Poštovani narodni poslanici, otvaram Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 133 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 187 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik prof. dr Žarko Obradović. Čast mi je da u ime narodnih poslanika i u svoje ime pozdravim predsednicu Vlade i ministre u Vladi Republike Srbije, nosioce najviših sudijskih i javnotužilačkih funkcija u Republici Srbiji, sudije Ustavnog suda i člana Venecijanske komisije za Srbiju, direktora Pravosudne akademije, predstavnike ambasada zemalja EU, Velike Britanije, SAD i Kanade, predstavnike Misije OEBS-a u Republici Srbiji, Kancelarije Saveta Evrope i delegacije EU u Republici Srbiji. Poštovane dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, za Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, na osnovu člana 121, a u vezi sa članom 119. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, utvrdio sam sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog za promenu Ustava Republike Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članovima 90. stav 1. i 143. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Ana Brnabić, predsednica Vlade, Maja Popović, ministarka pravde, Jadranka Joksimović, ministar za evropske integracije, Gordana Čomić, ministar za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Jovan Ćosić, pomoćnik ministra pravde, Marijana Savić Simić, šef Kabineta ministra pravde i Zlatko Petrović i Vladimir Vinš, viši savetnici u Ministarstvu pravde. Primili ste Predlog za promenu Ustava Republike Srbije, koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Pre početka rasprave, želim samo da, zbog vremena koje se raspodeljuje poslanicima, odnosno poslaničkim grupama, pre nego što dobijete pismeno obaveštenje, da vas obavestim da su poslanici poslaničke grupe SPAS pristupili poslaničkoj grupi "Aleksandar Vučić - Za našu decu". Saglasno članu 143. Poslovnika, otvaram pretres o Predlogu za promenu Ustava Republike Srbije. Dajem reč predsednici Vlade, Ani Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, poštovane građanke i građani Republike Srbije, velika mi je čast što sam danas ovde sa vama i pred vama, da obrazložim ono što je Vlada Republike Srbije radila i ono što radi, ne samo u ovom mandatu već i u prethodnom mandatu, u oblasti pravosuđa ali i generalno vladavine prava, zato što je ovo jedna šira tema od pravosuđa. Ovo je tema koja je za Vladu Republike Srbije izuzetno važna, tema koja je jedan od tri ključna prioriteta Vlade koju vodim, rekla bih u velikoj meri i ključni prioritet, obzirom da smo najteže i najzahtevnije ekonomske reforme sproveli 2014. i 2015. godine, kada je premijer bio Aleksandar Vučić i one i danas daju rezultate. Naravno, mi dalje radimo na reformama, ali one ni približno nisu tako teške i zahtevne kao što su bile te 2014. i 2015. godine. Ali, ne samo, ili ne radi naših evropskih integracija, već radi kvaliteta života građana Republike Srbije, ono što moramo da uradimo jeste da ojačamo vladavinu prava u Republici Srbiji. To će svakako posledično dalje dovesti do rasta prosečnih plata, rasta penzija u Republici Srbiji, u oblasti vladavine prava do osećaja građana da su svi jednaki pred zakonom, da pravda nije spora ali dostižna, već da je i brza i dostižna u Republici Srbiji, a da je pravosuđe u ovoj zemlji svakako nezavisno, ali takođe i odgovorno i mnogo, mnogo efikasnije nego što je danas. Oblast ustavnih amandmana i pravosuđe je samo jedna karika, svakako jedna od najvažnijih karika, ali jedna od karika u široj oblasti vladavine prava i ja sam želela samo na početku da vam pokažem kolika je posvećenost Vlade Republike Srbije vladavini prava time što ću vam navesti samo neke od konkretnih aktivnosti i stvari koje smo uspeli da učinimo, uz veliku pomoć i podršku vas, poštovani narodni poslanici, i ovog doma i ja vam se na tome zahvaljujem. Izdvojila sam neke oblasti. Počinjem sa borbom protiv korupcije. U oblasti borbe protiv korupcije Vlada Republike Srbije trenutno radi na implementaciji onih GREKO preporuka, samo da pojasnim, GREKO - Savet Evrope, grupa država za borbu protiv korupcije, dakle, radimo sa ovim državama i ovim telom u okviru Saveta Evrope na implementaciji preporuka koje još uvek nisu u potpunosti implementirane. Od 13 preporuka koje imamo, postoji samo jedna preporuka, odnosno postojala je samo jedna preporuka koja u potpunosti nije bila implementirana i to je kodeks ponašanja narodnih poslanika, odnosno etički kodeks u Narodnoj skupštini Republike Srbije i vi ste to uradili u ovom mandatu i ovom sazivu. Mi smo kao Vlada i Ministarstvo pravde, i svakako Agencija za borbu protiv korupcije kao nezavisni organ, u stalnom kontaktu sa Savetom Evrope i sa GREKO. Dobili smo nezvanično neke komentare, koji su upućeni Narodnoj skupštini Republike Srbije. I dalje ćemo raditi na ovom etičkom kodeksu, kako bi dostigli najbolji mogući standard u Evropi. Takođe, 22. februara ove godine Ministarstvo pravde je osnovalo Radnu grupu za izradu operativnog plana za borbu protiv korupcije. Ta radna grupa radi, prvi sastanak je bio 30. marta. Oni rade intenzivno i naš plan i očekivanja su od radne grupe da ovaj operativni plan bude završen do kraja juna. Ono što je takođe izuzetno važno i na šta nam naši partneri iz EU stalno ukazuju, to je tzv. "trak rekord", ili, u stvari, koji su konkretni rezultati svega toga što radimo. Posmatrala sam samo prva četiri meseca 2021. godine i u prva četiri meseca 2021. godine povećan je broj otkrivenih krivičnih dela sa elementima korupcije. Otkriveno je 359 takvih krivičnih dela i to predstavlja 75% ciljane vrednosti planirane za kraj 2021. godine. Dakle, čini mi se da smo startovali dobro, da svi organi, nadležne institucije rade svoj posao i da ćemo pokazati zaista i kroz ovaj broj kakva je naša posvećenost i kakva je naša iskrenost u ovom poslu, odnosno u borbi protiv korupcije. Konačno, da ne dužim opet, samo tokom 2021. godine imali smo dva izuzetno vidljiva slučajeva u borbi protiv korupcije. Jedan u februaru ove godine, kada je privedene predsednica Prekršajnog suda u Kraljevu. Dakle, predsednica Prekršajnog suda u Kraljevu, zbog sumnje da je primila mito kako bi donosila nezakonite odluke u korist okrivljenih. Pod dva, Aleksandar Jovičić, predsednik beogradske opštine Palilula, dakle jedne od centralnih gradskih opština glavnog grada, član predsedništva SNS kojoj i sama pripadam, takođe zbog optužbi za korupciju. Čini mi se još jednom je pokazano ne samo da u Republici Srbiji neće biti zaštićenih, već da članska karta bilo koje političke stranke, a posebno SNS kao, čini mi se, i ja stojim iza toga, najodgovornije stranke u Republici Srbiji, da naši članovi neće biti zaštićeni zato što smo mi stranka koja radi u interesu građana i snažne jake Republike Srbije. U prva četiri meseca i nekako pravno, normativno, ali i po primerima dobar pokazatelj toga koliko nam je važna vladavina prava, koliko smo posvećeni borbi protiv korupcije i ovako ćemo nastaviti. U oblasti, na primer, slobode medija koja je takođe, praktično, podoblast u široj oblasti vladavine prava, usvojili smo Akcioni plan za implementaciju medijske strategije, krenuli u njegovu implementaciju. Od formiranja Vlade Republike Srbije formirali smo dve izuzetno važne, značajne radne grupe. Jedna je Radna grupa za implementaciju tog akcionog plana, odnosno kompletnu implementaciju medijske strategije koja praktično vrši nadzornu ulogu i prati da li Vlada Republike Srbije i sve ostale nadležne institucije, uključujući i nezavisne institucije, postupaju po medijskog strategiji koja je usvojena. Druga radna koja je formirana je Radna grupa za bezbednost i zaštitu medija. Bezbednost i zaštita medija je meni kao predsednici Vlade Republike Srbije zaista izuzetno, izuzetno važna. Zato se ja jednom mesečno sastajem sa predstavnicima ove Radne grupe, odnosno sa Radnom grupom da vidim kakav je progres napravljen, kakav je napredak napravljen i šta je to što Vlada dodatno može da učini da bi obezbedili maksimalni mogući stepen bezbednosti zaštite novinara u Republici Srbiji i ukupno medijskih radnika. Evo nekih od rezultata, dakle konkretnih rezultata ove Radne grupe, da ne kažemo da smo samo formirali Radnu grupu i da ona ima redovne sastanke. Novinari i medijski radnici na zahtev medijskih i novinarskih udruženja uvršteni su u prioritetnu kategoriju za vakcinisanje protiv korona virusa, dakle u onu kategoriju sa starijim stanovništvom, medicinskim radnicima, tada su u Republici Srbiji vakcinisani i svi oni novinari i medijski radnici koji su želeli da se vakcinišu. Otvorena je SOS linija za prijavu pretnji i ugrožavanja bezbednosti novinara koja radi 24 časa sedam dana u nedelji, besplatni telefonski broj je 0800/100115. Do sada je, od kada je ona otvorena, što je bilo u aprilu, primljeno nekih sedamdesetak poziva. Od tih sedamdesetak poziva, pet poziva je direktno upućeno na kontakt tačke u MUP-u i republičkom Javnom tužilaštvu da dalje postupaju po ovim pretnjama. Ostali pozivi su bili ili u vezi sa informacijama o nekim prethodnim slučajevima ili nisu imali veze sa pretnjama u odnosu na ljude koji su ih dobijali zbog njihove profesije, dakle zbog njihovog novinarskog rada i već nečega drugog, pa su ih pravni savetnici koji stalno dežuraju na ovoj telefonskoj liniji dalje usmeravali kako treba, šta treba da preduzmu ili su bili samo informativni pozivi. Otvoren je, takođe, i veb portal za bezbednost novinara, bezbedninovinari.rs. Kancelarija Zaštitnika građana radi na formiranju jedinstvene baze podataka napada na novinare i to radi zajedno sa svim medijskih i novinarskim udruženjima kako bi na jednom mestu imali tačan broj svih pretnji ili eventualnih napada na medije, kako ne bi dalje u budućnosti licitirali tim brojem, pa mi u Vladi rekli – pa mi imamo jedan broj, unosimo neki drugi broj, NUNS ima neki treći broj, neko četvrto udruženje neki četvrti broj, već da svi znamo o čemu pričamo i da pratimo te slučajeve, da vidimo kako je konkretno zaštićen novinar kome se preti ili koji je, ne daj Bože, napadnut. Ovde radimo u saradnji sa delegacijom EU u Srbiji, Kancelarijom OEBS-a u Republici Srbiji, Kraljevinom Norveškom i Fondacijom „Konrad Adenauer“, dakle baš upravo u ovoj Radnoj grupi. Iskreno, ja im se zahvaljujem na svoj podršci i pomoći koju nam dnevno pružaju kako bi ovde videli konkretne iskorake. Takođe ću da kažem, zato što mislim da je to jedna od najvažnijih stvari koju ćemo uraditi u ovoj oblasti, da nam je OEBS pomogao da uradimo analizu krivično-pravnog zakonika kako bi videli na koji način dodatno možemo da poboljšamo bezbednost novinara, da je ta analiza sada predata Ministarstvu pravde i da Ministarstvo pravde dalje postupa u naravno širim konsultacijama, trebalo bi i sa medijskim i novinarskim udruženjima, organizacijama civilnog društva i svim ostalim relevantnim učesnicima u tome da idemo na izmene i dopuna Krivično pravnog zakonika ili ostalih zakona koji su potrebni da bi se novinari i medijski radnici u Republici Srbiji osetili i bezbednije. Kažem, i da bi ta pravda bila ne samo dostižna već i mnogo brže i mnogo efikasnija. Konačno, i time se posebno ponosim, zato što smo fokusirani na rezultate, uspostavljena je i saradnja sa Vrhovnim kasacionim sudom, čiji su predstavnici prisustvovali sastanku Radne grupe za bezbednost i zaštitu novinara na kom sam i sama prisustvovala. To je bilo 23. aprila ove godine, na kome su predstavljeni neki od primera sudskih odluka koji su zabrinule novinare, medijska i novinarska udruženja. Ova saradnja će se nastaviti zato što mi kao izvršna vlast, kao Vlada Republike Srbije svakako ne možemo da utičemo na sudstvo, ne želimo da utičemo na sudstvo i onda je u direktnoj komunikaciji sa medijskim i novinarskim udruženjima važno da Vrhovni kasacioni sud razume šta su njihove brige, šta su problemi sa kojima se oni susreću, da bi uspeli tu da poboljšamo sudijsku praksu, ali naravno direktno u komunikaciji sa samim sudstvom. Izuzetno važno, krajem decembra 2020. godine, republički javni tužilaca Zagorka Dolovac, donela je opšte obavezno uputstvo za sva tužilaštva u kome između ostalog naloženo hitno postupanje u predmetima u kojima su žrtve novinari. Sa ovim obaveznim uputstvom pod pretnjom sankcijama, podvlačim, pod pretnjom sankcijama ukoliko tužilaštva ne postupaju po ovom uputstvu, tužioci će po ubrzanoj proceduru obrađivati slučajeve pretnje i nasilja, odnosno ugrožavanja bezbednosti novinara i medijskih radnika. Prvi slučaj u kome se ovako postupali su pretnje novinarke, tada novinarki N1, onda danas više nije na N1, novinarki Jeleni Zorić. Od tada se u svim slučajevima pretnji postupa po ovom obavezujućem uputstvu. Takođe, 23. februara 2021. godine, još jednom podvlačim, kao taj čuveni „trek rekord“ odnosno konkretni primeri šta se promenilo u životu u praksi zahvaljujući svemu onome što smo prethodno uradili, odlukom Drugog osnovnog suda u Beogradu, bivši predsednik opštine Grocka, Dragoljub Simonović takođe je bio član SNS i zbog podstrekivanja na teško delo protiv opšte sigurnosti, a za paljenje kuće novinaru Milanu Jovanoviću, prvostepeno osuđen na četiri godine i tri meseca zatvora. Za samo mesec dana u ovom slučaju, policija i Tužilaštvo je razrešila slučaj, pokrenulo optužnicu, sud je doneo prvostepenu presudu u procesu koji je trajao oko dve godine. Još jedan konkretan pokazatelj da je Srbija danas mnogo drugačije društvo nego što je bilo ikada, pre 2014. godine. Društvo u kome ne samo da nema zaštićenih, nego koje pokazuje da i visoki funkcioneri vodeće stranke, nisu zaštićeni, da ih partijska knjižica ne štiti, ni u jednom slučaju, bilo to pretnje ili napadi na novinare, bila korupcija, ili optužbe za korupciju, ili bilo šta drugo. Dakle, tu smo da služimo narodu, da radimo u interesu građana, i da jačamo institucije i vladavinu prava, tako da je svako jednak i isti odgovoran pred zakonima Republike Srbije. Konačno, ako pričamo o konkretnim primerima, dva napada koja su se desila ili pretnja ove godine, napad na Daška Milinovića, 16. aprila. Radna grupa za bezbednost i zaštitu novinara je održala hitan sastanak, u roku od nekoliko sati je MUP identifikovao i priveo počinioce ovog dela. Republički javni tužilac je završio svoj deo posla, u maksimalnom kratkom roku i podigao optužnicu. Dobar primer je takođe, i sve pretnje koje su upućene i Jeleni Zorić, gde je takođe, Republičko javno tužilaštvo već pokrenulo optužnicu. Konačno, imamo čini mi se, primer najbrže reakcije MUP-a, Tužilaštva, ali i sudova u slučaju pretnji Gordani Djeletić, odnosno Južnim vestima, to se desilo 27. decembra prošle godine. U tom predmetu već imamo finalnu presudu. Dakle, to je rezultat svega onoga što smo mi radili u mandatu prethodne vlade, ali i svega onoga što svakodnevno radimo u mandatu ove Vlade. Osnovna ljudska prava, takođe nešto što je deo oblasti vladavine prava. Usvojena je Strategija o prevenciji sprečavanja nasilja prema ženama. Usvojen je Zakon o rodnoj ravnopravnosti, usvojene su izmene i dopune Zakona o sprečavanju korupcije, i naravno, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, dalje nastavlja vrlo ambiciozno Agendu šta je sve ono što moraju da urade do kraja, ili žele da urade, ili mi kao Vlada želimo da uradimo do kraja ove godine. Sada, da ne dužim dalje, šta sve radimo u oblastima kao što su izborni uslovi, u oblastima kao što je finansiranje političkih stranaka, u oblastima kao što je pravosuđe, van ustavnih amandmana, o čemu će biti prilike svakako, da pričamo danas tokom dana. Htela bih sada da pređem na ovu temu koja je danas na dnevnom redu, a to su ustavni amandmani. Ponovo, izuzetno se ponosim time, ponovo smo ovde pokazali koliko je Srbija drugačija zemlja nego što je bila pre recimo, nekih 10 godina. Koliko smo postavili standarde visoko, u odnosu na sve ono što smo recimo, u oblasti ustavnih amandmana, odnosno, izmena Ustava viđali u prethodnom periodu. Mi smo po prvi put u Republici Srbiji, imali široku javnu debatu oko predloga ustavnih amandmana. To su bile, praktično, neformalne konsultacije, koje je Ministarstvo pravde i Vlada Republike Srbije, vodila čitavih 18 meseci, od 2016. godine, do novembra 2018. godine. Široka javna debata, gde smo razgovarali o tome kako je potrebno promeniti Ustav, da bi pravosuđe u Srbiji, bilo svakako, nezavisno, ali i mnogo odgovornije i mnogo efikasnije. To se nikada u Srbiji pre ovog primera nije desilo. Dakle, menjan je Ustav i ranije u Republici Srbiji, i to u mnogo širem obimu nego što bi ovi ustavni amandmani koji se tiču samo i isključivo pravosuđa, da niko ne laže građane Republike Srbije, da bilo šta drugo menjamo u Ustavu. Dakle, samo i isključivo pravosuđa. Dakle, nikada do sada, nikada pre te javne rasprave, nije bilo javnih rasprava, neko je radio na izmenama Ustava u zatvorenom krugu, građani su izlazili na neke referendume, koji su se pravili na vrat na nos, bez praktično, znanja šta je to što se menja. Dodala bih da su i ti referendumi u svojoj validnosti bili više nego upitni, i prolazili su ustavni amandmani. Sada je postavljen jedan potpuno drugačiji standard. Ko god dođe u budućnosti na vlast u Republici Srbiji, nikada više neće moći ispod tog standarda, a to je ako želite da menjate Ustav, e onda morate da imate široku javnu raspravu, pravu javnu raspravu, i morate da idete na saglasnost Venecijanske komisije, prvo na konsultacije, onda na saglasnost Venecijanske komisije, da bi potvrdili i drugi da ste sve uradili u skladu sa najvećim svetskim, ili evropskim normama. Onda idete u referendum, tako što građani znaju za šta glasaju i o čemu odlučuju. Celo društvo je upoznato sa tim šta se menja u najvišem zakonodavnom aktu. To je prvi put urađeno u mandatu prethodne vlade. Dakle, 18 meseci, je trajala javna rasprava, išlo se na dva kruga konsultacija sa Venecijanskom komisijom, u junu 2018. godine, bilo je 115. plenarno zasedanje Venecijanske komisije, oni su poslali primedbe na tekst ustavnih amandmana, i tekst ustavnih amandmana, kome je Vlada radila i onda predložila Skupštini, odnosno Odboru za ustavna i zakonodavna pitanja je izmenjen u skladu sa komentarima Venecijanske komisije, u oktobru 2018. godine, Sekretarijat Venecijanske komisije je izdao Izveštaj o usklađenosti teksta sa komentarima, a 30. novembra 2018. godine, Vladu u prethodnom mandatu usvojila je predlog za izmenu Ustava, nakon izbora je to povučeno, i mi smo onda ponovo u decembru prošle godine uputili Narodnoj Skupštini Republike Srbije inicijativu za izmenu Ustava. Skupština je onda tokom ove godine pokrenula dodatne konsultacije, kao što i treba da bude, nije rekla, pa dobro na ovaj tekst amandmana već imamo i bile su konsultacije od 18 meseci, koje je provela Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo pravde. Imamo zeleno svetlo Venecijanske komisije, i hajde da usvojimo ustavne amandmane i sve će biti u redu. Nema ko šta da nam kaže. Evropska unija nema šta da nam zameri, realno, ako to radimo samo zbog EU. Ne, tada je Narodna skupština Republike Srbije insistirala zajedno sa Ministarstvom pravde da pokušamo da nađemo neki minimalni zajednički imenitelj, kako bi postigli što veći društveni konsenzus, o tome kako da izmenimo Ustav u oblasti pravosuđa, a da imamo najbolje mogući sistem za Republiku Srbiju, za naše građane i za našu privredu. Dakle, da vidimo još jednom, kako da sednemo sa udruženjima kao što je Društvo sudija Srbije, ili nekim drugim udruženjima, da nađemo taj društveni konsenzus i to je ono na čemu trenutno radi Skupština uz veliku podršku Vlade Republike Srbije, i ja želim još jednom da kažem da smo mi tu da pomognemo i da podržimo, da organizujemo i da imamo konsultacije ako treba jedan na jedan, i svaki dan, i dan i noć, da bi napravili taj društveni konsenzus, i onda da nemamo samo zeleno svetlo Venecijanske komisije, koja nam je recimo formalno pravno dovoljno, već da imamo sveukupni društveni konsenzus, zato što je valjda Ustav pitanje oko koga moramo da imamo makar neki minimalni društveni konsenzus i ja se nadam da će Narodna Skupština Republike Srbije, uspeti da postigne takav društven konsenzus, i da ćemo sa tim konsenzusom ući i u referendum. Podsetiću vas da danas oni iz velikog dela opozicije koji nam spočitavaju vladavinu prava i kako radimo na ustavnim amandmanima su pokazali kako su oni poštovali vladavinu prava. Podsetiću vas koliko smo mi problema imali samo 2014. godine, da ispravimo sve ono što je učinjeno famoznom, čuvenom reformom pravosuđa izborom sudija 2009. godine. Dakle, 2009. godine je u dva dana preko hiljadu sudija i tužilaca razrešeno. Niko od njih, ali niko od njih nije znao zašto, ni po kom kriterijumu. Epilog je da je reforma pravosuđa, tada te 2009. godine koštala građane Republike Srbije neverovatnih 44 miliona evra i to po analizama Društva sudija Srbije, ne Vlade Republike Srbije, Društva sudija Srbije. Ta reforma pravosuđa 2009. godine koštala je građane Republike Srbije 44 miliona evra, samo u naknadama plata razrešenih sudija i tužilaca. Citiraću tadašnju predsednicu Društva sudija Srbije. Citiram - Mi smo postali te 2009. godine paradigma ne prava međustrukovnim udruženjem u Evropi, u Savetu Evrope, u institucijama Evropske unije, nemerljiva šteta je naneta. Dakle, ti koji su tada bili odgovorni za to kako se u Srbiji živi, ti koji su vodili reformu pravosuđa tada, zaista ne bi više smeli pravo pravosuđe, vladavinu prava, te reči, termine da uzimaju u usta, a ne nama da spočitavaju. Ne želimo da ikada Srbija više bude zemlja u kojoj se u dva dana smene jednim političkim potezom svi nepodobni tužioci i sudije u koji je jedini kriterijum da budete u pravosuđu partijska pripadnost. Zbog toga smo toliko radili na ustavnim amandmanima, zbog toga smo išli i u Venecijansku komisiju. Podsetiću, 2007. godine, tek nakon usvajanja Ustava i njegovog stupanja na snagu je Venecijanska komisija konsultovana, znači tek nakon što je promenjen Ustav konsultovali su Venecijansku komisiju i tada je naravno Venecijanska komisija imala primedbe na naše ustavne amandmane i naše pravosuđe, ali to nije u tom trenutku više moglo da se uzme u obzir. E, sve suprotno tome hoćemo. Hoćemo da nastavimo da postavljamo standarde i u oblasti vladavine prava, i u oblasti pravosuđa, i time kako konsultujemo sve činioce i građane Republike Srbije o ovako važnoj temi. Konačno, još jednom zahvalnost svim našim međunarodnim partnerima koji su nas, pa Boga mi od 2014. godine pratili i pomagali u ovom procesu. Želim još jednom da zahvalim vama, poštovani narodni poslanici na tome što ste pružili ogromnu podršku Vladi Republike Srbije, da usvojimo zaista brojne zakone u ovom sazivu koji utiču na vladavinu prava u Republici Srbiji. Želim još jednom građanima Republike Srbije da poručim da smo tu da i u ovoj oblasti postavljamo najbolje moguće standarde, i konačno da je i ovo ne zbog EU, iako će nas naravno voditi u pravcu evropskih integracija već, pre svega zbog naših građana i zbog naše privrede, zato što će njihov kvalitet života da se poboljša i zato što će ovo olakšati privredi i zato što će na kraju krajeva dovesti do dodatnog povećanja i plata i penzija u Republici Srbiji. Hvala vam mnogo i izvinite što sam odužila.
Zahvaljujem. Reč ima izvestilac Odbora za ustavna pitanja Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče Narodne skupštine. Predsednice Vlade, uvažene ministarke, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti koji ćete danas sa balkona pratiti današnje zasedanje koje je jako važno za sve nas i za građane Srbije, na sednici održanoj 6.maja 2021. godine, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je raspravljao o Predlogu Vlade za promenu Ustava koji je upućen Narodnoj skupštini decembra prošle godine i ocenili smo da jeste podnet od strane ovlašćenog predlagača i u propisanom obliku. Sada smo negde, možda mogu da kažem, na polovini, odnosno u jednom delu postupka koji zahteva raspravu u plenumu i koji zahteva da se uključe apsolutno svi narodni poslanici i da kažu svoje mišljenje. Do sada smo organizovali seriju, da tako kažem, javnih slušanja, što u Narodnoj skupštini, što van sedišta Narodne skupštine, isključivo iz razloga jer smo se trudili da sprovedemo jedan apsolutno transparentan i inkluzivan postupak u kome će učešće uzeti apsolutno svi koji su zainteresovani, ne samo koji su pozvani bili na ta javna slušanja, već i oni koji su izrazili želju da na javna slušanja dođu i da na javnim slušanjima iznesu svoje mišljenje, stavove i svoje predloge. Danas će narodni poslanici dobiti priliku da posle tih održanih javnih slušanja iznesu svoja mišljenja, posle jednog perioda u kome je javnost rekla svoje, na neki način i da sumiraju negde te stavove kako bi mogli da iznesu svoja mišljenja u plenumu. Vladavina prava je jedan od prioriteta rada Vlade i učešće narodnih poslanika danas je od velikog značaja, baš kao što je i praćenje sednice od uvaženih gostiju od velikog značaja, zato što smo negde na konsultacijama odlučili da radimo svi zajedno. Pre svega, da radimo svi zajedno na ustavnim promenama zbog građana Srbije koji to zaslužuju, koji će i dati konačnu reč na referendumu koji nas najverovatnije očekuje u nekom narednom periodu, ali i da radimo zbog položaja cele naše zemlje, jer smo u toliko oblasti već postigli određene uspehe da iste takve možda i veće uspehe želimo da postignemo u oblasti vladavine prava koje će kod nas svakako činiti i čini temelj našeg društva. Ja ću kasnije detaljnije govoriti o čitavom postupku koji je iza nas i možda najaviti neke stvari koje nas očekuju posle ove današnje sednice. Za sada želim samo da pozovem narodne poslanike da podržimo ovaj predlog Vlade, jer smatram da ćemo na taj način podržati i intencije Vlade da zaista u oblasti pravosuđa budu sprovedene reforme onakve kakve se od nas očekuju da bi bilo dobro za naše građane, ali da bi bilo dobro i za Srbiju da bude punopravan član EU. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo sada na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Šaip Kamberi. Izvolite.
Gospodine predsedniče, članovi Vlade, predstavnici ambasada, dame i gospodo narodni poslanici, mirdita, dobar dan. Nema sumnje da bi Ustav Republike Srbije trebalo biti promenjen i da u procesu donošenja novog Ustava mora biti sigurno više demokratske procedure i javne rasprave. U ovoj državi odavno vlast nije javna, niti transparentna, nije pravno ograničena, nije posvećena slobodi jednakosti građana, u ovoj državi Ustav je važan samo kao instrument državne sile. Svi znamo da brzina procesa pregovora sa EU zavisi od brzine reformi i usklađivanja sa propisima EU, kao i od tempa sposobnosti njihove primene. Pregovori jesu strogi ali pravedni, rekao je jednom prilikom bivši šef evropske delegacije u Srbiji, ambasador Majkl Devenport. U toku ovog procesa Srbija treba da pokaže posvećenost zajedničkim vrednostima, politikama i standardima EU, kao i vladavini zakona i poštovanju jednakosti osnovnih prava. Sadašnja inicijativa za promenu dela Ustava, koja usaglašava domaće zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU, smatram da je nedovoljna, jer ona obuhvata samo pitanje iz poglavlja 23 i 24, a ostaju još 33 poglavlja koja treba uskladiti sa evropskim pravnim tekovinama i evropskim pravnim poretkom. Polazeći od toga i od potrebe da je evropski put Srbije trebalo intenzivirati, smatramo da je neophodno da se menja ceo Ustav, a ne samo njegovi određeni delovi, jer parcijalne izmene, uzimajući u obzir kompleksnu proceduru i vremenski period koji je neophodan da bi se promenio Ustav, može samo odugovlačiti krajnji strateški cilj, punopravno članstvo Srbije u EU. Kako danas postoje argumenti za izmenu Ustava u oblasti pravosuđa, postoje isto toliko brojni relevantni argumenti za promenu celog Ustava. Ja ću ovom prilikom navesti samo neke od njih. Član 1. Ustava koji Republiku Srbiju prvenstveno definiše kao državu srpskog naroda problematičan je sa aspekta manjina. Republika Srbija po nacionalnoj strukturi stanovništva jeste heterogena država. Preko 20% njenog stanovništva čine pripadnici drugih manjina i zajednica, te njeno definisanje kao državu jednog većinskog naroda snaži uverenje da su članovi zajednice drugačijeg porekla građani drugog reda. I Venecijanska komisija je iznela stav da ima prostora za kritiku zbog naglašavanja etničkog karaktera države. Ako pogledamo primer u regionu, dovoljno je videti primer Crne Gore čiji Ustav u članu 2. propisuje da je nosilac suverenosti građanin koji ima crnogorsko državljanstvo. Ustav Kosova takođe u stavu 2. člana 1. predviđa da republika Kosovo je država svojih državljana. Član 5. je takođe problematičan. Kritike eksperata se odnose na stav 3. člana 5. koji propisuje zabranu delovanja političkih stranaka sa taksativno navedenim razlozima zabrane. Mišljenje Venecijanske komisije je da primena ovog stava mora da bude usaglašena sa članom 20. koji uređuje pitanje ograničena ljudskih i manjinskih prava, ali i sa članom 10. i 11. Evropske konvencije o ljudskim pravima, odnosno da samo ubedljivi i imperativni razlozi mogu opravdati ograničenje slobode političkog organizovanja. Član 10. jezik i pismo. U mišljenju Venecijanske komisije stoji da je upadljivo u poređenju sa Ustavom 1990. godine čak. Postoji umanjenje zaštite prava na jezik manjina, jer je u članu 8. tog Ustava izričito bilo predviđeno da je latinično pismo u službenoj upotrebi na način utvrđen zakonom. Iako u članu 20. stav 2. Ustav propisuje da ne umanjuje dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava, obzirom da većina pripadnika nacionalnih manjina, čiji broj i teritorijalna rasprostranjenost nisu zanemarljivi, koristi mahom latinično pismo, treba razmotriti da li ovakav član 10. na najbolji način uređuje službenu upotrebu jezika i pisma. Član 12. pokrajinska i lokalna autonomija. Iako ovaj član proglašava pokrajinsko i lokalno organizovanje pravom građana, u sukobu je sa članovima sedmog dela Ustava pod nazivom „Teritorijalno uređenje“. Kako kaže, prof. Marijana Pajvančić, Ustav ne uređuje pravo građana na pokrajinsku i lokalnu autonomiju, već to prepušta zakonodavstvu. Isto tako, Ustav ne reguliše pitanje regionalizacije, koje je neophodno da zbog etničkih, geografskih, verskih i ekonomskih posebnosti regiona omogući ravnomerne ekonomski razvoj i lakše ostvarenje zagarantovanih ljudskih i manjinskih prava. Član 16. međunarodni odnosi. Venecijanska komisija ima kritičan stav prema stavu 3. istog člana, u kome se kaže da međunarodni ugovori moraju biti u skladu sa Ustavom. Venecijanska komisija navodi član 27. Bečke konvencije o ugovornom pravu, prema kojem se jedna članica ne može pozivati na odredbe svog unutrašnjeg prava da bi opravdala neizvršavanje ugovora, a svi smo svedoci da se ne poštuje Briselski sporazum o priznavanju diploma stečenih na Kosovu. Ljudska prava. Stručnjaci smatraju da deo Ustava koji reguliše ljudska prava, osnovna načela, članovi 18. i 22, ljudska prava i slobode, članovi 23. i 74, prava pripadnika nacionalnih manjina, članovi od 75. do 81, bazirana na paktu o građanskim i političkim pravima UN, iz 1966. godine, što predstavlja nedostatak, jer su u međuvremenu ljudska prava značajno razvila i zato bi za osnovu trebalo uzeti neki noviji međunarodni dokument. Na primer, Evropsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Niz ustavnih odredbi je ispod evropskih međunarodnih standarda koje je neophodno standardizovati i približiti evropskim standardima, među kojima su prava žena, pitanje diskriminacije, odredbe o ograničavanju slobode okupljanja građana, odredbe o ograničavanju ljudskih prava pod određenim okolnostima, deo socijalnih i ekonomskih prava. U stručnim analizama se deo Ustava često upoređuje sa Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima državne zajednice Srbija i Crna Gora, te se ističe da aktuelni Ustav zaostaje u pogledu ljudskih prava u odnosu na Povelju, da je ustavni tekst doprineo poništavanju već stečenih prava koja su bila zagarantovana Poveljom iz 2003. godine. Stručnjaci konstatuju da u Srbiji nije ostvaren pravni okvir za ostvarivanje određenih garantovanih prava u skladu sa međunarodnim standardima zato što je tekst Ustava isuviše širok, širok spisak socijalnih, ekonomskih i kulturnih prava, kao i tzv. prava druge i treće generacije, zbog čega će njihovo sprovođenje zavisiti od sredstva koja obezbedi zakonodavac da će se u obezbeđivanju tih sredstava uključiti i sudovi, što će ceo odeljak o ljudskim pravima pretvoriti u spisak težnji, umesto, citiram, primenjiva prava. Važeći međunarodni standardi o ljudskim pravima nisu direktno navedeni kao izvor prava. Zato se u praksi sudovi ne pozivaju na važeće međunarodne standarde ljudskih prava. Sporna je odredba člana 20. koja govori o ograničenju ljudskih i manjinskih prava, koja zbog nejasnoće te odredbe izaziva problem u tumačenju i implementaciji. Član 20. ne vezuje ograničenja prava i slobode za određeni legitimni cilj, već dozvoljava ograničenja u bilo koje svrhe, te takva formulacija nije u skladu sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima koja govori o legitimnom cilju. U važećem Ustavu je sporan i član 21. koji predviđa zabranu diskriminacije. Iako Ustav zabranjuje svaki oblik diskriminacije, problematičan je deo Ustava koji se odnosi na posebne mere, odnosno mere afirmativne akcije ili pozitivne diskriminacije koje se preduzimaju u cilju otklanjanja faktičke nejednakosti i ostvarivanja potpune ravnopravnosti lica koja su u nejednakom položaju sa ostalim građanima. Sa ovim merama je problem što se te mere ne smatraju diskriminacijom, ali zbog toga što ostavljaju u povoljniji položaj lica i grupe koje se nalaze u faktički nejednakom položaju sa drugim licima, neophodno je u tekstu uključiti njihov nediskriminatorski karakter kako one ne bi bili ocenjene kao neustavne. U članu 39. stručnjaci smatraju terminološki nedoslednim u vezi sa razlozima koji su u osnovu ograničenja slobode kretanja i nastanjivanja. U Ustavu se navode različiti razlozi kao osnov ograničenja prava slobode - odbrana Republike, bezbednost Republike, javna bezbednost, javni red, nacionalna bezbednost. Neoprezan termina može biti povod za različitu praksu prilikom odlučivanju o ograničenju prava. U članu 50. Ustava se konstatuje da u Srbiji nema cenzure. Cenzura se izričito ne zabranjuje, niti se propisuje njena kažnjivost. Zato se postavlja pitanje koliko njena deklarativnost bez sankcija ima smisla. U članu 58. se garantuje pravo na imovinu, ali odredbe koje propisuju mogućnost ograničenja uživanja prava na imovinu ne sadrže odredbu proporcionalnosti takvog ograničenja, te nije u skladu sa međunarodnim obavezama koje je Srbija preuzela. Kod člana 76. koji uređuje prava nacionalnih manjina, Ustav uređuje da se posebne mere preduzimaju radi postizanja pune ravnopravnosti nacionalnih manjina sa građanima koji pripadaju većini, ali je sam uslov upotrebe tih mera postavljen restriktivno. Preduzimanje takvih mera Ustav dozvoljava samo kod postojanja izrazito nepovoljnih uslova života koje pogađaju nacionalne manjine. Zato se postavlja pitanje, a pitanje je postavila i Venecijanska komisija u Trećem izveštaju Savetodavnog komiteta za realizaciju Okvirne konvencije da li samo postojanje izrazito nepovoljnih uslova života mogu opravdati preduzimanje tih mera, a da se one ne smatraju diskriminatorskim? Princip raspodele nadležnosti između centralne vlasti, pokrajinske i lokalnih samouprava nisu precizirani. Srbiji je neophodna decentralizacija i regionalizacija kako bi postala bolje mesto za život svih građana, jer neravnomerni regionalni razvoj stvara ogromne razlike i podstiče masovne migracije u pojedinim delovima zemlje. Prenos dela nadležnosti i prihoda sa centralnog na lokalni nivo kako bi građani mogli da donose odluke i rešavaju najvažnija pitanja u opštinama i gradovima. Nažalost, u zahtevu za regionalizaciju i decentralizaciju vlast neargumentovano vidi strah od secesije. Iako neki autori smatraju da nema pravnu obaveznost, što zbog razloga formalne prirode, jer nema sankcija, što zbog njene sadržine, jer se za nju ne može reći da je pravna norma zato što ne propisuje pravila ponašanja, preambula Ustava takođe predstavlja prepreku bržem napretku Srbije na evropskom putu. Opšte je poznato da tokom pregovora sa Evropskom unijom mora biti obezbeđena opšta ravnoteža u pogledu ostvarenog napretka u poglavljima. Ukoliko napredak u okviru Poglavlja 23 i 24 bude u značajnom nedostatku u odnosu na celokupan napredak pregovora, Evropska komisija može obustaviti pregovore u ostalim poglavljima dok se ne uspostavi ravnoteža i ostvari napredak. Poglavlja 23 i 24 se poslednja zatvaraju. Napredak u pogledu sveobuhvatne normalizacije odnosa sa Kosovom obuhvaćen u Poglavlju 35 - ostala pitanja, takođe mora biti konstantan tokom celog procesa pregovora, kao i u Poglavljima 23 i 24 i zbog ovog Poglavlja Evropskoj komisiji stoji na raspolaganju i mogućnost obustavljanja pregovora u ostalim poglavljima, ukoliko Srbija ne ostvaruje napredak u sveobuhvatnoj normalizaciji odnosa sa Kosovom. U skladu sa pregovaračkim okvirom za Srbiju, Poglavlje 35 ima istu težinu kao i Poglavlja 23 i 24. Tekst preambule je zato prepreka bilo kakve težnje normalizacije odnosa sa Kosovom. Osnovni argument za promenu Ustava u delu pravosuđa jeste činjenica da današnji Ustav ostavlja preveliki prostor uticaju izvršne i zakonodavne vlasti na izbor nosilaca pravosudnih institucija, kaže se u predlogu Vlade. Takođe, i Venecijanska komisija je pomenula preteranu ulogu parlamenta prilikom imenovanja u pravosuđu. Zato možda promene Ustavu u delu koji se odnosi na pravosuđe predstavljaju priliku uspostavljanja ustavne garancije nezavisnosti pravosudne grane vlasti od svake vrste političkog uticaja i pritisaka i potpuno uspostavljanje principa podele vlasti koja će pomoći uspostavljanju vladavine prava, a građanima obezbediti pristup pravdi. Radi uspostavljanja ovakvih važnih principa, neophodna je saradnja svih činilaca u društvu. Kada se radi o predlogu promene Ustava u oblasti pravosuđa, potrebno je navesti da zbog izbegavanja debate u ustavnim rešenjima, a posebno zbog skretanja pažnje sa primarne teme, nezavisnosti pravosuđa, Društvo sudija Srbije, Udruženje javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, Centar za pravosudna istraživanja, Udruženje sudijskih i tužilačkih pomoćnika Srbije i Komitet pravnika za ljudska prava JUKOM, doneli su odluku da prekinu sa daljim učešćem u ovakvom procesu, što svakako umanjuje legitimitet samom procesu izmene Ustava u delu pravosuđa. Ako je reforma 2009. godine urađena navrat-nanos, to ne bi trebalo da nam bude alibi za parcijalnu izmenu Ustava i tako napravimo nepotrebne troškove. Takođe, ja sam se zainteresovao za kritiku i mišljenje stručne javnosti šta kaže povodom ovog predloga, a oni kažu da Ministarstvo pravde nije izmenilo sadašnji koncept ustavnih promena za oblast pravosuđa, kojim se ova grana vlasti stavlja u podređen i kontrolisan položaj, zato što je predložila koncept vlasti kojim omogućava da izvršna i zakonodavna vlast proveravaju sudsku, zbog čega je nezavisnost sudstva samo puka formulacija, propustila definisanje sadržine sudske vlasti, izostavila bitne garancije, sudski budžet, plate koje odgovaraju dostojanstvu sudija i težini funkcije, kao i slobodu izražavanja i slobodu udruživanja sudija, uvelo mogućnost preispitivanja svake sudske odluke van suda od strane Ustavnog suda koji nije deo sudskog sistema i čije sudije nemaju garancije nezavisnosti, ugrozile garanciju nepremostivosti sudija proširenjem situacija u kojima sudija i bez svoje saglasnosti može trajno da bude premešten u drugi sud, podigao na ustavni nivo i predvideo ga kao uslov za izbor sudija jedan od načina obuke sudija, Pravosudnu akademiju, koja je još mlada i još nedokazana institucija, a pored toga, nema garancija nepristrasnosti. Zato oni traže da se vrati raniji naziv za najvišu sudsku instancu -Vrhovni sud. Vrhovnom sudu treba poveriti ujednačavanje primene prava putem svojih odluka, ukinuti probni izbor sudija i izbor sudija i predsednika sudova poveriti Visokom savetu sudstva. Zato sa izloženog, naša poslanička grupa neće učestvovati u parcijalnoj promeni Ustava, jer se ovako gubi dragoceno vreme, a upravo je vreme ono što najmanje imamo. Hvala.
Javio se Đorđe Milićević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana premijerko, poštovane ministarke, reklamiram, odnosno ukazujem na povredu Poslovnika član 106. i član 107. Član 106. – govornik može da govori o tački dnevnog reda. Mi danas pokazujemo odlučnost i opredeljenost Srbije, potvrđujemo odlučnost i opredeljenost Srbije na putu evropskih integracija, govorimo o ustavnim promenama, upravo poštujući stavove, sugestije i predloge Venecijanske komisije i one su usmerene samo ka jednom, a to je da ojačamo nezavisnost srpskog pravosuđa i efikasnost pravosudnog sistema Srbije. Ne primećujem da je prethodni govornik govorio o tome. Član 107, gospodine predsedniče, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Ne znam da li ste primetili u izlaganju prethodnog govornika, ali ovde je rečeno da nije bilo demokratske javne rasprave. Ovde je, između ostalog, rečeno da se Ustav koristi kao instrument prisile ili državne sile, što je nedopustivo da se izgovori u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ja poštujem nacionalne manjine, kao što svako od nas poštuje prava nacionalnih manjina. O pravima nacionalnih manjina smo mnogo puta govorili u Narodnoj skupštini Republike Srbije i dobro su došli u Srbiji. Gledamo ih kao građane Srbije, ali i nacionalne manjine moraju poštovati Ustav i zakone Republike Srbije. S druge strane, mi nemamo apsolutno nikakav problem sa identitetom bilo kog poslanika, ali imamo problem sa onim što govori. I ovde je, shvatili smo, suština u jednom. Ovde je suština da se pošalje poruka preambule. Ovde je preambula suština. Da budemo potpuno jasni, neće Srbija prihvatiti jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije i tačka. Ne tražim da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika. Zahvaljujem.
Hvala. Inače, kada je reč o instituciji povrede Poslovnika, ona se reklamira isključivo vezano za postupanje predsednika Narodne skupštine, tako da, imajte to u vidu u sledećim javljanjima. Ako imate nešto da polemišete sa onim koji govori, javite se po drugom osnovu. Reč ima premijerka. Izvolite.
Hvala. Poštovani narodni poslaniče, dakle, ovde mi svakako pričamo i fokusiramo se na Poglavlja 23 i 24 i na oblast vladavine prava i pravosuđa i time se bave ustavni amandmani u ovom obimu. Dakle, ne pričamo o ostalim poglavljima. Mislim da ste u tom smislu malo promašili temu. Što se tiče naših evropskih integracija, i to je ono što mi baš sad nije jasno, vi ste potpuno, kažete, za naše evropske integracije, moramo da idemo brže, odlučnije, ali onda stajete na put stvari koja je možda u ovom trenutku jedna od najvažnijih na našem evropskom putu. Pri tom, kažem, mi ove ustavne amandmane kao Vlada nismo ni inicirali, ni predložili tako što je selo troje ljudi u sobu, nešto napisalo, nešto dogovorilo i onda uputilo, već nakon opsežne javne rasprave od 18 meseci i više krugova konsultacija sa Venecijanskom komisijom i konačno, zelenog svetla i saglasnosti od strane Venecijanske komisije, što je prvi put da smo mi dobili i nakon toga inicirali ustavne amandmane. Ako pričamo o evropskim integracijama, verujem da ste upoznati sa tim, ali svesno ste odlučili da to zanemarite ili ignorišete, da je, što se tiče EU, naših evropskih partnera, pošto ne postoji AKI, dakle, zajednička pravna norma u oblasti pravosuđa, oni u tom smislu ni ne mogu da se definišu prema ustavnim amandmanima. Jedino što je relevantno za naše partnere iz EU je da li je konsultovala i da li je saglasnost dala Venecijanska komisija ili ne. Obzirom da je Venecijanska komisija dala saglasnost na ove amandmane koje je nekako predložila Vlada Republike Srbije, a ja verujem, svakako da je moguće da će oni da se menjaju, naravno, od strane Skupštine koja to mora i treba da radi, kao kroz novi krug konsultacija koje su i trenutno u toku kako bi se postigao taj društveni konsenzus, ali kažem, čak i da se ne promene, mislim da je po svim pravilima koje mi znamo i sa kojima smo upoznati, EU je ta koja bi morala da podrži ove ustavne amandmane, čak i ovakvi kakvi su, pri tom insistira konačno i na brzini njihovog donošenja. Ako uzmemo sve to u obzir, to što vi niste za ovakve ustavne amandmane, a možemo razgovarati o tome da li konačno Ustav treba da se menja u nekom širem obimu, ali to što niste sada za ove ustavne amandmane, direktno govori o tome koliko ste zaista iskreno za naše evropske integracije i koliko ste za Srbiju u EU. To je stvar, ako mogu da kažem, zaista vašeg ličnog licemerja, ja to tako ne bi uradila, ali ovo je slobodna zemlja i svako ima pravo da se ponaša kako želi i da govori kako želi, ali ovo je zaista primer, čini mi se, eklatantan primer licemerja. Što se tiče nekih stvari, izgovorili ste nekoliko potpunih, očiglednih neistina. Neću odgovarati na sve, ali samo na neke koje su mi baš nekako zaparale uši. Pod jedan, kada pričamo o multietničnosti i gledamo primere u regionu, ja ću ponovo reći, nekoliko puta sam to rekla u ovom Domu, ja sam, ne samo kao predsednica Vlade Srbije pre toga kao ministar u Vladi Republike Srbije, već kao građanka Republike Srbije ponosna na svoju zemlju i u tome da je naša zemlja dom ili je delimo sa, čini mi se, najvećim brojem manjina, da imamo najveći procenat etničke i nacionalne raznolikosti u Evropi, ne samo u regionu, što dovoljno govori o tome i kako smo se ponašali i kako su se naši građani ponašali tokom teških 90-ih godina, kada su se ti ratovi završavali tako što imate etnički čiste države u regionu i imate Srbiju koja je zadržala svoju etničku i nacionalnu raznolikost i dodatno je obogatila. Mislim da to dovoljno govori o tome kako se danas nacionalne manjine osećaju u Republici Srbiji, jer na kraju krajeva ne osećaju se oni kao da je ovo njihov dom, zato što ovo jeste njihov dom, i tu se ne bih složila sa narodnim poslanikom koji se javio nakon vas. Dobrodošli ste ovde, niste dobrodošli ovde, ovo je vaš dom isto kao što je naš dom, dakle, i time se ponosim. Ako vidimo primere, pa i u zemljama u regionu članicama EU i nekim drugim članicama EU, nekim od osnivača EU, ja ne bih volela da se mi ugledamo na njih u tim principima, znate, zato što oni ne poznaju neke od njih, ne poznaju ni kategoriju nacionalnih manjina i neke članice EU u regionu ne poznaju kategoriju nacionalnih manjina. Dakle, ne možete vi tamo da budete, recimo, Srbin ili Albanac, ne znam u toj zemlji, nego ste u toj zemlji, sada da ih ne imenujem, mislim da većina nas zna koje su to zemlje, možete da budete samo državljanin te zemlje, i to je to. Srbija je u tom smislu i ljudski i pravno postavila standarde koji su po rečima mnogih u Evropi, u samoj Evropi i evropskim telima, pa na kraju krajeva, kao što je Savet Evrope, postavila standarde koji su među najboljima i najkvalitetnijim u Evropi. Nama to nije dovoljno, već imamo Republički savet za nacionalne manjine koji se redovno sastaje, redovno zaseda kako bi dodatno u direktnom kontaktu sa nacionalnim saveta i nacionalnih manjina razgovarali o tome šta dodatno možemo da uradimo. Ako želite da se ugledamo na neke u regionu, pa čak i na neke države članice EU, ja ne bih volela to, a sigurna sam da ni vi to ne bi voleli, ali se konačno, kažem još jednom, ponosim što je Srbija izašla iz teških vremena kao zemlja koja je, ne samo sačuvala svoje različitosti i nacionalne i etničke, već ih je dodatno obogatila. Danas imamo lokalne samouprave u Srbiji u kojima se kao zvaničan jezik koristi između osam i 15 različitih jezika, pa mi pokažite vi neku drugu zemlju u kojoj je to tako. Što se tiče samog Ustava, dakle, apsolutno je netačno da je Društvo sudija Srbije, Udruženje sudija i tužilaca, odnosno Udruženje sudija i tužilaštvo i ostali napustili proces konsultacija. Moguće je da su u jednom trenutku, tada tokom 2017. ili tokom 2018. godine napuštali, pa su se vraćali, što je opet nešto što je dobro, jer pokazuje zaista autentičnu javnu raspravu, zaista autentičnu debatu i frustracije koje idu sa tom debatom, ljutnje, dijalog i pokušaje da se ponovo nađemo. Da to nije tako, ja bih rekla da nismo imali pravu javnu debatu i da nismo imali javne konsultacije. U ovom trenutku Ministarstvo pravde je u svakodnevnom kontaktu sa ovim udruženjima i pokušava sa njima aktivno da nađe taj neki društveni konsenzus koji, nadam se, ćemo uspeti da nađemo i da će Narodna skupština Republike Srbije uspeti to da uradi. Ništa više od toga ne bih volela, bez obzira na zeleno svetlo Venecijanske komisije. Mislim da je ovo jedno od najvažnijih pitanja i da treba da pokušamo da nađemo društveni konsenzus. Da vam kažem, kada ste pomenuli, kao poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ustav Kosova, prvo da vam kažem, ponovo, da to nije u redu zato što ste poslanik u Skupštini zemlje čija je to teritorija, to je naša autonomna pokrajina i vi zakonski i ljudski morate to da poštujete. Dakle, ne postoji za ovaj Dom ustav Kosova, a pri tom, da vam kažem, i tu nezavisnost takvu su izvojevali na način da nikoga ništa nisu pitali, ni jednog jedinog svog građanina. Eto, toliko su ih poštovali, ako govorimo o osnovnim ljudskim pravima i osnovim postulatima demokratije. Jedan dan su rekli – ok, mi smo nezavisna država. Nije bilo referenduma, nikakvog referenduma. Niko ko živi na teritoriji Kosova i Metohije nije mogao da se izjasni da li želi ili ne želi. Nemojte da mi pričate, molim vas, o tim standardima, jer ako želite takvo samovlašće, toliko bahatu vlast, od toga da te ni ne pitam, jer ako slučajno kažeš da si protiv, ja ću te ubiti, ali onda za to isto, takođe, niko… Izvinite, pogrešila sam, za to isto tako niko neće odgovarati, kao što niko nije odgovarao za zločine, bilo koji zločin, nad Srbima na teritoriji Kosova i Metohije. Ako želite takvu državu, ja ne znam šta da vam kažem. Ja ne želim i boriću se da je nemamo, kao što je Srbija u svojoj istoriji nije imala. Za taj ustav Kosova, sada ću da vam kažem plastično šta meni znači. Ja sam sa Karaburme, deo Beograda koji se zove Karaburma, i jedno jutro sam mogla da se probudim i da kažem, ne pitajući nikoga sa te Karaburme – ja proglašavam državu Karaburmu. Dan posle sam napisala i sama donela ustav Karaburme, onda sam postala poslanik u Skupštini Republike Srbije i rekla – pogledajte vi, gospodo, moj ovaj ustav Karaburme i vidite kakva su tamo prava u tom ustavu. Taj moj ustav Karaburme za ovaj dom je jednak ili ima jednaku važnost ili validnost sa tim vašim ustavom Kosova. Jednaku. Pred ovim domom to je isto. Tako da još jednom zaista nisam sigurna da ukoliko želite da se pozovete na privremene institucije u Prištini da tamo možemo da nađemo bilo šta, ne što jeste, nego što podseća na vladavinu prava, uključujući i način kako su proglasili svoju nezavisnost, način na koji su doneli taj ustav, ali bogami da vam kažem i način na koji na poštuju, pošto je u tom ustavu, takvom kakav je validan i važan ne samo nama nego i njima očigledno, ako želite da napravite svoju vojsku morate da pitate i Srbe, pitali nisu, vojsku tzv. napravili jesu, pa su i time pokazali koliko je za njih važan i značajan taj tzv. ustav. Konačno da vam kažem što se tiče vladavine prava. Na tom takvom po njima nezavisnom Kosovu nikada niko nije odgovarao ni za jedan jedini zločin, pa ni na decom. Daću vam samo tri primera da vas podsetim na vladavinu prava. Staro Gacko, 1999. godina zverski ubijeno 14 Srba, niko nije odgovarao. Goraždevac, ubijeno dvoje dece, ranjeno četvoro dece koja su se igrala i kupala u reci Bistrici. Niko nije odgovarao. Pogrom Srba 2004. godine, uništavanje crkva i manastira, od kojih se neke nažalost i dana danas koriste ni manje, ni više, nego kao javni toaleti. Niko nije odgovarao. Hvala vam što se pozivate vi na taj takav ustav i na tu vladavinu prava, ali to u Srbiji nikada neće biti. Ovde će se pitati građani za sva pitanja, a posebno za ona najvažnija - kako će živeti u budućnosti i da li će živeti sa nekim ili neće i kako, a svi koji su krivi za sve, kao što sam rekla, od pretnji i napada na medije, ne daj Bože, ubistvo dece, će odgovarati u ovoj Srbiji. Za mene to nije vladavina prava. Za mene je to ljudski, osnovni postulat. Onda se nadam da ćete i vi tako da prenesete i kolegama iz Prištine, privremenih institucija na koje se toliko pozivate, još jednom vas molim evo za samo te neke zaista, ne bih rekla norme vladavine prava, ljudske norme da ispune, pa da onda nastavimo da pričamo. Hvala vam mnogo.
Reč ima Šaip Kamberi. Replika.
Nemam repliku gospodine predsedniče. Ukazujem na povredu Poslovnika sa vaše strane, član 109, jer ste trebali opomenuti narodnog poslanika Milićevića koji je rekao da poštuje manjine koje su došle u Srbiju, manjine su autohtone u Srbiji, nisu došle, i gospođu premijerku koja je prekršila tačku 6) stav 1. člana 109. koja se uvredljivo odnosila na mene. Nazvala me licemernim, a ja ovde kao narodni poslanik opredeljujem se i glasam na osnovu člana 37. Zakona o Narodnoj skupštini po sopstvenom uverenju. Kada se govori o ubistvima Srba, gospođo predsednice, zaboravili ste slučaj Panda da pomenete, Batajnicu i Petrovo Selo i druge slučajeve. Bilo bi dobro da pomenete i te slučajeve. Hvala.
Dobro. Znači, vi ste tražili povredu Poslovnika.
Ne tražim da se izjasni Skupština jer znam kako će se izjasniti.
Dobro. Još jednom podsećam da povreda Poslovnika se upućuje predsedniku, a vezano je za ponašanje predsednika Narodne skupštine. Ako imate nešto da kažete o izlaganjima poslanika ili predstavnika Vlade, onda ste mogli da tražite repliku.
Vi ste trebali da kažete gospodine predsedniče.
Upravo to stalno pokušavam da definišemo neka pravila kako bi to trebalo da izgleda da ne bi zloupotrebljavali jednu i drugu instituciju povrede Poslovnika i prava na repliku. Zamolio bih sve da se vratimo na temu. Danas je veoma značajan dan za ustavni sistem Republike Srbije i naravno uz sve ove dodatne povrede Poslovnika i replike da se usmerimo ka Predlogu za promenu Ustava. Želim samo još jednom da podsetim da mi danas ne odlučujemo o amandmanima. Odlučujemo o inicijativi, odnosno Predlogu za promenu Ustava. Nakon toga naš Odbor za ustavna pitanja će utvrditi konkretan tekst amandmana o kojem će se Narodna skupština takođe dvotrećinskom većinom izjasniti, a to znači da javna rasprava ne samo da nije prekinuta nego će ona tek u stvari započeti o tekstu i predlogu amandmana. Nakon toga se raspisuje referendum za potvrđivanje promene Ustava u roku od 60 dana od te druge sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Tako da bih zamolio da se sada usredsredimo na temu. Predsednica Vlade, izvolite.
Hvala vam. Što se licemerja tiče, kako da vam kažem, vi naravno imate svo pravo da glasate po sopstvenoj savesti i po sopstvenom uverenju. To pravo ne samo da niko ne može da vam oduzme, nego u Republici Srbiji niko nikada neće želeti da vam oduzme. Kažem jasno i glasno da je licemerno ukoliko se kaže da neko želi brze evropske integracije Republike Srbije i da je posvećen evropskim integracijama Republike Srbije, posebno kao politički predstavnik jednog dela građana Republike Srbije, a onda na ustavne amandmane koje je pozdravila i dala zeleno svetlo Venecijanska komisija, koje je onda samim tim pozdravila i EU, koja insistira da se donesu što pre kao jedna od najvažnijih stvari na putu naših evropskih integracija, kaže – neću da glasam za to. Meni je to klasično licemerje i to ne mislim zaista kao uvredu. Mislim da je to činjenica, to je definicija licemerja. Samo još jednom da kažem, žao mi je što uopšte ulazimo u ovakvu raspravu, ali zaista ne mogu da ostanem nema na te stvari. Mogu da pričam, ukoliko želite, i o Batajnici, o Petrovom selu i nekim drugim mestima. Beskonačno mi je žao što su se te stvari dešavale. Žao mi je svih ubijenih. Žao mi je svih njihovih porodica. Žao mi je svih nestalih kojima još uvek tragamo za sudbinom, ali znate šta? Da vam kažem, Republika Srbija je na teritoriji Centralne Srbije istražila apsolutno sve grobnice za koje smo imali podatke i od strane Prištinske delegacije i od strane Međunarodnog komiteta „Crvenog krsta“ ili bilo koga drugog uz veliku pomoć i podršku stranih država, njihovih vojski, satelitskih snimaka, apsolutno sve, osim dve. Za dve koje nam je u ovom trenutku Prištinska delegacija javila u ovom trenutku skupljamo dodatne informacije i podatke pa ćemo naravno i to istražiti i to radimo brzo i efikasno i kada god se pojavi makar kakav trag ili informacija odmah na tome radimo. Mi smo poslednju aktivnost vršili, odnosno završili pre otprilike dve nedelje. To je lokacija Rudnika Kiževak i išli smo i korak dalje, što mislim da je izuzetno ljudski i ponovo mislim da je stvar koju treba da naglasim zato što mislim da tako svi treba da se ponašaju na teritoriji čitave bivše Jugoslavije. Tamo su nađeni posmrtni ostaci devet tela. Mi smo identifikovali ta tela, na nekima se još vrši identifikacija, ali smo mi 20. maja pozvali njihove porodice, Albance sa teritorija Kosova i Metohije, da dođu i da prisustvuju tome da ukoliko žele odaju počast, naravno, tu postave cveće, što su oni i učinili. Mislim da je to primer kako se radi i nemojte to da zloupotrebljavate, zato što ponovo mogu da vam kažem da Priština apsolutno ništa nije uradila, da poslednje aktivnosti koje su uradili su bile 2018. godine i to jedva nekako i te 2018. godine su našli tela dve ubijene porodice civila, nikakve veze nisu imali sa bilo kakvim borbenim dejstvima, od toga troje maloletne dece ubijenih metkom u potiljak. Niko nije odgovarao, od tada Priština više ništa nije radila, bez obzira na sve informacije koje smo predavali Prištini za otkopavanje potencijalnih masovnih grobnica i pri tom u ovom trenutku u prištinskoj mrtvačnici još uvek imate ostatke 350 osoba koje oni ne žele da identifikuju. Tako da, ja zaista ne želim da se takmičim sa vama oko ovoga, ali nemojte da mi pominjete te teme, zato što mi radimo svaki dan na tome i idemo i korak dalje – pozivamo porodice tih žrtava da dođu, da vide, da prisustvuju. Mi ne možemo da dobijemo već dugi niz godina, u nekim slučajevima više od decenije, ni informacije o telima koja su u Prištini u mrtvačnici. Tako da vas molim da ne aplaudirate na ovo, ovo su strašne teme, strašne stvari, a vas, poštovani poslaniče zaista molim da ne manipulišete ovakvim stvarima. Hvala vam.
Hvala vam. Kao što sam rekao, daću reč Gordani Čomić, ali još jednom bez ikakve gradacije tema o kojima govorimo danas. Centralna tema današnje sednice je predlog za promenu Ustava. Ovde na galeriji sede nosioci najvažnijih sudijskih i tužilačkih funkcija i predstavnici međunarodnih organizacija i pojedinih zemalja. Ono što danas Srbija radi je veliki korak napred u evropskim integracijama i dajte da se usredsredimo na tu temu. Zato bih vas zamolio da se ne bavimo polemikama, nego da se bavimo onim što je suština današnje sednice i današnjeg dana, jer niko neće preneti šta smo danas odlučili, nego šta smo međusobno jedni drugima rekli. U tom smislu bih zamolio da Gordana Čomić iznese to što ima, pa da onda krenemo dalje u raspravu. Javila se i Jadranka, izvinjavam se.
Zahvaljujem. Uz iskreno žaljenje, zbog odluke političkih predstavnika Albanaca da ne učestvuju u procesu rasprave o budućem sadržaju dela Ustava Srbije koji se odnosi na pravosuđe, pa tako ni u drugim procesima, opaska da je to legalno i legitimno za vas kao narodne poslanike i ako uopšte postoje neki pripadnici izvršne vlasti koji će uvek braniti prava poslanika na integritet, onda slobodno računajte na mene među njima, jer ja tačno znam šta je odlučiti da glasate drugačije nego što glasa većina. Dakle, to je legalan i legitiman stav. Možemo da imamo neku vrstu dijaloga, a šta će biti ishod tog stava jer je takav dijalog kod odluka veoma važan. Kod donošenja Ustava iz 2006. godine izostao je dijalog o ishodima za sve one koji su tvrdili da treba drugačije, pa su bojkotovali ili nisu glasali, ni u Skupštini ni na referendumu. Mojih pet minuta se tiču vaših komentara o članovima postojećeg Ustava koji se tiču ljudskih i manjinskih prava. Najveći deo vaših opaski je iz dela stručne rasprave, rasprave civilnog društva i Venecijanske komisije i potiču iz 2007. i 2008. godine, kao komentar na Ustav iz 2006. godine. Štošta se od tada promenilo u primeni članova koji definišu ljudska prava i slobode u Ustavu 2006. godine. Kao prvo, donet je Zakon o nacionalnim savetima, koji na jedinstven način u evropskom zakonodavstvu definiše potpunu autonomiju nacionalnih manjina u oblasti obrazovanja, kulture, informisanja i službene upotrebe jezika i pisma. Toga nije bilo 2006. godine. Moramo se rešiti da li ćemo govoriti o odredbama u Ustavu ili ćemo govoriti o problemima koje imamo u primeni i u kulturi ljudskih prava u praksi. Ovom drugom nažalost, ova sednica ne služi, ali bih rado gde god kažete, kada god kažete, uključujući sednicu sa aktuelnom temom u Narodnoj skupštini rado govorila o tome na koji način se primenjuju ili ne primenjuju jasno napisane odredbe našeg Ustava koji se tiče ljudskih prava i odredbe koje se tiču ljudskih i manjinskih prava u zakonima koji proizilaze iz člana Ustava. Ako je išta dobro o postojećem Ustavu onda je to što on jeste ljudsko pravaški, što je u prvom delu jasno definisano kakvo društvo želimo da budemo. Šta to znači da smo naknadno doneli zakone koji se tiču prava manjina? Znači da imate službenu upotrebu jezika i pisma koje je na osam, odnosno 13 jezika, da imate elemente kulture nacionalne manjine sa pismom i jezikom i da imate probleme u primeni zato što su vezani npr. za direktore škola koji treba da anketiraju roditelje da li hoćemo da učimo jezik i da imamo elemente kulture nacionalnih manjina sa službenom upotrebom jezika i pisma. Imate problem da namerno, očigledno imate postavljanje tabli kod optšina kao što je Bački Petrovac na 500 metara od puta za koji je nadležan Bački Petrovac, pa ne piše na slovačkom. To nije pitanje lošeg rešanja Ustava, to je pitanje takmičenja ko je gluplji. Dosta se često ne zna ko pobeđuje u pitanju maštovitog izrugivanja odredbama o ljudskim i manjinskim pravima koje su u ovom Ustavu dobre. Ili imate primer opštine Vrbas, gde imate 18% procenata Crnogoraca koji imaju svoj portal na crnogorskom jeziku, ali ga nemaju u službenoj upotrebi, jer tako su se dogovorili. Neće da govore crnogorski, samo čitaju, tako kaže predsednik opštine. To je stanje stvari koje se zove razvoj demokratije u svakom društvu, pa tako i kod nas. Informisanje, imate jedan mukotrpan hod manjina kroz medije, izuzimajući s vremena na vreme javni servis RTV, gde je rutinski uvedeno da se podrazumeva da informisanje na jeziku nacionalne manjine pre svega služi i većini da znamo koliko je dobro što smo kulturološki, jezički, etnički, verski šaroliko društvo, koliko je to bogatstvo. Do sada dogovora sa RTS, eto 10 godina nakon usvajanja zakona o tome da će i oni imati programsku redakciju na jezicima manjina, koja uključuje i albanski, i romski, i vlaški i druge jezike kojih nemate na RTV. Dakle, to o čemu govorim piše u Ustavu iz 2006. godine, a zakoni koji su razradili odredbe su četiri, pet ili šest godina kasnije. Drugi deo vaših primedbi odnosi se na to jasno, čvrsto i privrženo. U Ustavu se pozivamo na međunarodne dokumente. Postoji još uvek nekoliko konvencija koje Narodna skupština nije usvojila, ali bez ikakve dileme je Srbija apsolutno na putu, profilu, na privrženosti svim konvencijama koje se tiču ljudskih prava i sloboda, sa svim teškoćama koje direktna primena tih konvencija podrazumeva, kao što imamo teškoće u direktnoj primeni presuda Evropskog suda za ljudska prava. Dakle, bilo bi dobro da odvojimo da li ono što piše u nekakvim zakonima, u Ustavu ne valja ili ne valja način na koji to primenjujemo, jer to jesu dve odvojene stvari. Da naš Ustav nije ljudsko pravaški, da nije na načelima ljudskih sloboda i prava, mi ne bi mogli da pričamo o lošoj primeni Zakona o nacionalnim savetima, jer takvog zakona ne bi ni bilo. Toliko je stvar jednostavna. Drugi deo vaših opaski tiče se u suštini evropskih integracija i komentara o preambuli. Ja ovde moram da dam lični stav. Koliko je netačna tvrdnja i namerna izmišljotina i laž da predstojeće promene Ustava o kojima će odlučiti Narodna skupština se odnose na preambulu, tačno je toliko tačna i tvrdnja da preambula ičemu smeta. To će pred nama biti vreme gde će se dokazati da sam u pravu. Deo koji vi komentarišete, evropske integracije, takođe vezano za položaj nacionalnih manjina i sada smo sa ljudskim pravima i slobodama, sa pravima nacionalnih manjina, o tome će ministarka Jadranka Joksimović sa mnogo više znanja, možda da komentariše, jer je u klasteru osnovnih prava. Biće dobro da EU vrlo pažljivo i detaljno gleda da li kontrolišemo kako se primenjuju propisi iz osnovnih ljudskih sloboda i prava i da nam uvek bude partner i da to stvarno radimo, tako da se vidi da mislimo ozbiljno, ali da ostavi i dobrobit sumnje za sve svoje predrasude i percepcije o tome da je Srbija nepovratno izmenjena i da sasvim odlučno gradimo društvo u kojem postoji kultura ljudskih prava i kultura manjinskih prava. Na kraju o onome što je tema ove sednice. Da li će Narodna skupština odlučiti da pristupi promeni Ustava, kakav god sadržaj amandmana bude, meni bi bilo važno, lično, dakle ne govorim i kao neko ko je zadužen za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, govorim kao građanka Srbije koja smatra da je nešto važno. Meni bi bilo važno da učestvujete u toj raspravi kao politički predstavnici Albanaca, da imate svoje predloge, da se objasni zašto mora da bude predstavnika nacionalnih manjina i u pravosuđu i u tužilaštvu i u policiji i u Vojsci i u svim javnim službama, da se razjasni zašto je važno da budemo dvojezični, trojezični, nekada se to zvalo jezik društvene sredine. To odavno nije popularno. Dakle, da objasnimo šta znači zahtev, opravdani zahtev nacionalnih manjina, svih nacionalnih manjina u Srbiji, Roma, Albanaca, Bošnjaka, Mađara, Slovaka, Rusina, da ne zaboravim nikoga, meni su svi isti po svojim zahtevima, kojima smo mi kao ministarstvo alat, zašto je važno da bude predstavnika nacionalnih manjina i na koji način da ih bude, prosto zato da bi se izbegao komentar javnosti, zašto smatrate da je sudija super ako je Albanac ili ako je Rom, ili ako je Bošnjak. Šta znači nezavisnost pravosuđa u sadržajima amandmana koji će biti ovde i šta znači naša obaveza i privrženost tome da predstavnika nacionalnih manjina bude u svim javnim službama u svim sektorima društva, jer je to dobro i za većinu i za manjinu. To su, čini mi se, glavni argumenti koji govore u prilog tome da, ja imam duboku nadu da ćete se predomisliti kao politički predstavnici Albanaca ipak uzeti učešće i u raspravi i u odlučivanju kako će nam pravosuđa na kraju izgledati i kakav je položaj pripadnika nacionalnih manjina sa novim položajem, novim ustavnim položajem pravosuđa u Srbiji. Ja smatram da je to strašno važno zbog toga što, znate ima 2.000 godina kako su rekli stari Rimljani „jus est ars boni et aequi“ tekli i 2.000 godina mi pojedinačno kao ljudi tragamo za srećom i istih 2.000 godina društva ljudska tragaju za time da pravo stvarno bude umetnost dobrote i pravde. Nema toga bez ljudskih prava i nema dobrog pravosuđa bez toga da svi zajedno i manjine i većine u društvu ne razumemo zašto hoćemo da predlažemo Skupštini, zašto Skupština rasprava o tome na koji način da se menja položaj pravosuđa u Srbiji. Sasvim za kraj. Dijalog koji ste pomenuli o neophodnosti promena Ustava u teritorijalnog organizaciji. Ja sam vrlo rada da vam budem na usluzi ako hoćete da započnete inicijativu kojom bi opet trajao dijalog 18 meseci, 20 meseci, koliko god hoćete, koji se tiče i tog dela ustavnog uređenja, jer ja smatram da o tome treba da se priča, pošto niko neće da priča. Da u sadašnjem Ustavu postoji član koji jasno definiše da se položaj AP KiM definiše posebnim zakonom. Kao što niko neće da priča da se Vojvodina pominje u tom Ustavu samo kroz procenat za koji niko ne zna da kaže od čega je u stvari taj procenat. Tome treba dijalog, tome treba razgovora, bez unapred da li hoćete da se to menja ili ne. Da bi nekako izbegli nepotrebne nesporazume i da bi zaista govorili o slici pravosuđa oko koje ćemo se svi složiti, po sadržaju, zato bi bilo važno da možda razmislite još jednom i da pokažete i svojim znanjem i svojim političkim veštinama i svojim pravima kao pripadnici nacionalnih manjina, da ćete biti deo procesa učešća u dijalogu u budućim odlukama Narodne skupštine, pa onda i u tome gde vi vidite prioritete za svoju manjinu. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Jadranka Joksimović.
Zahvaljujem, predsedniče. Zaista ne bih dužila, dosta toga je rečeno. Međutim, izgovoreno je nekoliko stvari koje zaslužuju objašnjenje i to objašnjenje sam dužna da dam pre svega građanima Srbije, a ne toliko poslaniku zato što svaki narodni poslanik ima jasnu i nedvosmislenu obavezu da ako priprema komentar, a ne pitanje, jer ovo je bio komentar, da se pripremi na adekvatan način, da zna o čemu priča, da poznaje temu o kojoj govori da ne bi ni na koji način dezinformisao građane. Prema tome, vi niste postavili pitanje već ste davali konstatacije i elaborirali nam vašu viziju nečega o čemu nemate zaista očigledno dovoljno informacija ili niste još uvek informacije filtrirali kroz ono što bi trebalo da bude aparat logičnog razumevanja. Zato zaista dugujem građanima objašnjenje. Prvo, što se tiče današnjeg dana i usvajanje, odnosno početka rasprave o tome, o inicijativi za usvajanje ustavnih amandmana to nije tema kojom se bavimo, kao što je rekla premijerka i potpuno se slažem, samo zbog procesa evropskih integracija. Taj proces je samo, čini mi se, dao jedan jasan okvir i katalizator bio nečega što je trebalo da unesemo u svoj pravni sistem, u onaj deo pravosuđa koji jeste deo vladavine prava. Pod vladavinom prava, u okviru samih pregovora koje ste pomenuli, podrazumevaju se i borba protiv korupcije i slobode, manjinske slobode, i uopšte sloboda medija, sloboda izražavanja, borba protiv korupcije, protiv organizovanog kriminala, procesuiranje ratnih zločina, osnovne slobode i prava iz svih korpusa građanskih i ljudskih prava i političkih prava. Prema tome, zaista ovo je jedan sigurno važan instrument za ukupno unapređenje onoga što je temelj jedne uspešne i demokratske države, a to jeste nezavisno i efikasno pravosuđe. Činjenicom da danas započinjemo na neki način u formalnom smislu, mada je taj proces odavno otpočeo sa svim ovim aktivnostima koje smo imali u prethodnih godinu i po dana, ali ta činjenica govori o tome da smo nedvosmisleno posvećeni unapređenju vladavine prava u Srbiji, a to će onda konsekventno i logički dovesti i do procesa i ubrzanja procesa evropskih integracija, to je sigurno. Dakle, da se razumemo, ovde smo zbog vladavine prava, a ne zbog evropskih integracija. Evropske integracije će biti zapravo jedna posledica logična i normalna posledica unapređenja oblasti vladavine prava u Srbiji onako kako to definiše i nova metodologija pregovora. Pomenuli ste da li idemo sporo, idemo brzo u evropskim integracijama, tu vašu dilemu, pomenuli ste takođe, poslanik je pomenuo razumevanje da evropske integracije su zapravo jedino merilo evropskih ili brzine dinamike evropskih integracija su reforme. Nažalost, ja moram da vam kažem da bi u teoriji to tako trebalo da bude, a da u praksi to nije tako zato što postoje ukršteni, različiti interesi, geopolitički, geoekonomski, geostrateški, na kraju krajeva, koji vode do toga da se kako se kandidat transformiše i menja, tako se i EU transformiše i menja i tako dolaze na sto neke nove teme . Samo neodgovorne Vlade kakve smo imali u Srbiji, koje su bile deklarativno veoma proevropske, gde smo imali proliferaciju nekih evropskih deklarativnih stavova ili hiperprodukciju usvajanja zakona koji u praksi nisu značili ništa i koji nisu primenjivani, a pri tom večno zaklinjanje u EU, ne primećujući da se EU menja, ne primećujući da EU ispostavlja i sama sebi i svojim članicama nove zahteve i u tom smislu obaveza odgovorne Vlade, kao što jeste ova Vlada, koja je i otpočela zvanične pregovore 2014. godine u januaru, jeste da prateći ono što se dešava i u samoj EU, što pooštrava kriterijume prema kandidatima, što donosi nove teme, da mi pokažemo da smo činjenično posvećeni procesu, da smo se osnažili, da smo razumeli i da vidimo šta se dešava, a ne samo da se zaklinjemo u evropski put i da u praksi ne radimo ništa. Podsetiću vas, mnoge te vlade koje su se zaklinjale, donele su i napravile one katastrofalne rezultate, a verujem da to neki od prisutnih danas jako dobro znaju. Na primer, 2009. godine reforma pravosuđa, koja je ocenjena ne od strane Evropske komisije, što je čak i manje relevantno, već od onih zainteresovanih javnosti, profesionalnih pre svega u oblasti pravosuđa, kao katastrofalna, čije posledice, čini mi se da se i dan danas osećaju i utoliko je važniji ovaj proces. Prema tome, mi smo se kao Vlada opredelili od početka za jedan održiv, ozbiljan, seriozan pristup evropskim integracijama. On možda nije uvek najbrži, ali istovremeno se desilo i u EU dosta stvari koje su doprinele tome da politika proširenja nije više u onakvom fokusu i onakvu podršku da ima kakvu je imala i 2007. pa sve do 2013. i možda 2014. godine. U to smislu, zaista mislim da na odgovoran, ozbiljan, seriozan i, ja bih rekla, promišljen način pristupamo suštinskim reformama. Vaša je obaveza da govorite u odnosu na svoje stavove, ali mislim da je zaista neverovatno ne primetiti, a primećuje EU i primećuju i države članice, koliko je Srbija pokazala 2020. godine koliko je održiva zemlja, koliko je uradila u svojoj ekonomiji, koliko je uradila u funkcionisanju sistema, ne urušavajući vladavinu prava, što se nije desilo u svim evropskim zemljama, posebno tokom izazovne godine pandemije, koliko smo pokazali evropski način života i osnovne vrednosti solidarnosti, humanosti, čovečnosti i ozbiljnosti, i prema svojim građanima i prema našim komšijama. Znate, ta retorika iz 2005. godine, iz hibernacije, kada se pričalo, ja čak vama i ne zameram, zašto biste vi to znali kada samoproklamovani eksperti, evo, čitala sam juče, Subotić i Ejdus, komentarišu, ljudi nisu ni razumeli šta je nova metodologija, ne znaju ni koliko klastera ima, ni koji klaster označava koju zajedničku politiku, ni kako je Srbija u okviru svih 35 poglavlja, sada regrupisanih u šest klastera, zapravo duboko ušla u proces premrženosti naših politika sa politikama zajedničkim EU. Ja hoću građanima da objasnim, i moj cilj je to, i moja obaveza i dužnost, ali da vi toliko ne znate i da mi ovde pričate o Poglavlju 35 koje je u nekom statusu, kako ste rekli, implementacije sporazuma, to nije zamena za dijalog. Poglavlje 35 je bilo zamišljeno kao monitoring, kao praćenje sprovođenja implementacije Briselskog sporazuma, a nije zamena za dijalog. Ne znam stvarno šta su mogli da prate u poslednjih nekoliko godina, imajući u vidu šta sve nije ispunjeno, a pre svega suštinski element, zajednica srpskih opština, što mislim da bi za vas kao građanina Srbije trebalo da bude od velike važnosti i vašeg velikog interesovanja, a možda čak i neke vrste uticaja koju biste mogli da imate na drugu stranu, pa da podignete koliko je važno značenje zajednice srpskih opština za vas kao građanina Republike Srbije. Na kraju, neću mnogo da dužim, ali pomenuli ste oblast ljudskih i manjinskih prava. Mislim da je koleginica Čomić zaista dobro odgovorila, međutim, ono što želim da znate to je da Srbija potpuno i neprikosnoveno sprovodi ono što je deo mekog prava EU, a to su zapravo sve one zajedničke deklaracije, rezolucije, sva dokumenta koja regulišu oblast ljudskih, manjinskih i uopšte osnovnih prava. U tom smislu, za pet ili šest poslednjih godina, ja nijednom nisam čula, sem nekih pojedinačnih problema koji su se javljali i koje smo na bilateralnom nivou rešavali sa našim komšijama, ja nikada nisam čula iz EU ni od jednog zvaničnika da Srbija kuburi sa problemom poštovanja prava nacionalnih manjina. Naprotiv, uvek smo pohvaljeni kao neko ko ide i iznad prosečnih evropskih standarda u ovoj oblasti, a premijerka je govorila o zemljama koje čak ne poznaju, nemaju ustavnu kategoriju nacionalne manjine. Znači, ja mislim da Srbija kao zemlja autohtona, autohtonih pripadnika nacionalne manjine, podjednako važnih i podjednako značajnih građana, dakle svih nas koji ovde živimo, zaista mora da uvede i onaj sistem o kojem je Gordana Čomić govorila, ja se potpuno slažem, a to je meritokratija. Dakle, napredovanje prema zaslugama, a ne zahvaljujući tome što jesmo većina ili smo manjina. To su stvari koje su učenje demokratije u hodu, to nisu rešile ni neke mnoge zemlje EU ni uopšte zemlje u svetu, ali ja mislim da smo mi zaista na dobrom putu i uveravam vas da je evropska politika Srbije činjenično unapređena, jer smo slabosti uočili, videli smo gde su nam slabosti, videli smo gde su slabosti i sa novim pristupom, odnosno ne slabosti ali jedna dilema koja postoji kod EU kako nastaviti pristupni proces, ne za Srbiju nego generalno za politiku proširenja, mi smo uvideli probleme, uvideli slabosti, redefinisali sve naše strukture, usvojili sve nove, ne samo obrasce nego i dokumente na kojima zasnivamo naš pregovarački proces, imenovali ljude sa visokim nivoom političke odgovornosti za implementaciju onoga što će biti urađeno kroz svih šest klastera u koje su sada objedinjena 35 poglavlja, a da ne govorim o tome o čemu je predsednica Vlade govorila, o spisku značajnom, i ja bih rekla - povelikom, aktivnosti koje smo iz oblasti vladavine prava isporučili u poslednja dva meseca. Još da vas informišem, čak smo potpuno spremni za dva klastera. Da li će biti otvoreni ili ne, to je pitanje sada i političke odluke i spremnosti EU da aktivno uđe u primenu nove metodologije, od procene da li je bilo dovoljno napretka u oblasti vladavine prava. Ja smatram i moje je pravo da kažem da mislim da je bilo i za više od jednog klastera, ali, to je procena koju će na kraju zemlje članice doneti. Mi smo se spremili za klaster 3 - Inkluzivni rast i konkurentnost, tu je osam pregovaračkih poglavlja i tu smo potpuno spremni, kao i za klaster 4 - Zelena agenda digitalizacije i održiva povezanost, sa četiri poglavlja, potpuno spremna, sa svim procedurama koje su odobrene i u parlamentu, resornim odborima i nacionalnom konventu, sektoru civilnog društva i poslato Evropskoj komisiji. Postoje sada brojne procedure. Pitanje je da li će sada i države članice na vreme uspeti da pripreme svoje izveštaje, da sve analiziraju, ali ono što je sigurno, to je da smo mi uradili naš deo posla i zbog toga bi, ja verujem, kao neko ko kaže da je proevropski opredeljen, da budete jako zadovoljni i da pohvalite sav ovaj aktivizam i ovu dinamiku koju smo uneli u naš pregovarački proces. Hvala.
Hvala. Reč ima Šaip Kamberi, replika.
Ja sam u svom govoru izneo svoj stav i stav svoje poslaničke grupe da ne možemo podržati parcijalnu promenu Ustava, već bi trebalo promeniti ceo Ustav, zato što postoje primedbe koje sam naveo, a koje su uočili i domaći eksperti, ali i Venecijanska komisija. Ja ne znam o kom napretku govorite, gospođo ministarka, ministre, izvinite, da mi ne primećujemo. Ako sam ja i moja poslanička grupa jedini problem ovde, onda vi nemate problem, ali je pitanje zašto cele 2020. godine nije otvoreno ni jedno poglavlje? To je ključno pitanje. Pitanje je zašto izveštaj o napretku Srbije, izveštaj Evropske komisije, izveštaj Stejt departmenta govori o nedovoljnom poštovanju ljudskih i manjinskih prava, nedovoljnoj zastupljenosti, posebno Albanaca i Bošnjaka, u državne institucije? To su ta ključna pitanja koja govore o ljudskim pravima, o manjinskim pravima i vladavini prava. Hvala.
Dobro. Đorđe, šta ste hteli? Repliku ili...? (Đorđe Milićević: Povredu Poslovnika.) Morate da se prijavite. Izvolite.
Član 27, član 106. Uvaženi predsedniče, poštovana premijerko, mislim da sam pogrešno protumačen. Nisam ja zlonamerno rekao, uopšte je poznat stav poslaničke grupe SPS i zato sam rekao da smo mnogo puta govorili o nacionalnim manjima u Srbiji. Naravno da je Srbija njihov dom i naravno da oni treba da se osećaju ovde kao građani Srbije. To apsolutno nije sporno, ali je sporno nešto drugo, što neko želi da ima, pokušava da ima monopol na nacionalnim manjinama kroz slanje političkih poruka i političkih pamfleta. To sam želeo, uvaženi predsedniče. Želim da vi to prenesete premijerki i kolegi, pošto moram vama da se obraćam. Uz dužno poštovanje, u potpunosti se slažem sa vama, predsedniče, da treba da se vratimo na ono što jeste tačka dnevnog reda danas. Dakle, nisu tačke dnevnog reda danas o tome ko ne poštuje Briselski sporazum, nisu tačke dnevnog reda danas ko ne poštuje Ustav kroz narušavanje teritorijalnog integriteta ili pokušaja da izazove secesiju, nisu tačke dnevnog reda danas to da li je neko pitao kada je proglašena jednostrana nezavisnost KiM. Niko nas ništa nije pitao, proglašena je jednostrana nezavisnost KiM, formirane kosovske snage bezbednosti. Niko vas, predsedniče nije pitao, od poslanika Narodne skupštine, da na godišnjicu, navodnu godišnjicu obeležavanja kosovskih snaga bezbednosti kao poslanik Narodne skupštine ode u Prištinu i obraća se kao poslanik Narodne skupštine Republike Srbije iako je ovde potpisao da će poštovati Ustav Republike Srbije. Samo sam želeo da vas zamolim da se vratimo na ono što jeste tačka dnevnog reda i da prosto razjasnim, jer mislim da sam pogrešno protumačen. Zahvaljujem.
Hvala. Idemo dalje. Samo još jednom da skrenem pažnju da mi danas raspravljamo o Predlogu za promenu Ustava Republike Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije, sa tačno određenom temom. Ta tema je promena odredbe člana 4. Ustava, koja se odnosi na načelo podele vlasti. Ta promena se odnosi na članove od 142. do 165. koji se odnose na sudove i javna tužilaštva i posledično tome odredbe člana 99, kad je reč o nadležnosti Skupštine, znači ko bira sudije i tužioce, člana 105. Ustava – način odlučivanja o Narodnoj skupštini, i odredbe člana 172. Ustava, kada je reč o izboru i imenovanju sudija Ustavnog suda. Molio bih vas da se time bavimo, jer sve druge teme koje sada pominjemo, koje su isto tako važne, zamagljuju suštinu onoga o čemu danas pričamo. Mi danas pravimo iskorak koji je, sa pravom je rekla premijerka, iskorak koji će svaki sledeći saziv Skupštine morati da poštuje ili ustavopisci morati da poštuju, a to je da po prvi put u istoriji sudije i tužioce neće birati Narodna skupština Republike Srbije. To je tema, nisu teme ove stvari o kojima svakoga dana ovde raspravljamo i slušamo. Tako da, molim vas, a između ostalog zbog toga su i došli ovi ljudi koji su ovde na galeriji. Kad je reč o drugim temama one nisu na dnevnom redu, kada je reč o promeni Ustava. Iskreno rečeno, vladajuće stranke, pre svega mislim na SNS i SPS, mi nismo učestvovali u pisanju ovog Ustava. Znate i ko ga je pisao i na koji način je taj Ustav donet i znate da je od samog početka bilo traženja od strane Venecijanske komisije da se Ustav promeni na ovu temu, to sada radimo. To je velika stvar koju radimo i radimo sa jasnom porukom u kom pravcu, kao društvo, želimo da idemo. Tako da, molio bih vas da se time bavimo, jer je to osnovna poruka današnje sednice. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovana predsednice Vlade, poštovane članice Vlade, uvažene ministrice, poštovani gosti, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, kada se tema Ustava, promene Ustava generalno ili parcijalno nađe pred narodnim poslanicima i bude deo dnevnog reda Narodne skupštine to je definitivno jedan od najvažnijih tema sa kojom se mi, narodni poslanici, ovde možemo suočiti. Zato, bavljenje ovom temom zahteva krajnju ozbiljnost i posvećenost. Tako će i narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja koji su tokom celokupne javne rasprave uzeli puno učešće preko svojih stručnjaka, eksperata za pravo i ustavno pravo, zapravo tokom ove skupštine, odnosno njenog zasedanja, dati puno učešće, ali isto tako i podržati odluku za promenu, predloženu promenu Ustava. Iz opšte poznatih navedenih, ali isto tako i svojih razloga svakako da smo među onim poslanicima koji podržavaju evropski put Republike Srbije, kao što se već moglo i videti u raznim drugim raspravama i temama, ne onako slepo, neselektivno, put podržavamo, ali u skladu sa tim putem, načelima na tom putu, načelima EU, ostajemo dosledni uvek da se kritički ophodimo prema svim temama koje su pred nama, a kritički znači imati i pozitivnu i negativnu kritiku, ali ukoliko za to imamo osnova i argumenata. Kada govorimo o posebnim razlozima, Stranke pravde i pomirenja, a pre toga Ustav, definitivno, opšte poznat jeste temeljni i najbitniji akt, jedne zemlje, Ustav uspostavlja državu, uspostavlja principe društva i države i zato i najmanji deo tog Ustava, ne može biti nebitan i zahteva i zaslužuje punu posvećenost i pažnju. Zbog svoje važnosti, Ustav jeste pretpostavka, možda i ključna pretpostavka, za dobro uređenje i funkcionisanje države i društva, istina ne jedini, jer imati dobar Ustav, znači imati dobar okvir za kvalitetno uređenje i funkcionisanje države i društva. Ali, imati dobar Ustav, u tekstu i sadržini, ne znači po svaku cenu i da će država i društvo funkcionisati. Poznati su primeri kroz istoriju, najpoznatiji je onaj tzv. Staljinov Ustav, koji kako kažu stručnjaci za ustavno pravo, jeste bio jedan od najbolje sročenih ustava, ne samo po formi, ustavno pravnoj, već i po sadržini, i po demokratičnosti, dakle, a znamo dobro kakva je bila to demokratija i kakve su bile slobode, kako je funkcioniralo društvo za vreme Staljina u Sovjetskom savezu. I to zapravo ukazuje da je moguće imati i dobra ustavna rešenja, a zapravo imati brojne probleme u praksi, a čuli smo i deo komentara na tu temu, a možda ću se tokom ovog izlaganja i ja na deo toga osvrnuti. Dakle, ono od čega ne možemo pobeći, a tiče se zapravo donošenja ovog postojećeg ustava 2006. godine. Nije korektno, ne bi bilo ni etički, a ni politički u redu, da mi koji smo svedoci određenih događanja koja su okrunila i legalitet i legitimitet ovog Ustava 2006. godine, to prećutimo, i kao da se ništa nije desilo, iako se to više ne može vratiti ali iznoseći svoj stav i ne slaganje sa određenim pojavama koje su obeležile donošenje Ustava 2006. godine, zapravo se mi očitujemo i etički i politički, protiv, ili na takve stvari, zapravo ukazujući na to da u budućnosti nikada ne treba dopustiti da se nešto tako desi. Ne radi se ni o kakvim sitnicama, već se radi o vrlo ozbiljnim propustima i aktima bezakonja u samoj proceduri donošenja Ustava 2006. godine, čime je ostvarena manjkavost, ostavljena fleka i na legitimitet i na legalitet ovog Ustava. Tu nalazimo još jedan dodatni razlog za podršku promeni Ustava, bilo kakvoj promeni Ustava, uključujući o ove predložene promene, jer ćemo donekle, barem, oprati, da tako kažem, pošto nas čeka procedura i u ovoj Skupštini, a potom i na referendumu, čime ćemo donekle, da kažem, oprati ono što se dešavalo 2006. godine. Tada nisam bio politički akter, međutim, kao neko ko je predvodio jednu važnu zajednicu, u tom slučaju versku zajednicu, bio sam jako zainteresovan za sve što se dešava na političkoj sceni Republike Srbije, a posebno kada su u pitanju ustavne promene, i zato sam svedok određenih dešavanja preko kojih se ne može tek tako preći, na koje ne možemo posmatrati, desilo se, idemo dalje. Šta se desilo? Dakle, u Novom Pazaru gde sam bio svedok tih događanja, jer su mi se neke manje političke stranke obratile za pomoć tada, pomoć za kupovinu opreme, kako bi nadzirali referendum za donošenje Ustava, onaj čuveni dvodnevni i dvonoćni referendum. Naravno, kao i uvek izašli smo im u susrete, pomogli smo im da se obezbedi pet ili sedam kamera, nisam siguran, ali najmanje pet kamera, koje su postavljene da nadziru ulaze u objekte u kojima se održavalo glasanje na tom referendumu, i izabrana su ona najmasovnija glasačka mesta u Novom Pazaru. Tada snimljeni materijal još postoji, on se može proveriti. Prema tom materijalu, dakle, kamere su snimale 48 sati, na ta biračka mesta se pojavilo u Novom Pazaru oko 7% građana, a, vi se sada fino povratite, pa uzmite zvanične rezultate, u kojima je rekordna izlaznost u Novom Pazaru, u odnosu na celu državu, zapravo bila zvanična informacija, koja je saopštena građanima, zapravo ne samo saopštena, na kojoj je i zaključena i legalitet i legitimitet, ili ostvareno i jedno i drugo, i proglašen taj Ustav. Dakle, da li sada taj deo ili taj broj falsifikovanih glasova jeste u onoj brojki koja bi potpuno Ustav smatrala nelegalnim, to se može analizirati, izračunati. Voleo bih da nije, jer bismo zapravo, bili u agoniji nelegalnosti, nelegitimnosti svih ovih godina. Dakle, ovde mnogo više reagujem etički, nego li pravno, jer pravno je kasno, ali ne mogu prosto da se pomirim sa vređanjem elementarne sopstvene inteligencije zbog onog idemo dalje, jer svi događaji iz prošlosti, makar iz ovako bliske prošlosti, nisu uvek da bi dobili neki sudski epilog, ali jesu da se prosto ukaže na njih, kako se nikada tako nešto više ne bi ponovilo. Kako jedna država sebi ne može dopustiti da bude toliko neozbiljna, da zapravo, pristane na takve nagodbe, na takve falsifikate, naravno, da ne bi to bilo država, zapravo, to je bila jedna vlast, to je bila vlast Vojislava Koštunice, Vlada Vojislava Koštunice, koja je to izvela sa svojim partnerima, na lokalnom nivou u Novom Pazaru, među kojima su neki danas, koji se ne slažu sa tim Ustavom, među kojima su danas neki koji zapravo kažu da neće da učestvuju, da ne podržavaju, i da se ne slažu sa celokupnim Ustavom. Dakle, sve ovo je važno da se zna. Ne volim da vodim rasprave u Narodnoj skupštini gde ću kao predstavnik jednog manjinskog naroda iznositi negativne kritike na predstavnike drugih manjina i manjinskih naroda. Osećam se jako neprijatno zato, ali ovo su etički i politički prekrupne stvari i one treba da se znaju. Znači, tada su ti predstavnici Bošnjaka koji su tada držali lokalnu vlast u Novom Pazaru, koji su imali ministarske pozicije ovde u Beogradu, zapravo zbog sprege sa tadašnjom Vladom i vlasti zbog svojih ličnih i političkih, dnevno političkih interesa, zapravo progutali sve svoje nacionalne, etničke, kulturne, manjinske interese, principe i teme za prava i zapravo, ne samo glasali za taj Ustav, ne samo načelno podržali, već i na terenu učestvovali u tom kriminalnom činu falsifikovanja, dakle rezultata na tom referendumu. Možda nekome ovo nije bitno, bilo je, prošla je vlast. Naprotiv, mi i kao sadašnja vlast svojim odnosom prema onim što je bilo ranije ako nije moguće pravnim, onda moralnim i političkim. Zapravo, ne govorimo o njima, nego govorimo o sebi, jer definitivno, ne mogu da zamislim da možemo podrškom ili ćutanjem dopustiti da se ikada više nešto tako ne dogodi. Ovo je velika lekcija. Ovo je velika bruka. Zato je potrebna promena Ustava, makar ova parcijalna, a nadam se da će biti i nekih temeljitijih kada za to dođe vreme, ali ovim ćemo donekle skloniti fleku i pokazati da je moguće menjati Ustav drugačije, da je moguće menjati Ustav bez tih kriminalnih nagodbi i međupolitičkim akterima, punjenja kutija, držanja tih kutija 48 sati danonoćnog ubacivanja i legalno i nelegalno glasačkih listića, da je moguće drugačije, da država može da bude ozbiljna, da može da prođe kroz nimalo lake rasprave sa predstavnicima pravosuđa, što mi je takođe i drago, pa nek su bile i gorke, nek su bile i teške. To je dinamika i proces koji nama ovde treba. Što su rasprave teže mi bolje dolazimo do boljih rešenja, i u Narodnoj skupštini, i mimo Narodne skupštine. Dakle, mi smo tada imali određene ne nekorektne, da ne kažem kriminalne, ali sigurno nezakonite saveze oko tog Ustava. Šta se onda nama dešava posle te 2006. godine? Godine 2007. nam se dešava po tim Ustavom, u stvari pod tim političkim dvojcem ili trojcem koji nam je sve to skuvao. Mi imamo brutalni napad na islamsku zajednicu. Pokušaj razbijanja islamske zajednice, čije posledice osećamo do dana današnjeg. Dakle, pod bajrakom, organizacijom istih ljudi koji su na prostoru Sandžaka i Novog Pazara falsifikovali referendumske rezultate za taj Ustav. Ti isti branitelji naših bošnjačkih, muslimanskih i opšte manjinskih prava su se zapravo tako ponašali zato što određene strukture, odnosno ponašanje rukovodstva islamske zajednice njima nije politički odgovaralo. Pošto nisu mogli islamsku zajednicu koristiti za svoje političke, biračke i druge potrebe oni su odlučili da tu islamsku zajednicu razbiju, prvo da je otmu, pa kad nisu uspeli da je otmu, hajde onda da je podele, pa da naprave sebi jednu koja će ih slušati, jednu, dve ili ne znam koliko će ih na kraju praviti. Naravno da to ne bi moglo da se desi da nije bilo od tadašnje vlasti otvorene podrške i ne samo podrške već zloupotrebe organa vlasti, čak i organa vlasti sile pravosuđa i policije za takve nakane. Da li je to bilo, kako uvažena ministarka kaže, takmičenje u tome ko je gluplji, ali je bilo, čak i ako jeste a zvuči duhovito, međutim to je bilo veoma brutalno i posledice su jako loše. Godine 2010. se dešava još brutalniji događaj koji se naslanja na takve ustavne donosioce. Izbori za Bošnjačko nacionalno vjeće, odnosno za nacionalne savete koje svi ovde hvalimo. Inače, ideju nacionalnih saveta, bez obzira na sve manjkavosti, bez obzira čak i na ovo o čemu sada govorimo, jeste jedan značajan politički, civilizacijski, kulturni i svaki drugi iskorak ove zemlje, pre svega prema manjinskim narodima i zajednicama. Naravno da on, s obzirom da se kao institut i mehanizam uvodi po prvi put, treba dorađivati i unapređivati i to treba da zajedno činimo, ali ono što se desilo 2010. godine, to mora da uđe u anale, u udžbenike. To mora da bude nešto što ćemo crtati deci od vrtića do univerziteta kako ne bi smelo nikada više. Dakle, organizuju se izbori kao za sve nacionalne savete. Međutim, u Sandžaku se desi nešto drugo. Pobedi jedna lista koja nije trebala da pobedi i to pobedi toliko ubedljivo da ima većinu. Šta se dešava? Naravno, vanredno stanje je u krugovima vlasti u Beogradu i njihovih partnera u Sandžaku kako to sprečiti. Pošto nije postojalo ni najmanjeg manevarskog prostora da se to spreči zakonito, oni se odluče na brutalno kršenje i Ustava i zakona da bi se sprečilo konstituisanje Bošnjačkog nacionalnog veća ili Bošnjačkog nacionalnog saveta od strane te većine koja je legalno i legitimno izabrana. Na koji način? Konstituišu se svi nacionalni saveti po jednom pravilniku koji do tad postoji i samo za Bošnjački nacionalni savet, odnosno veće se menja u hodu Pravilnik, uslovljavajući se da na konstituirajućoj sednici treba da prisustvuje najmanje trećina članova saveta, odnosno veća, a onda, naravno, jedna veći deo trećine ne dođe i to bude navodni pravni osnov da se ne konstituiše Bošnjačko nacionalno veće. Tadašnjeg ministra, kojeg vidim je opet nešto oživio politički, pitaju zašto menjaš Pravilnik za Bošnjake? Da li znate šta je njegov odgovor? Nacistički odgovor – oni su nešto drugo. Taj ako nije, trebao je biti u zatvoru. Ako nije kasno, treba sad ići u zatvor, ako je kasno, onda ono za šta nikada nije kasno - da se moralno distanciramo, ogradimo, operemo od jedne takve pojave. Da zlo bude veće, on se nešto zove demokratski taj ministar itd. Dakle, to je nešto što ne može da se zaboravi, što je zapravo produkt jedne takve političke pravne i ustavne produkcije. Šta se dalje dešava? Pošto nije samo da ste zaustavili konstituisanje, šta je sada sa Većem? Da li vi znate? Treba da znate, da nikad ne zaboravite. Možda vam ovo zvuči suludo, kao da pričam o nekoj drugoj zemlji. Ne, to je bilo ovde u ovoj istoj zemlji, samo pod nekom drugom vlašću. Četiri godine nema Bošnjačkog nacionalnog veća, pojela maca, nema ga. Šta se dešava? Ništa. Čekamo nove četiri godine. A isti ljudi koji su držali Veće, jer su u sprezi sa prethodnom, sa tom vlašću, oni funkcionišu, troše pare Veća, dobijaju pare od Veća, jedu ćevape, prave putne troškove, itd, itd. Dakle, to su vam isti ljudi čije smo i danas čuli glasove vezano za taj Ustav. Dakle, to su produkcije upravo takvog Ustava i takve vlasti sa takvim Ustavom. Dakle, jedna moralno-politička pojava za koju ja nisam mogao verovati da će se desiti i onda nakon četiri godine šta vi zapravo uradite? Pa, onih 49% ljudi koji su glasali za tu listu, šta su kazali na sledećem izboru? Ne zanima ih, koja država, koje veće, koji saveti, koji izbori? Znači, vi ćete imati izbore dok pobede vaši. Kad ne pobede, ne važi se, poništimo sve, idemo dalje. Znači, tada je takav udarac zadan poverenju na relaciji bošnjačke zajednice i države, odnosno konkretnije vlasti, a kod naroda je to uglavnom države gde mi dan danas imamo rane i posledice jednog takvog odnosa. Prema tome, naveo sam ova dva drastična primera. Verujte, mnogo ih je više, da li iz sfere takmičenja ko je gluplji ili iz sfere planiranog, namernog kršenja i Ustava i zakona, ali ovo je ono pod šta treba podvući crtu. Svakako, ponavljam, podržavamo predložene ustavne promene kao prvi korak gde ćemo, ako Bog da, doći u priliku da razgovaramo i o prvom članu Ustava i o definiciji države i o odnosu manjine i većine u toj samoj definiciji, što jeste problematično i sporno, verujem, za sve ili za većinu pripadnika nacionalnih manjina, odnosno manjinskih naroda. Ali, ovo je jedan iskorak koji treba podržati i u svakom slučaju verujem da će on dati svoje rezultate, posebno na polju pravosuđa i onome što mu je zadato. Hvala.
Zahvaljujem se potpredsedniku Narodne skupštine, ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe Stranke pravde i pomirenja, Ujedinjena seljačka stranka. Reč ima predsednik poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, koleginice i kolege, imajući u vidu ozbiljnost današnje diskusije i značaj i težinu odluke koju treba da donesemo nakon rasprave, smatram da je neophodno i ja ću napraviti jednu retrospektivu, odnosno podsetiću na istorijat donošenja Ustava u Republici Srbiji. To govorim jer je dobro da se podsetimo kako su društvene, odnosno istorijske okolnosti ukazivale na potrebu da se u određenom trenutku promeni Ustav, kao što i sada imamo određene okolnosti koje nas, prosto, teraju da promenimo Ustav u jednom našem delu. Države sa stabilnijom prošlošću, države sa stabilnijim ustavnim uređenjem imaju stabilniji ustavni kontinuitet. Srbija je tokom svoje burne istorije više puta menjala svoj Ustav, nekada delimično, nekada u potpunosti, ali moram da napomenem da je još tokom Srednjeg veka Srbija imala elemente pravne države. Prvi takav akt je nastao početkom 13. veka i to je Zakonopravilo. Mnoge odredbe Dušanovog zakonika kao skupa zakona feudalne Srbije u svom materijalnom smislu, po materijalnoj sadržini, takođe, imaju ustavne odredbe i najčešće navođene takve odredbe su upravo one o nepreistrasnosti i nezavisnosti sudija čak i od mišljenja samog cara. To samo govori o značaju koje sudstvo, odnosno pravosuđe zauzima u svakom Ustavu. Vratiću se i na jedan izdanak Francuske revolucije, na Deklaraciju prava čoveka i građanina iz 1789. godine i citiraću. U Deklaraciji se kaže: „Svako društvo u kome nije obezbeđena garancija prava, u kome nije utvrđena podela vlasti nema svoj ustav“. Upravo to govori koliko je taj pravni okvir, koliko je pravosuđe važno za svaki ustav. Ovakva jedna konstatacija u deklaraciji nastala je kao potreba da se ograniči vlast svakog vladara, potreba da se iskaže narodna suverenost i isti takav motiv bio je prisutan i te kako u kreiranju prvog srpskog ustava, Sretenjskog ustava 1835. godine, gde je postajala potreba da se ograniči aposlutna vlast tadašnjeg vladara kneza Miloša. Ovaj ustav je u tom trenutku je bio jedan od najmodernijih ustava u Evropi, ali je, nažalost, zbog neslaganja velikih sila potrajao svega 58 dana. Kasniji ustavi, koliko god su neki od njih išli korak u nazad, ipak su ostvarili značajan uticaj na razvoj demokratskog društva u Srbiji. Čak i Ustav iz 1869. godine, kojim je uveden jedan novi oblik državnog uređenja, to su oblici koji važe i danas u svetu, i mi smo poprimili obrise takvog oblika državnog uređenja i dan danas naravno usklađen sa svetskim trendovima. Podsetiću i da je Ustav Kraljevine Srbije iz 1888. godine bio jedan od najmodernijih ustava tada u Evropi. I on je zapravo uveo na vrata, praktično, parlamentarizam u Srbiji. Svako vreme i istorijski događaji reflektuju se kroz ustav kao najviši zakonodavni akt. Ustav je garancija svakog prava. To pokazuje i Vidovdanski ustav iz 1921. godine, kada je zakonodavna vlast podeljena između kralja i Narodne skupštine. Kroz istoriju svaka promena ustava, odnosno svaka promena društvenog sistema morala je da bude potvrđena ustavom. Nakon Drugog svetskog rata smo prešli sa monarhije na republički oblik uređenja i to je potvrđeno Ustavom iz 1946. godine, gde su promovisane neke druge vrednosti, vrednosti kao što su ravnopravnosti svih naroda koji su činili Federaciju Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, ali je promovisan i jedan nov ekonomski koncept kroz Ustav. Ustavni zakoni su doneti 1953. godine, podjednako važni kao Ustav, koji su upravo promovisali jedan koncept samoupravljanja koji je ostao na snazi dugo godina nakon toga. Da ustav nekada može da bude dobra osnova za novi koncept razvoja države, ali može da bude i osnova za urušavanje države, pokazuje i Ustav iz 1974. godine, koji je dao veća ovlašćenja republikama, naročito pokrajinama u sastavu Republike Srbije, Vojvodini i Kosovu i Metohiji, i mnogi smatraju da je upravo taj Ustav bio osnova za urušavanje SFRJ. Mi danas kada razgovaramo o promeni Ustava, govorimo o Ustavu koji je donet pre nešto manje od 15 godina. Tada politički sistem defakto nije promenjen, Srbija je samo postala samostalna država, nije više bila član federacije, ali su se od samog donošenja ovog Ustava mogle čuti kritike na njegov račun. Ciljano sam izložio kratak pregled razvoja ustavnosti naše zemlje kroz proteklih 200 godina, jer su to argumenti koji govore u prilog neophodnosti da se menjaju i prilagođavaju ustavne norme, usled burnih istorijskih i društvenih promena na našem prostoru. Zato smatram da je pitanje koje se ovih dana može čuti - da li su nam potrebne ustavne promene, izlišno pitanje. Ustavne promene su nam potrebne. Predstavnici tih teorija koji tvrde da nije potrebno menjati Ustav, često navode primere drugih zemalja gde se ustav ne menja decenijama, navode primer SAD ili možemo navesti i primer Velike Britanije, koja čak i nema Ustav. Ali, sve su to specifičnosti jednog naroda, kao što i naše specifičnosti ukazuju na potrebu promene Ustava. I naši ustavi do sada su bili jedni od najboljih i najdemokratskijih u Evropi, a to smo mogli da postignemo jedino što smo pratili razvoj društvenih odnosa. Ustavne promene koje pokrećemo ovom današnjom raspravom odnose se na oblast pravosuđa, odnosno na onaj deo koji se tiče izbora nosioca pravosudnih funkcija. To je jedna oblast koja je oduvek bila i biće pod lupom javnosti, zato što onaj koji prosuđuje je takav da se od njega očekuje da radi svoj posao bez greške. Reforma pravosudnog sistema je u funkciji ostvarivanja načela vladavine prava kao osnovnog principa jednog demokratskog društva. Još je Platon govorio o tome, pokušavajući da pronađe najbolji poredak za državu, na kraju je došao do zaključka da je jedini pravi poredak onaj gde se poštuju, kako je on nazvao, zlatni akordi zakona. U obrazloženju i koje smo dobili od Vlade Republike Srbije, što smo mogli čuti na nizu javnih slušanja, navodi se da su potrebne promene Ustava da bismo imali cilj, unapređivanje kvaliteta pravde, kao i nezavisnosti, nepristrasnosti, stručnosti, odgovornosti i efikasnosti pravosuđa. Takođe, cilj je da se promenama ulazak u pravosuđe omoguće po objektivnim kriterijumima, na osnovu pravičnih procedura izbora i otvorenosti za sve kandidate koji ispunjavaju uslove propisane zakonom i, naravno, stručne uslove. Neophodno je, takođe, da VSS i Državno veće tužilaštva budu dodatno ojačani i smatram da smo to sposobni da učinimo, ali to će na neki način povećati i njihovu odgovornost kasnije prilikom donošenja odluka. Ustavne promene jesu neophodne zbog pristupanja EU, ali smatram da to nije primarni motiv i ne treba da bude glavni razlog zašto pristupamo ustavnim promenama. Mi, pre svega, moramo da vodimo računa o našem pravnom okviru, da stvorimo takav pravni okvir, da imamo takav Ustav pred kojim će svi građani biti tretirani jednako. I cilj treba da bude ujednačavanje sudske prakse, što je garancija jednakosti građana pred zakonom, koju treba da obezbede upravo pravosudni organi. Na tom putu moramo da vodimo računa, pre svega, da zadovoljimo potrebe građana Srbije, zatim, da zadovoljimo potrebe ljudi koji rade u sudstvu i, naravno, da usaglasimo naš pravni sistem sa standardima koji važe u EU. Dakle, osnovni cilj je depolitizacija pravosuđa, jačanje nezavisnosti sudstva i samostalnosti tužilaštva. Sve je to u skladu sa Akcionim planom, koji je, naravno, usklađen sa pregovaračkim Poglavljem 23. Parcijalna revizija Ustava je skoro podjednako teška, kao i promena celog Ustava, odnosno donošenje novog Ustava i podjednaka je odgovornost na Skupštini, kao zakonodavnom organu koji učestvuje u proceduri promene Ustava. Pokrećemo postupak po predlogu Vlade i ne može biti promene Ustava u nijednom njegovom drugom delu. Ovo naročito ističem zbog toga što se prethodnih meseci u javnosti pojavilo mišljenje, odnosno stavovi, koji nisu tačni, da ćemo menjati Ustav u nekim drugim delovima. Dakle, podsećam još jednom, Ustav se menja samo u onom delu koji je predložila Vlada i ni u jednom drugom delu. Tačno je da ustavotvorna vlast pripada Narodnoj skupštini, ali pripada i biračima. Još Karl Marks je govorio da Ustav ne stvara narod, već narod stvara Ustav. I Ustav je prema tome shvatan kao izraz narodne suverenosti. I pravni izraz ovako stvorenih društvenih uslova i odnosa koji nastaju jeste zapravo Ustav Republike Srbije. Poštujući te principe, mi u postupku odlučivanja o promeni Ustava učestvujemo, naravno, sa građanima Srbije podjednako odgovorno, koji će svoj stav iskazati na referendumu. Referendum može da bude fakultativan, može da bude obavezujući, u našem slučaju je obavezujući. I tek onda kada građani Srbije potvrde ustavne odluke, odnosno ustavna rešenja, Narodna skupština će izglasati takve promene. Naš Ustav moramo da menjamo, kao što sam već i naglasio, jer su to učinile i mnoge druge države koje su se nalazile u našoj situaciji, koje su bile na evropskom putu. I te države su i po nekoliko puta modifikovale svoj najviši zakonodavni akt. Srbija se našla pred ovim izazovom usklađivanja Ustava sa pravnim okvirom EU. Imajući u vidu da postojeći Ustav Republike Srbije definiše Srbiju kao državu zasnovanu na vladavini prava i socijalnoj pravdi, na načelima građanske demokratije, na načelima ljudskih i manjinskih prava i sloboda i principima i vrednostima koji važe u državama EU, mi ćemo kao socijaldemokratska Srbija itekako podržati inicijativu za promenu Ustava, jer su prosto to principi na kojima se baštini i naš program, odnosno naša programska načela. Konkretno, o Predlogu Vlade za promenu ustavnih normi koje se odnose na pravosuđe, sa ciljem jačanja sudske nezavisnosti, samostalnosti tužilaštva, kao jednim od osnovnih načela vladavine prava, smatramo da je ovaj predlog opravdan. Dobili smo, takođe, u međuvremenu i sugestije od Venecijanske komisije. Sugestije se odnose na to da u podeli vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku postoji prostor da postoji jedan politički uticaj, zapravo, da može da postoji politički uticaj zakonodavne i izvršne vlasti na sudsku vlast. Posebno se to odnosi na sastave pravosudnih saveta, odnosno izbore njihovih članova, VSS i Državno veće tužilaštva. Mišljenje Venecijanske komisije za nas nije obavezujuće, ali može da posluži kao jedna korisna instrukcija, kao koristan savet u kom smeru treba da se krećemo i na taj način da pronađemo ravnotežu između standarda koji važe u EU i našeg pravnog okvira, u ovom slučaju konkretno ustavnih rešenja. Kada govorimo o uticaju zakonodavne i izvršne vlasti na sudsku vlast, neophodno je da, pre svega, definišemo jasan odnos između tri grane vlasti, da ne bismo došli u situaciju, odnosno da bismo na vreme otklonili eventualnu sumnju u način njihove povezanosti i međusobne kontrole. Ovim ustavnim promenama moramo da pronađemo balans. Stav SDPS je jasan, uticaj politike mora da se ograniči na stručnost, kada govorimo o pravosuđu. Ali, s druge strane, ni struka ne može da ostane bez ikakvih mehanizama kontrole, ne može da postane sistem za sebe, ne može da bude sistem koji nikome neće polagati račune. Ne sme ni u jednoj grani vlasti da se stvori esnafski princip rada, već moramo da budemo svesni da svaka grana vlasti, i zakonodavna i izvršna i sudska crpi svoj legitimitet iz naroda. Naravno, ove ustavne promene daće određena rešenja koja će upravo otkloniti, nadam se, ove nedoumice, da li taj stručni deo crpi određeni stručni legitimitet ili legitimitet svih građana Srbije. U svakom slučaju, kada govorimo o podeli vlasti i uticaju jedne vlasti na drugu, moramo da shvatimo da moramo da nađemo takve mehanizme gde neće biti zloupotreba, gde svaka grana vlasti može da donosi određene odredbe, određene akte iz svoje nadležnosti, ali da svaka grana vlasti mora da kontroliše odredbe neke druge grane vlasti, odnosno ostale dve grane vlasti, kako bismo uspostavili određeni balans. Ustav je od velike važnosti za sudsku granu vlasti, ali ipak nezavisnost, nepristrasnost i integritet sudija ne može da garantuje ono što je samo napisano u Ustavu. To se postiže tako što se u sudskoj vlasti uspostavlja jedan princip. To je princip pravičnosti. Dakle, sudije moraju da primenjuju pravo jednako prema jednakima, ne jednako prema nejednakim slučajevima. I osnovni preduslov da sudija primenjuje jedan ovakav princip u svom radu, odnosno odlučivanju jeste da se sačuva njegova nezavisnost i objektivnost. Sa druge strane, potrebno je obezbediti uslove da se sačuva dostojanstvo i autoritet suda, i to je ono što mi sada radimo. Demokratija nije sama po sebi dovoljna da se sačuva nezavisnost sudstva, kao što ni to što ćemo Ustavom proglasiti da smo pravna država nije dokaz da to jesmo u praksi. To moramo da realizujemo u stvarnosti. Predsednica Vlade malopre je navela dobre primere, neću da ih ponavljam, koji pokazuju da mi sada i te kako u praksi ostvarujemo načela vladavine prava i da u praksi niko nije politički zaštićen. Shodno navedenim promenama koje se odnose na pravosuđe, moram da podsetim da je neophodno da prihvatimo i neke ustavne norme koje se odnose na promene nadležnosti Narodne skupštine, baš u oblasti pravosuđa, odnosno o izboru sudija i članova grane koja se odnosi na tužilaštvo. Promena Ustava koji je predložila Vlada svakako je uslov za dalju reformu pravosudnog sistema. Rezultat ovog procesa treba da budu čvrsti ustavni stubovi oko kojih će se dalje graditi zakoni koji su, mogu reći, pojedini na čekanju, ali i podzakonski akti. Ovom prilikom želim da pohvalim sve aktivnosti koje preduzima Narodna skupština, koju preduzima Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Vlada Republike Srbije, konkretno Ministarstvo pravde, a koji se odnose na organizovanje javnih slušanja. I upravo su ta javna slušanja dobra mesta gde možemo da čujemo različita mišljenja, gde su uključeni i stručnjaci iz ove oblasti i predstavnici civilnog sektora, ali i narodni poslanici, kao predstavnici građana. Na taj način daje se mogućnost da se kroz dijalog i jednu argumentovanu raspravu dođe do najboljih rešenja. Svako može da ukaže na određene sugestije, svako može da da komentare i nadam se da ćemo imati dobar rezultat na kraju ovog procesa. Moram i da napomenem da postoje različita mišljenja da li je vreme da se krene u ustavne promene, kao što postoje ona mišljenja gde se govori da smo zakasnili sa postupkom. Predstavnici Društva sudija Srbije su na jednom javnom slušanju iskazali svoj stav da nije povoljan trenutak da se pokrene postupak procedure promene Ustava i taj stav je obrazložen time da ni jedan rok ne može i ne treba da ima prioritet na sadržinu. Smatram da imamo dovoljno vremena i da rok neće biti ograničavajući faktor i da je moguće pronaći najbolja rešenja koja će biti dugoročna. Nije suština da uđemo u ovaj procese da bismo promenili Ustav samo radi njegove promene. Suština je da dobijemo najbolja pravna rešenja, da taj Ustav kada se izglasa na neki način mi budemo i odgovorni, da taj Ustav uvedemo u život. Ustav je simbol nacionalnog jedinstva, kao što je to i zastava. U nekim državama Ustav poprima i mitska svojstva. I upravo sam želeo da ukažem na značaj Ustava, na značaj njegove primene za jedan narod. Zbog svega navedenog i zbog značaja koji Ustav ima, odnosno ove ustavne promene, SDPS će podržati inicijativu za promenu Ustava Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se predsedniku poslaničke grupe SDP Srbije. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija, narodni poslanik Vojislav Vujić.
Hvala vam uvažena predsedavajuća. Gospođo premijerka, ministarke Joksimović, Popović i Čomić, svi prisutni naši prijatelji iz Evrope, ali koliko vidim ovde ih više nema, ostali su najuporniji u svakom slučaju, svi koji su na balkonu, pozdrav i za njih. Ja ću premijerka na početku svog govora da se osvrnem na ono što ste vi rekli, a to je da je ova izmena Ustava možda i malo šira tema od pravosuđa zato što nastavljate intenzivno reforme, a ovo jeste jedna od najkrupnijih stvari, a to je borba protiv korupcije, kako ste vi to i rekli. Živimo u turbulentnim vremenima i kao uvek na Balkanu ni sada nije lako da se vodi država i Srbija u svetu ima dosta prijatelja, možda ih sada imamo i više nego što smo ih ikada imali, ali svakako da imamo dalje neke neprijatelje, mogu slobodno tako da kažem. Narod je dao poverenje predsedniku Republike. Mi smo ukazali poverenje vama, ukazali smo poverenje kompletnoj Vladi i insistiramo, kao što narod to traži da predsednik bude najbolji i najveći domaćin među nama. Na sreću, mi takvog predsednika imamo. To mogu da kažem i za vas, koji se nalazite na mestu predsednika Vlade. Činjenica je da Srbija teži ka EU i mi na tom putu istrajavamo i ono što je bitno, što su naši evropski prijatelji mogli da vide, da uvek imamo kočničare koji su i danas pokušali da skrenu ovo sa pravog puta, ali na sreću uspeo je predsednik Skupštine, gospodin Dačić, da sednicu vrati na pravi put. Ono što je sada u ovom trenutku simbolično jeste da imamo pet dama koje se trenutno bave najkrupnijom izmenom koju Srbija u ovom trenutku ima, izmenom Ustava. Znači, činjenica je da ima onih kojima ne odgovara to što mi radimo, ali svakako da ćemo da nastavimo da se krećemo evropskim putem. Uvek mogu da razumem kritičare i super je kada svaka država, svaka vlast, svaka Vlada ima kritičare, ali nikada nisam razumeo i nikada nisam podržavao kritizere. Zašto to kažem? I vi ste u jednom trenutku spomenuli da ovih dana, barem kada uspem da razgovaram sa građanima, deo njih je uznemiren. Svaki put kada se kaže promena Ustava, a ovih dana imamo i one kritizere koji uporno upućuju na Kosovo, mi imamo obavezu, imamo dužnost i zato je dobro što se prenosi ova Skupština i što imamo svi mogućnost da pričamo o tome, da se ova izmena Ustava odnosi isključivo na pravosudni sistem. Znači, o Kosovu nije bilo reči. To što smo na početku sednice imali jednu provokaciju, koja je trebala da ide u tom pravcu, ne znači da će Skupština u tom pravcu da radi. Znači, bavićemo se samo onim što je na dnevnom redu, kako je to i gospodin Dačić rekao. Mi stalno pričamo o nezavisnom sudstvu. Na početku ste rekli da je to osnov za borbu protiv korupcije i ono što je meni, možda, utisak, najkompletniji utisak vašeg govora jeste što ste u jednom trenutku rekli da mi radimo ove reforme i da mi težimo EU, ali da mi ne radimo ovakve izmene i promene Ustava da bi se samo prilagođavali Evropi, nego zato što želimo da građani Srbije bolje žive, a suština i poruka EU od njenog osnivanja do sada je upravo to. Žao mi je što tu nisu naši evropski prijatelji. Ovo se možda malo i odužilo i ja ih razumem, ali nekako kroz istoriju srpski narod je uvek imao tu hrabrost koja je isticana u prvi plan i uvek smo nekako Evropi značili. Mnogo više smo mi značili Evropi, nego što je Evropa značila nama. Ono što, premijerka, želim vama da kažem, izvinjavam se, ministarka, ako nije problem, da prenesem kao jednu poruku, gospodin Dragan Marković je upravo taj deo apostrofirao na sastanku u Solunu, pošto je privredno-politička delegacija na čelu sa Draganom Markovićem Palmom ovih dana u Grčkoj. Upoznati ste sigurno da je preko 600 medicinskih radnika, naravno, ne o trošku poreskih obveznika, otišlo putem donatora da se odmori, a pre svega oni lekari i medicinsko osoblje koji su bili u kovid crvenim zonama. Ja ih pozdravljam. Danas je zadnji dan tog njihovog odmora i vraćaju se na redovne aktivnosti. Ono što je bilo interesantno na sastanku sa mitropolitom solunskim Varnavom jeste da je gospodin Marković rekao da je duhovno i hrabro uvek bilo nešto što je Srbiju karakterisalo, i to su bile neke naše karakterne osobine, ali da je sada došlo vreme da treba da apostrofiramo duhovno i mudro, pa tako i ova izmena je na tom putu, na tom pravcu. Mi prihvatamo sve ono što traži Evropa, mi se prilagođavamo svetu, naravno nikada na svoju štetu, uvek u korist naših građana i pokušavamo da svima njima izađemo u susret. Ovo je apsolutno prihvatljivo. Kada je u pitanju poslanička grupa JS mi ćemo da podržimo ovu inicijativu i ovaj prvi korak, a ono što je interesantno i što moramo da potenciramo stalno, znači, ovakve izmene Ustava, evo, 13 puta se menja u modernoj istoriji srpski Ustav. Ovo je 14 put gde menjamo Ustav, ovo je jedan veliki ispit i za državu, ispit za vas iz Vlade, ispit za predsednika, ispit za sve nas poslanike. Građani su ti koji daju krajnji sud o svakim izmenama Ustava i ja računam da ovih dana, ukoliko nastavimo sa ovom inicijativom da tačno i jasno svima objasnimo o čemu se radi, da će i građani u velikoj većini da podrže sve ove inicijative i posao kojim se sada bavimo. Još jedanput samo da vam kažem da će poslanička grupa JS, kako i ovaj prvi korak tako i do kraja, podržati kompletnu inicijativu i promenu Ustava. Hvala.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe JS. Reč ima predsednik poslaničke grupe SVM, narodni poslanik dr Balint Pastor.
Uvažena potpredsednice Narodne skupštine, uvažena predsednice Vlade Republike Srbije i poštovane članice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, došlo je vreme da raspravljamo o Predlogu za promenu Ustava. Promena Ustava nije proces koji je svakodnevni. Ima zemalja u svetu koje su donele svoje ustave pre 150, 170 godina, a da ti ustavi nisu uopšte menjani ili su menjani samo u nekoliko navrata. Svi znaju za slučaj Ustava SAD iz 1787. godine koji je menjan 30-ak puta, odnosno oko 30-ak amandmana ima na taj Ustav, nije menjan 30-ak puta. Mnogi znaju i za slučajeve sa severa i zapada Evrope. Ustav Norveške početak 19. veka ili Ustav Belgije početak 19. veka itd. Što se tiče i ustavne istorije Srbije, kolege su pre mene spominjale iz ustave istorije Republike Srbije, odnosno ustavne istorije Srbije Kneževine, Kraljevine, Republike Srbije. Ja ću pokušati da navedem sve ustave koje je ova država i sve njene prethodnice imale od 1835. godine, kada je donet ovaj Ustav koji je tu ispred vas, odnosno između ministara i narodnih poslanika. To je Sretenjski ustav iz 1835. godine. To je prvi Ustav Srbije. Samo nekoliko godina kasnije 1838. godine je donet tzv. Turski ustav koji je drugi Ustav za vreme postojanja Kneževine Srbije. Nakon toga 1869. godine je donet tzv. Namesnički ustav. To je treći Ustav Srbije. Četvrti ustav je donet 1888. godine. To je Radikalski ustav. Takav naziv ima. To je Ustav koji je donet za vreme kada je Radikalna stranka bila jaka, a ne ova današnja Radikalna stranka, nego ona u istoriji naše države za vreme kralja Milana, za koji se govori i piše da je najnapredniji Ustav u istoriji Srbije. Naravno, sve treba posmatrati u istorijskom kontekstu i ne može se nešto upoređivati sa današnjim zahtevima i standardima, ali je svakako bio izuzetno napredan Ustav, taj Ustav iz 1888. godine. Nakon toga je 1901. godine donet Oktroisani ustav, 1903. godine je uz određene modifikacije vraćen Ustav iz 1888. godine i tako ulazimo u period raznih Jugoslavija, odnosno jugoslovenskih država i tako je 1921. godine donet Vidovdanski ustav, 1931. godine opet Oktroisani ustav, 1946. godine je donet prvi Savezni ustav u sklopu socijalističkih Jugoslavija i u toj epohi je bilo različitih naziva naše države, počev od DFJ, pa FNRJ, pa SFRJ, a 1947. godine je donet Ustav Srbije u sklopu te Federalne Jugoslavije, 1953. novi Ustav, 1963. godine ponovo novi Ustav, pa 1974. godine Ustav SFRJ i nakon toga naravno sve države članice su donele svoje ustave, 1990. godine je donet Ustav Republike Srbije, odnosno tada u prvo vreme još u sklopu SFRJ Ustav Srbije, 1992. godine Ustav Savezne Republike Jugoslavije, pa 2003. godine Ustavna povelja Državne zajednice Srbija i Crna Gora i 2006. godine ovaj i dan danas važeći Ustav. Kao što vidite i kao što se lako može izbrojati, a nisam izostavio nijedan jedini ustav, ni akt Republike Srbije i svih njenih prethodnica ovaj danas važeći Ustav je šesnaesti Ustav Srbije. Od danas, odnosno od praktično od 4. decembra prošle godine kada je Vlada uputila u skupštinsku proceduru Predlog za promenu Ustava smo u procesu izmene ovog našeg šesnaestog Ustava. O dosta toga bismo mogli da govorimo danas, ali bih ja podsetio sve nas kakva je procedura i mi trenutno nemamo tekst akta o promeni Ustava, niti trebamo, niti možemo da imamo tekst akta o promeni Ustava jer ukoliko se danas Narodna skupština bude izjasnila dvotrećinskom većinom o Predlogu za promenu Ustava koji je Vlada uputila u skupštinsku proceduru 4. decembra prošle godine, onda tek nadležni odbor Narodne skupštine, tj. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo može i treba da izradi sam tekst ustavnih promena ili kako se to naziva kolokvijalno u javnosti ustavnih amandmana i o tom aktu o promeni Ustava će se Narodna skupština ponovo izjašnjavati, ukoliko se postigne dvotrećinska većina tada će se još građani izjasniti na referendumu i ukoliko taj referendum bude uspešan, a svakako će biti uspešan pošto za razliku od prethodnog Ustava sada ne treba 50% građana da se izjasni o predloženim promenama, tada ćemo u tom slučaju izmeniti ovaj po rednom broju šesnaesti Ustav u istoriji Srbije. Što se tiče Predloga za promenu Ustava rekao sam da je on potekao od ovlašćenog predlagača, od Vlade Republike Srbije. Predlog za promenu Ustava može da podnese Vlada ili predsednik Republike ili najmanje jedna trećina narodnih poslanika ili najmanje 150 hiljada birača, građana sa biračkim pravom. Znači, Predlog za promenu Ustava je potekao od ovlašćenog predlagača, a Narodna skupština nije samo zakonodavni organ i predstavnički organ građana Republike Srbije, nego je po zakonu i ustavotvorac. Zbog toga želim da kažem da se procedura u potpunosti poštuje. Ja bih želeo da odbacim sve one stavove i sva ona razmišljanja da se to čini na nelegitiman način, da se to čini izbegavanjem javne rasprave, da se to čini na netransparentan način. Do sada je bilo sedam javnih slušanja u Beogradu, u Novom Sadu, u Kragujevcu i Nišu o predlogu za promenu Ustava, ali posao tek sada sledi i taj posao se manifestuje, odnosno manifestovaće se u izradi predloga o promeni Ustava u režiji nadležnog odbora Narodne skupštine, Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Nakon toga će, siguran sam, ponovo biti nekoliko javnih slušanja, ponovo će biti javne rasprave koje će trajati, ubeđen sam mesecima i nakon toga će uslediti tek sledeća faza izjašnjavanje Narodne skupštine o aktu, o promeni Ustava i tek nakon toga će se građani izjašnjavati o Ustavu. Zašto je bitno što će se građani izjašnjavati o predloženim izmenama Ustava? To je značajno zbog toga što se ovde radi o ustavnom kontinuitetu i jedino se može raditi o ustavnom kontinuitetu u demokratskim državama. Prema sada važećem Ustavu, građani su nosioci suvereniteta koji oni vrše pomoću narodne inicijative i referenduma i uz pomoć slobodno izabranih predstavnika. Zbog toga je Narodna skupština predstavnički organ, ustavotvorac i zakonodavac, ali o ovakvim značajnim temama treba po slovu sada važećeg Ustava da se izjašnjavaju i građani koji su jedini nosioci suvereniteta u Republici Srbiji. Kada se radi o predlogu za promenu Ustava ja sam rekao da u ovom trenutku ne možemo, niti treba da se upuštamo o tome šta će tačno biti u aktu o promeni Ustava zbog toga što izrada tog akta tek može da usledi nakon današnjeg dana ukoliko se postigne dvotrećinska većina, ali se na osnovu predloga za promenu Ustava, koji je potekao od Vlade Republike Srbije znamo ko je odredbe bi se izmenile. To je član 4. koji se odnosi na princip podele vlasti, to je član koji govori o nadležnostima Narodne skupštine. Svojstveno tome, član koji govori o načinu odlučivanja u Narodnoj skupštini Republike Srbije, članovi Ustava koji se bave pravosuđem, prvenstveno načinom izbora nosioca pravosudnih funkcija sudija, tužilaca i zamenika javnih tužilaca, kao i odredbe koje se tiču načina izbora sudija Ustavnog suda. Znači, parlamentu su, figurativno govoreći vezane ruke, u smislu da je ustavna revizija, da je tema ustavne revizije, da je predmet ustavne revizije omeđen predlogom Vlade Republike Srbije. Mi se u SVM svakako slažemo sa tim da se ove odredbe moraju izmeniti, ali nam je žao zbog toga što je propuštena prilika da se izmene još neke odredbe Ustava Republike Srbije. Možda sad neki od mene očekuju da govorimo o nekim političkim temama, o položaju pripadnika nacionalnih manjina u Ustavu, o teritorijalnom uređenju i rešenjima vezanim za teritorijalno uređenje Republike Srbije iz Ustava i o još nekim političkim temama, mi u SVM smatramo da se i ovi delovi Ustava moraju unaprediti. Gordana Čomić je govorila o tome da je Vojvodina samo procentima predviđena Ustavom i to je nešto što se svakako mora promeniti. Mi smo u proteklih, skoro 15 godina, bezbroj puta u ovoj Narodnoj skupštini o tome govorili, kao što smo govorili i o tome da se položaj pripadnika nacionalnih manjina po nama mora regulisati okvirnim zakonom ili ustavnim zakonom, koju kategoriju i sada važeći Ustav poznaje, iz jednostavnog razloga da ne bismo svakog meseca, ili bar svake godine imali situaciju da nisu usaglašeni određeni zakoni koji se bave položajem pripadnika nacionalnih manjina Zakon o nacionalnim savetima sa jedne strane i Zakon o kulturi, ali i Zakona iz sfere obrazovanja ili Zakona iz sfere informisanja sa druge strane. Mi smo o tome govorili 2015. godine kada je u ovoj Narodnoj skupštini bila formirana Radna grupa za politički sistem. Na čelu te Radne grupe je bio Zoran Babić, tadašnji predsednik poslaničke grupe SNS i mi smo tada izneli naše stavove. Ali, razumemo da sada to nije, niti može da bude tema i zbog toga sam malopre rekao da neki od mene možda očekuju da o tome govorim. Ne bih o tome želeo da govorim sada, nego kada sam rekao da je propuštena šansa, da je propuštena prilika da se još neke odredbe Ustava promene u okviru sadašnjeg procesa, onda sam mislio na neke jezičke i sistemske nelogičnosti, koje jednostavno nisu održive u sada važećem Ustavu i izuzetno nam je žao što Vlada tom prilikom upućivanja predloga za promenu Ustava nije imala u vidu. To govorim zbog toga što je u više navrata danas rečeno, kao i prethodnih meseci, da se Ustav ne menja zbog toga što to od nas očekuje EU. To je svakako dobro što mi Ustav u prvom redu ne menjamo iz tog razloga, nego menjamo zbog toga da bi građani Srbije imali što bolji Ustav, da bi pravosuđe što bolje funkcionisalo. Sa druge strane, eminentni stručnjaci ustavnog prava, profesori ustavnog prava su ukazivali u prethodnih 15 godina na to kakve nelogičnosti i kakve greške, reći ću tako, sada važeći Ustav sadrži. Profesor Ratko Marković, koji je doajen našeg ustavnog prava, koji je nažalost nedavno preminuo, je čak u jednom svom naučnom tekstu govorio i pisao o tome da je ovaj važeći Ustav Republike Srbije, citiram prof. Markovića – najnepismeniji Ustav u ustavnoj istoriji Republike Srbije. Malopre smo videli da je dosta žestoka konkurencija, jer je ovo 16 Ustav u istoriji Srbije. Zašto je to pisao prof. Marković? Zato što ovaj danas važeći Ustav meša pojmove imovine i svojine. To je nešto što ume da razlikuje svaki student prava na prvoj godini. Ovo je Ustav koji na dva načina reguliše u određenim delovima isto pitanje. U jednom članu Ustava se govori o tome da ratifikovani međunarodni ugovori moraju da budu u saglasnosti sa Ustavom, a u drugoj odredbi istog Ustava se govori o tome da potvrđeni međunarodni ugovori ne smeju biti u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Pravnici znaju razliku između mora biti u saglasnosti i ne sme da bude u suprotnosti sa Ustavom, u ovom slučaju ratifikovani međunarodni ugovori. Recimo, imamo Pravni institut za kontrolu Vlade, interpelaciju, koji je sredstvo koje je neupotrebljivo, jer je Ustavom predviđeno da interpelaciju može da uputi 50 narodnih poslanika. Mi u ovom trenutku nemamo 50 poslanika opozicije i ne žalim zato što nemamo, nemojte me pogrešno shvatiti, ali ovo je jedno nedelotvorno sredstvo. Ima država na primer u Mađarskoj svaki poslanik može da uputi interpelaciju. Onda nadležnosti u vezi Ustavnog suda i da ne govorim, a o tome je bilo isto reči u kontekstu evropskih integracije u prethodnih 15 godina blanko ostavke. Blanko ostavke nisu u primeni desetak godina ali i dalje čine tekst sada važećeg Ustava. Žao nam je što se neće brisati iz Ustava, što ova šansa nije iskorišćena. Sve ovo nemojte shvatiti kao kritiku. Mi ćemo glasati danas za predlog za promenu Ustava i raduje nas što će se Ustav promeniti i jasno nam je da se osetljive političke teme sada ne diraju, ali određene tehničke, terminološke i logičke nedoslednosti je, po nama, trebalo izmeniti, a propuštena je ta šansa. Još jednom da zaključim, SVM se raduje tome što će se promeniti Ustav, da će se izmeniti Ustav, odnosno nadamo se da ćemo u neko dogledno vreme raspravljati i o nekim drugim elementima Ustava i da ćemo poboljšati taj 16. po redu Ustav Srbije i danas ćemo glasati za predlog za promenu Ustava. Hvala vam.
Zahvaljujem se predstavniku poslaničke grupe SVM. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS Tri P, narodni poslanik Hadži Milorad Stošić.
Poštovana predsedavajuća, uvažena predsednice Vlade sa ministrima i ministarkama, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije danas pred nama je predlog za promenu Ustava Republike Srbije. Predstavnici Vlade kao ovlašćeni predlagač i prethodni govornici su dovoljno rekli o značaju Ustava kao najvišeg pravnog akta jedne države. Želeo bih samo da ukažem na neke detalje. Ove godine se navršava 15 godina od usvajanja i početka primene sada važećeg ustavnog teksta. Za neke države i društva to je kratak vremenski period, međutim, za srpska politička iskustva, pogotovo za novije doba, to ipak nije tako kratak vremenski period. Podsetiću da je od obnove višestranačja u Srbiji proteklo nešto više od tri decenije, tako da ispada da se ono pod važećim uslovima odvijalo bezmalo polovinu tog vremena. Uostalom, ako se vratimo u prošlost u periode Kraljevine ili socijalizma, videćemo da je nažalost retko koji od domaćih Ustava uspeo da preživi toliki broj godina. Naši ustavi su se menjali jednom neprimerenom brzinom koju je sa jedne strane diktirala životna stvarnost, a sa druge strane rekao bih i ishitrenost u promenama najvišeg pravnog akta. S toga mislim da je činjenica da trenutno nema inicijative da se naš Ustav potpuno promeni i donese novi ili da se podvrgne drastičnoj i sveobuhvatnoj reviziji i predstavlja najbolju generalnu pozitivnu ocenu tom tekstu. S druge strane, 15 godina je ipak dovoljan period da se naprave neki realni preseci učinaka i izvrši vrednovanje prethodno postignutog, da se uoče i neki nedostaci i lošija rešenja u njegovoj praktičnoj primeni, te da se takve stvari koriguju novim kvalitetnim rešenjima radi boljeg funkcionisanja političkog pravnog sistema u budućem periodu. To su prirodni procesi koji se dešavaju i u onim najrazvijenijim državama sveta koji imaju ustave sa daleko dužom važnošću našeg, a naročito samo neke primere. Ustav SAD koji je stupio na snagu daleke 1789. godine do danas je podneto 27 amandmana ili 27 nekih promena. Takođe, Ustav i evropskih zemalja, pre svega Ustav Francuske usvojen 1958. godine menjan je 28 puta. Osnovni zakon Savezne Republike Nemačke iz 1949. godine dopunjavan je 50 puta. Ustav Rusije koja je imala relativno sličnu istoriju i tradicionalne probleme kao i naša država, donet je 1993. godine i menjan je u nekoliko navrata. Stoga se lako može zaključiti da je promena Ustava normalan proces u savremenoj državi i da to ne treba da izaziva nikakvu automatsku negativnu reakciju javnosti, da se to radi iz nečijeg hira ili ne znam iz kakvih zakulisnih ciljeva. Naprotiv, predložene promene su rezultat pažljive analize funkcionisanja stanja u jednom segmentu ustavne materije, a to je položaj i organizacija sudstva kao treće grane vlasti. Određena rešenja u sadašnjoj ustavnoj materiji zajedno sa odredbama Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava i kasnijoj praksi, pokazala su se slabim, nedorečenim i dala su generalno loše efekte na sudstvo. Od nekih od tih problema su naši istaknuti ustavni pravnici govorili i skretali pažnju još u momentu kada je postojeći Ustav bio usvajan. Stoga je predloženo da se ona promene. Ovde bih želeo da pomenem da je dobro to što je Vlada, kao jedan od Ustavom ovlašćenih predlagača, svoj predlog za promenu Ustava uputila u jednoj kraćoj opštijoj formi ne prejudicirajući unapred konkretan tekst samih amandmana koji bi ova Narodna skupština trebala da usvoji, već je samo precizirano identifikovala koju ustavnu materiju i koje ustavne članove bi u postupku promene trebalo inovirati, izmeniti i u kom pravcu. Iz podnetog predloga se vidi da su kao takve identifikovane odredbe o položaju i nezavisnosti sudija, odredbe o izboru sudija na stalnu dužnost bez ograničenja mandata, sastavu VSS i Državnog veća tužilaca uvođenje razloga za razrešenje sa sudijske funkcije i kvalitetnijem regulisanju odredbi koje se odnose na njihov izbor, kao i određene manjeg formalnog redigovanja nekih drugih odredbi u postojećem tekstu. U tom smislu neki predlozi amandmana koji su u ranijem periodu bili poslati ovom parlamentu, mogli bi predstavljati korisnu polaznu osnovu za javnu raspravu koja treba da usledi nakon što mi ovde usvojimo ovaj predlog, ali činjenica da je nakon usvajanja ovog predloga odbor, određeni odbor da definiše amandmane svakako će biti prilike da se na javna slušanja i na druge načine opredele primedbe na te amandmane. O njima, ali i o eventualnim drugim konkretnim rešenjima koja se budu pojavila, svoj sud pre svih treba da daju stručna i strukovna udruženja, odnosno profesori ustavnog prava sa naših fakulteta, ali i same sudije i tužioci. Mislim da je velika većina njih i sama svesna da su pravci predloženih izmena dobri, da im davanje mišljenja u postupku ustavnih promena predstavlja i svojevrsnu čast i obavezu, te da će zato oni dati svoj značajni doprinos da se dođe do zaista najkvalitetnijih i konkretnih rešenja koji bi onda mi poslanici mogli da sa zadovoljstvom i bez većih nesuglasica prihvatimo. S obzirom na ustavne odredbe za promenu ovog dela Ustava, posebnu reč će dati naši građani. Zato je na svima nama velika obaveza da u procesu koji nam predstoji damo sve od sebe da im predložena rešenja i postupke što bolje razjasnimo i objasnimo kako putem medija, tako i u ličnim kontaktima i autoritetom, kako bi oni mogli da na budućem referendumu donesu pravu odluku po sopstvenoj savesti i ubeđenju. O tome ću svakako uzeti učešća, a i naša poslanička grupa PUPS će dati svoju podršku za izglasavanje predloženog predloga za promenu Ustava. Kada govorim o ovoj temi, želeo bih da skrenem pažnju na još neki aspekt ove materije za koje mislim da zaslužuju da budu pomenuti. Naime, u našoj poslaničkoj grupi želimo da istaknemo da bi se razgovorili mogli povesti i još o nekim pitanjima o značaju za uređenje ustavne materije. Tu mislimo na one odredbe koje određuju pitanja lokalne samouprave i teritorijalne organizacije države, odnosno na odredbe članova 188. do 193. Ustava. One su postavljene na jedan korektan način koji čini temelj za funkcionisanje naših jedinica lokalne samouprave, opštine, gradova i grada Beograda. Međutim, mi u PUPS smo mišljenja da bi u našem društvu konačno trebalo da se otvori široka debata o brojnim pitanjima celokupnog funkcionisanja i svrsishodnosti ovakvog sistema lokalne samouprave kakvo ga danas imamo. Činjenice da su naše opštine po broju stanovnika i po površini među najvećim u Evropi, da je ovakav njihov teritorijalni raspored uglavnom uobličen negde sredinom 60-tih godina 20. veka, pod potpuno drugačijim političkim, socijalnim, demografskim okolnostima i da su nadležnosti opština još od obnove višestranačja ostale na manje ili više istom nivou. Mi nismo do sada imali nekih dubljih društvenih političkih pa ni stručnih analiza u pravcu, koliko su ovakva rešenja doprinela da dođe do marginalizacije naših manjih mesta, posebno sela u procesima političkog odlučivanja, a time i do njihovog sve većeg opadanja u svakom smislu i depopulacije. Siguran sam da su ovakva pravna i faktička oličenja u tom imali svog udela. Mi u našoj poslaničkoj grupi PUPS „Tri P“ smatramo da takvo stanje treba da se promeni, da bi o tome trebalo da se otvori javna debata. Podsetio bih da smo mi u ustavima donošenim za vreme kraljevine u 19. i 20. veku imali značajne odredbe o pravima i položaju opština koje su obuhvatale po pravilu jedno selo ili grad. To je posebno bilo izraženo u ustavima donošenim u Socijalističkoj Jugoslaviji, gde su u mesnim zajednicama obuhvatale čak i po više članova saveznog ili republičkog Ustava. Naravno, mi ne mislimo da bi takve odredbe sada mehanički posle više decenija trebalo prepisivati, automatski vraćati u takvom i tolikom obimu u ustavnu materiju, ali smo stava da bi se o mesnoj samoupravi i lokalnoj samoupravi naših naselja, sela i gradova ipak moralo razgovarati u debatama o ustavnim promenama kako bi i one naše tu svoje mesto. To je značajno ne samo iz političkih, pravnih, već i iz svih drugih razloga, ekonomskih, socijalnih, demografskih, bezbedonosnih. Stav predsednika PUPS Milana Krkobabića da je neophodna nova teritorijalna organizacija Srbije kroz organizaciju seoskih opština, dolazi kao neophodnost promene Ustava. Bez jakog sela nema jake Srbije. Zato smo mi u poslaničkoj grupi PUPS „Tri P“ mišljenja da bi selo kao specifična društvena zajednica trebalo da nađe svoje mesto u Ustavu. U tom pravcu ćemo biti otvoreni za svako konstruktivno rešenje i dijalog. Ako imamo podatak da preko 40% stanovništva Srbije živi u seoskom području, a da selo nije definisano Ustavom, onda svakako je to jedna velika nepravda prema tom delu stanovništva. Smatram da je neophodno razmišljati u pravcu kako treba urediti nadležnosti gradskih opština koje sada nemaju status jedinica lokalne samouprave, a imaju više desetina pa i stotinu i više hiljada stanovnika. To se posebno odnosi na grad Niš koji ima pet gradskih opština od koje neke imaju preko 100.000 stanovnika, a za razliku od opština u okruženju sa po manje od 10.000 stanovnika nemaju status lokalne samouprave. U tom pravcu izneo bih jedan podatak koji je ovih dana izašao i mogao bi da konkuriše slobodno za knjigu „Ginisovih rekorda“. Naime Crna Trava, opština u Jablaničkom okrugu sa nešto više ili manje od 1.000 stanovnika je ovih dana na osnovu istraživanja NALEDA proglašena za šampiona preduzetništva u prošloj godini, jer je u njoj registrovano 550 preduzeća. Na žalost ni jedno od preko 500 registrovanih privrednih subjekata ne radi, niti posluje u Crnoj Travi. Svakako, da opština po ovoj osnovi naplati neka sredstva za budžet opštine, ali bi daleko bilo bolje za opštinu Crna Trava i za državu u celini da neki od tih privrednih subjekata tu rade i zapošljavaju stanovništvo te opštine. Mesna samouprava je pitanje koje je takođe neophodno urediti. Ako se pogledaju rešenja unazad, mi smo tek pre par godina ponovo uspeli da nešto detaljnije uradimo po pitanju mesne samouprave unutar Zakona o lokalnoj samoupravi, pa je to tek sa nekoliko dodatih članova. Mesna samouprava je uređena kroz mesne zajednice i savete građana. Ista nije detaljno urađena. Takođe ću izneti primer grada Niša u kome su gradske opštine svojim statutima na različite načine uredile mesnu samoupravu i to neki preko mesne zajednice, a neko kroz savet građana. Nažalost, nijedan ni drugi vid organizacije ne daje rezultate u interesu građana tih zajednica. Zbog toga je neophodno teritorijalna reorganizacija kojom bi se obezbedili bolji uslovi za život naših građana na teritoriji cele Srbije. U sklopu ovih podataka koje sam izneo, jedno kratko pitanje za predsednicu Vlade, da li će se razmatrati selo kao jedna bitna društvena zajednica u nekim budućim izmenama Ustava ili zakona? Na kraju ću ponoviti da će naša poslanička grupa PUPS „Tri P“ dati svoju podršku za pokretanje procedure za promenu Ustava. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku PUPS „Tri P“. Reč ima predsednik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik, Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena potpredsednice. Poštovana premijerko Vlade Republike Srbije, poštovane ministarke, predstavnici Vlade Republike Srbije, poštovani predstavniče Vlade Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku složiću se sa vama, gospođo Brnabić, da je ovo šira tema od samog pravosuđa, ono o čemu je govorio i kolega Vujić u samom uvodnom delu svog izlaganja i da ovo svakako jeste jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije i da je potreban što širi društveni konsenzus. Tačno je da promene Ustava idu u pravcu evropskih integracija, jer to jesu sugestije i smernice Evropske komisije, da je rađen u dogovoru sa Venecijanskom komisijom, ali sve što činimo i radimo prvenstveno radimo zbog građana Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, verujem da delite moje mišljenje, da je za svakog narodnog poslanika danas velika čast pre svega, da učestvuje u donošenju Ustava ili konkretno, ako govorimo o današnjoj sednici, o promenama Ustava Republike Srbije. Ovaj saziv Narodne skupštine ima upravo tu čast da iznese ustavne promene kojima treba da se unapredi jedna od tri nezavisne grane vlasti. U pitanju je sudska grana vlasti, a osim ustavnim promenama treba da se doprinese još većem stepenu nezavisnosti, a time i odgovornosti pravosudnog sistema Srbije. Predložene promene Ustava, rekao bih, rezultata su višegodišnje temeljne analize sadržaja ustavnih odredbi koje se odnose upravo na sudsku granu vlasti. Ovakva analiza iz stanja u pravosuđu i pravnog okvira usledila je nakon više preporuka kako što sam rekao EU, imajući u vidu da se Srbija opredelila za evropski put i time prihvatila obaveze usklađivanja svog zakonodavstva za pravnim tekovinama EU. U tom smislu čin promene Ustava Republike Srbije u delu koji se odnosi na sudsku vlast predstavlja najviši nivo reforme pravosudnog sistema. Ovaj čin ima veliku, rekao bih i političku snagu i značaja, pre svega zbog činjenice da upravo sudska grana vlasti, kao jedan od tri nezavisne grane vlasti, štiti i čuva pravni poredak i pravnu državu. Prilika je danas da podsetimo i na značaj Ustava kao najvišeg pravnog i konstitutivnog akta jedne države, ali i na istoriju ustavnosti bez obzira što je to neko od kolega malo čas je o tome govorio. Dakle, Ustav je pravni temelj svake države. Ustavnom je najkraće rečeno, uređuje se državno uređenje, politički sistem, društveno-ekonomski odnosi, kao slobode, prava i dužnosti građana u državi. Sve suverene države sveta imaju svoje ustave, osim, čini mi se, zanimljiv je izuzetak, Velika Britanija, koja nema ustav. Ako posmatramo novo doba, onda se najstarijim ustavom smatra Ustav SAD iz 1787. godine, a prvim modernim Ustavom Srbije smatra se Sretenjski ustav iz 1835. godine, o kojem je malo čas govorio kolega Balint Pastor. Ali, nije Sretenjskim ustavom počela istorija Srbije. Prvim srpskim Ustavom smatra se Zakonopravilo ili Nomokanon Svetog Saveta, napisan 1219. godine, dakle, pre više od 800 godina. Sveti Sava je Zakonopravilo napisao objedinivši i građansko i crkveno pravo, kako bi se pravno uredila tadašnja mlada srpska kraljevina i samostalna srpska pravoslavna crkva, a to su bila dva stuba tadašnje države. Dakle, možemo slobodno reći da je Srbija još u 13. veku bila ustavopravno uređena zemlja. Drugim Ustavom srpske države smatra se Zakonik cara Dušana ili Dušanov zakonik iz 1349. i 1354. godine, koji je faktički zamenio Zakonopravilo Svetog Save. Upravo je Dušanovim zakonikom prvi put regulisana samostalnost sudske vlasti, što je i do danas ostalo kao nezaobilazno ustavno pravilo. Zakonopravilo i Dušanov zakonik imaju ogroman značaj za državnost Srbije, a baštinimo ih s ponosom i kao istorijsko svedočanstvo o vekovima staroj ustavnosti Srbije. Moderna Srbija svrstava se u red država koje su među prvima u svetu donele Ustav, a to je bio Sretenjski ustav, treći po redu srpski Ustav, ali prvi u novijoj srpskoj istoriji, tako da se danas Sretenje, dan donošenja ovog ustava upravo obeležava kao praznik naše državnosti. Kada je u pitanju istorija 20. veka, Srbija je posle raspada SFRJ donela svoj Ustav 1990. godine. Ovim ustavom je uvedeno višestranačje, odnosno parlamentarna demokratija. Vlast se birala na slobodnim, neposrednim, tajnim izborima. Upravo se ove godine navršavaju tri decenije višestranačja u Srbiji, jer je prva višestranačka Skupština Republike Srbije konstituisana 11. januara 1991. godine. Ustav koji je usledio 2006. godine bio je posledica, kao što je o tome već bilo reči, konstituisanja Republike Srbije kao samostalne i suverene države nakon raspada Državne zajednice Srbije i Crne Gore, izlaskom Crne Gore iz ove zajednice. To je Ustav o čijim promenama danas, posle gotovo 15 godina njegove primene, govorimo. Od donošenja važećeg Ustava Republike Srbije dosta se toga promenilo i dogodilo na spoljnopolitičkom i unutrašnjem planu. Suštinska promena je upravo činjenica da se Srbija opredelila da krene putem evrointegracija, a taj evropski put predviđa i ispunjavanje određenih obaveza koje proističu iz dva ključna dokumenta. Prvi dokument je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a drugi je Pregovarački okvir EU za Republiku Srbiju. U kontekstu teme o kojoj danas govorimo, istakao bih da se tačka 14. Pregovaračkog okvira odnosi na obavezu Republike Srbije da nastavi sa procesom usklađivanja svog zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU i na obavezu da obezbedi potpuno sprovođenje ključnih reformi, naročito u oblasti vladavine prava, uključujući tu i suštinsku reformu pravosuđa. Na pravosuđe se odnosi Pregovaračko poglavlje 23 - Pravosuđe i osnovna prava, a u monatoring izveštajima Evropske komisije više puta je ukazano na neophodnost daljeg jačanja pravosudnog sistema, njegove efikasnosti, a pre svega nezavisnosti kao osnovnih preduslova za implementaciju pravnih tekovina EU. Iz ove činjenice proistekle su i konkretne primedbe Venecijanske komisije na ustavne odredbe koje se odnose na pravosuđe, a samim tim i potrebe da se izvrše promene Ustava Republike Srbije iz 2006. godine. U susret prepoznatim potrebama daljim reformama u pravosuđu radi njegovog osnaživanja, Srbija je donela najpre Nacionalnu strategiju za period od 2013. do 2018. godine, a potom i za period od 2025. godine, kojima je utvrđeno pet osnovnih načela reforme pravosuđa, a to su nezavisnost, nepristrasnost, stručnost, odgovornost i efikasnost pravosuđa, a kao cilj Strategije postavlja se i pripremanje i osposobljavanje pravosudnog sistema za nove izazove, u skladu sa evropskim standardima. Uvek treba naglasiti činjenicu da nije jedini motiv da pristupi dubioznim reformama pravosudnog sistema samo naš evropski put i zahtev EU, već i naš strateški cilj, da Srbija bude uređena, pravna država, u kojoj su ustavnost i zakonitost jedini gospodari. Znamo da uređenu državu čuva zakon a pravdu čuva sud. Rad pravosudnih organa ogledalo je države i garant postojanja uređenog pravnog poretka, garant jednakosti svih pred sudom, garant dostižnosti pre svega pravde. Zato pravosuđe odnosno sudska grana vlasti i jeste i mora biti nezavisna, bez ikakvih spoljnih i političkih uticaja, a nosioci pravosudnih funkcija moraju biti stručni, dostojni, moralni i pre svega odgovorni. Iz nezavisnosti sudstva upravo proističe i veća odgovornost za obavljanje časne sudijske i tužilačke funkcije. O ulozi i značaju pravosuđa za državu i građane govorili smo mnogo puta do sada u ovom domu, a Srbija svakim danom pokazuje da ne može biti nedodirljivih niti zaštićenih, a svi moraju da stanu pred lice pravde. Kad god, ko god da je počinilac krivičnog dela, mora biti sankcionisan. Takav odnos pravosuđa prema izvršiocima krivičnih dela vraća veru u sud, vraća veru u državu pre svega, koja bezuslovno mora da počiva na pravu i mora da počiva na pravdi. Radi javnosti bih hteo još jednom posebno da skrenem pažnju, a predsednik Narodne skupštine u svojim nastupima uvek to jasno naglašava, da se predlog za promene Ustava koje je Vlada kao ovlašćeni predlagač dostavila Narodnoj skupštini odnosi isključivo i jedino na odredbe Ustava koje se tiču pravosuđa. Nema nikakvih drugih promena, nema promena koje se tiču preambule Ustava, kojim je definisano da je KiM integralni deo Republike Srbije. Dakle, nema nikakvih drugih promena. Da se ne bi širile neistine i dezinformacije u javnosti, ovo je potrebno i danas naglasiti. Na žalost, dezinformacijama a time i uznemiravanju javnosti doprinose i neke tzv. opozicione priče, rekao bih sa jednim motivom, a to je kompromitovanje ustavnih promena, a time i Narodne skupštine Republike Srbije, kao ustavotvornog organa, kao što se govori o ustavnim promenama, kojih ustvari uopšte nema i nisu tema uopšte današnje rasprave. Ovakva manipulacija neistinama u svrhu je urušavanja institucija, ali i pokušaja da se vlast predstavi kao neko ko će ustavnim promenama prodati KiM. Iako, je predsednik mnogo puta do sada, pa i tokom jučerašnjeg dana, i prethodnih dana potpuno jasno i potpuno precizno rekao, nećemo prihvatiti jednostranu proglašeno nezavisnost KiM, a spremni smo na dijalog, želimo da kroz dijalog dođemo do kompromisnog i pravičnog rešenja koje će biti prihvatljivo za obe strane, poštujemo Briselski sporazum, poštujemo Vašingtonski sporazum, ne insistiramo apsolutno ni na čemu, Srbija je ispoštovala sve ono što je definisano i Briselskim i Vašingtonskim sporazumom. Ali, ono što očekujemo jeste da druga strana ispoštuje svoje obaveze, pre svega kada je reč o nestalim licima, i pre svega kada je reč o formiranju zajednice srpskih opština. Dakle, sve ono što smo mogli čuti, o tome da danas govorimo o promeni preambule je notorna neistina, a nikada mi nije bilo jasno zašto neko čak i na ovaj način ima potrebu da oponira svojoj državi. Na žalost, to nije novina, niti je prvi put u našoj političkoj praksi da se ne vidi interes države od personalnih i parcijalnih interesa nekih političkih aktera, polazeći verovatno od one teze - što gore po Srbiju, to bolje po nas. Takve kvazi političare mi iz poslaničke grupe SPS, apsolutno nikada nismo razumeli, kvazi političare kojima država nije na prvom mestu. Pred nama je danas konkretan Predlog Vlade Republike Srbije za promenu Ustava. Zarad javnosti ponovio bih i naglasio da sadržaj ovog Predloga nije nepoznat javnosti, jer se o njemu transparentno govori već duže vreme. Do sada na temu ustavnih promena organizovano je više javnih slušanja u Narodnoj skupštini uz učešće stručne naučne zajednice, uz učešće nevladinog sektora i iz izuzetno angažovan odnos predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, gospodina Dačića. Predlog Vlade odnosi se, dakle, na promenu nekoliko ustavnih odredbi. To su član 4. Ustava koji se odnosi na podelu vlasti, zatim članovi od 142. do 165. koji se odnose na sudove i javna tužilaštva. Posledično ovim promenama predlažu i se promene odredaba člana 99. Ustava Republike Srbije, nadležnost Narodne skupštine, člana 105. Ustava Republike Srbije, način odlučivanja u Narodnoj skupštini, kao i odredbe člana 172. Ustava Republike Srbije, izbor i imenovanje sudija Ustavnog suda. Dakle, to je ono o čemu mi danas govorimo, zapravo zašto pokrećemo inicijativu, a konkretno o amandmanima ćemo govoriti na narednoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Nakon toga, naravno, sledi referendum, gde će građani reći šta misle o promenama Ustava. Dakle, predlog odredaba koje se menjaju sasvim je jasno da se odnose isključivo i samo na sudsku granu vlasti. Vlada je uz Predlog za promenu Ustava dala i obimno obrazloženje za svaku od ovih izmena. Suština je u povećanju nezavisnosti pravosuđa kroz promenu načina, pre svega, izbora nosilaca pravosudnih funkcija. Ovim Predlogom se redukuje izborna funkcija Narodne skupštine, odnosno izbor sudija izmešta iz parlamenta, što je još od Usvajanja ustava bila primedba Venecijanske komisije koja je iskazala zabrinutost zbog preterane uloge parlamenta prilikom imenovanja nosilaca pravosudnih funkcija. Ono što je u kontekstu predloženih promena Ustava važno jeste pozitivan stav Venecijanske komisije na sadržaj promena, što govori o pravom smeru usklađivanja našeg Ustava sa komunitarnim pravom, tj. sa pravnim tekovinama EU. Neću se ja baviti pojedinačnim predlozima, o tome ćemo govoriti, naravno, kada dođe vreme za to, kada budu poznati i amandmani. Danas govorimo o inicijativi koju pokrećemo, konkretno kada je reč o promeni Ustava, a tiče se, ponavljam još jednom, da bi ojačali i unapredili, osnažili nezavisnost srpskog pravosuđa i efikasnost pravosudnog sistema u Srbiji, a o amandmanima ćemo govoriti, ponavljam, kada za to dođe vreme. Ono što želim da naglasim jeste da je potrebno da danas kao parlament pokažemo snagu dvotrećinske većine i ja se nadam daleko više od dvotrećinske većine koja nam je potrebna kako bismo nastavili dalje aktivnosti na ustavnim promenama. Rezultat rada parlamenta kao ustavotvornog organa treba da bude ustavni referendum i usvajanje akata o promenama Ustava Republike Srbije. Naravno da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati ovaj predlog. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče Narodne skupštine. Uvažena gospođo Brnabić, uvažene ministarke, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti, Vlada Republike Srbije je decembra 2020. godine podnela Predlog za promenu Ustava. Na sednici održanoj 6. maja Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo razmotrio je Predlog i utvrdio da isti jeste podnet od strane ovlašćenog predlagača i u propisanom obliku. To je formalno bio trenutak od kada počinje da teče rok koji je predviđen da bi se predlog našao u plenumu pred narodnim poslanicima, tačnije Narodna skupština je imala rok koji nije kraći od 30 dana da bismo zakazali sednicu i da bismo danas ovde u plenumu čuli stavove i svih narodnih poslanika o ustavnim promenama, pored toga što su naravno svi narodni poslanici mogli da prisustvuju i javnim slušanjima. Naše aktivnosti međutim nisu počele 6. maja, naše aktivnosti su počele mnogo ranije, još početkom marta meseca, najpre nizom konsultacija sa kojih je važan zaključak bio da svi radimo zajedno. Dakle, Vlada Republike Srbije kao ovlašćeni predlagač, Narodna skupština koja je tu da zakaže sednicu, da odredi referendum, da donese određene odluke, odnosno da raspiše referendum, i naravno Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo koji s obzirom na ustavne odredbe i na odredbe koje stoje u Poslovniku o radu Narodne skupštine će na kraju i izraditi Nacrt akta o promeni Ustava. Posle niza konsultacija Predlog za promenu Ustava našao se na dnevnom redu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo 16. aprila najpre, kada je premijerka sa svim ovde prisutnim ministarkama predstavila predlog. Takođe, svoj doprinos je uzeo i predsednik skupštine, kao i na svim javnim slušanjima. Tada smo, na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, doneli odluku da započnemo sa određenim aktivnostima u postupku za promenu Ustava koje se odnose pre svega na organizovanje različitih oblika rasprava, kako bi se relevantnim, ali i svim zainteresovanim činiocima pružila prilika da iznesu svoja mišljenja i svoje predloge. Podsetiću vas, a imam razlog zašto to činim, da smo posle Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo imali i konferenciju za novinare kako bismo upoznali javnost sa aktivnostima u postupku promene Ustava, jer naravno znamo i svesni smo toga da se promena Ustava ne tiče samo Vlade Republike Srbije, ne tiče samo narodnih poslanika, već se tiče građana Srbije koji će se na kraju izjašnjavati o referendumu i naša je obaveza da građane Srbije sa tim, odnosno sa našim aktivnostima upoznamo. Novinari su, naravno, imali pravo da nam postavljaju pitanja. Na svako njihovo postavljeno pitanje su dobili određeni odgovor. Ovo želim da istaknem zato što uvek govorimo u ovom postupku o visokom stepenu transparentnosti i uključivanja javnosti od samog početka ovog postupka, a ja sam apsolutno sigurna da će tako biti i do kraja ovog postupka. Podržavanjem javnih slušanja, a do sada ih je bilo ukupno sedam, pokrenuli smo najširu moguću javnu raspravu čiji rezultat treba, naravno, da bude pribavljanje određenih korisnih sugestija i mišljenja svih zainteresovanih strana. Takođe, cilj tih aktivnosti jeste i ostvarivanje saglasnosti oko ustavnih promena među relevantnim činiocima kako bismo znali da će te ustavne promene biti pravične, efikasne i pre svega dugoročne. Da bismo znali da li smo na dobrom putu, bila su nam potrebna javna slušanja. Da bismo sumirali ta javna slušanja, potrebno je određeno vreme i zaista, članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo sve svoje vreme posvećuju, pre svega javnim slušanjima ali i ovoj temi uopšte zato što je na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo velika odgovornost. Pomenula sam sedam javnih slušanja, od kojih su tri održana van sedišta Narodne skupštine, dakle redosledom u Nišu, Novom Sadu i u Kragujevcu, kao u sedištima apelacija. Zbog mera koje su na snazi zbog kovida-19 javna slušanja su koncipirana tako da ih bude više, ali i na taj način da na javnim slušanjima uzmu učešće apsolutno svi zainteresovani činioci za postupak promene Ustava. Sada mislim već da su se stekli određeni uslovi da bismo možda mogli da sa svim činiocima koji su do sada učestvovali na javnim slušanjima zakažemo i jedno javno slušanje za koje će nam biti potrebna velika sala, tako da nadam se u dogovoru sa predsednikom Skupštine i sa predsednicom Vlade da ćemo moći da organizujemo jedno veliko javno slušanje, gde će biti svi pozvani ovde u velikoj sali. Dakle, pored ministra pravde, predsednika Skupštine želim da kažem ko je sve bio pozivan na javna slušanja, zato što želim da otklonim svaku sumnji da možda neko nije bio pozvan na javno slušanje, predsednik i sudije Ustavnog suda, Vrhovnog kasacionog suda, Republički javni tužilac, zamenici, svi apelacioni sudovi, predsednici i sudije, Privredni apelacioni, Prekršajni apelacioni, Visoki savet sudstva, Državno veće tužilaca, Državni pravobranilac, Pravosudna akademija, takođe, Zaštitnik građana, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, Poverenik za informacije od javnog značaja, Agencija za sprečavanje korupcije, predstavnici advokatskih komora, predstavnici strukovnih udruženja, Udruženje sudija i tužilaca Srbije, Društvo sudija Srbije, Forum sudija Srbije, Udruženje sudija prekršajnih sudova Republike Srbije, Udruženje tužilaca Srbije, Udruženje sudijskih i tužilačkih pomoćnika, Alumni klub Pravosudne akademije, profesori Pravnih fakulteta iz Beograda, Niša, Novog Sada i Kragujevca, predstavnici međunarodnih organizacija, delegacije EU u Srbiji OEBS-a i Savet Evrope, ambasadori iz zemalja članica EU, SAD i Kanade, predstavnici civilnog društva, YOUCOM, CEPRIS, Nacionalni konvent o EU, „Istina - Tamarini zakoni“, itd. Zašto ovo ponavljam? Ponavljam zato što na ovaj način započnem svako javno slušanje. Govorim sada u plenumu i govorim pred građanima Republike Srbije koji plenum verujem da prate, a pitanje je da li će svi da pratiti javna slušanja u organizaciji bilo kog odbora Narodne skupštine i želim da obavestim sve građane Srbije da je na temu ustavnih promena pozvana da učestvuje sva stručna javnost, uzimajući u obzir apsolutno sve činioce u oblasti pravosuđa, na šta se, naravno, i odnose promene u Ustavu koje u predlogu i dolaze od strane Vlade Republike Srbije. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo će razmatrati svaki predlog i svaku sugestiju kako bismo došli do najboljeg rešenja i ja ću iskoristiti priliku da se zahvalim i gostima koji danas sa balkona prate sednicu na učešću koje su imali na našim javnim slušanjima. Republika Srbija se opredelila da krene putem evrointegracija. Mi želimo da budemo punopravni član EU i želimo da ispunimo obaveze koje smo preuzeli. U tom smislu za nas su od posebnog značaja dva dokumenta - Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i Pregovarački okvir EU za Srbiju. Predložene promene Ustava predviđene su kao aktivnost u Akcionom planu za Pregovaračko poglavlje 23, pravosuđe i osnovna prava. Promena Ustava u oblasti pravosuđa je uslov za dalju reformu u oblasti vladavine prava, koja predstavlja osnovnu vrednost svakog demokratskog društva i jedan od prioriteta politike EU, ali, naravno, i jedan od prioriteta politike Republike Srbije. Zadatak Republike Srbije je najpre bio da analizira odredbe Ustava koje se odnose na pravosuđe sa stanovišta evropskih i međunarodnih standarda. Utvrđeno je da bi trebalo promeniti odredbe u Ustavu koje se tiču pravosuđa. Cilj promena su pozitivni efekti koji se očekuju u uspostavljanju, pre svega, boljeg sistema predlaganja, izbora, premeštaja i prestanka funkcije sudija, predsednika sudova, javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Ulazak u pravosuđe treba biti omogućen na osnovu objektivnih kriterijuma. Izbor treba da bude pravičan i transparentan. Sudije i tužioci treba da imaju veću odgovornost, isto tako i Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. Između ostalog, to će uticati i na stvaranje boljeg pravosuđa. Neophodno je dalje precizirati razloge za razrešenje sudija i javnih tužilaca, kao i načine za vrednovanje njihovog rada, stručnosti, dostojnosti itd. Ustavom zagarantovana stalnost sudske funkcije bi značila bi da nema probnog perioda od tri godine, što bi trebalo da podigne nivo njihove odgovornosti. U predlogu koji je podnela Vlada jasno stoji da promene moraju biti sveobuhvatne i jasno stoji zbog čega treba menjati pojedine odredbe. Najpre stoji da odredbe nisu apsolutno sistematične, naročito one koje se odnose na sudsku vlast. Nalaze se u različitim delovima Ustava i trebalo utvrditi, zapravo, redosled prioriteta uređivanja. To su odredbe koje se odnose na stalnost sudijske funkcije, nezavisnost sudija i nepremestivost sudija. Dalje, između pojedinih odredbi može se uočiti nedoslednost. Na primer, u jednoj odredbi vidimo da sudovi sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, a kada je to previđeno zakonom, opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava i potvrđenim međunarodnim ugovorima, dok na drugom mestu u Ustavu u odredbi stoje samo Ustav i zakon, što ukazuje na potrebu da se odredbe menjaju kao bi se možda na prvi pogled moglo zaključiti koje tačno izvore prava je ustavotvorac predvideo. Kada govorimo o odredbama koje su podnormirane, to se odnosi na nepostojanje razloga za prestanak funkcije i razrešenje sudija, javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Potrebno je i normirati pravila o disciplinskoj odgovornosti sudija. Venecijanska komisija je u mišljenju na Ustav iz 2006. godine zaključila da jeste u redu rešenje prema kome odluke o prestanku sudijske funkcije donosi Visoki savet sudstva, naravno sa pravom na žalbu kod Ustavnog suda, ali je to potrebno urediti i Ustavom, a ne samo zakonom. Dalje, zamerka važećem Ustavu je naziv najvišeg suda - Vrhovni kasacioni sud, koji je kontradiktoran. Vrhovni sud podrazumeva da najviši sud povodom pravnog leka odlučuje o meritumu spora, odnosno može da reši spor, a Kasacioni sud ne podrazumeva takvo odlučivanje, već podrazumeva samo pravo da se presuda poništi i da se vrati na ponovno suđenje i zbog ovakve situacije potrebno je odrediti naziv najvišeg suda u zemlji. Kada govorimo o stalnosti sudijske funkcije, sa jedne strane, Ustav proklamuje stalnost, ali se takođe kaže da se lice koje se prvi put bira za sudiju bira na tri godine i smatra se da ovaj probni mandat od tri godine nije dao očekivane rezultate. Istovremeno je taj probni mandat kritikovan i od strane stručne javnosti, akademske zajednice i Venecijanske komisije i, osim toga, probni mandat može da u nekom procentu uruši nezavisnost sudija ukoliko se posmatra kao vrsta pritiska u smislu lojalnosti ili poslušnosti. S druge strane, možda unosi nesigurnost, jer izbor na stalnu sudijsku funkciju čini neizvesnim, tako da zbog toga treba razmišljati i o ukidanju probnog mandata. U našem ustavnom pravu stalnost sudijske funkcije predstavlja standard ustavne garancije sudske nezavisnost. Ovaj institut ima i dugu tradiciju, što možemo da vidimo još u Ustavu, recimo, Kraljevine Srbije iz 1903. godine. Došli smo sada možda i do osnovnog argumenta za izmenu Ustava u delu pravosuđa, a to je prostor koji može da se iskoristi za uticaj zakonodavne i izvršne vlasti na sudsku vlast, što bi vodilo politizaciji izbora nosilaca pravosudnih funkcija. Prema važećem Ustavu, Visoki savet sudstva ima 11 članova. Dakle, tu su predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ministar pravde i predsednik nadležnog Obora za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu Narodne skupštine kao članovi po funkciji i još osam izbornih članova koje bira Narodna skupština. Dakle, ako gledamo šire, Narodna skupština bira i članove Visokog saveta sudstva i sudije na predlog Visokog saveta sudstva. U akcionom planu za Poglavlje 23. stoji da izbor na ovakve funkcije treba da bude nezavisan od političkog uticaja, da kriterijumi bi trebalo da budu objektivni, a postupak pravičan i transparentan. Postupak izbora trebalo bi da sprovode Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca i to bi trebalo da učini pravosuđe nezavisnijim, ali i odgovornijim. Pre stupanja na snagu sistemskih zakonskih izmena 2001. godine, izbor sudija je bio u isključivoj nadležnosti Narodne skupštine. Postupak selekcije i određivanja kriterijuma bio je u nadležnosti ministra pravde. Može se reći da su zbog toga postojale mogućnosti za primenu raznih političkih ili stranačkih kriterijuma. Paket sudskih zakona iz 2001. godine uveo je i instituciju Visokog saveta pravosuđa kao isključivog ovlašćenog predlagača za izbor sudija, a koji je odvojen od izvršne vlasti. Ustav iz 2006. godine jeste učinio korak dalje uvodeći Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca da budu ustavne kategorije odvojene od izvršne vlasti, kako bi se značajno smanjio uticaj politike i političkih stranaka na izbor nosilaca pravosudnih funkcija i kako bi se stvorio određeni strukovni krug koji će objektivno određivati kriterijume za izbor, odnosno za razrešenje sudija. Međutim, 2009. godine dolazi do reforme u pravosuđu, koju sprovodi Demokratska stranka, koja je tada bila na vlasti, upravo sa ciljem izigravanja svih ovih pravila i stavljanja sudstva zapravo u službu politike. Moramo uvek da imamo na umu da je Srbiju takva reforma koštala na desetine miliona evra, a posledice i danas trpi i naše pravosuđe i naši građani, koji su, na kraju krajeva, snosili troškove, a neretko su bili i žrtve političkog naručenog presuđivanja. Na kraju, treba promeniti formulaciju, koja glasi – odnos tri grane vlasti zasniva se na ravnoteži i međusobnoj kontroli, jer bi to moglo da znači da zakonodavna i izvršna vlast mogu da kontrolišu sudske odluke. Dakle, poenta je da se sve tri grane vlasti prožimaju, da se međusobno proveravaju ili ograničavaju, ali nikako da se kontrolišu. Na nama je da učinimo pravosuđe efikasnijim, stručnijim, nezavisnijim i nepristrasnim. Kao što vidite, a važno je da građani Srbije to znaju, izmene Ustava se tiču se isključivo pravosuđa, nikako preambule i nikako Kosova i Metohije. U reformu pravosuđa ušli smo, pre svega, zbog građana, zbog naše zemlje, za koju želimo da bude na temeljima demokratije i vladavine prava, ušli smo zbog punopravnog članstva u EU, gde ćemo biti sa zemljama kojima već možemo da pariramo razvojem u svim oblastima. Zato molim narodne poslanike da daju podršku postupku za promenu Ustava i Vladi Srbije, koja se trudi da i u ovoj oblasti postavi visoke standarde. U svakom slučaju, danas smo svedoci jednog istorijskog trenutka koji će svakako buduće generacije pamtiti kao još jedan napor da se menjamo na bolje. Građani će reći poslednju reč na referendumu, a ja verujem da će građani i ovog puta odlučiti da idemo nezaustavljivo napred. Živela Srbija!
Hvala. Pre nego što pređemo na govornike na osnovu liste narodnih poslanika, želim da vas obavestim da će, shodno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akt iz dnevnog reda ove sednice. Inače, takođe želim da vam napomenem da je predviđeno da glasanje bude oko 18:15, 18:30 časova. Poštovani narodni poslanici, a sada, u skladu sa članom 87. Poslovnika, određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15:10 časova. Hvala. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo, nastavljamo sa radom i prelazimo na listu narodnih poslanika. Reč ima Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana predsednice Vlade, poštovana ministrice, hoću da kažem da sam ja pripadnik bošnjačkog naroda, da sam ovde rođen, da nisam ni odakle došao, da je ovo moja zemlja i da hoću da je učinimo najboljim mestom za život. Od 2014. godine primetno je popravljanje stanja u svim segmentima, kada je u pitanju naše društvo i naša zemlja i kada je u pitanju Vlada koju je tada predvodio Aleksandar Vučić i sada kada Vladu predvodi premijerka Ana Brnabić. Ja hoću da istaknem da sam 2006. godine bio student i, iako nisam bio politički aktivan, bio sam protiv donošenja tadašnjeg Ustava na način na koji je on donesen i na način na koji se tada glasalo. Smatram da ovo što sada radimo jeste jedna dobra stvar i mi kao Stranka pravde i pomirenja, kao najjača bošnjačka stranka, apsolutno ćemo podržati ove izmene Ustava koje se tiču zakonodavstva i koje se tiču pravosuđa. Smatram da možemo i o drugim segmentima da razgovaramo, ali da to danas nije tema i zato se neću na to osvrtati. Ne postoji nijedan savršen dokument, tako ni Ustav, on je sklon promenama. Vreme i izazovi sa kojim se suočavamo nalažu usvajanje nekih novih rešenja. Što se tiče EU, to je naš najvažniji spoljno politički prioritet, to je sistem vrednosti kojem mi težimo, ne zato što nas neko uslovljava, ne zato što nam neko postavlja domaće zadatke, već naprosto zato što želimo da napravimo zemlju u kojoj živimo, Srbiju, najboljim mestom za život. Što se tiče izmena koje su predložene, smatramo da su one adekvatne i što se tiče samog Ustava, iako, kao što sam rekao, ima nekih segmenata oko kojih možemo diskutovati. Smatram da je ključna stvar koju imamo i kod Ustava i kod nekih drugih zakona implementacija i kada je u pitanju službena upotreba jezika i pisma i kada imamo nastavu na jezicima manjinskih zajednica i kada je u pitanju decentralizacija itd. Ono što hoću da istaknem, jeste da su se prava manjinskih zajednica u proteklom periodu popravila, da više nemamo situaciju o kojoj je govorio lider naše stranke, akademik Muamer Zukorlić, da neko osporava izbore za nacionalne savete, da se vrši otvorena diskriminacija prema jednom narodu, da ministri direktno učestvuju u toj diskriminaciji. Naprotiv, kabinet predsednice Vlade, predsednika države i svih ministara je otvoren za sve građanke i građane, za narodne poslanike i ja to mogu da posvedočim. To hoću da istaknem i da zajedno radimo da učinimo ovu zemlju najboljim mestom za život i da ljudi mogu da pristojno žive od svog rada. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vladan Glišić. Izvolite.
Ponosan sam bio te 2006. godine, kao što sam i danas ponosan, zato što sam glasao sa velikom većinom naših građana i našeg naroda za ovaj Koštuničin Ustav. Tada je, ako se sećate, možda prvi put u životu i možda jedini put u životu i blaženopočivši patrijarh Pavle glasao za ovaj Ustav. Danas sam u poziciji ustavobranitelja i glasaću protiv vaših predloga promena, ne samo zato što poštujem politički legat Vojislava Koštunice i što poštujem patrijarha Pavla. Glasaću pre svega zato što smatram da, bez obzira na sve što smo ovde čuli, ovo nije autentična volja našeg naroda i potreba našeg društva. Ovo je diktat iz Brisela. Krivo mi je što gospoda iz Brisela nisu tu da čuju šta o tome mislimo. Kada kažem mislimo, mislim na sve one čiji sam ja ovde jedini predstavnik, a pripadaju srpskom narodu i ne slažu se sa vašom vlašću. Taj diktat iz Brisela nas dovodi do toga da se mi već preko 20 godina idući ka Evropi bez alternative, evropskom putu bez alternative, puzeći ka tom putu sebe ponižavamo i odričemo se svog suvereniteta. Jedan od takvih primera je i odlaganje rezolucije o Jasenovcu koju su podneli preživeli logoraši, a odložili smo je zato da ne bi slučajno uvredili Hrvatsku, jer bi mogla da nam pravi probleme na tom put ka EU. Dakle, to je samo jedan slikovit primer o kome ću više govoriti sutra na konferenciji za medije, pošto ovde nemam vremena. Sada želim da pričam o tome da se mi setimo, bez obzira što znate šta ja mislim o ovom sazivu parlamenta, ovakvi kakvi god da smo, mi smo jedina vlast koju biraju naši građani i jedini koji oličavamo suverenitet našeg naroda i naših građana. Pored nas i predsednik Srbije je biran, ali kada bi se držao Ustava bio bi daleko slabiji u političkom smislu, nego ova Skupština. Kada smo mi jedina vlast koju bira ovaj narod i na koju može da utiče, koju sutra može da smeni, potpuno je neverovatno da se odričemo prava da kontrolišemo u ime tog naroda jednu drugu granu vlasti koja se zove sudska. Priča o nezavisnosti sudstva bi imala svežinu pre 30 godina, kada smo još mogli da verujemo da postoje nezavisni mediji i nezavisno sudstvo. Na ovaj način sudstvo će biti nezavisno samo od naših građana i našeg naroda, a neće biti nezavisno ni od stranih ambasada, ni od banaka, ni od stranih korporacija, ni od stranačkih gazdi, ni od domaćih tajkuna i svih onih koji čine one lobije koji tako lepo vršljaju po Briselu. Ima preko 50 hiljada lobista tamo, a lobiranje je lepo naziv za korupciju i institucionalizovanu, poštovane kolege. Koji je legat ostavila briselska unija mešajući se u naše društvo, u našu upravu, u naše pravosuđe? Da se podsetimo da ta fina gospoda iz briselske unije, to su oni koji pripadaju politici koja nam je uvodila sankcije 90-ih godina, koja nas je bombardovala, njihovi vojnici su nas ubijali i bombardovali, koja je 2000-ih zahtevala taj oblik privatizacije koji je uništio našu privredu. U ovih devet godina, kada ste vi došli na vlast, krenula je privatizacija po dubini društva, pa smo tako dobili privatne prinudne izvršitelje, umesto onih izvršnih odeljenja u sudovima koja su vodila računa o imovinskom stanju, oni koji su bili dužnici, a nisu bili samo efikasni da oderu kožu sa leđa građana, pa smo dobili notare čije su takse takve da osiromašeni narod to više ne može da plaća. Onda smo dobili jedan hitni predlog zakona, tj. izmena Zakona o parničnom postupku koji je mogao da dovede do toga i još uvek postoji opasnost da osiromašeni građani koji ne mogu da plate taksu ne mogu ni da dođu do sudova. To je sve legat Evropske unije i puta – Evropska unija nema alternativu. To je privatizacija našeg sudstva, našeg pravosuđa. To je privatizacija naše uprave, to je privatizacija, jer to je način kako funkcioniše Evropska unija kao deo globalističkog procesa i projekta političkog zapada. Zato vas pozivam da se prisetite da smo mi ovde jedini predstavnici ovog naroda i da treba da glasamo da ovaj narod može da utiče na svoje pravosuđe i zato ću glasati protiv ovih predloga. Hvala.
Hvala. Reč ima premijerka Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Na ovo zaista moram da reagujem, jer je izrečeno nešto što je mene, poštovani narodni poslaniče, realno zapanjilo. Ja ovakvu retoriku nisam čula baš prilično dug niz godina ni od koga i nekoliko stvari koje zaista ne mogu da stoje. Prvo, kažete da ste ponosno 2006. godine glasali za Ustav, a da ovo što mi sada iniciramo i predlažemo nije autentična volja našeg naroda već diktat Brisela. Sada ne znam čiji je diktat bio ono 2006. godine pošto niko nije bio umešan osim nekolicine ljudi u pisanje tih ustavnih amandmana. Naši najpozvaniji stručnjaci i najstručniji ljudi profesionalci svakako nisu bili umešani u pisanje tog Ustava 2006. godine. Čuli smo tokom rasprave šta su neki od naših najpoznatijih stručnjaka, pravnih stručnjaka upravo za pitanje Ustava rekli o tim ustavnim izmenama 2006. godine, što je na sramotu, ja mislim, Srbije koja je poznata kao zemlja zaista modernih, naprednih i slobodarskih ustava gde mi 2006. godine dobijamo Ustav za koji naši pravni stručnjaci kažu da je najnepismeniji do tada. To ne možemo zaista da zamerimo ni našim pravnim stručnjacima, ne možemo to da zamerimo ni Briselu, ne možemo da zamerimo ni Moskvi, ni Pekingu, ni Vašingtonu, ni bilo kome drugom, osim tadašnjim neozbiljnim i krajnje neodgovornim političkim elitama. Tada nije bila nikakva javna rasprava i javna debata o tim ustavnim amandmanima. Dakle, niko nije pitan, ni sudije, ni tužioci, ni relevantna udruženja, ni relevantne organizacije, ni organizacije civilnog društva, ni neke političke stranke. Dakle, niko nije pitan. Onda je bio onaj famozni referendum od 48 sati, koliko se dobro sećam, gde se jedva, i kažu ljudi koji više znaju od mene, na izuzetno inovativne načine namicala ta većina. Ako ste vi time ponosni, to je u redu. Onda i razumem zašto čitavu ovu proceduru ni ne podržavate, a niste ni ispratili. Ovo nije diktat Brisela. Reći ću vam, najmanje dva razloga zašto ovo nije diktat Brisela, o kojima sam pričala ja i ministarka Joksimović i neki narodni poslanici. Prvo i najvažnije, ustavni amandmani ne mogu biti diktat Brisela, pošto ako pogledate različite države članice EU sve one imaju izuzetno različite modele kako se biraju sudije, tužioci, da li izvršna vlast, nekad isključivo ministar pravde, a neka parlamenti imaju uticaj na to kako se oni biraju, pa u tome EU nema jedinstvenu pravnu normu ili pravnu tekovinu, već se oslanja na praktično stručne službe Venecijanske komisije. Tako da je i želeo Brisel da nam diktira kako će izgledati naši ustavni amandmani to nikada nisu ni mogli da urade. Druga stvar, čuvajući naš suverenitet, ali opet ću pričati malo o tome kasnije u mom odgovoru, niko ove ustavne amandmane nije pripremao do naših profesora, kada je Vlada krenula u ovo i inicirala ustavne amandmane, ustavnog prava. Oni su takođe dodatno menjani, izgrađivani, pisani u širokoj javnoj konsultaciji koja je uključivala sva relevantna udruženja sudija, tužilaca, organizacija civilnog društva, međunarodnu praksu čisto kao referencu. Mi smo pisali i mi pripremali i mi onda konsultovali sve ostale, kao što Skupština sada konsultuje sve i to širom Srbije i u Beogradu, i u Novom Sadu, i Nišu, i u Kragujevcu i još nekim gradovima. Ništa od toga se nije desilo 2006. godine. Niko nije konsultovan. Gde je bila javna rasprava? Ko je pitao ljude ili sudije ili tužioce u Kragujevcu ili Nišu ili Novom Sadu šta oni misle o tim ustavnim amandmanima? Tako da ako već izgovarate da nešto nije autentična volja našeg naroda zaista mislim da nije korektno da to izgovarate u kontekstu toga kada niko narod nije pitao, ni relevantna udruženja. Ovaj put je to drugačije. Što se tiče Evrope, nisam tu da branim Evropu i EU. Tu sam uvek samo i isključivo da branim Srbiju, naše građane, našu ekonomiju. Vi kažete da je put EU bez alternative nas doveo u propast, da se mi ponižavamo i žrtvujemo naš suverenitet zarad EU. Ja bih rekla da zaista ništa ne može biti dalje od istine. Dakle, prvo, Evropa, odnosno EU je 70% našeg tržišta, tržišta naših proizvoda, proizvoda koji prave građani Republike Srbije, naših malih, mikro, srednjih preduzeća i porodičnih firmi i to smo uspeli zahvaljujući tome što imamo posebne veze sa EU, pa imamo praktično i fri trejd agriment ili Sporazum o slobodnoj trgovini kroz SSP. Isto tako, preko 70% investicija u Republici Srbiji su iz te EU, iz zemalja članica EU. Tu rade mnoge porodice naših ljudi koji su pre nego što smo mi krenuli u reforme 2014. godine bile nezaposlene, jer ću vas podsetiti, nezaposlenost je bila iznad 25%, nezaposlenost mladih iznad 51%. Imali smo podršku naših partnera iz EU, ali isto tako i znali kako da iskoristimo tu podršku da bi napravili radna mesta i poslove za naše ljude. Evropa, kada čujemo ovde – pa eto ta Evropa, pa ne znam koja ta Evropa. Mi pripadamo Evropi, pripadamo joj istorijski i geografski i tradicionalno pripadamo toj Evropi. Naš izbor je da budemo članovi EU zato što mislimo da je to najbolje za naše građane i za našu privredu. Na kraju krajeva, kada završimo naše pregovore građani Republike Srbije će dati svoj konačni stav o tome. Ali, da mi kaže neko ko se ponosi sa suverenitetom tokom 2006. ili 2007. ili 2008. ili 2009. godine, kojim suverenitetom kada su nam tada vlade birali strani ambasadori, davali direktne naloge, da li neko može da bude u Vladi i ko će biti koalicioni partneri, odnosno ko će činiti vladajuću većinu i koaliciju? Strani ambasadori i tajkuni. Koji je to suverenitet te države tada bio? Nama danas niko ne naređuje, niko nam ne određuje šta ćemo, kako i sa kim da radimo, do nas samih, legitimno izabranih predstavnika ove zemlje, dakle, samih građana Republike Srbije. Neretko se danas čuje u svetu, širom sveta, u mnogim zemljama da je Srbija jedna od retkih država u današnjim kompleksnim geopolitičkim okolnostima, koja je sačuvala i u potpunosti zadržala svoj istinski suverenitet. Žao mi je što vi ne delite očigledno taj stav, taj pogled na stvari, ali ja mislim da država Srbija nije imala ovakav suverenitet, već dugo, dugo, dugo vremena i time se ponosim. Konačno, da ponovim i ono što sam rekla na početku. Ne radimo mi poštovani narodni poslaniče, ovo zbog EU. Mi ovo radimo zbog građana Republike Srbije. Kao što ste mogli da čujete od nekih narodnih poslanika koji su pre vas govorili, mnogi imaju i druge zamerke na neke druge članove Ustava Republike Srbije koje bi trebalo da se promene, da se pojasne zato što su pisane tako kako su pisane, a mnogi stručniji od mene ljudi su rekli da je najnepismeniji Ustav, kao što sam rekla i to je nešto što sa čim bih ja mogla da se složim u velikoj meri i što mi kao Vlada svakako treba da imamo u vidu u budućnosti. Ali, ovo smo radili, pre svega, kao što sam rekla, za građane Republike Srbije i privredu Republike Srbije da bi ispravili neke nelogičnosti, da bi napravili sudstvo koje i podvlačim, nije samo nezavisno, već je mnogo odgovornije, pre svega građanima Republike Srbije i mnogo je efikasnije, a pre svega i za građane i za privredu Republike Srbije i to su te tri stvari koje nama trebaju. Nezavisno, da. Ne u potpunosti nezavisno od sve tri grane vlasti zato što one po ustavu moraju da se ograničavaju, limitiraju i kontrolišu, ali nezavisno od neposrednog uticaja politike i izvršne vlasti, svakako, što će čini mi se i nadam se, u dugom roku osigurati meritokratiju tom sudstvu, a ne kao što je bilo 2009. godine, da jedini kriterijum za izbor sudija i tužilaca bude partijska politička pripadnost, pa je tako bilo moguće da se 1000 sudija i tužilaca izmeni u dva dana. Dakle, to je suština, mi moramo da uradimo nešto što će ubrzati naše sudstvo. Zato što, verovatno i vi ste svedoci toga da ste milion puta čuli nekog našeg građanina ili nekog našeg privrednika koji kaže – pa što da podnosim tužbu kada će mi trajati 10 ili 20 godina sudski proces. I zbog toga menjamo Ustav. Između ostalog. Dakle, mislim da će osigurati pravdu za građane Republike Srbije i da to radimo samo isključivo za njih. Konačno, da li može da se utiče na pravosuđe, vidite postoje mehanizmi i Skupština Republike Srbije naravno da nije u potpunosti isključena, izvršna vlast jeste, ali Skupština nije. Ne znam da li ste pažljivo čitali makar ovo što je radila Vlada Republike Srbije, a sada je dalje na vama da to prihvatite i u kolikoj meri prihvatite i dalje menjate, ali Skupština Republike Srbije nije u potpunosti isključena, zato što je to nemoguće. Zato što je Skupština ta koja vuče legitimitet od građana direktno, tako da ni pravosuđe ne može biti nezavisno ni od izvršne vlasti, ni od zakonodavne vlasti i da se bira, izabira i radi samo za sebe. Tako da moguće da niste detaljno pogledali ustavne amandmane. Na kraju krajeva, da se vratim na tih, otprilike nešto oko 70% i tržišta koje za naše proizvode čini EU i 70% ili 75% investicija koje dolaze iz EU. To je nama pomoglo da danas imamo nezaposlenost koja je jednocifrena i to jedini u regionu, da imamo najveće plate u regionu, da do kraja ove godine, nadam se, prestignemo i Bugarsku kao državu članicu EU, u prosečnim platama, ali takođe da između 2012. godine i 2021. godine, pa ako hoćete i paralelno sa procesom evropskim integracija koji je praktično zaista počeo 2014. godine kada smo otvorili pregovore, da povećavamo penzije 23%. Dakle 23% su povećane penzije između 2012. i 2021. godine, ako gledate u evrima. Ako gledate u dinarima, 28% su povećane penzije i na kraju krajeva i to da ćemo ove godine, čini mi se sasvim sigurno minimalno imati rast našeg BDP od 6% što znači, ukoliko računate po švajcarskoj formuli da će 1. januara 2022. godine penzije rasti svakako za minimalnih 5% dodatno. Dakle, dodatno za 5% će svakako rasti penzije ako nastavimo ovako da radimo, a mi ćemo se truditi da to bude i malo više. Tako da, kako da vam kažem, politika je jedno, političke strasti i ostrašćenosti su jedno, ekonomija i život je nešto drugo. Mislim da je država Srbija od 2014. godine postavila jedan ili trasirala jedan kurs koji na najbolji mogući način, iako je to najteži put, brani naš suverenitet, štiti i bori se za interese građana i privrede naše zemlje, što se najbolje vidi u ekonomskim pokazateljima, ali isto tako ide ka EU kao daleko najboljem izboru za nas i konačno čuva svoje tradicionalna partnerstva i sa NRK, i sa Ruskom Federacijom, ali i sa drugim zemljama, kao što su SAD, Indija, UAE, Brazil, Argentina, Turska itd. To je jedan jasan smer, ali u ovom trenutku svakako naš strateški pravac je pravac EU. Hvala mnogo.
Hvala. Reč ima poslanik Glišić.
Osvrnuću se na ovo poslednje što ste rekli vezano za to da je put u EU opravdan, smislen i da je tih 70% naše ekonomske vezanosti na više načina za EU, nešto što je dobro. To je moglo da bude dobro pod uslovom da to nije geostrateški projekat koji će zahtevati da mi predamo KiM Albancima. To bi bilo dobro da to nije geostrateški projekat koji će tražiti da uvedemo sankcije Rusiji. To bi bilo dobro da to nije geostrateški projekat koji je upravo ovih dana mimo Dejtonskog sporazuma podržao izbor, neko ako će biti guverner našem narodu u Republici Srpskoj. Znači, u tom smislu je to problem. Ono što ste vi rekli kao prednost tih 70% naše vezanosti, to je u stvari kanal kojima ćete trpeti pritisak u narednim danima da prihvatite sve ovo što ste malopre rekli da će tražiti od nas. Onda ćemo doći u situaciju da postavimo pitanje da li smo za bolji život ili smo za suverenitet? To je ono na čemu je 2008. godine bila poražena politika koja je rekla da je Kosovo srce Srbije, i 2006. godine kada je donošen ovaj Ustav bile su mnogo manje naklonjene geopolitičke okolnosti našem narodu, nego ovo što vi danas imate. Vi danas imate Kinu koja postaje svetski lider u ekonomiji, imate Rusiju koja može na mnoge načine da pomogne. Sve to 2006. godine nismo imali. Godine 2006. još Putin nije održao svoj minhenski govor koji je došao godinu dana kasnije. Znači, taj Ustav nije idealan i taj Ustav vredi menjati, ali u onim stvarima o kojima je govoreno, a to su neke nelogičnosti koje mogu da se promene. Taj Ustav je bio poslednja odbrana i pokušaj da se sačuva nešto državnosti i suvereniteta pošto su nam na nelegalan način uzeli Crnu Goru, pošto su u isto vreme se spremali da proglase nezavisnu državu na Kosovu i sve to je dovelo do toga da vi danas imate mnogo bolju poziciju koju biste mogli da iskoristite, da nađete zamenu za tih 70% naše pupčane vezanosti za EU koja radi protiv naših interesa. Znači, to bi bio ozbiljan državotvorni čin.
Premijerka Brnabić.
Evo, još neke stvari. Dakle, vi kažete geostrateški projekat zbog koga ćemo se mi odreći KiM. To ili-ili nikada nije bilo na stolu, niti bi mi to ili-ili ikada prihvatili, kao što ne bi prihvatili ili-ili da dolazi od bilo koje strane zato što suviše volimo, suviše poštujemo, suviše cenimo našu zemlju i njen slobodarski duh. Dakle, nikada to nije bilo, niti to negde piše. Piše da imamo dugoročni sporazum o stabilizaciji postignut sa Prištinom. Šta taj sporazum podrazumeva to ćemo videti, ali mislim da svakako ova većina nikada neće pristati na to ako priznate Kosovo možete u EU. Pritom, to nikada nije ni bilo na stolu. To sada nije na stolu. To su neke fantazmogorije, izmišljene priče, mitovi koji nemaju nikakvo uporište u stvarnosti. To niko nikada nije rekao, to niko nikad od nas nije tražio. Vi imate pet zemalja članica EU koje ne priznaju tzv. republiku Kosovo. Šta ćemo sa njima? Time i njih, ovim što vi kažete, time i njih unižavate. Tako da ne znam, razumem politički kako vi hoćete to da predstavite, ali to jednostavno nije istina. Neverovatno mi je kakav alibi vi dajte prethodnim vlastima, rušilačkim vlastima, koje su zaista, u pravu ste, uništili Srbiju, prilično je dotukle, dovele nezaposlenost na preko 25%, dovele Srbiju da se po prosečnim platama bori sa Albanijom i tada Makedonijom, danas Severnom Makedonijom, doveli je do ivice bankrota, na nekoliko meseci od bankrota, i neverovatan je alibi koji vi dajte govoreći - to je sve po diktatu Brisela. Pljačkaške privatizacije 2000. godine su bile pod diktatom Brisela, to apsolutno nije tačno. To nema nikakvo uporište u stvarnosti, to zaista nema nikakvo uporište u logici, u mozgu, ne postoji. Dakle, 2000. godine su krenule pljačkaške privatizacije zato što je tada neko državno rukovodstvo krenulo u takvu vrstu privatizacija. Godine 2014. Vlada Aleksandra Vučića, posle toga i moja Vlada, pokazala kako možete da privatizujete nešto, a da obezbedite da ta privatizacija garantuje radna mesta tim ljudima koji tu rade, otvori dodatna radna mesta i poveća proizvodnju i od tih gubitaša postanu i neke od najvećih izvoznika iz Republike Srbije. Evo, „Železara“ Smederevo vam je takav primer. Dakle, 2000. godine pljačkaška privatizacija vidite, nažalost rekla bih, za našu zemlju nema nikakve veze sa Briselom. Hajde da nam je Brisel naložio da uništimo našu privredu, nego ljudi se nisu mešali, nisu rekli ni privatizujte, ni nemojte, ni prodajte ovom, ni nemojte da prodate onom. Dakle, nisu se mešali, to smo nažalost samo mi radili. Naši ljudi, naša vlast, naše političke stranke tada, naši politički lideri su uništili zemlju, mnoge porodice zahvaljujući pljačkaškim privatizacijama, ne po nečijem diktatu, nego zato što su oni bili korumpirani, lakomi na pare, bahati i u nekim slučajevima ponekada neznalice. Kakve to veze ima sa Briselom? Mi smo pokazali kako to može drugačije i paralelno sa tim da idete, da napredujte dalje na evropskom putu. Kakve veze ima sada Brisel sa Crnom Gorom? Čekajte, šta su naše vlasti radile tamo u tadašnjoj zajedničkoj državi, da sačuvaju tu uniju Srbije i Crne Gore? Apsolutno ništa. Isto kao i šta su radili kada je Priština proglasila nezavisnost bez referenduma, bez ikakve podloge u međunarodnom pravu. Šta su radili? Ništa, dali saopštenje za medije. Tako da, sve te stvari verujte nikakve nažalost nemaju veze sa Briselom. Kažem nažalost, zato što bi mi bilo lakše da je sve to nama nametnuo neki stranac. Ne, to su naši uradili, naši ljudi u svoj svojoj bahatosti, samoljublju, ljubavi prema novcu, moći, korupciji. Sami su to uradili svojoj zemlji. Molim vas da samo ne idemo u to zaista da su takve stvari pod patronatom Brisela zato što Brisel zaista nikakve veze nije imao sa tim. Sami smo te stvari uradili sebi. Hvala.
Hvala. Reč ima Jadranka Joksimović.
Zahvaljujem. Premijerka je zaista dobro obrazložila sve aspekte, ali prosto kao ministar za evropske integracije u Vladi Republike Srbije moram da reagujem na jedan rečnik koji meni lično stvarno smeta oko tih diktata, nediktata i ostalog i prebrojavanja patriotskih krvnih zrnaca da li ste za EU, pa ste nepatriota ili ste veliki patriota pa ćete sve što dolazi iz EU i iz Evrope da poništite i da time dokažete svoju dogmatsku prirodu, a vidim da i Ustav doživljavate na dogmatski način što je veliki problem dugo u Srbiji koji postoji. Ustav je dokument koji bi trebalo da bude u modernom svetu živ dokument koji prati realnosti, koji trasira nove puteve, koji gleda šta je i reflektuje ono što je najbolje za zemlju. Znate, Ustav iz 2006. godine, između ostalog mene da je neko pitao, ja bi tražila mnogo ranije da se promeni i da uvaži činjenicu da je Srbija ušla u pristupni proces i da je postala pridružena zemlja 2013. godine. Srbija je postala stupanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju na snagu prvo 2009. godine u Srbiji, a onda 2013. godine u EU, pridružena zemlja. To je ugovorni odnos. To je nešto što bi i te kako trebalo da bude reflektovano i da se odrazi u okviru Ustava jedne zemlje. To je valjda normalno. Znači, ne moramo da menjamo svaku stavku Ustava kada god se nešto menja, a velike i krupne stvari traže naravno da i Ustav kao najviši pravni akt koji daje okvir celom sistemu, zaista prati i neke promene i ide u korak sa realnošću. Što se tiče pravosudnih reformi, odnosno reformi iz oblasti pravosuđa. Znate šta, ako vi stvarno mislite da je nama trebao Brisel da ukaže na probleme koji naši građani već godinama notiraju na pitanje – šta vidite kao najveći izazov i problem u zemlji, u svakodnevnom životu? Godinama je to bilo zdravstvo, korupcija i neefikasno pravosuđe. Onda, naravno, ide i ekonomski standard, jedno vreme, sad je to u percepciji ljudi znatno bolje, ali ovo su tri teme koje su stalno bile izazov. Pa, jel vi stvarno mislite da treba iz Brisela da nam neko dobro pojasni da li je problem neefikasno pravosuđe i da li je Ustav iz 2006. dao dovoljne garancije za nezavisno pravosuđe, a nije? Znači nije, to je, tako je, to su uradili, dakle, oni koji su, čini mi se, jedan drugi, vi ste lepo obrazložili prave motive Ustava iz 2006. On nije išao u korak sa suštinskim reformama koje su bile neophodne, on je imao jedan drugi cilj, možda u tom trenutku i opravdan, o tome možemo da diskutujemo, ali, dakle, izostavio je ključne segmente jedne transformacije koja se događa u društvu. Spomenuli ste privatizacije, ako se sećam dobro spisak od 24 privatizacije je došao iz Evropske komisije iz Evropske unije, ne da nisu one rađene po nalogu diktata te, kako smo ih zvali, burazerske divljačke privatizacije, nego su bile notirane u čuvenom dokumentu od 24 privatizacije koje su bile evidentirane kao zaista veliki izbor i korupcije i loše tranzicije, dakle, loše privatizacije itd. Mislim, znate, ideološki je sasvim u redu da vi ne budete za ulazak Srbije u EU, to je vaše pravo. Vaše pravo i obaveza je da građanima obrazložite na jedan razuman i objektivan način vaš stav, da li će oni to prihvatiti ili ne, ja bih rekla da ne prihvataju, jer niste većina u ovom parlamentu. Jedan odgovoran odnos prema budućnosti Srbije kroz procese evropskih integracija uz sve probleme koje on povremeno nosi i uz teške neke političke odluke, koje ste vi pomenuli, u kontekstu Briselskog sporazuma, ali ja vas opet pitam da li bi da nema evropskih integracija vi ostavili po strani pitanje Kosova i Metohije i ništa ne biste nikada preduzeli u smislu bilo kakvog održivog dijaloga, bilo kakvog razgovora o tome, jer neka realnost postoji koja se nama ne sviđa, ali mi hoćemo da štiteći naše interese dođemo do neke objektivne, održive, koliko god da to zvuči frazeološki, ali to je tako, objektivne i održive situacije. Znači, vi biste sve pustili po strani da život prolazi, da drugi rešavaju svoje strateške planove, da postavljaju svoje strateške trajektorije, a mi da sedimo i da branimo Ustav iz 2006. Vi ste kao neki ustavobranitelj Ustava iz 2006. samo taj ustavobranitelj, koliko se ja sećam su izvojevali onaj Turski tzv. Ustav i borili se za slobodu, uveli svojinska prava, poštovanje zakona, mislim neka demokratska načela u to vreme vrlo značajna. Samo ste malo obrnuli, čini mi se, set vrednosti u ovom vašem ustavobraniteljšstvu. Ja nemam ništa protiv, meni je drago da uvek polemišem sa nekim ko misli da nije dobar put Srbije u EU samo bih volela da zaista znam šta su konkretni argumenti. Ovo što ste vi izneli smatram da nisu argumenti, da zbunjujete naše građane i da zaista nema oko toga dileme, a građani su pokazali da su za jedan ozbiljan, seriozan pristup. Niko nama ne diktira ništa, ovo je dobrovoljan proces, znači ovo je proces u koji ulazite dobrovoljno i niko nas nije naterao, niti se sa nama tako razgovara, ja ne znam kako su razgovarali sa prethodnicima koji su se bavili ovim poslom ali ja vas uveravam da u Vladi Republike Srbije uvek imaju ravnopravnog dobro pripremljenog partnera, koji zna šta su nacionalni interesi naši, koji isto tako zna da je i naš nacionalni interes članstvo Srbije u EU. Ja to smatram velikim patriotizmom i ne dozvoljavam, zaista, bar u mom prisustvu da se svi koji se zalažemo za EU i članstvo Srbije da nam se prebrojavaju krvna zrnca patriotska. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Popović.
Odgovorila bih vezano za vaše navode da je diktat Brisela donošenje izmena i dopuna Zakona o parničnom postupku. To apsolutno nije diktat Brisela, to je nasušna potreba Republike Srbije. Mi smo došli u situaciju da u prvostepenim parničnim odeljenjima sudije imaju po 1.000 i 2.000 predmeta u radu, da se ročišta zakazuju za godinu i dve dana. Jednostavno, bilo je neophodno da mi reagujemo. To nema nikakve apsolutno veze sa Briselom i diktatom Brisela. Tačno je da je to jedna od stavki u Akcionom planu za Poglavlje 23, ali ono što je država Srbija morala da uradi, jeste da učini jedno sistemsko rešenje za rešavanje pitanja efikasnosti pravosuđa. Upravo u tom smeru je došlo i do izrade ovog nacrta za izmenu i dopunu Zakona o parničnom postupku, međutim, kod nas se desila jedna specifična situacija, umesto da uđemo u javnu raspravu, u normalni tok razmene argumentacije, ta javna rasprava je krenula da se odigrava u medijima, došlo je čak i do određenih protesta advokata, došlo je do ostavku u Advokatskoj komori Beograda. To je sve otišlo u jednom pravcu neprimerenom za pravnike tog nivoa obrazovanja. Međutim, u toku svih tih događaja, u svetlu svih tih događaja, Ministarstvo pravde je odreagovalo i sama ta Radna grupa je donela jedan zaključak da će povući deo predloga vezano za sudske takse. Odustalo se od toga, iz čistog razloga što se to pretvorilo u jedno političko pitanje, izašlo je iz pravnih okvira. Nešto o čemu se raspravljalo po jednom pravnom pitanju, parekselans, sve je to dobilo politički okvir, što nije trebalo da dobije. U tom smislu Ministarstvo pravde, odnosno Radna grupa je odustala od tih odredaba izmena i dopuna Zakona o parničnom postupku. Takođe, se odmah odustalo i od retroaktivnog dejstva pojedinih odredbi, a sve to je trebalo da ima za cilj da se smanji broj predmeta u prvostepenim građanskim odeljenjima, jer eto, prošlog meseca je Vrhovni kasacioni sud izvršio delegaciju 96 hiljada predmeta. To je jednostavno nije bila normalno stanje. Moralo se reagovati da se žargonski izrazim, otčepi prvi stepen parnice prvog suda, trećeg suda i Osnovnog suda u Novom Sadu. Međutim, to nije sistemsko rešenje, moramo naći sistemski, promeniti zakon delegacijom tih predmeta po Srbiji. Problem je nastao, ja to moram da naglasim i zbog građana ove zemlje, jeste sa tim masovnim tužbama u bankarskim sporovima. Evo, ja sam dobila podataka da trenutno u Trećem osnovnom sudu u Beogradu, u radu ima sto hiljada predmeta parničnih. Od tih sto hiljada parničnih predmeta, 89 hiljada su isključivo ti bankarski sporovi. Znači, moj stav, a i stav i cele Radne grupe, da ćemo mi dalje ići u izmene ovog zakona. Ono što smo u tom sporazumu sa advokaturom postigli jeste da u tu Radnu grupu koja radi na izmenama i dopunama zakona, proširimo još nekim predstavnicima iz advokatskih komora, koji će nam svakako doprineti u tom nekom konstruktivnom rešavanju problema. Niko nema želju da upropasti advokaturu, da u bilo kom smislu njih onemogući u njihovom poslu, ali moramo biti svesni da mi kao država, na jedan sistemski način moramo sprečiti tu zloupotrebu procesnih ovlašćenja. U tom smislu nastavljamo sa javnom raspravom i ona će trajati sve do onog momenta dok se konsenzus ne postigne u okviru i pravosudnih struktura i advokata. U tom smislu smo i pozvali advokate, međutim, mi ne možemo da reagujemo niti možemo da pregovaramo sa nekim ekstremnim strujama kojima je demonstracija jedina opcija i obustava rada jedina opcija. To nije način na koji se sa državom pregovara, samo argumentacija i dijalog. Hvala.
Zahvaljujem. Poslanik Glišić. Izvolite.
Probaću da budem kratak. Vezano za izmene Zakona o parničnom postupku, ja govorim o atmosferi koja je dovela do toga. Znači, sve ste vi u pravu što ste rekli, ali je stvar u tome da mi nemamo dovoljno sudskih pripravnika, nemamo dovoljno stručnih saradnika, a nemamo ih između ostalog zato što je u notarijat prebačeno overavanje iz sudskih odeljenja i te pare koje odlaze notarima, da su bile date u budžet sudski, da se ti ljudi zaposle, bilo bi mnogo manje predmeta. To zašto imamo takav notarijat, koji je u stvari javno-privatno partnerstvo, neka vrsta toga, to je diktat jedne atmosfere iz EU. To je taj model razmišljanja, kao i prinudni izvršitelji, sve je to suprotno od onoga što smo mi nekad imali kao država koja je bila oblikovana prema čoveku, a ne prema kapitalu. Sad s jedne strane kada postavimo pitanje o toj vlasti iz 2006. godine, 2008. ili 2012. godine, ja sam se strogo držao toga da pominjem Vojislava Koštunicu i njegovu grupu ljudi, zato što su to bili ljudi koji su se u tim nemogućim okolnostima borili da sačuvaju određeni nivo suvereniteta. Gospođa Brnabić predsednik Vlade je rekla da su u to vreme strane ambasade postavljale vlade. Koje su to strane ambasade? To sigurno nije bila ruska i kineska ambasada. Znači ako su to briselske ambasade, onda znači da su oni određivali da recimo G17 bude ta koja je odlučivala o našim privatizacijama. A, G17 ima mnogo kadrova i u vašoj stranci. To je jedan kontinuitet jednog odnosa koji EU ima prema nama, a to je da nas doživljava kao svoju koloniju, koju naravno neće dati diktat, jer oni ne daju diktate, dovoljno su licemerni da daju preporuke kao Venecijanska komisija, da nam govore o tome da ćemo SPP dobiti jedan poseban status. Samo da kažem nisam prebrojavao patriotska zrnca nikome. Ja govorim o idejama, ne govorim o ljudima. Verujem i govorim ono što znam da mnogi ljudi u SNS misle, da mnogi ljudi u SPS misle, a misle da ove promene nisu u skladu sa onim što je nama potrebno. Tu samo govorim o jednoj jedinoj stvari, a to je o odnarođavanju pravosuđa od kontrole koju narod preko svog izabranog predstavničkog tela treba da ima nad tim sudovima. Gde god je pravosuđe postalo toliko nezavisno, postalo je nezavisno od svog naroda i potreba svog stanovništva, a za račun odnarođenih elita koje globalno funkcionišu vrlo dobro.
Hvala. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi koji se bavimo poljoprivredom znamo da nešto bude dobro na zasadu, a da nešto bude slatko moraju da sazreju okolnosti i da napolju bude klima koja će tome doprineti. Prerana berba nikada nije dala zdrav plod. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da naše pravosuđe, a ovo ja mislim iako ću glasati za ovo, ali mislim da naše pravosuđe nije sazrelo trenutno da im se da totalna nezavisnost s obzirom na to da je izvršena čuvena reforma ili deforma pravosuđa 2008. i 2009. godine. Ali, kažem glasaću za to, jer je to jedan od uslova. U politici često dobijete, daleko češće dobijete ono što drugi žele nego što vi mislite, tako da je politika čudna nauka i često morate prihvatiti ono što drugi hoće, a ne samo ono što vi želite. Dame i gospodo narodni poslanici, naše pravosuđe je nezavisno od ove vlasti. Nema političkog pritiska na pravosuđe od ove vlasti, gotovo da smem da se zakunem. Ili ga ima u vrlo malim količinama ili u malom broju. Ima u zavisnosti od bivše vlasti i političkog pritiska bivše vlasti. Oni su 2008. i 2009. godine gotovo osnovali sud svoje partije. Taj njihov sud nije baš u potpunosti izbačen iz stroja i dalje su većina i dalje sud njihove partije pokušava da se domogne totalne nezavisnosti i da taj sud partije sudi drugim partijama, odnosno pripadnicima samo drugih partija, ali ne i onih koji su ih tamo poslali. Dame i gospodo narodni poslanici, ja imam iz istraživanja Svetske banke, koja su, recimo da krenemo od građana, sudija ili tužioc. Šta kaže istraživanje? Šta građani kažu o sudovima? Ko ugrožava poverenje građana? Pa kažu ovako – korupcija u pravosudnom sistemu 81%. To građani ocenjuju, ne ja. Kaže – neadekvatne kazne za korupciju 83%. Šta kažu građani za kadrove u sudovima? Kaže 81% loši kadrovi u sudovima. To kažu građani. Šta kažu sudije i tužioci? Kažu sledeće – loša netransparentna kadrovska politika. Kažu sudije 85%. Znači, sami znaju da među njima ima loših kadrova. Idemo dalje. Kažu da je korupcije 68% koja utiče na integritet pravosuđa. O tome su se izjašnjavali. Kaže neadekvatne kazne za korupciju u pravosuđu. Same sudije kažu 79%. To kažu sudije, sami za sebe. To je argument za ono što ja tvrdim da ćemo mi preteranu slobodu i preteranu nezavisnost promena Ustava dati pravosuđu koje nije dozrelo za to. Evo šta kaže Svetska banka. Po istraživanju procenat sudija, koje navode da su sledeći izvori pokušali da pribegnu nedozvoljenim sredstvima kako bi uticali na njihov rad. Znači, nedozvoljena sredstva na njihov rad, na uticaj na njihov rada, pa kažu ovako – advokati. Ono što ja govorim da u Srbiji postoje advokatske kancelarije, posebno u provinciji koji često naručuju presude lakše nego pice i pljeskavice. Njima ćemo dati totalnu nezavisnost. Kaže, uticaj advokata je 38%, od 35 do 38%, kažu zaposleni u sudu 42%, znači to su uticaj, izvori i kažu da su to nedozvoljena sredstva kako bi se uticalo na njihov rad. To sudije kažu. Znači zaposleni u sudu 42%, advokati 35 do 38%, a ministarstva od 5 do 6%. Dakle, ne stoji ocena o pritisku današnje politike same sudije kažu da je to u vrlo malim procentima. Da vas ja pitam, šta je sa uticajem sudija na političare? Šta je sa tim uticajem, da li će neko da se bavi time, šta je sa sudijom Majić? Čovek je čist političar, znači on radi naš posao. To bi bilo kao kada bi mi donosili presude, a ja verujem da bi mi doneli bolje presude nego on. Mi sigurno ne bi oslobodili pedofila, i to je sigurno da ga ne bi oslobodili. Sigurno je da ne bi oslobodili 11 albanskih terorista, koji su usmrtili 80 ljudi, i to sigurno ne bi uradili. Nismo mi ti koji smatraju da je ta presuda bila nezakonita, nego je to uradio VSS, odnosno Vrhovni kasacioni sud, a VSS nikada nije sankcionisao nezakonito ponašanje sudija, Hadži Omerovića, i pomenutog Majića. Majić radi naš posao. Šta ćemo sa uticajem sudija na politiku? Da li znate koliko puta su govorili kakve zakone treba da donesemo? Ustav je zakon svih zakona. Da li se slažemo oko toga? Ustav sa jedne strane zaustavlja preterane slobode građana, a sa druge strane zaustavlja vlast, da ne može da čini ono što je po volji. Ali da li taj Ustav zaustavlja sudsku vlast? Nas zaustavlja. Da li zaustavlja sudsku vlast, jer ukoliko mi prekršimo nešto, sudska vlast kaže, vi ste prekršili Ustav, zakon nam vrate, što je često bio slučaj. Znači, nije prvi put da bi se desilo, ali ko zaustavlja sudsku vlast, i ovu tanku nit kidamo, da ispune neke uslove i zato kažem, da je veoma gorko grožđe koje ćemo mi morati u narednom periodu da pojedemo. Na ovom trnju, što gazi Isus, od nekih sudija, čast izuzecima, se ne bere slatko grožđe, ovde mora da bude grko i oporo. Šta ćemo sa sudijom Majićem? Da li ga je neko kaznio? Pogledajte, ovde, pa kaže, nova demonstracija bahatosti u Skupštini i moja slika. Pazi, ovo je na Ceprisu, na njihovom onom portalu i šta je preterano bahaćenje sa moje strane, pa kaže – predlog izmena i dopuna Zakona o elektronskim medijima, koji sam ja podneo, pa kažu dalje, ušao je u Skupštinu, odnosno proceduru, i to su moja ovlašćenja. Uzgred budi rečeno, Zakon je ocenjen da je u skladu sa evropskim zakonodavstvom. Šta on još kaže? Kaže da postoji opasnost da bude usvojen, zato što je Šolak i biznis na vrhu celog tog biznisa i to su oni koji utiču najviše na pravosuđe. Da znate, Šolak nas je tužio. Uticaj advokatskih kancelarija je u svetu veliki. Biće velika opasnost za državu Srbiju, pošto on ima i crne fondove, on može da utiče na nedozvoljen način na međunarodne sudove da ne daj bože dobije presudu. I Vlada mora da bude veoma oprezna po toj tužbi, zato što postoje sredstva koja vi nemate. Dakle, nisu ni međunarodne sudije, a Hag nam je najbolji primer, operisane od raznih dozvoljenih i nedozvoljenih sredstava kojima se Šolak i Đilas mogu služiti. Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih voleo da ova ustavna promena stvori uistinu nezavisno sudstvo, da se deli pravda a ne nepravda, da zakon bude jednak za sve, i kad štiti i kad kažnjava, da ne kažnjava samo siromašne a nagrađuje bogate, da uistinu bude zakon jednak za sve, što je rekao Valtazar Bogišić - Zakon je za svakoga zakon. Ali, on je rekao i sledeće - da je najveća nepravda kad neko od zla dela svog još kakvu korist ima. Da li su oni kaznili onog koji je imao najveću korist, a to je Đilas, a to je Šolak? Nikada to nisu kaznili, niti će kazniti, zato što su oni selektirani u toj žutoj radionici. Hvala.
Hvala. Reč ima Enis Imamović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedniče, uvažena predsednice Vlade, članice Vlade, težnja svakog zdravog društva ali i pojedinca ka pravdi stvorila je potrebu za osnivanjem institucija pravde. Najznačajnije institucije za pravdu u jednom modernom društvu su svakako pravosudni organi odnosno sudovi i tužilaštva. Oni u suštini postoje kao civilizacijski odgovor na nepravdu kako pojedinci ne bi uzimali pravdu u svoje ruke ili je tumačili po slobodnoj volji. U takvom konceptu društva podjednako je važno poštovanje jednakosti svih građana, kao i nezavisnost pravosudnih organa. Kada kao predstavnici bošnjačkog naroda građana ove zemlje govorimo o pravosuđu, o njegovom položaju u ustavnoj materiji, moramo najpre postaviti pitanje - koji je danas status bošnjačkog naroda u samom Ustavu, ali i status drugih nesrpskih naroda u Ustavu Republike Srbije? Zašto je ovo pitanje važno? Sve presude koje se donose počinju sa - U ime naroda. Zato je moje prvo pitanje - u ime kog naroda? Ukoliko krenemo od prvog člana Ustava, koji prvenstveno definiše Srbiju kao državu srpskog naroda, šta se ovde može zaključiti? U ime kog naroda ti sudovi donose presude? Da li to znači da se pravda, pravednost, vladavina prava, poistovećuju i pripadaju samo jednom narodu? To je pitanje koje nas dovodi do prvog razloga zbog čega je važno i zbog čega mi smatramo da je potrebno izaći iz ovih okvira ustavnih promena koje je zadala Vlada ovim predlogom? Mi smatramo da je neophodno i da Skupština iskoristi svoja ustavna ovlašćenja i da proširi tu reformu Ustava na što širu moguću materiju, kako bismo dobili jedan moderan, efikasan, savremen Ustav, po meri svih građana koji ovde žive. U vezi sa sudstvom, Bošnjacima je takođe važan i način na koji će Ustav osigurati ravnopravno učešće Bošnjaka u tim pravosudnim institucijama. Svaki izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije govori o nedovoljnoj zastupljenosti Bošnjaka i Albanaca u pravosudnim institucijama, odnosno državnim organima sa javnim ovlašćenjima. Mi ovde imamo slučajeve da se Bošnjacima kandidatima za izbor sudija osporava izbor bez ikakvog obrazloženja, iako Poslovnik izričito traži obrazloženje. Dakle, navede se njihovo ime i prezime, ospori se njihov izbor i to je to. Stiče se utisak da se osporavaju samo zbog njihovog imena i prezimena. Dakle, nama kao predstavnicima Bošnjaka prvi prioritet kod reforme Ustava, pa i samog pravosuđa, jeste vraćanje Bošnjacima statusa naroda. To je posebno važno zato što su Bošnjaci u Srbiji, a prvenstveno u Sandžaku, autohton evropski narod. Mi smo ovde svoj na svome. Niotkuda nismo došli, niti imamo nameru bilo gde da idemo. Ne zavisimo i ne tražimo ničiju pomoć, niti protektorat, tražimo samo ono što nam Ustav i zakoni omogućavaju. Ni manje, ni više. Ako već ulazimo u promene Ustava zbog kojih se mora zakazati referendum, kakve jesu reforme pravosuđa, mi smatramo da bi bilo korisno iskoristiti ovaj referendum da zajedno dođemo do jednog novog, modernog, efikasnijeg Ustava, jer mi kao zemlja nemamo više vremena da čekamo i da odlažemo te reformske procese. Rađaju nam se nove generacije, stasavaju i odlaze. Odlaze svi - Bošnjaci, Srbi, Albanci, Hrvati. Dakle, naše reforme ustavnog sistema moraju dati odgovor na taj problem, moraju dati odgovor na to pitanje. Kao predstavnici građana Sandžaka, svih građana Sandžaka, smatramo i da je neophodno pristupiti efikasnoj regionalizaciji. Nama je najbitnije definisanje Sandžaka kao nove autonomne pokrajine, što uostalom omogućava i Ustav, postojeći i važeći, u svom članu 12, koji kaže da je državna vlast ograničena pravom građana na pokrajinsku i lokalnu samoupravu. Ovo pravo takođe daje i član 182. stav 3, koji kaže da se mogu osnivati nove autonomne pokrajine, postojeće ukidati, spajati, itd. Uspostavljanje autonomnih regija sa svojim specijalnim statusom i preporuka Rezolucije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope broj 1985 od 8. aprila 2014. godine, koja kaže i preporučuje da uspostavljanje tih specijalnih statusa autonomnih regiona kao prevencija konflikta, kao rešavanje konflikta i rešavanje mnogih socioekonomskih problema. U ovoj rezoluciji se daje do znanja da su postojeći i novoformirani specijalni statusi autonomnih regija dali pozitivne efekte kako u samim regijama, tako i u celim državama u kojima su osnovane. Dakle, autonomija je ustavno, legalno i legitimno pravo svih građana Srbije. To pravo bi trebalo da pripada svim građanima, bez obzira gde žive i kako se izjašnjavaju. Ne želim da verujem da postoje dve grupe građana - jedni kojima se to pravo omogućuje, koji imaju to pravo i koriste i druga grupa građana kojima se zabranjuje čak i da misle o tome. Pojam autonomije je, i svaka njena definicija, kao vid teritorijalnog uređenja jedne države. Svako drugačije tumačenje je zlonamerna zamena teza, koja u suštini ima za zadatak da stvori otklon javnosti prema toj ideji, a kod onih koji pretenduju da koriste to pravo, da ih pokoleba ili da ih obeshrabri od te ideje. Dakle, ukratko, mi u Sandžaku želimo da sami odlučujemo o pitanjima koji su bitna za naš život, dakle o svim pitanjima iz politike, nauke, kulture, ekonomije, zdravstva.
Samo da vas obavestim da vam je isteklo vreme. Pošto ste krenuli sa "ukratko", trebalo je odmah da krenete sa ukratko.
Ako budemo mogli u nastavku diskusije jednim civilizovanim tonom da dođemo do razmene mišljenja, mi ćemo biti vrlo zahvalni. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Niko sretniji od mene ako ovaj dijalog omogući dovoljno replika da dovršite ono što želite da podelite kao stav i one koje predstavljate politički i ukupnoj javnosti Srbije. Dakle, nekoliko opaski. Jedna, prva, možda onoliko retorička koliko je bilo i vaše pitanje, pošto naziv na presudama "u ime naroda" potiče iz perioda kad je bilo definisanih i narodnosti, pa ako nikog nije zanimalo zašto ne piše "u ime naroda i narodnosti" i ako su svi znali da se to odnosi na državni suverenitet kome pripada pravosudni sistem onda imate odgovor i za danas za sve sudske presude. Ako želite unutar Skupštine, ja vam stojim na raspolaganju, da se organizuje javno slušanje na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo, na Odboru za pravosuđe, gde god želite, na Odboru za ljudska prava da elaborirate zašto vama smeta da na presudama piše „u ime naroda“. Ovo je mesto gde se o tome govori i učešće vaše je više nego poželjno da se razjasni šta znači „u ime naroda“, od kad to stoji na našim presudama i zašto ne piše „ u ime narodnosti“ ni onda kada je uvedeno, a danas teško da bi pisalo „u ime naroda, nacionalnih manjina i građana“. Dakle, onoliko je, kažem, moj odgovor retorički koliko i vaše pitanje. Što se tiče Izveštaja EU, vrlo pažljivo pratimo i Izveštaj EU, sa zahvalnošću, pogotovo kritičke opaske pošto su one alat, putokaz za svaku Vladu i za svaku Skupštinu šta je to što treba da menjate na bolje sa vrlo često sasvim dobronamernim predstavnicima Evropske komisije ili Saveta Evrope ili EOBS-a, koji vam i kažu kako da menjate na bolje. Moguće je da je moj lični propust, ali u zvaničnim izveštajima ja nisam naišla na podatak da se imenuju Albanci i Bošnjaci kao ljudi čiji predstavnici manjkaju u javnim službama u lokalnim samoupravama, u sudstvu, u policiji, u vojsci. Ono na šta sam naišla je naš Zakon o nacionalnim savetima kojim je država Srbija samu sebe obavezala na zastupljenost nacionalnih manjina na nivou lokalne samouprave, agencija, javnih službi, policije, sudstva, vojske, svih onih zato što je to normalno, zato što je to prirodno, zato što je to, osim što je jasna poruka, ono za šta se Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog zalaže, da svako ko i pomisli da manjine u Srbiji posmatra pokroviteljski, a ne ravnopravno, odmah od toga odustane. Ako smo ravnopravni, onda treba da nas bude i u državnim organima, institucijama, agencijama, javnim službama za koje plaćamo porez jednako, bez obzira da li smo većina ili manjina. Sa procesom predstavljanja, Ministarstvo se odlučilo za jedan društveni dijalog koji će biti tokom meseca jula o predstavljanju predstavnika nacionalnih manjina svugde. Prvi dijalog je u medijima, javnim servisima. Drugi će biti u onome što su službe javne politike i na vreme ćete biti obavešteni i zamoljeni za učešće zbog toga što Srbija ima dokaza da iznad svega želi predstavnike manjina. Dokazi su pripadnici Albanaca - nedovoljni, Bošnjaka - nedovoljni, Roma - pogotovo nedovoljni. Znači, kada imate pripadnike romske nacionalne manjine jednako obrazovanih, jednako stručnih, onda ćete vrlo često od mnogih čuti – nemoj njega, Rom je, nemoj nju, Rom je. Ali, imate i sudija Roma i ja znam da svi predstavnici nacionalnih manjina vrlo pomno prate da li se taj zakon primenjuje i odličan je deo dijaloga da nas upozori gde manjka. Ne u procentu, ne radi se samo o tome da li je procenat prisutnosti Bošnjaka odgovarajući na teritoriji, radi se o tome da li se primenjuje zakon. O tome je ovde reč. Imate i obrnute slučajeve u lokalnim samoupravama gde su vam manjine apsolutna ili relativna većina, da onda nemate predstavnike većinskog naroda. Naravno, zato što ne znaju jezik, zato što neće da se druže jedni sa drugima. Tako je, prosto, način života organizovan da morate da imate zakon koji bi ljudima dao poruku da treba da se ljuduje i da se gradi kultura ljudskih i manjinskih prava, da se podrazumeva jednakost pred zakonom. Ako hoćemo da ocenimo ima li uspeha ili pomaka u tome i koliko se Srbija promenila, koliko je privržena kulturi ljudskih i manjinskih prava, biće mi vrlo drago da i o tome pričamo u odnosu na vremenski period od 10 godina, od pet godina, od 30 godina ili od 50 godina od vremena kada smo živeli u okruženju naroda i narodnosti. Identitet koji za sada, i po zakonu i po onome kako su Bošnjaci izlazili na izbore za nacionalni savet i kako se izjašnjavaju, je takav da se po zakonu zovu nacionalna manjina. Sve ono što politički predstavnici Bošnjaka, što Nacionalni savet Bošnjaka želi da eventualno menja u zakonu više ste nego dobrodošli da se o tome otvori dijalog unutar Ministarstva, i vi i bilo ko drugi, kao što imamo poseban dijalog sa romskom nacionalnom manjinom, jer oni imaju prethodnu stepenicu, Strategija uključivanja Roma u sve sektore života, pa onda status na kome su, zato što su autohtoni narod koji živi u Sandžaku, u Srbiji oduvek. Bošnjaci, po prirodi stvari, imaju ono što je autonomija nacionalnog saveta za kulturu, za informisanje, za obrazovanje i za službenu upotrebu jezika i pisma. Taj deo, takođe, proizvodi probleme na terenu zbog toga što Bošnjački nacionalni savet po svim pravilima zakona koji uređuje njihovu autonomiju u oblastima za koje je definisan Zakon o nacionalnim savetima se obraća nekim organima i onda se zbog reči „Sandžak“, koja je prirodna reč za pripadnike Bošnjačke nacionalne manjine, se vraća sa opaskom da treba drugačije zvanično da se zove. I o tome može da bude razgovora, jer ja čitam papire kako sam ja ministar, pa ne vraćam nikome papire. Znate, nisam ministar, ja sam ministarka, jer je ministar rekao i izjavio, a ne može da se kaže da je ministar Čomić izjavio, pošto nisam „izjavio“, nego sam „izjavila“, pa ne vratim papire nikome, šta da radim? Malo da vam objasnim da struktura jezika državne uprave nije uperena protiv Bošnjaka, pa ako dobijete u onome šta je komunikacija sa vašim stavom o tome da hoćete da budete narod, a ne nacionalna manjina i da se svugde piše Sandžak, da je to tema za dijalog i to nije tema za ustavni dijalog. To je tema o primeni prava nacionalnih manjina koja su definisana. Ako želite izmene Zakona o nacionalnim savetima, i za to ste više nego dobrodošli sa inicijativom kako da se menja, ali tako da i druge nacionalne manjine ili narodnosti, ako hoćete tako da se zovete u buduće, zaista se saglase sa time. To je ideja kojom se vodi i onaj iz državne uprave koji se sa vama dopisuje kada s pravom kažete – ja se tako zovem, ja tamo živim, a ovom kaže jezik državne uprave je ovakav. Teško da nam jezik može biti prepreka da harmonizujemo naše živote i da zaživimo zajedno. Na kraju samo dve opaske o tome da svako ima pravo na teritorijalnu autonomiju. Igrom slučaja, ja živim i moje porodice poslednjih 300 godina, koliko znam za svoje porodice, živimo na teritorijalnoj autonomiji i teritorijalna autonomija Vojvodine, koja je stanje duha, ona se ne poklanja Ustavom, nju živite svaki dan, nju živite tako što znate dva ili tri jezika, nju živite tako što idete u bilingvalne škole, nju živite tako što imate dva Božića i dva Uskrsa i što vam je prvi komšija uvek tu koje god bio vere i nacije i nikada nikoga ne pitate koje si vere i nacije zato što vam je to stanje duha da tražimo jedni drugima sličnosti, a ne razlike. To ne može da stane ni u jedan ustav, ali može da stane u dijalog o načinu životu, o predlozima širom Srbije kako ljudi širom Srbije žele da se u buduće u ovoj Skupštini odlučuje o teritorijalnoj autonomiji, o autonomiji uopšte, pa onda da se to predlaže za neke buduće ustavne promene. Sve vrste kritika i opaski koje ste dali na Ustav koji je na snazi postoji zato što je nedostajao ili nedostaje. Na vama će biti izbor da li će nedostajati i u buduće dijalog o primeni postojećih zakona i postojećih rešenja iz Ustava, mnogo više nego ono što podrazumeva vašu procenu da na osnovu loše primene postojećih zakona vi smatrate da treba raditi nova ustavna rešenja. Ja nemam ništa protiv, vreme i mesto. Ova Vlada Srbije je, ja mislim, pokazala dovoljnu otvorenost za svaku vrstu predloga, za svaku vrstu dijaloga, za dijalog koji nije ograničenog trajanja, zbog toga što ova Vlada Srbije zna da mora da dokaže da radi ono što misli. Ako je u vama percepcija da je tako samo prema većinskom narodu, vi imate pravo na tu percepciju. Nažalost, tu manjka činjenica. Manjine, sve manjine u Srbiji imaju prava zapisana u zakonu, zapisana u Ustavu, a vaš je posao i u nacionalnom savetu i kao političkih predstavnika da držite odgovornim one koji zakon primenjuju za da zaista bude i primene zakona i dokaza da su rešenja u zakonima dobra.
Hvala. Zamolio bih vas da se vratimo na temu, pošto pitanje nacionalnih manjina nije uopšte predmet ovih ustavnih promena. S druge strane, nemojmo se zavaravati da Enis Imamović ne zna o čemu se radi. Naravno da zna i naravno i da zna o čemu je reč kada je narod u pitanju i da kad se kaže narod, može da se misli na etnos, a može da se misli, kao u ovom slučaju, na demos, odnosno na stanovništvo. I ne kaže se da je demokratija, uzalud, vladavina naroda. Ne kaže se ni kog naroda u etničkom smislu, ali to nije sada tema. Mislim da je ovo samo da održimo šta hoćemo da kažemo, i mislim da smo svi toga svesni. Ali, ovo nije dan za tako nešto. Zato sam apelovao na početku. Kad smo već kod toga, sada me ministarka Čomić podsetila da zamolim Vladu da sledeći put dođe rodno ravnopravna, jer stvarno, jedino muško ste stavili u rangu savetnika i to dole u drugom redu. Enis Imamović ima pravo na repliku. Zamolio bih vas onda da idemo dalje.
Hvala, uvaženi predsedniče. Dakle, upravo je to bio predmet mojeg razjašnjenja. Dakle, kada govorimo u ime naroda, mi tražimo da ovaj Ustav, prilikom prvih svojih reformi, sve narode koje žive u Srbiji prihvati kao ravnopravne narode i ravnopravne građane. Dakle, da ne stvaramo građane prvog reda i drugog reda, kako je sada stvoreno u ovom Ustavu, da se otkloni svaka nejasnoća. To je bio naš zahtev. Dakle, nema potrebe da me vi edukujete, šta, kako, u ime kojeg naroda. Nisam rekao da se protivim početku presuda koje kažu da se donose u ime naroda. To ste možda pogrešno shvatili, svakako ste pogrešno protumačili. Dakle, moj cilj je bio da narod koji predstavljam dobije jednak status kao i svi ostali narodi koji žive u Republici Srbiji. I hoću da moj narod ima osećaj da se presude donose i u ime Bošnjaka, a ne u ime srpskog naroda i svih ostalih koji žive u Republici Srbiji. Dakle, drugo, rekli ste još jednu interesantnu stvar, kada kažete da autonomiju možemo da tražimo onda kada autonomiju počnemo da živimo. Mi u Sandžaku živimo autonomiju već vekovima. U Sandžaku u haromniji žive tri religije i pet naroda. Mi jedni drugima smo odlične komšije. Mi se podjednako ponosimo našim kulturno-istorijskim nasleđem i pravoslavnog naroda, pravoslavne vere i srpskog naroda i albanskog naroda i bošnjačkog naroda i crnogorskog naroda. Dakle, to je naša tradicija. Mi se u Novom Pazaru podjednako ponosimo i Altun-alem džamijom i Petrovom crkvom i Đurđevim Stupovima.
Zahvaljujem, kolega. Isteklo je vreme za vašu repliku od dva minuta. Nastavljamo dalje.
Ako je to element i ako je to dokaz da nama pripada autonomija, mi onda već imamo i više prava nego što imate vi u Vojvodini. Ali, nam je nejasno da Vojvodina može… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega, molim vas da poštujete vreme. Sledeći govornik je Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Brnabić, ja sam narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Kao narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije predstavljam sve građane Republike Srbije, bez obzira na kojem delu teritorije Republike Srbije žive, bez obzira na pripadnost njihovom narodu, bez obzira na njihovu veru ili neku drugu pripadnost. Tako valjda svaki narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije treba da razmišlja. Gospođo Brnabić, vrhunski je bezobrazluk ako neki narodni poslanik bude izabran po ovom Ustavu i predstavlja građane po ovom Ustavu, ovaj Ustav primenjuje samo u onom delu koji samo njemu odgovara. Ne postoji selektivna primena Ustava, kao što ne postoji ni selektivna primena zakona. Ustav važi za sve i zakon važi za sve i jednako se primenjuje, i to odmah da raščistimo. To se odnosi na neke od mojih kolega. Možemo da raspravljamo jesmo li građanska ili nacionalna država, ali zaboravljamo ako izbrišemo ovo, da smo pre svega država koja ima svoju teritoriju i narod koji je konstituiše i postanemo samo građanska država, onda više nemamo nacionalne manjine, jer nema ni naroda koji je većinski. Pa, kada reše da vagaju, neka izvagaju do kraja. Imali smo jednu građansku državu, kada je bilo zabranjeno da budem Srbin i njima da se izjašnjavalo po bilo kom principu, bili smo samo građani. Ali, mislim da smo istorijski, vremenski dovoljno sazreli, da je to vreme koje nama više ne treba i da treba da gradimo novo, moderno društvo u kome svi imamo ista prava. Prihvatam da pripadnici naroda koji su manjinski narodi imaju čak i neka veća prava, što se i vidi po našim zakonima koje donosimo, pre svega po izbornom zakonu, jer pripadnici većinskog naroda moraju da ostvare cenzus da bi sedeli u Narodnoj skupštini i glasovi građana pripadnika srpskog naroda čija lista ne dobije 3% manje vrede nego li građani za koje su se izjašnjavale nacionalne manjine i imale su samo prirodan prag. Šta je autonomija? Za autonomiju mora da postoji teritorija i mora nekim svojim aktom da ostvaruje tu autonomiju. Jesu li lokalne samouprave oblik autonomije? Jesu. Pa što ne koriste te instrumente koji su im itekako dati da ostvaruju svoja prava i težnje koje imaju na svojoj teritoriji, koja im je garantovana, pre svega, Ustavnom, a kasnije i zakonom. Čini mi se da smo i zakon doneli po teritorijalnoj podeli između gradova i opština. Zato kažem ne možemo da primenjujemo neki akt do pola. Sada pokrećemo postupak za promenu Ustava i odnosi se na jedan deo koji se tiče jednog ozbiljnog dela uređenja vlasti. Da se razumemo, državna vlast je nedeljiva, suverena i jedinstvena na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Dalje, u članu 2. i u članu 4. imamo naznake početka uređenja vlasti, kako se to u ovom Ustavu koji je sadašnji i važeći i toliko napadani uređuje. Ali, moram da podsetim neke da oni koji najviše napadaju Ustav Republike Srbije, danas kakav je, i one koji najviše napadaju postupak promene Ustava u jednom svom delu, da postavim pitanje – a kako je promenjen ustav SRJ? Da li se seća neko? Nasilno, ustavno. Došlo je 176 mangupa u Narodnu skupštinu Republike Srbije i reklo – Ustav koji su doneli neki građani više ne važi. I sad oni nama pričaju kako mi treba da promenimo Ustav. Znate li koje im je bilo obrazloženje? Ustav SRJ se ne primenjuje na jednoj članici, tj. u Crnoj Gori. Po toj istoj njihovoj logici, oni koji nas napadaju da ćemo da se odreknemo Kosova i Metohije, po toj njihovoj logici Ustav Republike Srbije trenutno ne može da se primeni na teritoriji naše južne pokrajine. Da li to znači da mi to trebamo ad hok, onako da kažemo, to nema više nikakve veze sa Srbijom zato što tamo ne možemo naše zakone da sprovodimo? Tako su se menjali ustavi za vreme bivšeg režima. Kako su primenjivali sadašnji Ustav? Mi vodimo jednu debatu oko toga kakav nivo samostalnosti, nezavisnosti treba da imaju nosioci javnotužilačkih i pravosudnih funkcija i o tome ne vodi debatu samo Narodna skupština Republike Srbije, nego i stručna javnost da bi na kraju došli do predloga teksta amandmana koji bi bio najkvalitetniji i najmoguće bolji da uvažavamo sve ovo, što se tiče i člana 2. Ustava i člana 4. Ustava, a odnosi se na jedan deo uređenja vlasti i da pri tom ne prekršimo osnovna prava Ustava kao nauke i građanske države. Nama se to zamera. A kako su oni to menjali? Kako su primenjivali? Utvrdili smo da su narodni poslanici nosioci suvereniteta građana na poslednjim izborima i da su taj svoj suverenitet preneli prilikom izbora sudija tužilaca, deo suvereniteta su preneli na njih, koliko se ja razumem malo u tu oblast, moje znanje je tu zaista skromno, i na osnovu toga su donošene te presude, cenjeno je šta je cenjeno, pokretani postupci itd. Neću da ulazim, a onda se opet taj suverenitet građana poništava 2009. godine, ne od narodnih poslanika, nego od jednog organa koji nikako nije imao pravo da to radi u ime Narodne skupštine, niti je mogao, ali su zato gospoda Đilas i ekipa Šolak počistili sve sudije i tužioce kako je njima odgovaralo. Nas napadaju za jedan deo Ustava Republike Srbije. Da vidimo kako su ga oni primenjivali, a kako ga mi primenjujemo. Član 2. kaže – nijedan državni organ, politička organizacija, grupa ili pojedinac ne može prisvojiti suverenost od građana, niti uspostaviti vlast mimo slobodno izražene volje građana. Član 2. stav. 2. Ustava Republike Srbije. Sad postavljam pitanje – da li je DS donosila na svojim sednicama svojih stranačkih organa odluke ko treba da bude tužilac ili sudija? Jeste. Moje kolege poslanici su čak to ovde i čitali i pokazivali, sve lepo, uredno, zavedeno, overeno pečatom, potpisano, da jedna stranka mimo Ustava Republike Srbije, mimo volje građana upućuje dopis na osnovu dela zakona koji nikako nije u saglasnosti sa Ustavom, na osnovu koga jedan drugi državni organ odlučuje kojem će sudiji da prestane mandat, iako ga je Narodna skupština izabrala, i taj isti državni organ određuje ko će da bude ponovo sudija, odnosno da mu se izvrši reizbor. Jel to nije uzurpacija vlasti mimo volje građana i mimo nosilaca suvereniteta građana? Jeste, a ti nas danas najviše napadaju za ove promene Ustava, da nisu demokratske, da se ne sprovode uz ozbiljnu javnu raspravu zato što je po njima najvažnija adut izbrisan, iako su znali ni da neće da bude predmet rasprave ovih amandmana. Mnogo im je žao, gospođo Brnabić, što Narodna skupština ne raspravlja o preambuli. Njima je to mnogo žao. Oni bi voleli da Srbija izgubi Kosovo. Oni bi to voleli i čitavo vreme kao da rade da se to desi. Čitavo vreme su radili to i dok su bili na vlasti. Njima nije stalo uopšte ni do nosilaca pravosudnih i tužilačkih funkcija. Njima uopšte nije ni stalo do toga da se prava i slobode građana povećaju, da napravimo normalno razvijeno demokratsko društvo. Oni imaju samo jedan cilj da zamute, da otmu, da prevare i da budu bogatiji. Zato i očekujem i od sudije i od tužilaca koji su već izabrani i one koje ćemo birati, nadam se, biće birani po novim odredbama Ustava i zakona, da konačno sa takvim u Srbiji završe. Znate šta, počeo sam diskusiju da je državna vlast nedeljiva, suverena, jedinstvena zato što vi, kao predsednik Vlade ili ministar unutrašnjih poslova, direktor policije ne možete ništa da uradite bez tužilaštva koje jeste deo izvršne vlasti, ali tužilaštvo ne može ništa da uradi bez sudije, a sudija opet ne može ništa da uradi bez Narodne skupštine. Tu se vidi ta suverenost i tu se vidi jedinstvo vlasti. Ranije jedinstvo vlasti je bilo u političkoj stranci koja se zvala DS, predvodio ju je, između ostalih, i Dragan Đilas, čak su se hvalili da je DS institucija. Jedna politička stranka je institucija samo za svoje članove, država je institucija za sve njene građane, a oni su to uvek zaboravljali i uvek su radili sasvim suprotno od onoga što bi trebalo da rade u interesu građana Republike Srbije. Mislim da je korak koji se pravi oko inicijative za promenu Ustava jako hrabra stvar zato što ćete uvek naići na žestok otpor onih koji bi Srbiju da vrate u decenije koje su prethodile našem dolasku na vlast i koje su bile za vreme njihovih vlasti. Njihova želja je da se to vreme ponovo vrati. Ako imate sudije i tužioce na koje niko ne može da utiče i samo jedan mali deo nadzora ima, da kažem, Narodna skupština prilikom njihovog imenovanja, postavili ste institucije koje rade same od sebe, a kada postavite institucije koje rade same od sebe, veliki broj kriminalaca i tajkuna odgovaraće pred zakonom. Valjda to i jeste cilj ustavnih reformi. Valjda to jeste cilj svakog zakona koji donosimo u Narodnoj skupštini, a to je da su svi jednaki pred zakonom, a ko prekrši taj zakon za to mora da odgovara i snosi posledice.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovana gospođo Brnabić, predsedniče Vlade, poštovani ministri, gospođo Čomić i gospođo Joksimović, uvažene kolege, posle dobrane analize na usklađenosti svih neusklađenosti, suprotnosti i nedoslednosti koje proističu iz samog teksta Ustava koji je napisan tako kako je napisan 2006. godine, zatim Poslovnika o radu, prateći javnu raspravu od 2018. godine do današnjeg dana, slušajući mišljenja mnogih kolega i profesora, nisam u prilici da mišljenje koje sam imao u samom startu danas iznesem na drugačiji način. Moje mišljenje je da je predlagač bio dužan da uz predlog za izmene Ustava dostavi i normativni deo promena, a ne samo da predloži promene i obrazloženje. Ovo što mi danas imamo pred sobom najviše može da ima status, eventualno, inicijative za promenu Ustavu, ali status predloga nikako. Kako predlagač ne može da bude poslanik, kao jedinka, već predlagač može da bude predsednik Republike Srbije, Vlada, 150 hiljada građana ili najmanje trećina poslanika, što su jedine nesporne posebnosti postupka promene Ustava u odnosu na postupak donošenja zakona, samim tim ovim odrednicama je pravo odborima, pa i Odboru za ustavna pitanja oduzeto pravo da učestvuje kao tvorac teksta kada je u pitanju Ustav. Odredbama Ustava, čl. 203. do 2016, kao i čl. 142. do 149. Poslovnika, nivo mogućih predlagača podignut je na izuzetno težak nivo, postavljeni stroži uslovi za zakazivanje sednice Skupštine uz propisani minimum rok od 30 dana, kao najbrži rok za zakazivanje sednice, dvokružno odlučivanje, odnosno izjašnjavanje ili čak trokružno u zavisnosti da li tekst ide na referendum ili ne ide. Kvalifikovana većina od dve trećine u Skupštini za usvajanje predloga, kao i uslovnu kvalifikovanu većinu u odboru, kao većinu od ukupnog broja članova odbora, a ne prisutnih članova na sednici itd. Tako da je apsolutno nelogično i neprihvatljivo da za promenu Ustava se postavljaju daleko niži standardi, nego za, ako smem tako sebi da dozvolim da kažem, za obične i druge zakone. Postojanje Ustava utvrđeni predlagača za podnošenje Predloga za promenu Ustava, sa ovako visokim autoritetom i legitimitetom ukazuje da Ustav njih ne samo ovlašćuje, nego ih i obavezuje da sem što ukazuju Narodnoj skupštini na potrebu promenu Ustava, već ih i obavezuje da u predlogu dostave normativne, konkretne promene o kojima će se Narodna skupština izjašnjavati. Tako da, kao što rekoh, ovo zaista mislim da u smislu ovakvog Ustava kakvog mi danas imamo, a to je jedini koji imamo, ovo se ne može tretirati adekvatnim Predlogom za promenu Ustava. Iako je dugogodišnja medijska priprema da je svo zlo nerada u pravosuđu proisteklo iz Narodne skupštine učinilo svoje, ja jasno i nedvosmisleno mogu da kažem, da to jednostavno nije istina ili srpski rečeno to je čista laž. Doduše nekad laž ponovljena hiljadu puta počinje da liči na istinu, ali istina je sasvim drugačija. Nerad u pravosuđu je posledica neznanja i nezalečenih i nezalečivih posledica reizbora iz 2010. godine. Mogu ja o ovome ceo dan, ali mislim da smo previše puta o svemu ovome govorili kako u ovom domu, tako i na drugim mestima, da nema potrebe za ponavljanjem. Ono čemu zaista treba težiti jeste nezavisnost sudija u radu i odlučivanju, a to je kako god zvučalo drastično potpuno drugačija stvar od kvazi nezavisnosti pravosuđa. Iako to na prvi pogled može da nekome zvuči čudno pravosuđe nezavisno od građana, kakvo se traži, samo će umanjiti nezavisnost sudija u njihovom radu i odlučivanju, a samim tim umanjiti pravednost, pravičnost i zakonitost odluka koju budu donosili. Dakle, teze su potpuno zamenjene i pod navodnom nezavisnošću sudstva se u stvari gura potpuno otuđenje pravosuđa od građana Republike Srbije u čije ime sudije sude. Tako da mogu da vam kažem da je moj apsolutni stav da Narodna skupština mora da ostane nadležna bar da vrši prvi izbor sudija, vrši izbor predsednika Vrhovnog suda, vrši izbor Republičkog javnog tužioca, vrši izbor članova VSS i Državnog veća tužilaca, te da čak i da ako Skupština ne izvrši izbor niko drugi nema pravo da to čini umesto nje, a pogotovo ne oni koje je Skupština birala. Uz najjednostavnije obrazloženje da je to jedini način da bi imali pravo da sude u ime naroda i činjenicu da je ravnoteža i u sadašnjem Ustavu dobro izbalansirana, a to je da Skupština može da ne izabere nekoga koga predloži VSS ili Državno veće tužilaca, ali ne može da izabere nekoga koga ova dva organa u kojima sudije i tužioci imaju apsolutnu većinu ne predlože. Nikakvih pet ili koliko god delegata ili istaknutih pravnika u VSS ne mogu da zamene Skupštinu Republike Srbije i nikada neće predstavljati na pravi način volju građana i nemaju pravo da prenesu vlast u ime građana Republike Srbije. Pozivanje na stavove i predloge EU definisane ili kroz samu EU ili Venecijansku komisiju po tom pitanju pod parolom „uvođenjem evropskih standarda“, jednostavno ja, niti mogu, niti hoću da prihvatim kao relevantnu evo iz kojih razloga. Da li mi to i dalje verujemo u nekakvu reč ili pisana obećanja gospode iz Brisela, a to su ona ista gospoda koja su svojim potpisom 2013. godine garantovala uspostavljanje Zajednice srpskih opština na KiM? Danas je 2021. godina i od toga nema ništa. Evropska unija je garantovala, a mi sada treba da očekujemo da na osnovu sporazuma, koji ne garantuje ništa, očekujemo da ono što nam usmeno saopšte da će se desiti. Previše mi ustupamo suverenitet Republike Srbije sa ovakvim ustavnim promenama za nešto što je apsolutno neizvesno. U slučajnosti ne verujem i ono što mislim da ni slučajno nije puka slučajnost to je da se gotovo sve što je trasirano još na Teheranskoj konferenciji, a napisano u Čerčilom memoarima, pogotovo u Petom tomu pod nazivom „Obruč se steže“ danas se da potpuno nazreti kao dugoročni plan koji je pri kraju realizacije. Najbolje i najsažetije o tome i najjednostavnije je pročitati, jer ovo je ipak obimna literatura, u svojoj knjizi „Novoustaška država“ govori Petar Džadžić kada se poziva na analize Save Kosanovića, inače da podsetim to je čovek koji je doneo Teslino zaveštanje u Srbiju, a to je da je Čerčil planirao i ostavio u amanet projekciju nove Evrope pateći za uništenje Austrougarske monarhije, praveći praktično strategiju stvaranja tri regionalne federacije. Opšte je poznato šta je Čerčil mislio o Srbiji i to je brutalno izgovarao na svakom mestu, ali da vas ne podsećam, verovatno to svi dovoljno dobro znamo. Te tri regionalne federacije su po njegovom planu trebale da budu Skandinavska, jasno, ko i ovim treba da zauzme, Podunavska u koju su trebale da uđu Bavarska, Austrija, Mađarska, Češka, Slovačka, Hrvatska, Vojvodina, BiH, Balkanska federacija gde bi ušle Srbija u Nedićevskim granicama, Bugarska, Rumunija, nešto kao Crna Gora i Albanija. Poštovani, kada uzmemo u obzir da je ovakva ustavna rešenja do sada prihvatila Rumunija, Bugarska, Hrvatska, Crna Gora i da negde u EU sem u Portugalu ne postoje, stvarno ne možemo da govorimo ni o kakvim evropskim, već o balkanskim pravilima. Svaka sličnost sa predviđanjima i planovima u Čerčilom memoarima, za koje je inače dobio Nobelovu nagradu, je po meni apsolutno namerna. Uostalom, uvažene kolege, koliko sutra već jer nećemo zasedati, imaćemo prilike da pomno pratimo izricanje presude Ratku Mladiću, videćemo koliko ima istine u svemu ovome što ja govorim danas, još jednom ćemo dobiti potvrdu koliko ima prava i pravde u igrokazu kojim se simulira suđenje pred kvazi sudom koji jedino ima zadatak da nas ponizi i proglasi narodom koji je navodno odgovoran za izmišljeni genocid i tako ćušne u zaborav nečiju nespornu odgovornost za genocid iz 20. veka. Poštovani, ovakva procedura, o kojoj danas govorimo, nije prava procedura i nikako nas neće odvesti u dobrom pravcu, a bezuslovno prihvatanje balkanskih pravila niti će nas odvesti u EU, niti će povećati nezavisnost sudija, niti će biti bolje građanima Srbije i iz tog razloga ja danas ne mogu da glasam za ovakav predlog. Hvala.
Zahvaljujem kolega. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovana premijerka sa ministrima, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, razgovarati o promeni Ustava kao najvišeg pravnog akta jedne suverene države je za sve učesnike tog odgovornog dijaloga pre svega jedna velika čast, odgovornosti, ali i obaveza. Sama promena Ustava ili nekih njegovih delova, a u ovom slučaju delova koje se odnose na pravosuđe, sama po sebi nosi veliki stepen odgovornosti. I ta odgovornost leži i na Vladi, kao ovlašćenom predlagaču i na Narodnoj skupštini, kao najvišem zakonodavnom telu i narodnim poslanicima i predstavnicima, civilnog sektora pravosuđa, ali i predstavnicima nevladinog sektora. I ta odgovornost je postojala i ta odgovornost će postojati tokom celokupnog procesa promene Ustava, jer samo tako građani Republike Srbije mogu da očekuju da je taj proces promene Ustava opravdan i zakonit. Ali, princip zakonitosti se može samo ostvariti ukoliko je proces promene Ustava objektivan, transparentan i nepristrasan. Toj činjenici u prilog ide i što je nadležni skupštinski Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo organizovao veliki broj javnih slušanja, što pokazuje jasnu želju i nameru da svi relevantni činioci mogu da iskažu svoje obrazložene stavove, a stavovi su veoma bitni. Oni su pre svega bitni kako bi na određena pitanja od suštinskog značaja za Republiku Srbiju i za građane Republike Srbije, dobili konkretne predloge kako da unapredimo oblast pravosuđa i rad pravosudnih organa. Oblast pravosuđa čini stub jednog uređenog i demokratskog društva. Međuljudske odnose mi svakako ne možemo da uređujemo i oni su ostavljeni pojedincima da ih uređuju. Ali, ono što država, nadležni organi i nadležne institucije svakako mogu da urade, jesu da određena ponašanja podvedu pod zakonom definisane norme. I mi bez toga ne bi imali pravni promet. Mi bez toga ne bi jasno mogli da zaključimo šta su dozvoljena, a šta nedozvoljena ponašanja i bez toga ne bi imali jasno utvrđeni pravni poredak. Ali, ono čime se određena ponašanja normiraju jesu upravo zakoni. I ti zakoni jesu podređeni Ustavu, kao najvišem pravnom aktu jedne države. I upravo iz ovoga možemo izvući zaključak da je Ustav, sem toga što je najviši pravni akt, a ja bih rekao i sa jedne strane politički akt, on upravo čini okosnicu jedne suverene i demokratske države. Godine 2006. Republike Srbija je voljom građana iskazanom na referendumu i potvrdom u ovom domu Narodne skupštine dobila novi Ustav Republike Srbije. Ali, smo mi pre 20 godina odlučili da jasno idemo putem evrointegracija. I na tom putu evrointegracija, mi smo pokazali da smo bili i ostali ozbiljan i odgovoran partner na sveobuhvatnom putu evrointegracija, ali smo isto tako pokazali da smo bili i da ćemo biti ozbiljan i odgovoran partner svim relevantnim evropskim institucijama. I tu smo radili zaista odgovorno i marljivo. Od 2012. godine smo napravili ogromne uspehe na putu evrointegracija, ali da bismo taj postupak okončali u potpunosti sa najvišim ocenama, sa najvišim uspehom moramo da donosimo zakone, moramo da donosimo podzakonske akte i moramo da uređujemo određena ponašanja. Ali, najbolje mehanizme za uređivanje određenih spornih ponašanja, pa upravo ima pravosuđe, i upravo imaju sudovi i oni se u tom postupku isključivo pozivaju na zakone. Republika Srbija je 2013. godine donela Nacionalnu strategiju koja se odnosi na pravosuđe za period od 2013. do 2018. godine sa pet jasno definisanih načela, a to su – netransparentnost, objektivnost, stručnost, efikasniji rad sudova. U toj Nacionalnoj strategiji je predviđena potreba da se izmene neki delovi Ustava, kako ne bi dobili, odnosno kako se kasnije ne bi dogodilo, a što se dogodilo 2009. godine, da imamo uticaj zakonodavne, izvršne vlasti i direktan uticaj političkih partija prilikom izbora određenih sudija i tužilaca. Takođe, važno je utvrditi položaj Pravosudne akademije na kojoj se vrši stručna obuka sudija, tužioca, zamenika tužioca i budućih sudijskih saradnika u sudovima. I ta neophodnost je utvrđena Nacionalnom strategijom od 2020. do 2025. godine. Donošenju Ustava 2006. godine su prethodili nacrti budućeg teksta Ustava i u junu mesecu 2005. godine, tadašnji ustavotvorci, a to su bili ljudi koji su bili bliski tadašnjoj Demokratskoj stranci, zatražili su mišljenje Venecijanske komisije, odnosno u delu Ustava koji se odnosi na pravosuđe. I Venecijanska komisija je tada dala svoje kritike. Određeni deo kritika je inkorporiran u tekst Ustava, ali nažalost veliki broj kritika nije uzet u razmatranje. I već 2005. godine Venecijanska komisija izražava ozbiljnu zabrinutost za budući uticaj političkih stranaka prilikom izbora sudija i tužilaca, zato što se predviđa opšti izbor sudija koji nije utemeljen ni u Ustavu, ni u zakonu i jasan uticaj izvršne i zakonodavne vlasti prilikom izbora sudija. I već 2010. godine mi vidimo da su apeli Venecijanske komisije bili potpuno opravdani. Tadašnje ministarstvo pravde, tadašnji VSS sprovodi jednu od najdelikatnijih reformi u pravosuđu u novijoj istoriji Srbije. Oni oglašavaju opšti izbor, odnosno oglašavaju poziv za opšti izbor sa sudije za buduće osnovne, više, apelacione i VKS. Sprovodi se reforma koja u tom trenutku niti je bila neophodna, jer ste imali jasno uređenu nadležnost sudova, imali ste jasno definisanu mrežu sudova, ali nije bila ni u skladu sa Ustavom. Ta reforma je u potpunosti bila delikatna, nestručna, netransparentna. Odlukom Ministarstva pravde, na čijem čelu su se nalazili ljudi iz DS, to ću uvek ponavljati u ovom domu, zato što takvim odlukama njihovim i odlukama VSS je 1500 nosilaca pravosudnih funkcija u jednom danu ostalo na ulici. Ostali su na ulici tužioci, zamenici javnih tužioca, ostale su sudije. Ostali su samo zato što nisu bili bliski tadašnjoj DS, nisu mogli da udovolje ideološkim potrebama DS. Sam taj postupak je u potpunosti bio netransparentan. Prvi savet VSS je obavljao razgovore sa sudijama u kojima se se koristili podaci koji su u potpunosti bili falsifikovani. Nisu se prikazivali oni podaci koji se odnose na uspešnost sudija koji su bili stvarni. Vi ste u toj reformi pravosuđa imali kršenje osnovnih ljudskih prava na najflagrantniji način zato što je nezvaničan stav bio da ukoliko se oba supružnika nalaze u pravosuđu da oni moraju da se razvedu, da donesu presudu o razvodu braka kako bi nastavili da rade. Znači, vi direktno utičete na određena ljudska prava, na egzistenciju tih porodica tako što ih uslovljavate da razvode brak. Onda drugi savet VSS obavlja te iste razgovore da bi opravdao sebe, da bi opravdao svoju savest. I tada se govori o tome kako će ta reforma pravosuđa da unapredi pravosuđe. Tadašnja ministarka govori kako će radni sporovi da se okončaju u šest meseci, parnični u godinu dana, šta smo dobili? Dobili smo tri miliona nerešenih predmeta, dobili smo troškove 44 miliona evra i dobili smo ozbiljnu zabrinutost i Venecijanske komisije i svih drugih relevantnih međunarodnih institucija da je ta reforma pokazala jasan uticaj političke stranke i njihovih političkih satelita prilikom izbora sudija. Ali to nije najdramatičnije. Danas se u javnosti pojavi saopštenje Narodne stranke na čijem čelu se nalazi Vuk Jeremić. To je ista ona partija koja se osnovala zahvaljujući novcem koji je Vuk Jeremić uzeo od Patrika Hoa. Nelegalno, naravno. I Narodna stranka kaže - predsednik Vučić menja Ustav da bi potpuno kontrolisao izbor sudija. Narodna stranka je danas saopštila da su predložene izmene Ustava Srbije sračunate tako da olakšaju uticaj političke moći na sudije i tužioce. Ljudi, pa mi ovde govorimo da predlog promene Ustava bude usmeren na to da bi se smanjio uticaj izvršne i zakonodavne vlasti u VSS i Državnom veću tužilaca. Vi očigledno niste pročitali Predlog za promenu Ustava. Ja vas ne krivim, vi ni jednu stvar koja je usmerena na dobrobit srpskog naroda i građana Srbije, vi ne pročitate. Vi ste samo navikli da dajete određene paušalne izjave kako bi stekli jeftine političke poene. Pa, kako to SNS može da utiče ukoliko ministar pravde ne bude bio u Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca? Vi u ovom saopštenju pominjete određene afere, ne znam, pominje se afera „Jovanjica“, „Krušik“ itd. Za te afere se već vode sudski postupci, ali očigledno je da Vuku Jeremiću i Mikiju Aleksiću je mnogo teško palo zato što ih je Prvi osnovni sud, odnosno Mikija Aleksića obavezao da plati 300.000 dinara na ime oštete zato što nije dokazano da je brat predsednika Andrej Vučić kontaktirao sa bilo kim iz afere „Jovanjica“. Miki Aleksić mora da shvati, po ne znam koji put, da ga njegovi ljudi iz stranke žele da ga nasukaju na brod kao na stenu. Oni mu daju lažne informacije. On, tobože pribavlja informacije iz pouzdanih izvora, pa ti ljudi iz njegove stranke, ti ljudi koji su njegovi koalicioni partneri mu daju lažne informacije. Takođe, ono što bih želeo da se vratim, vi ste tokom opšteg izbora sudija na grub način ste, odnosno prekršeno je nekoliko osnovnih pravila koji su definisani Ustavom i zakonom, a to je bilo stalnost sudijske funkcije zato što je zakonom jasno definisano da sudija obavlja sudijski, odnosno sudijsku funkciju od trenutka prvog izbora do navršenja radnog veka. Vi ste upravo raspisivanjem opšteg izbora na najočigledniji način prekršili odredbe Ustava i zakona. Stalnost sudijske funkcije, a to ministarka i vi to dobro znate, podrazumeva da sudija ne može biti lišen svog zvanja i položaja ničijom voljom ili samovoljom što je ovde evidentno bio slučaj, osim svojevoljno ili zakonom utvrđenih razloga. Takođe, u potpunosti se slažem da se izmene delovi Ustava koji se odnose na probni period do tri godine, jer vi time direktno utičete na nezavisnost budućih nosilaca sudijskih funkcija i sve ovo su stvari o kojima moramo razgovarati kako bi unapredili pravosuđe i izbegli mogućnost da nam se desi katastrofalna reforma iz 2009. i 2010. godine. Građani Srbije od nas očekuju kao i uvek, ozbiljnost, posvećenost i zaštitu njihovih interesa, a mi ćemo najboljim predlozima i nadam se budućim ustavnim amandmanima pokazati da smo maksimalno posvećeni tim ciljevima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvažena predsednice Vlade, uvaženi ministre u Vladi i uvažene kolege narodni poslanici i uvaženi građani Srbije, jako je bitna današnja sednica i Srbija je pokazala kada vodi jednu odgovornu politiku, politiku koju vodi naš predsednik Aleksandar Vučić zajedno sa vama iz Vlade Republike Srbije, Srbija beleži velike rezultate. Da bi Srbija mogla da nastavi sa novim rezultatima moramo da imamo i efikasno pravosuđe, moramo i da pravimo određene korake, sigurne korake na putu ka evropskim integracijama. Kao što znamo, Srbija se opredelila za put evropskih integracija i to sve ide svojim tokom, ali da bi sve to moglo da bude brzo i efikasno, mi moramo da izvršimo i određene korekcije Ustava. Tako ja i kao član SNS i kao član poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu u potpunosti podržavam Predlog promene Ustava u oblasti pravosuđa. Smatram da je to dobro za Srbiju. Smatram da je to dobro za evropske integracije, ali smatram prvenstveno da je to dobro za sve građane Republike Srbije. Ne činimo mi samo promene Ustava zbog evropskog puta Srbije našeg puta u EU, nego činimo i zbog toga da bi naše pravosuđe bilo efikasno. U svom izlaganju ministarka, gospođa Maja Popović je i sama rekla koliko je bitno da imamo efikasno pravosuđe, a ja tu dodajem, a što smo imali prilike da čujemo i na sedam javnih slušanja koje smo imali u Beogradu, Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu, da mi ovim promenama Ustava naše pravosuđe činimo u potpunosti nezavisnim. Znači, sudije su i do sada bile nezavisne, sada će tek imati punu nezavisnost i neće im niko smetati u njihovom radu, ali isto tako želim da razbijem određene predrasude što se tiče promena Ustava o čemu su govorile i moje kolege i pre svega, predsednik Odbora, gospođa Jelena Žarić Kovačević. Dakle, ove promene Ustava ne tiču se Kosova i Metohije, ne tiču se preambule. Kosovo i Metohija ostaje južna srpska pokrajina. Promene Ustava se tiču samo pravosuđa. To treba da znaju svi građani Srbije, ali isto tako želim da i citiram i premijerku, gospođu Anu Brnabić koja je jasno rekla da zauvek korupcionarske afere koje smo imali do 2012. godine i ove sramne privatizacije, tu nam nije kriva EU, ništa nam tu nije kriva EU i razna predložena evropska pravila, evropski zakoni. Tu su krivi oni koji su vodili bivši režim do 2012. godine. To su oni predvođeni Draganom Đilasom, Vukom Jeremićem i Borisom Tadićem, koji ne samo da su uništavali srpsko pravosuđe, nego su uništavali ceo naš sistem, kršili su Ustav i zakone, uništavali su našu državu i samim tim sprečavali Srbiju da ide sigurnim koracima ka EU. Zašto mi idemo ka EU? Zato što želimo da Srbija bude ono što jeste sada, to je moderna evropska demokratska država koja će iz godine u godinu nastaviti da jača svoje kapacitete i koja će pokazati ponovo celom svetu kako Srbija naša postupa i u vremenu krize. Najbolji primer i to uporno ponavljam je situacija sa korona virusom. Srbija je zahvaljujući Aleksandru Vučiću, našem predsedniku i Vladi Republike Srbije i svim našim lekarima, pokazala kako se bori protiv korona virusa, kako smo tu među najboljima u Evropi i svetu. Srbija je tada jasno pokazala i kako se vodi odlična ekonomska politika koja je prema pokazateljima za prošlu i ovu godinu najbolja u Evropi. Srbija se pokazala i dokazala i zapadu i istoku, i Briselu i Moskvi, i Vašingtonu i Pekingu, i Tokiju, i Berlinu, i svim našim prijateljskim državama da mi želimo da ovu Srbiju izgradimo u jednu modernu državu koja će imati jedan moderan Ustav prilagođen svetskim standardima i evropskim integracijama. Zašto? Zbog svih nas, zbog svih građana. Oni kritičari ovih promena Ustava ukoliko žele da budu dobronamerni moraju tu kritiku izneti samo kao osnovanu, a mi smo imali prilike na javnim slušanjima da čujemo i advokate i sudije, i tužioce i predstavnike strukovnih udruženja, imali smo priliku da čujemo i predstavnike nevladinog sektora i ambasada, i svi su podržali ovo. Svi su na javnim slušanjima podržali promene Ustava u oblasti pravosuđa. Ovde u parlamentu imamo maltene kompletno jedinstvo za to. Čak i pojedine opozicione stranke su shvatile važnost promene Ustava, ali ima i onih opozicionih stranaka koje predvode Dragan Đilas i njegovi saborci kojima ne odgovaraju promene Ustava. Zašto? Njima ne odgovara jaka država, njima ne odgovara moderan Ustav, njima ne odgovara poštovanje zakona i Ustava, njima odgovara ono što je bilo do 2012. godine, vladavina kriminala i korupcije. Na sreću, Vlada Srbije predvođena vama gospođo Brnabić i naša država predvođena Aleksandrom Vučićem, rekla je stop i kriminalu i korupciji. Rekla je stop i mafiji. Objavili ste krajem oktobra veliki rat mafiji. Vidimo ozbiljne rezultate. Ali, da bi ta borba protiv mafije u narednom periodu mogla da bude efikasnije zbog svih građana Srbije, mi moramo imati i efikasno pravosuđe. Da bi imali efikasno pravosuđe potrebne su ove promene Ustava. Dakle, da zaključim na kraju, promena Ustava u oblasti pravosuđa je neophodna. Pod broj jedan, zbog svih građana Srbije i našeg interesa. Pod broj dva, zbog naših evropskih integracija. Pod broj tri, zbog borbe protiv kriminala i korupcije, tj. borbe protiv mafije. Jer, Srbija samo poštujući Ustav i ako ima dobre zakone i ako ima dobar tim Vlade Srbije, što imamo danas, i ako imamo našu državu predvođenu predsednikom Aleksandrom Vučićem, biće zemlja vladavine reda i zakona, zemlja koja svaki dan postiže ozbiljne rezultate i u oblasti ekonomije, zdravstva, prosvete, energetike, poljoprivrede i privrede, ali prvenstveno postiže ozbiljne rezultate u borbi protiv mafije. Hvala i živela Srbija.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Uglješi Mrdiću. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća gospođo Kovač, uvaženo rukovodstvo Narodne skupštine Republike Srbije, uvažena premijerko Brnabić, uvažena ministarko Joksimović, uvažena ministarko Popović, uvažena ministarko Čomić, uvaženi viši savetniče Vinš, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici OEBS-a, EU u Srbiji, drugih strukovnih udruženja, organizacija koje se bave tematikom pravosuđa, poštovane kolege iz civilnog društva i svi drugi predstavnici advokatskih komora, sudija i tužilaca, drage građanke i građani Srbije, na današnjoj Posebnoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, govorimo o jednoj jako bitnoj temi, a to je predlog za promenu Ustava Republike Srbije. Mogu vam reći da su ove predložene promene i te kako u skladu sa našim evro integracijama. Kao što znate mi smo država koja je kandidat za članstvo u EU, dosta smo odmakli na tom putu evropskih integracija i ove predložene ustavne promene će nam jako pomoći na tom putu i naravno uticaće na celokupnu demokratizaciju našeg društva i unapređenju celokupnog našeg sistema pravosuđa. Ove predložene ustavne promene nisu samo bitne iz tog ugla. Kada pogledate mi samo, kao suverena država, mi bismo i te kako i da nismo na tom putu evropskih integracija, mi bismo doneli ovakve ustavne promene jer su one neophodne da se dodatno demokratizuje naše društvo. Pravosuđe u Srbiji i jeste nezavisno i zaista je nezavisno i kada pogledate taj Ustav iz 2006. godine i kasniju praksu videćete da pravosuđe, odnosno sudska vlas u Srbiji jeste nezavisno, ali postoje određene manjkavosti na polju efikasnosti i efektivnosti tog pravosuđa. U tom Ustavu iz 2006. godine primetne su određene manjkavosti, odnosno nedoslednosti i neke odredbe su čak i u koliziji, neke odredbe su delimično prenormirane ili delimično podnormirne, nejasno redigovane, a zato je neophodno da se, ili prosto malu su drugačije definisane, pa je stoga neophodno da se te ustavne promene sprovedu na najbolji mogući način. Republika Srbija se pre jedno dvadesetak godina opredelila da krene tim putem evropskih integracija i mi smo u skladu sa tim doneli veći broj akata, a i sa EU smo potpisali više bilateralnih sporazuma, što sa EU, što sa njenim državama, članicama pojedinačno. Recimo, imamo nacionalnu strategiju reforme pravosuđa koja je identifikovala potrebu da se izmeni Ustav kako bi se uklonio eventualno postojeći uticaj zakonodavne izvršne vlasti kada je u pitanju pravosuđe, izbor članova Visokog saveta sudstva, sudija, tužilaca i drugih tela. Takođe, neophodnost promene Ustava prepoznata je u i toj Strategiji razvoja pravosuđa za 2020. do 2025. godine. Strategija je usvojena 10. jula 2020. godine na sednici Vlade Republike Srbije i tu je takođe prepoznato, uočen je niz slabosti, ali ne u smislu da sudstvo nije nezavisno, već samo da je ono neefikasno u određenim segmentima i neefektivno. Naravno, brojni problemi koji narušavaju taj nivo efikasnosti u odnosu na efektivnosti tog našeg pravosudnog sistema u praksi je konstatovano da je koren određenog broja tih problema upravo izvire iz tih ustavnih odredbi koje moraju biti promenjene i to i te kako taj predlog za promenu su podržale i brojne organizacije, brojna tela koja se bave tom problematikom, a to zeleno svetlo nam je dala i Venecijanska komisija koja se tu nekako najviše pita kada su te promene u pitanju. Opet ima i najveći legitimitet i najveću stručnost da kaže da li su te promene u skladu sa „aki komuniter“, odnosno tim korpusom prava EU i u skladu sa tim nekim evropskim načelima, normama i tekovinama demokratije. Ministarka pravde, Maja Popović, je prepoznala da je u tom akcionom planu za pregovaračku Poglavlje 23 bitno sprovesti neophodnu reformu kako bi se sistem dodatno demokratizovao i kako bi se te neke evropske tekovine inkorporirale u naš sistem. Naravno, tu je i Poglavlje 24 uključeno, ali ta dva poglavlja su kao što znamo ključna za čitav proces evropskih integracija i ona će doprineti da se čitava taj jedan klaster, kada su u pitanju naše evropske integracije što skorije i otvori. Predviđeno je naravno, da Republika Srbija analizira te postojeće odredbe Ustava sa stanovišta tih opšte prihvaćenih evropskih normi i načela, a naravno, oni su izraženi kroz dokumenta EU, UN, organizacije OEBS-a, Konsultativnog veća evropskih sudija, Konsultativnog veća evropskih tužilaca, organizacije države za borbu protiv korupcije GREKO, organizacije SEPEŠ, ali i Evropske mreže saveta pravosuđa. Konkretne ove ustavne promene bi se ticale da se omogući ulazak u pravosuđe mladim sudijama, mladim tužiocima i oni bi stalno prolazili jedan proces stručnog usavršavanja i napredovanja u službi, naravno, uz poštovanje stalnosti sudijske funkcije. Znači, nećemo više imati onaj probni mandat od tri godine, već jednom kada sudije ili tužilac bude izabran, on će ostati na toj funkciji. Oni će proći kroz, da kažem, taj proces stručnog usavršavanja, a za to će biti zadužena Pravosudna akademija. Pravosudna akademija će biti ustavna kategorija i ona će doprineti tom usavršavanju tih novih sudija i tužilaca. Neophodno je utvrditi tu veću odgovornost Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Naravno, kasnije ćemo precizirati u narednoj fazi ovih ustavnih promena, samim amandmanima, ali verovatno će Državno veće tužilaca promeniti naziv u Visoki savet tužilaca, ne bili postojala analogija sa već postojećim Visokim savetom sudstva, pa tako i Visoki savet tužilaca. Oni će imati po deset članova, umesto po jedanaest. Pomenuo sam i stalnost sudijske funkcije, a naravno neophodno je promeniti i sam naziv Vrhovnog kasacionog suda. Kao što znamo u pravnoj teoriji imamo ta dva neka modela ili je Kasacioni sud ili je Vrhovni sud. Znači, ili vraća na ponovno odlučivanje, ako je Kasacioni ili jednostavno Vrhovni, da odlučuje o meritumu odluke onih nižih sudova. Mi ćemo se opredeliti za taj model Vrhovnog suda gde će se odlučivati o meritumu odluke nižih sudova i to je jedna praksa u brojnim evropskim zemljama koja je jako pozitivna i dala je pozitivne rezultate. Mi smo prepoznali da je to neophodno da na taj način te ustavne reforme sprovedemo u Srbiji. Naravno, ono ključno, političko pitanje, prosto važno je napomenuti, da ovim Ustavom mi nikako ne menjamo našu preambulu. Mi nećemo menjati preambulu, nećemo menjati onu odredbu koja se tiče Kosova i Metohije. Kosovo i Metohija ostaju definitivno u sastavu Republike Srbije. Kosovo i Metohija jesu sastavni deo Republike Srbije i biće i to se nikada neće menjati. Mi novim ustavnim reformama, promenama, zakonima, Kosovo i Metohija jesu sastavni deo Republike Srbije. Neće se menjati one odredbe, koje se tiču kataloga ljudskih prava, ekonomskog uređenja, teritorijalnog uređenja ili generalno izbora ili uređenja vlasti. Moram napomenuti još jednu stvar, da proces ustavnih promena od samog početka je transparentan, inkluzivan, a predsednica Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo u Narodnoj skupštini Republike Srbije Jelena Žarić Kovačević, je u današnjem izlaganju rekla da su pozivani svi akteri, svi koji su bili zainteresovani da uzmu učešće u tom dijalogu, u javnim slušanjima koje smo mi organizovali kao Odbor. Oni su mogli da dođu da iznesu svoje mišljenje, da daju neki predlog, neku sugestiju. Želim još da napomenem da smo mi organizovali čak sedam javnih slušanja. Sedam javnih slušanja u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ali smo organizovali i javno slušanje u Novom Sadu, javno slušanje u Nišu, javno slušanje u Kragujevcu, sve to da bi se postigao što širi društveni konsenzus, jer ovo je najvažnije pitanje, dame i gospodo. Ustavne promene su za jednu Narodnu skupštinu najvažnije pitanje, važnije možda i od budžeta. Zato je bitno postići što širi društveni konsenzus da bismo imali legitimitet da zaista donesemo te odluke, odnosno te ustavne promene na najbolji mogući način. Zato ja molim sve prisutne narodne poslanike da prihvate ove ustavne promene, odnosno ovaj predlog za ustavne promene da prihvate, jer ovaj proces je, čitav proces promene Ustava je inače zvanično i započet i to je profesor Petrov, koji je inače član Venecijanske komisije ispred Republike Srbije, on je lepo objasnio na prethodnim javnim slušanjima da je ovaj proces zvanično započet onog trenutka kada je Vlada kao ovlašćeni predlagač, ja mislim, 4. decembra još uputila Narodnoj skupštini Republike Srbije, odnosno Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo predlog za promenu Ustava Republike Srbije. Ovaj proces smo započeli, zato molim sve građane, a pre svega, sve narodne poslanike da jednostavno shvate da je ovo jako važan posao za nas i ovo više nije ni političko pitanje, ovde ne možemo, ni kome mi pripadamo, kojoj stranci, ovo se tiče svih građana Republike Srbije i zato molim sve, ali sve narodne poslanike da glasaju, da podrže ove promene, jer sa ovim promenama naše sudstvo će biti još efikasnije, još efektivnije, celokupno društvo će se dodatno demokratizovati i samim tim cela naša država će napredovati. Zato ponovo apelujem i molim na sve prisutne narodne poslanike da glasaju, da podrže ovo, jer ovo je pitanje koje se tiče svih nas, svih građana Republike Srbije. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine Marija Jevđić.
Zahvaljujem potpredsednice. Poštovana premijerko, poštovane ministarke, Jedinstvena Srbija pozdravlja otvoren i transparentan pristup promeni Ustava. Znajući da već godinu i po dana, imamo javna slušanja koja su organizovana širom Srbije, u koju su uključeni svi relevantni društveni faktori sa ciljem da se čuju stavovi i predlozi i da se na taj način obezbedi što je moguća veća saglasnost oko budućeg ustavnog teksta. Promena Ustava nije, niti treba da bude lak posao, jer Ustav predstavlja najviši pravni akt jedne zemlje i zato promeni Ustava treba prići sa posebnom pažnjom i upravo smo to mogli i videti danas kroz diskusiju mojih kolega da je svako na svoj način izneo svoje mišljenje oko promene Ustava, ali vidimo da je tu i široka saglasnost i da će narodni poslanici glasati za pokretanje inicijative za izmenu teksta Ustava. Imam potrebu da zbog nekih nedoumica, koje su se pojavile u javnosti razjasnim upravo ono što sam sada rekla, da mi samo pokrećemo inicijativu za izmenu onih odredaba Ustava, koji se tiču izbora pravosudnih funkcija, odnosno nosilaca pravosudnih funkcija i ni o kakvim drugim promenama danas ne govorimo, niti ima o tome reči. Tu se među građanima diže jedna vrsta tenzije i to je jedna, po meni, politička igra nekih tzv. političara koji ne poznaju niti žele da upoznaju proceduru kojom se predviđa promena Ustava, jer prilikom poslednje promene Ustava, kada su ti neki političari bili na vlasti, imali smo primedbe Venecijanske komisije, pošto, kao što sam i rekla, nije ih zanimala procedura, prvo su promenili Ustav, a zatim su tražili mišljenje komisije. Danas imamo potpuno drugačiju situaciju. Uključili smo svu javnost, tražili smo mišljenje komisije, javno raspravljamo, tako da građani prilikom referenduma će znati jasno za koju promenu Ustava glasaju. Referendum je važan, jer on predstavlja jedan od ključnih elemenata izražavanja mišljenja građana u demokratskom procesu. Osnovni argumenti za promenu Ustava u delu pravosuđa jeste činjenica da važeći Ustav ostavlja veliki prostor uticaju zakonodavne i izvršne vlasti na izbor nosilaca pravosudnih funkcija, ali odgovornost ubuduće treba da dele i Skupština i Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaštva, jer polovinu sudija, odnosno tužilaca predlaže Narodna skupština, a drugu VSS, odnosno Državno veće tužilaca. Mislim da ovakvim izbalansiranim načinom izbora možemo imati nezavisno i nepristrasno pravosuđe, što je i cilj svih nas koji smo ovde. Ova vlada želi da osnaži domaće pravosuđe i ta namera je izražena i kroz Nacionalnu strategiju reforme pravosuđa koju smo i usvojili pre nekoliko godina u Skupštini i ona predviđa nezavisnost, nepristrasnost, stručnost i efikasnost pravosuđa kao osnovna načela, reforme pravosuđa i ja bih se dotakla najviše efikasnosti, jer mislim da je nedopustivo da neki procesi traju decenijama, da neko u nasledstvo pored imovine, nasledi i sudske procese. Pričali smo ovde puno o reformi iz 2009. godine, dotakla bih se i tu te efikasnosti, jer ne treba zaboraviti ni podatak da od 1. januara 2010. godine, odnosno mislim 1. maja 2010. godine, sudovi nisu radili, nije zakazano nijedno ročište, jer tada u tim mesecima su se novoizabrane sudije trebale upoznati sa novom reformom pravosuđa. Kada sam pomenula reformu pravosuđa, želim da uporedim sadašnju sa onom iz 2009. godine, čuli smo nekoliko puta u toku dana, u dva dana je ostalo bez posla skoro 800 sudija i javnih zamenika tužioca, iako im je Ustav tada garantovao stalnost funkciji i to za vreme vlasti onih koji danas, spočitavaju nezavisnost sudstva, a te 2009. godine, ta nezavisnost se ogledala u političkoj pripadnosti ili u članskoj karti nekog od sudije ili zamenika tužioca. Danas oni izmišljaju afere, podižu tenzije među građanima, zloupotrebljavaju i maltretiraju žene, etiketiraju nečije majke, ćerke, sestre, zbog čega? Zbog političke afirmacije ili ne znam nekih političkih poena, ili ne znam kojeg razloga. Znam samo da je žalosno da u nedostatku političkog programa i vizija koristiš izmišljene afere kroz koje provlačiš nepostojeće žrtve, izmišljaš nepostojeće situacije, i zloupotrebljavaš problem i brigu jedne majke. Eto i danas smo od predstavnika opozicije videli kako koriste i pogrešno tumače današnji dnevni red, jer nemaju niti težinu, niti šta konkretno da kažu, da zamere, jer ovakav pristup promene Ustava mogu samo da hvale. Da se vratim na ovu reformu iz 2009. godine, koja je ovu državu koštala 44 miliona evra, a mnoge sudije koje nisu izabrane su imale ozbiljne zdravstvene probleme, imali smo smrtne slučajeve i samoubistva, i pitanje je koliko košta jedan ljudski život. To nema cenu. Da li je to vladavina prava o kojem pričaju oni koji prvo izmaltretiraju i prebiju svoje najrođenije, pa onda dođu i pričaju nama ovde i spočitavaju i pričaju o nekoj vladavini prava. Ali, dobro, mi se protiv toga borimo delima i istinom, činjenicom, i ja stalno kažem – psi laju, a karavani prolaze. I današnja inicijativa za promenu Ustava je nešto što su i druge države koje su članice EU, morale da menjaju, morale nekoliko puta čak da menjaju tekst Ustava, kako bi uspešno privele kraj procesa pristupanja EU, pa je tako i Srbija u statusu kandidata za članstvo i predstoji Ustavna reforma, koja se odnosi na pravosuđe sa ciljem jačanja sudske nezavisnosti, i tužilačke samostalnosti, kao jednim od osnovnih načela vladavine prava i time još jednom Srbija potvrđuje opredeljenost u sprovođenju reformskih procesa, ispunjavanju aktivnosti, iz revidiranog akcionog plana iz Poglavlja 23. Samo treba da budemo svesni da je Srbija u proteklih 10 godina prošla kroz sveobuhvatne reforme u pogledu pravosuđa, a sve u cilju da nova organizacija, sudova iznese sav teret reformi, a kao krajnji cilj je vidljiv samo razvoj u samom pravosuđu u našoj zemlji. Jedinstvena Srbija smatra da principi sudske nezavisnosti i nepristrasnosti predstavljaju centralni osnov za razvoj demokratskog i modernog društva koje je zasnovano na vladavini prava i da je sudska nezavisnost institucionalno sredstvo za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Tu ne sme doći do zloupotrebe ni po kojem osnovu jer jedini interes ove države treba i mora da bude jednakost i ravnopravnost za sve građane i pre nekoliko nedelja smo usvojili zakon o zabrani diskriminacije, i Zakon o ravnopravnosti, i oko tog zakona su se pojavile neke nedoumice. Zakon može da tumači ko kako hoće, i da li će se zakon menjati i to ćemo videti, ali ja prosto samo želim da kažem da to nije ženski zakon, da je to zakon koji daje jednake i ravnopravne šanse i muškarcima i ženama. Smatram da smo kao društvo odgovorni i zreli da gradimo zemlju upravo na ovim principima, i jedna od bitnih uloga za izgradnju upravo ovakvog društva imaju sudije, i dobar sudija je onaj koji je položio zakletvu da će suditi po pravdi i zakonu, koji nije potčinjen samovolji, već pošteno i časno radi svoj posao. Za Jedinstvenu Srbiju, jedini motiv, nije jedini motiv promena Ustava samo zbog obaveza koje imamo zbog pristupanja EU, već i potreba da naš ustavni sistem bude takav da omogući maksimalnu zaštitu, jednakost građana pred zakonom, pri čemu će garancija tih prava biti upravo jedan savremeniji izbor nosioca pravosudnih funkcija. Za svaku državu koja pretenduje da bude demokratska, važno je da ima najpre dobar i efikasan pravosudni sistem, iz kog proizilaze dobri pokazatelji i za ostale stubove vladavine prava, i Srbija je zemlja koja tome teži. Na putu ka EU, čije osnovne vrednosti obuhvataju vladavine prava i poštovanje ljudskih prava, Srbija u procesu pristupanja ovu oblast regulisala je kroz Poglavlje 23. Opšti zaključak Evropske komisije jeste da je pravosudni sistem Srbije ostvario izvestan nivo pripremljenosti. Ja ću se nadovezati na današnje izlaganje premijerke Brnabić. To svakako nije izlaženje iz teme. Kada je govorila o tome da nema zaštićenih u borbi protiv korupcije. Kao jednim od osnovnih ciljeva ove Vlade, pošto ja dolazim iz Kraljeva, gde je pre nekoliko godina otvoren sud protiv organizovanog kriminala, time smo pokazali da težimo decentralizaciji, da smo pokazali decentralizaciju u pravosuđu, ja sam sigurna da širom Srbije, u svakom gradu u Srbiji postoje sudije, postoje tužioci koji su spremni da se uhvate u najtežu borbu, ne samo u Srbiji, nego problem koji ima ceo svet, a to je borba protiv organizovanog kriminala. Jedinstvena Srbija podržava svaki napor ove Vlade da ojača vladavinu prava i da zajedno stvorimo jednu modernu i jaku Srbiju sa velikim međunarodnim poštovanjem. Poslanici poslaničke grupe Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržaće pokrenutu inicijativu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se potpredsednici Narodne skupštine, posebno, pošto se striktno pridržavala vremena predviđenog za poslaničku grupu, koje je sada potrošeno. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovana premijerko, poštovane ministarke, mislim da smo danas imali jednu od retko, to ne znači da imamo loše sednice inače, ali jednu od najkonstruktivnijih rasprava po određenoj temi koja je vrlo osetljiva i traži mnogo širok pristup da bi se raspravljalo kvalitetno. Gospođo premijerko, juče sam čitao posebno, sa velikom pažnjom, obrazloženje predloga koji je došao. Završio sam dan nezadovoljan time, jer su mi mnoge stvari u tom obrazloženju nedostajale. Vama hvala na uvodnom izlaganju, jer je meni upravo to falilo da vidim sve do kraja i da mi sve do kraja bude jasno. Bez tog vašeg uvodnog izlaganja ja bi ostao i dalje uskraćen. Ovako mi je sve čisto, obzirom da su kolege u toku dana dosta toga govorile. Danas mi je karakteristična sednica i po tome što smo se u raspravama pojedinaca najmanje u odnosu na prethodne sednice ranije ponavljali, nego je svako u svojoj diskusiji bacao težište na ono o čemu već nije govoreno. Ja ću to ispoštovati, takođe i faktički od onoga što sam mislio govoriti pre nego što je sednica počela, dosta toga je rečeno, tako da ću ja ostati na par kraćih stvari. Prvo, mislim da jedna ključna stvar koja važi u ustrojstvu zakonodavnom, pre svega, Ustavom ove zemlje, to je postojanje tri oblika vlasti i njihova samostalnost i nezavisnost. Ima jedan problem koji se meni stalno nameće. Mi često imamo u našem društvu eskalaciju nekog problema koji traje mesecima, pa da ne kažem i godinama. Pomenuću samo jedan sada aktuelan, evo ne prolazi sednica da ne pominjemo Đilasa i sve ono što je vezano uz njega. Meni se stalno nameće pitanje kada su takve stvari na delu, ja ne pamtim kada je iz sudstva neko samostalno pokrenuo ono što je u njegovoj nadležnosti, da se sudski i po tim pravilima taj slučaj ili ta pojava ili taj događaj koji se razvija, a šteti društvu vrlo direktno, da nikada ne pristupe oni sami. Znači, trebalo bi neko, Vlada ili neko da im, da ne kažem naredi, a s druge strane traži se samostalnost i da se to ne radi. Najčudnija je tu uloga, ja ne znam kako bi se ponašao u ulozi ministra pravosuđa, koji je, kao što je gospođa ministarka sada, koji je direktni pripadnik najvišeg organa izvršne vlasti, a s druge strane, vodi ministarstvo, vodi pravosuđe. Da li ćemo mi sada statutom da omogućimo i direktno kažemo da ministar mora i ima pravo da pokrene sudske organe, da ne kažem naredi, dogovori i traži da urade to i to? Da li će se reći da je to uticaj na pravosuđe? Da pravosuđe nije samostalno? Sa druge strane, ako to ne radi onda ne izvršava ono što Vlada treba da radi. Mislim da bi tu trebalo da nađemo još nekakvih razrada i dogradnje odredbi koje bi to jasno i precizno regulisale. Da završim sa tom temom. Mislim da pravosuđe ne može biti nezavisno i samostalno u okviru ovoga što sam ja rekao, ali može biti i to treba direktno reći, može biti i treba da bude nezavisno u stručnom radu, u donošenju odluka, donošenju presuda, itd. Tu ne sme biti nikakvog pritiska ni iz ove druge dve grane vlasti. To je jedna stvar koju sam hteo da kažem. Druga stvar. Meni je žao što su otišli ljudi koji su danas svojim nastupima razbijali tu konstruktivnost i konstruktivan prilaz ovome što je nama danas bilo na dnevnom redu. Ovde je interesantno sada, ja sam obraćao pažnju na to, karakteristično je da se nama sa ovakvim istupima koji odstupaju od ukupnog i jedinstvenog pravca delovanja u bilo kojoj oblasti koju raspravljamo, da su to uvek isti ljudi, to su tri, četiri čoveka kojima je jako stalo, pored onoga što raspravljaju i diskutuju da decidirano, jasno, precizno kažu da su oni protiv toga i da neće glasati. Moj je utisak, dopustite mi da pogrešim, da oni to govore zbog nekoga kome su dužni da polažu račune. Nemam utisak da su samostalno u to sve ušli, jer ne bi tako nastupali svaki put, bilo bi bar malo nekakvog konstruktivnog prilaza i pristupa, nego da je to tu umešano neko sa strane. Ja bih voleo da su tu i ja danas neću šire govoriti o tome, a mislio sam da govorim da su tu i ušao bih u raspravu sa njima po tom pitanju. Ne može tako u ovoj Skupštini, u Skupštini njihove zemlje, čiji su državljani, ne mogu oni od njih trojice dvojica da kažu, i to ista formulacija, da ne može u ovoj zemlji ova zemlja biti samo jednog naroda, srpskog naroda, a ne i njihova. Zato ja tvrdim da nisu oni to sami rekli, nego im je to neko rekao, a oni to nisu ni pogledali. Prva rečenica u Ustavu, u prvom članu kaže - Republika Srbija je država srpskog naroda i svih građana koji žive u njoj. Dakle, dolaze da razvaljuju ono što stvaramo. Ja ću to u lice da im kažem. Mislim da tako ne možemo da sarađujemo ovde u Skupštini. Može to i na drugi način da se kaže. Ali, oprostite, ja sam to osećao na taj način kako su iznosili, to je jedan prosto neprijateljski nastup. Ja sam se osećao nelagodno. I drugi to poteže, a isto mu to piše. Predlažem, žao mi je što predsednik Skupštine nije tu, ali mislim da bi mi kolege poslanici trebalo da se dogovorimo i da imamo svoje radne zatvorene sednice Skupštine povremeno, na kojima bismo razgovarali o tome kako treba da se ponašamo. Izvinite, to sve što su oni danas govorili je slušala kompletna naša javnost. Dakle, da imamo i takve sednice Skupštine na kojima ćemo se dogovarati kako moramo raditi, kako se moramo ponašati. Zaboravili smo na kodeks, zaboravili smo na sve. Bar pojedinci, izvinjavam se ostalima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Vreme predviđeno za poslaničku grupu je potrošeno. Reč ima narodna poslanica Dunja Simonović Bratić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, predsednice Vlade sa ministarkama i saradnikom, poštovane kolege, promena Ustava, najvišeg pravnog akta, simbola državnosti u jakom smislu te reči, jeste događaj od prvorazrednog značaja. Trebalo bi da bude donesena u radosti i veselju. Ipak, imamo nelagodu i atmosferu iščekivanja, hoćemo li glasati za zakon o promeni Ustava. Večno je pitanje šta dobijamo a šta gubimo? Mnogo godina su naša rukovodstva, od 2000. pa naovamo, u rezolutnoj odluci da Evropska unija nema alternativu prešla svaku meru dostojanstva, kako sopstva tako i države. Ovaj naš put se odužio, što smo bliže, stalno se dešavaju neke neverovatne pošasti, pandemija korona virusa, pre nje ekonomska kriza, pa migrantska, i sve i dalje traju. Od 2013. godine, kada smo dobili status države pridružene EU, traju tzv. pregovori i usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU na koji smo se obavezali. Ovom prilikom želim da čestitam svim našim diplomatskim predstavnicima koji su skeptičnim i prepunim predrasudama predstavnicima određenih zemalja u odnosu snaga veliki nad malim uspeli mnogo toga da preprave i poboljšaju u odnosu na prvobitne nacrte koji su stavljeni na sto. Sa druge strane, došli smo do trenutka kada mi kao predstavnici naroda koji su do sada imali jedini pravi puni legitimitet u izboru nosilaca pravosudnih funkcija, imamo šansu da se opredelimo. Na primer, za pet članova Visokog saveta sudstva i četiri člana Visokog saveta tužilaštva i većinom od tri petine glasova svih narodnih poslanika biramo vrhovnog javnog tužioca Srbije i odlučujemo o prestanku njegove funkcije. U odnosu na ono ranije, došli smo do krnjeg legitimiteta narodnih poslanika, a sve zarad krucijalne primedbe Venecijanske komisije da se smanji uticaj politike na nezavisnost pravosuđa. Ne treba biti istrenirani cinik pa reći da nema nezavisnih i da ako ima, to je svedeno na prost broj i u društvu ima status žive legende onoga koji je uvek drugačiji i diže glas, tj. onoga kojeg žrtva stoji na krstu za sve nas koji zavisimo i bdimo nad našim malim sudbinama. Zato odredba o nezavisnosti i kvalifikacija našoj Republici da je mlada demokratija deluje, u najmanju ruku, neprimereno. Jer, ako se brani pravosuđe od uticaja politike, što se ne brani od uticaja velikih korporacija, ambasada, finansijskih lobija, recimo, stranih banaka? Kada se radi o sintagmi "mlada demokratija", mora se reći da smo mi mnogo duže demokratija nego većina članica EU. Pod tim mislim na naše slavne ustave. Recimo, Sretenjski ustav iz 1831. godine, koji je bio inspirisan francuskim revolucionarnim nasleđem i prvi put uveo podelu na izvršnu, zakonodavnu i sudsku vlast kod nas. Ovde se računa da je demokratija stigla godinu dana posle NATO bombardovanja naše zemlje, gde su je krvavu, urušenu i zatrovanu zakucali na tarabu čuvenim izborima iz 2000. godine. I ovaj svetli dom u kom smo mi danas bio je žrtva mahnitog pirovanja. Mnogi naši kritičari su sada iskreniji nego tada, malo i razočarani što umesto krvi i osiromašenog uranijuma nisu potekli med i mleko. Ne smemo zbog svih naših žrtava dozvoliti, a i zbog naše dece da veštački stid i sram koji žele da nam usade u svest, gde od naših heroja i patriota prave zločince, poverovati, jer malo je falilo da u tome i uspeju. Zato se nadam i verujem da ćemo uspeti iz svih tih pregovora, a tek nam slede oni najteži, biti na visini zadatka koji nam je dat, koji u mnogome nismo birali. Mnogi naši ustavotvorci nisu danas među nama. Pre svih, mislim na velikog Ratka Markovića. Njegov doprinos teorijskom i praktičnom smislu je nemerljiv i tek će biti predmet ozbiljnog proučavanja. Iz Vladinog predloga o promeni Ustava u oblasti pravosuđa možemo uočiti potrebu za relaksacijom podela na izvršnu, zakonodavnu i sudsku vlast, sa prevagom na sudskoj. Otfrid Hefe, jedan od najčuvenijih nemačkih profesora filozofije i teoretičara države i prava, pisao je o tome u svom delu "Pravda". Ovu pojavu nazvao je državom sudija i izveo istorijsko-pravnu analizu kako je sudska grana vlasti u početku bila najslabija karika, a da je sada zarobila ostale. Mi kao narodni poslanici na neki način bivamo kastrirano. Oduzima nam se nešto što svaki parlament baštini. Nije primereno da sada baš tome toliko i aplaudiramo, ali šta je, tu je. Što bi naš narod rekao, predali smo se bez ispaljenog metka. Zato u delu koji nam svima sleduje apelujem da budemo što oprezniji i budniji na svaku sugestiju ili predložene iskorake u odnosu na ranije najviše akte. U životu živimo oslanjajući se na nadu, a u politici na izoštrena čula i jasno iscrtane crvene linije. Na kraju, mi ćemo živeti naše i njihove zakone. Implikacije na naše pravosuđe i, još važnije, naše građane svakako će biti jedna o tema kojima ćemo se intenzivno baviti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Dunji Simonović Bratić, posebno što je ovo bilo njeno prvo izlaganje, pretpostavljam, u ovom sazivu. Reč ima narodni poslanik Vuk Mirčetić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, poštovana premijerko, uvaženi ministri u Vladi Republike Srbije sa saradnicima, poštovani gosti i dragi građani Republike Srbije, svi koji pratite ovaj prenos, premijerka Brnabić je govorila o posvećenosti Vlade Republike Srbije vladavini prava u različitim oblastima, od borbe protiv korupcije, medija, izbornih uslova itd. Ja ću se osvrnuti samo na jedan od njih. Pričaću o bori protiv korupcije kao jednom od šest ciljeva Vlade Republike Srbije, odnosno jedan od šest ciljeva koji su postavljeni pred sve nas. Mi smo se bavili implementacijom GREKO preporuka i kada kažem GREKO preporuke, mislim, pre svega, na onih 13 GREKO preporuka. Od tih 13 preporuka, jedna nije do skoro započeta. To je preporuka koja se odnosi na Kodeks ponašanja narodnih poslanika i mi smo čak i to usvojili u ovom mandatu. Formirana je i Radna grupa za izradu operativnog plana za borbu protiv korupcije. Premijerko Brnabić, vi ste rekli da plan treba da bude gotov do kraja ovog meseca, što su izuzetno dobro vesti. Konkretni su rezultati. Ukoliko posmatramo samo prva četiri meseca ove godine, videćemo da je ogroman porast u broju otkrivenih krivičnih dela koja se odnose na samu korupciju i tu se jasno vidi da zaštićenih nema. Nema veze da li oni pripadaju SNS ili bilo kojoj drugoj političkoj opciji, jednostavno zaštićenih nema i ne treba da bude. Pre samog izlaganja, zbog građana Republike Srbije, ja moram da napomenem da se mi danas ovde načelno slažemo o tome da li ćemo prihvatiti predlog Vlade Republike Srbije ili nećemo prihvatiti predlog. Dakle, mi ovde treba da iskažemo saglasnost, da li smo mi saglasni da uopšte uđemo u promene Ustava Republike Srbije ili ne. Eventualnim usvajanjem predloga koji nam je uputila Vlada Republike Srbije, mi dajemo saglasnost na to da li ćemo da započinjemo tu proceduru ili ne. Srbija se nalazi na evropskom putu i postoje određene obaveze koje proističu iz pregovora sa EU. Međutim, mi ne ulazimo u ovaj veliki i ozbiljan proces samo zbog našeg procesa evropskih integracija, već i uopšte zbog unapređenja kvaliteta života građana Republike Srbije i to indirektno dalje doprinosi i povećanju plata, penzija, itd. Ono što je nama jako važno jeste taj osećaj građana da su svi građani jednaki pred zakonom i ono na čemu svi mi zajedno treba da radimo jeste da pravda bude, kao što je i premijerka jutros rekla, i brza i dostižna, a pravosuđe nezavisno i odgovorno. Za razliku od vremena kada je reforma pravosuđa koštala preko 40 miliona evra, ovoj današnjoj sednici prethodio je jedan ozbiljan pripremni period koji je trajao 18 meseci. Ovo je prvi put da smo mi imali jednu ozbiljnu, široku debatu da bismo ostvarili jedan široki društveni konsenzus. Dva puta je čak bila i konsultacija sa Venecijanskom komisijom i na kraju, u decembru prošle godine, Vlada Republike Srbije je uputila Narodnoj skupštini Republike Srbije Predlog za promenu Ustava. Bez obzira na to što su prethodne konsultacije koje je Vlada radila i prethodna javna slušanja i pozitivna ocena Venecijanske komisije, Narodna skupština Republike Srbije je organizovala javno slušanje. To je jedna serija javnih slušanja koja su bila i u sedištu Narodne skupštine Republike Srbije, ali i van sedišta i učešće su mogli da uzmu svi oni koji su bili zainteresovani da dođu na javno slušanje i da daju neku svoju sugestiju ili eventualno iskažu svoj stav. Ovom prilikom bih, a nećete mi, premijerka, zameriti posebno čestitao predsednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Jeleni Žarić Kovačević, na sjajnoj organizaciji javnih slušanja, jer su apsolutno svih predstavnici struke i predstavnici svih grana vlasti imali prilike da iskažu svoja mišljenja i daju svoj doprinos i ujedno da se zahvalim zbog toga što smo i mi kao članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo imali priliku da aktivno uzmemo učešće i damo svoj doprinos. Javna slušanja su važna, pre svega, zbog omogućavanja što šireg društvenog konsenzusa. S tim u vezi, već sam rekao, mi smo organizovali javna slušanja i u Beogradu, dakle, u sedištu Narodne skupštine Republike Srbije, ali i van Beograda, i to u Nišu, Novom Sadu i Kragujevcu. Važno je donošenje današnje odluke o prihvatanju predloga, kao i sve druge odluke o promenama Ustava, važno je da bude transparentno i inkluzivno, ali i da se čuje mišljenje struke. U skladu sa tim je zaista bilo jako važno organizovati ova javna slušanja. Predsednica Odbora, Jelena Žarić Kovačević, je rekla da je to bila najšira moguća javna rasprava i pribavljanje određenih korisnih mišljenja i sugestija i ostvarivanje saglasnosti u vezi sa ustavnim promenama koje treba da budu, i ovaj deo se meni jako dopao, i pravične i efikasne, ali i dugoročne, zbog toga što je predlog, tačnije proces promene Ustava jako kompleksan i relativno dugačak i, jednostavno, Ustav se ne menja svakog dana, tako da, i treba da bude što širi društveni konsenzus. Ministarko Popović, jako mi je drago što ste vi bili prisutni na apsolutno svakoj javnoj raspravi i što ste vi, samim tim što ste ministar i što ste bili prisutni, dali dodatnu snagu i dodatnu jačinu našim javnim slušanjima. Bili su prisutni svi predstavnici grana vlasti, diplomatskog kora, međunarodnih institucija, predstavnici struke, ali ne samo oni, nego i svi oni koji su želeli da iskažu svoj stav. I ovako širok društveni konsenzus je važan da postignemo, pre svega, zbog građana Republike Srbije. Na samom kraju, građani Republike Srbije će imati završnu reč i oni će na referendumu reći da li ove promene treba da se dese ili ne. Ono što je izuzetno važno za građane Republike Srbije, moje kolege su to ponovile više puta, ja ću ponoviti to još jednom, dakle, promene Ustava Republike Srbije, o kojima mi danas pričamo, se tiču isključivo pravosuđa. Dakle, ne obuhvataju ni u jednom jedinom segmentu preambulu Ustava ili bilo koji drugi deo, bilo koji drugi segment Ustava, ne diraju teritorijalni integritet Republike Srbije i samim tim, znači da Kosovo i Metohiju ostaje sastavni deo Republike Srbije. Dakle, ovo je bilo važno pomenuti najviše zbog toga što, i vi ste, premijerka, govorili o teme, i predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, Ivica Dačić, ja mislim i sve moje kolege koje su imale priliku da pričaju i u medijima, ali i ono što je važnije, u plenumu, o tome šta se menja, o čemu mi konkretno danas pričamo, da li se menja samo deo o pravosuđu ili ne. Zbog toga je bilo važno i važno je još jednom da pomenemo da se menja samo deo koji se odnosi na pravosuđe. U skladu sa svim onim što smo mi danas čuli, jasna je i posvećenost vas i predsednika Aleksandra Vučića, ali i Narodne skupštine Republike Srbije vladavini prava. I smatram da treba da usvojimo Predlog Vlade Republike Srbije. Ja ću zbog toga u danu za glasanje podržati ovaj predlog. Vama hvala na inicijativi.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Dubravka Kralj. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Uvažena predsednice Vlade, uvaženi članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas je kao prvi izlagač naše partije trebao da govori gospodin Toma Fila, koji je, nažalost, kasnio i evo, da je stigao dva minuta ranije, sada bi on govorio, što bi možda bilo interesantnije, ali ja ću pokušati veoma kratko da izložim neke svoje stavove vezano za Predlog za promenu Ustavu, pri čemu ću se, naravno, uzdržavati od prejudiciranja konkretnih rešenja. Amandmani koje je ministarstvo predložilo, izradilo već ranije i dalje figuriraju. Da li će oni postati predlog teksta amandmana koji će i doći na raspravu pred Skupštinom ili će pretrpeti neke korekcije, to ćemo još videti. To će tek biti predmet rasprave. Među njima sjajnih rešenja, ima i nekih kojima bih mogla da nađem zamerku. Ali, kao što sam rekla, o tome ćemo tek diskutovati na nekoj od narednih sednica. Sada hoću da prokomentarišem dve odluke, dve obaveze. Samo molim kolege za malo strpljenja. Razumem da smo ceo dan ovde i da je svima prilično naporno, ali prosto, da bi ovo izlaganje imalo smisla, ja molim samo za malo tišine. Maksimalno ću skratiti svoje izlaganje, iako bih o pravosuđu mogla da pričam jako mnogo. Želim samo da kažem da mi kao zemlja koja čvrsto drži pravac na putu ka članstvu u EU naravno da treba da ispunimo obaveze koje smo preuzeli Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju i u tom smislu podrška SPS naravno da neće izostati. Moje lično zapažanje jeste da se od nas traži da uvedemo standarde koji su na višem nivou od standarda koji postoje u zemljama članicama EU, ali nema problema. Slažem se sa premijerkom i sa poslanicima koji su ranije govorili, da je mnogo važnija obaveza koju imamo prema građanima Republike Srbije, jer oni veoma često odnos države prema njima percipiraju kroz rad sudova i tužilaštava. Zbog toga nam je neophodno nezavisno, samostalno i efikasno pravosuđe. Isto tako neophodno je da unapredimo položaj samih sudija i tužilaca i na tome je u prethodnom periodu i rađeno. Na nekoj od prethodnih sednica sam i govorila o ogromnim ulaganjima države u pravosudnu infrastrukturu. Palate pravde u mnogim gradovima su renovirane. Takođe, unapređen je odnos države prema sudijskim pomoćnicima i saradnicima, što je takođe važno. Oni zaista imaju mogućnosti da napreduju i prvi put su pre nekoliko godina primljeni u stalni radni odnos. No, da se vratim na pitanje nezavisnosti i nepristrasnosti, koja je za građane izuzetno važno, država iz dana u dan šalje poruku i demonstrira da nema zaštićenih, i to je izuzetno bitno. Kroz efikasno pravosuđe treba da pošaljemo poruku da nema nezaštićenih, već da će svako moći pred sudovima i tužilaštvima da dobije zaštitu svojih prava. Zato je neophodno da postupanje sudova i tužilaštava bude blagovremeno. Zbog toga pozdravljam napore Vlade Republike Srbije da iznađu normativan način za unapređenje efikasnosti sudova, kao i spremnost ministarke pravde na kompromis u iznalaženju najboljih rešenja. Imala sam i svoj predlog, koji bi to bio, ali sada ću ga preskočiti. U svakom slučaju, ono što je do nas jeste da obezbedimo institucionalnu nezavisnost pravosuđa, da obezbedimo da garancije budu što snažnije i što jače, kao i mehanizmi za njihovo ostvarivanje u praksi budu efikasni. Naravno, i da se mi kao zakonodavna i kao izvršna vlast u najvećoj mogućoj meri uzdržimo od svih uticaja na pravosuđe koji bi, eventualno, od nas mogli da dolaze. U praksi imam izuzetno malo iskustva, ali sasvim dovoljno da sam uspela da uvidim da srpsko pravosuđe ima izvanredne sudije i tužioce koji svojim znanjem i autoritetom zaista garantuju nezavisnost pravosuđa, ali isto tako ima izuzetaka u vidu sudija i tužilaca koji su nezainteresovani, a koje kroz unapređenje ustavnog okvira treba da motivišemo, a ni u kom slučaju kaznimo. No, od cele ove priče neće biti mnogo uspeha ukoliko ona ne bude u sintezi sa personalnom komponentom nezavisnosti. Dakle, i sudije se za svoj ugled i svoju nezavisnost moraju boriti podjednako kao i zakonodavna vlast, a u smislu iznalaženja najboljih normativnih rešenja. Znate onu izreku da ne čini funkcija čoveka, nego čovek funkciju. To važi, naravno, i za sudijsku i za tužilačku funkciju. Želim da dam jedan primer, budući da prilikom konstituisanja Narodne skupštine je bilo primedaba kako je funkcija predsednika Narodne skupštine manje značajna, da je protokoralna i možda je nekada ranije tako bilo, ali sada kada tu funkciju vrši Ivica Dačić, sada predsedniku Skupštine Republike Srbije aplaudira ruska Duma, sada predsednika Narodne skupštine Republike Srbije sa oduševljenjem dočekuju najvažniji ruski ministri, sada predsednik Narodne skupštine Republike Srbije učestvuje na ekonomskom formu u Sankt Petersburgu. Predsedniče, hvala vam na tom ponosu koji ste nam priuštili. Zbog toga u svim oblastima moramo da se trudimo da u svim oblastima omogućimo najboljima, najsposobnijima da dođu do izražaja. Isto tako moramo da ustrojimo sistem izbora sudija i tužilaca koji će omogućiti da to zaista budu ljudi od znanja i integriteta, što nije lako ni u jednoj oblasti, ni u jednom društvu, ali hajde da pokušamo najpre u pravosuđu. Hvala vam.
Hvala ti, Dubravka, imaću u vidu ovo što si me hvalila. Rekli su mi da su napravili strašnu grešku, da su zaboravili Miliju Miletića. Dva minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedniče Skupštine. Prihvatam izvinjenje. Koleginica je uvek bila u pravu i sada nema greške, ali vi ste tu da ispravite grešku. Zadovoljstvo mi je da govorim posle koleginice Dubravke koja je stvarno primer kako treba da se ponaša, kako izgleda poslanica, ali da mi niko ne zameri, vrlo je ozbiljna tema - promena Ustava, uvažena predsednice Vlade, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz najlepše opštine u Srbiji, to je opština Svrljig koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, to je grad Niš. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, izabran sam sa liste Za našu decu – Aleksandar Vučić. Kao i dao sada podržaću predlog Vlade za promenu Ustava zato što je potreba i zato što je nama potrebno da usaglašavamo puno naših stvari vezano sa zakonima EU, ali sa druge strane, nama je pravosuđe vrlo bitno i da to bude onako kako se kaže – za narod. Inače, pokazali smo da naša država, da naše pravosuđe radi svoj posao, da oni koji su krivi za to odgovaraju, da oni koji su krivi, koji su napravili greške, za te greške moraju odgovarati, bez obzira čiju partijsku knjižicu nose. Mislim da je ispravno da ovo podržimo, s tim što bih dodao nekoliko stvari, a o kojima je govorio i kolega poslanik pre mene, a to je Hadži Milorad Stošić, vezano za seoska područja, za selo, za gradske opštine. Recimo, gradska opština u Nišu ima nekoliko gradskih opština, nemaju status lokalnih samouprava, a imaju potrebu za nekim promenama, ali o tome ćemo govoriti naredni put. Inače, mislim da je ovo potrebna stvar i da Ustav treba ući u promenu, da ovo sve usaglasimo za dobrobit svih nas, a najviše zbog toga što je potreba da naše pravosuđe bude nezavisno, kao što je do sada. Nekada kada se govori o pravosuđu, govorio je Marijan Rističević, rekao je nekoliko stvari koje su onako pod znakom pitanja za određene funkcije, odnosno za određene ljude koje se bave pravosuđem. Možda bi trebale neke sudije da izađu na izbore, da se glasa za njih, kao što se glasa u Americi, ali ovde kod nas je demokratija, drugačije radimo i ja ću podržati ovaj predlog Vlade sa ciljem da to bude bolje, da se radi za narod i da oni koji su krivi za to odgovaraju. Hvala još jednom predsedniku Skupštine. Vi ste ispravili grešku. Hvala još jednom i sve najbolje.
Hvala. Reč ima Aleksandra Tomić, i to je poslednji prijavljeni diskutant. Izvolite.
Uvaženi predsedniče parlamenta, poštovana premijerko, poštovani ministri i ministarke, pošto svako danas ima pravo da se opredeli za rodno senzitivni jezik, pa eto koristim to pravo da pokažem kolegama da je to mogućnost. Ustav kao najviši pravni i politički akt podrazumeva pravo podjednako za sve građane Srbije, ali to pravo obavezuje i one koji obavljaju sada funkciju predsednika parlamenta i sve one koji su obavljali tu funkciju predsednika parlamenta i ranije. Nema protokolarnih funkcija, već ima tačno definisane nadležnosti koje su definisane Ustavom Srbije. Zašto ovo govorim? Zato što danas kada govorimo o predlogu ustavnih amandmana, koje treba Narodna skupština da razmatra i da napravi jedan konačni predlog o kome će se građani Srbije izjasniti kroz referendum, mi danas smo imali prilike da čujemo i pitanje nacionalnih manjina i formalno pitanje donošenja ovakvih odluka i videli smo da pojedini poslanici imaju različita gledanja na ovu današnju temu. U stvari, to je i suština demokratije, da o jednoj temi možemo da imamo različite stavove i da uz pomoć određenog konsenzusa u društvu donosimo odluke koje će biti opšte prihvatljive za celo društvo. Kroz sedam javnih rasprava, 32 predloga nacrta amandmana, mi danas govorimo o praktično oduzimanju nadležnosti poslanicima da ovde donose odluke koji sudija će biti izabran na koje mesto, u kom sudu i na koji način će vršiti svoju sudijsku funkciju. Do sada imamo postojeći Ustav koji na predlog VSS daje predlog Skupštini i narodni poslanici su ti koji donose odluke o pravosudnom sistemu, kako će on da funkcioniše kroz izbor svakog pojedinca. Prenošenjem praktično svojih nadležnosti na profesije na izbor Visokog saveta sudstva koji će donositi isključivo odluke o tome ko će biti sudija mi suštinski svoje pravo delegiramo na samo pravosuđe i time mi u stvari pokazujemo visok stepen demokratije i postizanje visokih standarda kada su u pitanju ljudska prava i to je ono što je jedan iskorak u društvu kojem treba svi podjednako da učestvuju. Moram da kažem da do 2012. godine smo imali pokušaj onih koji danas sebe nazivaju autentičnom opozicijom, i Đilasa i Vuka Jeremića, da jednostavno pokušaju da urade ovu reformu i tu reformu nisu sproveli ne samo zato što su bili nesposobni to da urade, nego zato što jednostavno nisu politički shvatili koliki je značaj u stvari u društvu imati nezavisne institucije. To ne kažem ja, ni SNS, nego to kaže gospođa Vida Petrović Škero, predsednica Vrhovnog suda Srbije koja je vršila funkciju od 2005. do 2009. godine i 2007. godine otvoreno govorila u javnosti o tom problemu. Kao posledica tog problema imali smo neuspelu reformu 2007. godine. Imali smo štetu od 44 miliona evra i videli smo kako to izgleda donositi odluke preko kolena i u skladu sa sitno sopstveničkim stranačkim interesima gde smo imali slučajeve da su opštinski odbori DS davali direktno predloge koje sudija treba da bude na kom sudijskom mestu. Mi smo od tada imali veliki posao i sproveli velike ekonomske i finansijske reforme prvo da bi mogli da otvorimo mogućnost da sprovodimo ovakve reforme u društvu kao što je reforma pravosuđa. Od 2017. godine Savet Evrope kao međunarodna organizacija, u kojoj je Srbija već 18 godina, koja je članica zajedno sa 47 zemalja, je jednostavno zajedničkim snagama u saradnji i sa Evropskom unijom i sa OEBS-om krenula u put demokratizacije ovog društva. Sproveli smo sve preporuke GREKO-a i to pre svega doneli Zakon o lobiranju kao jedan od najvažnijih zakona u kojima se sprovodi praktično demokratizacija društva u ovom ekonomskom smislu, zatim potpuno nov Zakon imamo o Agenciji za sprečavanje korupcije, koja je do sada bila Agencija za borbu protiv korupcije koja nije imala dvostepenost odlučivanja i na kraju smo doneli taj Kodeks ponašanja koji su ovde narodni poslanici sami o sebi trebali da sprovedu na jedan potpuno nov način. Sada onaj deo koji nije završen su bili praktično amandmani na Ustav. Amandmani na Ustav su pretrpeli više javnih rasprava nezavisno od ovih javnih slušanja koje je Skupština imala. Ja ću da vas podsetim da smo imali jednu javnu raspravu koja se odnosila na organizaciju Saveta Evrope i Ambasade Holandije gde su bili prisutni predstavnici međunarodnih organizacija, zatim Društvo sudija i Centar za pravosudna istraživanja. Zašto ovo govorim? Zato što svi znate da pojedine sudije koje se danas predstavljaju kao autentično nezavisne sudije, a u stvari predstavljaju politiku onih koji danas na Tviteru potpuno pogrešno predstavljaju nameru ove države da ide u demokratizaciju svog društva i naprave taj demokratski iskorak promene Ustava, praktično su se saglasile sa svim ovim promenama. I ta saglasnost je uvek tu bila kada su predstavnici pojedinih ambasada i međunarodnih organizacija, a kada dođu kući na domaći teren, kada imamo jednostavno predstavnike domaćih strukovnih udruženja onda glume negde svoju nezavisnost kroz određenu vrstu kritike koja jednostavno ne stoji. Zato je vrlo važno to danas reći da su i oni podržali ustavne promene i reforme i da Aleksandar Vučić nedvosmisleno ima podršku i onih koji ga kritikuju svakodnevno. Te kritike pokazuju da jednostavno su prazne puške i da ne stoje i da ono što su naša paradigma društva i politike Aleksandra Vučića jesu u stvari rezultati. Rezultati pokazuju da smo mi sposobni da otvorimo određena poglavlja i usvojimo ovde u Skupštini i kada je u pitanju Poglavlje 15. – energetika, i kada su u pitanju porezi, pitanje Poglavlja 16. koje su skupštinski odbori usvojili nedavno ovde u Skupštini i vratili Vladi da kao pregovaračke pozicije za klastere koji se odnose na konkurentnost i zelenu agendu smo spremni kao društvo u pregovorima sa EU kao jedno od najtežih poglavlja razgovaramo sa njima. Na EU će proceniti da li smo mi spremni da zaista idemo i korak dalje na tom putu, ali je bitno da smo mi stvorili uslove, ambijent u državi da oni postoje. Kao rezultat uopšte reforme pravosuđa treba reći da su brojevi predmeta u međunarodnim sudovima smanjeni, da su preporuke koje smo imali od međunarodnih institucija u demokratizaciji ovog društva veće od 95% i da je podrška u stvari svih onih organizacija koje su dale saglasnost pa i Venecijanska komisija pa i OEBS pa i Savet Evrope u stvari na strani Vlade Republike Srbije, predsednika države i svih ministarstava koja su učestvovala u ovako velikom poslu, a na kraju i samog parlamenta koji jednostavno je zajednički na ovom zadatku. Zahvaljujem vam se što ste danas saslušali sve ove predloge i sve ono što su poslanici imali da kažu, možda su neki videli jednostavno temu na potpuno drugačiji način, ali je bitno da se čuju i ta mišljenja, jer na osnovu tih mišljenja mi zaista pokazujemo koliki stepen standarda EU primenjujemo ovde. To smo najbolje pokazali za vreme pandemije. Vi danas članicama, zemalja članicama EU imate prilike da vidite kako izgleda demokratija u tim zemljama, a kako izgleda u Srbiji i kada je u pitanju vanredno stanje, i kada je u pitanju deo koji se odnosi na kretanje građana, na kretanje roba i usluga, na ono što je pitanje uopšte ekonomskih reformi i da mi nikada ne stajemo na tom putu. Znači, naš put je stalna promena i gradacija društva u pozitivnom smeru. To nam daje uslove da zaista razmišljamo o budućnosti naše dece i da ne brinemo za tu budućnost sve dok imamo zaista na čelu države gospodina Aleksandra Vučića, koji je pokazao zaista da je spreman u svakom trenutku zarad viših interesa da mnogo toga uradi možda što i nije politički popularno ni za SNS, ali je pokazao da jednostavno mi svi ovde treba da pratimo takav politički put, jer je to u interesu naše budućnosti. Zato ćemo u danu za glasanje podržati nacrt ovih predloga. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih, pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko još nije iskoristio svoje pravo? Reč ima Ana Brnabić.
Hvala vam. Želim još jednom samo da iskoristim ovu priliku da se zahvalim svim narodnim poslanicima na dobroj debati, na konstruktivnim savetima kojima treba i mi, na kraju krajeva, iz Vlade Republike Srbije da se bavimo, da vam u ovom izuzetno važnom i značajnom poslu za čitavu našu zemlju i sve naše građane poželim, kao Skupštini, mnogo sreće, da kažem da će naravno Vlada Republike Srbije biti tu uz Skupštinu, Odbor za ustavne promene, da nastavimo dalje da radimo sada na konkretnim predlozima amandmana ukoliko imamo večeras dvotrećinsku većinu za to. Da zamolim još jednom za maksimalnu fleksibilnost kako bi postigli društveni konsenzus potreban oko ovako izuzetno važnog pitanja, ali ipak na kraju krajeva uz zaista stalno imajući na umu da je ovo parekselans nacionalno pitanje, pitanje od nacionalnog značaja. I da moramo na kraju da se vodimo i tim društvenim konsenzusom, ali i sa druge strane time da građani, svi građani, narod Republike Srbije dobije zaista jedno efikasno pravosuđe kakvo odgovara potrebama jedne savremene moderne zemlje i demokratije koju će nam na kraju krajeva omogućiti još brži, još bolji ekonomski rast, napredak, vladavinu prava, jednako pravo za sve i kao što sam i rekla, dakle, i brzu, ali i dostižnu pravdu. Sva sreća i molim još jednom za podršku ovoj inicijativi Vlade Republike Srbije, zato što iskreno mislim da je ovo ogroman iskorak u pravom smeru za vladavinu prava i za našu zemlju uopšte. Hvala vam još jednom.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem pretres o Predlogu za promenu Ustava Republike Srbije. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika određujem ponedeljak 7. juni sa početkom u 18 i 37 časova, kao dan za glasanje o tački dnevnog reda Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u XII sazivu. Zahvaljujem se premijerki i članicama Vlade. Prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tački dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji, ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 209 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 203. stav 3. Ustava Republike Srbije, predlog za promenu Ustava usvaja dvotrećinskom većinom od ukupnog broja narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog za promenu Ustava Republike Srbije. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: od ukupno 213 narodnih poslanika, za – 207, protiv – troje, uzdržano – dva, nije glasao jedan narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština dvotrećinskom većinom usvojila Predlog za promenu Ustava Republike Srbije. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u XII sazivu. Isto tako, samo da vas obavestim, da vas podsetim da nastavljamo sa radom na Četvrtom vanrednom zasedanju, prekosutra u sredu, u 10.00 sati. Na dnevnom redu su Predlog zakona o nacionalnoj bazi podataka za sprečavanje i borbu protiv terorizma, tri zakona o garancijama za gasovode u Republici Srbiji i izveštaj o radu nekoliko nezavisnih tela. Planirano je da se radi u sredu i u četvrtak. Zahvaljujem se svima na prisustvu i radu. Hvala. (Sednica je završena u 18.40 sati.)