne stvari. Ovaj zakon je neozbiljan.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Pošto ne mogu da napustim govornicu, samo tri pojašnjenja, da se ne bi zbunjivali. Dakle, ne pravi Vlada dnevni red. Izvinite još jednom ako je neko pogrešno shvatio. Ne smatram zakone manje i više ozbiljnim, ali smatram da je jako važno i ozbiljno da budu doneti oni zakoni koji su oročeni, a znate da budžet treba da se usvoji do 15. decembra. Protiv toga sam da se takvi zakoni stavljaju na dnevni red recimo 14. decembra i zbog toga sam tražio da se da dovoljno vremena za raspravu, da što pre Skupština i na miru razmotri budžet. Samo u tom smislu redosled zakona, a naravno svi amandmani koji su dati na ove zakone, za koje su se poslanici pripremali prethodna dva meseca, koliko su bili u proceduri, biće iskorišćeni da radimo. Izvolite, gospodine Markoviću.
Za razliku od uvaženih kolega koji smatraju da ovakav zakon ne treba da postoji u našem pravnom poretku, mi iz Demokratske stranke smatramo da ovo jeste veoma važan zakon i da treba da postoji. Stoga se i jesmo potrudili da najpre u neformalnim kontaktima, a zatim i kroz diskusiju što više utičemo na to da zakon bude dobro i kvalitetno urađen. Zbog toga smo na kraju došli do ovog zaključka da taj zakon možda bi ipak trebalo da bude povučen, ali to smo već toliko puta ponovili, pa se bojim da nema efekta, niti vredi više ponavljati. Reći ću vam vezano za čl. 33. jednu stvar. Arbitar odlučuje o odlaganju rasprave po službenoj dužnosti ili na zahtev strane u sporu. U slučaju st. 3. dužan je da zakaže raspravu najkasnije u roku od pet dana od odlaganja rasprave. Šta onda? Logično je da to može uraditi više puta, a samo pitanje odlaganja rasprave trebalo je daleko detaljnije razraditi. Naime, da je ta radna grupa koja je radila ovaj predlog zakona imala malo više sluha i možda informacija, i ono što smo razgovarali svojevremeno na Odboru za pravosuđe, shvatila bi da su ovo, kao i sledeće pitanje iz člana 34, u stvari pitanja koja su u znatnoj meri umela da dezavuišu parnični postupak. Nema dileme da je, recimo, kod ovakvih rešenja sasvim moguće da dođe do dezavuisanja i ovog postupka, što naravno vi ne želite, ne želimo ni mi, obzirom da kada je u pitanju ovakav zakon imamo sigurno iste namere. Ako dozvoli gospodin predsednik, samo jedna primedba. Radi se o mom kolegi Bošku Ristiću. Naime, Boško Ristić, kao i ja koji sam pre njega govorio, govorili smo o istoj temi, na isti način smo se obraćali Narodnoj skupštini vezano za član 32 – isključenje javnosti, ali je Boško Ristić bio prekinut, opomenut i praktično je morao da prekine svoju diskusiju. Zamolio bih gospodina predsednika da na isti način tretira sve narodne poslanike, pa ukoliko i onaj prvi koji je govorio ne govori o tački dnevnog reda, odnosno o amandmanu, onda to odmah treba sugerisati, a ne dozvoliti da onda drugi i treći iznesu svoj stav o pitanju koje je veoma značajno. Na svu sreću mislim da je bilo potpuno jasno da se ovde radi o pitanju koje je praktično ustavnog karaktera i uvek ima mesta o takvom pitanju govoriti, bez obzira šta je konkretno sadržina nekog amandmana.
Hvala vam na ovoj intervenciji. Gospodine Ristiću, izvinite što je vaše izlaganje bilo primer kada sam podsetio na nešto što se javlja u izlaganjima svih poslanika i zbilja je divna kolegijalnost kojom četiri amandmana, koje je podnela Demokratska stranka, služe za popravljanje ovog zakona, zahvaljujući kolegijalnosti da se pomažu svi ostali amandmani koje su podnele druge stranke. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman narodnog poslanika iz SRS gospodina Duvnjaka je u sklopu svih amandmana koje je podnela SRS. Pokušavamo da ovaj zakon vratimo na neki put, da on može da bude primenljiv. Nažalost, izgleda da dobre volje da se to uradi nema, tako da će ovaj zakon ostati mrtvo slovo na papiru. Pored sudova, pored specijalnih sudova, pored sudija za prekršaje, pored trgovinskog suda, ovim zakonom uvodimo parasud. Na žalost, jedino ovde nema sankcija. Jedino ovde ništa ne može da se desi ako bilo koja strana u tom sporu ne ispoštuje ono što se dogovori. Nije ni čudo. Kada pogledate u jednom od sledećih članova šta se traži za ovog arbitra ili miritelja, svejedno, treba da ima visoku stručnu spremu, treba da ima pet godina i treba da je dostojan dužnosti miritelja, odnosno arbitra. Visoku stručnu spremu, uz sve uvažavanje profesije, ima i inženjer hortikulture. Visoku stručnu spremu ima veterinar, lekar.
Gospodine Markoviću, govorite o onome o čemu govori amandman.
Pokušavam ministru da objasnim zašto treba ovaj amandman i sve ove amandmane ispred usvojiti. Svi koje sam nabrojao izuzetno i verovatno stručno obavljaju svoje poslove. Pokušavamo da vas vratimo na službu pravne pomoći, na pravnike, na ljude koji već postoje, koji rade u opštinama, koji imaju visoku stručnu spremu, završeni pravni fakultet, uglavnom sa položenim pravosudnim ispitom, i koji slične poslove već rade i koji, što je najvažnije, neće koštati državu ništa. Kada smo već kod oduševljenih građana, evo od kada je ovo zasedanje počelo tri puta niko od nas nije mogao da uđe u garažu u Masarikovoj, jer oduševljeni građani došli, zadovoljni privatizacijom u prethodnom, a i u ovom periodu. Ostali na ulici, zakrčili ulice, viču, aplaudiraju, pominju ministra ovog i onog, ministra za privatizaciju. Doduše, napravili su spisak pa pominju sve po spisku.
Molim vas, držimo se amandmana. Replika, narodni poslanik Boško Ristić. Na moje izlaganje? Gospodine Ristiću, molim vas, izvinio sam se Skupštini, jer nisam govorio da bih dao osnov. Divim vam se što ginete za radikalske amandmane. Samo sam hteo da vam se izvinim što sam na vašem primeru, zato što ste čest govornik, opomenuo sve poslanike da se drže... Gospodine Ristiću, pre nego što se obratite, izvinio sam se što sam na vašem primeru opomenuo sve poslanike koji ne govore o amandmanu, nego koriste amandman da govore o nekoj drugoj materiji. Ništa više, a ostalo je bio odgovor gospodinu Markoviću. Ako mislite da ste povređeni, izvolite.
Upravo repliciram na sadržinu vašeg izvinjenja. Pošto je tako bilo fino i neprimetno puno sarkazma, moraću da odgovorim na te vaše primedbe da sam veoma uporan u odbrani amandmana SRS, a da moja stranka ima samo četiri amandmana. Inače, želim da napravim paralelu sa izjavom ministra iz prepodnevnog izlaganja, koji je takođe napravio opasku da se radi o kontradikciji, jer mi napadamo zakon, a nismo pisali amandmane. Upravo je moj apel bio da ministar povuče ovaj zakon zato što je loš i krajnje neprimenljiv. Zato sam smatrao da nije uopšte celishodno da pišem amandmane da popravim nešto što se popraviti ne može. S obzirom da je u osnovi ovaj zakon protivustavan, da probija pravni sistem i gazi dostojanstvo pravosuđa, jer se sudije laici izjednačavaju sa sudijama po pozivu, profesionalcima, izražava se nespremnost i nepoverenje da se veruje sudijama koji će u redovnom postupku rešavati sporove između radnika i poslodavaca. To je razlog zašto nisam podnosio amandmane. Koristiću svaku priliku da ukažem na nedoslednost, na loša rešenja, na nemoguća rešenja i na probijanje pravnog sistema. To je moje pravo kao poslanika i to pravo mi niko ne može uskratiti. Nas su građani birali da iznosimo njihova mišljenja i zastupamo njihove stavove, a ne stavove pojedinih političkih stranaka, a pogotovo ne predsednika Narodne skupštine.
Na osnovu čega ste tražili repliku, ako ste ponovili ono što sam tvrdio? Tvrdio sam da ste vi želeli učešćem u diskusiji, a ne amandmanima, da popravite zakon, jer je gospodin Marković pogrešno obavestio da ste vi želeli amandmanima, naravno i amandmanima. O tome je on govorio. Samo sam dao obaveštenje, ne želeći nikoga da uvredim, nema razloga. Po Poslovniku, Vjerica Radeta.
Zaista ne znam šta se danas dešava sa vama, gospodine predsedniče. Na početku ovog zasedanja ste izvređali narodne poslanike. Malopre sam rekla da neću da reklamiram povredu Poslovnika, pa se onda niste snašli, ne znam iz kog razloga ste napravili onu petominutnu pauzu, potpuno bez osnova ste pokušali narodne poslanike da sprečite da govore po Poslovniku ili da repliciraju jedni drugima, takođe po Poslovniku. I to nisam reklamirala kao povredu Poslovnika, ali zaista ste prevršili svaku meru. Sada to moram da uradim. Poslanička grupa SRS podnela je četrdesetak amandmana, nisam sigurna tačno koliko, na ovaj zakon. Mi branimo i obrazlažemo svoje amandmane, mi pokušavamo da ubedimo predstavnika predlagača, gospodina Lalovića, i skupštinsku većinu da naše amandmane prihvate, govorimo zbog čega mislimo da je to važno. Ne znam zašto malopre onako ciničan i onako zajedljiv ton kada ste rekli da kolege iz DS ginu na odbrani naših amandmana. Ovde se ne gine, gospodine predsedniče, ovde narodni poslanici rade svoj posao. Onaj ko štiti DS, to ste vi, gospodine Markoviću, jer vi ne stavljate na dnevni red inicijativu SRS za opoziv Borisa Tadić i utvrđivanje da li je on povredio Ustav Republike Srbije. Prema tome, vi ste taj ko ispod žita radi sa gospodinom Borisom Tadićem i njegovim poslanicima. Ne povezujte poslaničku grupu SRS i DS. Mi smo potpuno različiti i nikada nismo bili skupa. Vi ste iz okrilja DS krenuli i očigledno da se njima ponovo vraćate. To je vaša stvar i da me niste izazvali, to vam ne bih rekla. Znači, umesto cinizma, umesto ovog na koji način danas vrlo trapavo i nespretno vodite ovu skupštinu, povredili ste član 100. Poslovnika Narodne skupštine. Još jednom vas podsećam, prisetite se da u fioci imate inicijativu SRS za opoziv Borisa Tadića i stavite je na dnevni red, važna je koliko i budžet, verujte.
Po Poslovniku, gospođa Stojačić. Molim vas, nemojte me terati da kršim Poslovnik, javljajući se po Poslovniku. Po Poslovniku sam stavio i poslanici su se izjasnili o tome da li će ova inicijativa doći na dnevni red. Poslovnik predviđa jedino taj način da se poslanici izjasne i izjasnili su se da ne dođe na dnevni red jedna inicijativa. To nije ispod žita, to je bilo javno. Moja dužnost je da poštujem odluku. Dao sam pauzu, po Poslovniku, da se šefovi poslaničkih grupa dogovore. Dogovorili su se i nije bio dogovor da se ljudi ne javljaju po Poslovniku, nego da se zaustavi trenutan redosled javljanja da bi se uspostavila neka radnija atmosfera. Izvinjavam se ako sam nekoga povredio, ali šefovi su se ovde sastali i vi ste učestvovali u tome. Prema tome, izvolite, po Poslovniku i molim vas da potvrdite ovo što sam rekao.
Hvala lepo, gospodine predsedniče. Ova sednica bi, u svakom slučaju, i po ovom i po nekim ranijim zakonima, trajala znatno kraće da vi toliko često ne uzimate pravo sebi da objašnjavate svaki naš istup za ovom govornicom. Ono zbog čega sam se javila je da napravim razliku između amandmana i stava DS po ovom zakonu i amandmana i stava SRS po ovom zakonu. DS misli da ovakav zakon treba u pravnom sistemu Republike Srbije i smatra da je neophodno donošenje zakona za mirno rešavanje radnih sporova.
Gospođo Stojačić, izvinite, ali po kom članu Poslovnika objašnjavate razliku u političkim stavovima po nekom zakonu? Zbilja me dovodite u neprijatnu situaciju.
Po članu 100. stav 1, jer ste povredili dostojanstvo narodnih poslanika i Narodne skupštine, izjednačavajući različite nastupe i tumačeći šta ko od nas želi da kaže.
Molim vas, nisam to radio. Budite ljubazni. Samo sam obavestio ko je koliko amandmana podneo. Ako neko pogrešno shvata poetsko izražavanje da neko gine za ideale, to je pravo i nadam se da time nisam povredio Poslovnik toliko da ćete vi sada objašnjavati različiti pristup stranaka.
Svako od nas ima pravo da tumači ko je i na koji način povredio Poslovnik. Da, smatram da ste veoma povredili Poslovnik govoreći da se gospodin Boško Ristić ovde bori i gine za amandmane, kao i ideale SRS. Zaista mislim da je to povreda Poslovnika i uvreda poslanika. Dakle, amandmani DS vrlo jasno ukazuju na našu želju da usaglasimo ovaj zakon sa postojećim i budućim pravnim aktima koje ova skupština ima na dnevnom redu i želi da donese. Mi se principijelno i zanatski, stručno, kao ozbiljni ljudi koji se bave pravom, a većina od nas su i profesori univerziteta ili advokati, brine o tome da se zadrži jedinstveni pravni sistem u Republici Srbiji. Tri amandmana se odnose na usaglašavanje ovog zakona sa zakonom o javnim agencijama, jedan amandman, na član 55, odnosi se na usaglašavanje sa Zakonom o radu, traženjem brisanja člana 153. aktuelnog Zakona o radu. Osnovne naše primedbe se odnose na član 30. i 37. ovog zakona, a usmerene su na institut mirovanja, koji više ne postoji u vašem predlogu, odnosno u Vladinom Predlogu zakona o parničnom postupku. To su suštinske, pravničke i stručne primedbe koje smo dali na ovaj zakon i u potpunosti su, za svakoga ko ume da ih čita, različite i bitno drugačije od amandmana koje je podnela SRS.
Gospodin Marković, replika. Nemojmo da pravimo razliku među poslanicima.
Pravo da vam kažem, ne znam više po kom osnovu sam se javio, jer sam hteo nešto da kažem i o amandmanu, pa nakon toga sam pomenut, bez razloga, što jeste osnov za repliku. Vaše izvinjenje Bošku Ristiću je zaista bilo na mestu i to je uredu, ali ne mogu da razumem ovaj kasniji sarkazam i osporavanje našeg prava da diskutujemo o amandmanima. Morate da nas razumete. Mi želimo da kažemo naš stav o amandmanima, ma ko da ih je podneo, može to biti Vlada, može biti vladajuća većina, može biti neka druga poslanička grupa, druga stranka, bilo koji poslanik. Jednostavno, to je naše pravo. Bio bih strašno srećan da se drugi poslanici bave Skupštinom na način na koji se mi bavimo Skupštinom. Mislim da je Boško Ristić objasnio ceo naš stav povodom ovog zakona. Jednostavno smo mislili da je nemoguće podneti ovoliki broj amandmana. I dalje stojimo pri stavu da ovaj zakon treba da postoji, ali smo se nadali da će ga povući gospodin ministar koji, nažalost, opet nije tu. Da ne bih dužio, reći ću vam još jedan problem sa ovim zakonom. Član 34. definiše da arbitar može da angažuje veštaka i na veštaka se shodno primenjuju odredbe ovog zakona o izuzeću arbitra. Recite mi da li vi ili bilo ko u ovoj sali mislite da je na ovaj način razrađena mogućnost angažovanja veštaka? Najiskrenije, voleo bih da mi neko objasni da li je razrađena mogućnost angažovanja veštaka. Znate li vi koji korpus odredbi treba da postoji da bi mi znali kako se angažuje veštak, sa koje liste veštaka, koje su sankcije za njegovo nepoštovanje suda, u kojim rokovima on mora da završi, šta ako ne završi itd.? Opet se vraćam na onu istu priču da je strašno važno da postoji korelacija između određenih zakonskih predloga. Recimo, ovo je bilo jedno od pitanja koje smo mi raspravljali na Odboru za pravosuđe, gde smo takođe dali neke amandmane. Sada ću vam reći još nešto vezano za podnošenje amandmana od kad je ova vladajuća većina i od kada je ova vlada u Srbiji. Sudbina svakog amandmana koji podnese DS, a bogami i druge poslaničke grupe, jeste da se odbija, i to se odbija, a da se pri tom ni ne pročita. To je dokazao ministar Stojković, kada smo prošli put razgovarali na Odboru za pravosuđe, posle čega je DS čak i bojkotovala taj odbor. Zar vi stvarno mislite da ćemo mi da sedimo kući i da radimo amandmane, nekada provodeći i celu noć. Konkretno, znam slučaj kada je bio zakon o parničnom postupku, u poslaničkoj grupi SRS i u poslaničkoj grupi DS se radilo do 24,00 sata ili do 0,3 radilo se na amandmanima. Da li vi mislite da mi treba da sedimo i da radimo amandmane koje će posle ministar Stojković listom odbiti, a da pri tom ni članovima vladajuće stranke nije jasno zašto se odbijaju amandmani koji praktično ne diraju u suštinu, nego se odnose samo na tehnička pitanja. Molim vas, vi onda treba da imate malo razumevanja za nas i za naš rad i malo više poštovanja prema nama.
Hvala vam. Imam razumevanje i pohvalio sam to, molim vas, hvala vam. Narodni poslanik Petar Jojić, inače pričamo o članu 33.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju Predloga zakona u prvom delu drugi stav kaže koji su ciljevi i razlozi donošenja i predlaganja ovog zakona. Da vidimo koji su ciljevi, da li se mogu ostvariti i na koji način. Vezano je za član 33, vezano za arbitra. Zbog velikog broja sporova i složenosti postupka koji se zasniva na građanskom procesnom pravu, postupak pred sudom, po pravilu, traje više godina. Dame i gospodo, da li vi mislite, govorim predlagaču, mada predlagač nije ovde, ministar je odsutan, trebalo je da nam kaže bar jednu istinu i potkrepi je jednom činjenicom, a to je da nam pokaže u kojoj to evropskoj zemlji se bira arbitar ili miritelj na ovakav način. Da li je to u Nemačkoj? Ne. Da li je možda u Engleskoj? Ne. Da li se kadar za miritelja i arbitra bira na ovakav način. Da li se vodi računa o stručnosti arbitra i miritelja? Dakle, vodi se i te kako. Tamo ne može da radi arbitar ukoliko nema deset godina radnog staža i ako nema položeni pravosudni ispit. Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija danas ima veliku intelektualnu snagu srpskih civilista i stručnih nosilaca pravosudnih funkcija, pred kojom se mora predstaviti i braniti svaki pokušaj rada na izmeni ili dopuni bilo kakvog zakona ili pak donošenje besmislenih i nedelotvornih zakona. U Bavarskoj je održano savetovanje na kome su prisustvovali i predstavnici iz Srbije i Vrhovnog suda Republike Srbije. Ti predstavnici su čuli na koji način se bira sudija, na koji način se vodi spor, bilo da je radni, da je civilni, a ako je građansko pravo u pitanju, bilo da je krivično pravo u pitanju. Šta je cilj i šta želi predlagač, bar toliko koliko se on trudi da nas uveri, donošenjem ovakvog zakona? Efikasnost kao cilj - poziv na reformu pravnog sistema inspirisan je ključnim odrednicama: 1. efikasnost, pod kojom se ne podrazumevaju iste ideje, 2. delotvornost postupka, koji podrazumeva dve komponente, od kojih je jedan razuman vremenski period u kome će se postupak okončati, drugi je da se suštinski i ne samo prividno razreši sporni pravni odnos (da stranka u sporu dobije pravičnu sudsku odluku). Dame i gospodo narodni poslanici, ovo se može postići jedino ako, pored uporedno pravnih rešenja i međunarodnih standarda koji nam nameću uvođenje bržega postupka, uvažavamo i naše osobenosti: pravno-istorijske, kulturne, sociološke, ekonomske i druge. A posebno da se pridržavamo sledećih načela i aspekata: pravno-politički aspekt, uporedno-pravni, formalno-pravni, pravno-istorijski, socio-ekonomski i pravno-filozofski aspekt. Značaj preporuka Saveta Evrope - ovo podrazumeva uvažavanje sledećih procesnih načela od kojih mi nemamo pravo da odstupamo: načelo dispozicije stranaka, načelo oficijelnosti, načelo usmenosti i pismenosti, istorijsko i načelo materijalne istine, načelo neposrednosti, načelo slobodne ocene dokaza, nove činjenice kao dokazi, objektivnost i nepristrasnost, načelo zbornosti i monokratije, a posebno postupak dokazivanja, ocena dokaza i obrazloženje odluka koje treba da budu donete i u ovakvim sporovima koje predlaže Vlada Republike Srbije. Pobijanje preporuke o mirnom rešavanju sporova, molim vas, ako se zaključi jedno poravnanje, to je jedan ugovor. Ako se zaključi i ovaj sporazum po predlogu, to je opet jedan ugovor, a on može biti pravni posao. Molim vas, ako je u zabludi zaključen sporazum, ako je zaključen pod prinudom ili prevarom, u obrazloženju, ali ni u odredbama Predloga zakona toga nema. Srpski radikali će uporno istrajati na tome da pročitaju i da se pripreme po svakom članu, bilo ko da predloži zakon, pa i Vlada Republike Srbije, sve zakone ćemo detaljno morati da proučavamo, bićemo uporni da vas uveravamo da ovo neće biti prihvaćeno u stručnoj javnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS, odnosno poslanički klub SRS, podneo je niz amandmana na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 33. stav 3. Predloga zakona da se reč "arbitar" zameni rečima "služba pravne pomoći", a u stavu 4. takođe reč "arbitar" zamenjuje se rečima "služba pravne pomoći". Moje kolege poslanici iz SRS su argumentovano, izlazeći u toku ovog zasedanja oko ove tačke dnevnog reda Predloga zakona, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, o mirnom rešavanju radnih sporova, obrazlagali zašto se koncepcijski razlikujemo i predlažemo da se ovaj predlog zakona izmeni u ovom delu. Vi ste nam odbili amandmane i na osnovu onoga što je gospodin ministar ovde izlagao, smatram da mi, kao narodni poslanici, imamo pravo da se obraćamo Narodnoj skupštini i građanima Srbije kada smatramo da se ovde predlažu neki zakonski projekti, koji, pre svega, nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije, nisu usklađeni sa Zakonom o radu, kada nisu usklađeni sa ovim predlogom zakona, jer ovde nema nijedna kaznena odredba, a smatramo da je za zakonski projekat koji ste predložili veoma kratak vremenski rok. Dakle, to je 1. januar 2005. godine. To su sve argumenti sa kojima je SRS izašla i njeni poslanici su izlazili za ovu govornicu u toku ovih nekoliko sati i vama se lično obraćali, gospodine ministre. Posebno želim da kažem da mi ovde nismo pravili nikakvu opstrukciju, nego se ponašamo baš onako i radimo ono što su od nas građani Srbije tražili, jer to od nas traže radnici Srbije i vi kao ministar, kada se obraćate sa ove govornice, nijednim argumentom nam niste pokazali i niste nam dali nijedan argument sa pravnog aspekta kada ste govorili u odbrani ovog predloga zakona. Prva i osnovna stvar što ovaj zakon nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije i na član 33. sam radi toga podneo amandman, da se ne mora i ne treba uvoditi agencija kao nova institucija. Mi smatramo da je služba pravne pomoći sasvim dovoljna institucijau jedinicama lokalne samouprave. Stvarno, ono što je posebno ključno, vi kao ministar ove vlade imate ovde većinu u Skupštini, ali relativnu većinu, i vi nam nijednim argumentom niste ovde pokazali i niste sa pravnog aspekta uspeli da odbranite ovaj zakonski predlog koji ste predložili. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, da mi se ne bi zamerilo da branim tuđe amandmane, evo sada ću predložiti da se ovaj amandman odbije. Ali, ne zato što on nije dobar nego zato što nema šta da se njime popravi. Opet se vraćamo na početak. Ovaj zakon predviđa da će arbitar izvoditi dokaze. A, dokazni postupak nije propisan. To znači potpuni voluntarizam, potpuna proizvoljnost. I, ako dovedete ovu odredbu Predloga zakona u vezu sa odredbom člana 15 – gde je ministar ovlašćen da sam propisuje postupanje arbitara u ovom postupku, i to se ne zna kada će propisati, da li pre ili nakon usvajanja ovog zakona, i gde ne znate šta će propisati, da li će procedura biti u skladu ili protivna Zakonu o parničnom postupku, čija će primena verovatno biti shodna u postupanju za mirno rešavanje radnih sporova – onda to otvara jednu pravnu neizvesnost i pravnu nesigurnost. Zbog toga je ovaj zakon u suprotnosti sa Ustavom i njegovim proklamovanim načelima da svaki građanin ima pravo da unapred bude upoznat sa zakonima koji će se primenjivati na određene slučajeve. Zato postoji institucija vacatio legis, zato postoji institucija da se objavljuju propisi, kako bi građani blagovremeno mogli da budu upoznati sa procedurama koje će se prema njima primenjivati. Sve ovo je izostalo i zato ovaj zakon valja povući iz pravnog prometa. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 34. zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Članom 34. predviđeno je - arbitar može da angažuje veštaka. Na veštaka se shodno primenjuju odredbe ovog zakona o izuzeću arbitra. (Iz klupa - glasnije.)
Samo vi nastavite, ako bude tiše u sali čuće vas. Ko želi da vas čuje čuće vas, samo vi nastavite onako kako ste odlučili.
Amandmanom na ovaj član tražim da se u skladu sa već ovde iznetim stavom poslaničke grupe SRS reč "arbitar" u stavu 1. zameni rečima "služba pravne pomoći", jer smatram da poslove arbitra u postupku mirnog rešavanja radnih sporova mogu uspešno obavljati službe pravne pomoći, koje već postoje pri svakoj opštini, i koje su i do sada pružale pomoć strankama u ostvarivanju njihovih prava. Potrebno je samo te službe pojačati u kadrovskom smislu, kako bi obavljale ove poslove. S obzirom da će ovih postupaka biti sve više, zbog teške ekonomske situacije u kojoj su se mnogi našli zbog gubitka posla, a sigurno će tih sporova ubuduće biti sve više, i imajući u vidu ekonomsku politiku koju vodi ova vlada. Usvajanjem ovog amandmana, kao i drugih, koje su moje kolege iz poslaničke grupe SRS već obrazložile, izbeglo bi se osnivanje republičke agencije kao posebnog organa državne uprave, čiji rad i postojanje bi dovelo do povećanja državnog aparata i nepotrebnog trošenja budžetskih sredstava, što je neprimereno sadašnjoj ekonomskoj situaciji. Takođe smatram da će usvajanje ovog amandmana doprineti efikasnosti i ekonomičnosti u postupku mirnog rešavanja radnih sporova pred službama pravne pomoći u opštinama, zbog toga što su u većini slučajeva stranke koje učestvuju u tim postupcima sa iste teritorije. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, sa sličnim obrazloženjem za ovaj amandman izneću drugačije obrazloženje, da se ne bih ponavljao u odnosu na malopređašnje, naravno sa istim ciljem i suštinski istom sadržinom. Dakle, naš je zahtev da se pre svega razmotri pravni institut arbitra. To je suština svih amandmana koje podnose poslanici SRS. Kakva to ovlašćenja ima arbitar? O tome se govori u narednom 35. članu, ali vi tu vidite da on ima ovlašćenja kao sudija, kao neko ko ima položen pravosudni ispit, kao neko ko ima dovoljno pravnog znanja, umeća, prakse, a ne kao lice koje, po vašem zakonu, gospodine ministre, jeste samo ono koje ima visoku stručnu spremu. To je jedini uslov. Dakle, može da bude inženjer rudarstva, može da bude stomatolog, može da bude bilo šta. Šta on zna šta je veštak? Dakle, to jesu časna zanimanja, to su časni ljudi, ali kako znaju kog veštaka da angažuju po kom principu, na osnovu kog zakona? Mislim da to nije nikome jasno i da ne može da opstane, odnosno da ne može da uđe u pravni promet ovaj zakon, da ispravim ono što je malopre rečeno sa ove govornice. Dakle, neprimenjiv je u praksi. Ne samo zbog razlika u odnosu na Zakon o parničnom postupku, koji ćemo mi usvajati u Narodnoj skupštini, oko instituta mirovanja i zastoja, o čemu smo već govorili. Ovo je takođe neprimenjivo. Dakle, mi smo predvideli službu pravne pomoći. Šta to znači? To je više lica. Sva lica su diplomirani pravnici u najmanju ruku, sa položenim pravosudnim ispitom. Ti ljudi znaju šta je stručnost, znaju šta je veštačenje, znaju kako se veštakpoziva i određuje. Znaju na koji način na kraju da donesu rešenje u predmetu spora. Kako će taj arbitar, koji je stomatolog, da donese rešenje o predmetu spora? To bih voleo da čujem. Ali, na to je nemoguće dati smislen odgovor. [[Žagor.]] Naravno, znam da je nekima ovde dosadno, ali sam siguran da građanima Srbije nije, jer se tiče njih, njihovih prava i obaveza, onoga čemu će biti izloženi u predstojećem periodu. A, oni koji ne žele da slušaju - šta da im radim. Nastaviću. Dakle, nama u Srbiji predstoji teška borba za zapošljavanje ljudi. Ali je očigledno da se započeti trend nezaposlenosti, odnosno broj nezaposlenih ljudi u ovom trenutku povećava. Jasno je da je potrebno na neki način suzbiti moguće tenzije, socijalne nemire, sukobe i sve drugo. Imali smo i obećanja gospodina Tadića, koji je u izbornoj kampanji, ne samo Vlada, i Vlada, ali i gospodin Tadić, nedvosmisleno su govorili - imaćemo nova radna mesta, imaćemo veće plate, imaćemo veće penzije. Na kraju nema ništa ni od većih plata, ni od većih penzija, a o novim radnim mestima niko ne govori. Sve što su govorili narodu i građanima Srbije u jednom trenutku nije bilo istina, nisu govorili istinu. Izmišljali su. Sada se kriju iza međusobnih sukoba, zađevica i ničega više. Mi mislimo da bi služba pravne pomoći bila neuporedivo bolje rešenje nego arbitar, nego miritelj,i da bismo time na neuporedivo bolji način regulisali ovu oblast, da su oni stručniji, kompetentniji zato što ti ljudi znaju šta je rešenje, znaju kako, po kojoj proceduri, u kom postupku se rešenje donosi. Na način kojim ste vi predvideli ovim zakonom, to je apsolutno nemoguće da se prihvati. Pošto je gospodin Marković, slušao sam ga u poslaničkom klubu, rekao kako poslanici Demokratske stranke zdušno podržavaju amandmane Srpske radikalne stranke, da kažem da su imali priliku gospodin Marković, ali i svi ostali, da u skladu sa zakonom, u skladu sa dobrim običajima i ponašanjem, ako hoćete, i bona fide u Narodnoj skupštini Republike Srbije, dozvole raspravu o opozivu gospodina Tadića. Pre svega, što su nam ljudi iz stranke gospodina Tadića ranije govorili kako jedva čekaju tu raspravu, jer im je mnogo drago da do te rasprave dođe. Mnogo toga su uradili, mnogo utakmica je, valjda, obišao. Ne znam šta je još uradio, ali su to jedva čekali, da nam objasne kako se u svemu tome napreduje, kako se čuda čine i mnogo toga radi, i na kraju to niste uradili. Zato je gospodin Marković morao na drugačiji način da se obrati poslanicima Srpske radikalne stranke i Narodnoj skupštini.
Gospodine Vučiću, minut ste prekoračili vreme, pa bih vas molio da završite.
Hvala vam, gospodine Anđelkoviću. Završavam. Pozivam vas, posebno vas gospodine ministre, da razmislite, jer ne može neko ko ne zna kako izgleda rešenje da dovodi, poziva i privodi veštaka, da odlučuje o svim pitanjima, jer za to jednostavno nije kompetentan, nema dovoljno znanja.
Gospodine Vučić, minut i po.
Dobro, gospodine Anđelkoviću, završavam.
Zahvaljujem se na razumevanju, gospodine Vučiću. Ima reč narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti podržavam predstavnike Srpske radikalne stranke koji su govorili o amandmanu na član 34. Moramo se samo sjediniti u jednoj misli, a to je da mi ove amandmane podnosimo, ali sa jednim načelnim stavom, da želimo da Vlada povuče Predlog ovog zakona. Ako uporno nastoji da ga ne povuče, mi želimo da na neki način amandmanima popravimo Predlog zakona. Upravo iz tih razloga trebalo je dati do kraja kolegi Bošku Ristiću da govori, a i ostalima koji su govorili o besmislenosti pojedinih rešenja, kao što je to malopre govorio i kolega Vučić. Samo ću postaviti jedno profesionalno pitanje. O čemu treba da veštači veštak u ovakvom vidu postupka? Moramo se vratiti na član 31. O čemu odlučuje ovaj arbitar? Odlučuje o otkazu ugovora. Šta može biti predmet otkaza ugovora? Dakle, mogu biti činjenice i primena tih činjenica, podvođenje tih činjenica pod pravnu normu, dakle, primena materijalnog prava i jedan deo procesa. Tu veštak apsolutno nema šta da radi. Kad je u pitanju drugi deo i to isplata minimalne zarade, tu nam nije potreban arbitar, nego nam je potreban veštak. To je onaj ekonomski deo koji mora da se obradi, koliko radniku i za koji period je potrebna zarada. Dakle, ovde je došlo do permutacije određenih stavova i određenih činjenica. U tom smislu predlažem da se umesto arbitra ipak ovo poveri jednom kolektivnom telu, pravnicima koji imaju položen pravosudni ispit, jer će sve to malo bolje i odgovornije izvagati. Hvala.
Zahvaljujem se poslaniku Milanu Stevoviću. Reč ima Snežana Lakićević-Stojačić, po Poslovniku. Izvinjavam se, za reč se javio ministar Lalović, pa onda po Poslovniku. Nisam vas video, stvarno se mnogo izvinjavam.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Gospodine predsedavajući, zaista je zanimljiva opsednutost pozicije i opozicije Demokratskom strankom i gospodinom Borisom Tadićem. Demokratska stranka je rekla da će podržati predlog za opoziv gospodina Tadića ukoliko za njega bude nedostajalo onoliko glasova koliko Demokratska stranka u ovom parlamentu ima.
Replika ili po Poslovniku?
Po Poslovniku, član 100, dostojanstvo Narodne skupštine, zbog toga što je poslanička grupa Demokratske stranke pomenuta na neodgovarajući način.
Nisam shvatio da je pomenuta na neodgovarajući način. Ovde je pomenut predsednik Skupštine.
Obzirom da su za opoziv gospodina Tadića glasali samo poslanici Srpske radikalne stranke, ni sa glasovima Demokratske stranke to ne bi bilo dovoljno. Poslanici vladajuće stranke se nisu odlučili da podrže predlog Srpske radikalne stranke iz jednostavnog razloga.
Izvinite, da li mogu da shvatim u čemu je povređen Poslovnik?
Potpuno svesni činjenice da bi posledice za njih bile neprihvatljive. Opoziv gospodina Tadića ne bi prošao, ali time bi bila raspuštena Skupština, pa samim tim i Vlada, i bili bi raspisani novi izbori. To je razlog zbog čega Demokratska stranka nije podržala predlog za opoziv gospodina Tadića. Ukoliko se on opet nađe na dnevnom redu i ukoliko bilo koja od stranaka, koje čine Vladu Republike Srbije, taj predlog podrži, pa budu falili glasovi poslanika Demokratske stranke, mi ćemo obećanje koje je dao predsednik Tadić ispuniti. Hvala.
Za reč se javio ministar Lalović.
Tražim pravo na repliku.
Da li možemo da se dogovorimo da vi imate repliku, a da iza toga ministar dobije reč? Ako prođe par minuta od 18,00 časova, da ne pravimo problem. Izvolite, gospodine Vučiću.
Hvala. Malo široko tumačite Poslovnik, ali nema veze.
Bolje široko nego da ga ne tumačimo nikako.
Gospodine Anđelkoviću, slažem se da je ponekad potrebno malo šale, ali nisu baš pravni akti za šalu, ali dobro. Hoću da kažem da nije istina ovo što je gospođa Lakićević-Stojačić govorila sa skupštinske govornice. Prosta činjenica govori da su samo još poslanici Demokratske stranke bili za raspravu imali bismo tu raspravu, jer nisu samo poslanici Srpske radikalne stranke, već i poslanici Socijalističke partije Srbije bili za to. Pokazali ste, gospođo Lakićević, da ste se plašili te rasprave. Rekli ste, hoćete, pokazali ste da se vidi, hoćemo da znamo i da pokažemo naciji kako je to gospodin Boris Tadić upravljao Srbijom, šta je to uradio. Da li je gospodin Tadić bilo kome, osim sebi, povećao platu? Nije. Da li je gospodin Boris Tadić nekome povećao penziju u Srbiji? Nije, a obećao je. Da li je gospodin Tadić obezbedio neko novo radno mesto? Nije, a obećao je. Možda jeste nekom od svojih najbližih saradnika. Možda gospodinu Đilasu ili još nekome. Ne znam da je nekome u narodu. Da li je rešio aferu ''Bodrum'', kao što je rekao? Nije. Da li je uradio bilo šta za građane Srbije? Jeste. Nije tačno da nije. Jeste, pomagao je našim fudbalerima, kad su izgubili 6 : 0 od Argentine, da izgube sa5 : 1 od Australije. Mnogo je radio i mnogo se mučio, ali bih voleo šta je to zaista, šta je to stvarno i suštinski radio za građane Srbije. Sada, posle ovih naših replika i duplika, mogu da kažem da nije uradio ništa i da vi to dobro znate. Ne planira da uradi ništa, sem da se marketinškom kampanjom bori protiv svojih političkih protivnika, da kaže - da, ja sam najbolji, najlepši, ogledalce ljubim te mnogo, a nikada ništa za građane i narod Srbije da preduzme neće.
Gospodine Vučiću, tri minuta.
Gospodine Anđelkoviću, znao sam da ste vi tačni, ali da me tačno u tri minuta i nula sekundi ...
Reći ću vam zbog čega. Zato što sam vas malopre pustio minut i po duže, a drugo zato što sam široko tumačio Poslovnik, ekstenzivno, kako ste vi rekli. A pre vas je po Poslovniku trebalo da dobije reč ministar Lalović, ali pošto sam bio korektan i dozvolio vam reč i pre ministra, molio bih vas da i vi budete korektni.
Ne znam koji su razlozi predstavnika vlasti da odbiju raspravu o radu predsednika Republike. Nije to moralo da se završi našom pobedom, niti bi tu bilo pobede, jer su građani Srbije izgubili svakako. Mislimo, izgubili i izborom gospodina Tadića i svim onim što je on radio u međuvremenu. Narodna skupština Republike Srbije je u dobroj meri izgubila demokratsku legitimaciju, jer nije dozvolila da se raspravlja, da se razgovara o jednom čoveku koji predstavlja deo izvršne vlasti, zato što su se neki uplašili, a možda neki nisu želeli da remete tadašnje njihove odnose. To je ono što ne bi smelo u budućnosti da nam se ponovi. Što se nas tiče, mi ćemo na tome insistirati, nećemo praviti razliku, za nas postoji dvoglavi režim, bicefalna izvršna vlast. Jedno je predsednik Republike, jedno je Vlada, ali u svakom slučaju mislimo, tačno je, izbori su dobro rešenje, a da li će biti u februaru, martu ili maju, svejedno, uveren sam da će srpski radikali na njima odneti pobedu.
Samo nekoliko stvari. Prvo, gospodine Vučiću, vi ste dva minuta takođe sada prekoračili, ali nije poenta u tome. Samo da vas podsetim, u članu 97. narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku, ali ne kaže se odmah, nego onda kada mu se omogući. Ne podrazumeva se zato što u članu 96, kada je reč o Poslovniku, narodni poslanik je dužan da navede odredbe Poslovnika, ali se kaže - daje reč odmah po završetku izlaganja prethodnog govornika. Prema tome, podrazumeva se, veoma precizno piše šta je tu tačno. Kada je reč o ministru, u članu takođe kaže se da se ministru daje reč odmah čim to zatraži. Molim da još nekoliko stvari. Po članu 81. stav 4. da rešimo pitanje sutrašnjeg rada. Na osnovu člana 84. stav 4. izuzetno sednice Narodne skupštine mogu se održati drugim danom, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik Narodne skupštine saopštava poslanicima kada odluči da se sednica održi drugim danima. Predsednik Skupštine me je ovlastio da vam saopštim da, imajući u vidu obimnost dnevnog reda, a i doprinos Vlade Republike Srbije da povuče jedan broj zakona, kako bismo završili rad uspešno, da nastavljamo sednicu sutra u 10,00. Ako ste raspoloženi, bilo bi dobro da saslušamo sutra na početku ministra Lalovića. Zahvaljujem se i ministru Laloviću, i vama za ova četiri minuta. Vidimo se sutra u 10,00.