Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o železnicama i najkraće ću obrazložiti ovaj svoj amandman. Nažalost, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, mada moram da priznam da je prihvatila neke od amandmana SRS, ali jedan od onih koji je po meni obavezan, trebalo je da prihvati, to je upravo ovaj amandman. O nekim stvarima koje su baš vezane za ovaj amandman, govorio sam i u načelnoj raspravi, ne vidim ovde gospodina Mrkonjića, ali su ovde njegovi saradnici i verovatno se sećaju o čemu se radi. Naime, ovde se govori o pružnim prelazima i smatram da je mnogo efikasnije da svi pružni prelazi koji su bili u vlasništvu Republike Srbije, odnosno, da se stručnije izrazim, na kojima su pravo korišćenja imale lokalne samouprave, u svojinskom pogledu treba da pripadnu železnici. Zbog čega sam tražio ovo amandmanom? Jednostavno iz tog razloga što železnica i ovako i onako održava sve ove putne prelaze, a sa druge strane dešava se da jedinice lokalne samouprave žele da se otarase svog vlasništva nad ovim pružnim prelazima, jer im oni samo predstavljaju određeni teret i određeni balast. Imamo mnogo primera iz prakse gde se vode dugogodišnji sudski sporovi između lokalnih samouprava i železnice oko nekih stvari čija je nadležnost kada se desi neka havarija ili neka nepredviđena stvar. Imamo, takođe, jednu situaciju koja je vezana za ove pružne prelaze, da su neki privredni subjekti posedovali sopstvene, neki i danas poseduju, industrijske koloseke i oni kao takvi, mislim na privrede subjekte, više ne postoje, ili su doživeli jednu veliku ili znatnu vlasničku transformaciju, tako da tu praktično pravog titulara i nema i to opet dodatno otežava situaciju koja je vezana za pružne prelaze. Jedan takav slučaj, a ima ih mnogo imamo u Nišu, bivša fabrika EI poseduje u svom vlasništvu, znači ispred dva ulaza u fabriku, prolazi pruga Niš – Dimitrovgrad ili Niš – Sofija, prema Istanbulu i ta dva kružna prelaza su vlasništvu EI. Znamo i kakvom je stanju, nažalost fabrika EI i praktično što se tiče tih putnih prelaza ako ovako ostane u zakonu njih nema niko, na neki način ingerenciju nad njima. Naveo sam samo ovaj slučaj iz Niša, pošto dolazim iz Niša, naveo slučaj EI, a takvih primera ima u gotovo svakom gradu u Srbiji i želim da kažem na kraju da je isto čudno što Vlada nije prihvatila ovakav jedan razuman amandman. Zato apelujem, ali ne vidim da je tu ministar da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Gospodin Zoran Krasić želi po ovom amandmanu? Izvolite gospodine Krasiću.
Naravno, povodom ovog amandmana, ali da bi predstavnici Vlade bolje shvatili zbog čega je SRS podnela ovaj amandman, molim i predlažem da se pogleda član 3. ovoga zakona, tačka 6. železničko područje, tačka 9. zaštitni kružni pojas,tačka 15. javna železnička infrastruktura i tačka 34. kružni pojas. Kada pogledate ove definicije koje ste dali za ove pojmove vidite da je amandman koji je Nikola Savić podneo, je u stvari amandman kojim se potvrđuju ove definicije, ali u članu četvrtom. Ne znam da li neko može da shvati ovaj vaš odgovor povodom ovog amandmana. Vi ste rekli – jedinice lokalne samouprave učestvuju samo u finansiranju održavanja putnog prelaza dok održavanje istog vrši upravljač infrastrukture. Vi ste i u mišljenju potvrdili stav koji mi zastupamo ovim amandmanom. Zašto je ovaj amandman dobar. Zato što uzima u obzir, svojinski faktor, obavezu onoga koji u ime Republike Srbije vrši svojinska prava na železničkoj infrastrukturi, uže ili šire posmatrano, sasvim je svejedno i zato što ovaj amandman promoviše i aspekt bezbednosti železničkog saobraćaja. Mi znamo da železnica izbegava ovo, više voli da u koprodukciji sa lokalnom samoupravom to rešava. Međutim, Republika mora da preuzme obavezu preko svog javnog preduzeća, jer, moram da vam skrenem pažnju da to javno preduzeće vrši javna ovlašćenja u ime Republike Srbije i ono nije čisto dohodovno preduzeće, već preduzeće koje mora da trpi sve posledice i ekonomskog stanja, ali i da ispunjava svoju osnovnu funkciju – očuvanja te imovine, očuvanja pretpostavki za uredan saobraćaj i odgovornosti za bezbedan saobraćaj na našim prugama. Nama je jasno da javno preduzeće želi da malo izbegne te svoje obaveze. Jasno nam je da želi da podeli te svoje obaveze sa nekim drugim. Mi iz SRS smatramo da je to neprihvatljivo, kao što je neprihvatljivo i nešto što je promovisano nekim amandmanima, gde se i svojinski i bezbednosno, sa gledišta saobraćaja, i u svakom drugom pogledu vrši rasparčavanje jednog sistema koji po tehnološkim principima i tehničkim zahtevima mora da bude jedinstven. Iskoristićemo priliku, ukoliko se jave promoteri te vrste separatizma tehnološkog, tehničkog, bezbednosnog, da im ukažemo da je ta vrsta amandmanske intervencije necivilizacijska, nespojiva. Kada se u oblasti saobraćaja prave jedinstveni sistemi, kada se pravi jedinstveno evropsko nebo, neko bi delio kilometre pruge, vagone da bi ostvario svoje državotvorne aspiracije po nalogu Nemačke. Čekamo da se jave ti dilberi, da javnost obavestimo da tu vrstu "pete kolone" više u Srbiji niko ne želi da trpi. Uostalom, i "Vikiliks" nas obaveštava da su radikali oduvek bili u pravu, kada su na vreme upozoravali kakvi su pojedini predstavnici ove vlasti za ovih 11 godina. Moram predstavnicima Vlade da saopštim jednu stvar. Drago mi je što je gospodin Mrkonjić tu, njemu je to vrlo dobro poznato. Znate, nešto je forma, nešto je suština. Sa gledišta interesa građana Republike Srbije naš interes jeste da se u javnom preduzeću vrše povereni poslovi od strane Republike. Naš interes nije da cepamo na neka preduzeća po sistemu - svaka vaška obaška, da bi se ispunila puka forma koja navodno postoji u nekim direktivama neke asocijacije koja mrzi Republiku Srbiju. Ako meni ne verujete, imali ste prilike do pre sat vremena da vidite komemoraciju EU u Palati Srbija. Došao je Popaj da nas uči da tek 2045. godine možete da razmišljate o EU. Zaboravite više tu priču o EU, o njihovim standardima itd. Nije EU izmislila šine. Šine odavno postoje u Srbiji. Odavno su se u Srbiji pravili vagoni i lokomotive. Železnica je bila veliki sistem koja je objedinjavala veliki metalski kompleks i on je radio. Prebacivao je neke unutrašnje gubitke, ali je radio i završavao i ekonomsku i bezbedonosnu i saobraćajnu i socijalnu komponentu srbijanskog društva. Radili su ljudi, pa je onda pod velikim stresom Evropa krenula u uništavanje da bi se navodno ispunili evropski standardi. Mi se tome suprotstavljamo, kao što je sasvim svejedno sa gledišta ekonomije jedne države da li se deficit finansira iz primarne emisije ili se finansira zaduženjem iz inostranstva. Evo, bili ste protiv primarne emisije, ušli smo u zaduženje iz inostranstva i posledice su još gore kada se sledi politika Svetske banke i MMF. Ovaj zakon treba da bude prekretnica. Povodom ovog zakona bi morali predstavnici proevropskih stranaka da kažu datum kada će srpske železnice sa svojim vagonima i vozovima da dođu do Prištine. Ćutite. Hvala bogu, ne smejete se zato što vam je sve jasno. Gospodine Mrkonjiću, ukoliko ste ovlašćeni, pozivam vas da prihvatite ovaj amandman. On je u korist bezbednosti saobraćaja. Promoviše sve principe i sve pojmove koje ste naveli u članu 3. Predloga zakona. Malo pre sam citirao te tačke iz tog člana, gde se jednostavno promoviše princip da se napokon zna ko je odgovoran za šta. Inače, što se tiče ove priče o Nišu, od 1991. godine se sele te pruge iz grada Niša i nikako da se presele. Tri puta su neki dobijali izbore na platformi – ako mi pobedimo, moraće železnica da se preseli. Eto, dobijali su izbore, železnica se nije preselila. Sofisticirani oblik tih obećanja je ono što je Boris Tadić rekao – ako glasate za mene, 250 hiljada ću zaposliti, a on je otpustio 450 hiljada ljudi. Ljudi, u pamet. Znam da ima puno ljudi u železnici kojima je stalo da naša železnica funkcioniše. Ona ima i objektivnih i subjektivnih problema. To treba da se rešava, ali ne uspavankama o direktivama EU. Zaboravite to, molim vas. Uostalom, naše železnice u relativno kratkom roku mogu da se srede, upravo onako da izgledaju kako svi mi želimo, ali moramo da budemo svesni. Treba da se vozi neka roba, a da li mi tu robu imamo? Treba da se voze putnici, a da li mi tih putnika imamo na postojećim destinacijama kada se desila ova demokratska degradacija Republike Srbije? Molim vas, prekinite više sa tim plavim vozovima. Nekada se slikao Tito, pa jedan čovek kada je bio ministar i on je zavozio film da može kroz voz da pozdravi Jagodinu i ova mesta. Onda imamo i ovog gradonačelnika koji se slika u ovom njegovom "Beovozu". Pa, neće naša železnica valjda da bude obeležena takvim likovima? Ona treba da funkcioniše. Ne treba da se vodi istorija naše železnice od toga kada se Đilas vozio, kada se Velja vozio i kada se Tito vozio. Ljudi, u pamet. Krajnje je vreme i ne pominjite više tu EU.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena poslaničke grupe. Pre nego što nastavim sa pitanjem da li još neko želi reč, na osnovu člana 90. i člana 87. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam narodne poslanike da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova, pri čemu će pauza u našem radu biti određena u uobičajenih 14,00 časova. U zavisnosti od načina na koji se bude vodila diskusija i od toga koliko ćemo od ukupno raspoloživog vremena iskoristiti za raspravu u pojedinostima, danas ćemo sasvim sigurno završiti raspravu u pojedinostima koja je upravo otvorena, pretres u pojedinostima na Predlog zakona o železnici, a ukoliko nam vreme dozvoli, preći ćemo i na raspravu u pojedinostima sledeće dve tačke dnevnog reda i zajedničkog načelnog pretresa sa ciljem da za danas završimo rad, okončanjem rasprave u pojedinostima o svim tačkama dnevnog reda. Ukoliko tempo našeg rada i korišćenje vremena koje na raspolaganju odredi tokom dana drugačije, onda ćemo se dogovoriti o eventualnom radu za sutra. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Kolega Mirko Munjić podneo je još jedan amandman na član 4. Predloga zakona o železnici. Ovaj član 4. odnosno prvi stav ovog člana definiše železničku infrastrukturu i kolega Munjić je primetio da u ovoj definiciji nedostaje pojam "ranžirne stanice". To je zaista tako. Ako pogledamo detaljnije malo ovaj član 4, videćemo da se ovde taksativno nabraja šta sve to spada u železničku infrastrukturu, pa se nabrajaju pruge, tuneli, mostovi, ograde, telekomunikaciona oprema, sigurnosna oprema, ali nema ranžirnih stanica. Srpska radikalna stranka smatra da pojam ranžirnih stanica i same ranžirne stanice su nezaobilazan faktor u komunikaciji saobraćaja, železnice, pogotovo kada je u pitanju teretni saobraćaj i da je to trebalo da se nađe u Predlogu ovog zakona, odnosno drugim račima, da je Vlada treba i morala usvojiti ovaj amandman. Jednostavno, ako se to još malo dublje proanalizira, može se doći do zaključka da neko namerno iz ovog sistema izdvaja ranžirne stanice, jer znamo značaj i suštinu tih ranžirnih stanica i sutra kada se bude privatizovao železnički transport ili jedan deo njega, onda će neko možda samo biti zainteresovan da kupi te ranžirne stanice, jer su one vrlo bitan i, kao što rekoh, nezaobilazan faktor, a ostatak ove železničke infrastrukture, o kojoj ovde je reč i o kojoj ovde govorimo, će ostati kao balast železnici, odnosno društvu, odnosno Republici Srbiji. Zato apelujem na ministra da razmotri i da ovaj amandman usvoji. Samo da vas obavestim gospođo Čomić, sve ovo vreme koje budem koristio odbijte mi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Hvala.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Balint Pastor.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, vidim da je Vlada Republike Srbije prihvatila dva od naših šest amandmana i to nas svakako raduje, uvek je velika radost kada se neki amandman prihvati, ali vam moram reći da ti amandmani suštinski nisu baš bili najbitniji. Kao što znate gospodine ministre, ja sam pre dva dana, kada je Narodna skupština raspravljala o ovom predlogu zakona u načelu, rekao da nećemo biti mogućnosti da glasamo za ovaj zakon ako Vlada ne prihvati naše amandmane koji bi omogućili, sa jedne strane, da veći deo železničke infrastrukture, tj. železnička infrastruktura na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine, osim Koridora 10, pređe u vlasništvo Pokrajine, a sa druge strane da se Pokrajini omogućuje da osnuje privredno društvo koje bi upravljalo železničkom infrastrukturom, koja bi prešla u svojinu Autonomne Pokrajine Vojvodine. Objasnio sam pre dva dana zašto imamo takav stav i zašto od takvog stava ne možemo odstupiti. Objasnio sam da je razlog u tome što na ovaj pretres gledamo kao na uvertiru pre početka rasprave o Predlogu zakona o javnoj svojini i ubeđeni smo da ukoliko Vlada ne prihvati naše amandmane u vezi železničke infrastrukture, onda to neće biti ni pravno moguće za dve nedelje, kada će Narodna skupština raspravljati o Predlogu zakona o javnoj svojini. Ovom prilikom ne želim da ponavljam sve one argumente koje sam izneo pre dva dana, u sredu. Neću govoriti o tome kada je prvi put uspostavljen železnički saobraćaj na teritoriji današnje Vojvodine, neću govoriti o stanju na prugama u Vojvodini, neću govoriti o tome kako su demontirane pruge po Vojvodini poslednjih decenija, o tome koliko je vagona odneti iz AP Vojvodine za poslednjih dvadesetak godina. Sve to sam rekao u sredu i to su, nažalost, i dalje činjenice. Možda samo u zagradi da napomenem da su čak i novinari smatrali da je podatak koji sam ja naveo veliki, pa nisu napisali da je iz Vojvodine odneto 16.000 vagona, nego samo 1.600. Bilo bi jako puno i 1.600. Razumem novinare što nisu verovali podatku da je iz Vojvodine odneto 16.000 vagona za poslednjih 20 godina, ali dame i gospodo, to je nažalost činjenica, 16.000 vagona je odneto iz Vojvodine poslednjih dvadesetak godina. To danas nije tema. Danas je tema da je sada momenat kada se možemo dogovoriti o tome da železnička infrastruktura pređe u svojinu AP Vojvodine na njenoj teritoriji i da se da pravo Vojvodini da osnuje privredno društvo koje bi upravljalo infrastrukturom na teritoriji Pokrajine. Ti naši amandmani, nažalost, nisu prihvaćeni od Vlade Republike Srbije. Sada smo videli, pre desetak minuta, da je nadležni odbor Narodne skupštine, tj. Odbor za saobraćaj i veze formulisao jedan amandman koji je na prvi pogled sličan našim amandmanima, ali kada čovek malo detaljnije pogleda, onda se može zaključiti da se radi o sasvim drugim stvarima. Naime, prema amandmanu Odbora za saobraćaj i veze Narodne skupštine postojalo bi rešenje u zakonu prema kojem pravo korišćenja ili poslovi upravljanja na delu železničke infrastrukture za koje društvo, tj. društvo u osnivanju Republike Srbije koje upravlja železnicama, odnosno železničkom infrastrukturom, nema ekonomski interes, mogu biti dati AP ili jedinici lokalne samouprave. U prvobitnom tekstu predloga je pisalo samo da se pravo korišćenja nad tim prugama može dati jedinicama lokalne samouprave. Sada je tu dopunjen ovaj član i mogućnošću da to bude predato AP Vojvodini. Siguran sam, gospodine ministre, da vi odlično, mnogo bolje od mene razumete ovu razliku koja postoji između rešenja iz našeg amandmana i ovog rešenja koje je predloženo od strane Odbora za saobraćaj i veze Narodne skupštine. Prema ovom predlogu Odbora radilo bi se, da upotrebim kolokvijalan izraz, o slepim kolosecima, o nekim prugama, vezano za koje ne postoji ekonomski interes društva za upravljanje železničkom infrastrukturom. Ne tražimo onu železničku infrastrukturu za čije održavanje ne postoji više ekonomski interes. To bi bilo suludo. Autonomna Pokrajina Vojvodina tražiželezničku infrastrukturu zbog toga što je to sa jedne strane Ustavom moguće, a sa druge strane zbog toga što, kao što sam rekao i pre dva dana, konkurišući kod evropskih i drugih fondova želimo doprineti kvalitetu, poboljšanju kvaliteta železničkog prevoza putnika, lica i robe na teritoriji AP Vojvodine, zbog toga što je Republika Srbija u poslednjih nekoliko decenija pokazala i dokazala kako razmišlja razvoj železničke infrastrukture u Vojvodini, mi mislimo da bi to nadležni organ AP Vojvodine znao i umeo da radi na ispravniji i bolji način. Zbog toga tražimo železničku infrastrukturu, ali smo realni i ne tražimo i nikada od nas nećete čuti nerealne zahteve, ne tražimo Koridor 10, jer je to železnička infrastruktura od međunarodnog značaja, to treba da bude i ostane u svojini Republike Srbije. Smatramo da bi sve drugo funkcionisalo bolje kada bi vlasnik bio AP Vojvodina. Za ova dva dana se desila jedna novina. U sredu je zasedala Vlada AP Vojvodine, koja je podržala jednoglasno amandmane SVM. Nadam se da ova podrška celokupne Vlade AP Vojvodine znači, da će sve one stranke koje zajedno sa nama čine Vladu AP Vojvodine, glasati za naše amandmane. Drugačije postupanje ne bi bilo logično, jer ne vidim racio u tome, da su pre dva dana podržali naše amandmane u vezi infrastrukture železničke u Vojvodine, a da za nekoliko dana u Narodnoj skupštini poslanici koji pripadaju istim tim strankama vladajuće većine glasaju protiv ovih amandmana. Zbog toga se ja nadam da je još uvek moguće, da će ovi naši amandmani proći i biti prihvaćeni u danu za glasanje, u ponedeljak. U ovim zaključcima Vlade AP Vojvodine nedvosmisleno stoji, o tome nisam govorio pre dva dana, ali je bitno da stoji u zaključcima Vlade Vojvodine, da se ne misli da je to neko moje tumačenje Ustava, da je i prema važećem Ustavu Republike Srbije, moguće da železnička infrastruktura pređe u vlasništvo Vojvodine za teritoriju pokrajine. Naime, član 183. Ustava Republike Srbije kaže, da pokrajina utvrđuje u oblasti saobraćaja, u skladu sa zakonom, odnosno uređuje pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja i uređivanje puteva. Na osnovu ove odredbe je, kao što sam rekao, stvoren ustavni okvir za preuzimanje ingerencije u železničkom saobraćaju od strane AP Vojvodine. Sa druge strane, StatutAP Vojvodine, koji je potvrđen od strane Narodne skupštine, utvrđuje nadležnosti AP Vojvodine u oblasti drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja i uređenja puteva. Prema odredbi Statuta, Vojvodina uređuje pitanje od pokrajinskog značaja u drumskom, rečnom i železničkom saobraćaju, u skladu sa Ustavom, potvrđenim međunarodnim ugovorima i zakonom koji određuje pitanje od pokrajinskog značaja. Te nadležnosti, na žalost, nisu na tako precizan način određene kao što je to slučaj u oblasti puteva i plovnih puteva. Ali, kao što smo mogli više puta čuti u raspravi povodom Statuta Vojvodine u Narodnoj skupštini, Statut je podzakonski akt. To znači da se na detaljniji način te nadležnosti mogu razrađivati bilo kojim zakonom koji usvaja Narodna skupština. Nažalost, zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine su definisane ingerencije Vojvodine samo u oblasti inspekcijskog nadzora u železničkom saobraćaju na teritoriji AP Vojvodine. Zbog toga meni nije jasno zašto se LSV u svojim amandmanima pozivala na zakon o nadležnostima Vojvodine. Na taj zakon se ne može pozivati, jer taj zakon ne predviđa nadležnosti u vezi preuzimanja železničke infrastrukture od strane AP Vojvodine. Kao što sam malo pre rekao, to omogućava Ustav i Statut AP Vojvodine i zbog toga, sa političke tačke gledišta, ne vidim razlike između amandmana SVM i LSV. Zbog toga nam je drago, što je i Liga amandmane koji su, doduše, sa pravne tačke manjkavi, ali sa političke tačke gledišta se radi o istim zahtevima koje smo formulisali mi kao stranke. Kao što sam malo pre rekao, zaključci Vlade AP Vojvodine su jednoglasno prihvaćeni pre dva dana u Novom Sadu. Ono što je možda još interesantnije, ne znam gospodine ministre, da li vi znate za ovu strategiju, jer je ona prihvaćena pre nego što ste vi postali ministar. Vi ste tu bili podpredsednik Narodne skupštine u to vreme i odlično smo sarađivali. Radi se o strategiji razvoja železničkog, drumskog, vodnog, vazdušnog i intermodalnog transporta u Republici Srbiji od 2008-2015. godine. Ova strategija je doneta, čini mi se, u januaru 2008. godine. Tačka 4. ove strategije predviđa da će se upravljanje transportom i infrastrukturom koja je u vlasništvu država postepeno prenositi na organe AP i jedinica lokalne samouprave. Danas smo došli do te tačke. Ovim zakonom o železnici je to moguće učiniti, a mi mislimo da bi bilo i celishodno. Još jedanput apelujem i na Vladu Republike Srbije, i na naše partnere iz vladajuće koalicije da podrže naše amandmane. Prinuđen sam da nedvosmisleno kažem, kao što sam rekao i pre dva dana, da mi nećemo biti u mogućnosti da glasamo za ovaj zakon i nećemo biti u mogućnosti da omogućujemo usvajanje ovog zakona u Narodnoj skupštini, ukoliko amandmani, slobodan sam da kažem SVM, LSV i Vlade AP Vojvodine ne budu bili prihvaćeni. To nećemo biti u mogućnosti da prihvatimo zbog toga što će se ovim zakonom i zakonom o javnoj svojini, koji će biti na dnevnom redu Narodne skupštine 22. septembra, na duže staze biti definisane mogućnosti ekonomskog razvoja AP Vojvodine. Jednostavno, ne možemo asistirati prihvatanju zakona koja je u ekonomskom smislu štetna interesima građana AP Vojvodine i zbog toga se nadam da će ovi naši amandmani ipak biti prihvaćeni. Govorio sam i pre dva dana o tome, da železnička infrastruktura nigde u svetu više nije i odavno nije simbol državnosti. Naravno, ne radi se o secesiji, ne radi se o osnivanju posebnih železnica Vojvodine, ne radi se o deobi železnica Srbije, radi se o tome da Vojvodina želi da preuzme železničku infrastrukturu na svojoj teritoriji, kao što želi da preuzme i puteva drugog reda, kao što želi da preuzme regionalne kanale i svojim sredstvima i sredstvima koje bi dobijala na raznim konkursima, želi da investira u ovu infrastrukturu i želi da omogućuje kvalitetnijiželeznički prevoz za sve građane Republike Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je vreme od predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Uvažavam gospodina Pastora. Tačno je da je naša saradnja uvek bila dobra, ali mi je dužnost da kažem, a to je i moje mišljenje i mišljenje komisije koja je radila amandmane, pa i Vlade, a pročitaću sve da ne bi bilo nesporazuma. Zahvaljujući gospodinu Zoranu, železnica je jedinstveni saobraćajni sistem. Na žalost, podsetiću na neka davna vremena, kada su pojedine republike uvodile elektrifikaciju pruga po sistemu koji im je trenutno odgovarao. Onda nismo, kada smo elektrificirali sve pruge, mogli da vučemo sa istim lokomotivama do Ljubljane, nego smo menjali na granici lokomotive, u Jugoslaviji. Da toga ne bi bilo tako je gospodine Zorane, gospodin Krasić je u pravu. Kažem, železnica je jedinstven sistem. Vrlo rado bih ja to, u stvari mi ovim zakonom to i dajemo na korišćenje, apsolutno, i lokalnim samoupravama, pa i autonomnoj pokrajini. Ali, da budem precizan, da pročitam obrazloženje za ovo što ste vi rekli, za sve vaše amandmane koje nismo usvojili – Predlogom zakona utvrđeno je da je javna železnička infrastruktura u svojini Republike Srbije, što je u skladu sa zakonom kojim se uređuju sredstva u svojini Republike Srbije. Prema Ustavu Republike Srbije, javna svojina je državna svojina, svojina autonomne pokrajine i svojina jedinica lokalne samouprave. Svi oblici svojine imaju jednaku pravnu zaštitu. Prirodna bogatstva i dobra za koja je određeno da su od opšteg interesa i imovina koju koriste organi Republike Srbije u državnoj su imovini. U državnoj imovini mogu biti i druge stvari, u skladu sa zakonom. Imovina autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave, način njenog korišćenja i raspolaganja uređuje se zakonom. Dakle, drugi zakon koji će doći verovatno za mesec dana će regulisati pitanja svojine. Slažem se da idemo malo ispred, ali kada taj zakon bude donet odmah ćemo prilagoditi tom zakonu i ovo što mi sad ovde govorimo. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Pastor Balint, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine ministre, zahvaljujem se na objašnjenju. Video sam i ja mišljenje Vlade i video sam zbog čega je Vlada smatrala da ove naše amandmane treba odbiti, ali sam i dalje na stanovištu da bi u skladu sa važećim Ustavom Republike Srbije mogli preneti u vlasništvo AP Vojvodine železničku infrastrukturu, osim Koridora 10, o čemu mi ne govorimo, naravno. To nije i ne bi bilo realno. Citirao sam i strategiju Vlade Republike Srbije koja govori o tome da će se infrastruktura, koja je trenutno u vlasništvu Srbije, postepeno prenositi na organe autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave. Tačno je da je još uvek na pravnoj snazi zakon iz 1995. godine, o sredstvima u svojini Republike Srbije koja određuje da autonomne pokrajine i lokalne samouprave praktično nikakvu svojini nemaju, ali ću vas podsetiti da je taj zakon danas protivustavan zbog toga što je u Ustavu predviđeno da i lokalne samouprave i autonomne pokrajine imaju i mogu imati svoju imovinu. Na žalost, u ustavom datom roku do kraja 2008. godine nije donet zakon o javnoj svojini i zbog toga smo mi godinama unazad insistirali na donošenju tog zakona. Na žalost, taj zakon će se sad doneti u poslednji čas, u cajtnotu i to zbog toga što je svima jasno da bez tog zakona ne može biti ništa od kandidature Srbije u EU. To je jedini razlog zbog koga će ovaj zakon sada biti donet, inače bi bio donet još pre dve i po godine, kako je to propisano našim važećim Ustavom. Kao što sam malo pre rekao i pozivao se na druge članove Ustava, ovi naši amandmani su pravno mogući. Sada je političko pitanje da li neko smatra, da li Vlada smatra da je celishodno, da je oportuno da to bude, da železnička infrastruktura bude u svojini Vojvodine. Objasnio sam koje su namere. Namere, naravno, nisu da vozovi sa teritorije uže Srbije ne mogu koristiti železničku infrastrukturu u Vojvodini. Nije to namera, to nikome u Vojvodini ne pada na pamet. Namera je da se omogućuje da Vojvodina ulaže u infrastrukturu na svojoj teritoriji, jer ja, na žalost, moram da kažem da se Republika Srbija poslednjih decenija pokazala kako zamišlja investiranje u infrastrukturu, železničku infrastrukturu na teritoriji AP Vojvodine. Zbog toga smatramo da su ovi naši amandmani, ne samo pravno mogući, nego su i politički ispravni i celishodni. Što se tiče zakona o javnoj svojini i relacije između Zakona o železnici i zakona o javnoj svojini, mogu i da vam verujem, gospodine ministre, da ćete vi predložiti izmene ovog zakona odmah kada se usvoji zakon o javnoj svojini, ukoliko bude postojala kolizija, ukoliko će postojati rešenje u zakonu o javnoj svojini prema kojem će železnička infrastruktura preći u vlasništvo AP Vojvodine. Ali, moram da kažem i to da smo mi više puta videli poslednjih godina kako se stvari u ovakvim situacijama odvijaju. Odvijaju se na sledeći način. Ukoliko ovaj zakon bude prihvaćen tako da Vojvodini neće biti data mogućnost da upravlja železnicom na svojoj teritoriji, osim Koridora 10, onda to neće biti predviđeno ni zakonom o javnoj svojini i reći će se – to nije moguće zbog toga što to nije predviđeno Zakonom o železnici. Verujte da je to tako u praksi, a ja znam kako bi trebalo pravno da bude, ali verujte da je tako u praksi, više puta smo to iskusili. Zbog toga sam ja rekao pre dva dana da je ovaj zakon uvertira, na žalost, i zbog toga je i kolateralna šteta čitave ove priče oko javne svojine, ali mi ne možemo odstupiti, jer odstupanjem od naših amandmana i glasanjem za zakon koji ne sadržava ove amandmane bismo mi direktno potpisali da smo saglasni da Vojvodina ni drugim zakonom ne preuzme železničku infrastrukturu, puteve drugog reda i regionalne kanale. Mi smatramo da bi to rešenje sa ekonomske, ne sa političke, nego sa ekonomske tačke gledište bilo štetno interesima građana AP Vojvodine. To misli i LSV, to misli i čitava celokupna Vlada AP Vojvodine. Ne znam kako će se u danu za glasanje ponašati ostale stranke, ali se nadam da ni one neće biti voljne da glasaju za zakon koji znači ekonomske ili koji nosi u sebi ekonomske štete za građane AP Vojvodine. Zbog toga se ja još uvek nadam da će ovi naši amandmani, bez obzira što sam razumeo mišljenje i stav Vlade, još uvek se nadam da će biti u danu za glasanje prihvaćeni. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Obično, gospodine Mrkonjiću, kada nastupe problemi, onda se traži neprijatelj, traži se krivac. U vreme Tita to je bilo inostranstvo, u vreme 1981. godine, znate ono u Prištini, pasulj, tanjir pasulja u studentskom domu, pa demonstracije zbog tanjira pasulja itd. Znači, sve može da prođe. Gospođo Čomić, vama da skrenem pažnju, ova dva papira koja smo dobili, a tiču se amandmana Odbora za saobraćaj i veze, podsećam vas da su oni u stvari napisali amandman na Predlog zakona o železničkom saobraćaju, a on nije na dnevnom redu. U ovom izveštaju se, takođe, priča da su razmatrali Predlog zakona o železničkom saobraćaju. Na dnevnom je redu Zakon o železnici, tako da sve ove insinuacije trebate lepo da vratite gospodinu Uroševiću, neka vidi sa službom da li su nešto pogrešili ili su promašili zakon. Verovatno su promašili zakon jer se naziv zakona pominje na četiri mesta, a na tri mesta se priča o Zakonu o železničkom saobraćaju. Da se vratimo sada, nikako ne može infrastruktura da se cepa, nikako. Ne može ni na osnovu statuta, koji je neustavan, ne može ni na osnovu Zakona o prenosu nadležnosti, koji je takođe neustavan, ne može da se ne bi desilo, što reče gospodin Mrkonjić, u zavisnosti od kog OUR-a drži trasu menja se dizelka ili elektro voz. Tako je bilo, pa su bili OUR, pa su bile radne organizacije, pa i u železnici je bilo samoupravljanje, pa nije funkcionisalo. Ne može da funkcioniše, jer ne mogu da važe saobraćajni propisi na dva kilometra i da se menjaju. Ne može na 15 kilometara da bude razlika u stepenu infrastrukture, održivosti njene itd. Znači, to je jedinstveni tehnološki sistem. Ne može infrastruktura da bude u nečijem vlasništvu osim Republike Srbije. Postojeći Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije je dobar zakon. Tom zakonu fali samo još nekoliko odredbi da imaju gde da šire svoje delove u sedištima okruga, kako bi mogli da kontrolišu lokalnu samoupravu kako vrši svojinska ovlašćenja nad dobrima od javnog interesa, u opštoj upotrebi itd. Gospodine Mrkonjiću, kakvi su vam koalicioni partneri, oni bi Dunav prodali i železnicu, sve bi oni prodali. Ako se neko poziva na zaključke Vlade Pokrajine Vojvodine, Pajtića, pa to je kriminal da vam kažem iskreno. Moj stav jeste da je to kriminal.
Narodni poslaniče, ja vas upozoravam da sav svoj argumentovan stav izražavate u skladu sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine.
Šta sam pogrešio, koju reč?
Da niste pogrešili, ne bih vas podsećala šta se sme, a šta se ne sme kada su u pitanju odredbe Poslovnik. Samo vas molim, u okviru odredbi Poslovnika.
Ako je reč "kriminal" zabranjena, molim vas da ne pravite dodatak Poslovnika sa zabranjenim rečima.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da ste u obavezi da saslušate sugestiju predsedavajuće kada je u pitanju poslanički propust u poštovanju odredbi Poslovnika. Molim vas, u okviru odredbi Poslovnika.
Ko razume, shvatiće. Idemo dalje. Gospodine Mrkonjiću, prozivam vas i Vladu Republike Srbije, niste smeli ovim predlogom zakona da poslove nadzora i kontrole u sprovođenju železničkog saobraćaja prenosite nekome nadležnom organu AP Vojvodine. Zabranjeno je. To je neustavno. Tu odredbu morate da izbrišete iz predloga zakona. Ako ostane ta odredba, vi ih hranite, vi im dajete očekivanja. Da neko kaže " ako to bude u vlasništvu AP Vojvodine, oni će pre da dođu do sredstava iz inostranstva", navodno za održavanje. Taj način razmišljanja mora da bude zabranjen. Samo Republika Srbija može da se zaduži.
Narodni poslaniče, molim vas da ne promovišete da bilo kakav način mišljenja mora biti zabranjen. To su vrlo opasne izjave koje vi, u žaru svoje argumentacije, verovatno nemate ni pažnju da ste ih izgovorili. Kada narodni poslanik za vreme sednice Narodne skupštine kaže da način mišljenja mora biti zabranjen, moram da reagujem, pa vas molim, u skladu sa Poslovnikom, sa onoliko argumentacije koliko podrazumeva vaše vreme i vaša sloboda da razgovarate o amandmanu.
Znači, gospodine Mrkonjiću, upozoravam vas, sve što nije u skladu sa Ustavom, to bi moralo da se zaustavi, jer su Ustav građani Republike Srbije usvojili na referendumu i tu izrazili svoju političku, nacionalnu, ekonomsku, socijalnu i svaku drugu volju. Ustav vas obavezuje da takve stvari ne stavljate u vaš predlog zakona. Ovo je vrlo učtivo kao upozorenje, jer zbog jednog tanjira pasulja su se digli studenti u Prištini i danas železnica Srbije ne vozi teritorijom KiM. To je ta veze sa Predlogom zakona o železnici. Mi moramo na bazi iskustva da izvlačimo neke pouke i ne smemo normativno da dajemo materijale da se različito tumači ili da se dešavaju neke stvari koje se dešavaju u AP Vojvodina. Što se tiče onih subjektivnih slabosti u "Železnici", o kojima sam vam pričao, najveća subjektivna slabost vam potiče od toga ko je direktor "Železnica". Jedna gospođa je uticala da on bude, zapošljavaju se ljudi koji su izgubili posao u državnoj službi, pa su dobili otpremnine, pa idu na službene puteve. Ima tu puno neracionalnih troškova. Pruga u Srbiji je generalno u lošem stanju na svakom kvadratnom santimetru teritorije Republike Srbije. Nema boljeg, lošijeg, goreg. Održava se ovaj međunarodni koridor zbog ekonomskog interesa, teretnog transporta, ali na drugim deonicama je slabo, i prema Zaječaru, i prema Vršcu, i prema Kuršumliji, i prema Raškoj, i ovamo i onamo, da vam ne pričam sve to, vi to bolje znate nego što bilo ko može da zamisli. Mi treba da tražimo za naše železnice, gospodine Mrkonjiću, strateškog partnera. Predložio bih vam Kineze, dokazali su se. Gospodine Mrkonjiću, znam da ta ideja ne može da prođe. Zašto? Tadić ne voli Kineze, Đilas ne voli Kineze, piše "Vikiliks". Da li ste čitali šta kaže "Vikiliks"? Kažu – kakvi Rusi, 30 godina nisu napravili ni jedan metro. "Ekspert" za železnicu Dragan Đilas. To je naš problem. Nije naš problem u šinama, naš je problem što ne postoji politička volja, već petokolonaška volja da se ispune svi zahtevi EU, kako bi 2476. godine neki naši, da vam ne pričam u kom kolenu, potomci došli do zaključka da nešto postoji i zove se EU. Vi ste napravili jednu mantru i, što reče ona gospođa iz američke ambasade, što vas prati: "zamislite, oni veruju u svoje snove i u laži koje iznose o EU". To je naš problem. Železnica za dve godine ima da se sredi. Da li postoje investitori iz inostranstva? Postoje. Da li postoji interes? Postoji, njihov, naš. Ne date. Zašto? Zato što je u projektima EU ovo prostor, njihovo tržište, gde kroz naše saobraćajne komunikacije treba da trči njihova roba, a nećete dobiti ni cvonjak da otvorite rano mesto. Zato ste rekli da 10 hiljada evra dajete svakom strancu ako otvori radno mesto. Ovako jadna i zadužena Srbija finansira strance koji će da zaposle nekoga. To je metalni problem ove politike koja se vodi, a ne ekonomski i bilo koji drugi. Gospodine Mrkonjiću, od vas tražim veću hrabrost, jer ste vi čovek sa iskustvom. Da li vas neko voli ili ne voli, to je njegov lični problem, ali vi imate praktičnog iskustva sa ovim stvarima i vi treba da kažete – dosta, sa ljudima iz vaše struke, zašto neke stvari ne mogu normativno da prođu ovako. Znam da se ni vama ne sviđa ovaj predlog zakona. Zašto? Ovo je obična dekleracija koja nikada neće moći da zaživi ovako kako je napisano ovde. Naša železnica, ta ružna, loša, ne evropska, imala je standard od običnog šrafa na lokomotivi, vagonu, skretnici, svaki deo je bio standardizovan. U narodu se kaže država u državi, kao sistem. Šta je danas? Leglo partijskih kadrova. Ne danas, odavno. Stagnira, naravno. Sve države finansiraju svoje železnice. Ako moramo da je finansiramo i treba, onda ta železnica treba da pruži istu uslugu i onome u Kuršumliji, onome u Vršcu i ovome u Beogradu, a ne – ako date meni infrastrukturu u Vojvodini, organizovaću po ovom zakonu neku moju trasu, moju prugu, mog organizatora prevoza, ovo, ono. Ustav kaže da se ljudska prava u punom obimu uživaju na celoj teritoriji Republike Srbije. Zato sam ljut na vas. Ne dajte im ni nadzor, ni kontrolu. Na šta bi ličila ta njihova kontrola i nadzor od strane železničkih inspektora? Kome bi oni podnosili račune? Kakvim mehanizmima biste vi njih kontrolisali? Nema u zakonu. Ako hoćete da ih zavarate – hajde da vam damo nešto samo da ne troćate, to je druga stvar. Budite oprezni, da se prst, ide cela ruka.
Devet minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. U skladu sa članom 27. dužna sam da vam dam usmeno saopštenje a uskoro ćete dobiti Izveštaj da je uočena štamparska greška u Izveštaju matičnog odbora, nadležnog odbora i bićete obavešteni o ispravci. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov ima reč, posle nje narodni poslanik Laslo Varga.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, meni je žao što Vlada Republike Srbije nije prepoznala princip koji se pokušava uspostaviti amandmanima Lige socijaldemokrata Vojvodine i amandmanima Saveza vojvođanskih Mađara, koje je podržala i Vlada AP Vojvodine, a to je princip da onaj ko je nešto finansirao, izgradio i održavao mora imati upravljačka, osnivačka i vlasnička prava nad istim tim što u potpunosti ili pretežno finansirao, što je godinama održavao a da ta prava ne treba da ima onaj koji nije ulagao nikakva sredstva u to koji je štaviše pokazao da ni na koji način ne ume da odgovarajuće održava svu tu infrastrukturu. Reći ću jedan podatak da je pre Prvog svetskog rata, voz od Beograda do Subotice išao brže nego što je to slučaj danas i ljudi su stizali brže iz Beograda u Suboticu vozom nego što danas mogu to da učine, ako je uopšte i moguće to danas raditi. Princip koji mi želimo da uspostavimo ulaganjem ovih amandmana je isti princip kao i kod restitucije. Ukoliko nekom ne smeta da se kroz restituciju onima koji su imovinu gradili ta imovina vrati u vlasništvo, ne vidim na koji način može da im smeta da se ona imovina koju je AP Vojvodina finansirala i izgradila vrati u njeno vlasništvo, kao što nema logike da neko ulaže sredstva u tuđu imovinu tako nema logike da sredstva u železnicu mogu da ulažu svi, treba da ulažu svi i moraju da ulažu svi, ali ona može biti u vlasništvu samo jednih i da to bude Republika Srbija. Ovo je važno za ovaj Zakon o železnici zbog toga što, ukoliko ovo ne bude postalo sastavi deo Zakona o železnici doći ćemo zaista sutra u situaciju da će se objašnjavati, kada budemo usvajali zakon o javnoj svojini i da nije moguće da pruge postanu vlasništvo AP Vojvodine, jer to ne predviđa Zakon o železnici i to je nešto što naravno, mislim jedan poslanik iz Vojvodine, ali sigurno poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine i Saveza vojvođanskih Mađara, ne mogu da prihvate kao legitimno obrazloženje. Ovo što želimo da uradimo je pravedno, ispravno, logično i razumno i to je nešto što ekonomski neće oštetiti AP Vojvodinu da bi svako drugo rešenje zaista nanelo ekonomsku štetu i AP Vojvodini i njenim građanima. Ne treba nama, kako kaže gospodin Krasić, neko da nas hrani, da nam daje nekakve nade, da nam sugeriše, mi vrlo dobro znamo šta je važno za AP Vojvodinu, to zna i Vlada AP Vojvodine i nadam se da će oni poslanici koji dolaze iz Vojvodine, bez obzira na to što Vlada Republike Srbije nije prihvatila ove amandmane, u danu za glasanje ipak razmisliti koga predstavljaju u ovoj skupštini i da će imati razumevanja za amandmane Lige socijaldemokrata Vojvodine i amandmane Saveza vojvođanskih Mađara, zbog toga što će samo oni sprečiti da AP Vojvodini bude nanesena ekonomska šteta. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Lasalo Varga ima tri minuta. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, vi ste jedan od najpoznatijih inženjera u Srbiji i zaista zbog toga imate naše veliko poštovanje, ali mislim da se ovde radi o zaista kompleksnim pravnim pitanjima i siguran sam da je ovaj vaš stav ili da su na ovaj vaš stav uticali pravnici, jer mislim da je to bila situacija, i mislim da su vas pogrešno posavetovali i ubeđen sam da objašnjenje ili obrazloženje kojim je Vlada odbila naš amandman pravno ne stoji. Naime, naš amandman i našim amandmanom i našim amandmanima se ne traži uspostavljanje pokrajinske svojine nad delom železničke infrastrukture. Našim amandmanom se traži samo formiranje okvira, dakle predviđanje mogućnosti za to i to u skladu sa jednim drugim zakonom koji će se u dogledno vreme naći na dnevnom redu. Mislim da je to velika razlika. Ukoliko bismo mi tražili da se ovim zakonom uspostavi pokrajinska svojina nad ovom infrastrukturom ne bismo bili u pravu, ali nismo to napisali u našem amandmanu, iz tog razloga jednostavno mislimo da Vlada, kada je odbila ovaj naš amandman sa pravne strane gledišta nije u pravu. Politički to je potpuno drugo pitanje. Želim da vam dam samo jedan ili dva dodatna argumenta. Sa jedne strane mislim da ne bi Vlada sebi dopustila da donese ovu strategiju koju je gospodin Pastor citirao, u kojoj piše da će se deo železničke infrastrukture prenositi na AP i na jedinice lokalne samouprave, pošto je 2008. godine ta strategija doneta, u to vreme je važio isti ovaj Zakon o sredstvima u svojini Republike. Je li tako? I onda iz toga proizilazi da ili sada Vlada nije u pravu ili tada nije bila. Sa druge strane, postoji jedan drugi zakon, Zakon o planiranju i izgradnji, isti ovaj zakon o sredstvima u svojini Republike, nije bio prepreka da se neizgrađeno građevinsko zemljište prenese u svojinu AP, ono zemljište koje koristi AP Vojvodina, isto to zemljište, dakle, veoma identična ili slična pravna situacija. Iz tog razloga mislim da bi bilo iz pravnog aspekta još jednom razmisliti o ovim stvarima, a što se političkih konsekvenci tiče, to je jedan drugi i ne manje važan argument. Hvala vam.
Zahvaljujem, reč ima ministar Mrkonjić. Izvolite gospodine Mrkonjiću. Molim vas prijavite se.
Zahvaljujem na lepim rečima mojim mladim prijateljima i podsećam da ova Vlada, naravno, poštujući sve ovo što ste rekli sada, pre svega tražeći pravni osnov za neke elemente ovog zakona, apsolutno vodi računa vodi računa o tome. Podsećam vas još jednu stvar, često puta sam trpeo kritike za ove tri godine kao ministar što sam prvo počeo realizaciju Koridora deset u Vojvodini. Imao sam muke da objašnjavam da nisam separatista nego da je tehnološki, profesionalno, stručno to najbolje i najbrže rešenje za probleme koje imamo sa koridorima. Videli ste zadnje izveštaje ovih transparensa, da smo sa infrastrukturom najgori, naravno bili smo najgori sada više nismo. Istu stvar sada radimo u pripremi Koridora deset železničkog, opet idemo od Beograda- Novog Sada ka Subotici, zašto? Jer su tamo uslovi tehnički i tehnološki ne politički, najpovoljniji. Verujte mi, ako verujete da sam dobar inženjer na poverenju, dajte mi poverenje, pa tehnološki kao što kaže gospodin Krasić, nemoguće da železnica ima pet gazda. To nas je dovelo u raznim vremenima, evo među vama sam najstariji, u raznim vremenima, raznim političkih opcija, u situaciju u kojoj se danas nalazimo, da smo najgori po infrastrukturi. Železnička je još relativno i dobra kakva je putna. Dakle, želja nam je apsolutno da pratim postojeću normativu za koju priznajem da nisam stručnjak ali tehnološki, profesionalno gledano ova Vlada apsolutno vodi računa o interesima svih građana Republike Srbije i upravo zato insistiram da vi mene razumete. Hvala.
Narodni poslanik, gospodine Varga želite repliku. Sve je bilo dosta jasno i nije bilo ničeg uvredljivog, nema osnova za repliku. Ministar insistira, hajde ovaj put je izvršio uticaj na mene, izvolite.
Zaista kratka replika, dakle, ukoliko je železnica jedinstven sistem i to ste sad rekli, i ne postoji iz tog razloga mogućnost da se podeli, onda to treba da važi i za one pruge koje iz ekonomskog aspekta su nerentabilne. Onda u tom slučaju ne bi ste mogli ovo rešenje koje je Odbor predložio i sa druge strane sam Vlada predložila u predlogu zakona , praktično prihvatili. Dakle, ili jedno ili drugo. Hvala.
Narodni poslanik Dobrislav Prelić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, uvažene kolege inače sam imao nameru da se javim po ovom amandmanu, ali s obzirom da je koleginica Jerkov na neki način i prozvala poslanike iz Vojvodine, morao sam da se javim. Kao poslanik SRS iz AP Vojvodine, smatram da ste u pravu što niste prihvatili ove amandmane. To što je gospođica Jerkov rekla, da su oni opravdani i ekonomski i da imaju podršku građana Vojvodine, pre svega mislim da politički nisu opravdani i da ih svakako ne treba prihvatiti. Ali je svakako i činjenica da ste im vi dali argumente i da oni smatraju i Savez vojvođanskih mađara i ligaši da imaju pravo na ovako nešto i da traže svojinu na teritoriji AP Vojvodine. Pre svega, ste im to dozvolili usvajanjem pravnog Statuta AP Vojvodine i Zakona o prenosu nadležnosti. Oni žele da kontorlišu, kao što gospođica Jerkov kaže, Vlada Republike Vojvodine sve na AP Vojvodine. I vode Vojvodine i Vojvodina šume, sada i železnicu, to je tek uvod, videćete šta će biti kada ovde dođe pred Skupštinu zakon o javnoj svojini, tek tada ćete imati šta da čujete.Građani Vojvodine koji podržavaju ove dve političke partije, 0,3% ne misle tako. Većina građana Vojvodine misli da je Vojvodina sastavni deo Srbije i da treba da bude ponos Srbije, a ne nikako samostalna država. Samo radi jedne informacije, da vidite šta se sprema, gospodine Mrkonjiću, 6. septembra, pre neki dan, na fudbalskoj utakmici u Mađarskoj bila je istaknuta i da tako kažem nacionalistička provokacija iz kuhinje naših severnih suseda. Kada su Mađari igrali fudbalskuutakmicu sa Švedskom, domaći navijači su istakli zastavu Mađarske na kojoj se ocrtavaju granice stare Ugarske, koja je pored rumunske, austrijske, slovačke i hrvatske teritorije, zahvata i srpsku. To je tek početak. Njima je ovo obećano, gospodine Mrkonjiću. Obećano im je još 2008. godine na predsedničkim izborima u drugom krugu i obećao im je Bojan Pajtić. Oni su resore u Vojvodini podelili - demokrate, SVM i ligaši. (Predsednik: Ja vas molim da se fokusirate ka dnevnom redu.) Gospođo Đukić-Dejanović, ovo je isključivo vezano za ovaj amandman. (Predsednik: Nije vezano.) Njihov amandman ja tumačim ovako. Mapa velike Mađarske koja tako postaje sve prisutnija u mađarskoj javnosti, u svom sastavu ima celokupnu teritoriju Vojvodine. Ovaj dokument, gospođo Đukić-Dejanović, zvaničan dokument, kao i Zemun i Novi Beograd. (Predsednik: Apsolutno se pridržavate, ne držite se teme. Ja vas molim, zaista, da se vratite na temu.) Vratiću se, molim vas da me saslušate. Ovo je zvanični dokument. (Predsednik: Ja vas molim da se vratite na temu.) Ja se pitam da li ovaj bolesni euro-entuzijazam, a imali smo prilike da čujemo od gospođe Merkel pre neki dan da će Srbija u EU ući 2019. godine, da li će tada i Dorćol i Kalemegdan biti u sastavu Srbije koji ćete vi, navodno, odvesti u EU ako nastavite ovakvu politiku, ovakvu državnu politiku. Gospodine Mrkonjiću, vi ste izabrali njih za koalicione partnere i morate da trpite i da snosite sada odgovornost.
Gospođa Jerkov, replika.
Nije replika nego povreda Poslovnika je u pitanju. Gospođo predsednice, prethodni govornik je povredio član 107. Govorio je o statutu separatističke AP Vojvodine. Ni jedna Autonomna pokrajina Vojvodina u našoj zemlji nije separatistička, niti je ikada u AP Vojvodini ikada bilo separatističkih tendencija. Mislim da je to svima jasno. Mislim da ste na to trebali da reagujete, a to što prethodni govornik naš amandman razume tumačenjem mapa velike Mađarske ili nešto slično, mislim da je toliko prevaziđena retorika i toliko deplasirano da ne zavređuje komentar.
Nisam reagovala jer mi se čini da nije dobro da u završnoj godini našeg mandata bilo ko sa ove pozicije vodi političku školu. Zbog toga nisam reagovala. Ako niste zadovoljni, ako smatrate da je povređen Poslovnik, da li tražite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Aleksandra Jerkov, sa mesta: Ne.). Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođica Aleksandra Jerkov.
Radi se o istom principu, kao i u prethodnom amandmanu. Dakle, ono što je finansirano sredstvima AP Vojvodine treba da bude u njenom vlasništvu i da ona ima upravljačka prava nad tim delom infrastrukture, a ne samo korisnička, kao što to zakon predviđa. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Mislim da ovaj član 7. daje prostora da se osvrnemo u istom tonu, odnosno u istom kontekstu kao što je i do sada bilo polemike i rasprava. Na početku ću samo prokomentarisati da smo ovim amandmanom tražili da se bar bezbednost u kontekstu upravljanja železničkom infrastrukturom ne ispušta iz ruku Republike Srbije, odnosno iz državnog odnosno javnog preduzeća ili kako bi to pravnu formu preduzeća, ali u državnom vlasništvu imalo, sasvim je svejedno. Naravno, oni koji su odbili ovaj amandman, to su sveli na priču o semaforima i o saobraćajnoj signalizaciji. Smatramo da je bezbednost na železničkim prugama nešto mnogo više i mnogo šire. Da nije tako, Vlada se ne bi opredelila da donosi zakon kojim se reguliše bezbednost na železničkom saobraćaju, ali to je nešto što možemo i da prihvatimo u kontekstu u kome ste odbili ovo i ne moramo. Međutim, ono što bih takođe vezano za ovaj član 7. zakona hteo da prokomentarišem jeste da, malopre je gospođa Čomić predsedavala, rekla je da je jedna izjava ovde opasna. Gospođo Čomić ili kolege poslanici, izvinjavam se, za SRS amandmani o kojima smo govorili i o kojima govorimo nisu ništa manje opasni. Vreme koje je iza nas potvrdilo je da političke ambicije pojedinih političkih stranaka nisu ni malo naivne. Svu vašu ležernost i indolentnost i nonšalantnost u odnosu na ovakve političke stavove kakve smo slušali i tako olako prihvatanje, Srbiju, srpski nacionalni korpus, sve one koji žive u ovoj državi mnogo košta. Aktuelno vreme i sve što se događa danas u Srbiji to apsolutno potvrđuje. Gospodine Pastor, zamolio bih vas da budete moj gost na Jugu Srbije. Voleo bih da bar delimično pruge na Jugu Srbije liče kao vaše u Vojvodini, ne mora ništa drugo, ali neka pruge u Vladičinom Hanu, Kuršumliji, Medveđi i Preševu budu bar delimično kao vaše u vojvodini. Samo toliko mi sa Juga Srbije tražimo. Jedno pitanje – kome da se obratimo mi iz Vladičinog Hana, Surdulice i Vranja, da nam kažu u koje smo to pruge mi ulagali, pa da tražimo da budu naše? Doći ćemo ovde u Skupštinu Republike Srbije i reći ćemo – znate, mi smo u to ulagali ili mi ćemo u to da ulažemo i biće bolje. Ne možete kvalitet usluga na železničkoj infrastrukturi da tražite i da branite argumentima da tražite svojinu nad železničkom infrastrukturom. To su dve potpuno odvojene stvari. Ovde se jedna te isti ambicija brani sa tri različite stvari. Jedni viču – tražili smo svojinu, drugi viču – nismo tražili svojinu, jedni viču – loša infrastruktura, ništa se ne radi, mi bismo to bolje, a ovi kažu – pa, mi smo ulagali, mi smo stvarali, to nama pripada. Koga da slušamo? Da li neko od njih zna šta hoće u suštini? Jasan je odgovor šta se hoće i šta se traži. Sve ovo je jedan kontinuitet Statuta Vojvodine, prenosa nadležnosti itd. Sva je sreća, gospodine ministre, što još ima bar malo razuma u toj Vladi, pa ovo nije prihvaćeno za sada. Ako sam vas dobro razumeo, možda će se stvari promeniti kada se usvoji Zakon o javnoj svojini koji spremate ovde da pošaljete, to ste malopre rekli, pa ako se drugačije tim zakonom definiše, vi ćete ovaj zakon da izmenite. Nemojte to da radite, takav zakon ne treba da prođe ni u Vladi a kamo li u Skupštini. Ako takav zakon bude na Vladi, da Vlada padne. Ako imate iole nacionalne političke svesti i odgovornosti, vi ćete srušiti tu Vladu. Bar se jednom ponašajte onako u Vladi kako po nekad pričate i govorite ili promovišete se u Skupštini. Ne dajte im to da rade. Oni su ovu državu institucionalno onesposobili da se bavi svim onim što hoćete da se bavimo kroz ovaj zakon. Mi ne znamo šta hoćemo da sačuvamo kao nacionalni resurs od infrastrukture u vlasništvu države. Mi to ne znamo ni od putne infrastrukture, od železničke infrastrukture, elektroenergetske infrastrukture. Oni to ništa ne znaju. Ovo je stihija, haos, pa će od zakona do zakona Vlada, u skladu sa potrebama i interesima onih koji čine tu vladu i većinu da se određuje prema svojini. Sada će Zakon o komunalnim delatnostima. Tu ćemo isti problem da imamo. Ovi će da traže – vojvođanska kanalizacija, treba da bude naša. To su vojvođanski vodovodi, treba da bude naše. Pripada li nešto nama sa Juga Srbije ili ovima sa zapada ili sa istoka? Evo, koleginica je iz Lučana, da li i ona nešto da traži? Ne možemo se igrati sa onim što je u vlasništvu države. To sam vam rekao i u načelnoj raspravi. Tu ste da branite, a ne da popuštate. Bio bih srećan, zaista, gospodine Pastor, kada ne biste glasali za ovaj zakon, zbog ovog amandmana i da ne prođe. To bi bilo najidealnije rešenje. Gospodin Mrkonjić je u načelnoj raspravi rekao da smo rekli u SRS – zakon je loš. Evo, sada ću reći, neka vam je najbolji zakon, ali kakav je smisao kada je neprimenjiv? Neprimenjiv je zato što su uništili institucije. Ovaj zakon je neprimenjiv, jer institucije nisu spremne da uvedu tržišne principe u ovaj sektor. Vama nije problem da prodajete saobraćajnu infrastrukturu, ali vam je problem da obezbedite tržišnu utakmicu. Koga ćete vi da dovedete da ovde obezbedi i podigne kvalitet usluga? To je problem. To traži institucije i zdravu državu. Ali, da prodajete javnu svojinu i da to dopuštate i da dajete svakom, to je lako, a uz to drpne se i neki dinar ili dolar ili evro. Zato ne možemo da razumemo što radite, niti hoćemo da prihvatimo ovo što radite. Potpuni besmisao. Tražili smo da bar bezbednost, kada je u pitanju železnička infrastruktura, ostane u vlasništvu, odnosno da to potpuno kontrolišu državna preduzeća, bar to ako ništa drugo. Nije tačno da ako se promeni status svojine da će se lakše obezbeđivati pare. Ne postoji institucija ispod republičke koja će lakše ili imati veći kredibilitet da obezbeđuje pare za ulaganje u infrastrukturu. Najkredibilnija i najlegitimnija za to je država Srbija, ali je problem ono što je gospodin Krasić rekao, problem je politički profil i vrednost onih koji upravljaju onim što im je država poverila da rade. To je problem. To treba da se menja. I stari zakon je bio dobar. Mogli smo da imamo vozove od 160 km na sat i sa starim zakonom, mogli smo da imamo bezbedne pružne prelaze, mogli smo da imamo kvalitetnu saobraćajnu signalizaciju i sa prethodnim zakonom. Nismo, jer smo opterećeni bolesnom politikom. Dok ne promenimo politiku, ne okrenemo se za 180 ili 360 stepeni, sve će ostati isto. Pazite sada, mi pokušavamo da uvedemo privatni sektor u upravljanje železničkom infrastrukturom. Ko to danas u Srbiji može da radi? Železnica je nešto što inicijalno traži ogromne investicije i ulaganja i kod železnice nema populizma. Ne možete da lažete od godinu do dve birače, kada je železnica u pitanju, nego ulažete pet ili 10 godina da biste narednih 10 godina prihodovali. Ko danas u Srbiji može da se bavi ovim poslom? Zamislite, gospodine Mrkonjiću, to danas mogu da rade samo Mišković i Beko, tajkuni, oni koji finansiraju Vučića i Nikolića, kako "Vikiliks" piše. To su ljudi koji bi danas trebali da se bave upravljanjem železničke infrastrukture. Ko je lud da im to poveri? Zamislite njihov odnos prema delatnostima od opšteg interesa. Baš njih briga i za opšti interes. Podredili su Srbiju sebi, svom ličnom interesu i svojim budžetima. Zato ovaj zakon nije dobar i zato je SRS protiv njega i opakih i bolesnih političkih ambicija koje bi mogle da se projektuju kroz zakon ako neke od amandmana prihvatite. Hvala.
Po imenu ste pomenuli potpredsednicu Gordanu Čomić i gospodina Balinta Pastora, tako da oni imaju sada pravo na repliku. Potpredsednica Gordana Čomić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem i nadam se da je u izjavi uvaženog narodnog poslanika Dragana Stevanovića nesporazum, jer ne želim da verujem da on rečenicu: "Treba zabraniti takav način mišljenja", smatra opravdanom. Za razliku od većine stereotipa i predrasuda koje važe kada su u pitanju i program i akcije na terenu SRS, duboko verujem da pripadate političkoj stranci koja veruje u vladavinu prava, slobodu govora, slobodu tržišta i molim vas bez dobacivanja. Narodnom poslaniku Draganu Stevanoviću ću odgovoriti sa nadom da je nesporazum u pitanju. Ne mogu i ne želim da verujem da stojite iza rečenice da treba zabraniti nečiji način mišljenja, da treba zabraniti neko razmišljanje i da kao logičnu posledicu treba zabraniti amandmane ili bilo koji deo u vladavini prava i vladavini institucija. Sve ono što se ovde kaže, kaže se kao javna reč sa težinom nekoga ko je narodni poslanik. Rečenicu koju je sa lakoćom izgovorio jedan od vaših kolega, da treba zabraniti nečiji način mišljenja, razmišljanja, smatram rečenicom koja nije primerena. Ona nije opasna, zbog toga što je nemoguće zabraniti ljudima bilo koji način razmišljanja. Želim da verujem da je između narodnog poslanika Dragana Stevanovića i mene nesporazum i da se on sa mnom slaže. Sav ostali intenzitet argumentacije i sva želja da se ućutka neko ko brani iste vrednosti neće pomoći. Ljudi će misliti ono što žele da misle, a naš zajednički posao je da im stvorimo prostor da na pristojan način, u skladu sa pravilima ophođenja omoguće da se svačije mišljenje čuje. Zahvaljujem.
Najpre narodni poslanik Balint Pastor, a zatim Dragan Stevanović.
Gospodine Stevanoviću, mene su učili da poziv treba prihvatiti, pa pošto ste me vi javno pozvali u goste, javno želim da kažem da prihvatam poziv. Vrlo rado ću doći na jug Srbije, pogledaću u kakvom je stanju železnica. Ali, problem je u tome, gospodine Stevanoviću, što je železnička infrastruktura na teritoriji AP Vojvodine nekada bila mnogo razvijenija nego što je danas. U tome je problem. Verujem vam da je i u Vladičinom Hanu još gore, ali verujte mi da je u Vojvodini nekada bilo mnogo, mnogo bolje, a kad je bilo mnogo, mnogo bolje, tada je železničkom infrastrukturom upravljala AP Vojvodina. Zbog toga želimo da se ovo sadašnje stanje promeni. Verujte mi da su naše namere iskrene. Želimo da damo doprinos poboljšanju železničke infrastrukture na teritoriji AP Vojvodina. Govorio sam pre dva dana, skoro sam siguran da se vi sećate, da ste slušali da je u Vojvodini železnički saobraćaj krenuo još 1869. godine. Danas smo od gospođice Jerkov mogli čuti podatak da se pre 90 godina od Beograda do Subotice stizalo brže nego danas. Ne mislim da je to normalno. Mislim da je za to neko odgovoran, sigurno nisu organi AP Vojvodine odgovorni. Sa druge strane, meni je drago, gospodine Stevanoviću, da ste vi shvatili suštinu finansijske decentralizacije i opravdanosti postojanja autonomnih pokrajina na teritoriji Republike Srbije. Predlažem vam da krenete sa kampanjom za formiranje AP na jugu Srbije. Ne mislim da će Vladičin Han ili Surdulica, da će se otcepiti od Republike Srbije, ali ćete videti da ćete imati više novaca, videćete da ćete bolje živeti. Zbog toga za tu ideju imate podršku SVM. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Stevanović ima pravo na repliku.
Koristiću i repliku, a ako mogu i posle vreme poslaničke grupe, ako ne stignem sve da odgovorim, što sam imao nameru da kažem. Gospodine Pastor, ne može se problem Vojvodine ili problem Bačkog Petrovca ili Bačke Palanke ili Zrenjanina rešiti u Vojvodini, kao što ste problem Vladičinog Hana, Trgovišta, Vranja, Bosilegrada i Preševa ne rešava dole, nego se rešava u Beogradu. Tu nije ništa loše i to je čak dobro. Kada bi bilo manje tih tendencija i ambicija lokalnih, da se ne izrazim onako kako bih rekao, i regionalnih paša i bimbaša ili subaša, mislim da bi Srbija bila zdravija i kao nacionalno tkivo i kao nacionalna ekonomija ili kako god hoćete. Poziv ostaje otvoren. Drago mi je što ćete da dođete i što ćete da vidite. Moja ambicija nije da se sa vama uveravam gde je bolje, nego da dokažem da nam je svima isto loše. Hajde da i vi i mi zajedno smenimo one zbog kojih nam je loše. Vi ste ih izabrali za koalicione partnere i to ne možete meni da osporite. Problem su oni koji su vam danas koalicioni partneri i sa kojima sve ređe pokušavate ili uspevate da iznađete zajednički jezik, zato što ste i vi shvatili ko su i kakvi su, i čime se rukovode. Ali oni sa kojima možda i pokušavate da nađete srećnu budućnosti, samo su druga strana jedne te iste medalje. Srbija mora da raskine sa politikom za koju ste i vi verovali da ima smisla, da je racionalna i da građanima ove države od Subotice do Surdulice može da se ponudi nešto bolje i nešto izvesnije. Što se tiče gospođe Čomić, zaista ne mislim da smo bilo šta loše razumeli i ona, ili ja. Smatram da su ovi amandmani isto tako opasni, kao što ona smatra da su neke izgovorene reči za ovom skupštinskom govornicom, ili za bilo kojom drugim mestom, opasne. Moja namera da bilo kome zabranim, niti je moguća, niti ja to mogu da sprovedem. Ako je neko u parlamentarizam Republike Srbije uveo i insistirao na slobodi govora, to je bio Vojislav Šešelj i Srpska radikalna stranka. Ali ako je neko gospođo Čomić, ne uzmite mi za zlo, da kažem, bio simbol zabrane govora, to ste vašom voljom ili ne, bili vi. Podsetiću vas, izbacili ste celu poslaničku grupu Srpske radikalne stranke, samo zato što nismo mogli da govorimo ono što vama nije prijalo. Da li ste vi bili inicijator toga ili Boris Tadić, a vi to sve sproveli, sasvim je svejedno, razlika ne postoji. Zato, kako ste vi mene shvatili to je opet sad vaš problem. Što se nas tiče, mnogo je opasnije ono što prolazi kroz papire i što je pojedinci predlažu, jer je suprotno Ustavu i političkim i ekonomskim interesima Republike Srbije, a verujem da oko toga ne bi trebalo da se sporimo. Ako ste vi, gospođo Čomić, ne znam da li me čuje, zalažete za sve ono za šta se i ja zalažem, duboko verujem da ćete u Demokratskoj stranci ostati samo do sledećih izbora. Vama očigledno nije mesto, jer je Demokratska stranka neko, ko je obezbedio da se sve ono za šta se vi i ja zalažemo obesmisliti - i pravda, i principijelnost, i pravičnost, i sloboda, i tolerancija, itd. U Srbiji svega toga nema, a na vlasti je Demokratska stranka. Vama definitivno kao poborniku svega toga nije tamo mesto, jer oni nisu sposobni da nam to obezbede. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, po amandmanu. Izvinite, replika. Prvo replika gospođe Čomić.
Dame i gospodo, na moju žalost narodni poslanik Dragan Stevanović i ja se ipak duboko ne razumemo. Ta dubina nerazumevanja, želim da verujem da je iz njegove obaveze da pomeša stvari koje nisu za mešanje. Izjednačiti volju i želju da se krši svako pravilo i volju i želju da se smatra da samo jedno može biti u pravu, a da sve drugo može da bude poništeno, sa rečenicom treba zabraniti nečije mišljenje i nečije razmišljanje, je nemoguće. Meni je iskreno žao, ali imam potpuno razumevanje za odgovor narodnog poslanika Dragana Stevanovića i to je vrednost parlamenta. Imam razumevanje za ono što vi morate da izgovarate, a znam da ne verujete da je parlamentarizam, psovke, laganje, vređanje, agresija, lupanje o nameštaj. Potpuno želim da verujem i znam da ne mislite da je parlamentarizam organizovano kršenje svakog pravila i svakog reda, zato što se tako procenjuje da je strategija političke stranke uspešna. Parlamentarizam je poštovanje pravila i reda zajedničko. Parlamentarizam je moja volja, ko god ja bila, i želja da izgovorim slobodno reč. U saglasnosti sa pravilima, moja spremnost da saslušam onog ko govori različito od mene i spremnost onog drugog da takođe čuje ono što ja govorim različito. Volja da se govori šta hoće, podrazumeva obavezu da se sluša šta neće. Kršenje pravila koje promoviše parlamentarac, nije dobar po parlamentarca, nije dobar po političku stranku. Najgore od svega nije dobar po instituciju. Pravila su dobra. (Predsednik: Vreme.) Da završim sa zajedničkom rečenicom, koju verujem da će razumeti i na jugu Srbije, u prelepom kraju u kojem vi živite, ja jesam iz Vojvodine i ja volim red. Ja i kada sam sama, stanem u red. Znam da je tako i na jugu Srbije. Hvala vam.
Vreme, gospođo Čomić. Gospodine Stevanoviću, sa krugom replika smo završili. Narodni poslanik Srđan Milivojević po amandmanu. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ne vidim strah i potrebu za strahom od nekog amandmana koji podnesu moje kolege iz Vojvodine. Mislim da je gospođica Aleksandra Jerkov vrlo dobro obrazložila ovaj amandman. U uvodnom izlaganju sam, govoreći o zakonu o železnicama, govorio da je prva pruga na teritoriji Srbije napravljena baš u Vojvodini, doduše, napravila ju je carevina Austrougarska. Kada smo govorili o tome, u uvodnom izlaganju o zakonu o železnicama, nisam primetio da postoji bilo kakva potreba za ovakvo nerazumevanje bilo kakve inicijative koja dolazi i od SVM, mojih dobrih prijatelja,i od LSV, i bilo kog drugog poslanika iz Vojvodine. Javio sam se baš zbog toga što sam često bio u Vojvodini i često putovao vozom kroz Vojvodinu. Javio sam se zbog toga što su pomenuti Bačka Palanka i Bački Petrovac, a pored mene sedi moj prijatelj iz Bačkog Petrovca. Mislim da kada govorimo uopšte o tome šta je čije u ovoj zemlji, i Vojvodina, i KiM su sastavni deo i neotuđivi delovi Republike Srbije. Niko neće ništa da natovari na leđa, pa kada natovari sebi na leđa, odnese nešto i iz Vojvodine i iz Srbije. Taj vaš strah je bezrazložan. Kada ste govorili o nekim drugim argumentima vezanim za ovaj amandman svakako ste bili duboko u zabludi. O tome vam je ukazala i gospođa Čomić. O tome su vam ukazali i birači na izborima. O tome će vam ću vam ukazati i ja. Tek će vam, kao što me upozorava moja koleginica, tek će vam ponoviti na izborima. To kada vam budu ponovili na izborima, možda će biti mnogo jači argument od mojih reči. Tada se ljutite na sebe, ne na narod. Jer, ko u potok upadne, na sebe da se ljuti a ne na vodu. Hvala.
Po amandmanu gospodin Velimir Ilić. Izvolite, gospodine Iliću.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, želeo bih da razgovaramo o ovim problemima koji su danas na dnevnom redu. (Poslanici SRS dobacuju.) Zamolio bih vas za malo pažnje i ako može da se govori o ovoj temi koja je na dnevnom redu. Svi koji žele i koji imaju drugačija mišljenja, neka izvole i neka iznesu svoje mišljenje. Meni je drago danas da Nova Srbija poboljšava zakon ukoliko je moguće. Imali smo 11 amandmana koji su usvojeni. Jedanaest amandmana na ovaj zakon su usvojeni, na naš predlog, jer smo želeli da se maksimalno uključimo na ovaj posao i da dobijemo što bolji zakon, da taj zakon bude primenljiv koliko je moguće. Ne može sve biti idealno, ali bih želeo da govorim o jednoj temi koja je vrlo interesantna i koja se vrlo često pokreće u Srbiji. To je pitanje železnica. Železnica je jedan sistem koji je barometar stanja srpske privrede. Ako privreda radi, ako privreda funkcioniše, ako su vagoni puni, ako ima da se vozi i železnica bolje stoji, bolje zarađuje, manje trebaju subvencije od strane države itd. Ako ima da se izvozi, železnica je u boljoj situaciji, ako je stanje u privredi loše, ako nema šta da se vozi, ako firme ne rade, ako nema da se prevozi, ako su industrijski koloseci u fabrici zarasli u korov i godinama nisu pokrenuti, onda je problem i u železnici. Ne možete vi sada šetati prazne vagone i lokomotive da voze, ne možete sada koristiti železnicu i imati sredstva za bilo kakvo pokriće u investicijama, ako određeni pružni delovi nisu uopšte u eksploataciji. Meni je žao što je stanje železnica u Srbiji izuzetno teško. Evo, sad smo čuli, na jugu Srbije je veliki problem, kao i u Vojvodini. Mnoge železnice su zarasle u korov i godinama se ne koriste. Mogu reći, slušao sam diskusiju mog zemljaka Milivojevića, da jedna od ključnih pruga spoji istočnu Srbiju od Niša preko Stalaća, koji je bio okosnica, jedno čvorište železničkog saobraćaja, sa prugom Beograd-Bar ne funkcioniše. Glavno čvorište iz Stalaća prema Baru, prema Požegi nije u funkciji. Propala infrastruktura i obustavljen je saobraćaj. Nema para, izuzetno je skupo investirati ovog puta u Železnicu. Bile su duge sankcije, bilo je problema i oštećena je železnička infrastruktura. Vi znate da su brzine vozova bile po 10 kmna sat, i koćeih koristiti ako idu 10 km na sat? Znači, jedan veliki problem u državi je Železnica, koja mora da se rešava, u nju mora da se ulaže, ali prvenstveno privreda mora da proradi. Gospodo narodni poslanici, najveća investicija u istoriji Srbije bila je izgradnja pruge Beograd-Bar i veza Srbije i srpske privreda i one stare Jugoslavije sa pomorskim putevima preko luke Bar. Ta pruga nema sad eksploataciju koja bi trebala da bude. Zašto? Ne rade fabrike. Koliki je izvoznik bio samo "Magnohrom", "Valjaonica", "Viskoza", da ne nabrajam velike gigante koji su radili, "Srbijanka", "Budimka" itd? Sada te firme ne rade. "Železnik" iz Beograda je izuzetno bio veliki korisnik železnica. Toga danas nema i to je veliki problem. Znači, stanje u privredi oslikava se na Železnicu i vi ne možete sada da uradite pomak u Železnici ako imate katastrofalno stanje privrede i ako nemate šta da vozite. Prema tome, ovde se mora ulagati. Naravno, EU je zainteresovana za koridore. Njih interesuje koridori kroz Srbiju. Njih ne interesuje lokalni naš saobraćaj. Zato se kroz ovaj zakon želelo da se lokalna železnička infrastruktura da lokalu. Ako je lokal zainteresovan za određenu prugu, da ide šinobus, da koristi, da im to treba u opštinama, oni mogu to dobiti, koristiti, ulagati i, naravno, država će pomagati koliko može. Ali, ako lokal nema nikakav interes, a i država nema interes, onda će ti vozovi stati. Mi trenutno imamo u Srbiji u eksploataciji 50 samo vagona. To je katastrofalno stanje. Trenutno ispravnih vagona ima 50, koji mogu da se koriste. Znate koliko treba uložiti? Da li vi znate da je, na primer, 2003. godine isečeno u jednog godini 2000 vagona jer su propali, nije imalo sredstava za održavanje, isečeni i prodati na kilo. Dve hiljade vagona je privreda Srbije izbacila jer ih nije koristila, oni su propali i prodati su u staro gvožđe na kilo. Kako zanoviti? "Goša" je bila puna posla, Smederevo, Kraljevo itd, a sada nema potrebe, ne radi privreda. To su dve stvari koje treba posmatrati povezano i zato kažem – država može uložiti izuzetne napore da dobije povoljne kredite. Danas se daju povoljni krediti državama, ali treba uložiti u železničku infrastrukturu i treba raditi na tome. Mi moramo proširiti tunele, uložiti za kombinovani prevoz prema Baru. Vi ne možete da budete svesni koliko je uloženo u prugu Niš-Dimitrovgrad, da se prošire tuneli, ja znam to odlično, i da se onih 18 mostova izgrade ponovo, jer nisu zadovoljavali evropske kriterijume. To je bila ogromna investicija. Zato ovde ima problema. Ovo nije za neko političko prepucavanje, ovo je problem države i ovde svaka politička opcija koja sutra dođe na vlast, ili je sada na vlasti, ili je bila na vlasti, imaće ovaj problem ili je imala ovaj problem. Ovo bez države sa svojim institucijama ne može se rešiti tek tako. Ovo je veliki problem, jer je problem zapušten. Ovaj problem je zapušten jer smo dugo imali sankcije i niko nije obraćao pažnju na Železnicu, na stanje u Železnici. U Železnicu se nije ulagalo dvadeset godina i zato sada treba mnogo da se uloži da se to postigne. Mi smo neki dan posetili jednu državu i vozili se vozom 431 kilometar na sat, ali kako? Ta država je uložila u železnicu i imaju brzinu 431 kilometar. To možete da vidite kako funkcioniše. Da mi imamo te brzine i takve pruge, niko ne bi koristio automobile, svi bi koristili železnicu. Koliko treba uložiti da bi se to postiglo? Prema tome, ponavljam, svugde je problem u Železnici, u svakom delu države, i u Somboru, i u Subotici, na jugu Srbije, svugde, svugde. Niko neće iz Novog Sada da putuje pa poći železnicom, bolje stopom, pre ćete stići. Zašto? Zato što treba uložiti. Beograd kao glavni grad ne rešava problem Železnice. Ko god dođe iz svega, znam dok sam bio ministar, krsti se da mi u 21 veku obilazimo prugom sa opasnim zapaljivim i eksplozivnim materijalima oko Kalemegdana i da smo blokirali celu Savu, da ne možemo da napravimo obilaznicu oko Beograda i kada kažemo da kroz srce Beograda prolaze materijali koji mogu da unište 100 ili 200 hiljada ljudi. Oni se prekrste, kažu – ljudi, to nije normalno. Hoće svi da daju kredit, da bude prioritet da se to napravi, da se zakovana Sava, koja je izlaz Beograda, okolo železnicom, mislim da je sto godina ta pruga u eksploataciji i mi je koristimo. Zamislite da nitroglicerin prošetate kroz srce Beograda, cisternu, amonijaka itd. Nema para to da se uradi. Zato bih vas zamolio, resornog ministra, kad se prave budžeti, da interveniše i da ubedi neke druge da ćemo lako zasejati drveće, lipe, doterati parkove, farbati fasade, ali ovo je važno pitanje za Srbiju, važno za Beograd, da se napravi obilaznica oko Beograda, železnička, da izbacimo opasne materijale iz srca Beograda. Gospodo, kroz ovaj zakon se želelo da se povede pitanje imovine železnice. Železnica poseduje negde oko 14 – 15% imovine Republike Srbije, zemljišta. Neko je nekada pola Rakovice prepisao železnici. Da li sada treba cela Rakovica da stoji, da se ne razvija, jer je železničko zemljište, ili Karaburma, Topčider itd? Šta je problem? Kako to zemljište vratiti u funkciju? Mi držimo 20 godina železničku stanicu u srcu Beograda, sa 86 ha zemlje, najbolja lokacija u Beogradu. Ne možemo da napravimo prokop zato što grad Beograd i Republika Srbija ne mogu da se dogovore čije su ingerencije nad prokopom. Zašto? Znam taj problem odlično. Grad Beograd traži da mu se uplati ponovo sva infrastruktura koja treba da se uradi na prokopu, a ona je završena za vreme pok. Branka Pešića. Oni sada po zakonu traže da im po kvadratu sve to uplatite ponovo, a investitor koji dođe, kaže – kako vam plaćam trafostanicu, ako je ona već ugrađena, kanalizacija ugrađena, sve je ugrađeno? Ako bi se našao sporazum, to bi se brzo rešilo i mi bismo u srcu Beograda, na sadašnjoj železničkoj stanici imali 86 ha najbolje lokacije, jer bi došli investitori, uložili milijarde i zaposlili preko 100.000 ljudi u Beogradu, na toj lokaciji. To su pitanja oko kojih svi treba da budemo složni da se to reši. Zamolio bih određene strukture u ovoj državi da pokrenu ovo pitanje i da kažemo – ljudi, mi ovo pitanje moramo da rešimo, ne može gradonačelnik Beograda, ne može niko da bude toliko tvrdoglav i da jedno pitanje, koje je pokrenuto pre 20 godina, stoji nerešeno zato što neko želi da ušićari u toj priči. Država ima interes da to pitanje razreši. Zato sam želeo da, kroz ove amandmane i kroz sve ovo, doteram ovaj zakon, da ubrzamo neke procese, da završimo neke procese i da ih rešimo, a ne da se sada prepucavamo da li je bolja pruga tamo ili ovamo. Nigde ne valja. Svugde je loša, svugde je dotrajala. Ovo malo što smo remontovali Beograd – Bar, do Valjeva, to je dobro, ovo kod Šida je dobro, prilazi Beogradu su dobro remontovani i ovaj deo koji je urađen, svaka čast, ali treba još mnogo para da se to završi. Želeo sam da damo naš doprinos ovom problemu, da se bolje reši, da damo podršku onima koji ovaj problem treba da rešavaju i da uklonimo one koji stalno problem koče i železnicu stavljaju u neko čoše i na margine i kažu da železnica za Srbiju nije važna. Železnica je motor razvoja jedne države, motor razvoja mašinogradnje. Železnica pokreće ceo metalski kompleks i zato železnica treba da ima subvencije od države. Ako nema pokretanja železnice, ceo mašinski kompleks u jednoj državi staje. Hvala.
Zahvaljujem. Određujem pauzu do 15,00 časova.
Dame i gospodo nastavljamo sa radom sednice. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za saobraćaj i veze podneo je amandman na član 9. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o železnici više oslikava, a posebno na raspravu u načelu više oslikava kakvo je stanje u ovoj vladi, koja je po našem mišljenju nesposobna i veoma loša, nego što ima za cilj da unapredi železnički saobraćaj, već u poslednje vreme smo mogli da vidimo na kojem se mestu nalazi železnička infrastruktura. Naša intervencija koja se odnosi na član 9., to je jedan izuzetak. Naime, na osnovu člana 7. Predloga zakona, železnička struktura je dobra u opštoj upotrebi u svojini Republike Srbije. Železničkom infrastrukturom, to je delatnost od opšteg interesa i njime upravlja privredno društvo, ali u članu 9. ovog zakona se kaže, da pravo korišćenja i poslovi upravljanja na delu železničke infrastrukture, za koju društvo nema ekonomski interes, misli se na javno preduzeće, nema ekonomski interes, mogu biti dati jedinici lokalne samouprave. Oni se daju jedinici lokalne samouprave na osnovu zahteva lokalne samouprave, a o tome konkretnu odluku donosi javno preduzeće koje upravlja infrastrukturom železnice. Mi smo predložili da se umesto tačke stavi zapeta i da se doda: " osim sistema koji garantuje bezbednosti saobraćaja". Dakle, ovaj izuzetak može da postoji, može da bude dozvoljen ukoliko samo lokalna uprava ima interes da gazduje određenim delom železničke infrastrukture, a u članu 4. na koji smo takođe imali nekoliko intervencija od strane kolege Munjića i Nikole Savića, da se preciznije formuliše šta pored ovog što je predlagač zakona predvideo da sačinjava železničku infrastrukturu, da se prihvate i ti naši predlozi. Na osnovu toga smatramo da može da se da na korišćenje, ali samo na korišćenje lokalnoj samoupravi. Prilikom, neprihvatanja ovog amandmana, Vlada je dala neko objašnjenje koje po nama nije prihvatljivo, kaže se da se ne može izdvojiti segment bezbednosti i posebno tretirati. Pa upravo zbog toga smo i hteli, šta vredi i ukoliko neko ozbiljno razmišlja o brzim prugama i o vozovima koji će u Srbiji ići 260 km na sat, pa i više, mora pre svega da vodi računa o bezbednosti ljudi. Dakle, bezbednost ljudi za nas iz SRS, zapravo za svakog čoveka bi trebalo da bude na prvom mestu, ali to se ne prihvata. Danas smo imali priliku da čujemo mnoge stvari koje se tiču nespremnosti železnice da u narednom periodu bude jedan od zamajaca razvoja društva u celini, odnosno industrija u Srbiji. To bi moglo biti tako kada bi Vlada bila odgovorna i kada bi na pravi i dobar način na koji bi to razmišljao svaki privrednik, vodila računa o železnici. Jedan od kolega kaže da je iz Vojvodine nestalo oko 16 hiljada vagona. Šesnaest hiljada vagona ukoliko je nestalo a vagon nije igla, on mora da se pronađe i imaće punu podršku SRS da oni koji su sekli vagone, prodavali ih, da se procesuiraju i to je osnovno. Sada srpska železnica posluje sa 50 vagona, a to je zaista malo za normalan saobraćaj u Srbiji. Ne znam da li su tih 50 vagona i oni šareni, nije bitno, uglavnom železnica Srbije nije spremna u ovom momentu da pojača razvoj, razvoj industrije, razvoj privrede uopšte u Srbiji. Da je ovde, gospodin Milutin Mrkonjić, ministar za saobraćaj i infrastrukturu, postavio bih mu jedno pitanje, pošto on, čovek ima informacije na vreme, a po nekad i pre roka ih dobije. Da li su dokumenta koja sada možemo da čitamo, koja objavljuje "Vikiliks" bar do naše granice slata železnicom ili na neki drugi način iz kojih se može videti na nepouzdano siguran način šta su radili Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, kako su prodavali ne samo političku stranku, koja ih je afirmisala nego… (Predsedavajuća): Narodni poslaniče molim vas držite se tačke dnevnog reda, molim vas Član 107…. Samo da pitam da li je to železnicom ili nekim drugim saobraćajem ukoliko je to…
U vreme kada je na rasporedu sednica poslanička pitanja tada možete, sada je to kršenje Poslovnika. Upozoravam vas o dnevnom redu.
Zahvaljujem se vama, a pretpostavljam da će saradnici ministru to preneti i on će dati odgovor, on tako radi, interaktivno. Vama hvala.
Dva minuta i 40 sekundi iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 9. amandman su zajedno podeli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane u istovetnom tekstu podeli su narodni poslanici Radica Jocić i zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslava Markićević, Aleksandar Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč?(Da.) Narodni poslanik Dobrislav Prelić, izvolite.
Kolega Milorad Buha je podneo amandman na član 12. u cilju da se ne bi stvori vakum između novo imenovanog upravljača infrastrukture. Mi smatramo da ste trebali ovaj amandman da prihvatite jer ako upravljač infrastrukture kome je oduzeta licenca, dužan je da obavlja povremene poslove do momenta dok novo izabrani upravljač ne preuzme navedene poslove. Mislim da je amandman kolege Buhe bolji i precizniji jer definiše obavezu upravljača železničke infrastrukture kako bi se izbegao vakum kod promene upravljača železničke infrastrukture. Činjenica je da imamo jako puno problema sa direkcijom, a to je pre svega kada treba da se dobiju razne dozvole. Prosto je nemoguće i neverovatno šta sve treba da se uradi da bi se dobila dozvola. Ta sporost i ta neefikasnost je prosto zapanjujuća, čak negde gde su i radovi u pitanju, radovi od vitalnog značaja. Jednostavno ne može da se radi dok se ne dobiju određene dozvole, pa čak i u mestima gde pruga, odnosno koloseci više fizički i ne postoje, ali jednostavno ne može da se radi, bilo da tu treba da prođe ili voda, ili gas, ili telefon, prosto je neverovatno. Zato kada imamo određene radove i kada se iseče optički kabal onda jedna direkcija koju je "Telekom" osnovao, toliko naplati te troškove da firma može da radi i pet takvih poslova, da dobije tendere, ne može da pokrije samo taj deo koji ima obavezu da plati ovoj direkciji koju je "Telekom" osnovao. Nećete verovati da jedno presecanje optičkog kabla koje se zakrpi za 12 sati, stigne nalog da mora da se plati dva i po miliona dinara. Da li je to način na koji se država odnosi prema ljudima koji izvode radove, koji pošteno dobijaju neke radove na tenderu, da ih na takav način reketirate? Ovo je još jedan od dokaza da je država bukvalno zelenaš. Molim vas, ako imate uticaja da nešto preduzmete i da vidite ako možete da budete malo fleksibilniji i malo korektniji kako bi se jednostavno na terenu mnogo brže i efikasnije radilo.
Iskorišćeno je dva minuta i 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak, Vitomir Mihalović i Bajram Šehović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega magistar Goran Mihajlović je podneo amandman na Predlog zakona o železnici i to u članu 14. stav 2. posle reči: "životne sredine" stavlja se zapeta i dodaju se reči: "nivou buke i strujnim udarima". Amandman koji je podneo magistar Goran Mihajlović ima za cilj da se, pored zaštite životne sredine, posebno ovde apostrofira buka i strujni udari. U obrazloženju koje ste dali za neprihvatanje ovog amandmana naveli ste da se pod pojmom životne sredine podrazumevaju zaštite od buke, strujnog udara, zagađenja, vibracije itd. itd. Moram da priznam da ste delimično u pravu, ali što se tiče struje, niste. U Zakonu o zaštiti životne sredine u pojmovniku aktivnosti koje utiču na životnu sredinu, gde se nalazi i buka i vibracije i jonizirajuća zračenja, zatim emisije zagađujućih materija, hemikalije i štetne materije. Znači, tamo nigde nema struje i strujnih udara. Dobro znate kakva opasnost vreba ispod vodova na železničkim prugama, pogotovo na železničkim stanicama. Koliko je samo ljudi poginulo u poslednje vreme, koliko je dece poginulo prelazeći prugu sa štapom za pecanje? Prolazi ispod železničkih električnih vodova su u stvari minska polja. U zemljama EU, na koje se vi ovde pozivate, tako nešto teško da je moguće jer su tamo primenjene prave mere zaštite od strane upravljača. Ovde ova odredba u članu 14. stav 2. u stvari pre će biti samo formalnog karaktera i kada se budu dešavale nesreće, nažalost, i dalje upravljač neće snositi nikakvu odgovornost. U cilju smanjenja buke u mnogim državama Evrope se stavljaju gumene podloške za smanjenje buke. Kada će to kod nas da se uradi, na vama iz Ministarstva je da nas obavestite, a dotle mi, građani Srbije, trpećemo i buku i ginućemo od struje na pružnim prelazima, iako smo ovim evropskim zakonom od toga sto posto zaštićeni.
Iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću kratko nešto da kažem o ovom amandmanu kolege Gorana Mihajlovića zato što je kolega Radiša Ilić na jedan stručan i kvalitetan način elaborirao sve stvari vezano za ovo. On je ovde dokazao da su strujni udari jedan poseban vid opasnosti koji se ne može nikako podvesti pod životnu sredinu. U ovom amandmanu kolega Mihajlović je hteo da naglasi da je i buka jedan poseban vid, pogotovo znamo kada je u pitanju železnički saobraćaj, kada vozovi idu, a nažalost uglavnom idu kroz naseljena mesta i stvaraju mnogo buke i mnogo vibracije svim našim građanimakoji žive u okolini tih pruga i mesta kuda prolaze vozovi. Smatram da je trebalo usvojiti amandman pošto se odavde vidi da obrazloženje nije ni najmanje korektno, obrazloženje Vlade. Nema ovde gospodina Mrkonjića, želeo bih da ga pitam, pretpostavljam da zna sa kakvim potencijalima raspolaže u njegovom ministarstvu, pretpostavljam da su tamo sve stručni ljudi koji imaju neko fundamentalno znanje i stručni ljudi koji nisu kupili diplomu kao što su to neki učinili koji sede u ovoj sali ovde, a to je "Vikiliks" objavio. Hvala.
Iskorišćen je minut i 25 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javio narodni poslanik Nikola Savić, pa narodni poslanik Dušan Marić.
Kolega Marko Milenković je podneo amandman na član 14. ovog zakona sa namerom da se pomenuti član zakona briše. Navešću ovde nekoliko razloga, a ima ih više, zbog kojih se traži brisanje ovog zakona. Naime, ovaj član govori o nerentabilnosti prevoza pre svega putničkog, a u nekim slučajevima i teretnog i kada se i pod kojim uslovima može otkazati odnosno prekinuti saobraćaj, bilo putnički, bilo teretni. Ako bi mi bukvalno shvatili ono što piše u zakonu, onda se može doći do jednog zaključka, a to je da je prevoz putnika apsolutno nerentabilan na celoj teritoriji Srbije. Poznata je činjenica da je u svim evropskim državama prevoz putnika, manje-više, nerentabilan, osim možda na nekim izuzetnim linijama, a kod nas mislim da nije ni na jednoj i onda u tom slučaju nema putničkog železničkog saobraćaja. Da li je to interes države Srbije? Naravno da nije. Što se tiče teretnog saobraćaja, takođe se može izvesti jedan zaključak, da i na većem delu pravaca na većem delu pruga takođe teretni saobraćaj nije rentabilan, izuzimajući glavnu žilu kucavicu našeg železničkog saobraćaja, Koridor 10, prugu koja vodi od Subotice do Niša i posle Niša koja se račva u dva pravca, prema Dimitrovgradu i Sofiji, odnosno dole prema jugu, prema Vranju i prema Skoplju. Svi ostali pravci pretpostavljam da su nerentabilni i za teretni saobraćaj, a o putničkom sam već govorio. Sada se pitam, nema ministra, da li ćemo ukinuti sve te pruge? Naravno da nećemo. Nekada neko od naših nedavnih predaka je i te kako odvajao za uspostavljanje i izgradnju tih pruga. Ne samo što je odvajao, mnogi su učestvovali i sami na izgradnji tih pruga i sada tek tako olako da se odreknemo toga, mislim da ne bi bilo pametno. Još jedan aspekt zbog kota je kolega Milenković tražio brisanje ovog člana je činjenica da svaka normalna država vodi računa i o strateškim aspektima i o strateškim interesima u svojoj zemlji. Strateški interes je da zemlja ima pruge u što je moguće većem obimu i interes je da sve te pruge rade. Dešava se da neke pruge nisu rentabilne, ali ne možemo zapostaviti neka područja koja su rubna pogranična područja naše zemlje, jer i onako je veliko iseljavanje iz tih područja. Bez obzira na tu činjenicu, smatramo da se sredstva za subvenciju takve vrste prevoza moraju obezbediti direktno u budžetu Republike Srbije kako barem taj faktor ne bi uticao na dodatno iseljavanje građana. Naravno, gospodin Milenković kao čovek koji živi u topličkom kraju, u topličkom okrugu, naveo je primer pruge Niš-Kuršumlija. Na toj pruzi još od 14. oktobra 2010. godine ne saobraćaju vozovi. Od Kuršumlije još nekih 30-ak kilometara prema administrativnoj granici sa Kosovom postoji niz sela za koje ta pruga predstavlja žilu kucavicu. Još jedna vrsta nerantabilnosti je iz razloga što se saobraćaj na nekim deonicama ne odvija ne zbog toga što nema dovoljno putnika ili možda što nema dovoljno robe, nego se jednostavno ne odvija iz tog razloga što železnica Srbija nema dovoljno vagona i nema dovoljno lokomotiva. Onda se kao razlog plasira u javnosti Srbije – znate, taj i taj pravac je nerentabilan. To je apsolutno nedopustivo. Pomenuo sam nešto o strateškom pravcu, o strateškim stvarima vezano za stanovnike koji žive u pograničnim područjima koji su vezani za tu prugu, ali strateški interes je i druge vrste. Svi se mi dobro sećamo NATO agresije 1999. godine, kada su mnoge pruge, pa i jedna od njih je bila i ova pruga o kojoj govorimo ovde prema Kuršumliji i prema Kosovu, kada su se u tunelima nalazile bitne stvari, pre svega gorivo za bolnice, ambulante, hitne pomoći, itd, kako ih NATO agresor ne bi bombardovao. Znači, vidite da pruge, i pored toga imaju jedan strateški interes, pored svega ostalog. Hvala.
Pet minuta i 35 sekundi iskorišćeno je od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč.
Dame i gospodo, pročitaću prvi stav ovog člana 15. čije brisanje predlažemo: "Upravljač infrastrukture može obustaviti javni prevoz putnika i robe na železničkoj infrastrukturi ili delu železničke infrastrukture, ako javni prevoz putnika i robe postane nerentabilan, uz saglasnost Vlade". Po ovome, ako se slobodno tumači, železnica može da obustavi javni prevoz svuda tamo gde nema zarada. Mi smo predložili da se ovaj stav briše. Vlada je to odbila uz obrazloženje: "Amandman se odbija iz razloga što se njime daje mogućnost upravljaču infrastrukture da preduzme mere koje će njegovo poslovanje učiniti rentabilnijim." Sa stanovišta profita i sa stanovišta interesa železnice, ovo obrazloženje i ovakav stav Vlade je potpuno opravdan. Međutim, smatram da sa stanovišta državnih i društvenih interesa ovakvo rešenje nije prihvatljivo. Ne može smanjen broj putnika biti opravdanje da se ukinu putničke železničke linije za Dimitrovgrad preko Pirota ili, kao što smo čuli, da se ukine železnička linija od Niša prema Kuršumliji. Ako ni zbog čega drugog, ono što su u pitanju rubna područja prema Bugarskoj i prema KiM od izuzetnog strateškog značaja za Republiku Srbiju. Podsećam da su stranke koje sada čine vladajuću koaliciju na vlasti u Srbiji od 1991. godine. Za ovih 20 godina nikad nisam čuo da neko od njih najavljuje ukidanje određenih železničkih linija. Naprotiv, u vreme svake izborne kampanje mi smo slušali priče o izgradnji brzih pruga, o vozovima koji će kroz Srbiju ići brzinom od 100 i 150 kilometara na sat. Sada ću nekoliko minuta od vremena SRS iskoristiti da napravim jedno poređenje šta smo u stvari uradili u proteklih 20 godina. Nema pretenzije da sadašnju i dosadašnje vlade Srbije optužim da su jedini krivci za ovakvo stanje. U svakom slučaju, dobro je da vidimo gde smo. U Evropi kada neki voz kasni na polasku to je pravo čudo. U zadnjih nekoliko godina u Srbiji je pravo čudo kada voz krene na vreme. Više puta putujem vozom za Veliku Planu i verujte mi da se putnici raduju kada voz stigne na vreme. Pre 30 godina tačno se znalo recimo kada kreće koji voz. Sećam se, u 21,45 časova redovno su kretali vozovi za Kardeljevo, sadašnje Ploče i retko se događalo da kasne minut ili dva. Danas više niko na Beogradskoj železničkoj stanici do samog polaska voza ne zna da li će voz krenuti, a kamo li kada će krenuti. Mi smo do pre 20 godina imali situaciju da Srbijom krstare putničke kompozicije sa 10 i više vagona. Danas je prava retkost da na pruzi vidite nekakvu železničku kompoziciju koja ima više od dva vagona. Ako ovako nastavimo, deca u Srbiji još malo neće znati kako izgledaju uživo železničke kompozicije. Podsećam, pre 127 godina u vreme Milana Obrenovića, u vreme prvih srpskih pruga, putnički vozovi u Srbiji su razvijali brzinu od 36 kilometara na čas. Danas smo došli u situaciju da vozovi u Srbiji imaju prosečnu brzinu od čak 45,5 kilometara na čas. Znači, za 127 godina napredovali smo čitavih 9.500 metara. U isto vreme, podsećam da vozovi u Japanu, Kini, Italiji, Francuskoj i nekim evropskim zemljama razvijaju brzinu do 300 kilometara na čas, a čini mi se, u decembru prošle godine u jednoj pilot vožnji između Šangaja i Pekinga, jedan kineski voz je razvio brzinu od 486 kilometara na čas. Ako nastavimo ovim tempom razvija kakav smo praktikovali u poslednjih 127 godina, da bi dostigli ovaj evropski prosek trebaće nam samo 2.600 godina, a ovaj kineski prosek tačno 3.900 godina. Takođe, podsećam građane Srbije i kolege poslanike, pre 100 godina, u vreme parnih lokomotiva razdaljinu od Beograda do Niša vozovi su prevaljivali za pet sati i 45 minuta. Danas, 100 godina kasnije, električni vozovi tu istu razdaljinu prevaljuju za šest sati i 15minuta. Posle šest sati i 15 minuta stižu u Niš, ako uopšte stignu. Koleginica Jocić dobacuje: "Ako uopšte krenu". Na 2/3 srpskih pruga vozovi ne mogu da razviju brzinu veću od 60 kilometara na čas, a imamo više desetina kilometara pruga koje su u svakodnevnoj upotrebi, za putničke vozove, kojima vozovi idu, da ne poverujete, brzinom od 10 kilometara na čas. Ponovo podsećam stranke koje sada čine vladajuću većinu, DS, G17, ali i SPS su nam više puta u proteklih 10, 15 godina obećavale brze pruge i vozove koji će kroz Srbiju ići 100 do 150 kilometara na čas. Ovde smo takođe čuli, od 9.000 putničkih vagona u upotrebi je 1/3. Oko 6.000 vagona zajedno sa šinama godinama se ne koriste i oni trunu na sporednim kolosecima. Pošto se ova skupština često bavi ekološkim zakonima, onda da ne propustim priliku da kažem da su u pitanju prave ekološke bombe. Svi smo ovde svedoci da su nam pre 10 godina ovi prijatelji iz NATO pakta oteli železnice na KiM. Danas smo stigli do toga da poslanici u Skupštini Srbije od Srbije traže da se odrekne i železnica Vojvodine. Niko od državnih zvaničnika to zvanično ne osuđuje. Naprotiv, kako smo čuli, Vlada AP Vojvodine čak podržava amandmane koje je podnela LSV, a koji, da se blago izrazim, predstavljaju pravi železnički separatizam. Još oni kažu licemerno – nećemo da uzmemo sve za Vojvodinu, ovaj Koridor 10 ćemo dati Evropi, a mi ćemo uzeti ostalo. Koridor 10 Evropi, nama će sve ostalo, a Srbiji ništa. Nema dana da ne slušamo izjave raznih ministara o drumskom Koridoru 10. Železnički koridor niko ne pominje. Zaista postavljam pitanje – zbog čega? Koliko je ovoj državi važna železnica vidi se iz ovih podataka koje sam naveo, a videlo se i prošle ili pretprošle godine kada je bio onaj protest u Lapovu, kada su nezadovoljni radnici blokirali prugu. Oni su tamo bili nedeljama, a država se ponašala otprilike kao da su blokirali ne put između Evrope i Azije, nego put između dva potpuno napuštena sela negde na Staroj planini. Svaki dan slušamo kako ne date KiM, kako je strateški interes Srbije da ulaže u privredni razvoj krajeva koji se naslanjaju na Južnu Pokrajinu, a već godinu dana putnički voz ne saobraća na relaciji od Niša do Kuršumlije. Iz toga razloga smatram da treba prihvatiti, da ne bi imali još ovakvih železničkih pravaca koji imaju strateški, društveni interes za Srbiju i stanovništvo Srbije i da ne bi došlo do ukidanja još nekih pravaca, predlažem da se Železnicama Srbije ne daje ova mogućnost koja je predviđena članom 15. da oni mogu da obustavljaju javni prevoz na svim linijama gde nema zarada.
Iskorišćeno je sedam minuta i 50 minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Radojko Obradović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, samo da zamolim gospođu predsedavajuću, sve preko dva minuta ide na račun ovlašćenog predstavnika. Ministar nije prisutan. Neke stvari zaključne ću reći na kraju rasprave. Sada ću samo da obrazložim amandman na član 15. On je negde na sličnom tragu prethodnog amandmana. Da podsetim, radi se o članu 15. u kome se u prvom stavu daje mogućnost upravljaču infrastrukture da može obustaviti javni prevoz putnika i robe usled nerentabilnosti, odnosno iz ekonomskih razloga, uz saglasnost Vlade. Mi smo predložili intervenciju u tome da se: "uz saglasnost Vlade", doda i: "lokalne samouprave". Naime, nama se sad može činiti da će Vlada interese zemlje da zastupa, ali, nažalost, imajući iskustva i sa Vladom i sa lokalnim samoupravama, bojim se da Vlada i lokalne samouprave neće na jednak način da reaguju u ovim prilikama. Juče sam napomenuo, odnosno prekjuče, kad se raspravljalo u načelu, da meni u celom ovom zakonu nedostaju najmanje dva člana i dve rečenice. Jedna od tih rečenica je bila da će država garantovati da i u slučajevima kada nema ekonomskih razloga za održavanjem neke železničke infrastrukture, odnosno nekog prevoza, a postoje neki drugi razlozi, a oni bi na primer mogli biti ti da jedan deo zemlje mora biti povezan sa ostatkom, mora postojati neka pruga, neki put, itd, inače će se svi koji tamo žive iseliti ako nemaju komunikaciju sa većim centrima, čak sam dobio obećanje gospodina ministra da će Vlada navodno podneti i amandman u tom smislu, međutim, ona ga nije podnela. Prema tome, to neko načelno opredeljenje da nećemo u svemu gledati samo ekonomski profit naprosto ne postoji. Po ovome što ovde piše, a videćemo da drugi stav ide i dalje, meni je bilo lako zamislivo da se mogu naći bolji načini da se iskoristi železnička infrastruktura nego da po šinama idu vozovi, bolji u nekom jeftinom, ekonomskom smislu. Mislim da neko može imati svoj ekonomski interes, što je normalno i legitimno, ali je to potpuno suprotno globalnim državnim interesima koji mogu biti takvi da železnica mora da funkcioniše. Dalje, u drugom stavu, na neki način se čak sugeriše tim budućim korisnicima infrastrukture, jer, pazite kako glasi stav: "Železničku infrastrukturu ili njen deo na kojoj se zbog nerentabilnosti obustavi javni prevoz putnika i robe upravljač infrastrukture može da preuredi u manipulativnu prugu ili za druge namene i da propiše uslove i način korišćenja". Otprilike, čak se i sugeriše da se to uradi. Mi smo tražili da se taj drugi stav briše. Ako uopšte postoji neka železnička infrastruktura i ne postoji nikakav razlog da se oreganizuje saobraćaj na toj pruzi, ako to uopšte postoji, onda u krajnjoj liniji ovo ne mora da piše, ovo se podrazumeva, da ćemo demontirati prugu, prodati šine u staro gvožđe, itd, itd. Može da izgradi neki motel na pruzi, ili šta god hoće drugo. Mislim da je potpuno besmisleno da to stoji u Zakonu o železnici. Predlagač zakona je odbio ovaj amandman. Moram da kažem da mi je to čudno. Ja sam rekao da je DSS mogla da podnese preko 50 amandmana, da smo baš hteli da popravljamo sve što nam se u ovom zakonu ne sviđa, ali da smo podneli samo sedam, i to ukazujući na neke najdrastičnije stvari u zakonu. Ali, eto, nije bilo dobre volje ni za ovaj amandman, a niti za preostalih šest amandmana, da se prihvate, hajde da kažem pet, pošto je jedan indirektno prihvaćen. Ali, o tome ću govoriti na zaključku ove rasprave. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 35 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću samo par reči da kažem o ovom amandmanu gospodina Živanovića. Naime, Srboljub Živanović je svojim amandmanom tražio da se u članu 18. neke stvari bolje preciziraju. On je ovde predložio da ako se nekom već daje pruga u zakup, na korišćenje ili na bilo koji drugi način da mu se ustupa, onda da se decidno moraju dati i isporučiti svi relevantni podaci koji se tiču te pruge – u kakvom je stanju pruga, u kakvom realnom stanju, koliko kilometara može da se kreće voz na nekom delu pruge, koliko ima pružnih prelaza ta pruga, u kakvom su stanju ti pružni prelazi i sve ostalo. Dakle, lično smatram da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Hvala.
Iskorišćen je jedan minut od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, u načelnoj raspravi a i danas, u raspravi u pojedinostima, poslanici SRS skreću pažnju pre svega građanima Srbije da je i ovaj zakon jedan od veoma loših zakona koji u suštini, osim što piše član 1, 2, itd, i nema formu zakona već je samo više nekakvo deklarativno izjašnjavanje Vlade Republike Srbije. Naravno, posledica ovako lošeg teksta zakona podrazumeva da zakon neće biti primenjiv, kao što je to otprilike praksa u ovom sazivu parlamenta, da radimo onako, reda reda, ne mi, poslanici SRS, nego oni koji glasaju za zakone po nalogu. Mi u SRS koristimo svaku priliku da radi građana Srbije skrenemo pažnju Vladi Republike Srbije i režimu Borisa Tadića da je krajnje vreme da se prestane sa ispunjavanjem uslova EU. Naprotiv, mi se zalažemo za to da Srbija prekine svaku komunikaciju u vezi sa pridruživanjem EU, između ostalog i zato što mi već 11 godina, kad kažem mi mislim na sve građane Srbije i na državu Srbiju, trpimo strašan teror DOS-ove vlasti u raznim oblicima, a sve zarad nekakvog puta u Evropu koji je što se tiče SRS put kojim Srbija nikako ne sme da krene. Posebno skrećemo pažnju na to, zato što bi trebalo i vi koji se zalažete za ulazak Srbije u EU i još uvek nećete da prihvatite da je to poguban put za Srbiju, trebali da znate da iz dana u dan raspoloženje građana Srbije prema EU drastično opada. Pošto se vi zalažete za nekakve, opet deklarativno, demokratske principe, poštovanje volje građana itd, mada ste više puta pokazali da vas volja građana ne interesuje, trebalo bi da povedete računa i da oslušnete šta to narod Republike Srbije očekuje od svoje vlade. Dakle, vi ste, slušajući EU, uništili sve što je u Srbiji moglo da se uništi – i bankarski sistem, privredu, industriju, privredu uopšte, poljoprivredu, sistem obrazovanja, zdravstva. Doveli ste milion ljudi na ivicu egzistencije, milion ljudi je ostalo bez posla i milion penzionera ne može da preživljava sa penzijom koju primi. Sve više je ljudi pored kontejnera, sve manje radnih mesta, sve više otkaza iz dana u dan i sve je to zarad vašeg stava da Srbija treba da ide tim takozvanim evropskim putem. Nije vas otreznila ni Angela Merkel, nije vas otreznila jasnim stavom da nema ništa od ulaska Srbije u Evropsku uniju. Hvala Bogu i da nema, ali je zaista problem što vi usklađujete zakone sa, kako kažete, zakonodavstvom Evropske unije i sve to ide na štetu građana Srbije. U ovom sazivu parlamenta nije donet ni jedan zakon od kojeg, anketirajte građane Republike Srbije, ako nađete deset ljudi koji će da kažu da imaju koristi, ali nemojte da nameštate ankete, koji će da kažu da imaju koristi od nekog zakona koji je ovaj skupštinski saziv izglasao, reći ćemo - svaka vam čast. Nećete naći. Vi sami znate da nema onog u Srbiji ko je zadovoljan ovim što vi radite. Mi u SRS kada ulažemo amandmane… Pardon, pre nego što konkretno kažem i o ovom amandmanu, kakav je vaš odnos prema predlozima zakona o kojima formalno raspravljate i koje izglasavate? Ne slušate šta kaže opozicija. Ne slušate šta kaže Srpska radikalna stranka. Mi zato i sa ovog mesta kažemo - poštovani građani Srbije, slušajte šta kaže Srpska radikalna stranka, sve što smo godinama govorili, nama možda niste verovali do kraja, evo, sad Vikiliks potvrđuje, pa valjda sada verujete. Dakle, kakav je vaš odnos prema ovom zakonu? Da nije kolega Zoran Krasić skrenuo pažnju da smo dobili izveštaje odbora gde ne piše da se raspravljalo o Zakonu o železnici, što jeste tema, nego o Zakonu o železničkom saobraćaju, vi uopšte ne biste primetili tu grešku.
Narodna poslanice, sad vas molim da počnete vašu organizaciju da dovedite u vezu sa temom dnevnog reda i sa amandmanom koji je u pretresu, da bi i vi i ja ostali u okvirima poštovanja pravila, na koje nas obavezuje Poslovnik Narodne skupštine. Dakle, o temi dnevnog reda, molim.
Član 20. Predloga zakona govori o dodeli kapaciteta železničke infrastrukture. Znači, govori o železnici, a mi smo dobili od odbora informaciju da se raspravlja o železničkom saobraćaju.
Narodna poslanice, sada vas upozoravam, pošto kada sam vas podsetila da govorite o dnevnom redu, podrazumevala sam da ste pratili šta se dešava na sednici i da ste dobili, u skladu sa članom 27, sva obaveštenja, pa vas sada upozoravam o temi dnevnog reda. Amandman na član 20. Predloga zakona o železnici.
Apsolutno, ali dozvolite samo da imamo pravo da mislimo da nije tačno ono što ste rekli da je bila tehnička greška u pitanju.
Narodna poslanice, sada me prisiljavate da primenjujem odredbe zakona koje se meni mnogo manje dopadaju nego vama. Ali, ako insistirate da odredbe Poslovnika ne važe samo za vas, onda sam ja u obavezi da vas izricanjem mera opomene podsetim da važe i za vas. Molim vas da me na to ne prisiljavate i da se vratite na temu dnevnog reda.
Zahtev za dodelu trase voza podnosi se godinu dana, a najkasnije 10 meseci pre početka važenja novog reda vožnje, kako kaže Predlog zakona o železnici. Mi kažemo da je ovo loša formulacija i da tih najkasnije 10 meseci treba da se briše i to smo amandmanom predložili. Zašto? Zato što je ovakva formulacija nejasna. Zato što ne znamo od čega to zavisi i da li je ovaj rok za dodelu trase godina dana ili je rok 10 meseci od početka važenja reda vožnje. Mi u SRS, inače, kada god podnosimo amandmane, a i ovaj put je to u pitanju, vodimo računa da i Vladi Republike Srbije i vladajućoj većini skrenemo pažnju da je uvek loše, mnogo loše kada se dozvoli da u zakonu ostane takva formulacija, da ostavlja mogućnost da se taj zakon primenjuje na ovaj ili onaj način. Imamo pravo da sumnjamo u onoga ko će primenjivati ovaj zakona, a i uopšteno. Ne može ministar da bude siguran da je svako ko će biti zaposlen ili ko je zaposlen u Železnici da će raditi svoj posao u skladu sa zakonom, da neće zloupotrebljavati to što radi. Ako mu zakon ostavlja tu mogućnost, onda, bogami, treba i te kako da se zabrinemo. Znate, u svakom javnom preduzeću, državnoj ustanovi itd. imate među zaposlenima zlonamerne, one sklone kriminalu i korupciji, one nestručne i od takvih moramo da se čuvamo i štitimo zakonom. Imamo i one koji kupe diplomu fakulteta, a kažu da su funkcionalno nepismeni, da ne znaju da upotrebe više od četiri padeža. To je, recimo, Vikeliks rekao za Tomislava Nikolića. Možda takvih bude i u Železnici. Ako ima takvih, moramo zakonom da se zaštitimo, dakle, od zlonamernih, od onih sklonih kriminalu i korupciji, od onih koji lažu, koji varaju, koji su falsifikatori itd. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Vjerica Radeta, sa mesta: Da li je odbijeno prekidanje, Goco?) Narodna poslanica dobacuje, kršeći Poslovnik, da li je iz vremena odbijeno prekidanje? Naravno da je odbijeno. Nikada ne računam vreme poslaničke grupe u vreme koje moram, voljom poslanika, da potrošim na podsećanje na odredbe Poslovnika, koje svi moramo poštovati. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Aleksandar Martinović i zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, formulacija u članu 23. stav 1. Predloga zakona najbolje pokazuje do koje mere je ovaj predlog zakona neprecizan i do koje mere on otvara mogućnost različitim zloupotrebama. Naime, u stavu 1. člana 23. navodi se sledeće – upravljač infrastrukture, pa ona čuvena formulacija između dve zapete, po pravilu dodeljuje trase voza jedanput godišnje po usklađivanju zahteva za dodelu trasa voza u postupku izrade reda vožnje, najduže za period važenja reda vožnje. SRS je predložila u amandmanu da se ova formulacija: "po pravilu" iz člana 23. stava 1. Predloga zakona briše. Prosto zato što ona čini ovaj deo zakona nepreciznim i zaista dozvoljava da se u praksi dešavaju različite vrste zloupotreba. Vlada je odbila naš amandman. Inače, ista je formulacija i kada je u pitanju amandman kolege Zorana Šamija. Dakle, obrazloženje je sledeće – amandman se odbija zato što postoji mogućnost da posle prve raspodele trasa ostane određeni broj neiskorišćenih trasa koje se mogu ponuditi tokom perioda važenja reda vožnje, a što omogućava bolju iskorišćenost kapaciteta i infrastrukture, a samim tim i veće prihode upravljača infrastrukture. Sad vas SRS pita – ako je to tako, zašto tako ne piše u Predlogu zakona? U Predlogu zakona piše jedno, a u obrazloženju zašto se naš amandman ne prihvata piše nešto sasvim drugo. Ako vam je to bila namera, onda ste lepo trebali da kažete da se trase dodeljuju jedanput godišnje, osim u onim situacijama koje su navedene u obrazloženju zašto amandman ne treba prihvatiti. Ovako, ono što piše u Predlogu zakona i ono što piše u obrazloženju zašto se naš amandman ne prihvata jednostavno su dve potpuno različite stvari. Kada je u pitanju ova sintagma – upravljač infrastrukture, koja se često puta ponavlja u Predlogu zakona, zanimljivo je, da se za čas vratimo na član 7. Predloga zakona, u članu 7. u stavu 4. Predloga zakona piše da delatnost iz stava 2. ovog člana, a misli se na upravljanje železničkom infrastrukturom, može da obavlja i drugo privredno društvo, drugo pravno lice ili preduzetnik, pod uslovima i na način utvrđen zakonom. Vi kažete, gospodo iz Vlade, da je to rešenje usklađeno sa evropskim standardima. Evo ja ću vam pokazati na jednom primeru da to nije tačno. Jedna od država koje su osnovale evropsku ekonomsku zajednicu , odnosno kasnije EU, država koja i danas svojim kreditima sprečava da mnoge države u EU bankrotiraju, mislim na SR Nemačku, u svom, ne zakonu, u svom Ustavu predviđaju jedno sasvim drugačije rešenje. Evo sad ću vam, gospodine iz Vlade, pročitati šta piše u članu 87. stav 3. osnovnog zakona SR Nemačke, odnosno Ustava SR Nemačke. Dakle prema članu 87. stavu 3. Osnovnog zakona: "Privredno preduzeće , odnosno privredna preduzeća koja obavljaju delatnost izgradnje, održavanja i upravljanja šinskim putevima, moraju biti u potpunom i većinskom vlasništvu savezne države". Sad vas SRS pita sledeće, gospodo iz Vlade – kako to u SR Nemačkoj, koja je zajedno sa Francuskom 1957. godine formirala EEZ i koja danas svojim kreditima spašava od bankrota zemlje poput Grčke, Irske, Portugalije, Španije, Italije, ko zna koje sve ne Rumunije, Bugarske, ko zna koje sve ne evropske zemlje, kako to da u jednojdržavi osnivaču EU, privredna preduzeća koja upravljaju šinskim putevima moraju da budu u potpunom ili većinskom vlasništvu savezne države, a u Republici Srbiji ne moraju? Kažite mi koliko ima tih evropskih standarda? Kako je moguće da jedan evropski standard važi za SR Nemačku, a neki drugi evropski standard za Republiku Srbiju? Ovo je samo jedan u nizu dokaza do koje mere vi nestručno, ne poznavajući apsolutno sistem EU pričate o tim evropskim standardima. Tako je bilo, da podsetim građane Srbije, pošto ovima iz Vlade ne vredi ništa govoriti, i kad smo raspravljali o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika. U Srbiji mora da bude evropski standard da je poslanik slobodan, a to u prevodu znači da može da trguje svojim mandatom, u Velikoj Britaniji mogu da postoje bičevi, i nikom ništa. U SR Nemačkoj mora privredno preduzeće koje upravlja šinskim putevima, a to znači železnicama, da bude u većinskom vlasništvu ili u potpunom vlasništvu savezne države, odnosno SR Nemačke, u Republici Srbiji ne mora. Da li to znači da vi bolje poznajete evropske standarde od Nemaca i da je naše zakonodavstvo više usklađeno sa evropskim standardima nego zakonodavstvo države koja je formirala EU i koja je i danas u velikoj meri veštački održava? Da nema nemačkih kredita, bankrotirale bi države u tom vašem raju na zemlji zvanom EU. Dakle, SRS očekuje odgovore na sva ova pitanja. Najlakše je da dođete u Skupštinu i da pročitate obrazloženje zakona koje je pisao neko drugi i onda kažete – treba da usvojite ovaj zakon zato što je on usklađen sa evropskim standardima. Sada mi odgovorite kako je moguće da u Evropi postoje dvostruki standardi, jedni standardi za države koje su osnovale EU, a drugi standardi za države koje hoće da pristupe u EU? Kako je moguće da je u SR Nemačkoj Ustavom, osnovnim zakonom potpuno drugačije rešeno ovo pitanje od rešenja koje nam nudi Vlada Srbije u Predlogu zakona?
Iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Rade Obradović.
Predložili smo amandman u istovetnom tekstu, koji takođe nije prihvaćen. Uvelko teče rasprava u pojedinostima na ovaj važan zakon. Rasprava u načelu je završena pre nekoliko dana, a mi još uvek, kao narodni poslanici i građani Srbije, ne znamo šta je osnovna ideja koja je vodila Vladu Republike Srbije da se ovaj zakon predloži. Ovih nekoliko članova razrađuje nešto što nam je predočeno kao osnovna ideja. Koliko smo razumeli, ideja je da se uvede tržišna utakmica u sektor železničkog saobraćaja, da se razdvoji upravljanje infrastrukturom i transportom i da se omogući da neki novi učesnici u toj utakmici pomognu da železničke pruge budu bolje, da transport roba i putnika budu bolji. Ove odredbe, nažalost, potpuno poništavaju sve ono što je predlagač u obrazloženju rekao. To što je ideja osnovnog zakona, to u zakonu ne piše. Ako je želja da se unište "Železnice Srbije", onda to treba lepo da se kaže, pa da znamo šta nas čeka u sledećih nekoliko godina. Ako je ideja da se ne dozvoli da niko učestvuje na tom tržištu, onda opet treba da nam se kaže, pa da to znamo. Ako se poštuje zakon, "Železnice Srbije" ne mogu da rade ni jedan ni drugi posao, što znači da treba da se ukinu. Zakon kaže da onaj ko upravlja prugama ne može da obavlja transport, odnosno onaj ko se bavi transportom ne može da upravlja prugama. To znači da "Železnice Srbije" i 17 hiljada radnika ne mogu više da postoje, pa ne mogu da postoje ni "Železnice Vojvodine". Ako hoćemo da postoji preduzeće "Železnice Srbije" tako što ćemo ga na neki fiktivan način, kao što se to radi već nekoliko godina, transformisati u holding kompaniju, pa da se jedan deo bavi transportom, a jedan deo prevozom putnika, ovaj član pokazuje da to nije moguće. Onaj ko upravlja infrastrukturom, po članu 23. dodeljuje trase učesnicima u prevozu roba i usluga. Da li postoji bilo koja firma koja će da se pojavi holding kompaniji koja ima preduzeće za transport i preduzeće za odražavanje pruga i da moli deo kompanije da joj da da bude konkurent istoj toj kompaniji? To ne postoji ni u Burkini Faso, mada su ovde rekli da Srbija nije Burkina Faso. Ko će da se pojavi na tržištu usluga, po članu 23, ako će da dođu "Železnice Srbije" i da kažu – mi hoćemo da vam budemo konkurentni, mi imamo ideju za tu trasu, pa vi nama dajte tu trasu, a nemojte da date svom preduzeću. Gde to ima? Hajde da govorimo činjenično. S druge strane, o čemu pričate, koja zemlja u Evropi ima železnicu koja je samoodrživa, od naplaćivanja transporta može da gradi pruge, sve infrastrukturne delove i da bude profitabilna? Koliko znam, ne postoji ni jedna. Znači, to je državni posao, država mora da investira sredstva da bi omogućila da to funkcioniše. To rade i najrazvijenije železnice Evrope. Ako ćemo uložiti samo u preduzeće za infrastrukturu i ako će to preduzeće graditi pruge, ako će te pruge biti državne, onda će transportna preduzeća moći da budu profitabilna, ali to onda ne može u okviru "Železnice Srbije". Čini mi se da je ideja ovog zakona da sve ostane isto, da se naprave nekakva nova tela, nekakva nova administracija, neke složene i komplikovane procedure, ali da se utvari ništa ne promeni, da vozovi i dalje putuju brzinom od 40 i nešto km na čas, da se tim vozovima niko ne vozi, a da mi kažemo da je to evropski zakon, a svake godine će "Železnice Srbije" sve manje i manje raditi. Čini mi se da je to rezultat jednog ovakvog zakona.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Rade Obradović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Rade Obradović.
Samo još jedna rečenica u prilog ovome što sam govorio vezano za član 23. Zakona. Član 24. predviđa proceduru u slučaju da preduzeća koja konkurišu za dobijanje trasa dođu u sukob. Član 24. kaže da će se stvoriti uslovi, pa će oni da raspravljaju oko toga ko će koju trasu dobiti. Ako stvaramo tržišnu utakmicu i tržišne uslove, onda moraju da postoje vrlo stroga pravila, jer oni raspravljaju o profitu i oni se ne svađaju oko toga da li će voz biti obojen u plavo ili zeleno, nego koja će od te dve firme napraviti bolji profit. Kod avio kompanija je najveća borba oko slotova, oko vremena kada koja kompanija funkcioniše. Glavna borba između avio kompanija je koja će dobiti bolje vreme da leti između dva grada. Te dve kompanije će se svađati oko profita, a ne oko toga ko ima lepšeg direktora ili koja firma ima lepšu zgradu. Ako će se svađati oko profita, onda tu moraju da budu vrlo strogi uslovi. Ako su uslovi ovako blago dati, ni jedna ozbiljna kompanija se neće pojaviti da tu konkuriše, jer je potpuno jasno da nema nikakvu garanciju da će da učestvuje. Bilo kakva ozbiljna kompanija koja dođe sa ozbiljnim namerama mora da uloži sredstva u Srbiju, a da bi uložila sredstva, mora da ima garanciju da će joj se sa prilično velikom verovatnoćom ta sredstva vratiti. Ako postoje formulacije ovako neodređene, kao što postoje u 24. članu zakona, onda je potpuno jasno da želite da ništa ne promenite, da železnice u Srbiji i dalje budu takve kakve jesu i da tržište železnica bude još gore nego što je danas.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Obradoviću ću da dodam onome što je on kazao samo jednu rečenicu. Ovaj član kao i još neki članovi i odbijena sugestija dobronamernih poslanika koji su podnosili amandmane me uverava da na žalost i ovaj zakon ulazi u red tzv. kobajagi evropskih zakona. Naime, mi pokušavamo da napravimo nešto, što će otprilike da liči na to kako to funkcioniše u Evropi, a zapravo to pravimo tako da to uopšte ne može da funkcioniše, jer i nećemo da funkcioniše kao u Evropi nego eto samo da zadovoljimo formu, a mi ćemo da teramo dalje po svom, kako smo i do sada naučili. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, s obzirom da se Zakonodavni nije izjasnio, amandman je u pretresu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dobro to su oni prihvatili onako da malo smire radikale, kao eto, nešto smo vaše prihvatili itd. Pošto je to u vezi sa ovim što su moji prethodnici pričali ja moram da vam skrenem pažnju da gospodin Šami uopšte nije u pravu. Radojko Obradović uopšte nije u pravu. Ovo je zakon, prosto iz njega izbijaju evropski standardi. Sve su ovo evropski standardi. Evropski standardi u Srbiji ni trava ne sme da raste. Molim vas, vodite računa. Vi morate da shvatite napokon jednu vrlo važnu stvar. Na ovakvim proevropskim zakonima se potvrđuje jedna narodna izreka – ljudi se grabe za gram moći i u stanju su da se odreknu kilogram pameti. Džabe mi ovo pričamo. Džabe nas podržavaju ljudi iz železnice. Džabe podržavaju svi. Sve mi džabe pričamo. Gram moći u rukama onih koji su zapalili ovu zgradu je jači nego Srpska akademija nauka i umetnosti, CIP, Železnica itd. Uopšte u EU ne postoji takav pristup njihovim standardima. Šta vredi da vam ja to pričam. Nama jeste problem nedostatak sredstava, nedostatak političke volje i pogrešna rešenja u vrhu svih oblasti, a evo sad je pitanje železnice. Ko je direktor ove direkcije? Ljubitelj male železnice. Rosić, jel tako? Ljubitelj male železnice. Ljubitelj male železnice na čelu. Naša železnica mora da bude mala. Ne može da bude tran srpska, nego biće u rangu "Šarganske osmice", turistička atrakcija. Verovali ili ne postoje železničke pruge na onim prostorima gde su nekada živeli Srbi. To je ta poruka EU koju zastupa ovde određena grupa ljudi. I pošto je ovde dozvoljeno da se misli, gospođo Čomić, nije zabranjeno. Znate, onako u stepenu gradacije koji je karakterističan za duh srpskog naroda i postoji jedna kategorija kojima treba da se zabrani da misle, jer ono što oni smisle to je katastrofa za državu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče vi baš insistirate.) Na čemu? (Predsedavajuća: Na primeni Poslovnika.) Ne ja vam samo objašnjavam kakve gradacije postoje u srpskom narodu. (Predsedavajuća: Ja bih vas molila o dnevnom redu.) Evo ima ono lep, lepši, najlepši, pa da ne kažem kako kažu oni u Vranju tutka i onda ima evropski lep.
Narodni poslaniče, ja ne sumnjam da vi smatrate da je amandman na zakon koji je prihvaćen, a vaš je amandmana lep. Ali, ipak o dnevnom redu.
Ne, nego smatram da sam snagom argumentacije naterao ovu Vladu da se malo trgne. Da vam objasnim još jednu stvar. Kad se napiše po pravilu. To u pravu ništa ne znači. Ali kad se kaže po pravilu, znači nešto postoji i mimo pravila. Mora da se potencira po pravilu. I Radojko Obradović nije shvatio zašto to stoji po pravilu. To stoji po pravilu zbog sinonima – para vrti gde burgija neće. To je sinonim, a to vi niste razumeli. Ni ti, ni Šami, ni mladi Martinović. Znači, to je onaj stepen voluntarizma – para vrti gde burgija neće.
Na član 23. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Šami i Radojko Obradović. Da li želite reč? (Da.) Izvinite na član 25. Izvolite gospodine Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsednice Skupštine. Dame i gospodo poslanici, ministra posle podne ne mogu ni da pozdravim jer ga nema. Podneli smo amandman na član 25. koji govori o mogućnosti sklapanja okvirnog sporazuma između upravljača infrastrukture i podnosioca zahteva. I to je kao ideja u redu. Međutim, ono što nije u redu to su sledeće odredbe. Pazite, moram da vam pročitam, to stvarno, znate, nisam pravnik ali vređa elementarnu logiku. Pazite šta ovde piše: "okviran sporazum ne sadrži detaljnu trasu voza već zadovoljava legitiman i komercijalne potrebe podnosioca zahteva i zaključuje se, opet čuveno, po pravilu na pet godina." Prvo ovo da raspravimo, da nešto kažete po pravilu onda se zapravo rekli da nema pravila. Pošto ste napisali po pravilu na pet godina ne znači ništa, apsolutno ne znači ništa. I sad vi to i dokazujete sledećim stavom. U sledećem stavu piše, pazite šta piše:" u posebnim slučajevima upravljač infrastrukture može pristati na kraći ili duži period". Pa što ste ga onda ograničavali na pet godina. Svaki period duži od pet godina prati se postojanjem komercijalnih ugovora, namenskih investicija ili rizika. Sad idemo dalje: "period duži od deset godina je moguć samo u izuzetnim slučajevima kada je reč o dugoročnim investicijama velikog obima i kada je način investiranja obuhvaćen ugovorenim obavezama". Ako iskoristim neke, da kažem, zamislite da imam neke dobre prijatelje i lepo zakupim, hoću da organizujem, pravim ugovor na 99 godina. Što će posle već četiri, pet godina da bude neka druga vlast u zemlji, budu neki novi zakoni, to mene ne interesujem, ja sam napravio i rešio problem na 99 godina. Šta smo mi predložili? Mi smo predložili vrlo korektno sledeće. Prvo, da se ovo po pravilu briše. Da se zatim ovaj član, stav, koji govori o tome da može biti kraći ili duži takođe briše jer je nepotreban. A da se sledeći stav kaže, izuzetno period može biti duži od pet ali najviše deset godina kada je reč o dugoročnim investicijama velikog obima itd. To je normalna formulacija ovog člana. Znači, zaključuje se na pet godina, smešno je da se pravi neki okvirni sporazum na šest meseci, godinu dana itd. to je potpuna besmislica. Dakle, na pet godina izuzetno može na deset. Ne može preko deset. Sad, vi odbijate taj amandman ali kada nezavisno od ovog amandmana to nije jedini primer, čak nije jedini primer ni u slučaju ovog zakona. Pišu se besmislena obrazloženja, kao da pišete maloj deci. A malom detetu koje traži da mu se kupi čokolada kažete i ne može čokolada i od danas, bože moj, pada kiša. E sad dete šta će usvoji taj razlog jer ste ga prevarili. Vi kažete, amandman se odbija iz razloga, što se članom 25. Predloga zakona daje mogućnost da se uokviri i sporazum zaključi pod određenim uslovima na period duži ili kraći od pet godina, a ja upravo to napadam. Prvo ne može kraći, a drugo može duži iznimno i to do 10 godina. Ne možete dati ovakva obrazloženja, ne znam, počinje da biva, znate, ima pravo ministarstvo ili Vlada da predlože loš zakon. Ima pravo i skupštinska većina da ma koliko bio loš da ga prihvati, lepo ga prihvati. Nemojte odbijati dobronamerne amandmane, sa jedne strane, a to još začinjavati potpuno besmislenim i nelogičnim obrazloženjem. To je u najmanju ruku uvredljivo.
Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Niko ne želi reč. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Reč ima gospodin Prelić.
Samo radi javnosti, želim nešto da kažem, u članu 44. stav 1. posle reči "nesreća", dodaju se reči" elementarne nepogode i vanredni događaji". Naišli smo na razumevanje i u redu je. Kada pričamo o ovim stvarima, o nezgodama, želeo bih da kažem da su nam pružni prelazi jedan od najvećih problema koje imamo trenutno, kada je naša železnica u pitanju. Bili smo ovde u situaciji da čujemo da je gospodin Pastor rekao da su opštine Kanjiža, Subotica, Čoka i Senta podnela zahtev za revitalizacije pruge. Hoću da kažem, oni su bili u prilici da podnesu zahtev, zato što nije bilo interesa da se ulaže u te opštine, zato što tamo nije bilo vanrednih izbora. Kod mene u opštini Odžaci je potpisan protokol za revitalizaciju pruge Bačka Topola – Sombor i Novi Sad. Međutim, nije se uradilo ništa. Zatim, nismo čuli da li ima još opština u Vojvodini, Vrbas, Bačka Palanka, Ruma, Inđija, Stara Pazova, Sremaska Mitrovica, a gospodin Pastor nije smeo da pominje ove opštine u Sremu, pošto je Čanak obećao to Hrvatima. Dakle, da čujemo nešto konkretnije, nešto iskrenije. Na pruzi Vrbas – Sombor, imamo 59 putnih prelaza koji su ne obeleženi, i samo je jedan obeležen u Sivcu. Toliko ima saobraćajnih nesreća, da prosto ne možemo da verujemo, da železnice Srbije ne nađu razumevanja da se ti prelazi obeleže i da se naprave privremene rampe, koje, kada prođe voz same se spustaju i na neki način sprečimo sve te nezgode.
Na član 45. amandmana je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Reč ima gospodin Ljubenović.
Poslanici SRS su dali pun doprinos da se ovaj zakon poboljša i ovakav kakav je, kada smo već kod člana koji se odnosi na izgradnju, rekonstrukciju i modernizaciju, ovom prilikom želim da ponovim jedno značajno pitanje za građane Leskovca koji žive u delu Grdeličke klisure. Radi se o veoma bitnom pitanju za građane Leskovca, i već se dugo vodi polemika, ali rešenje koje je bilo u interesu građana, nije baš na vidiku i mislim da adekvatan tretman i angažovanje predstavnika Vlade i resornih ministarstava, koja su bila prisutna, i na terenu, nisu dala zainteresovanost za ova rešavanja. Zračak nade za realizaciju projekta Koridora 10 kroz Grdeličku klisuru, dao je sastanak u Ministarstvu za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja, gde su bili svi predstavnici lokalne samouprave, od gradonačelnika, predsednika Skupštine, svih poslanika i na tom sastanku je pružen zračak nade i interesovanje od resornog ministarstva da će se zahtevi građana Leskovca zahtevi građana Predejane na adekvatan način ipak rešiti. Tu je obuhvaćen i problem, kada je u pitanju taj deo Koridora 10 i problem železničke pruge i mogućnost modernizacije. Mislim da sa predlogom građana Predejana upravo smo ispred ovog ministarstva koje je pokrenuo ovaj postupak za ovaj zakon, za poboljšanje, da po toj osnovi se izlazi do jedne situacije, da se upravo taj problem kvaliteta železničkog saobraćaja u delu Grdeličke klisure reši na jedan adekvatan način. Problem je u tome što je zahtev građana Leskovca koji je uputila i Skupština grada Leskovca, predstavnicima CIP-a, gde je izgrađen projekat koji je pokazao opravdanost građana i da je projekat jeftiniji za 15 miliona evra. Međutim, od predstavnika Vlade koji su bili u kontaktu sa predsednicima lokalne samouprave interesovanje nije bilo da se udovolji zahtevima građana i da se sam projekat, da se izgradi, već se ide na jednu drugačiju soluciju, gde je izgradnja tunela daleko duža, gde je za 15 miliona evra skuplja i gde nemaju tretman građani sa zahtevom da se reši na jedan adekvatan način. Hvala.
Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Radojko Obradović. Gospodin Šami ima reč.
U zakonu je napisano da će Vlada da izvesti Skupštinu o realizaciji o nacionalnog programa, nakon završetka te realizacije, nakon pet godina što je potpuno besmislena odredba, jer nakon pet godina niti će to da bude ista Vlada, niti ista Skupština koja je izglasala nacionalni program. Drugo, kakve vajde ako nakon pet godina saznamo da ništa, na primer, iz nacionalnog programa nije urađeno. Predložili smo da se skupština mora izveštavati svake godine. znači, jednom godišnje Vlada treba da izađe pred Skupštinu i kaže – ovaj program koji je Skupština donela, nacionalni program, mi smo uradili toliko pa sada procenjujemo da li je to dovoljno, da li je malo, da li je mnogo, da li treba Vladu pohvaliti ili je treba pokuditi zašto nije urađeno itd. Mi smo predložili amandman koji glasi da je Vlada obavezna da Narodnoj skupštini podnosi jednom godišnje izveštaj o realizaciji nacionalnog programa. Ima tu jedna stvar. Vi ste potpuno identičan amandman poslanika Nove Srbije prihvatili, a ovaj ste odbili. U danu za glasanje, naravno, znamo svi kako se glasa, vladajuća većina će amandman koji je prihvaćen da izglasa, a za amandman koji je odbijen da glasa protiv. Tu nastaje,molim pravnike, jedna pravna zavrzlama. Ako je Skupština o istom amandmanu glasala dva puta, jednom za, a drugi put protiv, štavaži? Ovo sad nije zamerka piscima zakona, ovo je nešto što mislim da mora konačno u Skupštini službe da se potrude, da kada su amandmani potpuno isti i u smislu potpuno isti, mogu da se razlikuju u jednoj reči, ali kad su u smislu potpuno isti, oni u takvom obliku moraju da budu prezentovani poslanicima i nema potrebe da se onda vode ni dve rasprave, ni nema potrebe naravno dva puta da se glasa. To neki put službe urade kao, na primer, kad je bio slučaj amandmana gospodina Martinovića i našeg amandmana, gde tražimo po pravilu da se briše, ali ovo je u smislu potpuno isto, razlika je jedino u tome u to što amandman poslanika iz Nove Srbije glasi: "Vlada podnosi Narodnoj skupštini jedanput godišnje izveštaj o realizaciji nacionalnog programa", tu mi imamo tačku, a ovde dalje piše: "železničke infrastrukture". Naravno da se misli na isto, jer je reč o nacionalnom programu za železničku infrastrukturu. Dakle, potrošio sam malo vremena da objasnim, da bi naše stručne službe morale da kreativnije da pristupe amandmanima.
Zahvaljujem. Imaćemo dodatnu konsultaciju od pravnika naših, naših stručnih službi, ali je situacija vrlo životna i mislim da treba da je analiziramo. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak, Vitomir Mihajlović i Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Delić ima reč.
Uvažena predsedavajuća, gospodo iz ministarstva, poštovani narodni poslanici, dobro je da je Vlada prihvatila ovaj amandman jer kada smo u SRS razmišljali o vremenu koje je danas potrebno u Srbiji da bi se jednostavno došlo do neke dokumentacije koja je neophodna za bilo kakve radove, zaključili smo da vreme koje je ponuđeno od dva meseca jednostavno je nemoguća misija. Čak i ovo vreme od četiri meseca može da bude dovedeno u pitanje. Naime, radi se o tome da ako železnica vrši izgradnju, rekonstrukciju ili modernizaciju i kada objavi da to radi, drugi imaoci, znači, privredna društva, druga pravna lica odnosno preduzetnici, takođe su dužni da izrade projekte i da se usaglase to sa većim projektom koje je objavila železnica. Međutim, gotovo nijedan projekat, čak i kada se radi o fizičkim licima, vi danas ne možete uraditi a da ne tražite određene saglasnosti. Saglasnosti se traže od različitih subjekata i opet postoji neka njihova zakonska regulativa koja ih obavezuje za koje vreme su oni dužni da to urade. Danas sam ministru dao jednu dokumentaciju gde je upravo iz njegovog resora jedan organ trebao u roku od mesec dana da da odgovor, a on to nije uradio ni oddecembra 2010. godine. Znači, ovo vreme od 120 dana danas smatramo minimalno vreme, čak i u uređenoj državi, da se obezbedi sve što je potrebno i da se onda pristupi usklađenom delovanju, bez obzira da li je izgradnja, rekonstrukcija ili modernizacija. Toliko o tome. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 47. Predloga zakona o železnici. Član 47. se odnosi na izgradnju, rekonstrukciju i modernizaciju železničke infrastrukture, odnosno na obavezu upravljaču infrastrukture da pre od počinjanja radova na železničkoj infrastrukturi objavi za taj početak rok od najmanje 60 dana kako bi privredno društvo ili preduzetnik koji se stara o objektima na železničkom području, kako bi mogli da usklade svoje radove sa predstojećim radovima od strane upravljača. Ako pročitate pažljivo stav 3. ovog člana videćete da upravljač može da postavi nerealne rokove privrednom društvu ili preduzetniku koje neće moći da se ispune. Samim tim upravljač sam sebe oslobađa odgovornosti zbog eventualno nanete štete, recimo, cevovodima, vodovodima električnim, telefonskim i vazdušnim linijama. Ako privredno društvo ne uspe da se uklopi u zadat jednostrani rok, štete će biti velike. Amandmanom koji je ponudila SRS nudi se jedno fleksibilnije rešenje koje predviđa dogovor upravljača sa privrednim društvom odnosno preduzetnikom u vezi roka za ispunjenje obaveze privrednog društva. Sve ostalo u okviru predloženog zakonskog rešenja iz stava 1. ovog člana u kome se kaže da je taj rok najmanje 60 dana pre od počinjanja radova. Usvajanjem ovog amandmana stvorili bi se uslovi za korektnost u međusobnim odnosima ovih privrednih subjekata u železnici Srbije. Koliko je još ostalo vremena poslaničkoj grupi, gospođo predsedavajuća?
Imate još tri minuta. Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Još koliko vremena je ostalo ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe?
Imate još tri minuta, takođe.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 49. Zakona o železnici, tačnije na stav 4. ovog zakona sa namerom da se ovaj stav briše. Naime, ovaj stav govori o tome da rastojanje između dva ukrštanja železničke infrastrukture ne može biti manje od 2000 metara. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, ali jedna interesantna stvar koju želim da kažem pred narodnim poslanicima – ovaj put se slažem sa obrazloženjem Vlade. Bilo bi idealno kada bi to rastojanje između dva ukrštanja železničke infrastrukture bilo ne 2000 metara nego 10000 metara, ali nažalost realnost i praksa govore drugačije. Imaćemo situaciju da se zakon krši. On se i sada krši samim njegovim donošenjem. Znamo svi dobro da pruga vrlo često prolazi kroz naseljene delove naših gradova. Takvu situaciju imamo i u gradu Nišu, gradu iz kog dolazim, gde pruga prolazi kroz jedan veoma gusto naseljen deo grada i preseca grad Niš bukvalno na dva dela. Tu imamo situaciju da na nekom rastojanju od nepuna dva kilometaraimamo osam ukrštanja što govori da umesto jednog ukrštanja, kako zakon to predlaže, imamo punih osam. Naveo sam ovde grad Niš, ali slična je situacija sigurno i u drugim gradovima. Rešenje za ovaj problem gde bi se to sve usaglasilo sa zakonom bilo bi brzo izmeštanje kruga, ali svi smo svesni da u ovoj situacijiu kojoj se država nalazi i ovim tempom kojim se vrši rekonstrukcija i izgradnja kruga, to jednostavno nije moguće. Kada sam spomenuo grad Niš mogu da kažem da čak i nesposobna lokalna samouprava u gradu Nišu pokušava nešto da uradi na ovom planu, međutim nije to se u njihovim nadležnostima, u njihovoj ingerenciji. Nije ovde prisutan gospodin Mrkonjić, ali bih želeo da pitam dokle se stiglo sa izmeštanjem ove pruge. Znam da se o tome govori decenijama. Konkretno se ništa nije uradilo. Gospodin Krasić kao Nišlija me podseća da će to biti pred kampanju. Sećam se, gospodine Krasiću, mnogih kampanja, kada je to pokušavano da se nešto radi, možda će i u ovoj tako nešto biti, ali ne verujem da će od Nišlije imati neke koristi. Hvala.
Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Krasić. Imate još tri minuta.
Završiću to za minut. Član se odnosi na održavanje. Stalni nadzor u sebi sadrži i povremene preglede, tako da mi je čudno da ste odbili ovo što je gospodin Duvnjak predložio, a to je funkcionalno ispitivanje. Reč "funkcionalno" u Srbiji dobija posebno na značaju kada se pročita "Vikiliks". Oni su konstatovali za Tomislava Nikolića da je kupio diplomu, da je funkcionalno nepismen i da zna četiri od sedam padeža. Molim vas, vodite računa, reč "funkcionalno" je postala vrlo značajna u evropskoj agendi.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Nikola Savić.
Kratko ću od vremena koje mi je ostalo od ovlašćenog predlagača, da samo nešto kažem o ovom amandmanu kolege Momira Markovića. On je ovaj amandman podneo sa idejom da se neke stvari bolje definišu u samom zakonu. Naime, mi često puta imamo situaciju da na pruzi, na toj samoj železničkoj infrastrukturi nije potrebno menjati, recimo, ovde je reč o signalnim uređajima, kompletne signalno-sigurnosne uređaje. Nekada je te uređaje moguće dopuniti sa odgovarajućim elementima i onda će oni vršiti onu funkciju koja im je data, odnosno za koju su namenjeni. Ovo se, pre svega, najviše odnosi na situacije kada se recimo pojedini elementi ili kompletni uređaji zamenjuju istim takvim uređajima, iste namene, ali sasvim drugih karakteristika. Znate da tehnika danas napreduje i stvari se vrlo brzo usavršavaju, tako da je i to izvodljivo. Zato me čudi zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Po meni je to trebala da uradi.
Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Gospodin Plužarević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon je loš, svi učesnici u raspravi su to istakli i detaljno obrazložili, kao što je to učinio moj kolega Zoran Krasić. Zakon je kao neka deklaracija koja ima za cilj da formira direkciju, čiju, koju i kakvu, to niko ne zna. Verovatno mi naziremo vašu. Ako vam je malo direkcija, agencija i ostalih uprava koje su samo balast i trošak našeg zajedničkog budžeta, neka vam je alal. Pominjete evropske železnice. Znate i sami da je to samo mašta i iluzija. Brzina popravke železnice zavisi od brzine oporavka naše države, a državu ste uništili do te mere da ne može da se meri normalnim merama. Kada počne da se popravlja stanje privrede u Srbiji, tada može i železnica polako da se restaurira i to će biti raritet u Evropi, najstarije železnice koje će koristiti Evropljani kao turističku atrakciju. Danas je u Srbiji najbolja trasa železnice na Mokroj Gori, sa kojom upravljaju Železnice Srbije, a to što traže vojvođanski Mađari Ištvana Pastora i ligaši Nenada Čanka, to je samo želja koja se pokriva ucenama. Ali, mi smatramo da će ministar braniti Ustav Republike Srbije i time dati odgovor na to pitanje. Ministar se zalaže za Kinu i Rusiju i mi ćemo podržati to njegovo zalaganje. Ovaj naš amandman na član 59. predloženog zakona želi da popravi sistem zaštite železničke infrastrukture i naša sugestija bi bila konačno u članu 59. u stavu 1. koji glasi: "U infrastrukturnom pojasu zabranjeno je svako odlaganje otpada, smeća, kao i izlivanje otpadnih voda, narušavanjem vodotokova, ugrožavanje sigurnosnih telekomunikacionih i energetskih postrojenja". Znamo da ste i određene članove i amandmane usvojili po sistemu – voli, ne voli. Amandmani ni posle usvajanja neće popraviti ovako loš Predlog zakona. Hvala.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam na član 59. stav 2. Predloga zakona o železnici amandman. Ne razumem zbog čega gospodin Mrkonjić i njegovi saradnici nisu ovo prihvatili. U članu 2. lepo se kaže – ne sme se saditi visoko drveće, postavljati znakovi i dodaju se reči: "oštećivati zaštitna ograda". Moje obrazloženje je dosta jasno. Kaže – oštećenje zaštitne ograde dospeva u zonu visokih napona, što dovodi do ogromne opasnosti. Građani Srbiji treba da znaju da zbog eletrifikacijskih pruga tu su visoki naponi i kada uđete u zonu visokog napona koja je od 25.000 volti, onda ništa neće pomoćiove oštećene zaštitne ograde. Nažalost, mi smo u ovoj godini imali nesretni slučaj, gde je momakigrajući se na jednom takvom elektrovozu leđima dodirnuo baš tu zonu visokog napona ili tu žicu od 25.000 volti i desila se nesreća. Zbog toga prosto ne mogu da verujem da ministar zajedno sa svojim saradnicima nije prihvatio ovaj moj amandman. Cilj tog amandmana je poboljšanje teksta ovog zakona. Mislim da imate još vremena i možete da preinačite svoju odluku i da prihvatite ovaj amandman na član 59. stav 2. Hvala.
Na član 66. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Gospodine Mariću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 72. stav 1. govori o redu voženje na železnici – red vožnje se donosi i važi za period utvrđen tim redom voženje. Naša osnovna primedba na ovaj stav jeste to što nema datuma stupanja na snagu reda vožnje i nema perioda važenja. Zbog toga smo podneli amandman u kojem se kaže – red vožnje se donosi jednom godišnje i važi od 1. decembra tekuće godine do 30. novembra naredne godine. Vlada je odbila amandman uz sledeće obrazloženje: "Amandman se odbija iz razloga što se red vožnje menja druge subote u decembru u celoj godini". Uvažavam ovaj argument, ali suština mog neslaganja sa predlogom Vlade, suština ovog amandmana nije datum donošenja reda vožnje na železnici. Neka to bude i ova druga subota u decembru, nije sporno. Suština mog predloga jeste da se onaj ko upravlja železnicom obaveže da u određeno vreme donese red voženje i da se zna za koji vremenski period taj red voženje će važiti, odnosno da se red vožnje donosi samo jednom godišnje. Kada smo već kod reda voženje, stvar elementarne pristojnosti, stvar elementarne poslovnosti, stvar minimuma poštovanja prema putnicima, prema građanima jeste da se železnički red vožnje poštuje, da se napravi jedan realan red vožnje i da se on poštuje. Ako voz iz Beograda treba da krene za Niš u 10,00 časova, neka krene u 10,00 časova. Ako mu do Niša treba šest sati, neka po redu vožnje piše da stiže u Niš u 16,00 časova. To nije nikakva sramota napisati, to je realnost. Sramota je napisati da voz od Beograda do Niša treba da stigne u 15,00 časova, a da on za godinu dana nikad ne stigne do 15,00 časova, nego svaki put kasni.
Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su ovaj amandman Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) . Narodni poslanik Zoran Šami, Radojko Obradović i Miroslav Petković zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 91. doda član 91a. Gospodin Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, radi se o sledećem. U poglavlju koje glasi: "Direkcija za železnice", postoji samo jedan član 91. koji se bavi statusom Direkcije i u kome doslovno piše sledeće - Direkcija za železnice, u daljem tekstu Direkcija, kao posebna organizacija obavlja poslove državne uprave u oblasti železnice utvrđene ovim zakonom, kao i zakonom kojim se uređuje bezbednost i interoperativnost u železničkom saobraćaju. Sedište Direkcije je u Beogradu. Direkcija ima status pravnog lica. Ostali članovi koji dalje slede u 92, 93, 94. itd, bave se poslovima Direkcije. Ali, ni u jednom članu se ne kaže kako je Direkcija organizovana. Ko njome upravlja i kako se to lice bira? Mi smo predložili novi član, ja ću ga pročitati. Novi član koji glasi: "Direkcijom rukovodi direktor Direkcije. Direktora bira Vlada na period od četiri godine na osnovu javnog konkursa. Kandidati za direktora moraju imati visoku stručnu spremu tehničke struke i najmanje pet godina radnog iskustva na železnici". Predlagač zakona je odbio amandman. Odbio je amandman, pazite sa kojim obrazloženjem. Kaže – amandman se odbija iz razloga što je njegova sadržina u suprotnosti sa zakonom kojim se uređuje državna uprava. Ne vidim šta je tu u suprotnosti sa zakonom.To što sam tražio da rukovodilac ima visoku stručnu spremu tehničke struke, to je valjda nešto što je normalno. Uz svo uvažavanje istoričara umetnosti i psihologa, lično mislim da to nisu osobe koje imaju znanja da rukovode Direkcijom za železnicu. Prirodno je da to bude lice koje ima visoku stručnu spremu tehničke struke i prirodno je da ima neko radno iskustvo u železnici. I dalje ne vidim šta je tu u suprotnosti sa zakonom, jer ste vi rekli da je to posebna organizacija. Očigledno, organizacija koja ima, opravdano, velika ovlašćenja u organizovanju i koja mora dobro i profesionalno da funkcioniše. Međutim, čini mi se da je ovde reč o nečemu drugom. To je u stvari priča o tome da mi pravimo evropski zakon, koja je magla za Evropu i malu decu. Zapravo, pravi se zakon sa idejom u glavi da se ništa ne promeni. Bože moj, pošto mi znamo kako ta direkcija treba da funkcioniše i ko će sve tu da bude direktor, ko će da vodi koju firmu na železnici, itd, onda nema potrebe da to definišemo zakonom. To nas još više uverava, a to ću na kraju, da zaokružim ovu raspravu, da zapravo zakon i jeste tako loš zato što niko nema nameru da ga za ozbiljno primeni.
Zahvaljujem. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić. Izvolite.
Hvala. Ako bih mogao da izvučem suštinu iz Predloga zakona o železnicama, moglo bi otprilike da se kaže da ovakav predlog zakona daje veća ovlašćenja upravo Direkciji za železnice. Ono što će ona u narednom periodu, a na osnovu zakona moći da čini, to je svakako donošenje podzakonskih propisa koji su neophodni za bezbedno i nesmetano funkcionisanje, odnosno obavljanje železničkog saobraćaja. Zatim, da dobija razna ovlašćenja o donošenju podzakonskih akata za donošenje propisa od značaja za bezbednost železničkog saobraćaja, koji se donose na osnovu zakona o bezbednosti u železničkom saobraćaju itd. Upravo je naša želja bila da se ovaj član 92. dopuni u tom smislu jednom novom tačkom, koja glasi – Direkcija za železnicu, između ostalog, donosi propise o potrebnom kvalitetu novougrađenih uređaja na železničkoj infrastrukturi, imajući u vidu ono što je po mom mišljenju, a možda nisam u pravu, suština Predloga zakona. Prosto je besmisleno obrazloženje za odbijanje amandmana, jer se navodno odbija iz razloga što će poslovi Direkcije za železnicu koja se odnosi na praćenje i primene propisa iz oblasti bezbednosti železničkog saobraćaja, biti predviđeni zakonom kojim se uređuje bezbednost železničkog saobraćaja. Nema nikakve logike, baš kao što mi se čini da ne postoji jedna dobra želja da se to na jedan još kvalitetniji način uredi. Videćete i u narednom amandmanu zašto je to tako. Otuda ne treba da čudi što godišnje čak i do tri milijarde dinara se nenamenski utroši za druge stvari, baš zato što ne postoji pravilna zakonska regulativa. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi 91. i 92. Predloga zakona o železnici govore o statusu i poslovima Direkcije za železnicu. U članu 92. Predloga zakona stav 3. tačka 1. govori da Direkcija za železnicu donosi podzakonske akte. Obzirom da se u pravom poretku podrazumevaju opšti pravni akti, Ustav, zakoni i ostali opšti pravni akti, obzirom da je to zakonodavac samim tekstom Predloga zakona naveo, da je Direkcija za železnicu posebna organizacija koja obavlja poslove državne uprave, a Ustav i član 195. kaže da druga opšta pravna akta može da donosi organizacija koja ima javna ovlašćenja. Pretpostavljamo da Direkcija za železnicu, kao posebna organizacija, ima javna ovlašćenja da donosi podzakonske akte. Imajući to u vidu, ispred poslaničke grupe SRS sam podneo amandman, kojim sam predvideo da u članu 92. stav 3. se doda tačka 4. koja glasi – Direkcija za železnicu prati primenu propisa i donosi izmene onih propisa koji se nisu potvrdili u praksi. Koji je razlog za to? Postoji primer, da u postojećem pozitivnim propisom, pa i ovim predlogom zakona o železnici, na pružnim prelazima nije obavezan znak stop. Takođe, i Andrijin krst nije predviđen kao obavezan znak na pružnim prelazima. Obzirom da Direkcija ima ovlašćenja da donosi opšte pravne akte, uputstva, propise koji bi važili za celu teritoriju Srbije, Direkcija bi mogla da donosi opšti pravni akt kojim bi se uvelo da na pružnim prelazima obavezno postoji znak stop i Andrijin krst, što bi bilo veoma korisno za bezbednost železničkog saobraćaja. Da li imam još vremena? (Predsednik: Možete još minut i tu je kraj.) Vlada je odbila amandman koji sam podneo ispred poslaničke grupe SRS i navela u obrazloženju da će se ova pitanja rešiti posebnim zakonom o bezbednosti saobraćaja, odnosno železničkog saobraćaja. Međutim, i član 91. i član 92. Predloga zakona govori o bezbednosti saobraćaja na železnici, ali je potrebno bilo koji pravni akt Kinezima da decembra 2010. godine, na relaciji između Pekinga i Šangaja, postavimo brzinu voza od 486 km ili da planiraju da u roku od dve godine izgrade pruge i vozove koji će saobraćati i do 1.000 km na čas. Ovim predlogom zakona o železnici, kao i posebnim zakonom o bezbednosti saobraćaja na železnici može uvek da se predvidi neki propis, neka norma, neka odredba koja će dodatno povećati bezbednost saobraćaja na železnici. Hvala.
Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Gospodine Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je poslednji amandman na Predlog ovog zakona koji je podnela poslanička grupa SRS. Kao što ste mogli videti iz ove rasprave, svi amandmani su stručno i argumentovano pisani, sa jednim jedinim ciljem – da se poboljša tekst ovog zakona. Videli ste da nismo podnosili amandmane koji se odnose na prelazne, kaznene i završne odredbe, jer su to oni amandmani koje je najlakše napisati. Mi nismo podnosili takve amandmane nego samo stručne i argumentovane amandmane o kojima smo ovde i govorili. Moram da priznam i da istaknem činjenicu da je Vlada usvojila određeni broj amandmana SRS, međutim, sa druge strane, mogu sa žaljenjem da konstatujem da je mogla da usvoji još barem onoliko amandmana SRS koliko ih je usvojila. Zbog toga ćemo, a verujte mi da će praksa to vrlo brzo pokazati, doći u priliku da vršimo ponovo izmene i dopune ovog zakona. Jer, bez obzira na činjenicu što danas privodimo kraju raspravu u pojedinostima po ovom zakonu, ipak, zbog nekih nedostataka o kojima su govorili pre svega poslanici SRS, a i poslanici nekih drugih poslaničkih grupa, doći ćemo vrlo brzo u priliku da radimo izmene i dopune ovog zakona. Što se tiče ovog samog amandmana na član 94, tražio sam da se u ovom članu doda nova tačka 9, posle tačke 8, kojom će se jasno i na precizan način naznačiti da direkcija ima obavezu da vodi evidenciju o svim vanrednim događajima. U obrazloženju za odbijanje amandmana ste rekli – ona to već i vodi. Međutim, nije to baš tako. Smatram da je veoma važno da u svakom trenutku moramo znati gde, kada i zbog čega su nastali neki vanredni događaji. Nažalost, takvih događaja imamo maltene svakodnevno i mislim da bi usvajanjem ovog amandmana bilo olakšano i omogućeno da se u budućnosti ti događaji spreče ili da se njihov broj smanji, ako ih već nije moguće sprečiti, što, naravno, nije moguće. Ovim bi praktično diskusija u pojedinostima o zakonu o železnici što se tiče SRS bila gotova. Nećemo podržati Predlog ovog zakona zbog svih onih stvari o kojima smo govorili danas ovde, u ovoj raspravi, a i pre nekoliko dana, u načelnoj raspravi. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 98. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Radojko Obradović i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? Ima reč gospodin Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo poslanici, pre svega nešto o samom amandmanu. Član 98. govori o organizovanju nadzora nad sprovođenjem ovog zakona. Tu se u prvom stavu predviđa da nadzor vrši ministarstvo, da inspekcijski nadzor vrši ministarstvo preko republičkog inspektora, u stavu 2, to je sve u redu, a onda se u stavu 3. predviđa sledeće – poverava se autonomnoj pokrajini vršenje poslova inspekcijskog nadzora nad primenom ovog zakona, podzakonskih akata donetih na osnovu ovog zakona, kao i zakona i drugih propisa i opštih akata kojima se uređuje bezbednost i inter-operabilnost u železničkom saobraćaju iz stava 1. ovog člana. Mi smo dali amandman koji je vrlo jednostavan – da se član 3. briše. Naime, meni je potpuno jasno da se AP ili, ako hoćete, i lokalnoj samoupravi, mogu prepuštati razni inspekcijski poslovi u raznim sferama – trgovini i ne znam čemu. To je sve u redu. Ali, ako postoji oblast u kojoj je neophodna apsolutna državna kontrola, koja je vrlo osetljiva na moguće, ne daj bože, nesreće itd, to je železnica. Razumem potrebu vladajuće većine da obezbedi glasove, 126 glasova, i razumem ucene kojima je izložena, ja to sve razumem, ali, ima neka granica koja se ne može preći. Ne možete donositi neka rešenja koja su van pameti i državnog interesa. Naprosto, inspekcija, kad je reč o bezbednosti železničkog saobraćaja, o sprovođenju propisa u železničkom saobraćaju, o koje-čemu, to naprosto mora da ostane apsolutni posao države. Nije železnica Alaj-begova slama. Nije turističko društvo. Železnica je ozbiljna stvar za svaku državu. Čuli smo ovde, ne jednom, da ne postoji nijedna evropska železnica koju država ne dotira. Ne dotiraju Nemci svoju železnicu iz sentimentalnih razloga, nego zato što je to važno. Naravno, i ovaj amandman je odbijen. Mrzi me da čitam obrazloženje, uostalom, bolje i da ne čitam, manje ćemo se nervirati. Vratiću se sada ocenama i procenama zakona. Podsetiću da sam u ime DSS pre dva dana kazao, i moram priznati da sam sad još više uveren u to što sam kazao, da od svih zakona koje je ovo ministarstvo podnelo Skupštini je ovaj apsolutno najgori. To je jedan zakon pisan zato da bi se kazalo kako se mi prilagođavamo Evropi. Da stvar bude tragikomičnija, uopšte se ne prilagođavamo Evropi i pravilima igre u Evropi, nego upropaštavamo svoju železnicu, jer naravno da evropskim železnicama jedino što je važno to je da funkcioniše infrastruktura na Koridoru 10 i ništa ih drugo ne interesuje. Ne interesuju ih ni druge lokalne infrastrukture, s jedne strane, ni to da li mi imamo 50 vagona ili pet miliona vagona. Bolje da nemamo nijedan vagon, jer će onda oni za nas da obavljaju taj posao. To je normalno. Na njih se ne treba ljutiti, gospodine Krasiću. Oni, ljudi, štite svoje interese. Ja se ljutim na nas, jer mi ne štitimo svoje. Pre dva dana, u drugom obraćanju, kazao sam da meni u ovom zakonu fale dve rečenice, u najmanju ruku, da ne kažem - dva člana, da ne kažem - malo više od toga, a to je, prvo, da će država dati garanciju da će neke pruge, neke trase, neka infrastruktura, profunkcionisati iako nema ekonomskog razloga, jer to, naravno, može biti državni interes. Tako na primer, tamo neki ljudi koji žive u nekom zabačenom kraju koji je inače retko naseljen jer nemaju dobre uslove za život, povežu se sa ostalim. Čak smo dobili obećanje od gospodina Mrkonjića da će takav amandman dati Vlada. Nije ga dala. Drugo, u zakonu mora da stoji, drugačije ne vredi, ako to ne zapišemo da mi moramo da poradimo na Koridoru 10, u ovom slučaju misli se na železnički Koridor 10. To je u užasnom interesu naše države. Nezavisno od toga ko sedi u Vladi, i ko čini skupštinsku većinu, a ko skupštinsku manjinu. Jer, ako je sve relativno, ako mi šta više napišemo u zakonu, onaj kome baš nije rentabilna neka pruga, neka radi šta god hoće. Čak mu savetujemo da to radi u zakonu. To je najmanje, možda nešto drugo izmisle. Prema tome, kažem nažalost sam još više uveren u to da je ovo jako loš zakon, ne slažem se sa gospodinom Savićem, on je kazao – pisaćemo izmene i dopune, nećemo pisati izmene i dopune, moraćemo da ga bacimo u đubre. On toliko ne valja da se ne mogu pisati izmene i dopune, mora se pisati nov. Žao mi je što više nije bilo sluha, bilo je pored svega što smo kazali, mi nismo podneli sedam amandmana, prihvatili ste jedan, indirektno ne naš, nego gospođe Đerić, ali prihvatili ste nekoliko amandmana nekih drugih stranaka, ali s obzirom na to kakav je tekst zakona, mislim da ste mogli da prihvatite 80% amandmana koji su ovde dati. Onih 20% su amandmani, da ne kažem koga. Dakle, ostajem pri tome da će, nažalost, ova skupština, po svemu sudeći, izglasati ovaj zakon, da taj zakon ne valja ništa i da ćemo morati da pišemo uskoro novi. Zahvaljujem.
Na član 98. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dan za glasanje će biti 12. septembar u 11,00 časova. Poštovani narodni poslanici, prelazimo na pretres u pojedinostima 2. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PATENTIMA Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom pretresa u pojedinostima 2. i 3. tačke dnevnog reda, pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, prisustvuju i: prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete i nauke, Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu, Mirjana Jelić i Vladimir Marić, pomoćnici direktora Zavoda za intelektualnu svojinu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Goran Mihajlović, Momir Marković, Vladan Jeremić, Radiša Ilić, Dragan Stevanović, Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević, Dušan Marić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Aleksandar Martinović, Gordana Pop-Lazić, Vjerica Radeta, Dejan Mirović, Milorad Buha, Srboljub Živanović, Petar Jojić, Nataša Jovanović, Bojan Mladenović, Tomislav Ljubenović, Zoran Krasić, Ljubomir Kragović, Dragan Živkov, Milan Škrbić, Slađan Mijaljević, Božidar Delić, Nikola Žutić, Lidija Dimitrijević i Boris Aleksić, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste Izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? Gospodin Buha.
Kolega Goran Mihajlović je uputio, u ime SRS, amandman kojim je tražio proširenje definicije Predloga zakona i jasne formulacije svega onoga što je obuhvaćeno predmetom uređenja i definicijom ovoga zakona. Naime, predlagač u članu 1. kaže: "Ovim zakonom uređuje se pravna zaštita pronalazaka". Pravna zaštita je samo jedan segment koji je obuhvaćen ovim zakonom i ništa više. Kolega Mihajlović je išao daleko šire, dublje, sveobuhvatnije, onako kako je pravna praksa u Republici Srbiji, da se obuhvate sve bitne oblasti iz patentnog prava, pa je on rekao u svom amandmanu: "Ovim zakonom uređuju se patentna prava, ograničenja u primeni patentnih prava, pravna zaštita pronalazaka, patent ili mali patent, evropska i međunarodna prijava, uslovi za upis, kao i ostala pitanja u ostvarivanju prava na patent i mali patent." Mišljenje Vlade je da ovaj amandman treba da se odbaci. Kažu: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je predložena formulacija neprecizna i ne obuhvata sve što je propisano Predlogom zakona".Predlogom zakona je obuhvaćena samo jedna mala oblast, a to je zaštita. To je vidljivo iz vašeg zakona, gde ima 19 glava i samo se jedna odnosi na pravnu zaštitu patentnog prava. Zašto je neprecizna i nepoznata? Ovo je jedan voluntarizam onoga ko je odgovarao na ovaj amandman. Mislim da je ovo greška Vlade. Da se otvori bilo koji predlog zakona, videli bi ovo što je navedeno u amandmanu, da je to pravo rešenje, a ne ovo što ste vi pisali u Predlogu zakona o patentima. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Gospodin Ilić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o patentima. Kao što smo čuli, Vlada je prihvatila ovaj amandman, a obrazloženje je sledeće: "SRS smatra da je neuobičajeno da se u pojmovniku kojim se određuju pravni pojmovi zakona spominju ugovori koji su potvrđeni od strane Narodne skupštine". Dobro je što ste ovaj amandman usvojili, inače bi se ceo ovaj odeljak pod nazivom "Značenje izraza" mogao preimenovati u "Značenje izraza, ugovora, konvencija, sporazuma, zakona i rezolucija". U zakonu o patentima ima toliko izraza i pojmova koji treba da se definišu i zaista nije uobičajeno da se u isti koš trpaju sa nazivima akata koje je usvojila Narodna skupština. Oni koji su pisali ovaj predlog zakona kao da nikada nisu pročitali nijedan zakon u svojoj karijeri. Da bi građani mogli da čuju kako to izgleda, recimo, tačka 10) kaže: "Pariska konvencija" i onda se pominje kog datuma je izglasana. Pa: "Budimpeštanski sporazum je Budimpeštanski sporazum" donet 28. aprila 1997. godine ili: "Ugovor o saradnji u oblasti patenata je ugovor o saradnji u oblasti patenata, potpisan 19. juna 1970. godine". Možda je to moderno u EU, ali kod nas je to zaista smešno. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč.
Poštovane kolege narodni poslanici, ovo je nastavak priče koju je započeo Radiša Ilić. Da je zakon pisan u Srbiji, mi verujemo da bi bio drugačiji, da bi bio bolji i kada bi se ta prepisivačka praksa prekinula mi verujemo da registrativa bila u nomo tehničkom smislu kvalitetnija. Gospodin Ilić je započeo jednu priču, i onda dođete do tačke 22. gde se kaže da je sertifikat sertifikat. Pa tom logikom niste morali ni da objašnjavate šta je, za toliko je jasno svima. Mi smo predložili tehničkim i nomotehničkim , kako je to već pravnički ispravno, da se kaže da je sertifikat rešenje, pa nastavak rečenice koji ove u tekstu zakona, mogli ste da smislite šta hoćete, da kažete da je sertifikat akt, da je dokument, da propis, da je rešenje, da kažete da je papir. Bilo bi smislenije nego što ste rekli da je sertifikat sertifikat. Onda u obrazloženju kojim ste mi odbili amandman, upućujete me na član 120. a znate šta piše u članu 120. on se odnosi na rešenje o priznanju sertifikata, ali to je tako u državi je sve moguće jer se zakonodavstvo usvaja sa dokumentima institucije čiji član nismo, i EU i Svetske trgovinske organizacije, i jalov je to posao i od tog posla nema ništa. Ministre promenite politiku idu izbori brzo i učinite nešto pametno za Srbiju. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor i tehnološki razvoj, prihvatili su amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč, izvolite.
Ako dva lica stvore isti pronalazak, u Predlogu zakona patent će se priznati onom licu koje je prvo podnelo prijavu nadležnom organu. Na ovaj način, licu koje je prvo podnelo prijavu, praktično se daje prednost u odnosu na lice koje je prvo stvorilo pravo. Mi iz SRS smatramo da to nije moralno, s jedne strane, s druge strane to je suprotno duhu i cilju ovog zakona, a sa treće strane ovo je suprotno propisima kojima se uređuje imovinsko-pravni i obligacioni odnosi. Iz tog razloga mi smo na ovu odredbu podneli sledeći amandman: "ako nakon izdavanja rešenja o priznanju prava na zaštitu pronalaska drugo lice u sudskom postupku dokaže, da je prvo stvorilo pronalazak, pravo na zaštitu pronalaska pripada njemu čakiako je kasnije podneli prijavu patenta". Vlada je nažalost odbila ovaj amandman uz sledeće obrazloženje: "amandman se ne prihvata iz razloga što član 140. predloženog zakona u potpunosti definiše slučaj ako nakon priznanja patenta treće lice u sudskom postupku dokaže da ima pravo na zaštitu određenog pronalaska". U obrazloženju amandmana, Vlada praktično ponavlja isto onošto smo mi naveli u obrazloženju, zašto amandman treba prihvatiti. Citiram: "Prihvatanjem amandmana upotpunile bi se odredbečlana 3. i izvršilo njegovo usklađivanje sa članom 140. Predloga zakona". Znači, ovo je još jedan primer besmislenih obrazloženja sa kojima Vlada odbija vrlo konstruktivne amandmane. Iskoristiću ovu priliku i prisustvo gospodina Obradovića da skrenem pažnju na jednog izuzetnog pronalazača, na jedan izuzetan pronalazak od kojeg kako pišu stručna lica Srbija može ostvariti milijarde evra koristi. Živoslav Milovanović pronalazač iz Krnjeva, kod Velike Plane, stvorio je ove godine, kod nadležnog organa, patentirao uređaj koji se zove "Uređaj sa rotacionim klipovima", koji se može koristiti kao kompresor, pumpa, vakum pumpa, turbina, motor i kao druge pogonske i hidraulične pneumatske mašine. Ispravu o priznatom patentu, Milovanović je dobio 1. marta ove godine, a za svoj pronalazak dobio je međunarodnu zaštitu. To zadovoljstvo ga je koštalo ukupno, nešto više od 40 hiljada evra. Savez pronalazača Srbije izuma je ocenio, citiram : "Kao izvanredno idejno rešenje, jedinstveno u svetu". Odbor saveza pronalazača, odlučio je da hitno zatraži finansijku pomoć kod Privredne komore Srbije za zaštitu patenta na evropskom i svetskom nivou, uz ocenu da bi izlazak na međunarodno tržište pumpi i kompresora, sa ovim uređajem, Srbiji moglo doneti milijarde evra. Međutim, pošto nije dobio pomoć od države, nije naišao na razumevanje države, i ako se obraćao na razne adrese, Milovanović je svoj pronalazak zaštitio novcem koji je dobio od privatnih lica, od jednog penzionera iz Beograda i od jednog gastarbajtera iz Beograda koji živi u Londonu. Kakav je pronalazak u pitanju, ilustrovaću vam sledećim podacima. Najveći proizvođač pumpi u svetu je "Grunfoks" iz Danske, koji sa godišnjom proizvodnjom i prodajom od 10 miliona pumpi pokriva uglavnom 50% svetske prodaje pumpi. Milovanović je utvrdio da pumpe koje koriste njegov uređaj u istom gabaritu kao ove Danske imaju skoro 100% , preciznije 97% veći protok tečnosti nego pumpe ove danske kompanije. Znači, jedan izuzetan rezultat, izuzetne reference. Citiraću, još jedno mišljenje ovoga odbora za zaštitu i Zavoda za intelektualnu svojinu, gde kažu: "Ovi uređaji su jednostavni za proizvodnju, njihova izrada je jeftina, a primena veoma laka". Radi ilustracije za rad postojećih pumpi potreban je traktoru od 70 konjskih snaga, a za Milovanovićev uređaj dovoljan je traktor od 40 konjskih snaga. Ovaj uređaj je idealan za serisku proizvodnju, posebno za proizvodnju pumpi za vodovode i navodnjavanje. Milovanović bi hteo da pokrene proizvodnju, međutim, kao što pretpostavljate nema novca. Sve ovo iznosim da bi javnost čula za ovaj izuzetan pronalazak, za ovog izuzetnog pronalazača, ali i zato da bih apelovao na ministra Obradovića, da gospodina Milovanovića, koji će mu se obratiti ovih dana primi na razgovor, da se upozna sa ovim pronalaskom, da prući svu neophodnu pomoć da bi se pokrenula seriska proizvodnja uređaja sa ovom pumpom i da nam se ne bi dogodila da za pet, deset ili dvadeset godina da čitamo kako je svetska kompanija ostvarila ekstreman profit proizvodeći pumpe na osnovu ovog pronalaska Živoslava Milovanovića iz Velike Plane. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala gospođo predsednice. Mi smo zajedno podneli amandman na član 3. Član 3. govori o tome koje sve subjekat zaštite, odnosno ko ima pravo na zaštitu pronalaska i tu ima nekoliko stavova. Između ostalog tu stoji, da pravo na zaštitu pronalaska ima pronalazač ili njegov pravni sledbenik ili poslodavac ili njegov pravni sledbenik, znači tretira se ta materija u ovom članu. Mi smo inače podneli amandman na poslednji stav koji kaže: "Da lica zaposlena u nadležnom organu nemaju pravo na zaštitu svojih pronalazaka dok su u radnom odnosu u nadležnom organu, kao i godinu dana po prestanku tog radnog odnosa". Dakle, vi predviđate i kažete da je dovoljno da godinu dana prođe da bi neko imao pravo na prijavu patenta. Zbog građana, inače ostali znamo, nadležni organ jeste u stvari državni ogran, odnosno organ državne uprave koji je nadležan za poslove intelektualne svojine Republike Srbije, odnosno to je u ovom trenutku, verovatno će tako i dugo biti Zavod za zaštitu intelektualne svojine. Dakle, mi predlažemo, s tim što predlagač nije prihvatio naš amandman da se ovaj rok od godinu dana produži na pet, pa da osoba koja jeste radila u Zavodu za zaštitu intelektualne svojine, nema pravo pet godina od dana prestanka radnog odnosa u tom zavodu, da zaštiti svoje pronalaske. Vi ste odgovorili da ne razumete zašto mi produžavamo taj rok. Mi smatramo da rok od godinu dana nije dovoljna zaštita jer ipak ljudi koji rade u Zavodu za intelektualnu svojinu su zaista na mestu gde imaju veliki broj informacija koje se mogu itekako dobro unovčiti, ovo je inače oblast gde neki pronalazači, a pre svega poslodavci zarađuju mnogo novca. Tako da mi smatramo da ovih godinu dana nije dovoljno i da ako već neko iz zavoda je vrstan pronalazač itd, da mora da sačeka da prođe neki razuman rok pre nego što prijavi patent. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić želi reč.
Amandman je stvarno dobar u onom smislu gde skreće pažnju na nešto što jeste pojava o kojoj se priča. Doduše, ima i nekih dokaza, ali da sada ne idemo sa imenima i prezimenima, u suštini amandman treba da reši pitanje sukoba interesa, jer je prosto neprihvatljivo da onaj ko radi u, ne samo nadležnom državnom organu, nego u nadležnim državnim organima, a u dodiru je sa podacima, informacijama i obaveštenjima o pravcima, putevima, smerovima, u kojima neko traga da pronađe nešto, ta lica moraju da se suzbiju, da ne zloupotrebe te informacije kako za sopstvene potrebe, tako i da ne bi prodali informaciju nekom drugom koji bi mogao da završi neki posao. Moram da vam kažem, s obzirom na naš mentalitet i na ovu činjenicu da Evropa nema alternativu, kako rekoste, vidim mi radimo ovo pod stresom, ovi apači lete, nisu još bacili bombe, dobro, onda moramo da otvorimo oči na sve strane. Malo nam pomaže i "Vikiliks" sa ovim depešama, gospođo Đukić-Dejanović, gde oni objašnjavaju šta američka administracija u Beogradu misli o državnim funkcionerima, službenicima. Da li ste pročitali onu depešu gde kažu da imaju svog insajdera kod potpredsednika Đelića, on je do pre šest meseci vodio ovaj resor, on je predložio neke zakone gde treba da se stimuliše naučno-istraživački rad da Evropa plaća naučno – istraživački rad, omogućuje pristup sredstvima, da naša nauka eksplodira, ne daj bože sa tim sredstvima da eksplodira naša nauka, pa sve će da pokradu te patente. Međutim, ovde se promoviše jedan drugi patent. On ne potpada pod odredbe ovog zakona. Ovde su neki patentirali kako mogu da budu funkcionalno nepismeni, a da budu mesije i to ne potpada pod ovaj zakon, gospodine Obradoviću, vi to ne možete da rešite, ma koliko da želite da rešite taj problem. Znači, to je taj problem, odnosno to pitanje samo delimično otvara ovaj amandman. Inače, pošto Evropa nema alternativu, da vam kažem, kada su ovi palili ovu Skupštinu, ovi što su nas proganjali, prvo što su uradili ovde, iselili su "Vinču". "Vinča" se u tri etape seli, a Dragan Domazet je bio prvi. Amerikanci su dali sve, samo da se pomeri radioaktivni i nuklearni otpad, da bi se uništio Institut "Vinča", kao vodeća još iz vremena Pavla Savića. Ide se dalje, sada su instituti polu - privatizovani. Odredba koja govori o pronalazačima koji su do pronalaska došli u toku radnog odnosa, kao naučni saradnici u nekim institutima, danas su omalovaženi, pogotovu oni iz Vojnog instituta, pa im država ne priznaje pravo na patent, ne daje im ni moralnu satisfakciju, a kamo li materijalnu, a ljudi pronalazači bili, zahvaljujući njima, nevidljiv je postao vidljiv, što je vrlo značajno, to je ponos američke avioindustrije, on je pao ovde, jer vidite, na "Histori kanalu", čak i ne prikazuju da je on oboren, on je i dalje nevidljiv, on je vrhunac tehnologije, 20 milijardi valjda košta jedan. Mnogo para su dali. Prosto se plašim da ovakvim propisima mi u suštini ne suzbijamo pronalazaštvo i razne naučne istraživačke delatnosti, pogotovo kod autorskih prava. Zašto? Zato što je sada dominantan princip tržišne ekonomije, jer sve je na tržištu. Kada je sve na tržištu, sve može da se ponudi i sve može da se kupi i može da se kupi i saznanje o tome da tamo neki čovek u nekoj svojoj sredini nešto traži, nešto se bavi nečim, u nekoj svojoj garaži, traga za nekim dostignućima, kao što je gospodin Marić pričao o nekom čoveku, koji je sigurno uspešan kada je u pitanju ta pumpa itd. "Vikiliks" nas upozorava, imamo tastere koji idu po raznim ambasadama, i sve pričaju, i zahvaljujući tome, sada mi znamo šta Amerikanci misle o petoj koloni koju su instalirali ovde, mislim na Srbiju, pa smo tako čuli, Šutanovac je hteo da bude gradonačelnik, ali kao utešna nagrada, postao je ministar odbrane. Dakle, kao utešna nagrada mu je to, zapamtite. Sada pričamo o zaštiti, samo da završim gospođo Đukić, i vi lično znate da postoje neki problemi oko tih patenata, vezano za Kragujevac, a ja preporučujem ljudima koji se bave tim pronalazaštvom, da dobro sve savladaju, da pripremu dokumentaciju, da odmah to nekako registruju, da bi zaštitili svoj pronalazak. Pronalasci se kradu, neke države su napravile ekonomsku i privrednu ekspanziju, zahvaljujući tome što su uspešno kopirali nešto što je vrhunac tehnologije, prebacuju na neku svoju teritoriju, a posle nekoliko godina prodaju ga kao svoj proizvod, pa prodaju i svoje znanje. Imamo ljude koji kradu tu dokumentaciju i nose je u inostranstvo, to znate svi. To treba da se zaustavi, a ovo je jedna varijanta kako da ne curi informacija iz nadležnog državnog organa. Ja širim na nadležne, jer je vrlo važno i ono ministarstvo koje finansira naučno-istraživački rad. Tu dolaze neke informacije. Nekada u neko zlatno vreme, imali smo i neke centre za implementaciju naučnih dostignuća i patenata, a kada je došla nova bezalternativna pro vlast, prvo je centar ugušen, nema novih tehnologija, ne možemo mi da razbijamo, već moramo da kupujemo tehnologiju. Sećate li se rasprave o jednom od naših propisa i ideja da se proda Telekom, pa je rečeno, tu treba da se skoncentriše pamet u vezi informatike. Đelić kaže, to ćemo da prodamo, to nas uopšte ne interesuje. Sada se priča, uskoro treba da donesemo zakon o vraćanju, a kako da vratimo ono što je Đelić uzeo po osnovu kamata. Vidi se kada neko pomeri među, pa je zauzeo, a kako da se vidi kada je neko kamatnom politikom u Srbiji zaradio tolike bonuse, da je postao akcionar od 11,5 miliona evra, kako to da rešimo? Nacionalizacijom, konfiskacijom, na koji način to da rešimo? Znači, vodite računa, jer bez obzira na ovo što napišete, praksa u primeni ovih zakona, rešavanja, je druga dimenzija, i to mislim na ovu istu priču, i to najgora dimenzija ove priče. Hvala što ste imali strpljenja gospođo Dejanović.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi da obrazloži amandman.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 4, Vlada je predložila sledeća rešenja – strano, fizičko i pravno lice u pogledu zaštite pronalaska u Republici Srbiji, uživa ista prava kao i domaće, fizičko i pravno lice, ako do proizilazi iz međunarodnih ugovora koji obavezuju Republiku Srbiju. SRS je predložila da se ova formulacija nešto izmeni, tako da reč "obavezuju Republiku Srbiju", budu zamenjene rečima "su potvrđeni u Republici Srbiji". Vlada je odbila ovaj naš amandman, iz razloga što međunarodni ugovor može da bude potvrđen, a da pri tom nije stupio na snagu, dok termin – obavezuje, podrazumeva stupanje na snagu međunarodnog ugovora. Iz ovakvog obrazloženja jasno proizilazi da Vlada ne zna mnogo o materiji zaključivanja i stupanja na snagu međunarodnih ugovora. Ja upućujem Vladu Republike Srbije, kako bi rekla gospođa Gordana Čomić, na čitanje člana 194. Ustava Republike Srbije, u kome se između ostalog kaže, da potvrđeni međunarodni ugovori i opšte prihvaćena pravila međunarodnog prava, deo su pravnog poretka Republike Srbije, a da potvrđeni međunarodni ugovori ne smeju biti u suprotnosti sa Ustavom. U čemu je problem u ovom vladinom shvatanju, stupanja na snagu i obavezivanja od strane međunarodnih ugovora? Problem je u tome, gospodine ministre što, prvo, ni jedan međunarodni ugovor ne može da obavezuje Republiku Srbiju, ako nije potvrđen od strane Narodne skupštine. Dakle, ne moguća je situacija da je Republika Srbija obavezanan nekim međunarodnim ugovorom koji prethodno nije potvrđen u Narodnoj skupštiniRepublike Srbije. Takvih međunarodnih obaveza koje proističu iz međunarodnih ugovora koji su nepotvrđeni u Narodnoj skupštini, takvih međunarodnih obaveza, gospodine ministre, nema, odnosno ne postoje. Dakle, kad god Republika Srbija zaključi neki međunarodni ugovor on podleže postupku potvrđivanja u Narodnoj skupštini. Druga je stvar šta u međunarodnom ugovoru piše, kad on stupa na snagu. On može da stupi na snagu i 10 godina od kako je potpisan ili 10 godina od kako je ratifikovan, ali ne može nikako da stupi na snagu a da prethodno nije potvrđen u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, amandman SRS je baziran na članu 194. Ustava Republike Srbije i smatramo da prava i obaveza iz međunarodnih ugovora mogu da poseduju kako domaća tako i strana, fizička i pravna lica samo ako su u pitanju međunarodni ugovori koji su potvrđeni u Republici Srbiji, odnosno od strane Narodne skupštine Republike Srbije. Vlada je prilično veštački i netačno razdvojila pitanje obavezivanja putem međunarodnog ugovora od pitanja njegovog utvrđivanja, odnosno stupanja na snagu. Dakle, to je sve jedna identična materija. Svaki međunarodni ugovor koji je potpisan od strane Vlade Republike Srbije ili nekog njenog ministra može da obavezuje domaća, fizička i pravna lica, odnosno strana fizička i pravna lica pod istim uslovima kao i domaća samo ako je taj međunarodni ugovor potvrđen od strane Narodne skupštine Republike Srbije, jer prosto ne želimo da dopustimo situaciju kao poslanička grupa, a nadam se da to ne želi ni Vlada, da se Republika Srbija obavezuje nekim međunarodnim ugovorom koji nije potvrđen od strane Narodne skupštine Republike Srbije. Takve međunarodne obaveze, o kojima se inače mnogo govori danas u Republici Srbiji a koje proističu iz nekih akata koji nisu potvrđeni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, prosto ne bi trebale da se izvršavaju. Tu, pre svega, SRS misli na tzv. saradnju sa Haškim tribunalom. Ništa što nije potvrđeno od strane Narodne skupštine Republike Srbije ne treba da bude obaveza Republike Srbije. Isto je tako i kada je reč o ovim imovinskim pravima i obavezama u oblasti patenata, odnosno zaštite autorskih prava. Ne znam, gospodine ministre, da li postoji neki međunarodni ugovor koji nas obavezuje ili iz koga proizilaze prava i obaveze za domaća ili strana, pravna i fizička lica a da nije potvrđen u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mislim da takvih međunarodnih ugovora nema. Kad kažem - međunarodnih ugovora, mislim na formalno međunarodne ugovore koji su zaključeni shodno pravilima međunarodnih prava, ne mislim na ove tajne međunarodne ugovore koji su zaključeni neformalno, usmeno, iza zatvorenih vrata i za koje građani Republike Srbije ne znaju. Kad su u pitanju patenti, kada je u pitanju zaštita autorskih prava postoje međunarodni standardi i kao što je primetio moj uvaženi kolega Zoran Krasić, pojam međunarodnih standarda je mnogo širi i mnogo kvalitetniji nego pojam standarda EU. Dakle, postoje međunarodni standardi u ovoj oblasti i one bi svakako trebali da se primenjuju, ali su ti međunarodni standardi sadržani u nekim multilateralnim međunarodnim konvencijama koje svakako podležu postupku ratifikacije u Narodnoj skupštini Republike Srbije i prosto nije moguća situacija da se stiču neka prava i obaveze iz međunarodnih ugovora, a da prethodno taj međunarodni ugovor nije potvrđen u Narodnoj skupštini Republike Srbije.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Samo bih nešto da dodam pošto je ovo sve lepo objašnjeno. O čemu se radi? Evo na konkretnim primerima da vam to objasnim. Vi se sećate da su SAD donele zakon kojim su ratifikovali Rimski statut stalnog suda za ratne zločine. Nikada instrumente o ratifikaciji nisu predali generalnom sekretaru UN, već su od 2002. godine, kada je Klinton otišao i došla nova administracija, pokrenuo postupak da zaključe bilateralne sporazume sa svim državama i da bilateralnim sporazumima dokažu da ne može američki vojnik da odgovara za ratne zločine jer, pobogu, oni donose mir, gde god su došli tu je mir. Znači, dokumenta o ratifikaciji nisu predata i taj rimski statut ne obavezuje SAD. Hajde da vidimo kakva je naša praksa. Pa, Snežana Malović je zaključila nekoliko međudržavnih ugovora sa ovom Hrvatskom, onom BiH i onom Crnom Gorom. Sastavni deo tih sporazuma su određeni članovi po kojima ti sporazumi stupaju na snagu odmah. Još uvek nisu ratifikovani u Narodnoj skupštini. Kada im postavim pitanje kada će biti ratifikacija – kažu, baš nas briga. Mi to već primenjujemo. To ima tretman tajnog sporazuma, nelegalnog, nelegitimnog, sporazuma koji nas apsolutno ne obavezuje. Zašto? Zato što nije ratifikovan, zato što nije objavljen u "Službenom glasniku", međunarodni ugovor i zato što ne postoji, ali se postupa. To se radi samo kada vlast ne poštuje Ustav i zakon i kada vlast ne poštuje svoje građane. Zbog toga smo ovim amandmanom skrenuli pažnju da je nemoguće primeniti međunarodni ugovor ukoliko nije ratifikovan ovde. Odmah se ograđuje s obzirom da ova oblast ima kontinuitet gde je sasvim moguće, u to sam siguran, da je još pre deset, dvadeset i više godina takođe izvršena ratifikacija nekih međunarodnih ugovora koji su u to vreme bili obavezujući, ali ovde na nivou načela podnosimo amandman u znak velikog poštovanja prema Ustavu Republike Srbije jer taj Ustav Republike Srbije, nezavisno od Narodne skupštine, donesu građani Republike Srbije na referendumu.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Vojić-Marković.
Hvala. Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, volela bih da mi kažete do kada je prenos naše sednice, da bi smo mogli da planiramo.
Prenos je do nekoliko minuta pre 20,00 časova, a onda će biti odložen prenos.
Hvala. DSS je podnela amandman na član 5. i pre nego što počnem da govorim o samom amandmanu, nekoliko rečenica uvoda. Dakle, u državi Srbiji je na zakonit način osnovan, zvaničan je, registar zastupnika i sasvim je logično da oni koji su članovi odnosno upisani u taj registar zastupnika, mogu da zastupaju pred državnim organima pravna ili fizička lica koja nemaju prebivalište ili sedište na teritoriji Republike Srbije. U članu 5. kažete ovako: "Strano fizičko ili pravno lice koje nema sedište ili prebivalište na teritoriji Republike Srbije u postupku pred nadležnim organom mora zastupati zastupnik u registar zastupnika koji vodi nadležni organ ili domaći advokat". Zaista nemam ništa protiv da može i domaći advokat koji je upisan u registar zastupnika, ali vi to ovde ne pišete, nego razdvajate da to može i domaći advokat i oni koji su upisani u taj registar zastupnika. Pitam vas zbog čega uopšte postoji registar zastupnika? Ako neko nije obavezan da bude upisan u taj registar, zbog čega on uopšte postoji? Vi ste meni odgovorili ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što su prema Zakonu oadvokaturi svi advokati ovlašćeni da zastupaju stranke pred nadležnim organima Republike Srbije. Gospodo, onda mi imamo paralelne organe i jednostavno imamo višak registar zastupnika. Nešto tu nije u redu. Ono što bih volela takođe da prokomentarišem sa vama, kada sam govorila u načelu spominjala sam da nema potrebe da se ugledate na zakone Australije i Danske. Bila sam uporna pa sam pregledala zakon Danske, nisam Australije, smatrajući da je to besmisleno, ali sam pogledala zakon Danske i zakon Hrvatske koja je, recimo, nama susedna država i bilo vrlo zanimljivo da pratimo njen put prema EU jer ona je daleko ispred nas. Oni imaju samo mogućnost da zastupaju pravna i fizička lica koja nemaju sedište ili prebivalište na teritoriji Republike Srbije, odnosno Hrvatske, oni koji su upisani u registar zastupnika. Dakle, nemam ništa protiv i advokati domaći koji su upisani u taj registar mogu to da urade. Ovako, čini mi se da pravite zaista jednu smutnju. Morate pratiti, zapravo mislim da je to generalno problem. Zakoni moraju biti usaglašeni, ono što pište u jednom mora pratiti i ono što sledi u drugom zakonu. Ovde kod vas svi zakoni su se pomešali, sve su nadležnosti izmešali. Imate Zakon o advokaturi, pozivate se jednog trenutka na njega, onda imaju neki zakoni koji su uneti pre, pozivate se na njih. Prosto, mora se stati i videti dokle smo stigli. Dajte jednu mogućnost i neka ta mogućnost važi za sve. Ovako, mislim da ako ne prihvatite naš amandman tek će onda nastati cirkus. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik gospođa Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Buha.
Koleginica Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na član 5. stav 2. Predloga zakona i zatražila da se on briše. Zbog javnosti ću pročitati, ali je vrlo bitno pročitati i stav 1. jer stav 2. proizilazi iz stava 1. U stavu 1. kaže se da strano fizičko ili pravno lice koje nema sedište ili prebivalište na teritoriji Republike Srbije u postupku pred nadležnim organom mora zastupati zastupnik upisan u registar zastupnika koji vodi nadležni organ ili domaći advokat. Stav 2. kaže ovako – izuzetno od odredbe stava 1. ovoga člana strano fizičko ili pravno lice može samostalno bez zastupnika preduzimati sledeće radnje: pod jedan, podnošenje prijave i preuzimanje drugih radnji u svrhu utvrđivanja datuma podnošenja prijave za zaštitu pronalazaka. Onaj ko je pisao ovo morao bi objasniti kako će to on podneti, kako će to fizičko i pravno lice podneti i koje su to druge radnje u svrhu utvrđivanja datuma podnošenja prijave itd. Najspornija je tačka 2. kaže – primati obaveštenja od strane nadležnog organa u vezi sa postupcima iz tačke 1. ovog stava. Kome će nadležni organ uputiti pismeno, vezano za podnetu prijavu? Na koju adresu? Kako korespondirati sa nekim ko nema sedište, ni prebivalište na prostoru Republike Srbije? Pod tri – plaćati takse i naknade troškova upravnog postupka. Kako uplatiti taksu? Nemoguće. Idite sada na poštu i vi kao građanin koji imate prebivalište i ličnu kartu i državljanstvo uplatite nešto na bilo koji račun ako nemate adresu. Ako ne upišete adresu, to ne možete učiniti. U bilo koju poštu ili banku idite i napravite radnju i recite da nisam u pravu. Ovo je sada suštinska primedba koja je izneta u ovom amandmanu. Pitanje je svrsishodnosti i opravdanosti omogućavanja nekome ko nema ovde prebivalište, nema boravište, da dođe, da izvrši bilo koju pravnu radnju bez zastupnika. Idite u bilo koju državu sveta i napravite bilo koju pravnu radnju, a posebno pravnu radnju u ovoj oblasti i videćete da je to nemoguće. Mi ovim načinom omogućavamo, ovo je jedan ventil kako strana fizička i pravna lica mogu obavljati radnje, a posebno su opasne formulacije koje kažu – druge radnje u svrhu utvrđivanja datuma, koje omogućavaju stranim fizičkim licima da rade ono što mi kao građani ove države ne možemo. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Donka Banović ima reč.
Hvala. Ovo je praktično naš drugi amandman na ovaj isti član 5. koji govori o zastupanju. Moja koleginica je obrazložila amandman na stav 1. Ovaj sledeći amandman se odnosi na stav 4. i to ne govorimo o predloženim rešenjima, nego o upotrebi na nekoliko mesta jedne reči, koju praktično ne znam kako da izgovorim, zato što ne znam gde se nalazi akcenat u toj reči. Reč je o reč koja se piše "pismena". Može da se izgovori kao pismena, pridev ili verovatno kao pismena kada je u funkciji imenice. Ako već govorite i koristite ovaj termin, onda je trebalo i u članu 2. gde govorite o značenjima pojedinih izraza, onda je trebalo tu da napišete – reč pismena znači to i to. Vi mene upućujete, čini mi se, na Zakon o opštem upravnom postupku i govorite da je u tom zakonu u članu 79, kaže – propisano dostavljanje punomoćniku za prijem pismena, pa ste vi i preuzeli tu reč sa tim nekim značenjem. Koliko shvatam, to je kompletna neka prepiska ili komunikacija između Zavoda za intelektualnu svojinu i osobe koja zastupa, odnosno koja je punomoćnik nekome. Vi tražite da vam pronalazač na vreme dostavi podatke o tome ko mu je punomoćnik, kako bi on mogao da prima te pismene. Zameram vam što to niste objasnili u ovom rečniku izraza. Zakon jeste da se piše, ovo će verovatno najviše koristiti zastupnici, odnosno advokati koji se bave ovom materijom, čak i njih nije veliki broj, ali kada donosimo zakone, onda bi trebalo da se i podrazumeva da to može i običan građanin, koji nije pravnik sa tom specijalizacijom da razume. Pogotovo je ovo zakon koji je interesantan za pronalazače i oni su veoma pametni i inteligentni ljudi, ali mislim da će i oni imati velikih problema da neke članove u ovom zakonu razumeju. Razmišljala sam koji bi tu termin mogao ići. Čak mi je u nekom trenutku palo na pamet, pošto vidim da govorite o adresi, putem pošte se dostavljaju rešenja, obaveštenja itd, u nekom trenutku mi je palo na pamet da napišem tu – pisma ili pošta. To bi bilo još smešnije od ove reči "pismena". Amandmanom sam vam predložila da umesto "pismena" koristite reč "obaveštenja". Vi kažete da nisu uvek obaveštenja, nego da su nekada i rešenja, ali to može da bude i obaveštenje koje sadrži rešenje, jer je to u principu zatvoreno pismo koje se dostavlja. Mislim da biste ubuduće mogli da povedete računa. Ima još nekih mesta u ovom zakonu. Nije samo ova reč sporna, nego i neke druge reči koje čovek nikad nije čuo. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite, gospodine Buha.
U članu 7. data je definicija patenta. Predlagač kaže – patent je pravo koje se priznaje za pronalazak iz bilo koje oblasti tehnike, koji je nov, koji ima inventivni nivo i koji je industrijski primenjiv. Predložio sam u ovom amandmanu da se doda – poljoprivreda, s obzirom da ste u članu 13. uključili i poljoprivredu. Zbog javnosti moram pročitati odredbu člana 13. Predloga zakona. Član 13. definiše upravo industrijsku primenjivost. Kaže: "Pronalazak je industrijski primenjiv ako se predmet pronalaska može proizvesti ili upotrebiti u bilo kojoj grani industrije,uključujući i poljoprivredu. Takva pravna formulacija, da ne budem grub,koja je neprimenjiva u najlakšem obliku tumačenja, ali ako već uključujete poljoprivredu, onda morate u obrazloženju patenta uključiti poljoprivredu. Zbog toga je amandman i predložen u tom tekstu, znači koji je industrijski primenljiv, odnosno koji je primenljiv u oblasti industrije i poljoprivrede. Kada govorimo u jezičkom, legitimističkom smislu, termin "i koji je industrijski primenljiv", ne odgovara baš duhu srpskog jezika. Mora da se kaže – primenljiv u oblasti industrije. Ako spominjemo i poljoprivredu, onda u oblasti industrije i poljoprivrede. Vi meni u odgovoru na ovaj amandman kažete u obrazloženju sledeće – amandman se ne prihvata iz razloga što je u članu 13. Predloga zakona definisano šta znači industrijski primenljivost pronalaska, koja obuhvata i poljoprivredu. To sam i predložio. Nejasno je. Neargumentovano. Ovo je bacanje prašine na celokupno zakonodavstvo. Ono što je najbitnije ovde naglasiti zbog čega smo išli na amandmane. Pripremili smo 30 amandmana, jeste upravo kopiranje svega onoga što nam neko od eksperata koji dolaze sa zapada da u obrazloženju. Definiciju patenta i patentnog prava imamo i u 19. i 20. veku. Imamo neka tri tipa definicije patentnog prava. Jedna je usko evropska, evropska i anglosaksonska. Mi smo preuzeli, udrobili smo sve ono što je definisano kao definicija patenta, iz Pariske konvencije, iz Budimpeštanskog sporazuma, iz Ugovora o sporazumima u oblasti patenata, udrobili jednu definiciju koja se ne može koristiti u pravnom sistemu Republike Srbije jer jezički ne odgovara. To je puko nabrajanje nečega što se ne uklapa jedno u drugo, ni u pogledu padeža, ni u pogledu sistema itd. To je štetno. Ali to sve prolazi, nažalost sve tako prolazi. Kada ne prihvatate amandmane u redu, SRS je napisala amandman pa ga odbijate, ali to mora biti smisleno. To ne može biti ovako glupo kao što je ovde navedeno. Jel to što je navedeno ovde, vi u 2. članu obuhvatate i onda kažete – ne prihvata se zbog toga što je tamo to predviđeno. Što ga onda niste stavili u članu 7. U članu 7. ako ste mislili da obuhvatite i poljoprivredu onda ne možete da ne obuhvatite poljoprivredu. Vi kažete da je patent pravo koje se priznaje za pronalazak iz bilo koje oblasti – tehnike, koji je nov, koji ima inventivni nivo i koji je industrijski primenjiv. Ne može biti samo industrijski ako je oblast poljoprivrede. Jedino ako niste svrstali poljoprivredu u oblasti industrije. Nikada dosada niko to nije svrstao poljoprivredu u oblast industrije, to su posebne ekonomske grane i one su odvojene i kao takve, ali to vi tako krstite. Hvala.
Reč ima ministar, dr Žarko Obradović. Izvolite.
Kolega Buha, čini mi se da je vaše objašnjenje toliko logično da ga ne treba ponavljati. Jer ako ste primetili član 7. stav 1. objašnjava šta je patent i konstatuje da je patent pravo koje se priznaje i za pronalazak iz bilo koje oblasti tehnike koji je nov, koji ima inventivni nivo i koji je industrijski primenjiv. U članu 13. se konstatuje šta je industrijski primenjivo. Onda bi trebalo da ponovimo u članu 7. dodatak svega ovoga. Mi smo vrlo jasno rekli – uključuje bilo koju granu industrije, uključujući i poljoprivredu. Nema potreba da samo naglašavamo i poljoprivredu, kako ste vi ovde rekli – industrije i poljoprivrede. Jer, u članu 13. je objašnjeno da imaju i u drugim granama industrije, uključujući i poljoprivredu. Vrlo je logično objašnjenje. Stvarno je logično. Koliko god se vama činilo čudnim zašto nismo prihvatili amandman, objašnjenje je vrlo logično, ili da proširimo član 7. pa da ne postoji stav 13, ili ako već postoji stav 13. nema potrebe da proširimo član 7. stav 1. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Buha ima reč. Izvolite.
Gledajte, kada se nešto definiše, onda definicija mora biti potpuna. Definicija mora biti jasna, ona mora odgovarati stvarnom stanju, ako je primenljivost u oblasti industrije, onda to morate. Ako se primenjuje i u nekoj drugoj oblasti, u ovom slučaju poljoprivrede, onda to mora ući u definiciju. Koliko znam, industrija i poljoprivreda su dve različite ekonomske grane. Ako spominjete industriju, onda morate spomenuti definiciju patenta i poljoprivrede.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman kojim je predložio dodavanje novog člana 7a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Član 9. ovog zakona o patentima je zbunjujući. Prosto je to neverovatno. Metodologija pisanja zakona, propisa, podzakonskih akata je jednostavna, ako se zna šta se hoće tim zakonom. Osnovno pravilo pri donošenju i pisanju zakona je, da članovi u jednom zakonu ne mogu biti suprotstavljeni jedan drugom. Ako se desi da u jednom članu budu dve stvari suprotstavljene, onda je to jako loš zakon i taj zakon nije dobar. Upravo iz tih razloga smo podneli amandman na član 9. Ako ga pažljivo pročitate, videćete da postoji jedna suprotnost koja je potpuno nepotrebna u tom članu. Zato smo predložili da se taj nastavak ovog prvog stava izbriše, jer je sasvim dovoljna jedna rečenica koja glasi – pronalasci čija bi komercijalna upotreba bila protivna javnom poretku ili moralu, da se ne mogu štititi patentom ili malim patentom. Mislimo da to sasvim dovoljno i jasno određuje stav tog zakona prema malim patentima i patentima. Čini mi se da nije prvi put da u ovom zakonu postoje suprotstavljene stvari. Dešava se to u mnogim zakonima koje Vlada predlaže. Podsetiću vas šta se desilo sa upitnikom koji je stigao iz EU i koliko je tu bilo netačnih podataka, koliko suprotstavljenih stvari. Taj upitnik je vraćen ovoj vladi na doradu, na ispravku netačnih podataka. Ono što je stvarno zaprepašćujuće je to, što se uvek kaže, i to je izgovor, da je to usaglašavanje sa propisima EU. Ako je to tako, onda ih usaglasite. Nemojte slati zbunjujuće poruke. Kome može biti jasno? Čak ni pravnicima ovaj član nije jasan. Dve potpuno suprotstavljene stvari u jednom članu. Kako da se tumači? Kako da se tumači uopšte taj zakon i uopšte ovaj član? U prvom delu toga vi govorite da to ne može biti suprotstavljeno, a u drugom delu nalazite specijalne uslove, da to ipak može da se koristi u komercijalne svrhe. Potpuno jedna neshvatljiva stvar. Mislim da je u redu da ovaj amandman prihvatite.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Meni uopšte nije jasno zašto se ovo ugrađuje u zakon o patentnom pravu. To je osnovni problem ovog člana gde je podnet amandman. Amandman ima smisla. Sada ću da prevedem šta to znači. To znači da je pronalazač patentirao svoj pronalazak, a pronalazak je toliko opasan da nanosi štetu, uništava civilizaciju, moral itd, pod uslovom da patent uđe u komercijalnu upotrebu. Onda, sada, birokratski se kaže – sa gledišta patentnog prava, on je moguć, treba da ima zaštitu. Sada se tu nešto teoretski razglaba, nepotrebno, jer ova materija ne treba da uđe u zakon o patentima. Sad jedan konkretan primer. To bi bilo, otprilike, kao da ste pre 40 i nešto godina doneli propis, pa rekli – ne može da patentira onaj koji je izmislio video rekorder. Zašto? Zato što je prva njegova komercijalna upotreba bila u avionima i satelitima, odatle se špijunski snimalo, pa kad je to, što bi rekli mladi, provaljeno, onda je to krenulo u komercijalne svrhe, eksploataciju i velike zarade. Znači, jedno je pronalazak, dostignuće, a drugo je komercijalna upotreba. Komercijalna upotreba podleže zabrani, a pronalazak, ukoliko postoji neko tehničko, tehnološko dostignuće, se registruje. Ovi opasni pronalasci treba da se drže i u tajnosti, a, gospodine Dimitrijeviću, otišao je on, tu su Donka i Milica, ovo što je ovde napisano, pa to primenjuje Svetska zdravstvena organizacija. Ona je cela u tajnim projektima. Ona je cela u zabranjenim pronalascima. Zamislite šta su se setili genijalni umovi povodom genetski modifikovanih biljaka, organizama, itd. Kaže – to nije toliko opasno jer treba da reši problem gladi i zato ga preporučujemo za podsaharsku Afriku. To u našem prevodu znači - tamo ćemo da dajemo da ubijamo ljude, a nećemo da to jedemo mi u Londonu.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospođo Marković, imate reč.
Hvala, gospođo predsednice. Ne mogu da oslovim gospodina ministra, ali gospodine Krasiću, ne ubija genetski modifikovana hrana, ona samo dovodi do toga da ste dugo bolesni i da vas leči farmaceutska industrija. Član 9, DSS je podnela amandman i na član 9. stav 1. tačka 4), koji se odnosi na ono što se ne štiti patentom ili malim patentom. U stavu 1. tačka 4) vi kažete ovako – postupci izmene genetskog identiteta životinja, ako je verovatno da ti postupci izazivaju patnju životinja, bez postizanja značajne medicinske koristi za čoveka ili životinju, kao i životinje koje su rezultat takvih postupaka. Pošto smo mi podneli amandman koji je glasio ovako - postupci izmene genetskog identiteta životinja i tačka, bez ovog dalje što ste nabrajali o postupcima koji izazivaju patnju životinja, vi ste nama odgovorili sledeće. Kažete vi - amandman se ne prihvata iz razloga što je ovaj član u skladu sa članom 6. stav 2. Direktive 9844 EZ Evropskog parlamenta i Saveta od 6. jula 1998. godine, o pravnoj zaštiti pronalazaka iz oblasti biotehnologije. Prvo, ovo nije tačno. Znate zašto nije tačno i kako znam da nije tačno? Eto tako što smo mi ovde relativno skoro imali jedan zakon, koji se zove Zakon o dobrobiti životinja, koji je vrlo precizno razradio upravo ovu direktivu i koji je u suprotnosti sa ovim što ste vi ovde napisali. Dakle, ponovo se dešava situacija da mi imamo dva suprotstavljena zakona u srpskom pravosuđu. U jednom piše jedno, a u drugom piše drugo. Molim vas, pogledajte šta piše u Zakonu o dobrobiti životinja. Bila sam vrlo zainteresovana upravo zbog ovog slučaja koji se dogodio pre nekoliko dana u Tiganjici i vrlo sam dobro pročitala šta piše u tom zakonu, upravo zato što se, zahvaljujući tome što nam se mešaju nadležnosti nad zakonima ministarstva, u tom slučaju Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva ekologije, događaju ovakvi slučajevi. Materija je potpuno ne pokrivena, svi peru ruke. Žena je radila ili nije radila po zakonu i, eto, našla se slučajno šetajući u kavezu medveda. To je naravno apsurd u jednoj pravnoj državi, a Srbija mora da bude pravna država i zato se mi zalažemo. Pogledajte šta ste napisali i uporedite sa drugim zakonima. Iskreno vas molim da konačno počnemo da imamo o svim zakonima isto tumačenje. Hvala vam.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Samo, gospođo Đukić-Dejanović, da objasnim ono što me gospođa Milica nije razumela. Znate, tanana je razlika između toga da li genetski modifikovani organizmi i hrana ubijaju ili nalažu potrebu lečenja. Šta ako nema lečenja? Znači, ubija, je li tako? To je otprilike kao ona šala koja kaže – dva blizanca umrla istog dana, jedan pušio, drugi nije puši, u čemu je razlika? Nema razlike. Kaže – ima razlike, onaj što nije pušio umro je zdraviji. To je sad već malo smešno. Međutim, dobra je ova ideja da se malo podsetimo nekih stvari. Sećate se 2000. godine kada je sunce ogrejalo ovu Narodnu skupštinu ovde i kada je gospođa Dulić-Marković bila glavna za kontrolu namernica i onoga što je ulazilo itd. I onaj Saša Vitošević, kako beše? Onda uđe genetski modifikovana soja, pa sojina sačma itd. Mi digosmo galamu ovde, a i vi ste iz SPS dizali galamu zato što je to zabranjeno. Ne, kaže – vi ste primitivni i prosti, to se u Evropi koristi itd. Samo da znate da smo pre nekoliko godina doneli propis kojim smo zabranili to. Samo da vam skrenem pažnju zbog tih vaših evropskih standarda, oni su vrlo fluidni. Jednostavno, prosto ne mogu da shvatim da ovde sve može da se predstavi standardom. Tu je ta opasnost, jer vidite i sami da stradaju oni koji veruju DS. Prosto, ne znam, mislim da će velika paučina da zavlada u američkoj ambasadi posle Vikeliksa, niko neće smeti da ide tamo jer su tamo sve špijuni, vidite i sami. Sad smo i saznali kako se dobila lokacija za novu ambasadu. Sve nam je jasno. A posle Perišića, da vam ne pričam. Znači, budimo malo više oprezni i vodimo računa o našim interesima, jer niko bolje ne može da štiti naše interese od nas samih. Dokle god vi nemate alternativu sa Evropom morate da me trpite, a ovo sa EU mnogo mi dobro ide, vidite i sami. Istera ja EU iz Srbije. Danas ste imali onaj komemorativni skup u palati. Videli ste i sami, morala je spikerka da zove publiku da aplaudiraju papagaju onom.
To što pogrešno zaključujete i percipirate, u to neću ulaziti, ali molim da poštujete dostojanstvo zvaničnika ove države. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha.
Slična je situacija u članu 10. Predloga zakona kao i kod prethodnih članova. Jednostavno, prevodilac odradi svoj posao, striktno prevede sa engleskog jezika određenu pravnu materiju i niko posle toga ga ne usaglašava sa pravnim sistemom Republike Srbije i sa jezičkim sistemom Republike Srbije. Takva je situacija i u članu 10. Član 10. stav 1. kaže ovako – pronalazak je nov ako nije obuhvaćen stanjem tehnike. Evo, sad da izađem ovde ispred Skupštine i prvog prolaznika da pitam da li mu je jasna definicija pronalaska, koji je pronalazak nov, kako ste vi ovde rekli, neće mu biti jasna odrednica koju ste ovde naveli – stanje tehnike. To vam garantujem. Od sto ljudi, možda će jedan reći da iz neznanja. Stanje tehnike kao pravni pojam ovde smeta i treba ga prilagoditi jezičkoj odredbi, onoj koja odgovara duhu srpskog jezika, a to je postojeća tehnička znanja koja odgovaraju ovde. Vi ste mi u obrazloženju za ovaj amandman rekli sledeće – amandman se ne prihvata iz razloga što je stanje tehnike izraz koji je pravni standard u terminologiji patentnog prava u Republici Srbiji i definisan je u članu 10. stav 2. Predloga zakona. Osim toga, ova odredba je usklađena sa članom 54. Konvencije o evropskom patentu, koja je obavezujuća u Republici Srbiji. Obavezujuća samo zato što je na njoj radio prevodilac, niko više. Nema tu pravnika, nema tu lingviste koji je ušao. Kada prevodilac prevede, onda prvo lingvista mora da uskladi to sa jezičkim sistemom Republike Srbije. To je primedba SRS, ne samo na ovaj zakon, nego gotovo na sve proevropske zakone koje ste doneli koji imaju ovu odliku. Prevodilac to striktno prevede onako kako to odgovara duhu engleskog jezika, nemačkog, italijanskog, ali ne odgovara duhu našeg jezika, neprimenljiv je, narod ga ne razume. Suština onoga što je definisao Platon je da je ona jasna, jezgrovita. Ona niti je jasna, niti odgovara duhu srpskog jezika. Zbog toga smo tražili da se prilagodi, bez obzira što nas obavezuju konvencije, ali nas ne obavezuju na to da koristimo nejasne termine. Obavezuje nas konvencija i međunarodna pravila da odgovaraju duhu našeg jezika, da što jasnije i jezgrovitije shvatimo šta je rečeno tom pravnom i jezičkom formulacijom. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da)
Ovaj amandman sam podneo u ime poslaničkog kluba SRS na član 13. Predloga zakona, koji se odnosi na industrijsku primenjivost pronalazaka. Na prvi pogled bi moglo delovati kao da se radi više o jezičkom usklađivanju teksta. Međutim, to nije bio cilj podnošenja ovog amandmana. Naime, amandmanom je predloženo da se umesto reči: "uključujući i poljoprivredu" napiše: "i poljoprivredi". Stav poslaničkog kluba SRS je da je potrebno, kada se pišu zakoni, poljoprivredi dati mesto koje zaslužuje. U ovom slučaju član 13. bi glasio: "Pronalazak je industrijski primenjiv ako se predmet pronalaska može proizvesti ili upotrebiti u bilo kojoj grani industrije i poljoprivredi". Smatramo da je ovo mnogo ispravnije. Neosporno je da se u zakonu pominju termini koji su u vezi sa poljoprivredom, sredstva za zaštitu bilja, preparati, lekovi za lečenje i sprečavanje bolesti kod životinja i dr. To je razlog više da ovaj amandman poslaničkog kluba SRS bude prihvaćen. Važno je u ovoj raspravi istaći da je predlagač u obrazloženju za donošenje ovog zakona naveo kao jedan od razloga to da primena pronalazaka sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima zahteva potpunu harmonizaciju Zakona o patentima sa direktivama i uredbama EU, koje se odnose na patente. Vlast u Srbiji, od početka primene pomenutog sporazuma, ne želi da javnosti prizna koliku štetu ta primena donosi Srbiji, a posebno poljoprivredi. Pre samo nekoliko dana smo imali prilike da putem medija vidimo da se među proizvodima koje Srbija uvozi nalaze i šljive. Kakav apsurd, morate da priznate. Iskoristio sam ovu priliku da na ovom jedinstvenom primeru pokažemo kako priče koje nam vlast servira o blagodetima koje Srbija nosi prelazni trgovinski sporazum, jednostavno, padaju u vodu i ne primenjuju se. Hvala.
Na član 21. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik gospođa Vojić-Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Izvinjavam se što ovako reagujem, učinilo mi se da ste preskočili amandman na koji sam želela da reagujem. To je amandman na član 22. Moram da pročitam naslov iznad člana 22, gde piše: "i strpljenje prava nosioca prava", a sada taj član glasi ovako: "ako je zaštićeni proizvod stavljen u promet na teritoriji Republike Srbije od strane nosioca prava ili uz njegovu saglasnost, sticalac tog proizvoda može slobodno da ga upotrebljava i da njim raspolaže". Mi smo zaista morali da reagujemo na reč: "sticalac". Šta znači reč "sticalac" i da li ona uopšte postoji u srpskom jeziku? Dolazim iz grada Valjeva, koji govori, kažu, vrlo čisto i gramatički ispravno. Da sam mom profesoru u valjevskoj gimnaziji slučajno, nekom nesmotrenošću rekla: "sticalac", mislim da nikada ne bih maturirala. Iskreno vas molim da kada napišete stručno zakone, tj. prevede ih neko, date nekome ko poznaje srpski jezik, jer ovo će se u Srbiji primenjivati. Potpuno je smešno da se neki termini u ovom zakonu, a ima ih poprilično, ovaj "sticalac" se pominje mnogo puta, pojavljuju u zakonima. Pozivate se da se oni pojavljuju u nekim drugim zakonima. Iskreno vas molim, mi uredno pišemo amandmane, DSS drži do čistote svog jezika i ne stidimo se što smo Srbi i što živimo u Srbiji, jako nam je važno da ovaj bogat i dragocen jezik ostane našim naslednicima i zato vas molim, dajte nekome da prevede to što ste vi napisali, odnosno samo preveli sa nekog drugog jezika. Ovo ostaje, nadam se da vi ne držite da zakone koristite 15 minuta ili tri meseca, ovaj zakon je poprilično važan, jako je obiman i nadam se da će da traje neko vreme. Zato vas molim, pišite na srpskom jeziku, da ljudi razumeju. Ima u srpskom jeziku izraz za ovo što ste vi napisali: "sticalac". Hvala.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospođa Donka Banović ima reč.
Pošto je moja koleginica govorila o imenici "sticalac", zamislite šta će biti kada počnu da primenjuju i ovu modu da za vršioce radnje ženskog roda stvaraju još novije imenice, pa će onda biti ili "sticalica" ili "sticateljka", tako da vas i ja molim da vodite računa o tome šta pišete u zakonu. Naš amandman na član 26. se odnosi na tačku 1. To je jedan obiman član, a inače se tu govori o prinudnim licencama, odnosno: "Ako nosilac prava odbije da drugim licima ustupi pravo na ekonomsko iskorišćavanje zaštićenog pronalaska ili im postavlja neopravdane uslove za takvo ustupanje, organ državne uprave, nadležan za poslove iz oblasti u kojoj pronalazak treba da se primeni, može, na zahtev zainteresovanog lica, posle razmatranja slučaja, izdati prinudnu licencu u sledećim slučajevima", pa ovde imamo nabrojano dosta takvih slučajeva. Ono što nije dobro, to je ova prva tačka, gde se govori da taj određeni državni organ uprave može da ustupi prinudnu licencu, a protivno volji one osobe koja je nosilac prava te licence, u slučaju da nosilac prava na pronalazak sam ili preko drugih lica ne koristi tu licencu ili nedovoljno koristi zaštićeni pronalazak u Republici Srbiji. Meni je ovde bila jasna namera predlagača zakona da neko može neopravdano, da može da smatra i neko drugo lice koje hoće da koristi taj pronalazak, pa onda usporava sve zato što ne može sa njime da se postigne dogovor. Šta vama znači "nedovoljno koristi zaštićeni pronalazak"? Reč: "nedovoljno" meni može da znači nešto, vama može da znači nešto drugo. Može da bude upotreba, da se dovoljno koristi, a vi ćete reći da se nedovoljno koristi. Vrlo je teško ovako nepreciznu tačku ostaviti u zakonu. Ovo je zaista nešto što može da bude izvor velikih zloupotreba i dodele tih prinudnih licenci drugim licima, protivno volji onoga ko zaista poseduje licencu. Mislim da je trebalo da prihvatite ovaj amandman. Žao mi je što ministar nije tu, zato što znam da gospođa Tapić ne može da mi odgovori u Skupštini, da mi kaže kako vi ili taj neki drugi nadležni organ možete da izmerite reč ili to da se nešto nedovoljno koristi.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li još neko želi reč? (Da.)
Reč je o članu 28. stav 4, da li je tako? Član 28. govori o obimu i trajanju prinudne licence, dakle o ovoj licenci o kojoj smo malopre govorili. Dakle, to je iz tog dela ili oblasti zakona. U stavu 4. se kaže – prinudna licenca izdaje se prevashodno za snabdevanje domaćeg tržišta. Reč prevashodno opet ništa ne znači ili je trebalo da uopšte izostavite to jer mi nije jasno da predlagač ovde kaže da će se te prinudne licence izdavati za potrebe domaćeg tržišta, to je valjda bila namera čim ste to uneli, onda je trebalo da izostavite reč prevashodno. Predložila sam da umesto reči prevashodno se doda reč isključivo i da se te reči zamene, pa onda glasi taj stav "prinudna licenca izdaje se isključivo za snabdevanje domaćeg tržišta". Onda je sve to jasnije. Ako ovako opet ostavite onda je to opet izvor raznih zloupotreba, prevashodno, ali i ne mora.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala gospođo predsednice, dakle, član 28. govori o obimu trajanja prinudne licence, u stavu 6. vi ste napisali ovako – preispitivanje daljeg postojanja okolnosti iz stava 5. ovog člana koji se odnosi na ove prinudne licence, vrši organ državne uprave nadležan za poslove iz oblasti u kojoj pronalazak treba da se primeni na obrazloženi zahtev zainteresovanog lica. Mi smo smatrali da to nije dovoljno i smatrali smo da treba da promenimo ovaj član, odnosno da ga proširimo i ovako glasi, kako smo ga mi napisali u amandmanu – pre ispitivanje postojanja okolnosti iz stava 5. (to su prinudne licence podvlačim) vrši organ državne uprave nadležan za poslove intelektualne svojine u saradnji sa organom državne uprave koji je nadležan za poslove iz oblasti u kojoj se pronalazak primenjuje, a na obrazloženi zahtev zainteresovanih lica. Mi zaista mislimo da ovako izgleda kompletno i zaista mislimo da ovo popravlja, ovo što ste vi napisali, odnosno da ovo što smo mi napisali mnogo bolje nego ovo što ste vi napisali u stavu 6. Zato smatramo da treba da još jednom razmislite i da prihvatite ovo što smo napisali. Hvala vam.
Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Reč ili dve samo, zato što mislim da zaista treba skretati pažnju na korišćenje srpskog jezika, ponovo se kroz zakon provlači "sticalac", mislim da to nije dobro jer sledeći zakon koji dođe sa ovakvom imenicom će nam reći, znate pa u onom prethodnom je već prošlo pa ćemo ga mi preneti. Mislim da je to loša praksa, da jednom treba sesti i videti i editovati ove naše nesrećne zakone, upravo prevodeći ih na srpski jezik. Hvala vam.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
U članu 33. kaže – organi državne uprave nadležan za poslove zdravlja će obavestiti TRIPS, veće o pravosnažnim odlukama o izdavanju prinudne licence za patente koji se odnose na proizvodnju farmaceutskih proizvoda, za izvoz u zemlje sa problemima javnog zdravlja pod uslovima pod kojima je izdata kao i njenoj izmeni i ukidanju. Dakle, u pitanju su farmaceutski proizvodi koji će na osnovu licence koje će izdavati Ministarstvo zdravlja moći u zemlje sa problemima javnog zdravlja, to u stvari znači u nerazvijenim i siromašnijim zemljama, moći će se izvoziti određena količina nekih farmaceutskih proizvoda i da je u tom slučaju ministarstvo dužno da obavesti ovu međunarodnu organizaciju o svim podacima o tom izvozu. Ovde sam pogledala šta ste vi predložili, koji se podaci dostavljaju i prosto nisam suštinski tu ništa izmenila, osim što mislim da niste sve to dobro formulisali. Predlažem da tu stoji da obaveštenje koje će se dostaviti organizaciji obavezno sadrži sledeće podatke. Dakle, ime i adresu imaoca prinudne licence jer je u pitanju prinudna, a ne kako vi kažete ime i adresu sticaoca licence. Pod brojem dva da ne stoji "odnosni proizvod" nego "naziv proizvoda", naziv proizvoda koji je odobren za izvoz u zemlje koje imaju probleme sa javnim zdravljem. Pod tri količinu proizvoda koji će biti predmet izvoza, a ne količinu kojom se snabdeva, ovo je nejasno. Pod četiri ime zemlje uvoznice. Pod pet trajanje prinudne licence i internet adresu. Dakle, mi smo vam ovde ponudili malo bolje i preciznije formulacije od ovihkoje vi ovde predlažete.
Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Stvarno, DSS je podnela dosta amandmana na ovaj zakon i stvarno smo se trudili da i suštinski nešto promenimo ali da pre svega jezičke neke stvari ovde dovedemo u red. U članu 34. koji ima nad naslov "zabrana uvoza", vi kažete sledeće – zabranjen je uvoz u Republiku Srbiju proizvoda, proizvedenih na osnovu prinudne licence izdate u skladu sa odredbama člana 30. ovog zakona radi slobodnog puštanja u promet itd. Mi reagujemo na ovo "puštanje u promet", kako puštanje u promet, mislite stavljanje u promet. Sada vi nama dalje ovde odgovarate sledeću stvar i kažete – amandman se ne prihvata iz razloga što je ovaj predlog zakona harmonizovan. Nije harmonizovan nego je usklađen sa uredom EZ broj 816/2006. evropskog parlamenta itd. za proizvodnju farmaceutskih proizvoda za izvoz u zemlje sa problemima javnog zdravlja. Da se razumemo, ne branimo mi vama ovu harmonizaciju, tj. usklađivanje mi to doživljavamo kao usklađivanje jer mi govorimo srpskim jezikom, ali mislimo da morate konačno i vi da povedete računa o tome. Iskreno vas molim kakvo puštanje u promet nečega. Ne znam za taj izraz u srpskom jeziku znam ali on je malo skaradan, ovde trebalo staviti u promet. Iskreno vas molim da vodite računa o jeziku, ne zato što sam ja jezički čistunac nego zato što u ovoj Srbiji svi moramo da radimo na tome da građani nauče da govore pravilno, čisto i da svoj jezik poštujemo. Hvala vam.
Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Ne znam da li sam dobro čula, jeste dobro. Još uvek, odnosno u članu 35. govori se o postupanju carinskih organa i u stavu 5. predlagač kaže – ako se utvrdi da se uvozom proizvoda koji su zadržani u skladu sa odredbama ovog zakona, ne bi prekršila zabrana iz člana 34. ovog zakona, iako su poštovani carinski propisi, nadležan carinski organ pustiće proizvode u promet na teritoriji Republike Srbije. U pitanju su ovi farmaceutski proizvodi koji su predmet izvoza u države koje imaju probleme sa javnim zdravljem. Dakle, predviđene su situacije kada može da dođe na prelazima do problema, odnosno do izvoza, uvoza i vraćanje tih proizvoda itd. To je dobropokriveno, predviđene su sve situacije, osim što je ovde predlagač neobično to formulisao kaže – nadležni carinski organ pustiće proizvode u promet na teritoriji Republike Srbije, a carinski organ ne mogu da puste proizvode to će da urade nakon uvezu neke trgovačke kuće. Carinski organi mogu da dozvole uvoz tih proizvoda u Republiku Srbiju, onda oni mogu da ostanu da čekaju da trgovačke kuće reaguju, da budu u nekim magacinima, itd. ali sigurno ne može carinski organ da te proizvode pusti u promet u Republiku Srbiju.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodni poslanik gospođa Vojić-Marković.
Hvala. Član 37. ima naslov – Ukidanje ili izmena prinudne licence. I mi smo ovaj vaš stav 1. malo menjali , on kod nas glasi ovako – nosilac prava , imalac licence može organu državne uprave nadležnom za poslove zdravlja da podnese zahtev za ukidanje prinudne licence ukoliko se utvrdi da druga strana ne ispunjava obaveze iz odluke o izdavanju prinudne licence. U odluci o ukidanju prinudne licence, organ državne uprave nadležan za poslove zdravlja određuje rok u kome jeimalac licence dužan da o svom trošku preusmeri sve proizvode koji poseduju u zemlji iz člana 30. ovog zakona ili ukloni iz prometa na drugi način u dogovoru sa nosiocem prava. I ono što smo takođe menjali to je u istom članu 37. stav 2. opet ovaj sticalac, mi smo smatrali da treba da bude neko ko je imalac. Mislim da, suštinski je bolje ovo kako je kod nas napisano, ja bih volela da ministar ovde da može da prihvati naš amandman. Hvala vam.
Bez tendencije da uzurpiram mesto na kome se nalazim, htela bih samo da kažem da je termin sticalac, prosto domaći, u obligacionom pravu i da već 50 godina se koristi. Dakle, i u vreme kada ste vi bili na vlasti ovaj termin jeste bio u upotrebi, to je pravnicima bliže, nego nama, mada ima mnogo logike, sve o čemu mi danas govorimo. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Reč ima Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom delu zakona govori se o trajanju važnosti patenta, a konkretnije u članu 40. govori se o taksama koje se plaćaju, a ja ću pročitati stav 2. člana 40. koji kaže – taksa za održavanje prava iz prijave i priznatog prava, može da plati bilo koje lice u ime i za račun podnosioca prijave ili nosioca prava. Smatram da ovaj stav 2. člana 40. treba da se izbriše, jer je on potpuno bespotreban, suvišan, smatram da može dovesti do nesporazuma do zloupotreba, da pre svega narušava ljudsko pravo podnosioca prijave ili nosioca priznatog prava, da sam odluči da li hoće ili neće da nastavi sa održavanjem prava. Po ovoj odredbi, kako sada stoji, takse za održavanje prava iz priznatog prava, može da plati bilo koje fizičko ili pravno lice, bez ikakvog ovlašćenja, bez saznanja i bez ikakve saglasnosti nosioca priznatog prava. SRS smatra da jedino može, mora i treba nosilac priznatog prava ovu taksu da plaća, da je održava, ili lice koje on ovlasti. Zbog toga smatramo da ovaj stav 2. treba da se izbriše i na taj način smanji mogućnost bilo kakve zloupotrebe.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Mladenović je ovo izuzetno dobro obrazložio, ali u pitanju je takva besmislenost da ja moram da ovo prokomentarišem. Još jednom citiram stav 2. u članu 40. koji govori o održavanju prava prijavljenog i priznatog patenta. Kaže, takse zadržavanje prava iz prijave i priznatog prava , može da plati bilo koje lice u ime i za račun podnosioca prijava ili nosioca prava. Znači, nigde ne piše uz dozvolu i saglasnost pronalazača. Jedna potpuno besmislena i suluda odredba koja može dovesti do zloupotreba raznih. Zanima me da li su ljudi iz Vlade svesni kakvu su glupost napisali. Napisali su da baš svako da uzurpira jedno neprikosnoveno ljudsko pravo, pravo pronalazača i da u njegovo ime preduzme određene radnje na zaštiti njegovih prava i interesa. Znači, bilo ko, lice sa ulice, bukvalno, ode u filijalu prve bankei uplatu taksu kojom se jedan prijavljeni patent, kome je isteklo vremensko ograničenje, ono produžava taj patent. Ja sam ovde govorio o Živoslavu Milovanoviću, pronalazaču iz Krnjeva, koji je uložio neverovatan napor da bi stvorio uređaj sa rotacionim klipom, a koji se može koristiti kao kompresor, pumpa itd. Zamislite,čovek posle određenog vremenskog perioda, posle 10 ili 20 godina, odluči da ne produžava sopstveni patent, iz bilo kog razloga, može biti hiljadu razloga i čovek neće da plati taksu, ali po ovoj odredbi, bilo ko iz nekog razloga ko može biti dobronameran ili zlonameran, može da uplati taksu i pogazi njegovo pravo. Iz tog razloga smatram da ste trebali prihvatiti amandman kolege Bojana Mladenovića.
Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Niko ne želi reč. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Niko ne želi reč. Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima gospodin Krasić.
Vrlo jednostavno, amandmanom se traži preciziranje jer kada se rok ili vremenski period u kome treba nešto odradi sa rečju odmah, to u suštini ništa ne znači. Ako se taj rok odredi na dane, onda taj rok nešto znači. Zašto je potrebno da u našim zakonima budu one formulacije koje nešto znače? Iz jednog prostog razloga što u pravu postoje različiti rokovi i zavisnosti od poštovanja ili nepoštovanja određenog roka , različite su i pravne posledice. Uzeću samo dva primera, neki rokovi su prekluzivni, a neki stvaraju situaciju da nastupa zastarelost. Kada nastupi zastarelost pravo se ne gasi, nego prelazi u prirodno pravo, a kada se ne poštujeprekluzivni rok, pravo se gubi. Međutim, pošto današnju raspravu obeležava i činjenica da mi ne govorimo istim jezikom, nažalost, jer ovde imamo samo papir iz inostranstva sa ćiriličnim slovima, nečega što je loš prevod dane ulazim u te stvari, a mene vi odavno ne razumete, vidim da sada krećete da shvatate da sam oduvek bio poprilično u pravu i danas smo imali prilike da saznamo da ovi funkcionalno nepismeni i fundamentalno nepismeni su miljenici EU, SAD, itd. Naravno, niko se danas ne smeška, pošto vam nije do smeha, ali moram da vas podsetim da bi bilo dobro da prihvatite ovaj amandman jer mi iz SRS imamo ne samo želju nego i obavezu da propisi koji važe u Republici Srbiji budu normalni propisi, primenjivi propisi i propisi u korist građana Republike Srbije. Sećate se, pre tri godine spomenuo sam nekog Nikitu Rakića, vi ste se smeškali, smeškali, smeškali i sada "Vikiliks" kaže da je bio glavni taster. Čuli ste i za Sašu Vukadinovića, direktora BIA, prodavao je dokumentaciju. To piše "Vreme", nisam ništa izmišljao. Kako je krenulo ne bi me iznenadilo da me neko optuži da sam pisao te depeše o američkoj ambasadi. Sve su potvrdili što su radikali pričali. Sada vas tešim, znate. Ima i dobrih stvari koje su se danas desile. Do sada smo imali medijski javni servis evropske Srbije, a sada vidim da na kamionu piše medijski javni servis Srbije. Znači, potonula je Evropa u Srbiji. Hvala što ste imali strpljenja da me slušate.
Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o patentima na član 61. podneo sam amandman koji glasi: "U članu 61. stavovi 2. i 3. brišu se". Smatram da je neophodno brisati predložene stavove jer je logičan sled amandmana iz člana 61. stav 1. i kao takav nepotreban u tekstu člana 61. Predloga zakona. Ovo je jedno tehničko rešenje problema. Pojasnio bih radi upoznavanja građana zašto sam ovo napisao. Pročitaću stavove 2. i 3. koje tražim da se brišu nakon stava 1. u članu 61. Inače se radi o oblasti pronalasci iz radnog odnosa i postupanje zaposlenog. Stav 2 – ako izveštaj iz stava 1, zaposleni koji stvori pronalazak u radnom odnosu dužan je da odmah, što je ukazao na nepravilnost ovog kolega Krasić, po nastanku pronalaska poslodavcu podnese pismeni izveštaj kojim ga obaveštava o pronalasku. Mislim da je to dovoljno za ovaj amandman i da je suvišan ovaj drugi stav u kome stoji da ako izveštaj iz stava 1. ovog člana ne sadrži propisane elemente, poslodavac će odrediti primeran rok u kome zaposleni treba otkloni nedostatke u izveštaju. To znači da će poslodavac onoga ko je smislio ili osmislio neki predmet naterati da kaže da to nije tako i da treba još nešto dodati, ispraviti, doterati, a to je diskreciono pravo upravo onoga ko je i došao do tog patenta, do tog pronalaska koji želi da zaštiti. Predlažem gospodi iz Vlade, tj. ministru da prihvati ovaj amandman kako bi on izbacio ova dva suvišna stava iz ovog teksta Predloga zakona, stavove 2. i 3. u članu 61. Predloženog zakona o patentima. Zahvaljujem.
Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o patentima je jedan dobar primer kako nešto što bi trebalo funkcionalno da bude dobro je potpuno upropašćeno. Prenatrpani su ovde članovi mnogim rešenjima koja su sadržana u zakonu u opštem upravnom postupku, Zakon o obligacionim odnosima i u nekim drugim pozitivnim zakonima. Evo, u članu 61. se govori o postupanju zaposlenog. Njegova obaveza je da prijavi poslodavcu da je došao do pronalaska. Dalje, članom 62. je obaveza poslodavca da odgovori zaposlenom, a to se radi kada je pronalazak nastao od strane zaposlenog koji je u redovnom radnom odnosu, da kaže da je prihvatio njegov pronalazak ili da nije prihvaćen pronalazak. Stav 2. člana 62. je potpuno suvišan jer član 57. reguliše tačno i precizno šta se smatra pronalaskom iz radnog odnosa. Ovo je potpuno nepotrebno. Malo pre kada je neko rekao i pozvao se na Zakon o obligacionim odnosima, Zakon o obligacionim odnosima je iz 1976. godine i onda je u upotrebi u Republici Srbiji bio srpsko-hrvatski jezik. Nekad je bio narodni poslanik, sada ima narodni poslanik i narodna poslanica. Znači, ne možete se pozivati na nešto što je regulisano Zakonom o obligacionim odnosima kao pravilo koje je doneto pre 30 i nekoliko godina. Trebali smo u ovom zakonu da se posvetimo malo više zaista pronalascima i malo više motivisanju pronalazača, da i dalje ulože napor da bi došlo do novih pronalazaka, kako bi se mogli uključiti maksimalno u industrijski razvoj naše države. Pronalazak nije tvorevina EU od bilo koga drugog, pronalascima se krase i naši ljudi od pre nekoliko vekova, tako da je nama stalo da regulišemo ono što se tiče života i pronalazača u Srbiji bez posebnog pozivanja na EU i druge države. Hvala.
Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. tačka 5. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević, a zatim gospodin Delić.
Podneo sam amandman da se reč "apstrakt" zamenjuje rečju "sažetak". SRS smatra da je neophodno u pravnoj regulativi Republike Srbije koristiti srpski jezik te je predložena izmena koju predlaže u cilju da se popravi situacija u zakonu odnosno da ga razume veći broj ljudi kojima je potreban. Razumem da u nekim zakonima imamo po desetak pa i više stranih reči, naročito nekih mađarskih ili turskih, s obzirom na previranja geopolitička u zadnjih sedam vekova, ali da i danas, kada imamo institucije koje se bave očuvanjem i zaštitom srpskog jezika, da unosimo neke latinske, francuske, naročito engleske reči, ne vidim čemu onda služe institucije koje treba da se bave očuvanjem jezika. Ako želite da ličite na neke strance onda sve zakone dajte na engleskom jeziku, kao što su uradili Bugari ili kada nešto prevodite, prevedite ga u potpunosti na srpski jezik, da ga ceo svet razume. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Upravo zbog toga što je gospodin ministar prisutan i zbog toga što smatram ovo kao oblast za koju je ministar odgovoran, iako smo svi mi ovde dužni da poštujemo član 10. Ustava gde se kaže da je u Republici Srbiji ćirilično pismo i srpski jezik, i ako već kada izađemo odmah iz ove Skupštine možemo da vidimo kako se to u praksi primenjuje preko raznih naziva firmi, reklama itd, na šta mi u ovoj Skupštini ne možemo da utičemo na drugi način nego preko zakona i propisa koje donosimo, ali ako mi to i u ovoj samoj Skupštini ne poštujemo, posebno, gospodine ministre, ako vi kao ministar obrazovanja ovde direktno u ovom članu 79, gde se zna da umesto te reči koja potiče verovatno iz engleskog jezika "apstrkt", imamo tako priznatu i poznatu srpsku reč "sažetak" i ne prihvatite to. Očekivao sam da dođete ranije, pošto je u desetini slučajeva, o čemu se govorili poslanici DSS, sticalac, znači, imamo opet i možemo da govorimo o reči koja je daleko primerenija i potiče iz srpskog jezika, dok "sticalac" i pozivanje da to postoji u obligacionom pravu, ali to može potiče iz obligacionog prava iz one Jugoslavije gde se govorilo o srpsko-hrvatskom jeziku, a mi ovde danas u Srbiji govorimo o terminima i o rečima srpskog jezika. Molim vas, upravo zbog toga što ste vi ministar obrazovanja i što zakoni koje vi ovde u Skupštini predlažete i branite, prvenstveno kada je u pitanju srpski jezik, tu makar ne bi trebalo da bude dileme. Kada su, recimo, ova dva termina ili reči u upotrebi "apstažetak" umesto "apstrakta" i "imalac" umesto "sticalac". Hvala.
Narodni poslanik Milorad Buha ima reč.
Moram nastaviti ovu priču, jer je vrlo bitno i Ustav nas obavezuje da u službenoj upotrebi, javnoj upotrebi koristimo srpski jezik i srpske termine. Mi to naglašavamo, evo ovde je prisutno, prisutno je i u drugim zakonskim predlozima i vrlo štetno, jer time razbijamo svoj jezik i dovodimo građane Srbije da ne razumeju svoje zakonodavstvo. Građani Srbije će za godinu dana, a možda već i za tri meseca, biti u poziciji da neće razumeti šta je pravna norma htela da kaže. Moraće da koriste prevodioce, posebno je to bitno kod pravnih lica. Pravna lica daleko više koriste zakone, primenjuju zakone i moraće da koriste nekoga da im prevede određene termine. Zašto to činimo? Zašto razbijamo svoj jezik? Imamo konkretan primer "apstrakt" i "sažetak". Svaki građanin Srbije će razumeti srpsku reč "sažetak", a "asptrakt" tvrdim da neće više od 10%, možda i 1%. Sad vas pitam, ako je to kako vi dajete odgovor ovaj amandman, kažete da je to predviđeno članom 84, znači, pet članova posle ovoga, pa kakav je to odgovor? Vi kažete da je to termin patentnog prava. Da li se taj termin patentnog prava koristi u Nemačkoj? Ne koristi. Da li ste koristi u Francuskoj? Ne koristi. U Holandiji? Ne koristi. Da li se koristi u Rusiji? Ne koristi. Koristi se određeni termin tog jezika koji odgovara terminu apstrakt. Nemojmo razbijati jezgrovit srpski jezik. Evo, ovim ga razbijamo, a ne samo ovom rečju, nego imamo toliko termina u ovom zakonu i zakone koje donosimo. Zašto bi sada dovodili u poziciju građane Srbije da ne razumeju svoje zakonodavce? Mi smo odgovorni ovde. Imamo ustavnu odredbu koja nas obavezuje. Budimo ozbiljni.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Vrlo zanimljiva diskusija. Moram vas samo podsetiti da smo mi prethodni zakon usvojili 2004. godine i ne verujem da je tada odnos prema srpskom jeziku bio drugačiji u odnosu na vreme sad. Ove primedbe se tada nisu čule, ni od jednog poslanika, koliko me pamćenje služi. Bio sam jedan od onih koji je glasao za prethodni zakon i ovakve primedbe nisu bile suštinske primedbe. Ne verujem, na prste jedne ruke bi se mogao izbrojati neko od poslanika da je tada govorio o sadržaju zakona i o pojedinim terminima načina na koji se sad govori. Ovo su tehnički termini. Zakon o patentima postoji, čini mi se, od 1921. godine, pa smo imali i krajem 90-ih godina prošlog veka, zakone koji su se bavili ovim oblastima. Ako sad promenimo termine koji su tehnički, pa izazovemo, da kažem, određenu zabunu među ljudima koji treba da budu korisnici ovog zakona, onda možemo napraviti više štete od koristi, objektivno. Ponavljam još jednom, reč je o tehničkim terminima, o terminima koji su sastavni deo nekih drugih zakona koji se odnose na ovu oblast i u nečemu što već postoji kao praksa. Nije ovo u potpunosti novi zakon, kako može izgledati. To sam govorio i kada sam govorio i o zakonu u načelu, kako je nastao ovaj zakon i zbog čega ga menjamo. I to treba znati. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Ministre, niti vas, niti nas ne opravdava to što je usvojeno nekad. Neka je usvojeno, ali greške koje smo uočili, a mi smo sada uočili u predlogu ovog zakona, ukazujemo da ih treba ispravljati. Ljudski je pogrešiti, ali je još ljudskije kada ispravimo svoju grešku. Ako imamo strani termin "apstrakt" i imamo i domaći termin koji je adekvatan tom terminu i u oblasti tehnike i u oblasti književnosti i u drugim oblastima koristimo reč "sažetak", koji autentično odgovora tom stranom terminu. Ali, tvrdim vam da, da kažem, 10% građana Srbije razume šta je reč "apstrakt" a 100% razume šta je "sažetak". Koristimo onda termin koji je adekvatan tom stranom terminu. Hvala.
Narodni poslanik Sreto Perić.
Samo sam hteo da podsetim ministra, mi smo prihvatili od samog starta, mada izgleda kada govorimo o ovom zakonu o patentima kao da se donosi prvi put zakon u Srbiji. Nije, postoji. Sada važeći zakon je donela zajednica Srbije i CG, 2004. godine. Vi ste u tom periodu bili, ako se dobro sećam, poslanik u Republičkoj skupštini, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a ovaj zakon je donela Skupština zajednice SCG, tako da vi niste sa sigurnošću mogli da znate koje su primedbe bile onda stavljene na ovaj zakon. Što se tiče SRS, one o kojima danas govorimo i tada smo ih isticali. Hvala.
Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodni poslanik Donka Banović.
Ovaj član 84. se nalazi u okviru dela zakona koji govori o pokretanju postupka za zaštitu pronalazaka. Tu je i razrađeno kako se podnosi prijava, jedinstvo pronalaska, sadržina prijave za zaštitu pronalaska itd. i ovaj deo kada se govori o apstraktu, odnosno o sažetku – apstrakt je kratak sadržaj suštine pronalaska koji služi isključivo za tehničko informisanje i ne može poslužiti u bilo koju drugu svrhu, itd. Dajete objašnjenje pronalazaču, mada on sigurno zna šta je apstrakt. Međutim, problematičan je ovaj drugi stav, gde vi kažete – nadležni organ je ovlašćen da izmeni apstrakt ako smatra da je to neophodno. Nadležni organ jeste Zavod za zaštitu intelektualne svojine. Zavod može da promeni sažetak ili apstrakt koji je podnosilac prijave podneo Zavodu. Ovde se vidi da Zavod tom prilikom neće stupiti u vezu i konsultovati podnosioca prijave. Naš amandman ide u tom smeru, da mi smatramo da nadležni organ, odnosno Zavod može tražiti od podnosioca prijave da izmeni apstrakt ako smatra da je to neophodno. Onda se tu Zavod ne pojavljuje. Neko ko može bez znanja podnosioca prijave i bez konsultacija sa njim da mu promeni apstrakt. Vi u obrazloženju kažete da apstrakt ne može ništa bitno da promeni, da je to samo opis pronalaska itd. Ako je taj sažetak nebitan, zašto bi onda uopšte postojao? Očigledno je podnosiocu prijave važan sažetak koji opisuje ukratko njegov pronalazak. Smatram da Zavod nije taj koji treba da menja apstrakte, nego da se obavesti podnosilac prijave da on to uradi.
Narodni poslanik Milorad Krstin ima reč.
Greška.
Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Gospodin Delić želi da ga obrazloži.
Ovaj amandman je u vezi i sa članom 79. i on, da kažem, na bliži način precizira sam sadržaj, jer traži da se pored tog gde se propisuju karakteristike i izgled nacrta Dobro je što je Vlada prihvatila ovaj amandman, jer na taj način ovaj član i ovaj stav postaju precizniji, mada lično smatram da nije neki suštinski amandman. Jednostavno kada razmišljam o tome, gde stvarno smatram da se ne radio nekoj suštinskoj izmeni, a onda kada imamo u vidu da smo i od strane Srpske radikalne stranke i od strane drugih poslaničkih grupa, dali neke primedbe na članove gde se suštinski poboljšava ovaj zakon, onda jednostavno dobijamo ovaj nekakav utisak da, kad se radi o nekim članovima koji i nisu toliko bitni, gde se prihvate primedbe opozicije i prihvate se amandmani, možda samo iz razloga što to neće bitnije uticati na sam zakon, a da bi mi iz opozicije bili zadovoljni, što su na kraju krajeva neke primedbe usvojene. Ipak bih više voleo da se usvajaju suštinske primedbe, one koje su suštinski poboljšavaju zakone, a ne i neke primedbe koje su, da kažem, tehničke prirode i koji ne poboljšavaju puno zakon i pojedine članove.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Član 87. stav 1. glasi – ako se jedna prijava kojoj je priznat datum podnošenja odnosi na više pronalazaka koji nisu međusobno povezani jedinstvenom pronalazačkom zamisli, podnosilac prijave može sam ili na zahtev nadležnog organa da iz te prijave izdvoji jedan od više pronalazaka, i da za svaki od njih podnese posebnu prijavu. SRS smatra da je ovo nejasna formulacija. Pronalazač može da za jedan poseban pronalazak podnese posebnu prijavu, a ne mora. Može to da učini samoinicijativno, a može to da učini na zahtev nadležnog organa. Da bi stvari bile jasnije, prof. Nikola Žutić je podneo amandman kojim predlaže da se ovaj stav promeni i da glasi – ako se jedna prijava kojoj je priznat datum podnošenja odnosi na više pronalazaka koji nisu međusobno povezani jedinstvenom pronalazačkom zamisli, nadležni organ će u roku od 60 dana od datuma podnošenja obavestiti podnosioca prijave da je obavezan da u roku od 30 dana za svaki pronalazak na koji se prvobitna prijava odnosi podnese posebnu prijavu. Ako pronalazač jednom prijavom prijavi tri pronalaska, tri patenta, smatramo da nema ništa logičnije od toga, nego da se prijavljeni predmeti razdvoje, da za svaki pronalazak, za svaki patent bude posebna prijava, poseban predmet. To je jedina garancija da ne dođe do mešanja predmeta i do gubljenja predmeta. Mi Srbi smo talentovani da nam se takve stvari događaju. U obrazloženju odbijanja ovog amandmana Vlada kaže sledeće. Amandman se ne prihvata iz razloga što su predloženi rokovi nerealni, imajući u vidu da se jedinstvo pronalaska ispituje tek nakon podnošenja zahteva za suštinsko ispitivanje prijave pronalaska. Vlada je u ovom obrazloženju, narodski rečeno, promašila temu. Suština našeg amandmana nisu rokovi, već obaveza pronalazača koji je jednom prijavom prijavio više pronalazaka, da za svaki pronalazak podnese posebnu prijavu. Obaveza nadležnog organa je da ga za svaki slučaj pismeno upozori na tu obavezu. Jeste slično, ali nije isto. To vam je otprilike kao da neko pita Dušana Ivkovića – zašto je na utakmici sa Francuskom dozvolio da Miloš Teodosić rasipa onoliko lopti? On odgovori – jeste, Duško Savanović je bio pod stresom tog dana zato što mu je bio rođendan. Jeste slično, ali nije isto.
Na član 89. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Na član 97. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić–Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Vojić – Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Član 99. je formalno ispitivanje prijava. U stavu 2. vi kažete ovako – ako se ispitivanje iz stava 1. ovog člana utvrdi da prijava nije sastavljena u skladu sa odredbom stava 1. ovog člana, nadležni organ uz navođenje razloga, poziva podnosioca prijave da u roku koji ne može biti kraći od dva meseca niti duži od tri meseca, otkloni nedostatke. Mi smo reagovali na ovo – ni manje od dva meseca ni duže od tri meseca, zato što je to malo komplikovano. Ponudili smo da rok bude tri meseca. Ono što ste vi nama odgovorili kao obrazloženje je malo čudno. Vi kažete da amandman ne prihvatate, što se rešenjem iz Predloga zakona o vođenju upravnog postupka omogućava fleksibilnost, opet jedna lepa srpska reč, odnosno procena roka za otklanjanje nedostataka u zavisnosti od konkretne situacije. Mi ne govorimo o fleksibilnosti. Pitajte prosečnog građanina Srbije šta on podrazumeva pod ovim što vi zovete fleksibilnost. On pod tim vrlo precizno kaže – radi se o neradu. Em je administracija glomazna, em je zaista troma i ona ne obavlja svoje poslove. Zato, kada im tako postavite rokove, kao što ste ih vi dali, dobićete mišljenje ljudi o tome na ovakav način na koji sam ja i govorila. Povodom ovog što ministar kaže i što gospođa predsednica reče – koristi se termin 50 godina. Potpuno se slažem sa vama. Možda se zaista on koristi 50 godina, a nisam pravnik. Sa druge strane, u jeziku su se i u zakonima koristiti termini – naravoučenije, pa se više ne korist. Prosto, jezik je živa materija. On je to prevazišao i sada kažemo – pouka. Isto tako, ono što ministar kaže – 2004. godine nije bilo komentara. Neke od nas su bile poslanici 2004. godine, neki nisu bili poslanici. Neki su bili poslanici saveznog parlamenta, neki su bili republičkog. Svi oni koji su zaista progutali ovo na šta mi reagujemo, mogu da vam daju obrazloženje. Ja nisam bila od tih i zato imam pravo da stavljam tu primedbu. Sa druge strane, predstavljam jedan kraj koji govori vrlo čisto i stvarno ne mogu da se pojavim pred ljudima iz mog grada i da kažu – zašto nisi reagovala na to ili to? Sa druge strane, gospodine ministre, moram da vam kažem da imate tople pozdrave iz mog kraja. Ljudi kažu, baš njihovi učenici, njihova deca nisu u onoj grupaciji koja dobija besplatne udžbenike niti rančeve, a u nekim drugim lokalnim samoupravama, poput Beograda, koji je daleko bogatiji od Valjeva i okoline, sve je to omogućeno. Prosto pitaju – da li su neki građani građani drugog reda, neki trećega, a neki ne postoje kao građani.
Gospodine ministre, izvolite, imate reč.
Gospođo Vojić-Marković, ne znam zašto se vi osećate prozvanom vezano za 2004. godinu. Čuli ste kolegu Perića, lepo je objasnio ko su bili poslanici i koji je parlament usvojio. Moje je bilo samo da skrenem pažu da se te reči tada nisu čule. Uopšte nisam govorio o bilo kojoj pojedinačnoj poslaničkoj grupi ili ko je činio skupštinsku većinu ili manjinu, samo sam ukazao na jedan aspekt koji je, bar prema onome što se moglo pročitati u stenogramima, bio prisutan prilikom usvajanja tog zakona i ništa drugo. Ali, vremena se menjaju, tu ste u pravu, i kada se promeni vreme menja se i odnos prema nekoj temi i argument. Tu nije ništa sporno. Što se tiče drugog, nadam se da mislite na učenike viših razred, jer učenici prvog, drugog i trećeg razreda jesu dobili komplete besplatnih udžbenika. Naime, 228.800 đaka prvog, drugog i trećeg razrada su dobili. Danas smo imali sastanak sa načelnicima školskih uprava. Oni su potvrdili da su izdavači ispunili svoje obaveze. Ako mi vi kažete da to nije tačno, u ponedeljak ću proveriti. Samo znam da su prva tri razreda osnovnih škola dobila te komplete besplatnih udžbenika. Beograd je tu akciju proširio, Skupština grada je donela tu odluku. To je njihovo pravo, kao što su i pojedine lokalne samouprave preuzele obavezu mimo toga da nabave udžbenike. Naravno, voleo bih da se u narednim godinama, nezavisno od tog ko bude vlast a ko opozicija, ovaj projekat stvarno proširi, da svih osam razreda osnovne škole, odnosno svi đaci u Republici Srbiji budu deo tog projekta i da dobiju besplatne udžbenike i, što vi kažete, da se na bilo koji način ne oseća podvojenost u pojedinim delovima Srbije u odnosu na to gde se živi i kakve su materijalne mogućnosti lokalne samouprave, nego da Vlada Republike Srbije, resorno ministarstvo o tome vodi računa. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru. Reč ima gospođa Vojić-Marković. Izvolite.
Nisam rekla niti sam bilo kako neverbalno pokazala ovo što ste vi rekli, da su dobili prvi, drugi i treći razred, na bilo koji način negirala. Hoću da kažem samo da nisu dobili kompletne udžbenike, jer su mnogi komentarisali da su morali da dokupljuju jezike strane itd, ali mi u školama imamo i one koji su četvrti, peti, šesti, sedmi i osmi razred, kojih je mnogo više i ti udžbenici su mnogo skuplji. Lepa akcija jeste da učenici dobijaju udžbenike besplatno, ali bio bi onda red da dobijaju i ostali. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Apsolutno se slažem sa vama. Da je sa ovim započeto 2001. godine, sada bi već bilo oha-ha, ali pošto nije, tu smo gde smo. Počeli smo 2008. godine i onda svake godine povećavamo po jedan razred, zato što nemamo dovoljno sredstava i to je jedini razlog, ništa drugo.
Zahvaljujem. Na član 125. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 127. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković. Izvolite.
Mislila sam da preskočim, ali prosto reč: "poništaj" je takođe nešto na šta treba reagovati. U srpskom jeziku "poništaj" u muškom rodu ne postoji kao reč. Molim vas, pogledajte kakve reči imate u srpskom jeziku. Imate "poništenje", ali nemate "poništaj". Verujte mi, možete to pravdati i pravničkim jezikom, ovakvim jezikom, onakvim jezikom, razvojem jezika, starim jezikom, 2004, 2007, 2009. godinom, kojom god hoćete, ali molim vas, ovo je Srbija. Hvala vam.
Narodni poslanik Milorad Buha želi reč.
Ponovo vas moram upozoriti da postoje struke. Prevodilačka struka ima jedan jedini zadatak, da prevede terminološki jednu reč sa stranog jezika na srpski jezik. Da li je to adekvatno? To treba da kaže poznavalac srpskog jezika. Zalažemo se za to da prevodilac radi svoj posao. Profesor srpskog jezika i znalac srpskog jezika treba da kaže kako ta reč, strana reč, treba da glasi na srpskom jeziku, a onaj koji normira pravnu normu, pravnik, on treba da sveobuhvatno sagleda teoriju i praksu prevođenja te apstraktne strane reči u srpskom jeziku i da je uobliči u pravni sistem Republike Srbije. Znači, imamo tri struke. Mi smo ovde izbacili dve struke. Mi smo dozvolili prevodiocu da prevede i mi to onako kako prevodilac prevede autentično ugradimo u pravno pravilo. Izbacili smo profesora srpskog jezika, lektora i izbacili smo pravnika koji normira, koji mora da sagleda pravne posledice svega onoga što će biti propisano tom terminologijom. Kakva će pravna praksa biti na temelju onoga kako je uobličena ta pravna norma? Ne smete dozvoliti da prevodilac ima presudnu ulogu. Ovde prevodilac ima presudnu ulogu. Onako kako ga oni prevedu, tako to kasnije živi u pravnom životu. Ne može to tako. To ni jedna država ne radi. Govorim vam o logičnim stvarima. To je loša praksa. Nju mi spominjemo i tražimo da se uključe još dve struke: dobri poznavaoci srpskog jezika i dobri pravnici, bez njih se ne može normirati.
Na član 132. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 168. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Kolega Aleksić je s pravom uočio određenu pravnu terminologiju koja je nepotrebna u ovom članu 168, pa je predložio da se u stavu 1. tačkama 1, 2. i 3. Predloga zakona reči: "u nadležnom organu" brišu. Zašto brišu? Prirodno je i normalno da se stručni ispit polaže u nadležnom organu. Koje su pravne posledice polaganja u nenadležnom organu? Nikakve. Znači, nepotrebne reči, pravno nepotrebne reči treba izbaciti. Reči koje ne proizvode pravno dejstvo treba izbaciti i s pravom je kolega Aleksić tražio brisanje ovih pravnih termina u nadležnom organu. Zar se polaže u nenadležnom organu? Ne polaže. Kada polažete neki stručni ispit i dođete u nenadležni organ, on kaže – ovde se to ne polaže, polaže se tamo. Znači, nema potrebe da ugrađujemo nešto što pravno ne odgovara. Hvala vam.
Na član 177. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodni poslanik, gospođa Donka Banović ima reč. Izvolite.
Ovo je pretposlednji član u ovom predlogu zakona i naslov iznad ovog člana je prestanak važnosti i odredaba ovog zakona, gde predlagač zakona predviđa da se pojedine odredbe ovog zakona, koje regulišu prinudnu licencu za patente, koji se odnose na proizvodnju farmaceutskih proizvoda za izvoz u zemlje sa problemima javnog zdravlja, dakle, ima čitav niz članova koji govori o tim prinudnim licencama, da će one prestati da važe, te odredbe ovog zakona, danom pristupanja Republike Srbije EU. Dakle, ovo, između ostalog, pokazuje da Vlada Republike Srbije ne vidi realnost oko sebe i da se pitanje pristupanja Republike Srbije EU verovatno odlaže u nedogled. Pre jedno godinu dana je Angela Merkel u Nemačkoj rekla, a to je pre neki dan i u Srbiji rekla predsedniku Srbije, da posle ulaska Hrvatske u EU proteći će mnogo vremena pre prijema novih članova. Tako da smatramo da je ovaj član u ovom zakonu apsolutno nepotreban, pogotovo što u Srbiji zakoni traju od četiri do pet godina, pa onda, ne samo da se menjaju, nego se donose i potpuno novi. Ovaj koji je na snazi, jeste doduše malo duže, on je na snazi oko šest-sedam godina, a koji se odnosi na patente, tako da je ovo nepotrebno. Kao što rekoh juče, izgleda da jedino Vlada Srbije zaista veruje u taj svoj predizborni izum, ili patent, ili pronalazak iz prethodne predizborne kampanje da Evropa nema alternativu. Dakle, zaista nema potrebe da ovaj član stoji u ovom zakonu i mi predlažemo njegovo brisanje. No, ja bih volela da iskoristim, nemamo tako čestu priliku da je u Skupštini ministar prosvete, a ovo je početak školske godine i mnogo je tema i problema kao i uvek na početku svake školske godine. Skrenula bih pažnju na Uredbu Ministarstva prosvete, mislim da je to negde u aprilu ili u maju je upućena Uredba školskim upravama u Srbiji da Ministarstvo prosvete neće finansirati predmetnu nastavu u nižim razredima i to je, mogu da kažem, najviše pogodilo ne profesore fizičkog nego decu trećih i četvrtih razreda, dakle nižih razreda, gde se, mislim čak i u poslednjih 20 godina, možda i početkom 90-ih prepoznata potreba da se u nižim razredima nastava fizičkog vaspitanja kvalitetnije sprovodi, odnosno da učitelji nisu dovoljno ni kvalifikovani, pa nisu kvalifikovani kao profesori fizičkog vaspitanja, da je u tim nižim razredima, dakle u trećem i četvrtom izvode nastavu fizičkog vaspitanja. I tada je prepoznata potreba da profesori fizičkog preuzmu u trećem i četvrtom razredu. Vi ste ovom Uredbom, dakle mogu da razumem da postoje problemi u finansiranju raznih stvari, ali ne mogu da nekako razumem da se to prelomilo preko zdravlja dece. Dakle, puna su nam usta i vama i nama o tome kako nam deca prilično nezdravo žive, da mnogo vremena provode ispred kompjutera, dakle sedeći, da postoje zdravstveni problemi kakvi, na primer, nisu postojali pre 30 ili 40 godina, dakle, deca sa viškom telesne težine, deca sa krivim kičmama. Frapantan je podatak u istraživanju da od 60% do 70% dece ima probleme sa kičmom i sve je to rezultat tog promenjenog načina života. Deca sve više vremena provode sedeći, nego što su to činila ranije, tako da je ova vaša uredba, praktično će se prelomiti na zdravlje dece. Dakle, u trećem i četvrtom razredu od ove godine, zato što Ministarstvo nema novca da finansira nastavnike ponovo će učitelji uzeti nastavu fizičkog vaspitanja i to nije dobro. Znam da su se Ministarstvu obraćali, jer su se ta udruženja i poslaničkim grupama obraćala, Udruženje profesora fizičkog vaspitanja, da su se obraćali i da su čak i tražili podatke, da li od vas ili od Nacionalnog prosvetnog saveta kome su se, takođe, obratili sa molbom da se malo preispita ta uredba zajedno sa vama, koliko je ukupno tu ljudi bilo angažovano, koji sada ne drže te časove. Oni kažu da je to svega negde oko 200 profesora, odnosno nastavnika fizičkog vaspitanja i to zaista nije veliki broj. Sad smo pričali i tome da država nema novca i da smo svega stigli, recimo, do treće godine podele ovih besplatnih udžbenika. Možda je to bila loša investicija, da je bila bolja investicija ostaviti profesore fizičkog da sa decom kvalitetno rade zato što loš rad, ne postojanje dobrih časova u osnovnoj školi se kasnije zaista reflektuje na zdravlje populacije. Ministre, volela bih da mi kažete da li će tu doći i do neke promene, da li ste možda promenili mišljenje, da ipak ostanu u trećem i četvrtom razredu predmetni nastavnici.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, pre nego što zaključim i pređemo na treću tačku, pošto više nema amandmana, da li želite reč? (Da.)
Pre svega bih se zahvalio svim poslanicima koji su podneli amandmane i koji su učestvovali u raspravi o amandmanima na Predlog zakona o patentima, na izgovorenim rečima. Mislim da, nezavisno od toga što su neki amandmani prihvaćeni, a neki nisu, da je dobro da razgovaramo o zakonu i o sadržaju zakona zato što je reč o važnom zakonu za razvoj Srbije. Po našem mišljenju, uneli smo izmene u ovaj zakon, praktično ga učinili novim, iz razloga što smo želeli veću pravnu zaštitu, što smo želeli na onim greškama koje su se pojavile prilikom primene prethodnog zakona, da te greške ispravimo, da usaglasimo zakon sa odredbama direktiva EU i da obezbedimo domaću i međunarodnu zaštitu patenata i time da i domaćoj i stranoj javnosti uputimo poziv da je ova oblast pravno detaljno regulisana i da postoji jedna sigurnost investiranja, da se time stvaraju bolji uslovi za budući razvoj Srbije preko patenata. Što se tiče ovog pitanja, time se svima vama zahvaljujem i ne bih želeo da razmišljam na način na koji je kolega Delić pokušao da postavi pitanje, da se jedni amandmani prihvataju zato što nisu suštinski važni, a da se drugi ne prihvataju, u prethodnih tri i nešto godina, koliko sam bio vaš gost u Narodnoj skupštini u oblasti prosvete, sada i nauke, stvarno sam se trudio da ne gledam i ne gledam, kao predlagač, u ime Vlade, niti Vlada, na to ko je predlagač amandmana, nego da li su amandmani takvog karaktera da poboljšavaju sadržaj zakona. Dozvolićete, ipak, pravo predlagaču da odlučuje o tome koje amandmane ceni da su amandmani kojima se unapređuje sadržaj zakona, a koji ne, iz bilo kakvih drugih odnosa prema tom amandmanu, pogotovo prema predlagaču. Što se tiče pitanja koleginice Donke Banović, mislim da je u pitanju jedna zabuna. Nismo mi u Ministarstvu neko ko utiče na broj časova fizičkog vaspitanja. Što se tiče ministra lično, znam da smo sa koleginicom Marković i sa Olimpijskim komitetom Srbije pokrenuli inicijativu da se poveća broj časova fizičkog vaspitanja u školama. Ovde je reč o nečemu drugom, o nečemu što je bilo deo obrazovnog sistema i objektivno se pojavljuje kao problem, da su za isti posao bili plaćeni i učitelji i nastavnici fizičkog vaspitanja. Tu je problem. Tu se pojavio višak jednih nastavnika zato što su bili plaćeni za isti posao i jedni i drugi, a jedni su radili, drugi nisu. To se nama nije prijavljivalo i tu je nastao taj mogući višak. To nema veze sa odnosom prema deci, niti ima veze sa odnosom prema sadržaju časa fizičkog vaspitanja, nego ima veze sa odnosom prema poslu koji se obavlja. Da li je korektno ne raditi a primati novac? Nije. To je suština, a ne ovo što vi navodite. Nema potrebe da kucate na vrata i da pitate da li ja kao ministar ili mi kao ministarstvo mislimo da li deca treba da imaju više časova fizičkog vaspitanja i koliko je to važno za njihovo zdravlje. Ne, nije to. Zato imamo sada problem, što se u pojedinim školama nastavnici fizičkog vaspitanja pojavljuju kao mogući tehnološki višak i zato smo se dogovorili sa sindikatima da napravimo te liste od 15. avgusta do 1. septembra, da pokušamo da im pomognemo da nađu posao. Mi ćemo iduće nedelje izaći u javnost sa detaljnim brojkama po školskim upravama, koliko je ljudi koji su mogući tehnološki višak, ali je kud i kamo manji broj nego ove cifre koje se pominju u javnost. Jednostavno želim da ovim putem uputim poziv javnosti, ovoj obrazovnoj, da su te brojke kud i kamo manje i da smo baš želeli sa reprezentativnim sindikatima da obavimo razgovore, da proverimo njihove navode da se u pojedinim školama primaju mimo naših saznanja, naravno, direktor to može ako ima pravnog osnova, ali se tvrdi da i mimo pravnog osnova direktori primaju određene zaposlene, iako bi među kolegama koji su tehnološki višak moglo da se reši pitanje izvođenja nastave za taj predmet. Znači, nije bilo potrebe, sve proveravamo. Mi iduće nedelje, mislim u sredu ćemo izaći u javnost sa svim tim podacima. Ovo pitanje koje ste vi postavili nije takvog karaktera kako ste ga nama danas predočili, ili možda kako je vama predočeno da jeste. Taj problem ne postoji od juče, postojao je i prošle godine i postoji iz prostog razloga što se pojavio, da kažem, za isti posao višak izvršilaca, od kojih su jedni stvarno radili, a drugi nisu radili. Za nas je bilo sasvim logično da reagujemo. Inače, mislim da nije, kako bih rekao, prava mera upoređivati projekat besplatnih udžbenika i, evo, govoriti o, vi ste pomenuli moguću cifru od 200 ljudi koji su mogući višak. Znam da je svaki čovek vredan i da o svakom čoveku treba voditi računa, ali projektom besplatnih udžbenika je obuhvaćeno 228.800 đaka prvog, drugog i trećeg razreda, između 228.800 i činjenica je da dobiju od države jedan komplet besplatnih udžbenika i ove druge cifre postoji ogromna, ogromna razlika, ali mi pokušavamo i za ove kolege da nađemo rešenje. Nadam se da ste primetili da smo mi u protekle tri godine ipak uspeli da obrazovni sistem, baš zbog toga što smo vodili jedan ozbiljan socijalni dijalog sa zaposlenima, ali, moram vam reći, i vrlo ozbiljne razgovore sa misijom MMF, da ih upoznamo sa onim šta je sadržaj obrazovnog sistema Republike Srbije, sa aspekta specifičnosti, zašto moraju da postoje odeljenja, zašto želimo da zadržimo odeljenja i mimo matičnih škola, da imamo značajan broj pripadnika manjinskih zajednica, da imamo osam manjinskih jezika na nivou osnovne škole, pet na nivou srednje škole, itd, da sve te specifičnosti postoje zbog demografske situacije, mehanički priliv stanovništva u pojedine sredine i ostale stvari, a pogotovo što želimo da podignemo kvalitet obrazovanja. To je podatak koji ste malo pominjali a izgleda da ako ga mi ne pominjemo, drugi se ponašaju kao da ne postoji. Mi smo na poslednjim pisa-testovima, i ako nismo u rangiranju države Srbije napravili značajan pomak time što smo smanjili funkcionalnu nepismenost sa 51 na 32, odnosno smanjili smo za 19% zahvaljujući tim rezultatima. Vezano za rezultate pisa-testova, u tom ciklusu smo, bar tako kažu ljudi iz OECD-a, napravili najveći pomak koji je ijedna zemlja u poslednjih 10 godina napravila. To je nešto što treba znati. Jer, ako u funkcionalnoj pismenosti napravite takav pomak, ako u naučnoj pismenosti i ako u matematičkoj pismenosti napravite bolji rezultat za 7-8 poena, a mi to jesmo, to se uzima kao dobar pokazatelj da je obrazovni sistem počeo da se kreće napred i da se podiže kvalitet. Nije lako nadoknaditi ili brzo rešiti nešto što objektivno postoji godinama unatrag. Nije važno ko je prethodno bio ministar ili ko je vodio resor, to je problem koji postoji godinama unazad. Jednostavno, mi smo prišli sad sistemski da taj problem rešavamo i nailazimo na mnogo problema, koje nije lako rešiti. Jedan od tih problema su i časovi fizičkog vaspitanja i činjenica da su isti ljudi primali platu za posao, od kojih su ga samo neki obavljali. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala, gospođo Đukić-Dejanović. Bojim se da se nismo razumeli, ili barem ja nisam govorila o svim tim stvarima koje ste vi sad spomenuli. Nisam rekla da ste vi iz ministarstva preporučili da se tom uredbom smanji broj časova fizičkog vaspitanja, mislim da su to tri časa nedeljno. Ja govorim o vašem opredeljenju. Vi sad kažete, i vi ste verovatno u pravu, da su učitelji primali platu za punu normu, gde su bili uključeni i časovi fizičkog vaspitanja, a da su se takođe plaćali i profesori fizičkog, koji su kao predmetni nastavnici držali te časove, i tu je onda verovatno došlo do duplog plaćanja. Ali, smatram da nije dobro vaše opredeljenje. Sada ja dolazim u opasnost da se zamerim učiteljima u Srbiji, ali ću da budem realna. Dakle, ne može jedan učitelj da izvodi nastavu fizičkog vaspitanja toliko kvalitetno kao što može profesor fizičkog vaspitanja. Da može, onda ne bismo ni školovali te kadrove. Dakle, ne može. Zato sam i spomenula taj projekat besplatnih udžbenika. To je dobro, ali to je kratkoročno ulaganje. Ovo bi bilo dugoročno. Neću spominjati koje su zemlje, ali sigurno znate da su odlučili da se svakoga dana ima čas fizičkog vaspitanja, u nekim državama koje imaju mnogo više novca od nas, zato što su primetili da je zdravlje stanovništva urušeno, zbog načina života itd. Znači, ulaganje u fizičko vaspitanje, na tom ranom nivou i prosto vaspitanje dece u tom pravcu, da ne moraju roditelji da plaćaju, oni svakako plaćaju da im deca, kao, treniraju u nekakvim klubovima, ali, to su ipak roditelji odlučili da plaćaju. Znači, ko ne plati na mostu, platiće na ćupriji. Ja sam govorila o tom dugoročnom ulaganju u zdravlje dece koja su sad deca ali su sutra mladi ljudi i naša populacija. Znači, ja sam govorila o tome. Vi ste u pravu, ne trebaju da se daju naknade za jedan te isti posao, i profesori i učitelji, ali mislim da ovo opredeljenje da to učitelji rade, da to nije dovoljno kvalitetno. Hvala.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje, 12. septembra, odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na pretres u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AUTORSKIM I SRODNIM PRAVIMA. Primili ste, poštovani narodni poslanici, amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Donka Banović i Nikola Lazić, zajedno Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević, Nikola Savić, Dušan Marić, Srboljub Živanović, Aleksandar Martinović, zajedno Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević, Momčilo Duvnjak, Sreto Perić, zajedno Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić, Goran Mihajlović, zajedno Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković, Branimir Đokić, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović i zajedno Donka Banović i Milan Dimitrijević. Primili ste Izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Dušan Marić želi reč. Izvolite. Samo da informišem koliko je vremena ostalo: SRS je ostalo 24 minuta, vama kao ovlašćenom predstavniku devet minuta, DSS – Vojislav Koštunica je ostalo osam minuta. To je sve.
Član 3. glasi: "U članu 21. stav 1. posle reči: "stavljanje u promet" dodaju se reči: "originala ili umnoženih", a umesto tačke stavlja se zapeta i dodaju reči: "prodajom ili drugim načinom prenosa svojine". Mi iz SRS smo podneli amandman kojim predlažemo da se posle reči: "prodajom ili drugim načinom prenosa svojine" doda i reč: "poklona". Ovaj član bi glasio: "U članu 21. posle reči: "stavljanja u promet" dodaju se reči: "originala i umnoži", a umesto tačke stavlja se zapeta i dodaju reči: "prodajom, poklonom ili drugim načinom prenosa svojine". Misli se na prenos svojine autorskog dela. Prenošenje svojine poklonom je zakonit i kod Srba vrlo rasprostranjen i tradicionalan način prenošenja svojine, pa SRS smatra da je u tekstu zakona i na simboličan način trebalo isti izjednačiti sa prenošenjem svojine njenom prodajom. Vlada je ovaj amandman odbila, uz sledeće obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga što se predloženom izmenom u članu 3. Predloga zakona već obuhvaćeni, i to na najširi mogući način, svi vidovi stavljanja u promet originala ili umnoženih primeraka autorskog dela. Svi vidovi stavljanja u promet autorskog dela bi bili obuhvaćeni i da ova formulacija glasi onako kako je predložila SRS – prodajom, poklonom ili drugim načinom prenosa svojine ili da je izostavljen ovaj termin "prodaja", pa da glasi: "poklonom ili drugim načinom prenosa svojine". Nikako mi nije jasno zašto se u ovom predlogu zakona prednost daje potrošačkom, evropskom terminu "prodaja" u odnosu na termin "poklon"? Mislim da je u pitanju jedan pogrešan pristup. Evo, pitam ja sada vas, kao psihijatra i damu – šta vam lepše zvuči? Da li vest: "Slavica Đukić-Dejanović je kupila zbirku pesama" ili: "Slavica Đukić-Dejanović je dobila na poklon zbirku pesama"? Šta je lepše? Lepše je ovo drugo. Zato ne vidim ni jedan normalan i ljudski razlog da ovaj amandman ne bude prihvaćen.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) 41/1VS/SM19,40-19,50 Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević, koji želi reč. Izvolite gospodine Dimitrijeviću.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Dakle, pre nego što kažem nešto o amandmanu, pažljivo sam pročitao razloge donošenja ovog zakona. Jedan od važnih razloga donošenja zakona je taj da se zakon usklađuje sa propisima Evropske unije. Vi ste napisali u obrazloženju da je, iako je zakon o autorskim pravima iz 2009. godine, gotovo u celini usklađen sa pravnim tekovinama Evropske unije i TRIPS-om postavljam pitanje, šta je istina. Da li je on u celosti usklađen, ili nije bio. Ako je bio u celosti usklađen, kako to da jedan zakon koji ima 226 članova biva podložan promenama i to u 46 članova. Da tu nije negde neki problem postojao? Znači da taj zakon nije bio usklađen na onaj način kako ste vi nama to u decembru 2009. godine objašnjavali, decembra 2009. godine nije bio pre pet godina, nego pre godinu i po dana. Tada smo bili izloženi pričom, ne vašom gospodine Obradoviću, mislim da je neko drugi branio taj zakon, kako je on u potpunosti usklađen sa Evropskom unijom. U čemu je sada problem? Da li Evropska unija toliko brzo ide pa mi ne možemo da ih stignemo, ili ste vi davali neke signale EU, pa kada su stigli odgovori, onda ste bili prinuđeni da menjate te zakone navrat-nanos. Mislim da je ova priča bliža istini, ovaj drugi deo o čemu ja pričam. Sada nešto o ovom amandmanu, mi smo predložili da autor ili naslednik ima pravo da zahteva od lica navedenih u članu 35. stav 5. ovog zakona bilo koju informaciju koja mu je potrebna za obezbeđenje naplate naknade koja mu pripada od te preprodaje. Vi ste nama odgovorili da je opšti rok zastarivanja novčanih potraživanja tri godine i to ste izjednačili sa pravima o informacijama. Nismo mi govorili o novčanim potraživanjima, mi smo govorili o informacijama, ne možete izjednačavati novčana potraživanja i pravo na informaciju. Sa druge strane, znate kako je naše sudstvo reformisano, na jedan vrlo specifičan način, na koji Evropa ima debele razloge i primedbe, čini mi se da će taj rok od tri godine koji mnogi budu tražili informaciju i novčana potraživanja zbog ažurnosti naših sudova, neće ni dočekati taj rok od tri godine. Mi upravo o tom problemu govorimo, a vi taj amandman odbijate na jedan onako dosta surov način, pravdajući se, izjednačavajući novčana potraživanja i potraživanja u smislu informacija. Mislim da je ovo što smo mi predložili amandmanom daleko bolje rešenje, nego što ste vi napisali. Hvala.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Reč ima gospodin Perić.
Pojednostavljeno govoreći o ovom zakonu o zaštiti autorskih i srodnih prava, moglo bi se reći da je suština da se zaštite autorska i srodna prava. To je sa jedne strane u obrazloženju ovog zakona, a sa druge strane se poziva na brojne direktive EU, pa se ovde postavlja vrlo jasno i precizno pitanje, što je kolega Dimitrijević izneo u svom izlaganju, ovaj zakon je donet 2009. godine. Sve ove direktive su od ranije, od 2004, 2005, 2006, a neke čak i iz 1971, 1973, 1975, 1976. i slično. Godine 2008. je nastala ova vlada, a ona je nastala na principu dogovora vođenja evropske politike. Kako je sada moguće doneti zakon 2009. godine, a Vlada je iz 2008. godine, ovo nema mnogo veze sa vama, gospodine Obradoviću, vi ste u to vreme bili samo ministar prosvete, a već 2011. godine je velika potreba za izmenama i dopunama ovog zakona. Suština je da se žele zaštititi autorska i srodna prava, i da pojednostavim malo priču, kaže se, ovim zakonom zabranjuje se fotokopiranje, snimanje, fotografsko slikanje i slično autorskih dela, kako u celini, tako i u određenim segmentima, pogotovo ukoliko će se oni koristiti komercijalno. Sada je rečeno, ukoliko se ne koriste komercijalno, mada je to vrlo konfuzno i ne zna se, da li je komercijalno ukoliko student fotokopira skriptu ili udžbenik od svog profesora, pa on iz Zavoda za zaštitu intelektualne svojine unapređuje svoja znanja, a samim tim i stvara sebi bolju mogućnost za zaposlenje, pa je onda tu pitanje da li je to komercijalno ili nije, ali da ostavimo sada to. Član 12. o izmenama i dopunama Zakona, odnosno član 43. osnovnog zakona o autorskim i srodnim pravima, pravi izuzetke, kada je dozvoljeno bez saglasnosti da se određene stvari fotokopiraju i objašnjavaju. Vlada je predložila u članu 12. tog zakona izuzetke, pa ovaj na koji sam ja podneo, kaže, dozvoljeno je bez posebne dozvole autora umnožavanje javnih, političkih i drugih govora održanih u državnim organima, verskim ustanovama ili prilikom državnih ili verskih svečanosti. Mi smo predložili u amandmanu, umnožavanje političkih, verskih i drugih govora, održanih na javnim skupovima, državnim organima, verskim ustanovama ili prilikom verskih i drugih svečanosti. Ovde bi se reklo, ukoliko se ozbiljnije ne pristupi ovom tumačenju, da skoro i ne postoji razlika, a razlika je velika i mislim da je Ministarstvo za prosvetu i nauku, jer ja o ovoj vladi ne mogu da imam dobro mišljenje, od kako je gavran pocrneo, čini mi se, kao kolektivitet gora Vlada nije postojala, što ne znači da određeni resori u njoj nisu učinili koliko su mogli, čini mi se da je vama bilo malo lakše, gospodine Obradoviću, zato što mi imamo sjajne učenike, i sećate se gospođo Đukić, kada ste negde u junu mesecu bili u Ljuboviji, i najboljim učenicima uručili knjige, imamo sjajne učenike u osnovnim školama, u srednjim, na fakultetu, odu u inostranstvo, osvoje prvu, drugu ili treću nagradu, a vama kao ministru je ponos raditi tamo, ali zahvaljujući učenicima. Videli smo neke izveštaje da nam je neka infrastruktura u putnom, železničkom, u avio saobraćaju, iza 100 i nekog mesta, a ovde kada je u pitanju naučno-istraživačka delatnost, negde oko 40 mesta i to u ovoj državi, ljudi koji se maksimalno zalažu i unose sebe u taj deo, može da služi na ponos. Svakako, to nije ovoj vladi, možda ponekom pojedincu iz te vlade i onim ljudima koji učestvuju, pa i pobede. Nekoliko asistenata i profesora koji su pomagali, njihov doprinos je takođe veliki. Što je sada bitno da ste vi ovo prihvatili, nije Vlada, nego Ministarstvo prosvete i nauke i Zavoda za zaštitu intelektualne svojine, jer vi ste prepoznali šta je dobro. Zamislite da je vojvoda od stiropora, da nije prihvaćeno, mogao je samo da izveštava, a ovo je državni organ ovde i on ako u februaru ili aprilu pozove, neki određen skup, i odavde novinari će imati pravo bez njegove posebne dozvole da to objave, ako se čini ispred ove ustanove, odnosno ispred državnog organa, oni to ne mogu da objave, a da ne pitaju. Onda bi javnost bila uskraćena za jednu stiropor revoluciju i slične stvari. Dobro je što je ovo ministarstvo prepoznalo, što je Zavod za zaštitu intelektualne svojine prepoznao i ugradio u izmene. Ovo se sada više odnosi na vas gospođo Totić, bilo je reči, vi znate o potrebi da se zaštite prava estradnih umetnika, pa tako imamo veliku potrebu da zaštitimo ekonomske interese onih kao što su krajnji korisnici i koji koriste, reprodukuju, oni se pojavljuju kao slušaoci u određene muzike. Ja imam primer iz Loznice, gde jedan ugostitelj plaća više SOKOJ-u, pojedinačno i OFPS, više nego zajedno električnu energiju, vodu i komunalne usluge, pojedinačno to plaća. Vi znate za ovaj problem i ovo se ne stavlja vama na teret, ali ste obećali, čini mi se, na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, da bi do kraja septembra ova komisija trebala da uskladi te zahteve. Ovi ljudi koji slušaju i reprodukuje se ta muzika, ako se već tako u računima kaže, oni nisu protiv toga da se to uplati, ali da se to dovede u neku realnu, ajde kažu bar u visini ovo što javni servis naplaćuje ili da ima neke veze sa njihovim bilansom uspeha, a ne nikako aproksimativno, onako odoka da se razreže pa da račun za SOKOJ ili ovo drugu organizaciju bude znatno veći odpotrošnje i to radi se o ugostiteljskom objektu od potrošnje električne energije, vode i komunalnih usluga. Mislim da će te zaovo imati razumevanja ida će te pomoći da se to reši. Hvala vam.
Ministar ima reč. Izvolite, gospodine ministre.
Jesmo mi pogrešili što smo prihvatili vaš amandman? Dobro.
Zahvaljujem, ministre. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodi poslanik Donka Banović ima reč.
Niste pogrešili što ste prihvatili amandman gospodina Perića, ali pogrešili ste što niste prihvatili ovaj amandman. Ovaj član govori o tome kada je dozvoljeno u nekomercijalne svrhe, a u nastavi, kada je dozvoljeno izvođenje, a da se ne mora tražiti dozvola od autora i da se ne moraju plaćati autorske nadoknade. Govorim o nastavi. Vi sada tu predviđate tri situacije kada su škole, odnosno ustanove oslobođene tih obaveza. Prvo, javno izvođenje ili predstavljanje objavljenih dela u obliku neposrednog proučavanja na nastavi i druga tačka, pa kažete – javno izvođenje ili predstavljanje objavljenih dela na školskih priredbama pod uslovom da interpretatori ne prime naknadu za svoje izvođenje, dakle besplatno i da se ne naplaćuju ulaznice. Ono što mi amandmanom predlažemo jeste da se doda rečenica – osim kada su sredstva od ulaznica namenjena u humanitarne svrhe. Zašto? Znate da se đaci veoma često organizuju kako bi prikupili sredstva. Uglavnom to bude da se pomogne drugu ili drugarici koji je u nevolji. Obično su to neki zdravstveni problemi, pa između ostalog i škola pokuša da prikupi neka sredstva kako bi pomogla svom učeniku. Vrlo često to jesu priredbe ili koncerti, pa se đaci organizuju pa naplaćuju ulaznice i tu uglavnom dođu nastavnici i roditelji, plate ulaznicu, budu na koncertu i onda se ta sredstva zaista koriste u humanitarne svrhe. Nije mi jasno zbog čega ovaj amandman niste prihvatili. Trebalo je da ga prihvatite.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 13, član 44, osnovnog zakona, suštinski je apsolutno isto kao kolege iz DSS, samo je malo drugačiji tekst, isto na stav 2. da se promeni. Član 44. glasi: dozvoljeno je bez dozvole autora i bez plaćanja autorske naknade za nekomercionalne svrhe nastave, pa onda tačka 2. javno izvođenje ili predstavljanje objavljenih dela na školskim primedbama pod uslovom da interpretatori ne prime naknadu za svoje izvođenje i da ne plaćaju ulaznice, da se tu stavi zapeta i da onda ide dalji tekst – osim ako se ne radi o priredbama humanitarnog karaktera na kojima se prikupljena sredstva u celosti daju u humanitarne svrhe. Suštinski je apsolutno isti kao i prethodni amandman sa ciljem da se prikupe novčana sredstva za dobrobit dece te škole, za dobrobit organizacije u okviru škole, da se pomogne ili deci roditelja ili samoj deci ili, kako je navedeno u obrazloženju, eventualno sportskim ekipama, sportskim takmičenjima ili bilo čemu drugom što je humanitarnog karaktera i da se sav prihod od ulaznica uplati u humanitarne svrhe. Iskoristiću još minut, ministre, samo da vas podsetim na ono pitanje koje sam postavio juče i pre nekih mesec i nešto dana, a tiče se, takođe, ovih autorskih prava. Niste mi dali odgovor. Po treći put postavljam isto pitanje. Smatram da je nekorektno da već treći put postavljam jedno te isto pitanje. Sećate se verovatno, tiče se onih optičkih diskova. Kada su u pitanju prazni diskovi zašto se nekom naplaćuje autorsko pravo? O tome sam juče ovde govorio detaljnije, sada neću opširno. Podsetiću vas da organizacija OFPS naplaćuje autorsko pravo na praznim diskovima. Znači, uvoznik uveze prazan disk, proda prazan disk, a na njemu nema apsolutno nikakvih autorskih dela. Na osnovu čega onda organizacija naplaćuje taj namet? Nema interpretatora, nema muzike, nema filma. Za šta će se kasnije koristiti taj disk, ne znamo. Kasnije, ako se koristi za muziku ili za film, onda neka se naplati to autorsko pravo. Smatramo da to bespravno radi organizacija OFPS, da zloupotrebljava položaj, da naplaćuje ono zašta nema pravo. Zahvaljujem.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Član 14. glasi: "Dozvoljeno je bez dozvole autora i bez plaćanja autorske naknade umnožavanje dela od strane javnih biblioteka, obrazovnih ustanova, muzeja, arhiva, samo za sopstvene arhivske potrebe ako se delo umnožava iz sopstvenog primerka i ako takvim umnožavanjem ove institucije nemaju nameru da ostvare neposrednu ili posrednu imovinsku korist". Podneli smo amandman kojim predlažemo da se briše ova ograničavajuća odredba ako se delo umnožava iz sopstvenog primerka. Zašto smo predložili? Pokušaću da vam objasnim iz primera o kojem sam govorio juče. Naprimer, nekoj školskoj biblioteci iz nekih razloga, radi izvođenja nastave, potrebna je određena knjiga koju nema u svom posedu. Znači, ne ispunjava ovaj zakonski uslov da ima sopstveni primerak knjige. Škola ima dobru volju, ima toliko novca da kupi jednu knjigu, međutim knjige nema na tržištu. Svi primerci knjige su rasprodati, a da nevolja bude veća, autor knjige je umro, nije više među živima. U tom gradu teoretski postoji samo jedan primerak tražene knjige, međutim, problem je u tome što autor ne želi da ga proda pa škola ni na ovaj način ne može da dođe do sopstvenog primerka knjige, odnosno do sopstvenog primerka autorskog dela. Ministar se smeje i po tome zaključujem da su ove moje primedbe opravdane. (Žarko Obradović, sa mesta: Malopre ste rekli da je umro.) Imate knjiga za kojima postoji potreba , čiji su autori živi, a nažalost imate i knjiga za kojima postoji potreba čiji su autori mrtvi. U ovom slučaju o kojem govorim autor je, pokoj mu duši, umro, nema ga više. Znači, škola ne može od njega da nabavi taj autorski primerak knjige, ne može da ga nabavi na tržištu zato što su svi primerci rasprodati. Ovaj sugrađanin koji ima jedan primerak knjige neće da ga proda. Škola ima samo mogućnost da knjigu pozajmi od vlasnika, ali tek onda školu i njenu biblioteku očekuju prave muke. Prvo, moraju da pribave saglasnost autora. Pošto autora nema, moraju da nađu njegove zakonite naslednike. Kad završe taj mukotrpni posao, ako uspeju da se dogovore oko autorske naknade, moraju prvo da uplate autorsku naknadu, a tek posle toga pristupe realizaciji onoga zbog čega su počeli ovu svu petljaniju, da knjigu fotokopiraju u tri primerka. Vlada je odbila ovaj amandman uz sledeće obrazloženje, obrazloženje je dugačko, pa ću pročitati samo dve rečenice. Kaže – stoga su izmenama u članu 14. Predloga zakona predloženi uslovi pod kojima se autorsko delo može umnožiti za potrebe biblioteka, arhiva, obrazovnih ustanova i to tako da se umnožavanjem dela bez dozvole i bez plaćanja naknade ne ugroze legitimni, odnosno ekonomski interesi autora. Kakvi ekonomski interesi autora, ako se radi o jednom ili dva ili u ovom slučaju tri primerka knjige. Drugo, nisu ugroženi nikakvi ekonomski interesi autora, zato što u nastavku ovog stava jasno stoji – ako ove institucije nemaju nameru da ostvare neposrednu ili posrednu imovinsku korist, znači, vi ste postavili jedno jasno ograničenje. Nije mi jasno zašto komplikujete sa ovom odredbom, ako se delo umnožava iz sopstvenog primerka. Sledeće obrazloženje zašto ste odbili ovaj amandman – opravdan je i legitiman interes autora da se njegovo delo kupi u legalnim tokovima prodaje, kako bi autor od kupovine tog dela imao određenu materijalnu satisfakciju. U ovom slučaju dela nema u legalnim tokovima, nema ga u prodaji, nema ga na tržištu.
Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Gospodine ministre, nema više amandmana. Da li želite vi da se obratite poslanicima? (Da.)
Hvala. Govorio sam i na Odboru i juče u načelnoj raspravi i danas, videli ste ove izmene koje smo, da kažem, predvideli izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima. Značajan deo tih prava se baš odnosi na rešavanje nekih pitanja koje je praksa pokazala. Značajan deo je vezan za deo zakona koji se odnosi na ograničenja autorskih prava, da bi napravili tu jedan korak napred. Kolega Mladenović je pitao nekoliko puta i meni se stvarno činilo i na Odboru da smo ovo njegovo pitanje objasnili, ali evo danas ponovo čujem da on nije dobio pravi odgovor. Ne znam da li će kolega Mladenović biti zadovoljan odgovorom ili ne, ali ako pogledate član 39. stav 1. i 2, pogotovo stav 2, onda je jasno zašto se plaća određena nadoknada, jer ne verujem da bi iko uvozio prazne diskove ako nema nameru da ih koristi. Prazni diskovi se najčešće koriste za nelegalno umnožavanje muzike. Stoga, proizvođači i uvoznici praznih diskova plaćaju posebnu naknadu koja je obeštećenje autorima koji zbog piraterije trpe štetu. To je njihova obaveza po članu 39. stav 2, gde se kaže – naknadu iz stava 1. plaćaju proizvođači uređaja tonskog i vizuelnog snimanja, proizvođači uređaja za fotokopiranje i drugih uređaja sa žičnom tehnikom umnožavanja, proizvođači praznih nosača zvuka, slike i teksta, solidarno sa njima uvoznici uređaja za tonsko i vizuelno snimanje itd. Tako je u svim zemljama Evrope. (Bojan Mladenović, sa mesta: Koriste se za skladištenje podataka u vojsci, u vašem ministarstvu …) To nije jedino. Zato sam pomenuo i ova udruženja. Apsolutno imaju na to zakonom utvrđeno pravo. (Bojan Mladenović, sa mesta: Disk je prazan. Ne znamo šta će biti na njemu.) Vidite formulaciju – može se pretpostaviti. Ne uvozi ih tek tako da bi ih negde stavili, arhivirali, pa sačekali neke bolje dane, nego postoji određena namena. Hvala.
Hvala ministre. Pošto smo završi pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam da smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, pa će Narodna skupština u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem ponedeljak 12. septembar 2011. godine sa početkom u 11,00 časova kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Zahvaljujem ministru i njegovim saradnicima na učešću u radu. Zahvaljujem svima vama. Vidimo se u ponedeljak u 11,00 časova.