Dame i gospodo, ova skupština je obesmišljena ne samo time što se bitne odluke ne donose u ovoj skupštini, gde bi i trebalo, nego i time što te odluke donosi neko drugi, Vlada Republike Srbije, a ova skupština je samo paravan za odlučivanje. Možda je to i opravdano, možda sada može i televizija da ne poštuje to pa da nema TV prenosa. Gospodo, vladajućom većinom mi smo ukinuli demokratske osnove, za koje smo se izborili u proteklim godinama, ukinuli ste TV prenose. Ipak, znaće sve to da cene građani Srbije i znaće da cene i ulogu onih koji su obesmislili rad ove skupštine. Ovde se ne donose bitne odluke. Međutim, danas imamo jedan predlog Vlade, koji kao takav moramo podržati. Ujedno ovaj predlog ne može osloboditi Vladu od odgovornosti, koja se sastoji u tome što je prošlo više od dve godine da bi se ovakav zakon našao na dnevnom redu. Ovaj zakon je trebalo da bude pred nama najmanje pre dve godine, a ne pre dva - tri ili šest meseci. To je dokaz navodnog reformskog kursa vladajuće većine u ovoj skupštini, koja se sastoji od poslanika i običnih građana. To je dokaz sve reformnosti, jer svi znaju i niko neće osporiti, čak ni ljudi koji nisu ekonomisti i nemaju veze sa finansijama, da je u jednoj državi, koja pretenduje da bude bogata, jaka, demokratska, osnov privreda, industrija, privredna aktivnost. Nije bilo bitnih pomaka za protekle dve godine, niti je bilo ozbiljne strategije da se oživi privredna proizvodnja u ovoj državi, da se omogući i pospeši razvoj malih i srednjih preduzeća i privatnog preduzetništva. Sve te aktivnosti uglavnom su se svodile na lepe želje i reči, a kao što smo saznali prošle nedelje od gospodina ministra Vlahovića, Vlada je tek početkom ove godine usvojila "Strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća". Ponavljam, dve godine nakon toga što je bila obavezna i što je morala po svim svojim principima i po osnovnoj odgovornosti da učini - a to je trebalo da bude učinjeno još početkom 2001. godine! Neko će reći - bolje ikad nego nikad. Međutim, ne samo da je vreme novac, nego ovo propušteno vreme ne može se ni u kom slučaju nadoknaditi. To vreme je otišlo jednom za svagda i ovog trenutka se nalazimo tamo gde smo bili a gde je trebalo da budemo početkom 2001. godine. Kao što sam rekao, Predlog zakona je trebalo uputiti mnogo ranije. Istakao bih da u ovom predlogu zakona dve odredbe govore o onom što je bitno, što bi trebalo da bude cilj, sadržina ovog zakona, a to je pružanje garancije i supergarancija malim i srednjim preduzećima i preduzetnicima. To je član 1. i član 9. Sve ostalo je osnivanje jedne agencije, koja će ući u grupu od više desetina agencija, u grupu malog broja agencija koje su ustavne i po zakonu osnovane. Gro tih agencija, više desetina je protivzakonito osnovano odlukama Republičke vlade, odnosno neodgovornim ponašanjem i radom te Vlade. Dakle, imamo samo dva člana koji govore o suštini, cilju donošenja ovog zakona, a svi ostali su već, svakodnevno, viđeni u ovom parlamentu: određivanje upravnog odbora, nadzornog odbora, direktora, što predstavlja suštinu gotovo svakog zakona, koji ovde usvajamo. Normalno, neću lamentirati nad tim, ali ću podsetiti na odluke i strategiju ove vlade, kojoj smo, nažalost, i mi početkom 2001. godine verovali, da je potrebno u državnoj upravi, odnosno u državnoj administraciji, u toj prvoj godini, smanjiti broj zaposlenih za dvadesetak posto. Ne da nije smanjen broj zaposlenih za protekle dve i po godine, nego je višestruko uvećan i to je otprilike iskrenost onih koji nam predlažu i ovaj zakon. U članu 1. lepo je predviđeno, i to moramo podržati, da će se radi obezbeđivanja uslova za podsticanje razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzetnika u Srbiji osnovati garancijski fond. Međutim, ovo što se tiče preduzetnika verovatno će ostati mrtvo slovo na papiru, jer ne samo da će pažnja biti poklonjena malim i srednjim preduzećima, što je i normalno, a preduzetnici će vrlo teško moći da dobiju garancije po ovom zakonu i po uslovima poslovanja fonda, koji će se naknadno utvrditi odlukom upravnog odbora fonda. Zamerio bih da u ovom zakonu ima malo transparentnosti. Namerno pominjem reč transparentnost, jer je to veoma popularna reč, pa preko te reči pokušavamo da prikrijemo sve što ne želimo da se vidi. Tako je veoma neozbiljno u ovom zakonu ne dati makar osnovne uslove kako, kome i pod kojim uslovima će se vraćati taj novac. Znači, te osnovne uslove treba predvideti zakonom, a onda dati mogućnost da opštim aktom upravni odbor ili neko drugi, Vlada Republike Srbije, određuje uslove davanja garancija i supergarancija. No, i ovakav zakon se može primenjivati uspešno, ali ovakav zakon ne može uspešno primenjivati Republička vlada. Ne samo ovaj zakon, jer koliko god da su dobri i svi drugi zakoni, oni ne proizvode ili sumnjam da će proizvesti ono dejstvo koje je potrebno, jer nema ozbiljne namere niti volje, ni strategije nosilaca vlasti u ovoj Republici; a znamo gde je mesto odlučivanja, da te zakone sprovode i da u konkretnom slučaju ožive proizvodnju, odnosno privredne aktivnosti u Srbiji koje su uslov za sve sledeće reforme ili demokratizaciju u društvu. Mi smo iz izlaganja ministra Vlahovića saznali, čega inače nema u Predlogu zakona, da će biti pružene garancije do visine od 50%. To je problem, kao što je već istaknuto, jer kako će preduzetnik doći do ovih garancija - znam, vrlo teško - a kako će malo i srednje preduzeće obezbediti drugih 50% garancija? Svedoci smo i sa ove govornice sam kritikovao Zakon o premeru i katastru, kazao sam da on neće zaživeti tako brzo kao što ste vi to zamislili i rekli, jer velika većina ili gotovo sva imovina velikih i malih preduzeća nije uknjižena, pa zato i nije moguće koristiti, po osnovu te imovine, garancije i podizati kredite. Takođe, nemamo ni zakonom regulisane uslove da kao garancija, na primer, bude i dragocenost. Znači, nema ozbiljne namere i nema strateške namere da se krene sa oživljavanjem proizvodnje. Isto tako, fond koji je predviđen za ovu svrhu, a za Garancijski fond to je iznos od 600 miliona dinara, kako je rekao ministar, mislim da je beznačajan iznos i njime se ne može mnogo postići osim neke medijske propagande rada i Parlamenta i Vlade. Beznačajan je iznos a može da dođe do situacije da i taj iznos ne bude iskorišćen, jerpretpostavljam da postoji velika opasnost kao što je to bilo kod Fonda za razvoj malih i srednjih preduzeća, gde dajem primer Leskovaca gde su data neka sredstva ali su uslovi za davanje kredita bili jako teški i nepovoljni za mala i srednja preduzeća, pa gro tih para nije iskorišćen. Setite se da je to medijski propraćeno veoma naglašeno, sa krupnim rečima, posetom pokojnog premijera Leskovcu. Sredstva su povučena vrlo tiho, bez medija i bez ikakvog saopštenja. Jer, ljudi nisu mogli pod tim uslovima da iskoriste te, navodno, ponuđene kredite. Dakle, bukvalno se to svodi na sledeće: ponudim nešto ili vi ponudite nešto što korisnik ne sme da prihvati jer sebi stavlja omču oko vrata ukoliko te uslove prihvati. Verovatno će i ova sredstva biti dovoljna za ovaj garancijski fond jer inače i ne bi u ovako malom iznosu bila izdvojena, a verovatno će i uslovi biti oštri; možda i neće biti uslova, zavisiće sve od nekog pojedinca sa vlasti, možda će se za kredit tražiti i pristupnica Demokratskoj stranci itd. Pretpostavljam da će ova sredstva biti dovoljna, a medijski će ovo biti eksponirano utoliko da, evo, vladajuća većina poslanika i građana, Republička vlada misli toliko o privredi koja se ne pokreće više od dve i po godine; podsećam vas, svi pokazatelji u odnosu na prva tri meseca prošle godine, a isto i u odnosu na bilo koji period od pre dve i po godine, prikazuju pad proizvodnje, porast nezaposlenosti i svi ekonomski i statistički kriterijumi pokazuju da ne dolazi do oživljavanja privrednih aktivnosti, već dolazi do daljeg pada. Postavlja se pitanje da li ima dna, da li ima kraja propadanju? Mislim da pod ovom vladajućom većinom nema kraja propadanju. Propadanje može ići sve dotle dok je ova vlast koja nema podlogu u želji naroda u izborima. Osnovna stvar i ono na šta smo ukazivali, odnosno na šta ste i vi ukazivali u kampanji 2000. godine, jeste da ćete privući strani kapital. Toga nema. Bile su samo navodne donacije koje prestaju i koje će doći na naplatu kroz godinu ili dve, a većina od onoga za šta je rečeno da su donacije u stvari bili su krediti. Drugih bitnih pomaka nema. Nema rezultata! Ovaj zakon ćemo usvojiti bez obzira na sve kritike, jer je on morao biti mnogo ranije donesen. Doduše, mogao je temeljnije i bolje da reguliše tu materiju, ali ovakav zakon dati u ruke ovakvoj vlasti, znači da on neće biti primenjivan. Daj Bože da grešim i da nisam u pravu, ako je tako prvi ću vam se izviniti, ali posmatrajući sve do sada donesene zakone, koji se primenjuju selektivno, znajući dosadašnje načine ponašanja, znajući šta želi vladajuća većina, sumnjam da će i ovaj zakon biti uspešno primenjivan, i sumnjam da će u dogledno vreme biti preduzete adekvatne mere za oživljavanje procesa proizvodnje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, posle njega narodni poslanik Srđan Petrović.
Radi davanja garancija koje će služiti za razvoj malih i srednjih preduzeća, država, odnosno Vlada Republike Srbije osniva Garancijski fond čiji će osnovni zadatak biti izdavanje garancija, odnosno supergarancija na ime obezbeđivanja dela kredita koje banke i druge finansijske organizacije u Republici Srbiji odobravaju malim i srednjim preduzećima, a to sve stoga što kod banaka ne postoji zainteresovanost da se malim i srednjim preduzećima daju krediti, odnosno garancije, s obzirom na malu vrednost koju mogu položiti kao zalog tim kreditima. I kao nekada u doba realnog komunizma ili socijalizma, u vreme kada je dominantnu ulogu u državi ostvarivala jedna partija, Savez komunista, kada je država brinula o svemu, kada su građani od države očekivali i platu, i penziju, godišnji odmor, i stanove itd, kada su u svemu zavisili od države, i imali strah od te države koja sve to obezbeđuje, vraćamo se na istovetne oblike ponašanja. Država će biti garant nekome, a ne banka. Kaže se da je stanje u našim bankama i u našem bankarstvu takvo da ne može obezbediti određena sredstva za razvoj malih i srednjih preduzeća, da banke nemaju nameru da u ta preduzeća ulažu, a banke se navodno vode profitom - ako banke nemaju interesa zašto bi država to radila? Ono što me najviše plaši jeste mogućnost da se garancije daju selektivno. Nedavno smo imali, ovih dana to još traje, štrajk i blokadu autoputa koji su organizovali proizvođači šećerne repe. Ministar Đelić kaže da Vlada nema nikakve obaveze prema njima, ali će ove godine dati izvesnu količinu šećera kako bi se podmirili dugovi proizvođača. A šta ako sutra put budu blokirali proizvođači duvana, pa opet Vlada kaže da nema nikakve obaveze, pa opet pod pritiskom popusti?! Zar nije moguće da i u ovom i u drugim slučajevima garancije dobiju samo oni koje osnivaju ili vode neki rođaci ili prijatelji članova Vlade ili članovi političkih stranaka? Na kraju, zašto i postoji Fond za razvoj, zašto se prave paralelne organizacije? Mislim da ima previše komunističkog duha u Predlogu zakona, kao i u mnogim zakonima koje predlaže ova vlada. Ne možete još uvek da se otarasite toga da mnogi od vas žive u nekom vremenu kada je uloga države bila dominantna. Danas se prelazi na nešto što se zove privatno vlasništvo, nešto gde je zadatak države i zakona da se stvore samo ambijent i uslovi, da se vrši razvoj privrede, pa i malih i srednjih preduzeća, a ne da se utiče, da se deli novac itd. Nije Vlada Božić-Bata da tako postupa. Mislim da je već krajnje vreme da se naši eksperti, koji u međuvremenu postaju istaknuti članovi stranaka, oslobode tih navika i da donose zakone kakvi su primereni ovoj državi. Šta je loše u tome što je jedan ekspert postao član stranke? Mali li je razlog biti član Demokratske stranke?
Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, zakon o Garancijskom fondu je jedan od sistemskih zakona, ali manjeg reda značaja. On dolazi u trenutku kada imamo strašno otežanu situaciju u privredi, lošu konjunkturu, u zemlji u kojoj je pad privredne aktivnosti evidentan, pad zaposlenosti, pad industrijske proizvodnje. Ovaj zakon je dobar i DSS će ga podržati, ali je pitanje šta on može nama da donese - u zemlji gde je, kao što sam rekao, pad privredne aktivnosti, gde smo imali, prilikom zamene maraka i ostalih deviza u evro, zamenu od četiri milijarde evra, sigurno da postoji slobodnog kapitala, ali taj kapital nije uložen. U našu zemlju su došle strane banke. Očito je da od tih banaka, nažalost, nema mnogo vajde u smislu kreditiranja domaće privrede. Domaće investicije su nam neophodne kao i strane investicije i ima prostora, naročito u oblasti malih i srednjih preduzeća, da se one pojačaju. Postavlja se pitanje zašto tih domaćih investicija nema? Da li je ova država, ova vlada garant da će te investicije biti realne, da će moći da se isprate onako kako valja ili ne? Trenutno situacija sa kreditiranjem malih i srednjih preduzeća nije ružičasta. Mi smo početkom 2001. godine imali ulazak nekoliko banaka, kao što je, recimo, Micro finance banka, koje su najavile da će se baviti, pre svega, kreditiranjem malih i srednjih preduzeća i preduzetnika. One su imale neke svoje instrumente garancija koje su delimično bile pokrivene zakonom, delimično nisu. Pokazalo se da nije bilo previše efekata tog kreditiranja, jer podaci o broju novoosnovanih radnji po pojedinim opštinama, može da se uzme i kao primer Grad Beograd, pokazuju da je bilo povećanja, ali nije bilo velikog povećavanja broja, recimo, samostalnih radnji. Imali smo još neke kreditne linije Evropske banke za obnovu i razvoj, koja je, koliko se sećam, plasirana preko Eksim i Novosadske banke. Tu su sredstva garancije bili uglavnom biznis planovi. O tome se u početku pričalo, bilo je dosta reklame, a nema nekih podataka o bogzna kakvim efektima. Vlada i ministarstvo nam govore da je cilj novih milion radnih mesta u ovom sektoru i 400.000 subjekata. To je nešto što je uzeto kao cilj kada se gledala analiza okolnih zemalja, zemalja slične veličine i struktura njihove privrede. To je sigurno nešto što bi bilo dobro da mi imamo u našoj zemlji, samo je pitanje u kom će se periodu to ostvariti. Ovako kako idemo, to se sigurno neće brzo desiti. Pitanje je da li će sam Garancijski fond to potpomognuti. U ovom zakonu je data ta pravna struktura Fonda. Neke stvari će se videti iz samog Statuta Fonda. Najinteresantnije je koje će kriterijume imati Fond za davanje tih supergarancija bankama za kredite koje će one odobravati privatnim preduzetnicima i malim i srednjim preduzećima. To je nešto od čega će najviše i zavisiti efikasnost ovog instituta. U oblasti privatnog preduzetništva su najavljene neke promene. Sigurno da će doći do neke vrste izjednačavanja statusa malih i srednjih preduzeća, uopšte preduzeća kao pravnih lica i privatnih preduzetnika kao fizičkih lica. To je nešto što je korak ka nekim evropskim normama, evropskim pravilima. Kada uđemo u taj proces, trebalo bi paziti da ne dođe do komplikovanja rada, pre svega, privatnim preduzetnicima, u smislu vođenja knjiga i sličnih stvari. Naročito je važno nešto što je najavljeno, a to je da Agencija za mala i srednja preduzeća dobije ulogu organizacije koja bi registrovala i privatne preduzetnike i mala i srednja preduzeća. Znači, da se to izmesti iz sudova, odnosno iz organa lokalne samouprave, gde je bilo do sada. Sigurno da to nije dobro ako se u tom vidu ostvari, naročito ako se uzme primer Grada Beograda, gde se sada registracija samostalnih preduzetnika vrši na opštini; to je dobro zato što se u opštini nalazi odeljenje poreske uprave i drugi organi koji su potrebni preduzetnicima, pa mogu sve na jednom mestu da obave. Ukoliko se to centralizuje na nivou Grada Beograda, to sigurno neće biti dobro. Primer sa taksi-prevoznicima koji svoju registraciju obavljaju na nivou Grada, sigurno najviše o tome govori. Što se tiče Garantnog fonda, za početak je predviđen iznos odnešto manje od deset miliona evra. Taj iznos sigurno nije veliki i to najbolje može da se vidi ako se uporedi u odnosu prema, recimo, osnivačkom kapitalu koji je potreban za osnivanje preduzeća, koji je pet hiljada dolara. Tu se najbolje vidi da je taj iznos od deset miliona evra apsolutno mali. Govorio sam već o bankama, da postoji jedan prostor da banke nerado ulaze u kreditiranje malih i srednjih preduzeća, a naročito privatnih preduzetnika. Neke strane banke su svojevremeno stavile donju granicu kredita koji odobravaju na 100.000 evra, 200.000 maraka. To sigurno nije nešto što bi moglo privatne preduzetnike da zainteresuje, pogotovo na početku njihovog rada. DSS će ovaj zakon podržati. U svakom slučaju, bolje išta nego ništa. Nadamo se da će taj Garancijski fond prerasti u jednu ozbiljniju instituciju u narednim godinama. Potrebno je da on počne da radi, da se konstituišu njegovi organi, da se izradi statut.Dobro je što se on preko zakona osniva. To sigurno podržavamo. Dalji razvoj ovog instituta, garancije, supergarancije bankama za kredite privatnim preduzetnicima i malim i srednjim preduzećima, dalji razvoj tog vida delatnosti sigurno će biti uslovljen i našom makroekonomskom situacijom, globalnim investicijama u privredu države i jednim delom i efikasnosti samog ovog fonda.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista izražavam žaljenje što nije ovde ministar Vlahović, jer je posebno zadovoljstvo napadati zakon kada su ministri tu. Naravno, htela sam i da mu čestitam na izboru za člana Glavnog odbora Demokratske stranke. To je za svakog političara, pretpostavljam, najvažnija funkcija, mnogo važnija nego državna funkcija. Sad bar znamo da nije ekspert, nego je političar. Pošto se radi o ministru za privatizaciju i ministru za privredu, mada smo ga češće viđali i prepoznavali u funkciji ministra za privatizaciju i rasprodaju državne imovine, pretpostavljam da se danas sastaje sa nekima od ovih štrajkača, bilo "Kragujevčanke" iz Kragujevca bilo "Srbijanke" iz Valjeva, i da se malo pozabavio privredom i ako je to razlog što sada nije ovde, ja to opravdavam. Što se tiče samog zakona o Garancijskom fondu, pre bi to trebalo da bude zakon o osnivanju garancijskog fonda. Ma koliko ovaj zakon bio dobar ili loš ovo praktično i nije neki poseban sistemski zakon, kako to reče moj prethodnik, već zakon o tome da se osniva garancijski fond; gde mu je sedište, kakvo svojstvo ima, ko su organi ovog fonda i apsolutno ništa više. Prema tome, radi se samo o očekivanju predstavnika vladajuće većine, odnosno Vlade da bi se u javnosti stekao neki utisak da će ovo potpomoći razvoj malih i srednjih preduzeća; a na to kako će mala i srednja preduzeća preživeti ovako tešku privrednu situaciju i pad privredne aktivnosti, neće uticati ovaj zakon, već celokupni privredni milje i ekonomska politika koja se vodi u ovoj zemlji. Pošto znamo da su uništene domaće banke, da su došle neke strane banke sumnjivog kredibiliteta, sada treba tim bankama garantovati za nešto kredita koji će davati, ali kao hipotekarne kredite, privrednim subjektima koji predstavljaju mala i srednja preduzeća; dakle, ne misli se na velike privredne subjekte i pretpostavljam da se odnosi i na osnivače trgovinskih, zanatskih, ugostiteljskih radnji. Sredstvakoja je za to država izdvojila kao osnivački ulog u ovaj fond iznose, koliko smo videli iz zakona i obrazloženja, 600 miliona dinara. Šeststo miliona dinara otprilike pokriće, koliko bih ja mogla da procenim, vrednost nepokretnosti poslovnog prostora, opreme, sve ono što je potrebno da počne da radi ovaj fond, a od tog kapitala koji bi trebalo da predstavlja garanciju ostaće veoma malo. Sistemski mislimo, mi iz Srpske radikalne stranke, da je pogrešno da se država mnogo meša u privredne tokove. Ako u obrazloženju stoji da u ovim uslovima tranzicije privredni razvoj Republike Srbije treba da se zasniva na afirmaciji tržišne ekonomije utemeljene na privatnom vlasništvu, liberalizaciji unutrašnjih ekonomskih tokova, uz stvaranje stimulativnijeg ambijenta za direktne strane investicije, kao i razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, onda ne vidimo šta je svrha ovog zakona - jer, on neće stimulisati strane investicije, a na razvoj malih i srednjih preduzeća uticaće utoliko koliko su ta preduzeća sposobna da svojom imovinom garantuju za kredite koje uzimaju. Mali je broj tih koji će to uspeti; a da neki iz armije ljudi koji su ostali bez posla, sa idejom, sa nekim projektom, otpočnu neku delatnost, računajući na neki kredit od bilo koje banke i na garanciju ovog garancijskog fonda za dobijanje kredita, to je prosto nemoguće, jer on jednostavno nema imovinu, onih 50% za koje mora sam da garantuje, sa kojom bi to mogao da obezbedi. Ovde se postavlja pitanje, zašto se država uošte u to meša? Zašto država da garantuje bankama za njihov poslovni rizik? Neka banka pronađe drugu banku koja će dati supergaranciju. To bi bilo nešto što je, po nama, normalno, a pogotovo ako imamo u vidu da hoćemo da razvijamo tržišni ambijent, odnosno tržišnu ekonomiju. Nama ministar ovde reče, u svom ekspozeu, da je strategija da od 270.000 preduzeća dođemo do broja od 400.000 privrednih preduzeća, a pošto nije ovde ja ću postaviti pitanje - koliko je tih privrednih preduzeća bilo 2000. godine? Mislim da je bilo više od ove brojke koju je on sebi postavio ili je Vlada sebi postavila za cilj. Sigurno veća od 400.000! Sredstva banaka su, to nam je svima poznato, prilično ograničena; ograničena i za kredite i to samo po sebi onemogućava konkurenciju. Ovakva politika, koja se vodi po pitanju kamata, dodatno otežava i onemogućava svim zainteresovanim privrednim subjektima da uzimaju kredite, a, iskreno rečeno, sumnjamo u to kako će ovaj garancijski fond i na osnovu kojih kriterijuma odlučivati za koji će kredit dati garanciju, a za koji neće. Pošto će kredite dobijati samo oni koji budu imali mogućnosti da obezbede ovu garanciju, mislimo da tu ima dosta prostora za zloupotrebu, za selektivnu primenu zakona i selektivno davanje garancije. Istina, nema ni stavke u budžetu od 600 miliona dinara koji garantuju ovaj osnivački ulog, pa ne znamo na osnovu čega će ta sredstva biti prebačena ovom fondu i zašto je ovaj zakon mesecima čekao da uđe u skupštinsku raspravu, očigledno je čamio čekajući u nekom cepter loncu. Samo obrazloženje koje nam daje predlagač - da ovaj garancijiski fond treba da stvori povoljnije uslove za nastanak novih i razvoj postojećih malih i srednjih preduzeća i preduzetnika - jeste spisak lepih želja. Neće sigurno uticati na nastanak novih, a uticaće na razvoj nekih postojećih malih koja budu uspela na osnovu svojih veza i vezica da dođu do garancijskog fonda. Jedan od najvećih problema malih i srednjih preduzeća, u ovom trenutku, jeste nedostatak finansijskih sredstava i teškoće prilikom njihovog obezbeđenja, pa smo otuda i imali ovaj zakon o finansijskom lizingu sa istim ciljem. Sada bi,praktično, ovaj garancijski fond mogao u paketu da se posmatra sa tim zakonom, jer on treba da obezbedi garanciju za one koji bi uzimali kredite za kupovinu opreme i davanje u finansijski lizing i mislim da će to pre biti sredstva namenjena onima koji će biti davaoci finansijskog lizinga nego malim i srednjim preduzećima za direktne kredite od naših banaka. Takođe, predlagač trvrdi da su banke okrenute finansiranju velikih preduzeća i da nisu značajno zainteresovane za mala i srednja preduzeća zbog povećanog rizika, usled toga što oni koji žele kredit ne mogu da hipotekom ili zalogom garantuju za deo sredstava kredita.
Da li koristite i sledećih 10 minuta?
Da. Mi ćemo imati, koliko smo čuli, na dnevnom redu, možda već na sledećem zasedanju, i taj zakon o zalogu; ali, iskreno rečeno, sve je nedefinisano, finansijska sredstva, neke pokretne stvari, dragocenosti na koje se zaloga odnosi, na koje država računa, a ne znamo odakle joj projekcija, koliki je iznos tih sredstava, koliko iz toga može da se izvuče kao mogućnost da se neka pokretna dragocena stvar da u zalogu da bi se na osnovu toga dobila finansijska sredstva za kredit. Neko ima, verovatno, procenu o tome koliko toga kod građana ima i koliko to može da se upotrebi. Nemam utisak da to može značajno da utiče. Možda to u nekim državama i može, ali u našim uslovima to ne može, sigurno, a dukati su davno potrošeni, ne znam koje bi to druge dragocenosti, sem ako malo ne počnemo da rijemo i da tražimo ćupove,možda ih negde ima, možda su dedovi nekome ostavili. Tvrdi nam se u obrazloženju da je u situaciji, kada postojeći fondovi nisu dovoljni za značajnije investiranje u ovaj sektor, neophodno konstituisati poseban garancijski fond; ne znam na koje fondove misle, ali Fond za razvoj postoji još uvek u državi i ima sredstava. A kako se tim sredstvima raspolaže i kome se daju? Pretpostavljam da i to nije dobar način za tržišnu ekonomiju, jer i u takvoj situaciji kada se država pojavljuje kao kreditor, to je potpuno suprotno tržišnim uslovima poslovanja i tu, takođe, postoji mogućnost da se po nekim merilima, koja nisu samo tržišna, dodeljuju ovom ili onom. Previše mešanje države u ovakve stvari vraća nas u onu plansku privredu, od koje navodno hoćemo da pobegnemo. Nema šta mnogo i konkretno o ovom zakonu da se kaže. Nešto amandmana smo podneli u cilju poboljšanja teksta zakona, a nekoliko amandmana da se suštinski utiče na sam zakon. Mislimo da je taj zakon suvišan i da neće doneti one rezultate koje Vlada očekuje. A i da je najidealniji zakon, mi svakako ne bismo glasali za zakon koji predlaže Vlada koja je uvela medijski mrak u Srbiju, koja proganja svoje političke protivnike; hapsi političke protivnike, oduzima poslovni prostor političkim strankama, konkurentima u sistemu gde demokratija prelazi u autokratiju, gde ima revanšizma! Mi ne možemo da podržimo ništa što takva Vlada predlaže. Koliko vidimo, nema potrebe ni da vas više mnogo napadamo, mislim na Vladu Srbije. U Vladi Srbije se sada ministri međusobno dovoljno napadaju i sve što treba da znamo o Vladi, odnosno sve ono što smo do sada mi govorili, potvrdiće sami članovi Vlade u međusobnim optužbama. To nam već govori da je vremei da ekonomsku politiku, državnu politiku počne da vodi neko drugi i da treba da se raspišu vanredni, odnosno prevremeni republički izbori, kako bi sve institucije u ovoj državi počele da funkcionišu na legitiman i legalan način. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, a posle njega narodni poslanik Vladan Jovičić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o Garancijskom fondu je izuzetno bitan zakon iako ga čini samo 25 članova. Ali ovaj zakon određuje samo uslove i način osnivanja Garancijskog fonda, imajući u vidu da će konkretno pravilima i normativnim aktima upravnog odbora, odnosno skupštine ovog fonda biti opredeljena pravila davanja garancija, takođe i rada ovog fonda. Stvaranje Garancijskog fonda, kao finansijske institucije, koja se osniva i počinje sa radom na osnovu državnog kapitala koji se izdvaja iz budžeta, opravdano je u ovim smutnim, teškim i nesigurnim vremenima, kao i u uslovima privređivanja koji iz dana u dan postaju sve teži i neizvesniji. Garancijski fond bi trebalo i mogao da bude vrlo značajan faktor učešća državne politike, a pre svega finansijski, kroz ovaj fond u razvoju postojećih, a takođe i stvaranju povoljnijih uslova za brži razvoj i nastanak novih malih i srednjih preduzeća, odnosno zanatskih radnji. Odmah bih rekao, pošto ovde nije ministar Vlahović, on se polomi, kao ministar, vodeći politiku, pomažući i dajući podršku malim i srednjim preduzećima! To čini samo retorički, što više "ne pali", i nekim palijativnim merama, imajući u vidu da uvek prilikom donošenja nekog zakona o podršci ili strategiji razvoja malih i srednjih preduzeća, uvek nešto fali. Prvobitno pitanje koje se postavlja u vezi rada ovog fonda glasi: šta ovaj fond znači, a odnosi se i na kreditnu podršku bez jasno definisanog založnog prava, regulisanog Zakonom o založnom pravu na pokretnim stvarima, upisanim u registar, koji se takođe u ovom parlamentu krčka negde od sredine oktobra meseca prošle godine; zbog čega i kome u ovoj vladi ne odgovara donošenje zakona o donacijama, pošto su donacije jedan od bitnih izvora sredstava za rad Garancijskog fonda u narednom periodu; zbog čega ova zakonska rešenja niste uvezali u jednu celinu, konačno zaokružili namere Vlade u politici državne podrške razvoju malih i srednjih preduzeća? Podrška malim i srednjim preduzećima se svodi samo na verbalnu, lepu priču. A da vam je stalo do njihovog nastanka i razvoja, odnosno pozitivnog učešća u ublažavanju fatalnih posledica tranzicije, ne biste čekali preko devet meseci da zakon uvrstite u dnevni red. Što je još gore, to činite mimo Poslovnika, kršeći odredbe člana 134, a predlog dnevnog reda priprema, zna se ko, predsednik Skupštine! Nagradno pitanje glasi: kada Fond počinje sa radom? Ponavljam, kada Fond počinje sa radom? Nagradu ćemo odrediti, ako se bude tačno odgovorilo (pola kredit, a pola iz Garancijskog fonda). Tako, gospodine Mirčiću. Napisali ste u članu 21. da Fond počinje sa radom danom upisa u sudski registar. "Fond počinje sa radom danom upisa u sudski registar". Svi koji daju takav odgovor pogrešili su, jer ste ih vi pogrešno naučili, pišuću ovu odluku. Zašto? U koji sudski registar se upisuje državna finansijska institucija i po kom zakonu? Takav registar u važećim zakonskim odredbama još ne postoji, pa, prema tome, Garancijski fond nikada ne može početi sa radom. Ovaj fond ne može se upisati u sudski registar, dok ne postane akcionarsko ili deoničarsko društvo. To je druga bitna odrednica koja govori samo o verbalnoj politici podrške malim i srednjim preduzećima. Možda se Fond odmah formira i registruje kao akcionarsko društvo, a to nije osnovna intencija ovog zakona. Sledeća nepoznata odredba je osnivački ulog, pošto se u članu 4. predviđa da se sredstva za osnivanje i početak rada Fonda obezbeđuju u budžetu Republike. U budžetu za ovu godinu takva pozicija jasno ne postoji, izuzev što je na poziciji 424 (pri Ministarstvu za privredu i privatizaciju) određen iznos od 760 miliona plus 5.420.000 dodatnih sredstava, koja su predviđena za rad Agencije za privatizaciju, za rad Aukcijskog fonda i za osnivanje, odnosno rad Garancijskog fonda. Znači, izričito u budžetu cifra od 600 miliona ne postoji, već globalna cifra koja je određena za podršku malim i srednjim preduzećima. Da li je normalno da se visina osnivačkog uloga, a nije mala, to je 600 miliona dinara, određuje samo na kraju obrazloženja? Još gore, u obrazloženju o neprihvatanju jednog od amandmana, čini mi se SRS, piše da će se sredstva za osnivanje u iznosu od 600 miliona dinara uplatiti na račun Fonda u skladu sa Zakonom o budžetu, podrazumeva se. Što je mnogo, mnogo je, jer mislim da mi ovde donosimo zakone, a ne kućni red! Možda to niste uneli u odredbe zakona, jer vam kao mač nad glavom stoji čuveni ministar Boža Đelić - budžet nema para, a 600 miliona nisu sitni novci! Iz napred navedenih razloga, smatram ovaj zakon samo veštim političkim marketingom, jer nikada Garancijski fond po ovom zakonu neće zaživeti. Shvatite ove primedbe vrlo ozbiljno, jer je već kasno. Dve i po godine su prošle od kada je gospodin Vlahović ministar i od kada je ova Vlada, a reforme su spore, sa značajnim zastojima, pri čemu je privreda u kolapsu, sa priličnim padom industrijske proizvodnje! Samo u prvom kvartalu ove godine proizvodnja je manja u odnosu na isti period prošle godine za 4,8%, sa zabranjivajućim tendencijama pada u martu od 6,4%. Posledica takve politike je porast broja nezaposlenih, a i 20% zaposlenih u privredi ne prima zarade. Zarade realno i nominalno opadaju, jer u januaru su čak za 17,93% manje u odnosu na mesec decembar, a u martu za 12,3%. Zaduženje zemlje se uvećava, a vaš slogan, odnosno slogan ministra privatizacije, kada kažem privatizacija mislim na investicije, samo je verbalna krilatica, pošto investicija nema, pa čak ni u oblasti javnih radova. Pozvao bih gospodina ministra da dođe u Valjevo koje je privredno mrtav grad, grad u blokadi; tri preduzeća su od jutros blokirala prilazne magistralne puteve, a prosečna zarada je iz zlatne sredine spala na pretposlednje mesto u Srbiji. Ako se budete bavili nadzorom nad zakonitošću rada Fonda kao nadležno ministarstvo, isto kao i privredom, bolje izbrišite ovu nedefinisanu odredbu ili odredite nadležno ministarstvo, jer neće biti ni "N" od nadzora, kao što nema ni slova "P" od privrede. Za nas socijaliste je vrlo diskutabilan član 9. Moje pitanje glasi - zašto garancija, odnosno supergarancija ne može da se izda za ceo kredit, već samo za neprecizirani, odnosno kako ministar reče, samo 50%. Možda je bolje da ste propisali i jednu i drugu odredbu? Znači, da se može dati garancija za ceo iznos ili deo tog iznosa, a politikom Fonda da se opredeli to pitanje koji će iznos sredstava datog kredita biti pokriven garancijama, odnosno kontragarancijama iz Garancijskog fonda. Slažem se da svi učesnici moraju da snose nekakav rizik i da prate uslove poslovanja. Da li je veći rizik dati garanciju na 50.000 evra celog iznosa kredita sa intabulacijom na uknjiženi poslovni objekat ili stambeni objekat ili dati garanciju na polovinu od 100.000 evra kredita bez intabulacije na imovinu, odnosno bez vrednosti?! Na kraju, iznos od 600.000.000 dinara koji treba obezbediti u budžetu nije konačan. Ako se iz donacija ili drugih izvora obezbedi 50.000.000 evra ili iz nekih drugih izvora, Vlada u cilju dokapitalizacije mora obezbediti dodatnih 40.000.000 evra, ako se krene u transformaciju. Mislim da su ove sugestije zaista dobronamerne i predložio bih da se preispitaju ove dve odredbe na koje sam ukazao, i da se ovo pitanje raščisti, jer od dobrih namera oko razvoja i podsticaja malim i srednjim preduzećima neće biti ništa. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jovičić, poslanička grupa DSS, a sledeća prijavljena za reč je narodna poslanica Nataša Jovanovića, SRS.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, suština Predloga formiranja agencijskog fonda i njegova svrha poziva da podržimo i usvojimo ovakvu inicijativu. Naravno da je bilo pokušaja na lokalnom i okružnom nivou u 2001. godini da se putem kredita podstakne stvaranje i razvoj malih i srednjih preduzeća. Obzirom na to da privreda nije u stanju da pomogne u punjenju sredstava potrebnih za ovaj fond, jer slika privrede kakva je danas nije baš tako ružičasta, naročito ako se zna da se za porez na promet, carinske dažbine i ostale takse izdvaja oko 27,8 milijardi dinara, a za lična primanja oko 28,5 milijardi dinara, jasno je da je iznos u investicijama u digresiji. Naprosto, na jedan dinar za investicije sleduje 4,5 dinara kredita. To su posledice onoga što je ova vlast nasledila, a takođe će doći i posledice ovoga što se zove donacije, tj. vreme za vraćanje prvih tranši kredita. Teško je verovati da će u ovakvom ambijentu privreda toliko "oživeti" i nadoknaditi tih 16,35 dinara potrebnih za državne namete, kao i 16,76 dinara za plate trenutno zaposlenih u Srbiji, na dinar uložen u investicije. Namera jeste da ono što spoznajemo u svetu, kao što je npr. korporacija "Krup" koja oko sebe okuplja u direktnom interaktivnom odnosu 70-80 malih i srednjih preduzeća za proizvodnju različitih delova za finalni proizvod "Krup", bager za površinsku eksploataciju. Dakle, moguće je da i kroz privatizaciju preduzeća i predstojeće restrukturiranje privrede Srbije nastanu matične kuće tipa "Krup", oko kojih će se "okupljati", odnosno u čiji rad će se uključivati novo - staro nastala mala i srednja preduzeća. Teško je verovati da će se, kako se tvrdi, Fond puniti od strane privatnih banaka koje će kroz njega plasirati novčanu masu koju poseduju, iz razloga što i sada kao i do sada privreda u Srbiji posluje sa kratkoročnim kreditima, a znamo kako su zbog toga prošle "likvidirane" banke po Srbiji. Dakle, nisu banke krive privredna preduzeća nisu u stanju da akumuliraju novčana sredstva, te dau povratnoj vezi otplate podignute kredite. Pogotovo ako se uzme u obzir da nasleđen način kompenzacionog poslovanja sve manje ima upliva, to se i kompenzaciono izmirenje dugova svelo na minimum. Ipak, i pored ovakvog ambijenta u privredi, treba podržati ovakva rešenja za formiranje Garancijskog fonda jer budućnost i izlazak iz krize privrednih subjekata u Srbiji jeste upravo kroz mala i srednja preduzeća.
Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Golub Rajić, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka, kao što ste čuli od koleginice Gordane Pop-Lazić i poslanika, ne može da podrži ovaj predlog zakona zbog sveukupne situacije koja vlada u našoj privredi i zbog toga što smatramo da je na sasvim drugačiji način i mnogo ranije trebalo da se govori o garancijskom fondu. Pratila sam izraz lica gospođe Čomić - nije Gordana Pop-Lazić pogrešila kada je rekla da mi smatramo da zakon treba da se zove "predlog zakona o osnivanju garancijskog fonda"a ne Predlog zakona o garancijskom fondu. Neko će reći - nije šija nego vrat, ali u stvari u tome je suština svega onoga što želim da kažem. Pre svega, da bi se u jednoj državi, kako vi volite da kažete - u zemlji tranzicije, osnovao garancijski fond za namenu o kojoj je, ali samo deklarativno, govorio Aleksandar Vlahović, potrebno je mnogo ranije da se stvore stabilni politički i ekonomski uslovi, da bismo govorili o onom što je druga faza privrednog razvoja. U stvari to je avangardna faza za zemlje u tranziciji, a to su: mala i srednja preduzeća. O tome se mnogo govorilo i za vreme bivših vladara u ovoj zemlji početkom 90-tih godina, za vreme nezabeleženih ekonomskih sankcija, koje su činile Amerika i zapadne zemlje prema našoj zemlji. Međutim, sve je to ostalo samo na rečima i taj manir, to deklarativno zalaganje za takav strateški razvoj malih i srednjih preduzeća, nastavio je i Aleksandar Vlahović. Podsetiću vas na usvojenu verziju zakona: pre izvesnog vremena imali smo samo izmene i dopune Zakona o privatizaciji, kada je sa skupštinske govornice ministar Vlahović govorio o restrukturiranju velikih privrednih sistema, o primeru "Zastave"; davali su radnicima tada po 200 maraka, sada 100 evra za svaku godinu staža u proseku 4.500 do 5.000 nemačkih maraka, da bi oni sa tim inicijalnim kapitalom, zamislite ironiju u državi u kojoj su beda i siromaštvo uzeli maha toliko da je milion i po ljudi gladno, krenuli da se dogovaraju, grupišu i osnivaju mala preduzeća ili da se organizuju tako da imaju neki inicijalni kapital za malo ili srednje preduzeće. Pošto mi "nismo zakasnili" pet meseci ili od avgusta prošle godine, kada nam je dostavljen ovaj predlog zakona o garancijskom fondu, postavlja se pitanje šta je to radila Vlada Republike Srbije, zašto je ministar davao radnicima takva lažna obećanja i zašto je govorio o nečemu što je praktično nemoguće ostvariti u ovim ekonomskim i privrednim uslovima?! Zakon precizira odnos između korisnika Garancijskog fonda odnosno vlasnika privrednih subjekata, malih i srednjih preduzeća i, sa druge strane, poslovnih banaka. Kako ćete vi narodne poslanike da ubedite, odnosno ministar i gospodin koji ga verovatno predstavlja, celo jutro lista neke brošure, da će poslovne banke u našoj zemlji ili inostrane banke koje posluju kao domaće u našojzemlji, ima ih ko zna koliko sa raznim imenima, da se na takav način nađu u prilici i da žele da pomognu malim i srednjim preduzećima, kada su i oni na velikom oprezu zbog ovakve politike koju vodi Vlada i zbog toga što oni uopšte ne znaju kakav će odnos imati buduća Narodna banka Srbije, pošto je tu najveći procep sada u DOS-u. Ona sada samo neformalno poslujei to je glavni kamen spoticanja ovih dana da se usvoji taj zakon. Kako je moguće da se unapred govori o velikodušnosti tih poslovnih banaka, kada su njihove obavezne rezerve, to bankari sami govore i čak se žale i oni koji su vaši favoriti i najveći bankarski lobisti u ovoj zemlji, što se pokazalo i posle usvajanja Zakona o platnom prometu, kada je apsolutno nemoguće da i oni računaju na neku dugu stazu, jer ne znaju kakva će biti buduća monetarna i bankarska politika u ovako politički i ekonomski nestabilnoj zemlji. Samim tim i oni ne mogu unapred da budu širokogrudi prema vlasnicima malih i srednjih preduzeća. Za nas, poslanike SRS, veoma je važno da nam ministar, kad god se pojavi i koji je prvi put trebalo da bude ovde od početka do kraja, jer ovaj zakon tretira i drugu stranu medalje, njegove neslavne medalje, da je on i ministar za privredu, a ne samo za privatizaciju, a, eto, njega nema, da nam objasni odakle ovih 600 miliona početnog uloga u Garancijskom fondu iz budžeta Republike Srbije, kada se nalazimo u potpuno ekonomskom kolapsu i jedva se namiču plate i penzije, kada je ministar Đelić upao u neki klinč, vakuum, ne zna na koju će stranu, mora da pravi raspored kada će ko od državnih organa i institucija da prima platu. Odakle ovih 600 miliona? Ako već želite da pomognete privredi, ali čisto sumnjam, jer je svakog dana sve skuplje za privrednike u ovakvoj državi, pod ovakvom vlašću, vi lepo, gospodo, tražite da vam Radio - televizija Srbije vrati onih 600 miliona, koje je uzela od početka godine do danas i još onih 2.700.000.000 od prošle godine, pošto su obustavili direktne prenose sednica Skupštine Republike Srbije.
Ima reč narodni poslanik Golub Rajić, poslanička grupa SPS. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Ljubomir Kragović, poslanička grupa SRS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije je Predlog zakona o Garancijskom fondu, koji u uslovima tranzicije i restrukturiranja privrede i društva u celini privredni razvoj Republike zasniva na afirmaciji tržišne ekonomije utemeljene na privatnom vlasništvu, liberalizaciji unutrašnjih ekonomskih tokova, uz stvaranje stimulativnijeg ambijenta za direktne strane investicije, kao i razvoju malih i srednjih preduzeća i preduzetništva. Jedan od osnovnih reformskih ciljeva je da se unapređenjem privredno - sistemskog ambijenta uz neophodne dodatne mere finansijske i, isto tako, nefinansijske podrške, podstakne razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetnika, posebno imajući u vidu pozitivne efekte opšteg privrednog razvoja i stvaranja novih radnih mesta. Ovo se kaže u razlozima za donošenje ovog zakona i to je u redu, tako bi trebalo da bude. Međutim, stanje nije baš takvo i ima trend pogoršanja. Već smo doneli Zakon o privatizaciji, Zakon o podršci malim i srednjim preduzećima i još neke, a nijedan problem u državi i društvu nije rešen. Privreda ne radi, siromaštvo, nesigurnost i nezaposlenost su danas najveći problemi, socijalno raslojavanje je dramatično zaoštreno. Reformski model neminovno vodi sve većoj finansijskoj i svakoj drugoj podređenosti i zavisnosti privrede i zemlje od favorizovanih stranih korporacija i finansijskih institucija, sa svim posledicama dužničkog potčinjavanja. Rasprodaja domaćih preduzeća, kao i ukupna ekonomska politika vlasti ima nesagledive posledice koje se ogledaju u armiji nezaposlenih, padu i onako niske proizvodnje, socijalnom raslojavanju, porastu bede i opšteg siromaštva! Tačno je da su danas najveći problemi malih i srednjih preduzeća i preduzetništva u Republici Srbiji, pogotovu onih tek osnovanih, nedostatak finansijskih sredstava i teškoće prilikom njihovog obezbeđivanja, jer banke nisu baš preterano zainteresovane za plasiranje sredstava i sa ovako visokim kamatama. Mora se radi svega toga obezbediti finansijska podrška putem povoljnih kredita koji neće biti selektivni i diskriminatorski, dostupni malom broju dobrostojećih ljudi, već će biti dostupni svima koji imaju odgovarajući program za sopstveni biznis. Donošenje zakona o Garancijskom fondu i stvaranje Fonda je samo jedan od uslova za ubrzani razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetnika. Njima treba obezbediti odgovarajuće stimulacije kroz olakšice u poreskom sistemu za poslodavce, u cilju veće zaposlenosti, a isto tako stvoriti povoljan ekonomski ambijent za razvoj preduzetništva. Socijalisti smatraju da bez investicija nema uslova za brže i uspešnije rešavanje nezaposlenosti, razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, kao i privrede. I, kamo sreće ako ovaj "nacionalni fond" bude garancija za rešavanje finansijskih problema i preuzme deo rizika banaka i drugih finansijskih organizacija. Vlast se puno uzdala u donacije, od njih puno očekivala i gajila lažnu nadu da možemo od njih živeti bez pokretanja sopstvene proizvodnje. To je apsurd. Danas, kada one presušuju, kada ih je sve manje, kako ćemo pokrenuti privredu u izuzetno teškom stanju, kada domaća preduzeća nisu sposobna da se sama finansiraju, kada je država već zadužena oko 12 milijardi dolara, kada je društveni proizvod upola smanjen, a više od polovine društvenog proizvoda ide na opštu potrošnju?! Predlog zakona o Garancijskom fondu je zračak nade za pokretanje privrednih aktivnosti za povećanje privrednog rasta, što bi dovelo do poboljšanja životnog standarda građana a i prestanka zaduživanja iz inostranstva. Mnogo se očekivalo od Zakona o privatizaciji! Međutim, on nije dao prave rezultate. Rok je produžen za godinu i po, pa opet ide presporo. Privatizacija javnih preduzeća nije ni započeta. Nije još uvek stvorena klima da bi se stvarala mala i srednja preduzeća, a što je najgore, nema ni investitora, verovatno zbog stanja u državi. Zakon o Garancijskom fondu reguliše da Fond ima svojstvo pravnog lica; sredstva se za početak obezbeđuju iz budžeta, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, a za rad Fonda iz prihoda fonda, donacija i drugih izvora, u skladu sa zakonom, što je u redu, kao i to da se sredstva Fonda mogu koristiti u skladu sa zakonom, statutom i programom Fonda. Međutim, mi smatramo da Fond može slobodna sredstva plasirati u skladu sa poslovnom politikom, ali isključivo u aktivnosti malih i srednjih preduzeća. Ne treba ostaviti prostora za eventualne zloupotrebe ili plasiranje sredstava u poslovne banke, velika preduzeća, budžet i slično, ako već formiramo fond za podsticanje razvoja poslovanja malih i srednjih preduzeća i preduzetnika u Republici Srbiji, a ovo je regulisano u članu 6. zakona. Član 9. - nije potrebno ograničavati garancije na deo jer će praksa pokazati da je bolje garantovati celokupne iznose kredita koje banke i druge finansijske organizacije odobravaju malim i srednjim preduzećima. Ovde se ne isključuje mogućnost da Fond samo delimično garantuje pojedine kredite, a treba imati u vidu sve teškoće u obezbeđivanju hipoteka i drugih vidova garancija koje zahtevaju poslovne banke. Uzimajući u obzir značaj razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzimanje mera od strane države da finansijskim i drugim merama obezbedi potpuni razvoj tih preduzeća, zbog čega se ovaj fond i osniva, dobro je što je Vlada prihvatila amandman Socijalističke partije Srbije da Vlada bude u obavezi da godišnji izveštaj o poslovanju Fonda podnosi Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, u članu 22. Predloga zakona, treba preciznije i jasnije regulisati poslovanje Fonda koji je već organizovan kao akcionarsko društvo; u članu 23. treba jasnije definisati obaveze Vlade da imenuje direktora Fonda i sastav Upravnog i Nadzornog odbora fonda. I na kraju, da kažem da nisam siguran da će donošenje ovog zakona doprineti rastu i razvoju privrednog sektora, kao i povećanju društvenog proizvoda, smanjenju nezaposlenosti, i bržem tehnološkom i ravnomernijem regionalnom razvoju, supstituciji uvoza, a pogotovu većoj izvoznoj konkurentnosti naše posustale privrede.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, poslanička grupa Srpska radikalna stranka.Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Joca Arsić, poslanička grupa SPS.
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o Garancijskom fondu je ideja Vlade Srbije da ostvari, pre svega, četiri elementa koja su bitna za razvoj privrede: tržišnu ekonomiju, privredni ambijent, investicije i razvoj malih i srednjih preduzeća. Sve ovo što je kao ideja dobro upravo je nesposobnošću Vlade Srbije zamrlo tako da nemamo tržišnu ekonomiju, jer u ekonomiji vlada haos, vlada monopol, Vlada vlada uredbama, nemamo privredni ambijent u kojem bi došlo do razvoja privrednih aktivnosti, investicije idu kasno, kako domaće tako i strane, obzirom na to da su kamatne stope veoma velike tako da privatnici i privatni preduzetnici nemaju računicu da se zadužuju i ulažu u investicije. Pokušano je da se razvoj malih i srednjih preduzeća reši kroz Agenciju za razvoj malih i srednjih preduzeća kada je donesen Zakon ovde u Parlamentu. Tada je rečeno da je to jedan od zamajaca razvoja malih i srednjih preduzeća, da će se formirati mreža po regionima, međutim, ni do dana današnjeg mi nemamo nikakvu informaciju da li ta Agencija radi i šta uopšte radi na razvoju malih i srednjih preduzeća. Ovaj predlog zakona može da se posmatra sa više strana i mislim, ako je tačno ono što piše u Predlogu zakona, da je ministar Vlahović lično usporio razvoj malih i srednjih preduzeća. Zašto to kažem? Kažem iz jednostavnog razloga što nisu plasirana sredstva od 600 miliona dinara za razvoj malih i srednjih preduzeća.Predlogzakona je podnesen 8. avgusta 2002. godine i zbog nemarnosti i nesposobnosti Vlade sredstva od 600 miliona dinara nisu plasirana za razvoj malih i srednjih preduzeća. Predlog zakona je tek ovih dana u proceduri i biće verovatno usvojen do kraja meseca. Prošlo je pet meseci i sredstva od šeststo miliona dinara verovatno stoje negde zamrznuta, ako je uopšte istina da su ta sredstva obezbeđena, kako kaže ministar Vlahović, onda je on sasvim normalno i oštetio ta sredstva za ovih pet meseci za vreme za koje su mogla da budu plasirana za otvaranje novih ili za razvoj postojećih malih i srednjih preduzeća. Kaže se da trenutno imamo oko 270.000 malih i srednjih preduzeća i da je cilj da se kroz ovaj zakon o Garancijskom fondu stvore uslovi za formiranje do 400.000 takvih preduzeća, a kroz ta formiranja i upošljavanje milion radnika. To je samo jedan spisak lepih želja koji, normalno, neće zaživeti. Ovaj zakon doživeće sudbinu zakona o Agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća. Što se tiče samog zakona, kroz članove - član 5. kaže: "Sredstva za rad fonda se obezbeđuju iz: 1) prihoda Fonda"; kao da će Fond da ima neka poslovanja. Verovatno će se kasnije, kroz razvoj i kada bude organizovan kao akcionarsko društvo, ponašati kao jedna banka. Zatim, tačka 2)"donacije"; toga će biti sve manje i manje, i "drugih izvora u skladu sa zakonom", što je meni totalno nejasno. Ne mogu da shvatim koji su to drugi izvori u skladu sa zakonom, koji mogu biti u ovom fondu. Član 9. glasi: "Delatnost Fonda je izdavanje garancija, odnosnoi supergarancija". Sa kašnjenjem ovog zakona od skoro godinu dana, mi smo učinili jako malo i učinili smo da se uspori razvoj malih i srednjih preduzeća u Republici Srbiji. Ovim zakonom se želi sprečiti siva ekonomija, da se oni elementi sive ekonomije što više prebace u realne tokove. Međutim, konstantnim padom proizvodnje, porastom stope nezaposlenosti, padom društvenog standarda, svi ovi elementi navode na to da će doći do razvoja i daljeg jačanja sive ekonomije, a ne suzbijanja sive ekonomije. Postavlja se pitanje kako da se obezbede sredstva za razvoj malih i srednjih preduzeća. Jedan od elemenata je i privatizacija. Ako je od tri šećerane obezbeđeno 10 evra, verovatno nedostaje još sedam, osam nula i ne znam koliko miliona šećerana da bi se ta sredstva obezbedila. Sve u svemu, ovo je jedan jako loš predlog zakona koji neće bitno uticati na razvoj malih i srednjih preduzeća.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, poslanička grupa SPS. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Veroljub Arsić, poslanička grupa SRS. Nema više prijavljenih za reč.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, pred nama je još jedan predlog zakona koji nam nudi Vlada. Doduše, ovde je već komentarisano da je ovaj zakon došao u skupštinsku proceduru još avgusta meseca 2002. godine i da se posle devet meseci našao na dnevnom redu. Danas bi trebalo u načelu, a verovatno posle toga i u pojedinostima, odnosno o amandmanima, razmatrati ovaj zakon i, normalno, ako obezbedite skupštinsku većinu, i izglasati ga u Danu za glasanje. Ono što bi bila moja načelna primedba na ovaj zakon, to je da je jedino članom 9, od 25 članova koliko ima predloženi zakon, regulisana delatnost ovog garancijskog fonda. Jedino se u tom članu govori o suštini ovog zakona i o onome šta bi trebalo Fond da radi. Sve ostalo je u domenu regulative Upravnog odbora, Nadzornog odbora; potrebe statuta, šta treba da radi nadzorni odbor, šta treba da radi upravni odbor Fonda, kako se osniva Upravni odbor Fonda, ko ga imenuje, da li će Garancijski fond funkcionisati kao organ Vlade po agencijskom principu ili će biti akcionarsko društvo u nekoj budućnosti, gde se obezbeđuje najmanje 51% akcija od strane države u ovom garancijskom fondu? Osnovno pitanje je, ako je kapital Fonda koji dobije od Vlade iz budžeta šeststo miliona dinara i sa njim može da garantuje ili da daje supergarancije, ne znam koje će druge prihode imati, na osnovu čega, ako nema druge imovine, s tim što mora da obezbedi od ovog iznosa i službu, da plati upravni odbor, da plati smeštaj itd, jer u početku sigurno nikakve prihode neće imati, a kaže se "i drugi prihodi". Ovde se ne govori na koji način će se ti drugi prihodi ubirati, da li će to biti procenat na garancije, odnosno supergarancije, ili će to biti provizija za davanje ovih garancija? Na kraju krajeva, ako onaj ko ima potrebu, a programom Vlade Republike Srbije od 18. februara 2003. godine je predviđeno da, pored 270.000 malih i srednjih preduzeća koliko ih je bilo u 2002. godini, u nekom perspektivnom periodu od pet godina, do 2007. godine, treba da ih bude 400.000 pa, ako bi se polovina od njih pojavila kod Garancijskog fonda da im garantuje za određene kredite, pozajmice ili za potrebe razvoja, vidite i sami koliko bi ih bilo. Ako podelimo ovu sumu sa kojom trenutno može da garantuje ovaj garancijski fond, to bi bilo oko 1.500 dinara po jednom preduzeću. U članu 9. se govori o tome da se daje garancija na deo kredita. Mislim da se ovim otvara jedno pitanje koje je ovde već pomenuto, a to je pitanje politike umešane u ovaj fond, da će onaj ko ima političkog uticaja moći da dobije garanciju ili supergaranciju od ovog fonda, a ne znam ko će drugi moći da dobije, na osnovu čega? Ako se neko pojavi bez kapitala, kao preduzeće, sa tašnom i mašnom i traži da mu kod neke banke garantuje Garancijski fond na osnovu nekog programa koji napravi ili mu napravi neka za to validna institucija, čime će on da garantuje, u slučaju da on ne vrati banci, da će Fond biti obeštećen? Ničim! Ako ima kapitala i ima sa čim da garantuje, hipotekom ili onim što smo ovde usvojili - zakon o finansijskom lizingu, da se garantuje, onda će se on osigurati kod banke svojim kapitalom, svojom imovinom, bilo da je pokretna ili nepokretna. Kada sam pomenuo nepokretnu imovinu, mislim da smo o ovome mogli da raspravljamo zajedno sa zakonom o založnom pravu nad pokretnim sredstvima. Mislim da je on neophodan za ovako nešto. Mi ovde trčimo, mešamo, čas teramo jedno, čas drugo, a ne vidi se jedna celovita aktivnost oko ovih stvari koje su nasušno potrebne. Ovde je već dosta puta rečeno da privreda ne funkcioniše na način na koji bi trebalo da funkcioniše. Čak se i u ovom programu navodi da smo na polovini perioda iz 1989. godine, po nekim pokazateljima. Mislim da i to nije do kraja korektan podatak, da je to mnogo gore. Znači, nama su nasušno potrebna sredstva. Mislim da bi bilo celishodnije, celovitije i bolje da se napravi određena organizacija koja će moći da prikupi dovoljno sredstava da podstiče i pomaže razvoj malih i srednjih preduzeća, a ne na ovakav način, da se samo jednim članom i na jedan vrlo problematičan način kaže da će se delimično davati garancije i supergarancije. To mu dođe po onoj narodnoj, da izvinete, "garantuje sodadžija za bozadžiju". (Milka Marinković, sa mesta: Obrnuto.) Drugarice Milka, izvinjavam se. To govori o celom konceptu zakona. Još jedna stvar, u ovlašćenjima koja se daju kasnije, ako se ovaj garancijski fond pretvori u akcionarsko društvo, upravni odbor bira Skupština Fonda, skupštinskom odlukomse obezbeđuje da vrednost onog dela kapitala koji obezbeđuje država ne može biti manja od 51%. Znači, država ima u skupštini većinu glasova. Pravi se jedan strašan paralelizam - direktora bira skupština, upravni odbor bira skupština. Onda imate dva paralelna organa. Ako direktora bira Skupština Fonda i ako Upravni odbor bira Skupština Fonda oni su ravnopravni. Ovlašćenja direktora su potpuno jednaka sa ovlašćenjima Upravnog odbora, jer i jedan i drugi crpi pravo i snagu iz Skupštine. Mislim da su to neke stvari koje bi trebalo na neki način regulisati. Može da ga bira Skupština, ali na predlog Upravnog odbora. Onda je i Upravni odbor taj koji odlučuje o predlogu, raspisuje konkurs i predlaže Skupštini izbor direktora, da se veže, na neki način, odgovornost direktora prema Upravnom odboru. Ima naravno još niz primedbi, koje mogu da se izreknu na račun ovoga. Poslanici naše poslaničke grupe podneli su nekoliko amandmana. Već je rečeno da je jedan amandman usvojen. Nije bilo zgorega da se usvoje i ostali, jer su išli ka tome da se ovo o čemu smo govorili popravi i na neki način dovede do malo skladnijeg i boljeg rešenja - pored onoga što sam rekao, mislim da je sa ovakvim rešenjem, sa ovako malo sredstava i malo kapitala praktično beznačajno osnivanje ovog fonda, prema potrebnim sredstvima za razvoj malih i srednjih preduzeća, a da ne pričamo o tome kakvu je sudbinu doživeo Zakon o razvoju malih i srednjih preduzeća.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić i to je poslednji prijavljeni za reč o ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo poslanici, mislim da predlagač prilikom projekcije ovog zakona i razloga za uvođenje ovog zakona nije imao prave parametre kakva je stvarna situacija u oblasti privrede u Srbiji. Gospodin ministar reče da trenutno u Srbiji ima oko 270.000 malih i srednjih preduzeća i preduzetnika i mogu da kažem da taj podatak ni približno nije tačan. Broj je sigurno manji, mogu da kažem čak i duplo manji i taj broj se smanjuje intenzivno otkako ste vi došli na vlast. Jeste da je registrovano toliko i veliki je problem da vlasnici odjave svoja preduzeća ili samostalne zanatske radnje, jer jedan od uslova za tako nešto jeste ispunjavanje svih poreskih i drugih obaveza prema državi, pa zbog toga danas jednostavno dolaze u situaciju da tavore i ne obavljaju svoju delatnost. Iluzija je da će jedan ovakav zakon kao posledicu, i to pozitivnu, da ima otvaranje čak 400.000 malih i srednjih preduzeća i preduzetnika. Štaviše, neće poboljšati ni situaciju u onim malim i srednjim preduzećima koja već posluju. Naime, danas uopšte nije teško da na tržištu novca obezbedite kredit, bez obzira na strukturu preduzeća ili preduzetnika, bez obzira na delatnost kojom se on bavi, jer novca na tržištu ima i previše! Problem zašto preduzeća ne uzimaju kredite jeste u visokim troškovima zaduživanja, visokim kamatnim stopama i smanjenom obimu poslovanja. Ovaj poslednji, najznačajniji razlog je posledica poreske politike koju vodi ova vlada, zatim, nekontrolisanog uvoza robe široke potrošnje i još jedna posledica, razlog je velikog broja radnika koji su izgubili posao, tako da se promet uopšte na tržištu obavlja usporeno i u smanjenom obimu. Sam Garancijski fond neće da olakša nabavljanje sredstava - banke mogu da zauzmu stav da mala i srednja preduzeća moraju da imaju garanciju, a samim tim prinudiće poslodavca da zatraži takvu garanciju od Garancijskog fonda, a on će opet svojom politikom da se rukovodi da izda takvu garanciju, ali će normalno da naplaćuje proviziju i to su ti prihodi, ti izvorni prihodi, tog garancijskog fonda, koji su predviđeni u ovom zakonu. Sama suština i najveći problem jeste što se Vlada prilikom projekcije ovog zakona nije rukovodila time da treba da se pokrene proizvodnja, bez obzira u kojoj strukturi, malih, srednjih ili velikih preduzeća, jer je samo proizvodnja ono što može da pomogne ovoj državi. Međutim, vi čitav kapital ovog naroda i ono što dobijate iz donacija usmeravate, mogu da kažem, u previše rasipnički budžet ili u sasvim pogrešne tokove, znači, na uvoz robe iz drugih zemalja. Jedna ozbiljna država ovakvim ponašanjem ne može da računa da će imati budućnost. Čudi me da jedan ovakav zakon nije podržalo Ministarstvo za poljoprivredu, pa čak i da poljoprivrednici budu obuhvaćeni jednim ovakvim Predlogom zakona, jer je evidentno da poljoprivredi konstantno nedostaje novac radi povećanja prinosa koji ostvaruje. Nemojte da se zavaravate, pa mi smo u suštini ne industrijska, nego poljoprivredna zemlja. Sada nemamo primarnu poljoprivrednu proizvodnju, nemamo sekundarnu poljoprivrednu proizvodnju, nemamo poljoprivednu industriju! To je jedino što smo mi, od kada postoji Srbija, mogli da plasiramo. Sve ovo zamire! A samo da vas podsetim, kada je bio taj čuveni carinski rat između Srbije i Austrougarske da je Srbiju tada sačuvala svinja, a sada ovo što vi radite nema smisla! Ovakav jedan Predlog zakona može da uspe, ali samo u slučaju da se kontroliše uvoz robe široke potrošnje, smanje poreske stope, smanje rashodne strane budžeta, koji je previše rasipnički.
Pošto više nema prijavljenih za reč, pitam da li predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS-Reforma Srbije.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko se uzme u obzir odnos između strukture kapitala srpske privrede i odnos između ukupnog poslovnog dobitka koji se u srpskoj privredi pojavljuje, a u odnosu na veličinu i strukturu preduzeća, videćemo da je u odnosu na mala i srednja preduzeća oko 30% kapitala srpske privrede sadržano u toj vrsti preduzeća, a da je oko 70% poslovnih dobitaka upravo proizvod poslovanja tih preduzeća. Dakle, opredeljenje Vlade u ovom smislu je veoma jasno i nama potpuno prihvatljivo - da je upravo razvoj malih i srednjih preduzeća ona inicijalna kapisla koja treba da dovede do razvoja privrede, do povećanja društvenog proizvoda i kvalitetnih programa zapošljavanja velikog broja radnika; znači, upošljavanja radne snage, a isto tako usklađivanja srpske privredne strukture, srpske privrede sa privredom i strukturom privrede u okruženju i u Evropi uopšte. Bez sredstava obezbeđenja za kredite, koje poslovne banke usmeravaju prema preduzećima, a uz visoke provizije, uz visoke kamatne stope, uz činjenicu da poslovne banke ne mogu da obezbede svoja davanja i u tom smislu takva davanja ne izdvajaju i ne upućuju prema korisnicima, bez grejs perioda, teško da se može očekivati da se na osnovu malog ulaganja dođe do uspešnog razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzetnika. Ono što je hronična boljka sredstava obezbeđenja kod nas jeste činjenica da smo kroz istoriju dugo imali dva sistema: uknjižavanje nepokretnosti, dakle, sistem tapija sa jedne strane i sistem zemljišnih knjiga sa druge strane, pri čemu kod tapija apsolutno ne postoji načelo publiciteta i u tom smislu ne postoji mogućnost da tapije budu dobro sredstvo i dobar osnov za obezbeđenje potraživanja. Zakonom o državnom premeru i katastru nije nam na najbolji način rešeno ovo pitanje, tim pre što se umesto sudskog postupka uvodi upravni postupak i pre što je ovo sistem koji je nekonsekventan i lošiji nego sistem koji smo imali u onom delu zemlje koji ima dobro razrađen viševekovni sistem zemljišnih knjiga. Dakle, došli smo u situaciju da hipoteka ne može biti najbolje sredstvo obezbeđenja potraživanja, a vrlo često je i nemoguće da bude sredstvo obezbeđivanja potraživanja tamo gde ne postoje uknjižene nepokretnosti, a to je vrlo često slučaj, ili tamo gde apsolutno nije postojao sistem zemljišnih knjiga nego su postojale isključivo tapije. Tačno je da bi bilo konsekventno da se zakon o zalogu na pokretnim stvarima našao zajedno uz raspravu o Garancijskom fondu. To bi bilo prirodno. Isto tako je tačno da će se naći vrlo brzo, ako ne u toku naredne nedelje, onda u toku naredne dve do tri nedelje, na dnevnom redu Skupštine Srbije i da ćemo tada imati konsekventniji sistem - mogućnost da se kao sredstvo obezbeđenja potraživanja daju i određene pokretne stvari, određene dragocenosti bankama u zamenu za obezbeđenje onih kredita i sredstava koja se daju na korišćenje pravnim licima, kako bi mogli da posluju na privredno isplativ način. Postavilo se pitanje: zašto država? Upravo zbog toga što nemamo osnov za obezbeđenje potraživanja ni u nepokretnim, ni u pokretnim stvarima koji bi pružio adekvatan odgovor na potrebe privrednog razvoja Srbije. Država je ta koja mora da se pojavi kao stalan i čvrst garant, dok se ti sistemi ne ustroje kao garancija da će krediti biti vraćeni, kao garancija da će mala i srednja preduzeća moći uz mala sredstva da razviju svoju proizvodnju i samim tim da utiču na povećanje društvenog dohotka, kao i na povećanje i poboljšanje srpske privrede uopšte. U tom smislu je i opredeljenje zakona, pa čak i ukoliko se ovaj nacionalni fond za garancije restrukturiše u akcionarsko društvo, da i tada dominantno, znači 51%, većinu kapitala poseduje država; država kao snažan mehanizam, ali ne mehanizam instrumentalizovane ili dirigovane privrede, nego mehanizam garantovanja da će ta privreda biti uspešna i zadržava pravo da u ovoj oblasti interveniše i tim preduzećima pomogne. Tvrdnje da se radi o samo 600 miliona i da je to mali iznos -tačno je da to nije veliki iznos, ali isto tako je tačno da zakon otvara mogućnost i dozvoljava da Upravni odbor Fonda, kroz donošenje pravila poslovanja, omogući i opredeli da se regresiraju iznosi koji su dati kao sredstvo garancije ili supergarancije i da se kroz pravila poslovanja definiše poslovna politika i ekonomska opravdanost davanja koja Garancijski fond izdvaja u korist određenih malih ili srednjih preduzeća. Dakle, tim pravilima poslovanja, kao internim aktima, Garancijski fond će regulisati i obezbediti da poslovanje tog Garancijskog fonda bude sigurno. Znači, da ne bude samo neka vrsta socijalnog davanja ili samo neka vrsta državnog intervencionizma, nego i te kako poslovno opravdani potez koji Fond u određenom trenutku preduzima. Činjenica da su i neke opozicione stranke najavile da će glasati za ovaj zakon - a ovaj model nije ništa novo i zasnovan je na iskustvima zemalja koje su se pre desetak godina našle u sličnoj poziciji u kojoj se mi sada nalazimo - govori u prilog tome da ovaj zakonski projekat treba podržati. Zato će poslanički klub DOS - Reforma Srbije glasati za ovaj zakon. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. To je drugo javljanje po ovoj tački dnevnog reda. Izvolite.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ove rasprave dozvolite mi da iznesem još nekoliko stavova SPS, pre svega sa težnjom da predlagača ovog zakona ubedimo da ako ne u ovoj godini, a ono bar u 2004. izdvoji znatno veća sredstva u republičkom budžetu za ove namene. Već je rečeno, cilj koji je postavljen u "Strategiji razvoja malih i srednjih preduzeća" jeste da se sa 270 hiljada takvih preduzeća dođe do 400 hiljada i da se u tim preduzećima zaposli oko milion novih radnika, i to sve u periodu do 2005. godine, dakle, u ove preostale dve i po godine. Obzirom da je za ove namene izdvojen iznos od samo 600 miliona dinara, bojim se da se čitava priča o podsticaju razvoja malih i srednjih preduzeća ne svede na onu narodnu - "cela Tuzla jednu kozu muzla, pa se još hvali da se sirom hrani". Nije samo stvar u tome, kako ćemo određenu stvar postaviti,na tome do kraja tvrdokorno insistirati, nego valja uvažiti nekoliko relevantnih podataka. Ovo nije garancijski fond koji treba da podstakne razvoj poslovanja samo malih i srednjih preduzeća, nego, u članu 1. se kaže, i preduzetnika. Ako se ovoj brojci od planiranih 400 hiljada malih i srednjih preduzeća doda još nekoliko stotina hiljada preduzetnika i ako im se na raspolaganje stavi Garancijski fond koji u ovom momentu nominalno ne iznosi ni 10 miliona evra, onda se postavljapitanje koji su to prosečni iznosi koji se teorijski mogu garantovati tim privrednim subjektima i preduzetnicima. Vidi se da to, čak i uz isto tolika sredstva od poslovnih banaka, ne prelazi iznos od 20 evra po jednom pravnom licu, odnosno subjektu koji bi se pojavio sa zahtevom da mu se garantuje neka kreditna linija. Dakle, ovim podatkom pomalo vulgarizujem tu priču o tome koliko je mali iznos za ovu namenu određen. Potpuno je jasno svakom ko se na bilo koji način i u bilo kom obimu bavi privrednom aktivnošću da nema ni reči o nekom ozbiljnijem poslu, a da se ne pokrene kreditna linija od bar desetak hiljada evra po jednom privrednom subjektu, kada su u pitanju investicije i još otprilike desetak hiljada evra, kada su u pitanju obrtna sredstva. I za jedno i za drugo, da obezbedite odgovarajuće garancije, imate Tantalove muke. Ako se pri tome insistira da se od strane ovog garancijskog fonda mogu vršiti samo delimične garancije, odnosno najviše do 50%, vidi se na kojoj su muci privrednici koji moraju ova sredstva da obezbede kako bi preživeli. U Evropskoj uniji ima 20 miliona preduzeća: od toga je 99% malih ili srednjih preduzeća. U njima je zaposleno 80 miliona ljudi, pa ipak preko 93% tih preduzeća zapošljava ispod 10 radnika. Ovde u obrazloženju imamo nekoliko podataka koji govore o tome da su nam važna mala i srednja preduzeća, ali u odnosu na tu situaciju da preduzeća u Evropskoj uniji stvaraju oko dve trećine društvenog bruto proizvoda, mi smo tek na početku razvoja malih i srednjih preduzeća i zato je nasušna potreba da se opredeli veći iznos sredstava za ovu namenu, po bilo kom osnovu. Da li po osnovu sredstava u budžetu, da li po osnovu usmeravanja stranih kredita i donacija u Fond za garancije, da li po osnovu nekih drugih vidova međunarodne pomoći. U svakom slučaju, nema nikakve dileme, čini mi se, da su ta sredstva minimalna. Ako uzmete projekcije potrebnih sredstava za razvoj Republike Srbije u periodu 2003-2005. godina, eksplicite se od strane Vlade, ove naše, kaže da je neophodno u tom vremenu obezbediti oko šest milijardi dolara po osnovu donacija, po osnovu stranih direktnih investicija, a, što je posebno važno, i po osnovu kredita. Kada pogledate strukturu gde su ta sredstva namenjena da se upotrebe, vi ćete videti da je od tih nepunih šest milijardi dolara samo 228 miliona dolara namenjeno za ovu priču, za mala i srednja preduzeća, odnosno za podršku razvoju privatnom preduzetništvu. U okviru te stavke od 228 miliona dolara imate promociju stranih direktnih investicija, imate mala i srednja preduzeća i imate podršku u radu agencija. Postavlja se pitanje, od šest milijardi dolara vi imate nepunih 4% sredstava namenjenih za mala i srednja preduzeća u bilo kojoj formi, a imate pretencioznu želju da postignete to da i mi, kao i Evropska unija, imamo takvu strukturu preduzeća, malih i srednjih, pre svega, koja ostvaruju oko dve trećine društvenog bruto proizvoda. Mislim da je cilj preveliki, kako bi se ostvario ovakvim sredstvima. Uzmite još nekoliko uporednih podataka: godine 1989. Srbija je imala u odnosu na Sloveniju 48% njihovog društvenog proizvoda. Danas Srbija ima samo 13% društvenog proizvoda u odnosu na Republiku Sloveniju. Dakle, i to što smo imali 1989. godine i što je realno pretpostaviti da bismo imali sve to, da nije bilo to što je bilo, i sankcija i rata i NATO bombardovanja, mi smo smanjili na jednu četvrtinu, tako da u 2001. godini Srbija ima nacionalni dohodak, per capita po glavi stanovnika oko 1.300 dolara, a u istoj toj godini Slovenija ima 9.100 dolara po glavi stanovnika. Kada je Mađarska krenula u tranziciju, imala je 4.600 dolara po glavi stanovnika, Poljska 4.100 dolara, a Češka i Estonija su imale preko 5.000 dolara. Mi krećemo u tranziciju sa 1.300 dolara po glavi stanovnika, a u svim projekcijama za razvoj malih i srednjih preduzeća, koja ostvaruju dve trećine tog nacionalnog dohotka, izdvajamo samo 228 miliona dolara i hoćemo da sa 600 miliona dinara ili sa 10 miliona evra podstaknemo razvoj malih i srednjih preduzeća da bismo postigli taj cilj. To jednostavno nije moguće. Ako je 10 miliona evra u Garancijskm fondu i 10 miliona evra u poslovnim bankama, to je ukupno 20 miliona evra. Rečeno je u članu 5. da će Fond ostvarivati neke prihode, prihode od donacija, prihode od obavljanja delatnosti i tako dalje. Ti prihodi od obavljanja delatnosti u suštini će koštati mala i srednja preduzeća, jer izdavanje garancije košta. Ako se iz tog Fonda plasiraju sredstva, biće prihod po osnovu kamate i to može biti stimulativno, ali da je reč o većim sredstvima. Ako vi imate 600 miliona dinara i od toga za 550 miliona garantujete, a 50 miliona imate slobodnih, onda ta sredstva možete plasirati u privredu, u neke druge delatnosti po kamati i ostvarivati odgovarajući prihod. Za mene je i to sporno, jer je rečeno da će se ta sredstva slobodno plasirati, a mi smo predložili, kao SPS i naša poslanička grupa, da se taj eventualni višak sredstava, slobodnih, plasira isključivo u mala i srednja preduzeća, a ne, recimo, u velika preduzeća, ne u druge institucije, pa i u budžet. Dakle, o tome sam hteo da govorim i da apelujem na ovu poslaničku većinu, da se natera Vlada ili Ministarstvo za privredu i privatizaciju, nažalost, u pravu su svi oni koji kažu da je to ministarstvo za privatizaciju, da nije ministarstvo za privredu, jer ovo je prvi zakon koji imamo, a da reguliše neku konkretnu stvar u oblasti malih i srednjih preduzeća, odnosno privrede kao takve. Pri tome, valja imati na umu da u preduzećima koja se restrukturiraju imamo preko 600.000 ljudi koji će objektivno u ovom vremenu do kraja godine i u narednoj godini ostati bez posla, njih neko mora da zbrine. Ako ih zbrinjavamo po osnovu socijalnog programa koji se nalazi u budžetu Vlade Republike Srbije, onda je to kontraproduktivno u odnosu na ovo što bi se moglo postići time da se taj deo sredstava usmeri za razvoj malih i srednjih preduzeća i da se prihvati taj višak radnika iz velikih preduzeća. To je ta nasušna istina - da nema velikih bez malih, ali i obrnuto.
Da li se još neko prijavljuje za reč od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa? (Nema prijava.) Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O GARANCIJSKOM FONDU (pojedinosti) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
U načelnoj raspravi smo pokušali da ukažemo na političke i ekonomske aspekte jednog ovakvog Predloga zakona i jednog ovakvog koncepta razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzetništva i pogotovu uticaja države na njihov razvoj. Amandmanima pokušavamo da, koliko je to moguće, pravno uokvirimo ovaj zakon, jednostavno da liči na osnivački akt, jer u suštini ovaj zakon je zakon o osnivanju garancijskog fonda Republike Srbije. Iz svih odredbi ovog zakona, naprosto, proističe to da reguliše osnivanje, organizaciju, vrlo malo odredbi ima o načinu rada, a o uslovima pod kojima obavlja svoje poslovanje, odnosno izdaje garancije i supergarancije, gotovo da i nema odredbi, te se pojavljuje praktično fundamentalni nedostatak ovog predloga zakona da on u stvari ne može da bude zakon. Zašto? Zato što nije potpuni osnivački akt za jedan paradržavni organpoput ovog fonda. Drugo, ne reguliše uslove i način obavljanja tih poslova koji se nameću ovim zakonom. Da bi se to otklonilo, mi smo podneli nekoliko amandmana: amandmanom na član 1. mi praktično definišemo šta je predmet ovog zakona (da ne čitam amandman, imali ste prilike da pročitate taj amandman). Znači, na jedan potpun način se kaže šta se želi ovim zakonom - da se osnuje garancijski fond Republike Srbije, da se ovim zakonom urede uslovi i način poslovanja i ostala značajna pitanja za rad jednog takvog fonda. Morao bih da se nadovežem na jednu prethodnu diskusiju, jednog poslanika koji je lepo primetio da ovi fundamentalni nedostaci ovog predloga zakona praktično neće da dozvole registarskom sudu da registruje ovaj fond, a zašto? Ovaj predlog zakona kao osnivački akt je ispod nivoa i kvaliteta bilo kakvog ugovora ili odluke o osnivanju bilo kog pravnog lica, azašto? Zato što nema ni odredbe o visini osnivačkog kapitala, a to je prva i osnovna stvar. Druga stvar,u ovom zakonu ne postoji nijedna odredba kojom se definiše ili priznaje koje su to delatnosti koje treba da radi taj fond, za bilo koje preduzeće, za bilo koje pravno lice. Vi već u četvrtom ili petom članu osnivačkog akta morate da navedete šifru delatnosti. Ovaj zakon nema čak ni šifru delatnosti kojom bi trebalo da se bavi ovaj fond. Delatnost ovog fonda predlagač pogrešno naziva - rad fonda, a to je poslovanje. Vi ne pratite član 4. i član 6. Kontradiktorni ste od člana 4. do člana 6. - u jednom članugovorite o poslovanju fonda, a u drugom o radu, u trećem članu govorite o delokrugu organa, a ne nadležnostima organa i na kraju, ono što predstavlja nepremostivu grešku formalno-pravne prirode, kada je u pitanju ovaj predlog zakona, svakako je član 9. u kome se navodi da ovaj fond deo kapitala, odnosno deo kredita koji neka poslovna banka usmeri ka malom i srednjem preduzeću ili preduzetniku, obezbeđuje izdavanjem garancije ili supergarancije banci, a ne preduzetniku, banci daje, a to košta i neka provizija mora za to da se plati. To što bude koštalo tu banku, koja obezbeđuje svoj rizični plasman, prevaliće na krajnjeg korisnika kredita. To vam je isto kao sa oporezivanjem krajnje potrošnje, potpuno isto, i proizilazi da je ovo doneto radi EPP-a, a ovo ne može da zaživi, jer nisu ispunjeni uslovi za upis u sudski registar. Osnovni uslovi za upis u sudski registar nisu ispunjeni. Mi smo amandmanima, ovim i sledećim, pokušali to da ispravimo. A moram posebno da vam ukažem na onu odredbuo kontroli poslovanja ovog fonda, gde ste rekli da to vrši neko ministarstvo - a gde je Narodna banka Srbije? Jer, po svemu sudeći, ovaj fond je finansijska organizacija! Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo poslanici, pored ovih razloga koje je izneo kolega Krasić u prilog ovom amandmanu, koji nije samo formalne nego suštinske prirode, iz razloga o kojima je govorio vezano za upis u registar ovog fonda i neodređenosti po pitanju delatnosti, nepostojanja šifre delatnosti, amandman je dat u cilju da vas naučimo kako se to radi i šta ovde nedostaje. Koncepcijski, SRS smatra da je ovaj zakon potpun promašaj u smislu da politika u sferi kreditiranja ne sme da ide tim putem - da li kreditiramo sada ili garantujemo za kredite velikim privrednim subjektima ili malim i srednjim preduzećima, već moramo da se opredelimo za programe. Znači, moramo da omogućimo svima onima koji imaju određene programe da traže kredite i da to bankama bude jedini reper za davanje kredita. Na primer: ako IMT hoće da proizvede 1.000 plugova, naravno, to je način kreditiranja u sferi poljoprivrede, pa da te plugove poljoprivrednicima, a oni su dužni dau robi vrate to kreditoru. Onda je završen krug kreditiranja i tu se država ništa ne meša, sem što je odredila koliki su porezi, koliko ko treba da plati. Tu i nema kamata. Ako je u pitanju samo privredna delatnost ili hoćemo bilo koji proizvod da proizvedemo, sto ili stolicu, nije bitno, dobili smo kredit za taj program, banka nas prati svaka dva - tri meseca, vidi da li smo to proizveli ili nismo. Nju to jedino interesuje. Obezbeđenje plasmana je stvar onoga ko je proizveo. Ako nije obezbedio plasman za ta tri meseca, on ponovo prerađuje to isto, lomi i prerađuje. Tako je svuda u svetu. Ne znam zašto izmišljamo rupu na saksiji, kada je ona već izmišljena. Stalno mešamo državu u nešto, da bi pokazali koliko je država sposobna, navodno, da podrži ovo ili ono. Država nije sposobna više ništa da podrži, treba sve da prepusti tržištu i treba rizik da prepusti onima koji imaju korist od tog rizika. Jedino banke imaju mogućnost da tu kamatu dobijaju na sredstva koja daju putem kredita. Te kamate su ogromne, bukvalno nepodnošljive za naše uslove i za one koji bi eventualno uzeli kredit. Ali, tu bi tržište već nateralo i banke da spuste te kamate, ukoliko ne bi bilo onih koji bi mogli da podnesu uzimanje takvih kredita. Prema tome, Vlada bi trebalo da se opredeli hoće li plansku ili tržišnu privredu! Ako hoće tržišnu privredu, kao što govori, onda ovakvi zakoni zaista ne znače ništa.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč?
Dame i gospodo, rad u ovom nazoviparlamentu sve više gubi smisao. Poslanici, koji glasaju za vladine predloge, potpuno su nezainteresovani za rad po tim predlozima, a još gore od toga, nema predstavnika Vlade ovde, što je već uobičajeno. Gospodin Vlahović je u četvrtak, dok je još bio ekspert, bio ovde, slušao nas, a danas, kada je član Demokratske stranke i njenog Glavnog odbora, više nema interesa za državne poslove. Verovatno je već postao aktivista stranke na terenu. Ovde nam je dao Predlog zakona o Garancijskom fondu, koji predstavlja skup lepih želja, naravno neostvarljivih. Kada bi se primenjivao ovaj zakon i kada se bude primenjivao, država će poprimiti funkciju koju nikako ne može da ima, funkciju bankara. U ovim uslovima to nikako ne može. Ili će, što je još gore, da izigrava zelenaša. Moje kolege su već govorile da mislimo da ovaj zakon ne bi trebalo prihvatiti. Što se tiče ne samo mog amandmana, nego svih amandmana poslaničke grupe SRS, pretpostavljam da ste primetili da su uglavnom pravno-tehničke prirode. Nemamo ni želju, ni potrebu da većinu u ovoj skupštini usmeravamo, da suštinski utičemo na njihove predloge, odnosno na zakone koje usvajaju. Ali, mi u SRS mnogo volimo Srbiju i zato se trudimo da vam skrenemo pažnju da vaši zakonski predlozi budu bar u duhu našeg pravnog poretka, koji, budite sigurni, može biti uzor svim vašim uzorima. U tom smislu je i amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, na član 2. ovog zakona. U članu 2. stoji da fond ima svojstvo pravnog lica. Ja sam predložila da se posle reči "lica" dodaju reči "koje stiče danom upisa u sudski registar". Kolege koje su govorile pre mene govorile su o nemogućnosti upisa u sudski registar ovog garancijskog fonda. Da je moj amandman dobar i da treba da bude usvojen, govori i obrazloženje Vlade koja kaže da ne prihvata amandman, a u obrazloženju kaže u suštini ono što sam ja predložila u amandmanu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS podneo je amandman na član 3. Predloga zakona o Garancijskom fondu, koji se odnosi na izmenu formulacije stava 2. člana 3, a koji u Predlogu zakona glasi: "Fond može imati organizacione delove van sedišta, koji nemaju svojstvo pravnog lica". Amandmanom, koji sam podneo u ime poslaničkog kluba SRS, predlažem da stoji: "U skladu sa statutom Fond može imati organizacione delove van sedišta, koji ne mogu imati svojstvo pravnog lica". Suština je u tome da se Statutom Garancijskog fonda predvidi mogućnost, ne samo zakonom. Zakon u ovoj dispozitivnoj odredbi nije imperativne, naredbodavne prirode, omogućava da Garancijski fond ima svoje organizacione delove van sedišta koji nemaju svojstvo pravnog lica. Preciznije, konkretnije, Garancijski fond preko normativnog akta, odnosno Statuta bliže određuje mogućnost da Fond ima svoje organizacione delove, koji ne bi imali svojstvo pravnog lica. Ova mogućnost, kao što je predviđeno u Predlogu zakona, stoji da se može formirati organizacioni deo Garancijskog fonda. Međutim, bliže određenje koje smo podneli amandmanom može biti precizirano tako što će nadležni organ, odnosno Upravni odbor Garancijskog fonda određivati koji su to organizacioni delovi, u kom mestu, koji naravno neće imati svojstvo pravnog lica. Vi u DOS-u izgleda malo drugačije rešavate ta pitanja - i, umesto pomoći za razvoj malih i srednjih preduzeća, jednostavno, ako se ne radi o gigantima, o velikim preduzećima, ta mala i srednja preduzeća uzmete za devet evra, poklonite nekom, kao što su tri šećerane u Vojvodini! I, ako se radi o velikim preduzećima, kao što je"Adriakop", možete nekome da pokloniti za 88 hiljada evra, iako je vrednost preduzeća oko milion i po evra na tržištu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Bili smo uskraćeni za prisustvo ministra, pretpostavljam da bi nam on dao još šlagvorta za priču o ovom predlogu zakona, verovatno odgovarajući na našu načelnu raspravu, a možda bi već i prihvatio neke od ovih amandmana, ali, evo, sada ćemo da razvijemo diskusiju i nadamo se da ćemo čuti i nekakav komentar. Sam amandman na član 3. koji govori samo o tome gde je sedište Fonda i da Fond može imati organizacione delove van sedišta, koji nemaju svojstvo pravnog lica, nama ne znači apsolutno ništa, jer ne vidimo ni šta će raditi Fond sem što će izdavati garancije i supergarancije, a tu delatnost nemamo nigde; pogotovu ne znamo šta će ove organizacione jedinice raditi - sem ako Vlada nema nameru, u budućnosti, da agencije za mala i srednja preduzeća, koje je osnovala a koje se još nisu ni razgranale u punoj meri, u određenom trenutku nekom svojom odlukom ne prebaci u sve ove organizacione delove Garancijskog fonda. Inače, same po sebi ove organizacione jedinice ne bi imale nikakvog smisla, ako se ne povežu sa ovima. Pri tome, ne znamo ni šta one rade, a ne znamo ni šta će ove da rade. Sve to ima smisla pošto je sve to "u paketu", verovatno u cilju poboljšanja uslova kreditiranja, opstanka, poslovanja malih i srednjih preduzeća, da dođe do nekog spajanja, što nije prvi put. Naime, Vlada zna da kasnije materiju koja je isključivo zakonodavnog karaktera, odnosno ono što treba zakon da reguliše ili što treba Skupština da donese, prekraja svojim uredbama, čak i donese neki zakon iz kojeg bi sledilo da Vlada mora da donese još četrdesetak uredbi. To samo po sebi nije zakon, navikli smo od Vlade da preuzima našu ulogu. No, videćemo. Nadam se da ćemo jednom dobiti, u okviru protekle tri godine otkako Vlada postoji, izveštaj o radu Vlade, kada će nas verovatno neko obavestiti kako je ovaj garancijski fond poslovao, šta je uradio i kakve su koristi i efekti od toga. Efekte svi možemo da osetimo, da ih vidimo na ulicama; vidimo štrajkove, i seljaka i iz drugih privrednih delatnosti. U istoj situaciji se nalaze i trgovinske delatnosti koje su danas u štrajku. Ali ono što ne možemo da vidimo jeste to da Vlada da neko objašnjenje, ne možemo da doživimo da Vlada kaže zašto je to tako, koji su to faktori koji su uticali, gde je Vlada pogrešila, koji zakonski projekat nije doneo očekivane rezultate! Ne možemo baš sve da svalimo na Svetsku banku i ucene koje imamo od nje i od Haga. Nije valjda da je sve to jedini razlog što privreda u ovoj zemlji ne može da krene putem oporavka, već zapada u sve veću i veću dubiozu. Pošto nisam imala prilike da u načelnoj raspravi postavim pitanje ministru, pitala bih sada koliko je privrednih preduzeća bilo 2000. godine, s obzirom na to da vi očekujete da, zahvaljujući ovome, bude ne 270 nego 400 hiljada?! Da li ih je 2000. godine bilo 400 hiljada?
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao uvod o amandmanu koji sam podneo može se uopšteno nešto reći, nešto u načelu, naime "kasno Janko na Kosovo stiže". Ne mislim na ministra koji je zakasnio, on nikada ne kasni, kad god dođe dobrodošao je, mislim na zakon koji kasni. Mnogo se zakon "kiselio", što je koštalo isto tako mnogo vremena. Koštalo je to i donošenja drugih zakona koji negativno utiču na ovaj zakon koji je besmislen. Konkretno, Zakon o privatizaciji je uslovio da država mora da interveniše. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je amandmane gotovo na sve članove, izuzev na članove 8, 21, 24. i 25. Međutim, pogledajte o kojim se članovima radi - to su uopšteni, poznati članovi koji su zakonom regulisani, na primer: da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku", da su pravila poslovanja Fonda akti organizacije, da postoji sistematizacija itd. To je ono što je u redu u svakom zakonu. Međutim, svi ovi ostali članovi nisu usklađeni, niti među sobom niti su pravno dobro formulisani. Iz tih razloga sam i ja podneo amandman. Amandman koji sam podneo odnosi se na usklađenost između pojedinih članova, a pre svega, na to što su ovo očekivanja, a ne sistemski zakon, kako predlagač govori. Očekivanja su zbog toga što se u članu 4. ne govori o sredstvima koja treba da budu predviđena u Fondu za početak rada tog fonda. Istina je da se ovde govori o početku rada. Ali i u svim ostalim članovima se govori o počinjanju, dakle o osnivanju. Pa sada, često zbunjuje terminologija koja nije jasna ni nama narodnim poslanicima, da li je ovo početak rada ili osnivanje fonda. Terminologija mora biti logičan sled i tok u svim članovima. Prema tome, radi se o amandmanu koji bi Vlada trebalo da prihvati, iako time zakon u celini ne bi bio mnogo popravljen jer činjenica je da se u Fondu nalazi onoliko sredstava za koja ne znamo da li će uopšte biti dovoljna, za osnivanje Fonda. Na osnovu (na kraju Predloga) iznesene cifre od 600.000.000 dinara, koja se obezbeđuje, ne daje se garancija da će svi učesnici biti ovde ravnopravno zastupljeni, mi smatramo da će biti selektivna primena prilikom realizacije ovog zakona. Zbog svega toga predlažem da se amandman na član 4. prihvati,da se sredstva konkretizuju, i da glasi: "Sredstva (nepokretnosti, poslovni prostor, oprema i slično) za osnivanje i početak poslovanja Fonda obezbeđuje Vlada Republike Srbije". Znači, novčana sredstava za osnivanje i početak poslovanja Fonda u iznosu od 600 miliona dinara, pri čemu naglašavam da ovde mora da stoji iznos sredstava, obezbeđuje se uplatom iz budžeta Republike Srbije za 2003. godinu, a dodatna sredsta za povećanje osnovnog kapitala, ne dokapitalizacije Fonda, mogu se odobriti u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Na ovaj način bi se preciznije utvrdio osnivački kapital tog fonda i smatram da je amandman osmišljen i da ga treba prihvatiti.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj amandman je logična posledica amandmana na član 1. koji je gospodin Krasić obrazlagao, u smislu da je za svako pravno lice, pa i za ovo, pored toga što treba da se odredi delatnost određenog pravnog lica, potrebno da se odredi i taj osnivački kapital koji je uslov za registraciju. Ako to postoji za sva druga pravna lica, zašto onda to ne bi postojalo i za Garancijski fond? Zbog toga smo tražili da se u samom članu 4. navede da se novčani deo sredstava za osnivanje i početak poslovanja fonda, u iznosu od 600 miliona dinara, obezbeđuje uplatom iz budžeta Republike Srbije za 2003. godinu, što je nesporno. To smo videli iz samog obrazloženja. Iz člana 4. vidimo da je to u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Pored toga, ovim sredstvima od 600 miliona dinara, praktično, Garancijski fond, odnosno država kroz sredstva iz svog budžeta učestvuje u riziku koji banke treba da snose kao davaoci kredita. Nisam uspela u našem Zakonu o budžetu da pronađem ova sredstva koja su, navodno, predviđena za osnivanje Garancijskog fonda, bar ne vidljivo. Možda su negde sakrivena. Bio bi red da nam se barem u obrazloženju kaže u kojoj je to poziciji, sa kog konta će te pare otići, jer ako sredstva nisu nigde predviđena - a znam da u vašem ministarstvu nisu sigurno, možda negde u Ministarstvu finansija postoje, ali je red da nas sa tim upoznate - onda ćemo morati opet da imamo jedan rebalans po tom pitanju. Bilo bi korektno da, ne samo mi poslanici, nego i javnost zna, jer će verovatno donekle, nadajući se da će na ovaj način lakše dobijati kredite, mnogi biti obradovani dok se ne suoče sa stvarnošću i ne vide šta se u stvari iza ovoga krije.
Nema više prijavljenih za reč o ovom amandmanu? Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i nadležni odbor predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Na član 5. Predloga zakona amandman je podnela poslanička grupa SRS. Taj član govori o sredstvima Fonda i o načinu kako se obezbeđuju. Ono što mi amandmanom tražimo, to je da se reči: "Sredstva za rad fonda", a mi kažemo za "poslovanje" Fonda, "obezbeđuju se", sada se navode izvori prihoda fonda iz "donacija" i "drugih izvora, u skladu sa zakonom". Mi predlažemo da se upiše nova tačka 1) koja kaže da se sredstva za poslovanje Fonda obezbeđuju iz "osnivačkih sredstava", a u članu 4. se jasno kaže da se sredstva za osnivanje i početak rada fonda obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, a da tačke 1, 2, i 3. postanu tačke 2, 3. i 4. Tako se na jasniji način preciziraju izvori sredstava za poslovanje Fonda. S obzirom na to da je sada ministar već istaknuti član jedne političke stranke, a ne samo ekspert, molim ga da ponovo o tome razmisli i da prihvati ovaj amandman.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Hranislav Perić i Rajko Baralić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš predlog je da se u članu 6. menja stav 2. tako da glasi: "Fond može slobodna sredstva kratkoročno plasirati, u skladu sa poslovnom politikom Fonda isključivo u aktivnosti malih i srednjih preduzeća". Logično je da eventualno slobodna novčana sredstva ovog fonda budu plasirana u mala i srednja preduzeća, a ne, recimo, u poslovne banke, velika preduzeća, budžete i slično. U obrazloženju stoji da se amandman odbija iz razloga što bi se njegovim prihvatanjem ograničila mogućnost Fonda da slobodno plasira sredstva. Ovim bi se onemogućilo fondu da kratkoročnim plasiranjem slobodnih sredstava ostvari određeni prihod. Po našem mišljenju, ne treba dozvoliti u zakonu da Fond može da špekuliše sa slobodnim sredstvima Fonda. Ako ovo ostane ovako, najmanje će imati koristi mala i srednja preduzeća. I ovaj fond će uposliti jedan broj radnika i ovaj fond će uticati da imamo skuplju državnu administraciju. Doći ćemo u situaciju da cela privreda ne može da zaradi samo za plate i materijalne troškove novoosnovanih fondova, agencija, direkcija itd. Mi ćemo povećati broj fondova i agencija, ali najmanje sreće će biti za mala i srednja preduzeća, jer neće moći da zarade da plaćaju ovako skup državni aparat.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Izvolite, narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Sa nekoliko rečenica da pokušam da ministra ubedim da prihvati ovaj amandman, zato što, iako nisam pravnik, vidim logiku u svemu tome, i u članu 1. ovog zakona, u kojem se kaže: "Radi obezbeđivanja uslova za podsticanje razvoja poslovanja malih i srednjih preduzeća i preduzetništva u Republici Srbiji, osniva se Garancijski fond". Dakle, ne pominju se nikakvi drugi subjekti: ni velika preduzeća, ni poslovne banke, ni bilo ko drugi, nego je suština da se podstakne razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva. Ako je to logika, onda je i logika da se višak i slobodna sredstva koja se na bilo koji način steknu u Fondu plasiraju isključivo za ovu namenu, odnosno u mala i srednja preduzeća. U obrazloženju je rečeno da Fond, u suštini, ima osnovnu delatnost da daje garancije i supergarancije. To je istina i tu nema sporova, ali će biti, sasvim sigurno, mnogo malih i srednjih preduzeća kojima će trebati deo obrtnih sredstava. Ne vidim razloga da se ne mogu obratiti Fondu, da višak slobodnih sredstava plasira u ta preduzeća. U svakom slučaju, potpuno sam uveren da za duže vreme ovaj Fond neće raspolagati nekim većim sredstvima koja bi, eventualno, zadovoljila apetite velikih preduzeća. Iz tih razloga, mislim da ništa logičnije nije nego da to malo para što se, eventualno, stekne kao višak u fondu, plasiramo u mala i srednja preduzeća i preduzetnicima, da bi ostvarili ovu osnovnu funkciju zbog koje se Fond i osniva.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Nema prijava.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo, ispred SRS sam podneo amandman na član 7. koji glasi: "Sredstva koja u svom poslovanju koristi fond u državnoj su svojini". Obrazloženje kojim je Vlada odbila ovaj amandman glasi da je odredbom člana 1. Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbijeprecizirano da su u svojini Republike Srbije, između ostalog, i sredstva drugih organizacija čiji je osnivač Republika Srbija. To se odnosi na javna preduzeća i svakako se ne može odnositi na Garancijski fond. Znači, taj član 1. Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije ne može se prenositi na ovo, pogotovo što je u članu 8. i predviđeno da Fond preraste u akcionarsko društvo. Dasu mala i srednja preduzeća nešto što je neophodno i nešto što stvarno treba da predstavlja motor razvoja jedne zemlje poznato je odavno, uostalom Srbija je razradila i "Strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća" i ovo nije ništa novo. Ova vlada nije ništa izmislila i čudno je što se to tek sada pojavljuje ovdepred Skupštinom, ali je još čudnije što iza ovakvog Predloga, koji bi trebalo da bude od izuzetnog društvenog značaja, stoji suma od 600.000.000 dinara, što svakako ne predstavlja sumu koja može biti pokretač jednog takvog projekta. To je nešto više od onoga što Vlada odvaja za nevladine organizacije i, prema tome, uopšte nema govora da ovo može da zaživi sa tako malom sumom. Ponavlja se ista priča. Ideja je u osnovi dobra i jasna, ali ne postoji želja države da to sprovede i očigledno postoji otuđenost države od građana, jer da država ovde nalazi svoj interes pokazuje samim tim što ona u stvari predstavlja nekog posrednika da uzme nešto što bi trebalo u prenesenom smislu da bude u korist građana Srbije.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Pošto je činjenica da su uslovi kreditiranja svih privrednih subjekata, ne ulazeći u to da li su u pitanju mala, velika ili srednja preduzeća, postavlja se sada pitanje hoće li ovo što smo sada predvideli postojanjem Garancijskog fonda omogućiti onima kojima je kredit potreban da pod lakšim uslovima dolaze do kredita. Znate kolike su kamate na kredite i to je već samo po sebi jedan od faktora koji utiče na to da je vrlo malo pravnih subjekata u situaciji da može da uzme kredit, pogotovo što niko više u ovoj državi ništa ne može da planira, sem od danas do sutra, pa se teško i odlučujemo na kredite, ali, kamate su evidentno ogromne. Fond će takođe imati priliv sredstava od tih kamata. Znači, to je dodatna kamata onome koji uzima kredit, daje kamatu od 7-9%, ne znam koliko je kod banaka, a koliko će ovde biti, to će biti određeno Statutom, Upravni odbor će odrediti, verovatno nekom svojom poslovnom politikom ili finansijskim planom. Pravo da vam kažem, ne vidim iz ovih deset tačaka šta sve Upravni odbor treba da radi, ko će to određivati, ali to se sve dalje prebacuje na onoga ko treba da uzme kredit, pa se ovde zaista država nalazi u ulozi zelenaša, odnosno našli ste još jedan modus vivendi kako da dođete do para, jer će to biti jedina sredstva koja će uvećavati taj početni, inicijalni kapital, osnivački kapital za rad ovog garancijskog fonda, jer u donacije apsolutno ne verujem kada je ovo u pitanju. Do sada od donacija koje smo dobili ništa nije otišlo za ovakve ili slične namene, nego isključivo za potrošnju, niti je interes bilo koga sa strane da nam da donacije u ovom smislu i za ove namene; u zemlji nema ko da daje donacije, a drugi izvori u skladu sa zakonom, sem kamata, ne postoje. Ja ih barem ne vidim, niti sam mogla kroz ostale zakone, koji se odnose na ovu problematiku, da pronađem. Prema tome, ovih prvih 600 miliona, plus kamate, biće nešto što će možda moći da se zavrti, ali opet nakratko. Jer, to i nisuneka sredstva kada imamo u vidu koliko privrednih subjekata vapi za kreditiranjem, a pogotovo oni koji imaju programe a nemaju imovinu, i koji bi mogli da, samo zahvaljujući zakonima tržišta te svoje programe materijalizuju kroz nešto što se na tržištu traži i da vrlo brzo svoj kapital vrate.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo, Srpska radikalna stranka u članu 9. koji se odnosi na delatnosti ovog fonda želi da precizira pojmove i izraze koji doprinose da se, kada je u pitanju garancija i supergarancija, jasno zna do koje vrednosti se daje garancija. Mi predlažemo da to bude do 50% vrednosti, ali u suštini znamo kakva je sudbina ovog amandmana, kao i svih amandmana. Ovaj zakon je predlagao ministar dok je bio desno orijentisan, a sada je levičar, ali nema veze. Šta je suština ovogpredloga zakona? Ovo je čisto marketinški, ovo je čisto za narod, po principu hleba i igara, neka se narod veseli. Evo o čemu se radi. Ovo je jedan u nizu dokaza o kontradiktornosti ove vlade. Kada je bila rasprava o Fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje i kada smo mi srpski radikali, kroz amandmane, želeli da i taj Fond funkcioniše slično kao i ovaj, onda je bilo obrazloženje - ne možemo, gospodo, da se igramo sa budžetskim sredstvima, pa ne može budžet da bude po bankarskim principima, pa ne možemo mi da dajemo po važećim kamatama! Hiljadu obrazloženja je bilo zašto jedan Fond, koji ima ogroman dnevni priliv ili prihod, ne može da posluje po tržišnim principima, a sada Vlada formira fond gde iz budžeta treba kao početni kapital da se izdvoji 10 miliona evra i kaže - taj fond, osim ovog početnog kapitala, imaće novac ili kapital od donacija. Kojih donacija, ministre? Donacije su namenske. Hiljadu puta ste vi i vaše kolege obavestili javnost dase donacije uglavnom namenski već unapred određuju određenim licima i institucijama, da vi tu nemate nikakvog uticaja. Koje sada donacije? Donacije za mala i srednja preduzeća. Ići će direktno u mala i srednja preduzeća? Šta se vi preko Fonda postavljate kao posrednik da vi nešto određujete ili, ono što je suština ovoga, država želi, a u ovom slučaju Vlada u ime države, da pomogne stranim bankama. Kako da pomogne stranim bankama? Strane banke već, izvesno je, imaju problema oko plasmana kreditnih sredstava. Jedan od velikih problema sa kojima se suočavaju jeste to što katastarski još nije sređeno u državi Srbiji na većem delu teritorije, dobro je to kolega primetio! U jednom delu je sređeno, gore, i onda ne može da se založi imovina kao garancija podizanja kredita kod Raiffeisen banke. Pošto ste vi odavno u službi te banke, gospodo, vi sada ne samo za tu banku nego za sve strane banke osmišljavate jedan fond koji će početni kapital uzeti od budžeta, koji će imati ulogu da garantuje kako bi strane banke plasirale svoj kapital. Vi ćete kao garant ili supergarant morati nadoknaditi tu imovinu. Kako? Tako što pravite izuzetak, kršite sva pravila, a ako ta imovina, odnosno nekretnine ne mogu da budu garancija u banci, po kom zakonu onda može da bude upisano kao privremeno vlasništvo Vlade koje služi za garanciju. Po istim pravilima treba da funkcioniše i ovaj fond i banke. Ne, vi ste se našli dobronamerni, a vaša dobra namera uvek je dobro nagrađena od stranih ulagača ili banaka. To smo videli kada su cementare prodavane, a pogotovo ćemo videti ovde u Fondu, i sada obavljate jednu nezahvalnu ulogu, ulogu zelenaša! Nikako drugačije to ne može da se nazove nego zelenaštvom. Zašto, gospodo, to radite? Nemate potrebe to da radite. Prvo, iluzorno je i van svake pameti da će bilo koji vaš reformski potez ili zakon zaživeti. Nisu ni ovi za protekle tri godine, pa neće vam ni ovaj za narednih godinu dana. Ne, nego imate interes da zakonski osmislite, da marketinški to prikažete, a kako će proći oni koji će uzimati kredit, a vi im bili garanti, to će da vide! Nadamo se da će što manje njih poverovati u ovu vašu istinu, u ovu vašu virtuelnu stvarnost i da će, ako ništa drugo, zaštititi svoju imovinu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić i Hranislav Perić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sa narodnim poslanikom Hranislavom Perićem u ime SPS podneo sam amandman na član 9. koji reguliše delatnost Fonda, iza reči "obezbeđenja" briše se reč "dela". Smatramo da nije potrebno garanciju ograničavati na taj način i da treba garantovati celokupan iznos. Nije posebno potrebno obrazlagati ovo. Mislimo da je ovo rešenje celishodnije. U ovom trenutku nije još zaživeo princip hipotekarnih kredita na način kako to funkcioniše svuda u svetu. Nije usvojen zakon o založnom pravu na pokretne stvari i na ovaj način bi se korektnije ova oblast regulisala, u odnosu na ovo kako je predloženo ovim rešenjem u članu 9. Molimo gospodina ministra da razmotri i prihvati ovaj amandman ili da obrazloži, ako je moguće, zato što mislim da nije najjasnije zašto ovde piše "dela kredita". Ponovo koristim priliku da kažem sledeće: čini se velika greška, veliki broj ljudi, veliki broj zainteresovanih privrednika, građana, prateći skupštinsku raspravu pronalazi nekakve svoje interese, pronalaze sebe u onome što mi ovde govorimo i činimo. Na ovakav način kroz štura saopštenja štampe, kroz nekakve izjave pojedinih funkcionera stranaka vlasti u medijima, građani Srbije nemaju predstavu o čemu mi ovde govorimo, ni kakva zakonska rešenja prihvatamo. Razmotrite još jednom to i vratite prenos zasedanja. Dolaze neki zakoni koji su takođe veoma interesantni. Mislim da se čini velika greška i mislim da ima još uvek vremena da se to ispravi. Gospodine ministre, molim vas, ako je moguće, da dobijemo pojašnjenje ili da prihvatite, ako je moguće, ovaj amandman. Hvala lepo.
Za reč se prijavio narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, mislim da bi prihvatanjem ovog amandmana predlagač olakšao i Fondu posao, a i preduzetnicima. Evo zašto: ukoliko se izbriše ta odredba da se garantuje samo deo kredita, onda to ne znači da u svakom slučaju Fond mora garantovati 100% iznos kredita koji neki privredni subjekt podiže kod odgovarajuće komercijalne banke; daje se mogućnost fondu da u izuzetnim slučajevima, kao i u onim opravdanim situacijama, odobri garanciju i na ukupan iznos kredita koji određeno preduzeće zahteva od određene poslovne banke, a sve u skladu sa pravilima Fonda i poslovnom politikom, koja će se naknadno utvrditi. Ne vidim razloga da se ovom odredbom vežu ruke Fondu da u takvim prilikama podrži realne programe za koje postoje odgovarajući dokazi, dovoljno argumenata i razloga da Fond garantuje kredit u celokupnom iznosu. Podsetio bih da je rečeno u "Strategiji razvoja malih i srednjih preduzeća", da će Vlada posebno podržavati četiri oblasti: jedna je prerada poljoprivredniih proizvoda, druga je industrija, treća je turizam i četvrto je elektronski biznis ili izrada softvera. Ako krenemo redom, videćemo da nema ozbiljne prerade poljoprivrednih proizvoda bez ozbiljne opreme. Ozbiljne opreme nema bez odgovarajućih kreditnih linija i garancije. Kada se obezbedi oprema, onda imate problem obrtnih sredstava. Zato je i neophodno više izvora i više kreditnih linija za pokretanje takve proizvodnje. Zamislimo, praktično, situaciju: da je privredni subjekt zahtevao 10 hiljada evra kredita od poslovne banke, a da je banka tražila u tom iznosu garanciju od Fonda, a Fond odobrio u 100% iznosu. Na drugoj strani, taj isti privredni subjekt je od druge poslovne banke, pod jednakim ili sličnim uslovima, tražio kredit za obrtna sredstva, kako bi pokrenuo tu opremu koja je na ovaj način obezbeđena. Ekonomska računica, biznis plan, kako se to danas kaže, pokazuje kako je to isplativo ulaganje i da ima dovoljno elemenata i dovoljno sigurnosti za poslovnu banku i za Fond, pa ne vidim razloga da se takav kredit ne odobri. Naravno, ništa loše ne mislim ni o ideji ministra da na ovaj način pokuša da poslovne banke uvede u tu zonu rizika. To bi bilo tako da smo mi realna tržišna privreda u kojoj imamo ujednačenu ponudu i tražnju novca. Objektivno, danas imamo situaciju da je mnogo veća tražnja za novcem, nego što su realne mogućnosti i poslovnih banaka i svih drugih finansijskih organizacija, uopšte finansijskih izvora, da proprate takve zahteve. Tu nema realne konkurencije i izostaje onaj mehanizam koji bi naterao poslovne banke da razmišljaju i sa dozom rizika, koja bi išla otprilike do 50%, kako je prvobitno ministar ovde rekao. Bilo koju drugu oblast da uzmete iz "Strategije razvoja malih i srednjih preduzeća", ista će se priča ponoviti. Kako možete napraviti hotel bez kreditnih sredstava? Ta prvobitna akumulacija kapitala jeste bitno pitanje. Neko je došao na ovaj ili onaj način do kapitala, između ostalog, dolaze ljudi i krađom i špekulacijama, ali govorim o regularnim izvorima. Teško je obezbediti početni kapital i baviti se nekim biznisom, recimo u oblasti turizma, kada treba sto stvari da uradite: infrastrukturu, objekat itd; znači, nema drugog načina, nego obezbediti kredit. Ako postoji takav projekat, koji potpomaže i ravnomernijem regionalnom razvoju, onda Fond treba da reaguje na način da obezbedi garanciju, ako treba i u celosti. Dakle, to je suština. Možda se, recimo, pitanje tog elektronskog biznisa može i drugačije posmatrati. Imamo pametnih ljudi koji znaju da rade te softvere za rad računara, itd, možda sutu realnija ulaganja, ali imate sa druge strane ulaganje u kadrove, u njihovu edukaciju, u osposobljavanje da prave softverski program, pa će se opet naći na istom. Konačno, obezbedite polovinu kredita i pokrijete ga sa 50% garancije Fonda a onda imate hod po trnju za onih 50%: nije vam uknjižena kuća, nije stan, nemate drugih pokretnih stvari koje biste mogli koristiti kao zalogu, a nemamo ni zakonsku regulativu i onda ste na početku. Skoro da odustanete od posla, zato što ne postoji mogućnost da obezbedite drugi vid, da bi pokrili onu drugu polovinu kod poslovne banke. Zato mislim da treba prihvatiti amandman, a posebnom politikom i realnim parametrima i iz zahteva ceniti da li garantovati ceo ili deo iznosa po kom se traži kredit. Hvala.
Hvala. Određujem pauzu do 15,00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas da, ubacivanjem kartica u identifikacione jedinice, utvrdimo da li imamo kvorum potreban za rad. Izvolite. Konstatujem da imamo kvorum i nastavljamo raspravu u pojedinostima. U prepodnevnom delu poslednji amandman je bio na član 9. Od učesnika bili su Jovan Todorović, kao ovlašćeni predstavnik i Rajko Baralić u ime podnosilaca amandmana. Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, Vlada je odbila moj amandman, uz obrazloženje da se mojim amandmanom samo komplikuje tekst samog zakona, da se njegova suština ne menja i da je on suvišan. Nije ni čudo da takvo objašnjenje dobijamo od ministra monarhiste levog opredeljenja koji nije ni ušao u suštinu mog amandmana. Znači, član 11. stav 2. kaže: "Kada se Fond organizuje kao akcionarsko društvo, broj članova Upravnog odbora uvećava se srazmerno visini uloženog kapitala". Taj deo tu za sada nije sporan, jer se samo uvećava broj članova srazmerno visini uloženog kapitala. Međutim, ja sam predvideo svojim amandmanom da se u ovom članu precizira i sastav akcionarskog odbora, odnosno Upravnog odbora. Uopšte ne mogu da prihvatim obrazloženje Vlade da se suštinski ne menja ništa, već se isključivo komplikuje tekst. Ovim amandmanom tražio sam da se precizira i sastav Upravnog odbora srazmerno kapitalu koji učestvuje, odnosno koji je u tom Garancijskom fondu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije prisutan.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Ilić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, podneli smo amandmane na članove 16, 19. i 20; naša ideja je da Garancijski fond treba da ima isti status kao i ostale institucije pod upravom države. Znači, to je ono što je regulisano u prvim članovima zakona. S obzirom na to da imamo Zakon o budžetskom sistemu, mi smo predložili u članu 16. stav 1. u tački 5) koja govori o tome da Nadzorni odbor Fonda treba da razmatra izveštaje revizora, što je obaveza svih pravnih lica, svih preduzeća, da ovde, s obzirom na to da ovo potpada pod Zakon o budžetskom sistemu i državnu nadležnost, da Nadzorni odbor Fonda treba da razmatrapored izveštaja revizora i izveštaje budžetske inspekcije. Time se zakon usklađuje sa Zakonom o budžetskom sistemu. Odmah ću da obrazložim i amandman na član 19. i član 20. Član 19. govori da poslovanje Fonda podleže reviziji u skladu sa zakonom. Mi smo ovde precizirali da poslovanje Fonda podleže reviziji u skladu sa zakonom i kontroli u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Stav 2. ostaje nepromenjen. Opet, to je vezano za Zakon o budžetskom sistemu, član 67. tačka 3. i taj član propisuje potrebu da budžetska inspekcija ima obavezu da obavlja kontrolu nad radom i poslovanjem Fonda, imajući u vidu da Republika ima kontrolu nad više od polovine ukupnogkapitala angažovanog u Fondu, što je regulisano, samo da vas podsetim, članom 8. stav 3. Predloga zakona, koji kaže: "U slučaju stava 2. ovog člana vrednost državnog kapitala u ukupnom kapitalu Fonda ne može biti manja od 51%". To znači da fond ostaje pod državnom kontrolom, odnosno upravom. I naš treći amandman u članu 20. stav 2. posle reči "obavljenoj reviziji", briše se tačka i dodaju reči "i kontroli". Znači, član 20. podrazumeva da ministarstvo nadležno za poslove privrede podnosi Vladi najmanje jedanput godišnje izveštaj o rezultatima nadzora, zajedno sa izveštajem o obavljenoj reviziji i mi dodajemo: "i kontroli". Ovo predleženo rešenje upotpunjuje oblast kontrole nad poslovanjem Fonda, budući da pored angažovanja nezavisnih revizora u postupku uključuje i budžetsku inspekciju kao nadležni organ. Mislimo da ova tri naša amandmana upotpunjuju zakon i usklađuju ga sa Zakonom o budžetskom sistemu i da je iz tih razloga te amandmane potrebno prihvatiti. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo, poslanička grupa SRS je podnela najveći broj amandmana na ovaj Predlog zakona i oni se mogu svrstati u dve grupe. Jedna grupa amandmana jesu amandmani koji suštinski menjaju ovaj zakon. Dakle, pokušavaju da ovaj zakon u suštinskom smislu učine boljim. Druga grupa amandmana jeste ona koja bliže određuje određene pojmove, prava, nadležnosti, dužnosti određenih subjekata koji se pominju u ovom zakonu i predstavlja vrstu pravno-tehničke redakcije ovog zakona, tako da, u neku ruku, ovaj amandman koji je podnela poslanička grupa SRS na član 17. ima tu funkciju i tu svrhu, da konkretizuje i preciznije odredi neke članove ovogzakona. Tako, mi predlažemo da se u članu 17. u stavu 2. ispred reči "organima" doda reč "organizaciji", zatim da se u istom stavu reč "delatnosti" zameni rečju "nadležnosti", da se reč "rad" zameni rečju "poslovanjem", a u stavu 3. reč "uslovi" zameni rečju "način". Poslanička grupa SRS smatra da država ne treba i ne sme da daje garancije ni za kakve kredite, bez obzira što predlagač ovim zakonom insistira na tome da, to i jeste činjenica, razvoj malih i srednjih preduzeća, odnosno da podsticaj razvoja malih i srednjih preduzeća treba da bude kao neka osnovna motorna snaga razvoja privrede. Međutim, država u ovom smislu i u ovom pravcu ne bi smela da se meša, ne bi trebalo da daje garancije za kredite vlasnicima malih i srednjih preduzeća koje će po svoj prilici uzimati od stranih banaka. Ona treba da stvori uslove za normalno privređivanje u našoj zemlji, da stvori takav pravni sistem i poredak da strane poslovne banke, i domaće poslovne banke, pre svega, imaju interesa, smelosti i hrabrosti da daju kredite onima kojima su ti krediti potrebni, a ne da se država javlja kao garant. Dakle, ovakav zakon u stvari nama pokazuje koliko je poverenje domaćih i stranih bankara u izvršnu vlast u našoj zemlji, uslove privređivanja u našoj zemlji, tako da pada u vodu ona priča o velikom, značajnom reformskom kursu ove vlade, o poverenju i ugledu, koji je ona stekla, pre svega, u svetu. Samo bih se u nekoliko rečenica osvrnuo na obrazloženje, koje je Vlada Republike Srbije dala u okviru odgovora zbog čega ne prihvata amandman poslaničke grupe SRS na član 17. Ona je dala odgovor u jednom delu na amandman poslanika Dragoljuba Stamenkovića na član 5. i potom takvo obrazloženje praktično prepisivala i za amandmane 12, 14. i 17. iako dobar deo tog obrazloženja uopšte nema nikakve veze sa ovim amandmanima koje smo podneli. Dakle (isključujući ovaj amandman na član 5.) mislim na amandmane na članove 12, 14. i 17. - to su amandmani koje su podneli poslanici Srpske radikalne stranke i njih treba odbiti. Napisali su jedno obrazloženje i onda su samo potpisivali ispod svakog amandmana.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Dušan Cvetković. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Ilić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pomislila sam da će bar prilikom rasprave u pojedinostima ministar da sedi ovde do kraja i da čuje šta imamo da mu kažemo. Imala sam konkretno pitanje povodom amandmana na član 20. Ovde nije samo puka formulacija. Kao što ni zakon o Garancijskom fondu o kome govori ministar nije samo jedna transakcija između primaoca garancije i onoga ko garantuje, tako bi na mnogo ozbiljniji način trebalo da se pristupi i tome ko je nadležan za kontrolu poslovanja ovog fonda. Kao što su kolege srpski radikali rekli, pored selektivnog pristupa i nemogućnosti da se razvija u pravom smislu reči ta privredna aktivnost, jer je ovo samo jedna maska za forsiranje tih balkanskih lobija, za ministra, za mešetarenje, kao što smo imali slučaj i kod Agencije za privatizaciju, tako smo i ovde u članu 20. amandmanom, koji sam podnela u ime poslaničke grupe, tražili da se u članu 20. u stavu 1. reč "obavlja" zamenjuje rečima "obavljaju Narodna banka Srbije i". Nije tu ministar Vlahović, ali je ovo pitanje pre svega za Božidara Đelića ili bi možda gospodin Mitrović, koji ovde predstavlja poslaničku grupu i Vladu, možda mogao nešto o tome da nam kaže. Kako ide unutar DOS-a, ovog ostatka DOS-a oko pregovora, da li će da dođe na dnevni red zakon o Narodnoj banci Srbije, ko će biti guverner, kako će ići to pregrupisavanje snaga i gde ste vi, gospodine Mitroviću, u celoj toj priči?! To je interesantno pitanje. Što se tiče Narodne banke Srbije, ona praktično uopšte ne postoji. To što je tako nazvana Narodna banka Jugoslavije, na način kako je to izveo Dinkić, a sada vidimo bez podrške i gospodina Živkovića i ostatka DOS-a, sam sebe proklamovao u guvernera Narodne banke Srbije, nama ništa ne znači i već sada se vidi nemogućnost da imamo potpunu kontrolu nad ovim fondom. Jer, Narodna banka Srbije izdaje i garancije i supergarancije (kada usvojite zakon, verovatno će to da stoji u tom zakonu) i kontroliše platni promet. Ovako građanima Srbije, nama poslanicima, pre svega Srpske radikalne stranke, i onima koji ne žele da podrže ovaj predlog zakona ostaje da vidimo kako će ta bitka u ostatku DOS-a da se izvede do kraja. Da li ćemo uopšte imati Narodnu banku Srbije ustanovljenu onako kako nam to nalaže sada Ustavna povelja, koju ste vi usvojili, kakav će to biti zakon i ko će preteći u svemu tome?! Najveća bojazan nije za Aleksandra Vlahovića, jer vidimo da je on u top formi i kao takav je i primljen u Glavni odbor Demokratske stranke; da li ovi njegovi bivši saradnici iz jedne druge stranke pate zbog toga, mi to sada ne znamo, ali zaista briga vas iz DOS-a, pre svega, trebalo bi da bude usmerena na Božidara Đelića, oko koga će da se lome koplja po pitanju Narodne banke Srbije. Jer, Božidar Đelić je čovek koji ima samo 38 godina i pre neko veče u centralnoj informativnoj emisiji u Drugom dnevniku RTS-a rekao je da su svima u Vladi, pa i njemu, živci istanjeni. Znate, ako su nekome nervi i živci, kako je on to rekao, istanjeni, ovde u našim poslaničkim klupama ima i profesora za tu oblast, ima ih hvala bogu svuda po Srbiji, pa neka se obrate tamo. A on neka se pobrine kako će da se prime plate u Srbiji, i poslanici i zaposleni u kvaziskupštini državne zajednice, koji nisu primili platu od 1. aprila!
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na isti član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Ilić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić i Dušan Cvetković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana ima reč narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Gospođo Čomić, da li mogu, za one koji slušaju i prate, da obrazložim oba amandmana, pošto su vezani? Mislim da neću prekoračiti vreme. Pošto su ovo poslednji amandmani, dozvolite mi da izrazimneslaganje zbog neprisustva ministra, jer smo povodom ovog zakona pokrenuli dosta pitanja. Mislim da je svrha ovog zakona i ovog fonda opravdana samo ako bude bankarskih kredita za podsticanje razvoja i kreditiranje malih i srednjih preduzeća. Zbog toga mislim da ipak treba još jednom razmisliti o ovim amandmanima, koje je podnela poslanička grupa SPS. Podnela je pet amandmana, od toga jedan je prihvaćen, a podsećam na još dva bitna. Prvi, ako ne budu iskorišćena sredstva za davanje garancija i kontragarancija, da se ta sredstva ulože putem banaka u kreditiranje razvoja ili podsticanje razvoja i rada malih i srednjih preduzeća, kako ne bi otišla za pokriće budžetskog deficita ili održavanje likvidnosti budžeta Republike Srbije. I drugi, može se vršiti pokrivanje kompletno garancijom bankarskog kredita, koji je dat od strane banke ili druge finansijske organizacije. To znači da je bitan preduslov za funkcionisanje ovog fonda, pre svega, obezbeđenost od strane banaka, da je obezbeđena finansijska podrška malim i srednjim preduzećima. Kako je to do sada rađeno ne znam, znam jedino da su u Valjevu neke firme dobile kredite za obavljanje svoje delatnosti, a jedna od tih je i proizvodnja papirne konfekcije i toalet papira. Želim da kažem da ne svedemo sve to na neki nivo da se samo daju garancije, već da svrha zaista bude podsticanje malih i srednjih preduzeća i zapošljavanje. Što se tiče ova dva konkretna amandmana koja smo podneli u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije kolega Cvetković i ja, oni nisu suštinske prirode niti bi promenili koncepciju zakona, oni su više stilske prirode: naime, dva puta se u članu pominje poslovanje Fonda. Amandman glasi: "Odredbe zakona kojim se određuje pravni položaj preduzeća primenjivaće se na organizovanje i poslovanje Fonda, kada se Fond organizuje kao akcionarsko društvo". Vidite i sami da se ovde dva puta pominje isto. Želimo da se ovo stilski promeni i predložili smo da se odredbe zakona kojima se uređuje pravni položaj, organizovanje i poslovanje preduzeća primenjuju i na Fond već organizovan kao akcionarsko društvo, što bi značilo da se ne pominje dva puta poslovanje Fonda i Fond. Takođe, amandman na član 23 - glavna intencija nam je bila da se lica koja postavlja Vlada, koja su ovde navedena u množini, da se to stavi u jedninu. I u ovoj skupštini je problem obraćanje, pri čemu imam u vidu i ono što smo sinoć čuli u svim sredstvima javnog informisanja, naime, kada se govori o poseti Karle del Ponte, glavnog tužioca ili glavne tužiteljke Haškog tribunala, a mi ovde pričamo o poslanicima, poslanicama, predsednicima, potpredsednicima, a poštujemo "haškog tužioca". Zaista mi to smeta, pa zbog toga kažem: "Vlada će imenovati predsednika", dakle, nema dva - jedan je predsednik Nadzornog odbora, zatim jedan je predsednik Upravnog odbora. Znači treba reći da će imenovati predsednika i članove, a ne - imenovaće predsednike i članove odbora. Ovo mora biti pojedinačno. To isto znači da nema funkcije u množini kada se radi o pojedinačnim slučajevima. Nadam se da ćete se sa ovim složiti. Dakle, mi ne predlažemo nikakvo menjanje, već samo da Vlada imenuje direktora, on je jedan, postavlja ga Vlada, dok se ne promeni namena Fonda u akcionarsko društvo. Dalje, kada imenuje predsednika on je predsednik Upravnog odbora i jedan je, članova Upravnog odbora je još osam i to ide isto u jednini, a ostaje tekst - u roku u kojem je to i predviđeno zakonom. Kao što vidite, amandman se svodi na to da se stilski preformuliše član i kako je predviđeno u srpskom pravopisu, kao i u dosadašnjem pravnom ponašanju. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić i Dušan Cvetković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača Aleksandar Vlahović, ministar za privredu i privatizaciju, nije prisutan, pa zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O PRIVREDNOJ KOMORI JUGOSLAVIJE (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Dragor Hiber i Ivan Andrić; zajedno Rajko Baralić i Joca Arsić; zajedno Dragan Jovanović i Joca Arsić; zajedno Golub Rajić i Joca Arsić; Joca Arsić, kao i amandman Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam Narodnu skupštinu da je, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, te molim poslaničke grupe, ako to već nisu učinile, da podnesu prijave sa redosledom prijavljivanja za reč narodnih poslanika da bismo mogli da otpočnemo načelnu raspravu. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, ministar Aleksandar Vlahović želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Kratko ću reći da se radi o jednom tehničkom zakonu koji reguliše buduće odnose, prava, imovinu kojom raspolaže Privredna komora Jugoslavije, s obzirom na to da smo nakon formiranja državne zajednice Srbija i Crna Gora ovim zakonom faktički predložili prestanak važenja Zakona o Privrednojkomori Jugoslavije, pri čemu je, videćete kasnije u amandmanima koje je prihvatila Vlada Srbije, dodatnim amandmanom definisano da Privredna komora Srbije i Privredna komora Crne Gore faktički razrade način podele imovine i obaveza koje sada ima Privredna komora Jugoslavije. Zakon je veoma kratak, ima svega tri člana. Molim da imate u vidu taj tehnički aspekt zakona. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Da li želi reč predsednik Zakonodavnog odbora Bojan Pajtić? (Ne.) Da li želi reč predsednik Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, narodni poslnik Vlatko Sekulović? (Ne.) Da li predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto smo iscrpli po redosledu ovlašćene predstvnike, prelazimo na raspravu u načelu, po redosledu prijavljenih za reč narodnih poslanika po članu 90. Poslovnika Narodne skupštine. Prvi prijavljeni govornik, narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Ovo je Predlog zakona kojim se samo konstatuje da je potrebno da ne postoji više Zakon o Privrednoj komori Jugoslavije. Naravno, ovaj zakon je posledica promene, odnosno donošenja i usvajanja Ustavne povelje i prekompozicije Savezne Republike Jugoslavije, od jedne savezne države, federativne države u državnu zajednicu za koju, evo već godinu dana, niko ne može precizno da kaže da li je unija, konfederacija, i u čemu se ogledaju njene karakteristike po kojima bi moglo da se kaže da je to država. Dakle, posledica te prekompozicije države jeste to da smo izgubili veliki broj saveznih institucija, da i ja upotrebim taj novi termin, pa je tako i nastala potreba da mi danas, koristeći ovlašćenje iz Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, posebnim zakonom konstatujemo da je prestao da važi Zakon o Privrednoj komori Jugoslavije. Šta nam još ovaj predlog zakona ukazuje? Ukazuje da ta organizacija Privredne komore Jugoslavije, u onom delu koji se tiče sedišta u Beogradu, prelazi u Privrednu komoru Srbije, određeni broj zaposlenih prelazi, a sredstvapostaju sredstva Privredne komore Srbije. Osnovni prigovor SRS ne odnosi se na ovaj predlog zakona, jer ovim zakonom se ništa značajnije i ne menja, već prigovaramo što jedan komorski sistem na saveznom nivou ulazi u komorski sistem na republičkom nivou, za koji smatramo da je pogrešan, jer se, u suštini, ne zasniva na principu dobrovoljnosti privrednih subjekata koji žele da budu članovi privredne komore ili trgovinske komore ili kako drugačije da se to nazove, već po principu obaveznosti, zbog uplate članarine i doprinosa, održava se nešto što već 30-tak godina ima tu istu ljušturu Privredne komore Srbije. Ona ima svoje organizacione delove u sedištima okruga i, verovali ili ne, dalje se u tim regionalnim privrednim komorama kroji ona privredna politika, privredna politika svima onima koji su na vlasti i koji će biti sutra na vlasti ukoliko ostane ovakav zakon o Privrednoj komori Srbije. Dobro je što su neki poslanici primetili da na neki način treba da se sačuva nešto što se zove spoljnotrgovinska arbitraža, ne samo zbog tradicije, nego zbog toga što se radi o jednom izbornom sudu gde stranke same ugovaraju nadležnost tog suda da bi se rešili neki sporni privredni odnosi koji, doduše, mogu da se rešavaju i u našim sudovima, ali imaju svoju specifičnu težinu i posebnost kada se rešavaju dobrovoljno, priznavanjem jednog izabranog suda kao merodavnog suda, čije odluke su obavezujuće. Tu nastaje jedan problem, što niko, praktično, ne može da garantuje da spoljnotrgovinska arbitraža, koja je bila pri Privrednoj komori Jugoslavije, može da zadrži taj stepen nezavisnosti i samostalnosti i jedne objektivne primene uzansi, a ona, pre svega, primenjuje te trgovačke uzanse na sporne odnose privrednih subjekata. Dakle, naša primedba se odnosi na Privrednu komoru Srbije, koja dobija nešto. To što dobija ovim zakonom, praktično, ima da se utopi u nešto što funkcioniše po principu obaveznosti, obaveznosti radi one članarine, radi održavanja privredne administracije koja ima neuporedivo dobre prihode, pita se za sve i za svašta i neformalno utiče kod onih centara moći gde se odlučuje o kreditima, o nekim beneficijama pojedinih privrednih subjekata; a u međuvremenu, za ove protekle dve godine iz te strukture regionalnih privrednih komora ponikli su kadrovi posebnih vladinih agencija na terenu, gde ćemo, otprilike, ako pravimo vezu sa prethodnim predlogom zakona, imati situaciju da se na jedan indirektan način usmeravaju sredstva prema odabranim privrednim subjektima uz, naravno, garanciju budžeta Republike Srbije ili ovog fonda koji je malopre bio na dnevnom redu. Verujte, dobar deo tih sredstava preko malih i srednjih preduzeća biće utrošen u izbornoj kampanji pojedinih stranaka DOS-a, država će garantovati bankama koje preuzimaju taj rizik, a kad se to završi, kod malih i srednjih preduzeća će biti belaja, biće svega i svačega! Naš prigovor o ovom predlogu zakona je suštinske prirode, jer od nečega što više ne postoji, a Privredna komora Jugoslavije ne postoji već dva-tri meseca, oni su sami na komorskom nivou to sve završili, mi samo ovde konstatujemo nešto, ali ovakvim zakonompristajemo na ono što sledi, a pretpostavljam da većina vas oseća šta će to da usledi.
Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
DSS se uvek zalagala za zajedničku državu sa Crnom Gorom i uvek je insistirala da veze Srbije i Crne Gore ne budu formalne, da se ne svode na političke dogovore i trule trgovine, već da budu realne i da imaju realnu osnovu kako u zakonima, tako i u nekim drugim vezama koje nisu samo zakonske, već ekonomske i koje će da doprinesu izgradnji jake državne zajednice. Mi smo smatrali i dalje smatramo da ako nešto može da bude celo, to ne treba da se deli i ako je to nešto što će nas brzo uvesti u neke evropske tokove, u evropske integracije, naročito u Evropsku uniju, da treba takvim integracijama i takvoj državnoj zajednici ozbiljno pristupiti i raditi na njenoj izgradnji, a ne na njenoj razgradnji. Sa tih pozicija smo pristupili radu Ustavne komisije, izradi Ustavne povelje i Zakona za sprovođenje Ustavne povelje. S obzirom na to da Zakon sa sprovođenje Ustavne povelje nije regulisao pitanje Privredne komore Jugoslavije, to je pitanje ostalo otvoreno, upravo da se o njemu dogovore oni koji su za to nadležni. U ovom trenutku, s obzirom na to da su ekonomski odnosi sa inostranstvom i unutrašnji ekonomski odnosi na nivou državne zajednice i da ti resori upravo treba i moraju da harmonizuju odnose Srbije i Crne Gore, možemo da postavimo pitanje - zašto se razdvaja celo da bi se napravila dva odvojena, zašto razdvajamo i rasturamo Privrednu komoru Jugoslavije da bismo napravili dve privredne komore i kako će te dve privredne komore da sarađuju? Da li ćemo, kao i do sada, na nekom međunarodnom sajmu imati, kao što smo imali nažalost i sada, tri štanda: poseban štand Privredne komore Jugoslavije, poseban štand Privredne komore Srbije i poseban štand Privredne komore Crne Gore ili ćemo sada imati više štandova? Možda bi neki želeli da imamo štand i privredne komore Vojvodine i nekih drugih oblasti! Da li ćemo krenuti u taj stepen usitnjavanja u Srbiji? Ovde treba voditi računa da su ekonomski odnosi, naročito ekonomski odnosi sa inostranstvom, na nivou državne zajednice. Stoga, treba imati u vidu da određeni vid saradnje između privrednika mora da ostane i da se odvija na nivou državne zajednice. Kako dolazi do Privredne komore Jugoslavije? Da li je o tome raspravljao Savet ministara i doneo odluku da jedna takva institucija ne treba da postoji na nivou državne zajednice; da je Privredna komora Jugoslavije nešto što samo šteti, a ne donosi dobro i da treba napraviti dve odvojene privredne komore, Privrednu komoru Srbije i Privrednu komoru Crne Gore, koje postoje, ali u odnosu na njih preneti i nadležnosti Privredne komore Jugoslavije. Da li je bolje da državna zajednica Srbija i Crna Gora nastupa u svetu sa odvojenim privrednim komorama, sa Privrednom komorom Srbije i Privrednom komorom Crne Gore? Šta ćemo sa našim obavezama koje proističu iz jedne stolice u svim međunarodnim institucijama i organizacijama, šta ćemo sa našim obavezama da u nekim institucijama gde Privredna komora Jugoslavije, odnosno jedinstvena privredna komora treba da predstavlja Srbiju i Crnu Goru? Da li ćemo tamo deliti stolicu, da li će se tamo rotirati ili kako će se raditi? Čiji će se interesi tamo zastupati? S obzirom na to da je Srbija kršenjem Ustavne povelje prepustila sve ekonomske resore Crnoj Gori i da je prilikom formiranja Saveta ministara prekršena Ustavna povelja, da li će i kako će privrednici Srbije moći da ostvaruju svoje interese i da li će ih uopšte na neki način ostvarivati?! Ko ukida Privrednu komoru Jugoslavije? Da li je Vlada Republike Srbije nadležna da ukine Privrednu komoru Jugoslavije ili ta Privredna komora Jugoslavije mora da se ukine na drugi način? Mislim da mora da se ukine na drugi način i da Predlog odluke o ukidanju Privredne komore, koji smo mi dobili, nije u skladu ni sa zakonom, ni sa Ustavnom poveljom, a ni sa potrebama države! Ovakav jednostrani akt Vlade Republike Srbije vodi ka stvaranja dva nezavisna sistema i ide u prilog onima koji se zalažu za nezavisnu Crnu Goru, za carinu na granici Srbije i Crne Gore, za odvojene valute, za dva potpuno odvojena ekonomska sistema. Njima odgovara da se na ovaj način ukida Privredna komora Jugoslavije i da u jednoj državi postoje dve privredne komore, koje su nezavisne, a ne da postoji jedna koja će ih objedinjavati. Ustavna povelja predviđa harmonizaciju tih odnosa i zakon, a upravo su danas predstavnici Vlade Srbije i Crne Gore otišli u Evropsku uniju da ih ubeđuju kako je akcioni plan za harmonizaciju odnosa uspešan, kako mi tu nešto dogovaramo, kako sve to ide normalnim tokom. Ide normalnim tokom, ali u pravcu razgradnje, ne izgradnje!! Ako neke institucije, koje su koliko - toliko u svim ovim vremenima razdvajanja barem formalno povezivale i uspostavljale nit između Srbije i Crne Gore, kao što je to bila vojska, kao što je bila Savezna uprava za kontrolu letenja i neke druge oblasti, ako su to bile niti koje su nas povezivale zašto ih sada razbijati. Kome je u interesu da se ovo razbije? Srbiji? Ne verujem. Crnoj Gori?! Da, naročito onima koji su predsedničke izbore dobili na paroli - nezavisnost kroz tri godine, referendum kroz tri godine i koji su svoju čitavu političku platformu gradili na razdvajanju, a ne na spajanju. Njima ovo odgovara. Građanima Srbije i Srbiji ovo ne odgovara! Mislim da je bruka za državu Srbiju i Srbiju i Crnu Goru da na jednom sajmu, poljoprivrednom ili na nekom drugom, imate tri, dva ili više različitih štandova gde će se predstavljati jedna država! Da li to govori o državi koja ide u pravcu harmonizacije odnosa, uspostavljanja jedinstvenog carinskog, ekonomskog, monetarnog i svakog drugog sistema? Naravno da ne govori. Ovde se jedno priča, a drugo radi. Šta ćemo sa raznim članstvima u međunarodnim organizacijama u kojima je bila Privredna komora Jugoslavije? Koja će privredna komora sada da bude član - Srbije ili Crne Gore? Da li je to regulisano? Ja iz ovoga ne vidim da je regulisano, niti vi možete da vidite. Ko će da nasledi to članstvo? Ko će da nasledi imovinu? Kome pripada imovina? Da li je to imovina države, privrednika, a verovatno će se deliti po teritorijalnom principu da imovina pripadne onoj državi u kojoj se nalazi?! Kome pripada ta imovina? Da li je to imovina privrednika ili imovina države? To je pitanje na koje takođe nemamo odgovor. Šta ćemo sa arbitražom? Pri svakoj privrednoj komori postoji arbitraža. Ko će da arbitrira sada u nekom sporu i kako će se to rešavati? Znači, ostala su mnoga pitanja potpuno neregulisana, deregulisana i na ovaj način će se izazvati konfuzija i produbiti nesporazumi. Na ovaj način se ne doprinosi izgradnji jedinstvenog ekonomskog sistema na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora i ne znam uopšte šta će ministri u Savetu ministara da rade i da li suministar za unutrašnje ekonomske odnose i ministar za spoljne ekonomske odnosesaglasni sa ovim. Da li su oni saglasni i da li mi imamo stav Saveta ministara da ovo treba da postoji? Ne sumnjam da će Vlada Mila Đukanovića reći - da, to je odlično za nas, jer ovo samo doprinosi samostalnoj Crnoj Gori i izgradnji samostalnih sistema i institucija u Crnoj Gori i to će kroz tri godine ili manje, kada raspišemo referendum, da dovede do nezavisnosti i mi ćemo već tada imati jednu nezavisnu instituciju. Da li ćemo opet tu nepravdu, koja se opet nad građanima Srbije vrši, mi ovde da tolerišemo, u ovoj skupštini da izglasamo. Da li je to naš interes i da li ćemo opet u ovoj skupštini da donosimo zakone koji se ne pročitaju, pa onda čujemo, kao što je ministar Svilanović rekao - ko je doneo zakon o administrativnim taksama gde se povećavaju takse, i onda se ministri iz Vlade Republike Srbije, koja nam je uputila taj zakon i koji su na Vladi izglasali taj zakon, pitaju ko je takav zakon predložio: ministar Milosavljević se pita ko je predložio zakon o administrativnim taksama, gde se toliko povećava taksa za ulaz stranaca. On je glasao za taj zakon. Mi nismo, mi smo ovde upozoravali, on na sednici Vlade ne pročita, izglasa zakon i onda se pita kako je taj zakon prošao Vladu. Da li će i u ovoj situaciji, jednostavno, tako da prođe ovaj zakon, a da se ne zna šta je sledeći korak i šta će se uraditi. Da li opet idemo naruku onima koji su za nezavisnu i samostalnu Crnu Goru, zapostavljajući interese celine državne zajednice Srbije i Crne Gore? Da li ćemo od naših opština pri Crnoj Gori da pravimo pogranična područja? Da li će prijepoljska opština i neke druge da budu pogranična područja u kojima ćemo imati carinu, kao što imamo sa nekim drugim državama, možda još jaču zato što se drastično razlikuju neke carinske stope? To sve ne vodi ka harmonizaciji. Vodi ka destabilizaciji i produbljivanju nesporazuma. DSS ovakvu odluku nikako ne može da prihvati i mislimo da je mesto da se o ovome raspravlja u Parlamentu državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji je nadležan da odluči da li ovo treba da postoji na nivou državne zajednice, s obzirom na to da su i spoljašnji i unutrašnji ekonomski odnosi na nivou državne zajednice i u nadležnosti državne zajednice i to je nadležnost onog Parlamenta, a ovaj Parlament je nenadležan da o tome odlučuje.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, istini za volju očekivala sam da čujem od vas nešto o ovom predlogu zakona, nešto više nego što ste u obrazloženju dali, ali vi nas ovde udostojiste samo sa dve-tri rečenice, a zbog graje čak ni to nisam uspela da čujem. Očigledno ste se potpuno povukli u mišju rupu ili ste dobili zadatak da nas mnogo ne iritirate, da mnogo ne govorite za ovom govornicom, samo da vreme prolazi i da karavani prolaze, da psi laju i da se zakoni donose! Ja imam obavezu, naravno, da prokomentarišem ovaj zakon i to sa stanovišta Srpske radikalne stranke po pitanju privrednih komora uopšte. Što se konkretnog zakona tiče, bez obzira što smo dobili ovaj surogat države koji se zove državna zajednica Srbija i Crna Gora, posledica toga jeste ovaj zakon, ali ako bolje pročitate taj član 2. stav 1. uopšte nije morao da se donosi ovaj zakon. Znači, nije moralo da se ide na to da prestane da postoji Zakon o Privrednoj komori Jugoslavije. On je mogao da se preimenuje i da ta Komora ostane da funkcioniše, s tim što ne želim da me pogrešno shvatite, jer mi uopšte nismo za to da komore postoje, ali je ovo sa jednog pravno - tehničkog stanovišta moje mišljenje. Komore - ni u onom prethodnom komunističkom sistemu, ni u ovom prelaznom, ni za poslednjih 10 godina, ni sada od kada smo doneli ovaj naš republički Zakon o komorama nije opravdao poverenje, odnosno nije doveo do onih očekivanja o kojima ste govorili kada ste taj zakon predlagali. To je jedan relikt prošlosti, nešto što je prevaziđeno. Služi uglavnom za uhlebljivanje političara, ljudi koji nisu našli svoje mesto u upravnim odborima, da ne kažem istrošenim političarima ili onima kao što je Radoslav Veselinović koji se dokazao još krajem 80-tih godina kao perjanica komunista, kao direktor Grupe "Zastava" i kao iskusni komunista, a ovo nam je ostatak od komunizma, ove komore i očigledno je sebe našao na mestu direktora Privredne komore Srbije. Slušam ga jutros, direktno uključenje, mislim da je to bila Televizija BK ili možda čak Prvi program, javlja se iz Slovačke i kaže - imali smo dobre razgovore, plodonosne razgovore sa privrednicima i predstavnicima vlasti Slovačke. Danas imamo individualne razgovore, naši privrednici razgovaraju sa privrednicima iz srodnih grana i očekujemo da će doći do zaključivanja nekih ugovora. Sve vidim kao ima nekih rezultata od tog delovanja za poslednje dve godine i tih odlazaka po inostranstvu, ne znam ko plaća?! Znam samo da je njegova plata tolika da vam se zavrti u glavi kada čujete, a i službenika u Privrednoj komori i kada bi se mi ovde poredili sa njima imali bismo platu kao njihove čistačice. To su danas privredne komore, ali to neko plaća. To vi vrlo dobro znate. Što se plate tiče, rado bih se sa Veselinovićem menjala, ali ima drugih stvari, ne mogu da radim ono što je protiv mog ubeđenja. To je normalno. Ovde ostaje pitanje jednog broja zaposlenih koji ostaju bez posla. U članu 2. se jasno kaže, preuzeće se onoliko koliko bude trebalo, a ne kaže se šta će se sa tim ljudima. Već znamo šta biva, koji su programi i koliko dobijaju zaposleni iz socijalnih programa, navodno, da mogu sa tim nešto da započnu, neki novi biznis. Svi oni čine veći broj onih koji čekaju na zaposlenje. Iskreno se nadam da će se ostvariti one lepe želje ministra Milovanovića o zapošljavanju 600 hiljada nezaposlenih u ovoj godini, da će tu naći mesta i za ove ljude koji će ovde ostati bez posla. Član 3. nije baš najjasniji: "Spoljnotrgovinska arbitraža, obrazovana Zakonom o Privrednoj komori Jugoslavije, nastavlja sa radom kao Spoljnotrgovinska arbitraža Privredne komore Srbije". Tu sada Veselinović sigurno trlja ruke, ali, pravo da vam kažem, ako krenemo tim putem da republike, pa čak i kada je trgovina u pitanju, u spoljnim poslovima samostalno nastupaju, to nas onda nigde neće odvesti. To nije dobro. Došli smo u situaciju da nam kao ugledni privrednik Čeda Jovanović, recimo, harmonizuje carinske stope sa Crnom Gorom. Koga ćemo imati ovde da to radi, videćemo. Kada su te spoljnotrgovinske arbitraže u pitanju, koliko znam i pri našim ambasadama u inostranstvu ima ljudi koji su iz Komore, koji su zaduženi za te privredne odnose. Ništa nismo videli do sada da su nam dobro doneli i da su bilo koga sa bilo kim povezali, sem što su nas povezali sa Slovencima. Pitamo se da li je to interes naše privrede i naše privredne komore, ove srbijanske, da lobira u interesu "Merkatora"; da se izgrađuju ovde ovakvi tržni centri i da se uvozi roba iz Slovenije, da nam prodaju ovde "Gorenje" frižidere koji su 30% skuplji nego LG frižideri. I da sada pitam bilo koga ko se bavi proizvodnjom takve ili slične robe, čiji je to interes?! To sve radi Komora. Čemu onda to? Kada biste pitali privrednike, pa čak i ove maloprivrednike, a pre svega njih i treba da pitamo, da li imaju neke vajde od bilo koje komore, svako će vam reći da nema nikakve vajde, sem što traže da se negde u neki lobi uguraju, ne bi li nešto postigli kod Vlade Srbije. Da li znate šta rade vaše regionalne komore u unutrašnjosti, bilo koje, evo, kragujevačka, kraljevačka? Pozovu privrednike, i to direktore ovih društvenih preduzeća i ovih privatnih preduzeća, i onda im objašnjavaju - mi se, znate, nalazimo u tranziciji, Vlada nema para, budžet prazan, donosimo ovakav zakon, onakav zakon, morate da shvatite da je to nužnost i da je to neophodno. To će da prođe, dve, tri, pet godina, do 2007. do ne znam ni ja koje godine, pa da uđemo u Savet Evrope, da uđemo u Evropsku uniju, pa ćemo imati onda ovakve odnose sa ovima, a onda sa onima, pomoći ćemo vam u ovome ili onome, ali vi sada spustite nekako tenzije i nemojte da štrajkujete i nemojte da zbunjujete narod, morate da podnesete deo tog teškog ekonomskog miljea. Praktično su vam oni isturena odeljenja Vlade Srbije. Međutim, ne možete te narastajuće socijalne tenzije zanemariti, i to što ovde, ako pođemo od pojedinca danas, svaka porodica teško živi, ali još teže pada, verujte, onima koji se bave privrednom delatnošću i imaju neka preduzeća, trgovinske i zanatske radnje, imaju zaposlene radnike i osećaju odgovornost za njih. Treba da im isplate plate, treba za njih da plate doprinose, žele da zadrže taj posao, jer od njega žive i oni i još mnoge druge porodice. Tim ljudima još teže pada sve ovo što se dešava. Šta je onda Komora tu? Nije apsolutno ništa. Pored toga, pored Privredne komore Srbije imamo i Privrednu komoru u Vojvodini, regionalne komore, gradsku, tj. beogradsku Privrednu komoru. Znamo ko nam je na čelu te Komore i o njemu će moje kolege više da pričaju, imaju više podataka, neću da im oduzimam temu. Pitam se posle donošenja novog ustava, za koji već sada možemo da prepoznamo kako će da izgleda, koliko će regija biti u Srbiji, koji će stepen samostalnosti da imaju, da li ćemo posle donošenja tog ustava imati jedan ovakav predlog zakona koji će da kaže - Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori Srbije. Onda će svako opet hteti da ima svoj centar moći u tim regijama. To je jedna neminovnost. Bez obzira na to što je mogla da nastavi da radi i ova privredna komora, ukoliko smatrate da komore treba da postoje. Vidim da vi mislite da treba da postoje, jer vi i jeste u suštini komunisti, svi ovde u tom DOS-u.
Da li želite da koristite i narednih deset minuta?
Završavam. Ipak sam mišljenja da su to prevaziđeni relikti prošlosti kojih treba da se otresemo. Ovaj zakon, prethodni zakon, onaj zakon o lizingu koji smo imali, sve su to zakoni koji samo upliću državu više u odgovornost i u obaveze i mešetarenje kod privrednika, umesto da pustimo privredu da se ona potpuno razmahne i da radi slobodno po tržišnim prinicipima.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, poslanička grupa SPS; sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Slobodan Adžić, poslanička grupa DSS.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, a hteo sam da kažem i cenjeni novinari, ali oni odavno ne stanuju ovde, za nas je ovde suštinsko pitanje i proceduralno - da li Parlament države članice treba da donosi odluku o prestanku važenja zakona eks - savezne države? To je prvo pitanje. Zakon koji danas treba da usvojimo ima četiri člana: prvi je da zakon prestaje da važi; četvrti je kada stupa na snagu; a na treći i četvrti Vlada je prihvatila amandmane SPS i gospodina Hibera, dakle, nadležnosti iz ovih članova ostaju na snazi. Donosimo danas zakon da se ukida Zakon o Privrednoj komori Jugoslavije i onda tu ponešto zaista nije jasno. Supstanca samog zakona je na snazi i dalje, jer se i na član 3. i na član 4, sa saglasnošću Vlade, prenose nadležnosti preuzete iz starog zakona i ostaju u životu. Mislim da to zaslužuje objašnjenje. Hteo sam da kažem da su svi koji su ukazivali da savezna država Jugoslavija posle Ustavne povelje ulazi u jedan pravno i politički redefinisan prostor, nažalost, bili u pravu. Mi smo zajednica država koja govori o nekakvom jedinstvenom nastupu i putu ka Evropi - između tzv. država članica u Kolovratu carinici rade punom parom, policajci rade punom parom, carine i oporezuju i legitimišu, protokolišu, kao da se radi o dve potpuno samostalne i čak neprijateljske države. To je ipak prvi put da se jedna mala država kao što je Crna Gora postavlja kao hegemon srpskom narodu i srpskoj državi. Ne opet, nego prvi put - vazali za ove koji dobacuju! O mom vremenu se ne starajte, moji beležnici nisu u ovoj sali! Ako je intencija u ovome što se naziva zakonom da se sačuva imovina države Srbije, da ne ode u Crnu Goru, ta imovina i ne pripada državi Srbiji. Privredne komore su bile asocijacije, privredni subjekti su uplaćivali visoku članarinu ovim asocijacijama i jedan prosečan knjigovođa za nekoliko dana može tačno ustanoviti ko su sve akcionari imovine koja se danas beleži kao imovina Privredne komore Jugoslavije. Bilo bi pošteno da se ta imovina vrati onim privrednim organizacijama koje su to uplaćivale. Od kolega poslanika bilo bi normalno da smanje larmu na nivo tolerancije da se može govoriti. Što se tiče arbitraže, interesantno je da je vaš narodni poslanik i predsednik jednog važnog odbora podneo amandman koji ste prihvatili, a to za nas ostavlja dilemu i pitanje da li imate saglasnost svih učesnika u vlasti kada predlažete i projektujete zakone. Ovde je, jošjednom to napominjem, prvi put od kada zasedamo u trećoj godini ovog mandata, zakon koji ima četiri člana; biće usvojen na taj način što će od njegovog osnovnog predloga ostati samo da prestaje da važi i kada stupa na snagu, a ono što je njegova suština, izmenili smo amandmanima, i to govori o tome koliko ste ozbiljno pristupili ovom poslu. Takođe podržavam kolege koje su rekle da komore treba da dožive modernizaciju. To su predlagali Unija privrednika iz Čačka 2000. godine i Gradac 1997. godine, gospodin ministar zna o kakvim se asocijacijama radi, već je podnet predlog za usvajanje zakona o Privrednoj komori Srbije da komora bude cehovsko udruženje na dobrovoljnom principu, da se u nju ne može ući bez konsenzusa onih koji su već unutra i da komore služe osnovnoj svrsi, a ne da služe da se finansira nekoliko stotina ili hiljada činovnika, samo u Srbiji. Ali, i ovaj zakon, kao i neki drugi koje ćemo razmatrati u narednim nedeljama, jesu zakoni iz posebnih političkih potreba, iz nužde, da se kako - tako obezbedi kvazidržava, govorim o SCG. Ovde piše na drugoj strani - prihvatanjem ovog amandmana obezbeđuje se da pitanje imovine, prava i obaveze Privredne komoreJugoslavije bude uređeno na način da učešće u podeli te imovine, prava i obaveze imaju privredne komore republika članica srazmerno učešću. Đavola srazmerno učešću, srazmerno stvarnoj uplati! Država Crna Gora ništa nije plaćala za ovu saveznu kasu tri godine, a kada usvojimo ovaj zakon, ako ga usvojimo kao što je predloženo, uzeće nešto od onoga što joj ne pripadaili bi mogla tako nešto uzeti! Oni ni do danas nisu za savezni budžet uplatili ni jedan jedini dinar, čak ni za plate svojih činovnika. Prema tome, ovde treba imati hrabrosti pa reći da finansiramo i dalje, kao država Srbija, dve administracije, a zašto to činite - vi sada znate, to ste ranije kritikovali, samo to ima svoj rok upotrebe i to mora jednom da prestane! Zaista je interesantno slušati to što govorite; samo, proći će neko vreme, pa to više neće biti interesantno ni vama. To što danas činite, čini vam se da će trajati večito, a to se činilo i nekim drugima. Vodite računa, učite se na tuđim greškama zato što su sopstvene ponekad veoma skupe. (Čuju se dobacivanja: Ti si živ primer.) Ja mu ne dođem kao živ primer, ja mu dođem kao dobar primer, gospodine iz Kragujevca, ali samo polako, krcka se to polako, nema više TV Bastilje, sada postoje ove"bebovizije", ali sve to tako kako jeste, ove "pinkovizije" i ostale "kvazivizije", sve to polako tako kako ste smislili, polako vam kruni to što vam se danas u Srbiji zove vlast!! Pritežete sve više i sve jače i svakim danom sve intenzivnije, to je siguran znak da će u vremenu koje dolazi ovde neko drugi vršiti vlast. Mi smo dobro, hvala na pitanju. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, poslanička grupa DSS, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Lazar Marjanski, poslanička grupa SRS.
Poštovane kolege narodni poslanici, povodom Predloga zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori Jugoslavije, želim da se na početku izjasnim da ne mogu da ga podržim, i to iz više razloga. Prvo, zakon sadrži niz, za mene, nerazumljivih tekstova kako u članovima Predloga, tako i u obrazloženju. Počeo bih od obrazloženja. Pravni osnov za donošenje ovog zakona je osim Ustava Srbije i Zakon o sprovođenju Ustavne povelje, i to član 20. stav 5. Meni nije jasno kako je moguće donošenje ovog zakona pozivanjem na stav 5. člana 20. koji predviđa da se savezni zakoni i drugi savezni propisi iz oblasti koje nisu u nadležnosti državne zajednice prema Ustavnoj povelji primenjuju posle stupanja na snagu Ustavne povelje, kao opšti akti država članica, dok ih njihovi nadležni organi ne stave van snage, izuzev u oblastima koje su već regulisane propisima država članica, kada u Srbiji postoji Zakon o Privrednoj komori, što znači da je ova oblast u Srbiji uređena i nije potrebno da se uređuje drugim zakonom, već samo treba dopuniti postojeći. Članom 2. Predloga zakona Vlada Srbije predlaže da Skupština da sebi za pravo da odlučuje bez Crne Gore o imovini i dokumentaciji Privredne komore Jugoslavije. Bez obzira što se "drugovi" Srbije i Crne Gore usmeno mogu dogovoriti i bez obzira što po nekim rešenjima Srbija može uzeti deo imovine koja pripada Crnoj Gori, mislim da se moraju poštovati pravni principi u pogledu zaštite statusa imovine, ma čija ona bila. Ne treba ovom prilikom zaboraviti da smo članica Saveta Evrope i u pogledu zaštite imovine moramo primenjivati načela koja važe za sve države članice Saveta Evrope. Kada je u pitanju imovina Privredne komore, moramo se pridržavati tih načela, pre svega zbog nas u Srbiji. Nijedan član Ustava Srbije, Ustavne povelje, a ni Zakona o sprovođenju Ustavne povelje nije osnov za član 2, koji se tiče imovine i član 3, koji se tiče spoljno-trgovinske arbitraže Predloga zakona, pa je pogrešan pokušaj da se primeni član 20. u ovom slučaju stav 4. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje. Jer, taj stav se odnosi na zakone iz oblasti koje su u nadležnosti državne zajednice i u konkretnom slučaju radi se o materiji koja nije predviđena kao nadležnost organa državne zajednice. Takođe smo imali priliku da se upoznamo sa zaključcima skupštine Privredne komore Jugoslavije, održane 28. februara 2003. godine, povodom Predloga zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori Jugoslavije. U tim zaključcima zapazio sam niz nelogičnosti. Prvo, zaključci su doneti na Skupštini PKJ, gde Crnogorci nisu učestvovali u glasanju, pa se postavlja pitanje legitimiteta tih zaključaka. Drugo, umesto da Savet ministara raspravlja o statusu PKJ, o tome zaključke donosi Vlada Srbije. Bez obzira što mi je Srbija bliža od državne zajednice, smatram da mora da postoji nekakav red u državi, kada je u pitanju poštovanje institucija i njihovih nadležnosti. Treće, umesto da PKJ donese zaključke, a Vlada Srbije ih razmotri i eventualno podrži ili ne podrži, ovde PKJ svojim zaključcima podržava zaključke Vlade Srbije. Dakle, imamo zaključke na zaključke, podrške na zaključke, što nije nepoznato u političkoj istoriji, ali svakako to nije odlika višestranačkog sistema. Ne bih dalje o nelogičnostima. Dao bih konkretan predlog da se Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o PKJ usvoji, ali da se brišu članovi 2. i 3. iz tog Predloga ili, u protivnom, da se ovaj zakon povuče iz skupštinske procedure, kako bi Privredna komora Srbije i Privredna komora Crne Gore dale predlog Savetu ministara, koji bi u ovoj stvari presudio, a potom da se predloži izmena Zakona o Privrednoj komori Srbije, kojim bi se uskladio komorski sistem Srbije sa komorskim sistemom državne zajednice. Ukoliko se ne ide na stvaranje komorskog sistema državne zajednice, u tom slučaju da se sporna pitanja u Srbiji samostalnourede. Vladi Srbije bih savetovao da dosadašnju imovinu PKJ i Privredne komore Srbije štiti kao državnu imovinu, jer su ove institucije u prethodnom periodu imale status državnih tela. Takođe, da se ubuduće omogući Privrednoj komori Srbije i eventualno Privrednoj komori državne zajednice da bude udruženje privrednika i, pre svega, zastupnik interesa privrede u pravom smislu te reči.
Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski, poslanička grupa SRS.
Poštovani narodni poslanici, postavio bih pitanje - da li treba ukinuti PKJ ili ne? Treba je ukinuti iz više razloga, ali ujedno mora postojati privredna komora Srbije i Crne Gore. Pošto Jugoslavija više ne postoji, sam naziv se mora ukinuti. Zašto mora postojati jedinstvena komora? Iz više razloga. Počeću prvo od PKJ, da se ne ponove greške, koje su bile u proteklom periodu, u proteklih četiri - pet godina. Ko je do sada finansirao ogroman broj ljudi? Najviše je finansirala Srbija, a efekat PKJ je izuzetno mali i neefikasan. Šta se do sada radilo u PKJ?Izdavale su se dozvole za kontingente, za transport i od prvog do sedmog sprata morao si da prođeš 15 kancelarija da bi dobio jedan papir, a uvek se završavalo sa tim da moraš dati plavi koverat ili nešto slično odneti. Inače, nisi nikako mogao dobiti dozvolu. Šta dalje treba raditi? Gro ljudi u PKJ mora da se smanji na efikasan broj. Ovo je ogroman broj ljudi; oni ne žale ako ne primaju plate, a ovi treba da čekaju da zarade platu. To znači da moraju da budu efikasni i da nisu podmitljivi. Zašto je ova PKJ bila jako neefikasna? U nju se umešala politika i ništa nije moglo da se odradi dok neko od političara ne kaže to i to. Na primer - u Libiji Jugoslavija može da dobije posao, samo ako je PKJ sklopila ugovor između Libije i Jugoslavije. Sigurno je da bi dobile posao naše firme i to u ogromnom broju. Jednostavno niko nije hteo da ide ili je bilo zabranjeno da sa Libijom sarađuju. Komora mora postojati iz više razloga. Ako postoje Komora Srbije i Komora Crne Gore, one ne mogu da nastupaju jedinstveno. Mora biti jedinstvena komora i za naplatu dugova i za povezivanje naših ogromnih potencijala, firmi i njihovih ciljeva, da bi nastupali u inostranstvu. Ima srodnih firmi koje imaju iste ciljeve, ali nema ko da ih poveže. Privredna komora Srbije i Crne Gore mora da bude samo servis za povezivanje. Takođe bih dao predlog da se uopšte politika ne meša, da nema Privredne komore Srbije i Crne Gore nego da postoji udruženje privrednika van domašaja politike, van domašaja nakaradnih zakona, ali uz kontrolu vlasti. Sve privredne komore su neefikasne. Jedino privreda može da stvori sebi savet, udruženje, koje će biti efikasno, kome ne treba prodor političara, koje može da ode u Libiju, Englesku. Gde god se politika bude mešala, ona bivša ili ova sadašnja, tu nema sreće.
Za reč se javio narodni poslanik Joca Arsić, poslanička grupa SPS.
Poštovane koleginice i kolege, u vezi sa predloženim zakonom o prestanku važenja Zakona o PKJ, Vlada je u obrazloženju pokušala da dokaže da je to u skladu sa Ustavnom poveljom i Zakonom o sprovođenju Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora ("Službeni list Srbije i Crne Gore", broj 1/2003) gde je propisano da se savezni zakoni i drugi savezni propisi iz oblasti koje su prema Ustavnoj povelji u nadležnosti državne zajednice Srbija i Crna Gora primenjuju kao pravni akti državne zajednice Srbija i Crna Gora, osim u delovima koji su u suprotnosti sa odredbama Ustavne povelje. Ovde imamo Predlog zakona koji ne vidim da je naročito u suprotnosti sa odredbama Ustavne povelje jer se radi o organizaciji Privredne komore Jugoslavije koja je slobodna asocijacija privrednih subjekata na nivou zajedničke države, sada Srbije i Crne Gore, s obzirom na to da smo Ustavnom poveljom i Zakonom o sprovođenju Ustavne povenje ukinuli postojanje Jugoslavije. Predloženim rešenjima u ukupno četiri člana praktično je suspendovana Komora Jugoslavije u svim njenim segmentima, osim to gde se kaže ko će naslediti imovinu Privredne komore, savezne države Jugoslavije i što se u jednom stavu, odnosno u jednoj rečenici člana 3. govori o Spoljno-trgovinskoj arbitraži, obrazovanoj Zakonom o Privrednoj komori Jugoslavije, u smislu da će nastaviti rad kao Spoljno-trgovinska arbitraža Privredne komore Srbije. Kasnije amandmanskim rešenjima i po jednom amandmanu koji je usvojen na predlog poslanika Socijalističke partije Srbije, a u kombinaciji sa amandmanom, odnosno dopunom amandmana koju je uradio Odbor, kao i amandmanom koji je uradio prof. dr Dragor Hiber pokušava da se spase ono što se spasti može u predloženom rešenju o prestanku rada ove komore. Mi smo amandmane podneli s obzirom na to da smatramo da neki oblik saradnje između dve republike, dve države članice Srbije i Crne Gore mora da postoji. Taj oblik saradnje pred Evropskom unijom pokušavamo da objasnimo i da dokažemo da ćemo harmonizovati odnose ove dve države članice, da ćemo napraviti jedinstvenu carinu. Ovde smo čuli i argumentovana izlaganja prethodnika da carina i dalje postoji, da postoje razlike u carinskim propisima koje su uglavnom na štetu države Srbije, jer se u Crnoj Gori toliko toga i ne proizvodi. S obzirom na različite carinske stope, sigurno je da će se privilegovati ova druga članica državne zajednice. Iz svih tih razloga smatramo da bi trebalo, kada se već donosi i ima potrebe da se izmeni dosadašnji Zakon o Privrednoj komori Jugoslavije, da se napravi predlog rešenja koje bi nadomestilo nedostatak ovog zakona, a rešenje bi bilo neka zajednička aktivnost ove dve komore, sporazum između dve komore i mogućnost saradnje privrednih subjekata na teritoriji čitave državne zajednice. Mislim da bi to bilo logičnije nego doneti novi zakon, ovo iseći kao makazama i reći: ovo ne važi, ovo ne treba, ovo prestaje, ukidamo Jugoslaviju i šta će nam sada Privredna komora! Sigurno je da su nam potrebni određeni oblici saradnje, sigurno, jer se to vidi iz ovih intervencija koje su urađene na ovom ovako "sakatom" Predlogu zakona koji je pred nama, s obzirom na to da se ovim amandmanima pokušava spasti ono što se spasti može; i kod Spoljno-trgovinske arbitraže koja se prenosi, kaže se da će ona biti nezavisni, subjekt, u potpunosti nezavisni, ali da će biti u okviru Republike Srbije, odnosno Komore Srbije. U čemu će onda biti toliko nezavisna, da arbitrira po jednom i drugom osnovu ako već preuzima arbitražu državne zajednice Srbija i Crna Gora? Kao što sam rekao, prihvaćeni su amandmani Vlade, nije mi jasno kako će se sada iz ovoga izaći, kako će se ova situacija dovesti do toga da funkcioniše s obzirom na to da ima i drugih amandmana. U tom smislu smo mi i rekli da se brišu članovi 1, 2, 3. i 4, Vlada je prihvatila naš amandman na član 2 - brisanje stava 2, a pokušala je da ukomponuje tekst Odbora u svoj tekst - da Privredna komora Srbije u skladu s tim potrebama za obavljanje preuzetih poslova preuzme i broj zaposlenih. U tom delu se radi o preuzimanju i zaposlenih . Kao što vidite, ovde se radi o izvesnom proširivanju uz ovaj amandman tako da se ovo, po predlogu, zaključuje uz saglasnost vlada Srbije i Crne Gore. Ovde je o imovini bilo reči: imovina je pre svega imovina privrednih subjekata sa teritorije bivše Jugoslavije. Imovina se na ovaj način rešava prostim deljenjem između dve članice, uz saglasnost vlada, po ne znam kom principu, da li će taj princip biti srazmeran veličini privrednih subjekata jedne i druge strane - videćemo, ili će biti srazmeran onome što se uplaćivalo u Privrednu komoru Jugoslavije sa teritorije Srbije ili sa teritorije Crne Gore. Ovde se to jasno ne vidi, ne vidi se ni način niti kako će se to raditi, saglasno dogovoru između ove dve vlade. Kako se ove dve vlade dogovaraju videli smo i u vezi sa Ustavom, i kod donošenja Ustavne povelje, videli smo i kod sprovođenja zajedničkih osnova vezanih za harmonizaciju odnosa. Otprilike, rasprava i ovaj posao oko podele imovine Privredne komore Jugoslavije trajaće duže. Jedna od manjkavosti ovog predloga zakona jeste i u tome što posao nije oročen. Nije rečeno koje je to vreme u kojem će radnici koji se sada nalaze u tim organima, ako se ovo u danu za glasanje izglasa, moćida se snađu, odnosno postaviće se pitanje šta je to potrebno za arbitražu i šta su potrebe ovih privrednih komora oko preuzimanja radnika Privredne komore Jugoslavije. Mislim da bi najkorektnije bilo da Vlada povuče ovaj predlog zakona koji je i inače već dosta izmenjen sa ova dva amandmana, da se uradi novi korektan predlog nekog akta koji bi objedinjavao i harmonizovao odnose privrednih subjekata u obe članice državne zajednice. S tim predlogom ne mora da se izađe ovde, to može da bude zajednički predlog ove dve komore, mislim na Komoru Srbije i Komoru Crne Gore, dakle, da na takav način regulišu odnose i saradnju, a da potom, kada se to pripremi, mi ovde donesemo zakon o prestanku važenja ovog zakona. Inače, donošenje ovog zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori Jugoslavije, bez nečega što će biti konkretno, ovako krnje sigurno nije dobro. Treba da se donese zakon koji će se ubuduće poštovati i koji će ovo o čemu sam govorio, na korektan način urediti. Bez toga ovaj tekst ne vredi. Po tom dogovoru zakon bismo mogli da donesemo tek po donošenju tog dogovora o prestanku važenja ovog zakona o Privrednoj komori Jugoslavije. Smatram da bi bilo najkorektnije da se ovo povuče iz procedure, da se uredi kako smo predložili, za šta mislim da ovde postoji velika saglasnost i zajedništvo u mišljenju svih opozicionih partija, s obzirom na to da su sve na isti način upućivale kritike, kako sam ja razumeo. Na taj način bismo uradili tekst koji je u interesu obe državne zajednice, obe privredne komore i, što je najvažnije, u interesu privrednih subjekata cele državne zajednice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, sledeći prijavljeni je narodni poslanik Stevan Kesejić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, hoću da iskoristim ovu priliku jer po Poslovniku nemam drugu mogućnost da kao član Odbora za informisanje i kulturu protestujem što se ne sprovode Zaključci ovog odbora o direktnim prenosima skupštinskih zasedanja. Podsećam, Odbor je preporučio Skupštini da se ponovo izjasni o tome da li treba ili ne treba direktan prenos, a da se u međuvremenu poštuje odluka iz 1997. godine, da se vrate kamere u ovu skupštinu. Pošto se to ni danas ne radi, gospođo Mićić, apelujem na vas da upotrebite svoj autoritet, da uložite dodatni napor i da bar do novog izjašnjavanja ove skupštine po tom pitanju, a to može biti već u prvom danu za glasanje, obezbedite direktan TV prenos iz Skupštine. Ako većina u Skupštini odluči da se prenosi ukinu, bar ćemo znati ko je protiv toga, ali svakako ćemo biti dužni svi da takvu odluku poštujemo. Poštovane kolege, DSS je u više navrata, i javno i u ovom parlamentu, ukazivala na jedan posredan način rastakanja nekadašnje savezne države, a sada i državne zajednice Srbija i Crna Gora. Taj način se ogleda u tome što se određene političke snage koje tvore vladajuću većinu u ovoj skupštini i u Srbiji, ili bar veliki deo, javno deklarativno zalažu za zajedničku državu Srbija i Crna Gora, a u stvari u praksi čine čitav niz poteza da tu i takvu zajednicu rastoče. Dakle, vladajuća većina u ovoj skupštini, odnosno njeni predstavnici su podržali Beogradski sporazum, podržali Ustavnu povelju, a nakon toga počinje cela serija poteza, kažem, na rastakanju te zajedničke države i obesmišljavanju ova dva dokumenta. To je krenulo od Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, pa se u drastičnoj formi nastavilo kroz Zakon o izboru poslanika u Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Zatim, nastavlja se i kroz neke druge niže pravne i zakonske akte i u Skupštini državne zajednice, a evo i ovoj ovde. Mislim da je ovaj današnji zakon jedan od tih poteza kojima se na posredan način, a da to na neki način javnost i javno mnjenje u Srbiji, ako je moguće, ne shvate i ne ukapiraju, dalje rastače državna zajednica Srbija i Crna Gora. Dakle, ovo je jedan iz niza tih poteza. Rečeno je u raspravi da Zakonom o sprovođenju Ustavne povelje nije regulisano pitanje Privredne komore nekadašnje savezne države. Sada se može postaviti pitanje, šta je trebalo sa tom komorom raditi. Ako prihvatimo ovu tezu da tu komoru treba zakonom ukinuti, sasvim je sigurno da ova skupština nije mesto gde tu ideju i taj naum treba sprovesti u delo. Dakle, verovatno je to pravno pitanje i pravnici će to bolje da protumače. Smatram da je ovaj predlog zakona trebalo staviti na dnevni red Skupštine Srbije i Crne Gore, pa da se tamo vodi rasprava; većina koja je ovde, ima većinu i tamo, a tamo su i predstavnici Crne Gore, pa, da čujemo i njih šta kažu. To je adresa i mesto gde se ovaj zakon mogao usvojiti. Ovako, ovo se mora i može tumačiti kao jednostrani akt Vlade Srbije i Skupštine, ukoliko zakon bude usvojen, to je samo još jedan mali doprinos, ali svakako doprinos priči o samostalnosti Crne Gore. Znate, svaki put kada se bilo koja tema o državnoj zajednici i bilo koji zakon o državnoj zajednici nađe na dnevnom redu Skupštine, mi uvek dajemo ovu vrstu argumentacije Crnogorcima. Govorili smo na ovu temu prilikom usvajanja Zakona o izboru narodnih poslanika, a sada se to ponavlja. Kada budu hteli da podvuku račun i da se rastanu od državne zajednice, Milo i njegovi u Crnoj Gori će onda navesti sve ono što je urađeno sa naše strane i što je urađeno u ovoj skupštini, a to će biti njihov značajan argument u prilog teze o njihovoj samostalnosti. Neće se oni mnogo tada obazirati na sadašnju koaliciju na saveznom nivou, a oni će vama ispostaviti taj račun, a taj račun će glasiti: da su Vlada Srbije i Skupština Srbije učinile niz jednostranih poteza na štetu Crne Gore, a da pri tome Crnu Goru nisu konsultovale. Druga stvar, u ekonomskom pogledu niko me ne može ubediti da je ovaj potez nešto što doprinosi harmonizaciji odnosa Srbije i Crne Gore. Reći ću nešto što možda izgleda besmisleno, možda i jeretički, ali, moglo se razmisliti da se možda ostavi ova privredna komora na nivou državne zajednice, a da se ukinu privredne komore Srbije i Crne Gore. Da li smo bar pokušali da prodamo, da kažem, takvu tezu i da u razgovorima sa predstavnicima Crne Gore obezbedimo takvo rešenje. Mislim da bi to bio daleko veći doprinos harmonizaciji ekonomskih i drugih odnosa Srbije i Crne Gore, nego ovako kao što radimo. Kada je reč o harmonizaciji odnosa, čudne se tu stvari dešavaju. Što se ekonomski odnosi Srbije i Crne Gore više harmonizuju, to je granica kod Kolovrata sve tvrđa, carina sve ozbiljnija i kontrola je veća. Inače, dolazim iz Prijepolja, a sada sam za vikend bio tamo. Tamo je, u jednom trenutku sam mislio, najtvrđa granica u Evropi. Tamo su u koloni stotine kamiona i šlepera i ljudi čekaju danima da prođu tu granicu. Pazite, kako koji put veliki ekonomski stručnjak gospodin Čeda Jovanović izađe u javnost sa saopštenjem da je neki deo odnosa između Srbije i Crne Gore harmonizovan, tako je ta kolona veća. Tu mi stvari zaista nisu jasne. Na kraju krajeva, kada je u pitanju ova privredna komora, mislim da je vrlo sporno rešenje o tome da imovinu automatski preuzima Privredna komora Srbije. Mislim da će Crnogorci i tu prigovoriti. Druga je stvar, da li tu imovinu treba dati Privrednoj komori Srbije ili državi, to je veliko pitanje. Na kraju, a time ću i završiti, kada je bila rasprava u ovoj skupštini o Zakonu o Privrednoj komori Srbije, ako se sećate, DSS je bila protiv tog zakona i mi smo zagovarali potpuno drugačiji koncept oko organizovanja. Danas stojimo na tom konceptu. Smatramo da i privrednu komoru unutar Srbije treba na drugi način urediti. Takođe smo mišljenja da je ova privredna komora na nivou državne zajednice mogla da ostane i da je imala svoje opravdanje, trebalo je da se razmisli o tome da se privredne komore Srbije i Crne Gore ukinu, a da ova komora ostane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite, da je danas televizija uključena i da se sluša ovaj predlog zakona o privrednim komorama, odnosno o prestanku važenja privrednih komora, videli bi ono što će sutra štampani mediji objaviti biće da smo dobili jedan novi reformski zakon, naravno, dole potpisani predlagač, ministar Aleksandar Vlahović dobiće političke poene. Međutim, smatram da je ovo ujdurma od ovakvog jednog predloga, jer poslanička grupa SRS i uopšte program SRS ne podržava privredne komore, iz prostog razloga što smatramo da one ne služe onoj svrsi koja bi bila potrebna radi reforme privrede i uopšte radi uspešnijeg ekonomskog i privrednog oporavka naše zemlje. Naravno da ovaj koncept privrednih komora Srpska radikalna stranka ni ranije nije podržavala, ali moram da kažem da je ukidanje Privredne komore Jugoslavije veoma štetno u ovom trenutku. Štetno je u prvom redu zbog toga što će se ovakvim načinom stvoriti mnogo veći broj onih koji će lobiranjem upropastiti privredu Srbije, jer će te privredne komore, koje već inače postoje, dakle Privredna komora Republike Srbije, pokrajinske i regionalne privredne komore, nastaviti i dalje da preko svojih lobista iz političkih stranaka obezbeđuju povoljnosti, a naravno,Čanak će u tome prednjačiti, jer će dobiti onaj kolač koji ste mu obećali. Rezolucija 1244, koja je potpisana, na ovaj način se, na mala vrata, anulira. Na taj način se legalizuje da se tržište na Kosovu i Metohiji i u južnoj pokrajini potpuno izgubi. Ovaj zakon o prestanku važenja Privredne komore Jugoslavije ima i drugih dimenzija, a to je da svako ministarstvo ima svoju komoru i tako će, recimo, ministar finansija i ekonomije imati svoju komoru; ministar za privredu i privatizaciju svoju komoru; zatim, predsednik AP Vojvodine svoju komoru; i naravno mali begovi u pojedinim regionalnim privrednim komorama, koje će isključivo biti političke privredne komore, a nikako udruženja privrednika, za šta se Srpska radikalna stranka inače zalaže. Mogu i na bošnjačkom, možda ćete i razumeti. Smatram da je takođe Predlogom zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori izvršen atak i na sporazum sa Ruskom Federacijom, koji inače nije zaživeo, a gde je SRJ imala partnera, gde se moglo sa reciprocitetom razmenjivati, privredni subjekti su to mogli, za razliku od sadašnjeg begovskog vođenja, gde će i same privredne komore biti isključivo u rukama političara i one će do kraja biti ispolitizovane. Dalje, ovaj zakon ne utvrđuje nadležnosti ni Privredne komore Srbije, ni privrednih komora pokrajina, odnosno regionalnih privrednih komora, što je bilo važno da se utvrdi, jer ukidanjem Privredne komore Jugoslavije definišu se neke nadležnosti i obaveze koje Republička privredna komora i regionalne privredne komore nisu imale. Iz tih razloga ovo je jedan krnji predlog Vlade Republike Srbije i smatram da bi ministar, odnosno predlagač ovog zakona, jednostavno trebalo da povuče ovaj predlog zakona iz procedure i da predloži Narodnoj skupštini jedan kompletniji i sažetiji predlog zakona, koji će biti prihvatljiv.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, poslanička grupa DSS, a zatim narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori Jugoslavije. U uvodnom izlaganju ministra, koji je ovde u našoj Skupštini predstavnik Vlade Republike Srbije, zapravo smo čuli jedno kratko obrazloženje da se ovaj zakon sastoji od tri-četiri člana i da on jednostavno reguliše tu materiju, dakle, da se ukida Privredna komora Jugoslavije i da nadležnosti prelaze na Privrednu komoru Srbije. Nije sporno da li će ovaj zakon biti usvojen ili ne. Mi ovde iznosimo argumente zašto ovaj zakon nije ni trebalo da uđe u proceduru i zašto ovakav kakav je ne treba izglasati, ali nije dobro ni da ostanemo bez odgovora na mnoga pitanja koja su poslanici DSS-a ovde postavili i koja se realno otvaraju. Dakle, nije dobro da ministar na ta pitanja ostane nem. Smatram da je u redu da ministar izađe, odgovori na ova pitanja, pa možda i poslanici DSS-a promene mišljenje, mada ne verujem da postoje kvalitetni odgovori na ova pitanja. Ovde je najkrupnije pitanje koje se otvorilo, da li je ova skupština nadležna da u ovoj formi pre Skupštine Srbije i Crne Gore raspravlja o ovom pitanju? Donošenjem i izglasavanjem ovog zakona faktički se prejudicira materija koja je u nadležnosti zajedničke države, odnosno Parlamenta Srbije i Crne Gore. U članu 2. se kaže da prava, obaveze, sredstva i drugu imovinu, kao i dokumentaciju i poslove Privredne komore Jugoslavije, preuzima Privredna komora Srbije. Da li je Crna Gora imala svoj udeo u imovini, sredstvima, u kadrovima u Privrednoj komori Jugoslavije, koju ovim zakonom pokušavamo da ukinemo?! Ja mislim da jeste. Da li se Crna Gora pitala i saglasila da mi ovaj zakon usvojimo?! Mislim da nije, barem ne zvanično i ne institucionalno. Onda moramo da raspravimo i vidimo u kojim se to centrima odlučivanja o tome raspravljalo i u kojim se to centrima moći dogovorilo. U obrazloženju ovih pojedinih rešenja za član 2. kaže se takođe da je propisano da Privredna komora Srbije preuzima i zaposlene u potrebnom broju. Sada se postavlja pitanje koji je to broj, da li su to svi zaposleni, da li je to polovina zaposlenih, da li je to 15% zaposlenih i opet gde je to dogovoreno?! Dakle, ostajemo uskraćeni za odgovore od strane ministra, koji je ovde, pretpostavljam, upoznat sa ovim članovima, da bar znamo šta će se desiti, ako ništa drugo, eto, i sa zaposlenima. Takođe, kod Spoljnotrgovinske arbitraže kaže se da je Privredna komora Srbije pravni naslednik, dakle da će ona preuzeti te obaveze i u Spoljnotrgovinskoj arbitraži. Da li je to usaglašeno sa Crnom Gorom? Mislim da nije. Možda i jeste, ali onda treba da saznamo gde je to usaglašeno, da li su se to dogovorili predsednici država, sa jedne strane v.d. predsednika, sa druge novoizabrani predsednik ili predsednici vlada. Onda je sasvim u redu da to čujemo, da taj dogovor postoji i da tu problema biti neće. Jer, ovako dajemo jedan dobar materijal Crnoj Gori da kaže da i mi radimo na tom razdruživanju i da baš nismo voljno ušli u tu zajedničku državu koja se zove Srbija i Crna Gora. Ako već te sile, koje žele da se otcepe, jesu jake u Crnoj Gori i ako smo bar ovde postigli konsenzus oko jednog zajedničkog dokumenta koji se zove Ustavna povelja, ne vidim razloga zašto bismo sada radili isto ono što neki pokušavaju da rade u Crnoj Gori. Da završim, dakle, očekujem od ministra koji je ovde da nam da odgovore na ova pitanja. (Milka Marinković, sa mesta: Pusti čoveka, vidiš da je zauzet.) Gospođo Milka, nemojte dobacivati. Vas je samo većina u Administrativnom odboru spasla da ne primite jedno pola miliona kazne, koliko bi zaista realno trebalo da dobijete, koliko dobacujete sa mesta.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS; ona želi da iskoristi drugo javljanje o ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo narodni poslanici, da iskoristim mogućnost da još nešto dodatno kažem o ovom zakonu, sa osvrtom na amandmane koji su dati, mada ćemo u pojedinostima o tome pričati, ali kao jedan apel ministru, ako je još tu, a tu je, šarmira dame oko sebe, umesto da sluša šta mi pričamo. Predlog zakona koji dođe u skupštinsku proceduru i ima četiri člana, a od toga dva člana pretrpe amandmansku promenu i to sama Vlada shvati, da je promašila temu, pa podnese dva amandmana, pored toga što po Poslovniku ne mogu ti amandmani da se daju, bilo bi korektno da se zakon povuče, pa da se to lepo uradi, da barem zadovoljite formu i da to dođe ponovo u skupštinsku proceduru. Znate, stalno nas ovde zamajavate. Nije ovo neka neformalna grupa. Ovo liči na neformalnu grupu, ima mnogo ljudi koji ne treba ovde da sede, ima mnogo onih koji po zakonu ne bi smeli da sede, a da ne pričam o onima koji ne znaju da se ponašaju i koji su ovde došli onako usput ili da ubiju vreme ili zbog toga što im je zaprećeno da će ostati bez plate. Morali bismo, kao zakonodavno telo, da vodimo računa o formi, jer je ona osnov i one suštine. Kolega iz DSS-a malopre komentariše zašto se i dalje ne prenose skupštinska zasedanja. Pa, ne mogu da se prenose. Koga ste obavezali sa onakvim zaključcima? Glasati za onakve zaključke, da se predlaže Skupštini da preispita svoju odluku, to je ravno ludilu. Samo su ludaci mogli da podignu ruku za tako nešto. Izvinjavam se što vređam, ali sami sebi skačete u usta. Ne možete da glasate za nešto što je po zakonu, Ustavu i Poslovniku neizvodljivo. O tome da li neka odluka treba da se preispita, to može samo nadležni organ da uradi, to je samo Ustavni sud! Ne možemo mi to da uradimo. Što nijedan poslanik, što nijedna poslanička grupa nije predložila akt koji se zove predlog odluke o, recimo, ukidanju TV prenosa ili uspostavljanju ponovo ili što se ne poštuje prekid vanrednog stanja, ili ne znam kako biste je nazvali. Niko ništa ne preduzima, a samo priča. Uzurpacija ovlašćenja od pojedinih institucija i pojedinih ljudi ide do te mere da neće moći da se završi bez krivične odgovornosti. Još jednom bih molila ministra da proceni, ima vremena, da ovaj zakon povuče iz procedure - ako smatra da su ovi amandmani od nenadležnog organa, koji nije mogao da ih podnese - da preuredi tekst zakona i da onda dođe ponovo u Skupštinu, inače ćemo doneti još jedan zakon koji formalno-pravno može da padne. To verovatno nikoga više i ne interesuje, jer smo mi ovde navikli samo na bahatost, na osionost i na neku većinu koja već postaje diskutabilna. Videćemo kako će se završiti sve ovo oko Vesića i Čovića i oko ostalih lobija! Kada budemo razgovarali o predlogu još jednog člana Saveta za radiodifuziju malo ćemo da pojasnimo tu situaciju, šta se u toj sferi dešava, opet sa osvrtom i na televizijske prenose. Dajte da sada čujemo tog ministra. Više ne znam ko je ovde DS, ko je DSS. Njima kao da je maca pojela jezik. Svi ste dobili nalog da ćutite, da navučete bele rukavice i polako dogovarate ko će sa kim u koaliciju nakon sledećih izbora. Treba prvo da osvojite dovoljno mandata da i te tri-četiri grupacije koje ste osmislili dobiju 126, ali videćemo šta će biti posle izbora i ko će sa kim moći. Samo, nećemo dozvoliti, bez obzira na to što nema TV prenosa, da narod dobije pogrešan utisak da ovde postoji neka pozicija i neka opozicija van SRS.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, poslanička grupa SRS, a zatim narodni poslanik Dragan Šormaz, poslanička grupa DSS.
Dame i gospodo narodni poslanici, retke su prilike kada u Skupštini imamo ovakav zakon sa ovako malo članova, a da se vodi ovako žučna rasprava. Uzrok svemu tome je neozbiljnost predlagača, u ovom slučaju neozbiljnost predstavnika predlagača. Od suštinski dva člana koja sadrže ove promene kao logičan sled usvajanja Ustavne povelje, jer usvajanjem Ustavne povelje prestaju sa funkcijama neke institucije, Vlada to tako nespretno radi da i ta dva člana pretrpe amandmanske izmene, pa je prisiljena da mora da usvoji te amandmane. Zašto je to izazvalo ovako žučnu raspravu? Iz prostog razloga što se vidi da nijednog trenutka predlagač ovog zakona, onaj koji je zadužen ispred izvršne vlasti, nije ozbiljno shvatio ovaj posao. Gospodo, možemo mi da iznosimo političke stavove, mi srpski radikali smo, u principu, protiv privrednih komora kao načina organizovanja krovne organizacije nad privredom, ali to sad ne vredi dok ne budemo u situaciji, a nadam se da ćemo uskoro biti, voljom naroda, da mi budemo većinski partner u vlasti, pa možemo u predlogu svog zakona da to uradimo. Ali nam je čudno zašto vi kao većina pristajete, što je jako bitno, ne iz razloga što se ukida jedna institucija - Privredna komora Jugoslavije stupanjem Ustavne povelje, nego iz razloga što je Privredna komora Jugoslavije nastala danom formiranja Savezne Republike Jugoslavije, koju su sačinjavale Srbija i Crna Gora, da se imovina, u slučaju razdvajanja Srbije i Crne Gore, deli 50:50, pola - pola. Vlada nam predlaže zakon gde kaže da imovina Privredne komore Jugoslavije prelazi u nadležnost Privredne komore Srbije i misli da je sa tim završila čitav posao. Nije, gospodo, samoje započela i nametnula nama nove probleme. Kolika je ta imovina? Zar je to bio veliki posao? Nije, nego je Vladu mrzelo da uradi to, da se da finansijski izveštaj koliko je obaveza Privredne komore Jugoslavije, koliko jeprihoda ostvarila, koliko je, narodski rečeno, u kasi zatečeno novaca, koliko je to objekata, kolika je ukupna vrednost, koliko će, u slučaju odvajanja Srbije i Crne Gore, ostati Srbiji i da mi na bazi tih podataka možemo da usvojimo ovako jednostavnu izmenu i dopunu zakona. Ali, ne, sve se radi na brzinu, sve se radi samo sa jednim ciljem - što komplikovanije, što složenije, to će biti teže onima koji posle vas dođu na vlast. Grdne probleme ćemo imati [[Dobacivanje iz sale.]] Dragi moj kolega, ja se ne nerviram, ako ste mislili na moje lično nerviranje. Gledao sam ja vas dugo i u nekim drugim ulogama i znamkad promenite i dlaku, ćud nikad ne menjate, ali dlaku uvek menjate. Prema tome, nemojte mene da upozoravate. Ja sam živi svedok svega onoga kroz kakve faze ste vi i vaša stranka prolazili. I suviše je neozbiljno da ja sa vama polemišem. Suština je da se Vlada nije udostojila da u ova dva člana Predloga zakona razjasni neke stvari, da nam predoči, da mi to usvojimo [[Dobacivanje iz sale.]] Kolega, imate li nekih problema? Ja vas pitam kakva vam je hrana kod kuće? Da li vam je dobra hrana kod kuće? Ostanite na hrani. Možemo mi da se šalimo. Naravno, ne tumačim ja ovo ništa lično. Možda je ovo i kolegino upozorenje da Vlada nije dobro uradila svoj posao, pa malo na drugi teren, i da se šalimo. Ministar je ovde, da li će se neka krupna greška ili neka šteta pretrpeti ako ministar kaže - narodni poslanici, izvinite, ja ću da vam predočim sve. Ne mora u članovima zakona, neka to bude u obrazloženju. Drage kolege, setite se koliku smo raspravu i polemiku vodili kada je bio u pitanju Zavod za obračun i plaćanje, pa se iz usta ministra finansija čulo kako će zaposleni biti obezbeđeni, da će se prebaciti u Narodnu banku Jugoslavije, odnosno Srbije, ili u neke druge državne institucije. Šta smo dočekali, šta smo doživeli? Zakonom nije regulisano, a tu su i nezaposleni, višak radne snage, svi su na ulicama, protestuju, traže svoje pravo; koga okrivljuju - okrivljuju nas, poslanike,s punim pravom, ne mislim na nas iz SRS, jer to je zanemarljivo. Kriva je Skupština što nije tražila od ministra da i to ugradi u članove zakona da izdefiniše i da jasno kaže - moguorganizacije na republičkom nivou da prihvate taj broj zaposlenih, a ostali će na biro, na prekvalifikaciju. Sada ovoisto, ovaj zakon treba jasno da definiše gde ćemo sa tim ljudima koji su zaposleni u Privrednoj komori Jugoslavije, bez obzirakoliki je broj. Neko kaže mali, a neko kaže veliki. Nema veze, svaki čovek je sudbina za sebe. Vi ste i suviše duhoviti, vi ste za crnogorski parlament, tamo ni manje zakona, ni veće, što bi rekli ono - tri tačke, ostavite se toga, kolega, jer mi pričamo o ljudskim sudbinama. Mina neki način snosimo odgovornost za te ljude koji rade u Privrednoj komori Jugoslavije, a šta će da se kaže tim ljudima - znate, gospodo, mi smo to rasformirali, Privredna komora Srbije nema nikakve obaveze prema vama. Jeste, nije to mala administracija, ali dajte u zakonu da se kaže - za sve zaposlene Vlada preuzima obavezu da ih zaposli, da im nađe radno mesto... [[Žagor.]] Ne obraćam ja pažnju, suviše je ovo ozbiljno, ne shvatate vi to. Vi imate "pi" polovina kašnjenja kada je u pitanju shvatanje, razumem ja to. Kada dođete do "pi" četvrtine, onda ćemo moći da razgovaramo, a sada ostanite na "pi" polovina. Naime, naš apel je da ministar ispred Vlade uzme ovaj zakon sa ugrađenim ovim amandmanima u članovima tog zakona, izađe pred Skupštinu, a možemo to i sutra ako ste odredili dan za glasanje, neće to puno vremena oduzeti. To će biti maksimalno pet ili deset minuta, ne verujem čak ni da će se predstavnici poslaničkih grupa javljati da diskutuju o tome ako ugradite sve ovo u zakon. Za deset minuta je to, ali shvatam ja i razumem da je u pitanju vaša tvrdoglavost! Vi hoćete da dokažete da većinom možete sve. Možete, i to je pravilo parlamentarizma, ali zapamtite, uvek vam naglašavamo, ne možete dokle mislite da hoćete, možete samo onoliko koliko vam narod i građani Srbije dozvoljavaju!! Jedno po jedno ostaje bez posla, ne zato što je to silom prilika, već zbog vaše nesposobne Vlade, asada i na ovaj način dodatno ljude ostavljate bez posla, pa pitajte vi ministre i članove Vlade, gospodo poslanici, uvažene kolege, da li će oni izlaziti pred te zaposlene? Neće, neće, vidite kako se već brane. Ministar finansija kaže - neću ja da budem žrtva obračuna. Šta to znači? U političkom smislu znači - spakujem kofere i idem, evo vam drugi, do juče je bio u jednoj stranci, sada je u glavnom odboru druge stranke, sutra će kod nas, nemamo ništa protiv, stručan je čovek! Ako položi kod nas kvalifikacije, može slobodno, naravno, ne podnosimo to što je monarhista, ali nema veze, struka je u pitanju. Ali, gospodo, vi što predstavljate većinske partije, i to u ovom parlamentu, vi ćete davati odgovore, vi ćete podnositi račune, vas će narod da ocenjuje. Oni će fino da pokupe stvari kako koji, a vi da objašnjavate onima što su ostali bez posla: eto, mrzelo nas je, bili smo uviđavni, nismo mogli ministru nametnuti baš toliko obaveza, jer ministar je stvarno zauzet čovek, on je toliko u poslu privatizacije da ne zna šta će, on nema slobodnog vremena. Kada pitamo - zašto ste prodali tako jeftino firmu, on kaže - zašto nisi učestvovao, zašto nisi kupio! To su maniri koje od ranije nosi. Ti maniri su pokazivani i ranije, u Vladi, gospodine ministre. Morate kad - tad da izađete za ovu govornicu da priznate, dolazili ste i u Vladu kada smo mi pravili koaliciju sa socijalistima. Dolazili ste u vaše resorno Ministarstvo, tražili i molili, ali ste tada radili sa Mišom Bekom, pa niste baš puno morali da molite. Onda to ne dolikuje ministru koji zna kakve su muke da dođe, na sva pitanja zašto je urađeno neispravno u privatizaciji, tumačiti - što vi ne kupiste? Nemamo dovoljno... (Predsednik: Molim vas da se vratite na temu.) ... nemamo dovoljno para, ministre, ne razmišljamo kao vi. Niste ni vi imali dok vas ovi iz Demokratske stranke nisu promovisali, ali nemojte se zavaravati, neće ni oni dugo takve da trpe. To što ste sada trenutnona vrhu, u politici je uvek tako, većina će spasavati glavu, pa ćete biti na dnu, a onda vam ne vredi naknadna pamet ni naknadna priča, nego ona sadašnja koju imate.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, poslanička grupa DSS; sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Slađan Mijajlović, poslanička grupa DSS i više nema prijavljenih za reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovane naše i drage nam poslaničke kartice, narodni poslanici, je lÄ treba da kažem na bošnjačkom da razumeš? A nisi razumeo... pred nama je ...
Molim vas da vodite računa kako se izražavate. Da, vi da vodite računa kako se obraćate kolegama! Nemate pravo sa mnom da se raspravljate, samo sam vas lepo upozorila! (Dragan Šormaz stoji za govornicom i polemiše sa predsednikom Narodne skupštine Republike Srbije.)
Hajde, beži tamo bre ti! Pred nama je Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Privrednoj komori Jugoslavije, je li tako, Milka? I prvo pitanje koje se postavlja - da li uopšte Vlada Republike Srbije, potpisan je potpredsednik Vlade dr Žarko Korać, ima pravo da nam podnese ovakav Predlog zakona? Mi ovde ne vidimo ni u obrazloženju, niti smo uopšte obavešteni da li je o tome raspravljao Savet ministara državne zajednice. Mogli su da raspravljaju, znamo to, možda i na telefonskim sednicama, pošto smo poslednji put na sednici Skupštine državne zajednice Srbija i Crna Gora prisustvovali i čuli kada izađe ministar Boris Tadić, reče i osta živ - imali smo sednicu, ali telefonsku. Znači, barem i telefonski, Savet ministara je mogao o ovome da razgovara, pa da vidimo da li se i oni sa time slažu. Sa druge strane, nadležnost - uopšte zašto bismo o ovome raspravljali. Pustimo Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora da o tome raspravlja. Mene ne brine to što su neke kolege poslanici govorili kada prestane da postoji Privredna komora Jugoslavije kako će funkcionisati i kako će biti harmonizacija, kakvo će biti rešenje, po pitanju saradnje Privredne komore Srbije i Privredne komore Crne Gore. Naći će rešenje ove dve vlade u nečemu što će se sigurno zvati "telo za koordinaciju usaglašavanja rada Privredne komore Srbije i Privredne komore Crne Gore". Tu će biti jedna grupa ljudi koja će nešto raditi, nešto će koordinirano usaglašavati, za to će primati nadoknade ijednostavno samo će oni znati o čemu šta govore i o čemu se tu radi. Meni uopšte nije jasno zašto mi u ovom slučaju radimo u korist ne Crne Gore, kako su neki poslanici ovde rekli, nego u korist crnogorske vlasti. Tu se radi o 1/5 Crne Gore, s obzirom na broj glasova, koje je dobio njihov predsednički kandidat. Uopšte mi nije jasno zašto mi sada ponovo tako nešto radimo, i to po hitnom postupku, jer smo dobili Predlog zakona po hitnom postupku. Gasimo PKJ potpuno nepotrebno, jer svi znamo da onaj prvi, kako je pisalo u Ustavnoj povelji, koji krene u razdruživanje i koji održi referendum i donese odluku o samostalnosti, taj će jednostavno izgubitisve ono što smo do sada stekli u međunarodnoj zajednici i po pitanju političkih, društvenih, ekonomskih organizacija i svega ostalog. Pa, pustimo Crnu Goru, neka ona prva predloži da se ugasi PKJ. Zašto mi ovde to radimo potpuno nepotrebno, neka Crna Gora pokaže da je za to i neka ona to uradi. Otkud znamo da u pregovorima o ekonomskoj harmonizaciji baš Evropska unija nema viziju toga da mi imamo, kako reče moj kolega Vukosav Tomašević, jednu privrednu komoru. Zašto ne bi Srbija i Crna Gora imale jednu privrednu komoru? Ako pričamo o efikasnijoj i jeftinijoj državi, o manjem broju službenika, zašto ne jedna privredna komora, zašto dve? Otkud znamo da prilikom harmonizacije ekonomskih odnosa, koja je u toku, u naredne dve godine neće doći do toga da je rešenje jedna privredna komora? Onda je logično da to bude naslednik PKJ, privredna komora Srbije i Crne Gore. Slažem se, kao i svi ostali poslanici iz DSS, da je ovaj zakon, potpuno nepotreban, da je loš, napisan navrat - nanos i da ga treba povući. Ako ga Vlada ne povuče, mi ćemo sasvim sigurno glasati protiv ovog predloga zakona. Jedino logično rešenje bi bilo da se ovaj zakon povuče jer ovakav kakav je, nedostojan je da ga ova skupština izglasa. Neka se Vlada potrudi da napiše bar nešto preciznije i jasnije pa tek onda da se izjašnjavamo o svemu ovome.
Ima reč narodni poslanik Slađan Mijajlović, poslanička grupa DSS (nije prisutan). Da li se neko od predsednika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O PRIVREDNOJ KOMORI JUGOSLAVIJE (pojedinosti) Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić i Joca Arsić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, nadležni Odbor predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč?
Moramo da se vratimo na početak ove priče. Mnogo je ozbiljna primedba da je praktično supstanca zakona izmenjena amandmanima, a da samo onaj kojim se reguliše nešto što nije najbitnije ovde, ostaje da važi. Mi smo podneli amandman da se briše član 1. (da ne čitam obrazloženje). Smatramo da treba da postoji privredna komora, da li će se ona zvati državne zajednice ili kako god hoćete, sasvim svejedno. Oni koji sa nama posluju to očekuju od nas. Ako to nekom nije jasno, onda je to ozbiljan problem. Da li to treba da se modifikuje, da se definiše na neki drugi način, to ostavljamo ministru i Vladi, ali objektivno ovo jeste problem. No, pošto ni druge argumente koje smo danas nudili gospodin ministar nije prihvatio, ne očekujem da prihvati ni ovaj. Ali, ući ćemo u realnu posledicu zablude da ovo može ovako da se reši. To je sve što imam da kažem.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Jovanović i Joca Arsić. Pošto su ovaj amandman prihvatili Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Ovim bismo završili današnji rad. Nastavak rada je sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Sedmu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Radoslav Veselinović, Marko Jakšić, Miodrag Stamenković, Emilija Krstić, Dušan Ilić, Dušica Anđelković, Jelena Milenković i Miloš Radivojčević. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O PRIVREDNOJ KOMORI JUGOSLAVIJE (nastavak u pojedinostima) Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom podneo je amandman kojim predlaže da se doda novi član 2. Vlada prihvata ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Golub Rajić i Joca Arsić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.