Dame i gospodo poslanici, prvo moram da pomenem ono što je gospodin Nedeljković u svom uvodnom izlaganju rekao, a tiče se spajanja rasprave po ova četiri predloga. Nije logično, mada to traje duže vreme ovde, da se rasprava spaja po različitim zakonskim predlozima, a pogotovo nije logično da se rasprava spaja po predlozima čiji su predstavnici predlagača različiti ministri. Ovde imamo situaciju da od četiri zakonska predloga – dva zastupa jedan ministar, a dva zastupa drugi ministar, različite su sfere, ali je rasprava objedinjena i vodimo jedinstvenu raspravu po tim predlozima. Takođe, hoću da kažem da nije logično i dobro da vodimo raspravu ovde, a da niko od ministara trenutno nije prisutan. Bilo bi dobro da su prisutni, pa da možemo da im kažemo ono što mislimo o ovim zakonima i da pokušamo da svojim predlozima poboljšamo ove predloge koji, po nama, nisu najkvalitetniji. Počeću od prvog Predloga izmena i dopuna Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih. Prvo, radi javnosti da kažem i onih ljudi koji su zainteresovani, a radi se o penzionerima, da smo pre nešto više od dva meseca usvojili Zakon o javnom dugu, odnosno Zakon o preuzimanju obaveza fonda zaposlenih od strane Republike Srbije, kojim Republika Srbija preuzima obavezu da isplati 1,5 penziju bivšim zaposlenima, znači penzionerima, u narednih nekoliko godina. Tim zakonom, koji je usvojen krajem septembra, definisano je da se kroz obveznice Republike Srbije isplati dug penzionerima koji ukupno iznosi preko 23 milijarde dinara, sledećom dinamikom: bilo je predviđeno da se celokupan dug isplati u tri godišnje rate, počev od 2006. godine – svake godine po trećinu tog duga; bilo je precizno definisano da se 20. januara 2006. godine isplati trećina, a 20. januara 2007. godine – druga trećina i 20. januara 2008. godine – treća trećina, čime bi se celokupan dug isplatio. Znači, bilo je predviđeno da penzioneri dobiju obveznice koje imaju taj rok dospeća i da tada naplate ta svoja potraživanja od države. Šta se dešava u međuvremenu? Ministar finansija dolazi pred Skupštinu sa predlogom izmena ovog zakona, gde se menja suština. Umesto obveznica, penzioneri sada dobijaju dug u gotovini, u kešu. To je dobro, ali nije jasno zašto i otkuda ta naknadna pamet posle dva meseca. Zašto pre dva meseca imamo tvrdnju ministra da to mora tako i ne može drugačije, a posle dva meseca imamo nešto novo, nešto što je povoljnije i nešto što smo tražili i tada? Nije dobro što se umesto tri rate sada ovaj dug deli na šest rata. Sada će penzioneri u Srbiji, umesto da dobiju trećinu ovog duga odjednom, dobijati po jednu šestinu, počev od decembra ove godine. Znači, menja se dinamika isplate, tako što penzioneri sada dobijaju prvu ratu u decembru ove godine, zatim sledi u februaru 2007, pa ponovo jul 2007, februar 2008, i jul 2008. godine. Znači, opet je prilično precizno definisana dinamika isplate, opet se prilično precizno govori o terminima isplate, to su februar i juli svake naredne godine do 2008. godine, kada će biti ova isplata konačno završena. Kada je objašnjavao razloge za donošenje zakona po hitnom postupku i efekte ovog zakona, ministar je ovde napomenuo da su sada stvoreni uslovi i mogućnost isplate duga u gotovini i da se počne sa isplatom u decembru ove godine, a ne u januaru 2006. godine, kako je bilo predviđeno ranijim zakonom. Ono što sam malopre rekao, nije jasno odakle posle dva meseca imamo te nove uslove? Ko ih je stvorio, na osnovu čega? Imam utisak kao da je onaj prethodni zakon pravila neka druga vlada, pa sada ova vlada to menja, jer je našla neka kvalitetnija rešenja. Takođe, ovde se u analizi efekata zakona govori da su ove izmene stvorile pozitivne efekte za korisnike prava, a zatim se u drugom stavu kaže da zbog hitnosti donošenja navedenog zakona i pozitivnih efekata, iz kojih proističu za korisnike prava, nije mogla biti vršena analiza stavova zainteresovanih lica. Zainteresovana lica su prvenstveno penzioneri. Ko sada može da proceni i u njihovo ime ovde napiše da postoje pozitivni efekti za njih, ako ih uopšte nije konsultovao? Znači, bez njihovih stavova neko sebi uzima za pravo da u njihovo ime procenjuje da postoje pozitivni efekti, usvajanjem ovakvih izmena i dopuna ovog zakona. Drugi zakon, o kome je ovde reč, jeste zakon o javnom dugu države u odnosu na penzionere poljoprivrednike kojima država duguje 20,5 penzija. Dolaskom DOS-a na vlast 2000. godine, dug prema ovim penzionerima bio je 18 penzija, a sada je on povećan na preko 20. Kod ove kategorije penzionera, kojih ima preko 200.000 u Srbiji i čija je penzija simbolična i posle silnih povećanja koje je pominjao ministar, a o kome je bilo reči prethodna dva dana, ta penzija je ispod 5.000 dinara. Po ovom predlogu, radi se o simboličnim sredstvima, o čistoj diskriminaciji penzionera. Naime, postojećim zakonom, koji smo usvojili krajem septembra, bilo je predviđeno da se ovaj dug isplati u pet godišnjih rata, da se podeli na pet godina, da isplata počne 2006. i da se završi 2010. godine. Predviđeno je da se to isplaćuje putem obveznica i bili su utvrđeni termini isplate: 20. februar 2006. godine itd. do 20. februara 2010. godine, kada bi bila zadnja isplata. Izmenama i dopunama ovog zakona, moram da naglasim i podvučem, a to je ono što je loše i što nije povoljno za ovu kategoriju penzionera, predviđa se prolongiranje ovog duga. Umesto da počne isplata 2006. godine, ovim izmenama otplata duga počinje tek 2007. godine. Sada se rok skraćuje, tako da će od 2007. do 2010. godine, kada je poslednja isplata, penzioneri poljoprivrednici dobijati po jednu četvrtinu ovog duga. Radi se o čistoj diskriminaciji jedne kategorije stanovnika. Predlagač mora da zna da su poljoprivredni penzioneri otišli u penziju ili ostvarili to pravo sa 65 godina života. Ako je ovaj dug nastao u nekom ranijem periodu, to znači da oni sada imaju preko 70 godina života, a treba da čekaju na prvu ratu još dve godine. Prva rata dospeva, odnosno dobijaju je 2007. godine. Mnogi od njih neće doživeti ni prvu ratu, a kamoli onu poslednju 2010. godine. Molim vas i molim predstavnike ministarstva, obzirom da ministri nisu tu, uložili smo nekoliko amandmana na ove predloge zakona. Bilo bi dobro da se oni ozbiljno razmotre, ozbiljno shvate, da se na bilo koji način ovo stanje koje je predloženo ovde popravi, poboljša, da bi penzioneri dobili bar deo tih svojih prinadležnosti u nekom kraćem i razumnijem roku. Ovako da čekaju 2007. godinu za prvu ratu, mislim da stvarno nema smisla. Nema smisla deliti penzionere, ako već penzionerima, koji su pri fondu zaposlenih, isplaćujemo prvu ratu ove godine, za nekih 10-15 dana, onda nema smisla da ovi drugi čekaju još dve godine na tu prvu ratu. Ono što ovde još nije jasno i što je meni neprihvatljivo jeste zašto nema precizno definisanih rokova isplate za ovu kategoriju penzionera. Ako kod zaposlenih imamo tačno definisane rokove, dinamiku isplate, ako smo u postojećem, osnovnom zakonu i za ove penzionere poljoprivrednike imali tačno definisane termine isplate, zašto sada tih termina nema, nego će tek u 2007. biti prva rata. Da li će biti u januaru, decembru, to niko ne zna. Ostaje Vladi da ona odluči kada će to uraditi i da li će to uraditi odjednom, odnosno jednom isplatom, ili će to biti u pet isplata u toku godine, znači, sve to ostaje nejasno u ovom zakonu. Zato ovaj zakon nije dobar i zato je demagoška priča jednog od poslanika iz vladajuće koalicije, juče ili prekjuče, da zbog radikala ovi zakoni neće biti usvojeni, pa penzioneri neće dobiti svoje prinadležnosti, odnosno deo ovog duga. Možda bi bolje bilo da ove izmene nisu ni usvajane, pa bi po onom postojećem zakonu dobili ranije i kvalitetnije ono što im sleduje po postojećem zakonu. Što se tiče trećeg zakonskog predloga, to je Predlog izmena i dopuna Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom, moram da kažem da ovde postoje neke dobre stvari, a dobra stvar je što je uvedena naknada – pomoć majkama za prvorođeno dete. To je ono što je dobro. Jedan sam od inicijatora i predlagača odluke u tom smislu u SO Bajina Bašta. Naime, odbornička grupa SRS u Skupštini opštine Bajina Bašta je predložila, odnosno predlagala, bar pet puta do sada, da SO Bajina Bašta usvoji odluku o jednokratnoj pomoći majkama za prvorođeno dete. Nažalost, skupštinska većina, koju čine odbornici DS, SPS i DSS nije imala sluha i nije našla za shodno da takvu odluku i usvoji. Zato je dobro ovo što je urađeno na nivou Republike, jer nije bilo logike da se pomaže, a što je naravno dobro, majkama za drugo, treće i četvrto dete. Ipak treba stimulisati rođenje prvog deteta. Ono što nije dobro ovde jeste što je iznos koji je predložen simboličan. Dvadeset hiljada dinara, koliko je predloženo ovim predlogom je malo, nedovoljno, simbolično za rađanje prvog deteta. Trebalo je na bilo koji način pronaći sredstva da se taj iznos poveća, jer je to prvi korak. Porodice ili parovi koji se odluče za rađanje prvog deteta kasnije će mnogo lakše ići dalje, ali za prvo dete treba mnogo sredstava i najviše novca, a kasnije mogu mnoge stvari da koriste od prethodnog deteta i biće im sve to olakšano. Ono što pogotovo nije dobro ovde, predviđeno je da se ovaj dodatak isplati u 24 rate, a niko ne predviđa kamatu. Za četvrto dete dodatak sada je 186.000 dinara, koliko sam razumeo ministra, ako je topodeljeno sa 24, znači oko 7.000 dinara, da li je 7.000 dinara ove godine ili u januaru mesecu isto kao 7.000 dinara za 24 meseca? Zašto nije predviđena kamata, zašto nije predviđeno usklađivanje tog iznosa? Ako se on usklađuje dva puta godišnje, zašto se onima koji ostvare pravo u januaru naredne godine, taj iznos ne usklađuje u toku ta 24 meseca? Imamo inflaciju ove godine od 17%, možda će biti i više do kraja godine. Imamo objektivnu situaciju da sledeće godine neće biti ništa bolje. Ako ova sredstva ne budu sa kamatom, biće obezvređena i time niste pomogli roditeljima, nego ste im bukvalno uzeli deo sredstava koja im po zakonu pripadaju. Nemojte im davati neka prava, a kasnije im nekim drugim zakonima to oduzimati. Ovo je njihovo pravo koje je stečeno zakonom i nemojte im drugim zakonom to uzimati, pogotovo tvrditi da je dobro što im to radite. Ako ste već išli u tom cilju da pomognete porodicama, trebalo je pronaći način da se naknada zarade za vreme porodiljskog odsustva obezbedi i za majke koje su nezaposlene. To je jedan vid diskriminacije. Naravno, niste zalazili u taj deo zakona, govorili ste o drugim stvarima ovde. Govorim o osnovnom zakonu iz 2002. godine. Imamo, pored ostalih naknada i vidova pomoći, i naknadu za vreme porodiljskog odsustva majkama koje su zaposlene. Međutim, kod nas je zaposlenje privilegija. Nemamo deficit radne snage u Srbiji, već ogroman suficit. Žene koje su zaposlene su privilegovane. Nažalost, ali takva je situacija u Srbiji. Zašto onaj ko ne može da se zaposli sada nema pravo na ovu naknadu za vreme porodiljskog odsustva ili bolovanja radi nege deteta? Znači, trebalo je pronaći način, modus da se pomogne i tim majkama koje nisu zaposlene ili majkama koje žive u seoskim sredinama, koje neće da traže drugi posao i žive od poljoprivrede, one će trudnoćom biti onemogućene da doprinose svojoj porodici. Njima treba pomoći. Znači, ako hoćemo da pomognemo, hajde da pomognemo svima, da ne pravimo razlike, da ne pravimo diskriminacije. Ovi zakoni koji su predloženi, u velikoj meri vrše diskriminaciju potencijalnih korisnika ovih prava koja se nude. Zbog toga vas molim da ovo ozbiljno shvatite, da razmotrite i amandmane koje smo podneli, da pokušamo da nađemo najbolja rešenja u interesu svih onih kojima su ovi zakoni namenjeni i upućeni. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ivana Kovačević, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Uvaženi predsedavajući, kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama su danas četiri zakonska predloga o kojima ćemo raspravljati. Prva dva se odnose na vraćanje javnog duga penzionerima. Zatim, tu je zakon o izmeni Zakona o socijalnoj zaštiti i Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Zašto zajedno pričamo o ova četiri zakona? Prvo ću pokušati da nađem nešto što je zajednički imenitelj za sva ova četiri zakona. Povezuje ih upravo to što su socijalno pravedni i što ispravljaju nepravdu koja je načinjena prema nekim kategorijama našeg stanovništva. Prvo, moram da kažem da je meni lično veoma drago što je ministar finansija našao mogućnost da se dug koji je ova vlada nasledila prema penzionerima, umesto u obveznicama, kako je prvobitno predviđeno, vraća u gotovom novcu. Lično mislim da je ovakvo rešenje za penzionere mnogo bolje, da je manje komplikovano, a pogotovo je dobro to što će se prva rata tog duga prema penzionerima PIO fonda početi isplaćivati čim izglasamo u Skupštini ove zakone, što znači pre Nove godine. Mislim da će im taj novac dobro doći za novogodišnje praznike. Ovim zakonima ispravlja se još jedna nepravda, a ta nepravda je načinjena prema invalidima. Ne znam koliko je svima poznato, ali osobe sa invaliditetom, naši građani kojima je utvrđen invaliditet sa 100% po jednom osnovu, imali su pravo na tuđu negu i pomoć. Međutim, šta se događalo u praksi? Oni su to ostvarivali po tri osnova. Onda se dešavalo da neki dobiju samo 4.600, da neki dobiju 7.000, da neki dobiju 8.000. Mislim da to nije pravedno. Zašto? Oni svi imaju poteškoće, svima im je potrebna tuđa nega i pomoć i, u svakom slučaju, potreban im je jednak novac da bi zadovoljili neke svoje osnovne potrebe. Upravo zato će ova izmena ići u pravcu da će se nekim kategorijama taj iznos povećati za 60%, a nekima čak za 160%, što bi praktično značilo da bi od sredine sledeće godine išli na to da za sve njih taj iznos za tuđu negu i pomoć bude u visini 70% prosečne plate, što smatram da je jako dobro. Nadam se da ćemo u budućnosti moći da damo i veći iznos, ali u ovom momentu mislim da ispravljamo i tu nepravdu. Još jedna izmena u ovom zakonu odnosi se i na hraniteljstvo. Svi znamo da deca bez roditeljskog staranja, osim što su smeštena u domu, smeštena su i u hraniteljske porodice. To jeste bolji vid zaštite i jeste humanije, jer tako ipak žive u nekoj porodici. Do sada je bilo ograničeno da jedna porodica ne može da primi neograničeno mnogo dece. Sada to menjamo i ne ograničavamo to pravo. Možda se neko neće složiti, ali budući da sam radila u Centru za socijalni rad i videla u praksi kako to izgleda, porodici koja je kvalitetna nema razloga da ograničimo broj dece, a razlog više – u praksi se događalo da, recimo, bude četvoro dece iz jedne porodice koji su ostali bez roditelja. Onda se dešavalo da zbog tog ograničenja brat i sestra odu u jednu porodicu i još dva brata odu u drugu porodicu. Mislim da to uopšte nije humano i da je ova izmena jako dobra. Što se tiče zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, prva i ključna izmena je to što sada uvodimo i dodatak za prvorođeno dete. Toga do sada nije bilo u zakonu. Bilo je predviđeno samo za drugo, treće i četvrto dete. Ovo je jako dobro, jer mislim da ovakav Vladin predlog govori da se Vlada zaista i na delu bori protiv bele kuge, a ne samo na rečima. Dodatak za drugo, treće i četvrto dete će se od sada isplaćivati u dve godine, znači, u 24 meseca, a ne jednokratno, kao do sada. Čuli smo različite diskusije u toku jučerašnjeg dana, gde se neki nisu slagali sa ovim rešenjem. Mislim da je ovo rešenje dobro, zato što će, recimo, porodica koja ima četvoro dece u naredne dve godine svakog meseca dobijati preko 7.000 dinara. Mislim da se tako ostvaruje mnogo veća sigurnost za to dete, kad svi znamo da u naredne dve godine, dok je dete još malo, dok ne ojača, porodica mesečno dobije 7.000 dinara. Osim toga, porodica koja materijalno lošije stoji može da ostvari i pravo na dečiji dodatak. Znači, ako ima četvoro dece, to je opet još negde oko 7.500 dinara, a izuzetno siromašne porodice mogu da ostvare pravo i za materijalno obezbeđenje porodice. Ukoliko je petočlana porodica, to je opet preko 7.000 dinara, tako da ćemo doći do sume od skoro 22.000 dinara, koju će porodica sa decom mesečno dobijati. Mislim da je to cifra koja može najosnovnije potrebe porodice sa decom da zadovolji. Još jedna izmena koja je, po meni, jako dobra, a to je način ostvarivanja dečijeg dodatka. Do sada se događalo da, recimo, kada se podnese zahtev za dečiji dodatak, u prosek domaćinstva se računao i hraniteljski dodatak, i naknada za materijalno obezbeđenje porodice, i naknada za tuđu negu i pomoć. Pošto su to socijalna davanja, mislim da ispravljamo nepravdu i da će sada porodice mnogo lakše moći da ostvare taj dečiji dodatak. Znači, neće im sad ta primanja koja imaju, a primaju ih zato što su već siromašni, ulaziti u prosek, pa će tako mnogo lakše i ostvarivati. Ne bih dugo pričala, budući da je bitno da što pre usvojimo ove zakone, upravo da bismo taj dug, prvu ratu isplatili pre nove godine. Mislim da su ovi argumenti dovoljni da ubede većinu poslanika da glasaju za ove zakone, a poslanička grupa G17 plus će sigurno glasati za njih, u potpunosti ih podržava, a to je zato što su socijalno pravedni i što ispravljaju nepravdu prema našim penzionerima, prema porodicama sa decom i prema našim invalidima.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Mika Vlaović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram priznati da sam se nadao da će gospodin Lalović, narodni poslanik ili ministar, koji god od njih dvojice je došao danas, uspeti da popije kafu pre nego što izađem za govornicu, jer zaista očekujemo da nam da odgovore na brojna pitanja. Dosta je laži i neistina izrečeno o ovom zakonu prethodnih dana. Dobar deo toga koristili ste da bi prikrili neke druge stvari, da bi optužili predstavnike SRS da, zbog toga što smo zahtevali izvinjenje od Vlade Republike Srbije i ministra Dinkića za onaj nečuveni skandal i nečuveno ponašanje, u stvari onemogućavamo penzionere da ostvare neka svoja prava ili onemogućavamo vas da im donesete neku do sada neviđenu dobrobit. Baziraću se prevashodno na dva zakona – na zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu po osnovu obaveza za zaposlene i po osnovu neisplaćenih penzija za poljoprivrednike. Četiri ste zakona spojili u jedinstvenu raspravu. Mislim da niko od vas ne može da kaže koja je to zajednička nit koja povezuje ove zakone. Najbolji dokaz za to je činjenica da ste različite ministre ovlastili za predstavnike Vlade. Za dva zakona je Mlađan Dinkić, koji naravno ne sme više ovde da se pojavi, a za dva zakona ovlašćeni predstavnik Vlade je Slobodan Lalović. Ne znam koje su to pogodnosti koje ste predvideli ovim zakonima i, evo, da krenemo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih. U obrazloženju donošenja ovog zakona i u razlozima za donošenje zakona, po hitnom postupku, kažete: ''Razlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku proizilaze iz potrebe da ovaj zakon bude razmatran i donet što hitnije...'' Znači, razlog hitnosti je iz potrebe da bude razmatrano nešto hitno, što je toliko besmisleno da sam gotovo siguran da je ovo obrazloženje pisao gospodin Mlađan Dinkić lično. Dalje kažete – ''kako bi se stvorili uslovi da se prvi deo obaveza korisnicima prava isplati na način kako je to predviđeno u predloženim izmenama i dopunama u decembru 2005. godine''. Ovo je prva u nizu laži koje ste izrekli povodom ovog zakona, pokušavajući da na neki način opravdate donošenje ovog zakona, i to se na vrlo jednostavan i egzaktan način može dokazati. Naime, predviđeno je da će glasanje o ovom zakonu i o drugim zakonima koji su na dnevnom redu ove sednice biti 23. ili 24. decembra. Ukoliko pretpostavimo da će vam se taj plan i dinamika rada ostvariti, pa da će 23, na nesreću penzionera širom Srbije, ovaj zakon biti donet, odnosno da će biti obezbeđena potrebna većina za njegovo donošenje, najranije 24. decembra ovaj zakon može da bude objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije". Predviđeno je u prelaznim i završnim odredbama da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Znači, ukoliko bude objavljen 24. decembra, što je najranije moguće, tek 31. decembra će ovaj zakon stupiti na snagu, što dalje znači da će tek nakon novogodišnjih praznika, a ministarstva će početi da rade tek posle Božića, 9. ili 10. januara 2006. godine, uopšte moći neko u ministarstvu da počne da razmišlja da određeni deo sredstava potrebnih za ovu isplatu preusmeri Fondu PIO, pa da tek onda počnu da razmišljaju kada će i kako, uz koji deo penzija, ovo isplatiti, jer svakako to neće raditi posebno. Dakle, ono što je bilo predviđeno Zakonom o javnom dugu, koji smo takođe kritikovali i rekli da je izuzetno loše rešenje zato što će penzioneri biti prinuđeni da nešto što im dugujete već nekoliko godina čekaju još narednih pet godina, a istine radi, moram reći da je prethodni govornik obmanuo javnost i penzionere, jer ovo nije nikakav dug iz ne znam kog prethodnog perioda, ovo je vaš demokratski dug koji je nastao nakon 5. oktobra 2000. godine. Ovo je nešto za šta je zaslužan Vojislav Koštunica, Zoran Đinđić, Mlađan Dinkić, Đelić i svi ostali koji su činili i čine vladajuću garnituru od 5. oktobra 2000. godine pa do dana današnjeg. Kažete i sami da niste stigli, zbog hitnosti donošenja navedenog zakona i pozitivnih efekata koji proističu za korisnike prava iz ovog zakona, te nije mogla biti vršena analiza stavova zainteresovanih lica, odnosno penzionera, jer su upravo oni najzainteresovaniji kada će primiti ovo malo bede. Šta biste čuli da ste uopšte pokušali da vršite takvu analizu? Reći ću vam koje bi to pitanje bilo koje bi morali da im postavite. Po zakonu, koji je sada na snazi, obavezali ste se da ono što dugujete penzionerima, znači sada govorim o ovom dugu od jedne i po penzije neisplaćene od 5. oktobra 2000. godine, isplatite u tri rate i to tako što će prva trećina biti isplaćena 20. januara 2006. godine. Sada menjate to rešenje i kažete da neće biti isplaćeno u tri rate nego u šest rata, s tim što će prva rata biti otprilike oko 20. januara, ali ni to nije sigurno, jer ovde nemate fiksirano kada će biti isplaćeno, a druga rata će biti isplaćena u julu 2006. godine. Dakle, umesto da penzionerima tu polovinu penzije isplatite u januaru 2006. godine, šestinu ćete u januaru, dakle pola predviđenog iznosa, a drugu polovinu će biti prinuđeni da čekaju do jula 2006. godine. Na ovaj način produžavate ukupan period za koji se predviđa isplata čak do jula 2008. godine, umesto do 20. januara 2008. godine, što je prvobitno određen period, koji je takođe bio previše dug. Ono na šta treba još obratiti pažnju, pošto kažete da se donošenjem ovog zakona stiču uslovi da se ove obaveze isplate u gotovini i da se isplate na jednostavniji način, treba reći da se ova jedna i po penzija isplaćuje na ukupan rok od 32 meseca. Dakle, do jula 2008. godine, od danas ima ukupno 32 meseca i to kada se podeli ispada da će se mesečno isplaćivati 0,04 posto penzije. Dakle, to je ta čuvena dinamika Mlađana Dinkića i onda se postavlja opravdano pitanje, ukoliko već imate 49 milijardi suficita u budžetu koji je usvojen nedavno, a ova jedna i po penzija je samo 23,5 milijardi, zašto onda, ukoliko već toliko volite penzionere, odjedanput jednokratno ne isplatite to što dugujete. Jer, podsetiću, dovoljno ste ih oštetili i samom činjenicom što ovim zakonom odbijate da im priznate pravo na kamatu. Znači, odredili ste da će kamata na ovaj dug prema penzionerima biti obračunavana po 8,5 posto na godišnjem nivou, što je jednostavno nečuveno. To je kamata koje nigde drugde ne postoji. Podsetiću vas da je i u ovoj 2005. godini inflacija preko 20%, ali isto tako, u 2005. godini nikakvu kamatu ne obračunavate na ovaj dug koji imate. Jednostavno ovde se kaže – za ovu prvu ratu koja treba da bude isplaćena nema nikakve kamate, za drugu ratu kažete – u julu 2006. godine, uvećana za iznos kamate obračunate po stopi od 8,5% na godišnjem nivou, koja se obračunava za period od dana prve isplate 2005. godine, što neće biti, pa do druge isplate u junu 2007. godine. Zašto ste, kada određujete kamatu, uzeli da ovaj period od 2000. godine, od kada dugujete, kada ste počeli sa zakašnjenjem, pa do dana današnjeg, nema nikakve kamate? Da li penzionerima, da li bilo kome ko duguje po bilo kom osnovu bilo šta državi – obračunavate zakonsku zateznu kamatu od dana dospelosti. Zašto i ovde niste odredili da se na dug penzionerima obračuna zakonska zatezna kamata, i to od dana dospelosti obaveze, pa do dana konačne isplate? Da li to bilo ko može racionalno da objasni? Mislim da ne može i to je ono što bi bilo pravo pitanje i pravi odgovor. Znači, zašto ne obračunavate kamate onako kako ih obračunavate tim istim penzionerima kada duguju za struju ili zašto ne kažete – za to što ste dugovali za struju prethodnih pet godina, sada ćemo napraviti reprogram duga, pa ćete početi da otplaćujete od februara 2006. godine i do tada vam otpisujemo svaku kamatu? Dakle, da imate iste aršine i kada otimate i kada dajete ono što su ovi ljudi odavno zaradili. Naravno, nećete bilo šta slično uraditi, ali ono što je naša obaveza, mi iz poslaničke grupe SRS ćemo svakako glasati protiv ovih zakona, jer ovi zakoni ne donose ništa dobro. Još bih rekao samo nekoliko reči vezano za Zakon o javnom dugu po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko-invalidsko osiguranje poljoprivrednika. Ovde je situacija još gora nego što je za ovaj prethodni zakon, i ovde je obaveza, ono što je trebalo da bude isplaćeno do 20. januara 2007. godine, odložena do prve isplate u 2007. godini. Dakle, nešto potpuno fluidno. Vlada će kasnije odrediti dinamiku, ništa niste precizirali i da li bilo ko iz vladajuće koalicije, pozivam bilo koga, ministarstvo ili da dovedete još neko pojačanje, može da kaže šta je to povoljnije za penzionere. Da li je povoljnija fiksna obaveza da se nešto isplati 20. februara 2006. godine ili je povoljnije da kažete – do konačne isplate u 2006, a naknadno ćemo odrediti kada. Da ste želeli da isplatite do tog roka – ne biste ni menjali zakon. Dajete sebi neograničeno ovlašćenje da bilo kada u 2006. godini, ako i kada se nađe sredstava, isplatite to što ovim ljudima dugujete odavno, a pri tom istovremeno određujete da nećete nikakvu kamatu obračunavati na to. Zbog svega ovoga, ponavljam još jednom, poslanička grupa SRS, zbog penzionera neće, tako je, gospodine Anđelkoviću, glasati za ovaj zakon, a nadam se i da će poslanička grupa SPS takođe pratiti naš primer. U protivnom, izađite pa na konkretan način recite šta je to što nudite povoljnije penzionerima ovim zakonima, nego po ovom postojećem.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović, a potom narodni poslanik Momir Marković, pa narodni poslanik Živodarka Dacin.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, između onoga što je želja i što su mogućnosti sigurno postoji nesklad. Sasvim je normalno opozicija kada priča lepu priču za narod i onaj ko treba da plati to govori o mogućnostima. Prvi put kada je bio ovaj zakon, u septembru, našao sam zamerku koju imam i sada. Nije dobro što se jednima isplaćuje za tri godine, a zemljoradnicima za pet. Tu su zemljoradnici ponovo ispali građani drugog reda. Međutim, postoji amandman SRS koji govori nešto drugačije, pa u raspravi postoji mogućnost da se i prihvati. Imam još jedan predlog. Dobar deo mladih zemljoradnika, u ove dve godine od kada su počele registracije, a bili su ili na birou rada ili zaposleni u firmama koje nisu davale platu, registrovali su se i vratili poljoprivredi i dobili zaduženje za penziono osiguranje zemljoradnika. U toj istoj kući, gde su ti mladi, postoji i penzioner, ne u svakoj, ali u nekim, penzioner zemljoradnik. Sada, pošto je situacija u poljoprivredi takva kakva jeste, mnogi obaveze penzionog osiguranja nekoliko godina unazad nisu platili. Apelujemna ministarstvo da iznađe mogućnost da dug tih porodica koje imaju, kod mladih – dug za penziono, a kod starih – država duguje njima, da se to prebaci, jer svakako ovaj to neće uplatiti, ići će mu kamata i samo se stvara određeni problem. To se sa malo dobre volje i sa malo rešenja može rešiti, a mislim da ima još more načina na koji Vlada i država mogu da uzmu pare, pa da ubrzaju tu isplatu. Juče, u "Novostima", na prvoj strani – tri slike tzv. velikih poljoprivrednika, drugačije ih nazivam – tajkuna, raspravlja se da rade 20.000 hektara i jedan od njih izjavljuje: država nama zavlači ruku u džep. Zamislite koliko im zavlači, 4.000 po hektaru plaćaju državi zakup, a zakup zemlje u međuseljačkom prometu ide od 100 do 150 evra. Samo na tih stotinu hiljada hektara koje je prodato, a koje je državno, da se uzeo pravi državni zakup mogle bi se isplatiti seljačke penzije na vreme.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Živodarka Dacin.
Dame i gospodo narodni poslanici, neverovatno je kako vladajuća većina uspeva da spoji nespojivo i da na taj način ošteti, pre svega, poslaničku grupu SRS. Nije im ovo prvi put da spoje diskusiju o četiri-pet zakona, i sada stvarno moram da pitam kakve veze imaju neisplaćene penzije poljoprivrednim proizvođačima i zakon o izmenama Zakona o socijalnoj zaštiti. Kakve veze imaju neisplaćene penzije, dug od 2000. godine naovamo, i Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom? Možda je jedan ministar, možda iz jednog, ali su ovo nespojive stvari i prinuđeni smo da skraćujemo diskusiju, jer se, hvala bogu, iz vladajuće garniture, a i iz one što se nazivaju opozicija, pa ih nigde nema, niko i ne javlja ili se javi jedan ili dvojica, bukvalno njihovo vreme propada, i našli ste način da uskratite poslanicima SRS da kažu šta imaju. Sada moram, zbog kolega koji su iza mene na spisku, a pripadaju poslaničkoj grupi SRS, da svedem svoju diskusiju na minimum, a imao sam mnogo toga da kažem. Recimo, samo par reči vezano za ovaj zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom i o predlogu da se danas o tome raspravlja. U članu 12. se kaže da se roditeljski dodatak za prvo dete isplaćuje jednokratno, u visini od 20.000. dinara. Proglasili ste ovo novinom. Možda je ovo novina od ''buldožer'' revolucije naovamo, ne znam, ali znam da se moje dete rodilo 1977. godine i da je u porodilištu odmah bio onaj porodiljski paket, čija je vrednost bila daleko veća od ovih 20.000. Sa druge strane, za drugo, treće, četvrto dete isplaćuje se na 24 rate, zašto to niste otegli na pet godina, recimo, pa kada pođe u školu, taman da mu od te zadnje rate kupe olovku, jer toliko će vredeti, neće moći cipele ili patike da mu kupe. Samo ću se vratiti na ova dva zakona i pokušati da objasnim koliko je ovde ono što ste hvalili, evo, zbog poslanika SRS dva dana ne radimo, penzioneri ne dobijaju ono što im sleduje. U prvom zakonu je trebalo obveznice da dobiju penzioneri, pa ste se setili da obveznice obavezuju i pokušavate sada ovim zakonom da isplatite u novcu, jer onda bi penzioner sa obveznicom otišao u banku i podigao svoje pare. Vi isplaćujete u novcu. Međutim, kaže se, od 2006. godine, da uzmemo ovaj zakon za PIO poljoprivrednika nastalih na osnovu neisplaćenih penzija itd. Ovde kažete: od 20. februara 2006. godine do 20. februara 2010. godine se obračunava kamata od 8,5%. Ono što je trebalo da isplatite 2006. godine pomerate, trebalo je u šest šestina da se isplati, znači, 20. februara 2006. godine, 20. februara 2007. godine, 2008, 2009. i 2010. godine. Prva isplata penzionerima, da ih ne obmanjujete, ne ide 20. februara, odnosno početkom 2006. godine, nego ide, lepo piše, to je izmena člana 4, kaže: u 2007. godini, u visini od jedne četvrtine. Dalje, 2008, 2009, 2010. godine i ono što je trebalo u šest delova, ali u januaru da isplatite i da počnete od 2006. godine, vi isplaćujete od 2007. godine. Isti je slučaj i sa ovim penzijama, samo malo, zakon o javnom dugu Republike po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda PIO zaposlenih nastalih po osnovu neisplaćenih penzija. Dalje, član 4. je predviđao da se 20. januara 2006. godine isplati jedna trećina, pa 20. januara 2007. godine jedna trećina i 20. januara 2008. godine još jedna trećina. U izmenama se kaže ovako – u decembru 2005. godine; dakle, nećete da isplatite u januaru 2006. godine, nego u decembru 2005. godine, ceo mesec ili možda 20 dana, ali dok se ovaj zakon usvoji, opet će doći na januar; isplaćujete jednu šestinu. Drugu šestinu isplaćujete u junu mesecu. Vi bolje čuvate pare tih penzionera od onoga kako oni mogu, zašto im ne isplatite trećinu u januaru, pa neka potroši sve za Novu godinu i za Srpsku novu godinu. Dalje, umesto da im isplatite u februaru 2007. godine opet jednu trećinu, isplaćujete im jednu šestinu u februaru 2007. godine i u julu 2007. godine drugu šestinu. Dakle, da ne bude da je zbog radikala, odnosno zahteva srpskih radikala, sve zbog izvinjenja, da su kasnili ovi zakoni – ovi zakoni su gori, imaju gore uslove od zakona koji su do sada valjali, odnosno bili na snazi, a ni oni nisu valjali. Prema tome, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS sigurno neće glasati ni za jedan od ovih zakonskih predloga, a vas,ministre, molim da se ne izvlačite na to što su poslanici SRS tražili juče izvinjenje, nego da se po starom zakonu isplati ljudima, a kako će oni čuvati svoje pare, nemojte da brinete. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin, a neka se pripremi za reč narodni poslanik Zoran Krasić.
Kada god su ovakvi zakoni na dnevnom redu, uvek nam se čini da je malo vremena za racionalnu i pravu raspravu. Zaista ima razloga zbog čega su ova četiri zakona danas u ovoj raspravi objedinjena. Pre svega, rekla bih da je ovo dobronamerni pokušaj naše Vlade i države da pomogne, i da kažem, na neki način, ispravi nepravduprema penzionerima, bilo onima koji su bili zaposleni, bilo poljoprivrednicima, prema invalidnim licima i naravno, još jedna ugrožena kategorija, a to su deca. Mi socijalisti ćemo se maksimalno, koliko je to moguće, naravno, uvek zalagati da do socijalne pravde dođe, iako bih više volela da imamo što manje korisnika socijalne zaštite i potrebe za njom, da nam što veći broj ljudi radi, da privređuje i onda verovatno ne bi bilo toliko polemike oko nedovoljno para, odnosno, za tim što će biti ovim zakonom prikriveno. Šta je to što načelno smatramo da jeste primedba? To su upravo ova dva prva zakona, gde se govori o vraćanju javnog duga penzionerima iz prošlih vremena. Jer, imamo podatak da poljoprivrednicima treba isplatiti 20 milijardi zaostalog duga, a to je 20,5 penzija, a radnicima sa PIO – 23,5 milijarde, a imaju zaostalu samo jednu i po penziju, kamo sreće da nema nijedne. Ali, ako pogledamo ovih 20,5 koje imaju poljoprivredni penzioneri, onda zaista smatram da su ponovo poljoprivrednici stavljeni u nezavidan položaj. Samim tim, dakle, jasno nam je da ovo treba što pre doneti, jer svi penzioneri željno očekuju. Verujte mi, par njih me je pitalo kada ćemo glasati, jer su čuli da bi ove pare trebalo da legnu na njihove račune do Nove godine i sa tim u vezi je sigurno nama odgovornost da to odradimo. Ali, čini mi se, i jedna molba nas socijalista prema ministru, da se pokuša i da se vidi da li postoji mogućnost da ipak zaostale poljoprivredne penzije ne budu izostavljene u 2006. godini. Planirano je da se četiri dela isplati od 2007. godine pa nadalje, a mi predlažemo – neka to bude 2006. godine, pa makar i na pet delova, prosto da se pokaže dobra volja, jer su poljoprivrednici, u koje se svi kunemo kada god je teško, ti koji nose državu, a nekako mi se čini da najmanje obraćamo pažnju na njih. Što se tiče predloga zakona iz oblasti socijalne zaštite, to je nešto što apsolutno treba pozdraviti, tu se radi o uvećanju primanja za tuđu negu i pomoć kod invalidnih lica koja imaju sto posto oštećenje. Danas u zemlji imamo oko 70.000 korisnika socijalne zaštite i na svu sreću, 12,5 hiljada ljudi, koji zapravo imaju stopostotnu invalidnost, a znamo koji ljudi pripadaju toj kategoriji. Naravno da bismo voleli da nemamo ni toliko, ali ako imamo, to su zaista lica koja ne mogu da funkcionišu bez čoveka koji bi im pomogao i za to dobijao nadoknadu, u smislu tuđe nege i pomoći. Ta tuđa nega i pomoć je do sada bila zaista nedovoljna, ali imajući u vidu da će sada biti isplaćivana po jednom osnovu, dakle, 70% od prosečne zarade u našoj zemlji, to bi trebalo već sada da bude oko 13.000 dinara, da ne kažem da je to možda više od 70% prosečne zarade u Srbiji. Naravno, za šta ćemo se zalagati, to je upravo izmena i dopuna Predloga zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Sećate sesigurno da smo, i javnost i svi poslanici koji su govorili kada je ovaj zakon bio na dnevnom redu, zbilja dali dosta argumenata u prilog činjenici da treba pomoći i dati finansijsku podršku porodici, možda i pre rođenja prvog deteta, nego drugog, trećeg i četvrtog, iako, naravno, sve ima svoje mesto. Možemo da govorimo o tome da li je 20.000 malo, nedovoljno, ali želim da verujem da je ovo samo početak razmišljanja Vlade Republike Srbije da učini nešto u poboljšanju nataliteta naše zemlje, u smislu razmišljanja o populacionoj politici koja je definitivno, par godina unazad, bila zanemarena. Rekla bih da ovde zaista postoji pozitivan pomak. Još jednom bih napomenula da smo prvi put, posle dosta dugo godina, u Zakonu o zdravstvenom osiguranju izdvojili deo sredstava koji će se odnositi na zdravstvenu zaštitu majke i deteta, uključujući i planiranje porodice. Ovo je segment koji upravo može potpomoći da, na neki način, startuje porodica kad novorođenče dođe kući. Rekla bih, ovo doživljavam kao čestitku dobrodošlice novom članu naše zemlje. Mislim da bi tako trebalo da bude i ubuduće. Naravno, ovo nije jedino na čemu bi trebalo da se zaustavimo. Trebalo bi zaista učiniti sve što možemo da se definitivno napravi nacionalna strategija zemlje Srbije, koja bi mnogo više razmotrila sve segmente koji su potrebni kako bi popravili natalitet, odnosno populacionu politiku naše zemlje. Htela bih nešto da kažem, a čini mi se da do sada niko to nije rekao, to je jedna izmena koja je nastala kao posledica nekih slučajeva iz prakse. Jako je dobro i smatram da ćemo ubuduće, makar i ovaj zakon, menjati onako kako nas realan život bude naterao. Zašto ovo govorim? Član 11. kaže da sada prvi put pravo na roditeljski dodatak može ostvariti i otac deteta. To je jako važno. Do sada smo imali samo majku, uz dužno uvažavanje i poštovanje, ali imali smo slučajeva kada je ta majka napustila svoju decu i ostavila ih ocu. Otac nije imao pravo da realizuje taj roditeljski dodatak, jer u dosadašnjem zakonu to tako nije pisalo. Naravno, mi smo ljudi koji treba da se držimo slova zakona. Ovde je zaista ispravljena nepravda. Ne može se samo smatrati da, ukoliko je došlo do smrti majke, otac preuzima staranje o detetu, nego baš postoje slučajevi kada majka jeste živa, napustila je dete, dvoje, troje, četvoro dece. Postavljam pitanje ministru, kao neki problem, ili je to možda definisano na drugi način, u budućnosti, kakav je tretman, jer smo na Odboru upravo imali slučaj i zahvaljujući razumevanju svih vas, odnosno našeg ministarstva, ta nepravda je ispravljena. Majka je napustila decu, troje dece je ostalo iz prvog braka, braka koji je ostavljen i deca ostavljena od strane majke ocu. Otac ima novi brak i novo dete. Da li to dete ima tretman četvrtog deteta po ocu, ili će ona majka koja je definitivno ostavila svoje troje dece, znači, apsolutno nema nikakve veze sa njima, tamo roditi jedno dete, pa će ono dete imati pravo, kao četvrto živorođeno dete, od majke koja je ostavila prethodno troje dece? Na svu sreću, ovo su slučajevi koji nisu uobičajeni. Želim samo da ga postavim ovako, jer smo takav slučaj imali u Odboru u Skupštini Republike Srbije i prosto zbog toga što se kasnije bude dešavalo. Kako će se onda to računati, ko će imati pravo na taj dodatak za drugo, treće ili četvrto dete, bez obzira o kojoj je kombinaciji reč? Apsolutno pozitivno ocenjujemo ove zakone. Naravno, glasaćemo za ove zakone. Poslanička grupa SPS podnela je amandmane na neke članove, u želji da maksimalno, koliko je moguće, postignemo socijalnu pravdu u ovom trenutku. U svakom slučaju, ne želimo da gubimo nadu, jesmo optimisti i želimo da verujemo da će iz dana u dan svi građani Srbije živeti bolje i da će samim tim biti manje ljudi koji će imati potrebu za socijalnom zaštitom i za ovakvom vrstom pomoći. Isto tako, da će društvo i država imati više para, pa da može takvim ljudima adekvatnije da pomogne, kako bi normalno živeli i funkcionisali. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospođici Živodarki Dacin. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Nadica Momirov.
U načelnoj raspravi obuhvatiću samo ova prva dva zakona, pošto imamo dosta amandmana na ona druga dva predloga iz socijalne oblasti. Ova dva tzv. Dinkićeva zakona o javnom dugu doneta su 29. septembra 2005. godine u ovoj Narodnoj skupštini. Moram da vas podsetim da je na ta dva predloga zakona SRS podnela samo jedan amandman koji se ticao vremena. Amandmanom smo hteli da izjednačimo penzionere koji su bili nekada zaposleni i penzionere poljoprivrednike, u pogledu rokova dospeća obaveza, po osnovu ova dva zakona. Tada je taj amandman odbijen od strane većine. Želim samo da vas podsetim da ta dva zakona nismo napadali na način kako to obično činimo. Zašto? Zato što smo tada dobili uveravanje da je to jedini način da država izmiri svoje dospele obaveze, da ne postoji neki prostor, da se ne očekuje, već da putem izdavanja obveznica može da se prolongira rok konačnog izmirenja duga. Uvažili smo tu situaciju i tada smo rekli – dobro, samo izjednačite penzionere poljoprivrednike i penzionere koji su bili nekada zaposleni. Nije prošlo ni mesec dana od tog epohalnog rešenja koje je pravdano, između ostalog, i rečima: zahvaljujući ovim zakonima, penzionerima ima da svane. Nismo hteli da vam pokvarimo tih 10 dana zadovoljstva i likovanja. Onda se desio sastanak sa MMF i opet dolazi epohalno rešenje. Sada je epohalno rešenje – nećemo da izdajemo obveznice, nego ćemo zakonom da regulišemo da se gotovinski izvrši isplata u nekim rokovima. Naravno, opet epohalno za penzionere, pošto rone suze ovi novi, prema njihovoj penzionerskoj sudbini, ali sa produženim rokovima, tako da ono što je bilo 24 meseca, postalo je 31, ono što je bilo punih četiri, postalo je punih pet. E, sada moramo da obavestimo javnost, pošto je sasvim pouzdano, na bazi ovog ponašanja, sve epohalno, i kada su obveznice i kada se dug izmiruje gotovinski, u nekim rokovima dospeća. Sada moramo da otvorimo karte i da ispričamo do kraja ovu priču. O čemu se radi? Ovoj Vladi je potreban ovakav zakon da bi zaustavila sporove, koji moraju da dođu na dnevni red, između penzionera i Fonda penzijsko invalidskog osiguranja.Zašto? Kada su unakazili Zakon o PIO oni pre vas, a i vi pre nekoliko meseci, niste mogli da izbegnete odredbu Zakona o PIO, koja kaže da se penzija utvrđuje u mesečnom iznosu i isplaćuje unazad. Znači, definisan je rok dospeća. Penzija za određeni mesec dospeva poslednjeg dana u tom mesecu. Već sutradan, Fond PIO kasni. Pošto kasni, svaki penzioner ima pravo da tuži, da traži, da sud obaveže Fond da mu isplati dospelu penziju, zato što je u docnji. Kako se to ne bi nagomilavalo, a takvih je sporova bilo za proteklih 15 godina poprilično, moram da vam kažem da su ti sporovi formalno-pravno u istoj ravni kao sporovi koji su vođeni pred sudovima zbog stare devizne štednje, onda je državi potreban ovakav zakon da bi se zaustavili sudski sporovi. Kada sudija dobije ovaj zakon, on kaže – molim vas, zakonom je propisano šta je docnja i kako se namiruje dug, kada je u pitanju potraživanje koje dospeva svakog meseca itd. Moram da vas podsetim da smo još 2003. godine učestvovali i uticali i Gordanu Matković ubedili da se ne igra mnogo sa stečenim pravima, pa su stečena prava i ostala u ovom tekstu Zakona o PIO. Znači, gospodo penzioneri, možete da zaboravite sve ono što vam je ovde rekao Mlađan Dinkić i Miloljub Albijanić. Mislio sam da on seje neke stvari samo sa ove govornice, međutim, pre neki dan sam čuo i u hodniku, tamo je još gori. Ne misle oni o vama, nego misle kako da zaustave sudske sporove, da sudija ima opravdanje i da kaže: tužba se odbija. Zašto? Zato što je pitanje dospelosti penzije regulisano poslednjim zakonom. Koji je to zakon? Do pre nekoliko dana to je bio Zakon o javnom dugu, a sada će biti zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, u kome više nema obveznica, nego u određenim rokovima se namiruje odgovarajući deo potraživanja penzionera prema Fondu PIO. Znači, nastavljaju sa otimanjem, ovaj zakon im je potreban radi pokrića. Sada vidite kakvi su to ekonomski stručnjaci. Šta je funkcija zakonske zatezne kamate? Funkcija je da očuva vrednost potraživanja. Dinkić vas krade i na tome. On kaže – vaše potraživanje se ne štiti zakonskom zateznom kamatom, ne štiti se rastom, procentom koji odgovara procentu rasta cena na malo ili troškova života. Ne, nego sa fiksnom stopom od 8,5%, a 8,5% je dva puta manje nego što je inflacija u toku ove godine. Samo da znate kako vas štiti G17 plus, Labus, Dinkić i ovaj Miloljub Albijanić. Možda on ne zna šta je 8,5%, možda on ne zna šta je zakonska zatezna kamata, šta je dospelo potraživanje, šta je penzija, ali mora da zna, jer za koju godinu treba da idem u penziju, pa treba da doživljavam ovo što mi smesti G17 plus.
Ima još vremena da idete u penziju, još ste mladi, gospodine Krasiću.
Molim?
Još ste mladi za penziju.
Gospodine Anđelkoviću, to ne piše u Poslovniku, dužni ste ovde da budete spiker, a ne da komentarišete. Ako imate komentar, izađite za govornicu i komentarišite. Šta vas briga kada ću da idem u penziju. Gledajte taj sinopsis i prozivajte po redu. Dakle, građani Srbije, ova vlada ne vodi računa o vama. Ova vlada vam šalje dve poruke. Prva poruka – imamo 40 i nešto milijardi dinara viška i ne znamo šta s tim parama da radimo. Pošto ne znamo šta da radimo, verovatno ćemo 2006. da s tim parama izmirimo dug prema inostranstvu. To je ta nova realnost za koju se oni zalažu. To je gazda u inostranstvu. Njemu moramo da damo pare, a vi penzioneri ima da trpite i da čekate. Vidite, bilo bi vama bolje, ali ovaj zakon kasni dva dana u Skupštini. Ne kasni ovaj zakon nijedan dan. Niko vama ne zabranjuje da izmirujete dospele obaveze prema penzionerima. Kako biste izmirili svoju zakonsku dospelu obavezu, vama nije potreban nijedan zakon. Imamo dovoljno zakona. Imamo Zakon o PIO, Zakon o obligacionim odnosima, Zakon o budžetu. Vi nećete. Potreban vam je zakon kao izgovor da zaustavite sudske sporove. Potreban vam je zakon da bi se sa njim hvalili kako ste navodno nešto uradili za penzionere, a i sami znate da problemi u PIO traju već 20 godina. Želim da vas podsetim, pripadate onoj nomenklaturi i onom mentalitetu koji je osporavao kada smo završili kompenzacije za penzije,da naplatimo od tih javnih preduzeća, kao što je EPS, koja nije htela da izmiruje obaveze prema državi i da naplati obaveze tako što bi omogućila da se prebije sa dugovima koje ima prema penzionerima. Tada ste to napadali. Niste shvatili u kakvoj se situaciji nalazi država, a bila je i pod bombama i pod sankcijama. Sada kod vas blagostanje, lideri ste u Evropi, u svemu ste lideri, lideri ste u uništavanju ove države. Uništavate ovu državu. Zato ćemo o svakom članu ponaosob. Samo se smeškajte, meni je i cilj da izađete ovde i da se smeškate i da građani Srbije vide tu novu realnost koja nas je zadesila sa ovakvom vladom i ovakvim Mlađanom Dinkićem.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Gospodine Albijaniću, koliko vidim, uspeo je da vas isprovocira. Izvolite, tražili ste repliku. Repliku, ili po Poslovniku?
Nije on mene isprovocirao, nego je isprovocirao građane Srbije, a pre svega penzionere. Imam pravo na repliku zbog direktnog pomena mog imena.
Imate, gospodine Albijaniću, zato sam vam i dao, samo pitam, da li za repliku ili po Poslovniku.
Kao i imena stranke G17 plus, u negativnom kontekstu.
Izvolite.
Šta pokazuje Vlada Republike Srbije ovim zakonom? Pokazuje, pre svega, odgovornost države prema penzionerima. Postavlja se ozbiljno pitanje, otkud taj dug penzionerima. Nije taj dug napravila ova vlada, niti je to omogućio ovaj skupštinski saziv. Ova vlada i ovaj skupštinski saziv omogućavaju vraćanje tog duga penzionerima. Ispravljanje nepravde iz prošlosti prema ljudima. Važno je istaći, a čulo se i u prethodnih mesec dana kada je donet prethodni Zakon o penzijama, da će penzioneri primati manje penzije, pa su se stvorile različite vrste polemika u javnosti. Danas imamo, a imaćemo i naredne godine, živi dokaz da će penzije biti veće. Imamo situaciju da su penzije redovne i plus država sebe obavezuje da isplati dug penzionerima, i to u kešu, u gotovom novcu, ono što oni najviše i žele. Kada pričamo o tim dugovima, nije samo dug penzionerima nastao iz prethodnog perioda. Ima različitih vrsta dugova prema građanima Srbije, unutrašnjih dugova koje ova država uredno servisira. Sada je na dnevnom redu vraćanje duga penzionerima, ali uredno servisira i staru deviznu štednju, zajam za preporod Srbije i sve ostalo. Na sreću, ovaj zakon omogućava još nešto dodatno, da i spoljni dugovi budu uredno servisirani. Otpisuje se 700 miliona dolara duga državi Srbiji delovanjem Vlade Republike Srbije i zakonima koje donosimo. Time omogućavamo da država uredno može da servisira i spoljne dugove koji su napravljeni takođe u nekom prethodnom periodu. To omogućava značajnu stabilnost za državu. Možete videti i u svetskim merenjima koji kreditni rejting danas ima Srbija. On je na nivou BB minus, a uskoro, posle otpisa tog duga, doći ćemo na još viši nivo, u smislu kakav status naša država ima u svetu. Da ne govorimo o tome šta suštinski znači status naše države. Svetska banka je uradila istraživanje i pokazala i nama i čitavoj svetskoj javnosti da zauzimamo vodeće mesto po reformama u svetu. (Predsedavajući: Vreme.) To sve omogućava napredak države, a to sve zajedno znači i boljitak svima nama sutra – građanima Srbije, penzionerima, svakom sloju društva.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedavajući, pozivam se na član 104. stav 1. Ovo stvarno vređa dostojanstvo ne samo Narodne skupštine, nego i šire. Ne znam šta je to živi dokaz. Pozivate se da ćete u 2006. da nam date živi dokaz. Kad date neki dokaz, ubuduće očekujem da kažete: ovo su mrtvi dokazi, ovo su živi dokazi. Ne znam kakav je to živi dokaz. Kažete da isplate penzija idu redovno. Kojih penzija, za koji mesec? Gospodine Albijaniću, ako je nešto redovno, onda znači da se 1. u sledećem mesecu isplaćuje penzija za prethodni mesec. Na ovaj način ste se posvađali sa gospodinom Dinkićem. On jedno priča, vi drugo. Pod hitno morate da održite poslaničku grupu i da se dogovorite šta je istina u ovome što pričate. Kažete da ćete to da stavite ljudima u kešu. Koliko znam, ministar nosi samo kesu ovde. Šta je to za naše penzionere "keš"? Nemojte te uličarske štosove da koristite u Narodnoj skupštini i u zakonima. Dalje kažete: "odgovorni". Pozivate se na odgovornost? Pre mesec dana ste doneli zakon i menjate ga. Koja je to vaša odgovornost? Vaša odgovornost zavisi od nekog referenta MMF-a. Vi ne znate da pregovarate sa njima. Kad pregovarate sa njima, kažete: molim vas, kažite šta treba da uradimo. Tako se ne pregovara. Čude se ljudi koji pregovaraju sa vama. Prosto se iznenađuju da li može neko ko zastupa državu da ide toliko ispod interesa države. Niste vi jedini. Sećate se onog malog Đelića, šta je pričao 2002. godine: "Odemo na razgovore, znamo da će da nas pritisnu za to, a mi kažemo da je završena stvar, nudimo nešto još više. Tako smo ih zbunili". Takvi vode državu. Dalje kažete – ko je napravio dug? Pitajte vaše prijatelje koji su vas doveli na vlast ovde, što su nas držali pod sankcijama, bombardovali – zašto nisu dozvolili da se naša privreda normalno razvija i da normalno radi? Pitajte one koji su nosili polutke iz Pančeva, a danas izigravaju neke ministre. Obećali ste penzionerima 2000. godine – 6,5 milijardi čeka na granici, samo da dođemo na vlast. Poverovali ljudi, bilo teško, bilo muka, računali – hajde da probamo i ove, možda će da bude bolje. Šta ste uradili bolje? Kažnjavate ih što 10 godina, navodno, nisu glasali za vas. Ma, glasaju penzioneri za sve stranke, ali vi im se svetite. Dalje, ona vaša kesa, zaboravili ste jednu stvar – to je nekada bila čarapa, pa ste se sada sofisticirali i mislite da sa kesom možete da završite posao. Samo se vi smeškajte. Ponovo ćete da izađete za ovu govornicu, a bogami, ovih dana ćete poprilično da izlazite da se smeškate i da dajete poruke građanima o novoj realnosti. Da, građani Srbije, nova realnost – zadesila nas je elementarna nepogoda.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslovnik nas sve obavezuje da sa ove govornice izgovaramo istinu i da ne vređamo ni dostojanstvo ove skupštine, ni dostojanstvo narodnih poslanika, kao ni dostojanstvo građana Srbije, odnosno penzionera, jer se u konkretnom slučaju radi o penzionerima. Možda ne znam matematiku, ali za mene je 2007. godina posle 2006. godine. Koliko znam da čitam kalendar i koliko znam da čitam onaj zakon, u 2006. godini je trebalo da isplatite jednu petinu penzionerima poljoprivrednicima, a vi isplaćujete 2007. godine. To jeste jedna četvrtina, ali godinu dana se čeka za to od jedne petine do jedne četvrtine. Koliko znam, 8,5% je mnogo manje od 20%, koliko će da bude inflacija ove godine i koliko će da bude svake godine, osim ako Dinkić ne izmisli neku bravu sa kojom će da zaustavlja inflaciju, a čini mi se da nije toliki ekonomista, jer mnogi svetski ekonomisti nisu mogli inflatorne trendove u ovakvoj situaciji i u ovakvoj privredi da zaustavljaju. Inflacija se zaustavlja na malo drugačiji način. Koliko znam, građani Srbije dobijaju ono što je trebalo da prime u januaru 2006. godine, primaju tek od 20. februara 2007. godine. Ne znam da li je ovaj matematičar stvarno pobrkao lončiće. Ono što reče gospodin Krasić, narodni poslanik SRS, vezano za gospodina Albijanića, analizirajući došao sam do zaključka da je on samo pobrkao lekcije u Segedinu. Drugačije su mu govorili ovamo, a drugačije onamo. Onda je on to pobrkao i kada je došao ovde, ništa mu više nije jasno. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je mnogo gori od zakona koji je do sada bio, a taj je mnogo gori od onog zakona koji ste 2002. godine doneli, a onaj je mnogo gori od onog koji ste nasledili, jer su penzioneri po starom zakonu dobili, jeste, bonove za struju, ali su dobili i isplatili svoja dugovanja za struju. Tako se dug potpuno eliminisao. Ovo su vaši dugovi od "buldožer" revolucije naovamo. Prema tome, isplatite građanima Srbije onako kako ste im rekli da ćete im isplatiti, bar u onom zakonu koji smo pre mesec dana ovde usvajali.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, replika.
Zaista je zanimljivo pratiti kako nešto što je zaista dobro za građane Srbije može da se nekom nategnutom retorikom pretvori u nešto što nije dobro. Albijanić nije trenutno prisutan, ja sam zamenik šefa poslaničke grupe. Dakle, prozvana je grupa G17 plus i imam pravo da reagujem na taj način. Da li imam prava ili nemam?
Gospodin Albijanić je iz G17 plus. Budimo malo parlamentarni.
Dakle, nesporno je da su svi zakoni o kojima smo govorili juče i danas dobri za građane Srbije, i građani to mogu da prepoznaju. Retorika da je ovaj zakon lošiji od prethodnog, a prethodni lošiji od prethodnog, dovodi nas do zaključka da su jedino bili dobri zakoni u vreme kada ste vi bili na vlasti i zakoni koje ste vi donosili. Građani Srbije mogu vrlo lako da uporede, a i penzioneri,kako su živeli u to vreme, a kako žive danas, koliko su penzija dobijali tada, šta su mogli da kupe za te penzije i šta mogu da kupe danas. Dakle, to je vrlo jednostavna računica i ne treba da se bude profesor matematike, kao što je gospodin Albijanić, pa da se sve to izračuna. Ako je prethodni zakon bio bolji, zašto niste glasali za taj zakon? Glasali ste protiv njega i sada ćete glasati protiv ovog, koristeći retoriku koja zaista ne dokazuje ništa, koja samo pokušava da vrti građane u krug. Građani će dobiti u gotovini, u gotovom novcu, ukoliko budemo izglasali zakon 24. decembra. U svakom slučaju, do kraja godine dobiće prvu isplatu u gotovini. Šta to znači – u gotovini, građanima Srbije potpuno je jasno. Dakle, uz svoju penziju za decembar dobiće i dodatak koji predstavlja isplatu starog duga. U decembru mesecu 2005. godine dobiće prvu ratu, a zatim će u julu 2006. dobiti drugu. To je ono što se tiče onih koji su osigurani preko Fonda zaposlenih. Što se tiče fonda penzionera, 2007. godine dobiće prvu ratu i isplata će se završiti do 2010. godine, kako je bilo i planirano. Dakle, nema nikakvog značajnog zaostajanja, nema ničega u onome što pokušavate da građanima Srbije kažete. Zaista nema potrebe da širite nepotrebne i neistinite vesti. To nisu vesti, nego su prosto neistine, da biste građanima Srbije pokazali da ova vlada ne radi dobro, jer ona radi dobro, ona isplaćuje svoje dugove, svoje obaveze i pokušava da građanima Srbije život učini boljim i kvalitetnijim. To je ono što su građani Srbije prepoznali. Zašto je došlo do promene zakona? Došlo je zato što se stvorila mogućnost da se dug penzionerima isplati u gotovini. Možete ih ubeđivati da to nije dobro, ali i sami znate da bi oni radije primili gotovinu nego obveznice. Obveznice su nešto u šta naši građani, nažalost, ne veruju mnogo. Zašto? Zato što su im davane obveznice za zajam za preporod Srbije, pa narednih 15 godina nisu mogli da ih naplaćuju. Mogli su da ih naplate tek kada je ova vlada počela da ih isplaćuje. Dakle, obveznice su nešto što može obavezivati ozbiljnu državu, ali što ne obavezuje neozbiljnu vlast. Prema tome, pošto građani Srbije nemaju mnogo poverenja ni u jednu vlast, onda je bolje da im se isplati u gotovini i to je ono što se postiglo u pregovorima sa MMF. Da li se pregovori vode dobro ili loše, govori to da je aranžman sa MMF završen. Kada ćemo dobiti otpis dugova? Čim bord direktora MMF bude zasedao, a zasedaće u decembru, kada budemo završili sve svoje obaveze. Dakle, pregovori su dovedeni do kraja i ma koliko to vama zvučalo nemoguće, to je istina, pregovori su vođeni dobro, kvalitetno, šest revizija je već prošlo i pregovori će biti završeni, svaki građanin će dobiti otpis duga. To je ono što je važno za građane Srbije, svi se dugovi vraćaju, i unutrašnji i spoljašnji.
Mogu li da zamolim da privedete kraju?
Možete, evo završiću. Dakle, sve ono što ova vlada radi na polju pomoći penzionerima i ostalim građanima koji teško žive je za njih pozitivno. Možete ih ubeđivati koliko god hoćete da to nije tako, kada prime ček –znaju kako žive.
Po Poslovniku, gospodin Momir Marković. Koji član?
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno mogu da se pohvalim da rezultati mog rada u parlamentu počinju da bivaju vidljivi. Pojedini su ukapirali šta sam rekao. Ne zato što nemušto govorim, nego zato što oni sporo kapiraju. Samo mi nije jasno ovo da su zakoni, ovaj lošiji od onog koji je bio prethodni, a taj lošiji od onog prethodnog i da su najbolji zakoni bili pre ''buldožer'' revolucije. Tačno. Samo mi nije jasno kako ćete ubediti građane Srbije da je bolje da prime jednu šestinu 20. februara, a drugu šestinu tamo u junu, umesto da prime jednu trećinu na početku godine. Kako ćete ubediti penzionere da je ono što ste im obračunavali kroz obveznice manje nego kada im obračunate 8,5 posto kamate, pri inflaciji od 20 posto. Kako ćete ubediti penzionere da im niste zavukli ruku do lakta u džep, na ovaj način. Objasnite to tim istim penzionerima i građanima Srbije.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 104. stav 1, povodom govora gospođe iz G17 plus. Malopre ste izneli neke stvari koje apsolutno ne odgovaraju istini. Rekli ste da smo pre mesec i po dana, kada su bila ova dva zakona glasali protiv. Nismo glasali protiv. Uzmite listing pa pogledajte ko je glasao protiv. Mi nismo, bili smo uzdržani, odnosno nismo se uopšte izjašnjavali povodom toga. Malopre sam rekao, možete stenogram da pogledate, gledao sam stenogram pre ove sednice, jer znam da svašta može sa govornice da se kaže, pa pošto volim da razoružam protivnika onda se malo naoružam tim stvarima. Tada smo bili vrlo blagi prema tom zakonu, prema oba zakona. Podneli smo samo jedan amandman, principijelno, da izjednačimo penzionere poljoprivrednike i penzionere, koji su nekada bili zaposleni. Znači, nešto najkorektnije što ste mogli da očekujete. Uvažili smo sve vaše razloge da je teško, ali vi pokazujete apsolutnu neozbiljnost da za mesec dana menjate zakon i još se hvalite kako je ovo epohalno i još bolje. Verovatno Albijanić sada pravi neku matematičku formulu da dokaže da je jedna šestina veća od jedne trećine. Ne sporim, može i to da radi, može da pozove onog Milana Božića i onog Kovačevića što je u Savetu NBS, može još neke od tih njegovih matematičara da skupi, ali je to nedokazivo. Rekli ste: ukoliko vam je ovaj od pre mesec dana bolji. Nije nam bolji. Kažete da će uz decembarsku penziju da dobiju i deo duga. To ne zavisi od ovog zakona. Kada je neko nešto dužan, on ispunjava svoje obaveze prema postojećim zakonima. Nikada nije postojala smetnja da se penzija da u uvećanom iznosu kako bi se sukcesivno izmirivao neki raniji dug. Zašto varate građane Republike Srbije da od ovog zakona zavisi da li će u decembru da im bude vraćen jedan deo? Ne zavise građani Srbije od ovoga, zavise od volje Mlađana Dinkića, Vojislava Koštunice i ove vlade. Ne treba vam nikakav novi zakon, imate zakonski osnov. Zakonski osnov, ako ne znate, nalazi se u članu 108. postojećeg Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, nalazi se i u Zakonu o obligacionim odnosima. Nemojte neke stvari da brkate. Dalje kažete – da razgovarate sa MMF, pa će građanima da se otpiše dug. Pred MMF-om građani nisu dužnici. Koji je građanin dužan pred MMF-om? Molim vas, eksperti, objasnite nam to. Ko je od vas ušao u neku ugovornu obavezu sa nekom svetskom bankom i zašto pričate da građani treba da se razduže? O čemu pričate? Gospodine predsedavajući, meni je izuzetno drago. Pozivam građane Republike Srbije – uključite se ovih dana u prenos, videćete šta smo amandmanima predložili. Gospođa nije čitala naše amandmane. Amandmanima nismo predlagali ono što je ona rekla. Povodom svakog amandmana ćemo ovde da izađemo i računam da je ovo poziv da povodom svakog amandmana i vaši predstavnici izađu sa svojim stavovima, i da izvedemo, ako treba, matematičku i političku i svaku drugu računicu, povodom svakog člana ova dva predloga zakona. Izvolite, imaćete pojačanje, tu će vam biti ovaj vaš Dinkić, pozovite vašu ekipu, pozovite sve matematičare. Pozovite ove Tadićeve eksperte, pošto oni stoje iza ovoga, ne vi, sve pozovite i doći će i SRS, povodom svakog amandmana, vi 15 minuta, mi 15 minuta, da građani Srbije vide sve. Ali, nećete, nećete ni da se javite povodom amandmana. Sada ste se ovde javili zato što ste malo uvređeni, zato što smo prozreli vašu nameru. Želite zakon kao pokriće, da sprečite sudske sporove i ništa više, i da otpevate neku Labusovu pesmicu, kako vodite računa o nečemu, kako ćete nešto da izmirite. Pa evo, dokažite da je šestina veća od trećine.
Reč ima narodni poslanik Nadica Momirov. Nije tu. Nataša Jovanović. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ja sam umesto nje. Zamenjena je, gospodine Anđelkoviću.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a potom narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo, oko ova četiri zakona o izmenama i dopunama određenih zakona, bila je podignuta takva medijska reklama da je valjda trebalo unapred ubediti građane Srbije, penzionere pre svega, a i porodice koje očekuju rođenje deteta, kako će ovim zakonima, ne znam koliko značajno da im se popravi materijalni status, materijalni položaj, pa je čak Mlađan Dinkić za ovom govornicom izazvao incident kako bi se skrenula pažnja sa ovih zakona i da bi se, eventualno, srpski radikali onemogućili da govore o predlozima ovih zakona. Naravno, to mu je bio loš pokušaj i videlo se da je bio loš. Uvek ćemo govoriti o svakom predlogu zakona ove vlade i uvek ćemo se kritički osvrtati na ono na šta treba kritički da se osvrnemo, na ono što mislimo da je loše za građane Srbije. To što neko ovde izađe, pa kaže da uzalud pričamo građanima Srbije da ništa neće dobiti od ovih zakona, što im pričamo da ova vlada loše radi, džabe pričamo, kada građani Srbije znaju kako dobro žive. Mislim da, kada tako nešto čuju, građani Srbije sami sebi čupaju kose od muke što ne mogu da dođu ovde za govornicu da počupaju kosu onome ko se usudi takvu laž i takvu obmanu da iznese u javnost. Da li građanima Srbije treba objašnjavati koliko košta litar zejtina, koliko je poskupeo? Da li građanima Srbije treba objašnjavati koliko više moraju da izdvoje za plaćanje grejanja bilo koje vrste? Bila sam pre neki dan u jednoj kući, u jednoj od sremskih opština. Bila sam šokirana kada sam videla da čovek loži kukuruz – suv, osušen, zreo kukuruz loži, kaže da mu se to više isplati nego da kupuje drva. To je posledica rada i funkcionisanja Vlade Vojislava Koštunice i njegovih ministara. To je ono o čemu mi ovde pričamo, pre svega građanima Srbije. Vama, naravno, ne vredi da govorimo. Znamo mi to, baš vas briga za građane Srbije. Čuli ste od Zorana Krasića šta je suština donošenja i predlaganja ovih zakona – da sprečite donošenje odgovarajućih presuda, kojima bi se Vlada obavezala na razne isplate. Zato menjate zakone, zato se hvali predsednik Skupštine, potpisao, koji ono beše po redu, zakon – dvestoti zakon, a evo ovde danas imamo četiri zakona o izmenama i dopunama zakona. Ovo će da se ubeleži kao donošenje novih zakona. Menjamo nešto što smo doneli, odnosno što ste doneli pre mesec dana. Ako je onda to bilo toliko dobro, šta se promenilo za mesec dana da treba da ih menjate? Ako je to bilo onoliko dobro, koliko ste tada pričali, nemojte molim vas da građanima činite ovoliko bolje, dosta im je ono dobro koje ste im predvideli pre mesec dana u ovim zakonima. Zaista ste jedna neozbiljna i neodgovorna Vlada, a nažalost i predstavnici građana, koji sede u ovom parlamentu i predstavljaju trenutno skupštinsku većinu su takođe neozbiljni i neodgovorni, jer reći sve ono što govorite o ovim predlozima zakona i bez stida izaći među narod, mislim da zaista za to treba poseban mentalni sklop. Kao što je poseban mentalni sklop ministra, koji je sedeo ovde do malopre, i svaki put kada se govori o nekim njegovim zakonima, odnosno zakonima koje on predstavlja, mislim na ministra Lalovića, on se čovek tako izlupeta u medijima da je to prosto zastrašujuće. Nikada mi nije bilo jasno, ne uklapa mi se, on je nekada bio sindikalac, a sada je na čelu Ministarstva za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku. Ovo: socijalne politike, posebno mi je interesantno. Kako uopšte neko ko je takvog mentalnog sklopa, kakav je ministar Lalović, može da se bavi ovim poslom i kako je mogao da se bavi poslovima sindikata? Priča on zbog čega neće ovu pomoć, odnosno finansijsku podršku porodici sa decom, kako se zove ovaj zakon, zbog čega to ne treba da se isplaćuje jednokratno. Zbog čega je bolje da se neka količina novca dobije podeljena na 24 rate. Kaže – ako oni to daju jednokratno, onda će, dete se rodilo u porodici, neka neodgovorna porodica da slavi i da potroši te pare koje su dobili na ime rođenja deteta. Odjedanput će da potroše te pare, a on ih ovim zakonom ubeđuje da će u njihovo ime da štedi, pa će tu količinu novca da im podeli u 24 rate. Valjda očekuje da će beba sa četiri ili pet meseci da kaže svom tati, kada dobije tu petu po redu ratu – ostavi, to su moje pare, to je meni čika Lalović poslao, ne smeš da ideš u kafanu da to potrošiš. Zaista neverovatno. Neverovatno da ministar sa toliko cinizma, sa toliko lošim mišljenjem o građanima Srbije može da istupa. On može da govori o nekim ekstremnim slučajevima, o nekim porodicama gde su nosioci, odnosno očevi tih porodica možda i alkoholičari, neodgovorni ljudi. Ne sporimo mi da ima takvih, ali i to je u nadležnosti ovog ministarstva. Socijalna politika, savetovališta i centri za socijalni rad i pomoć, ne samo u materijalnom, nego u svakom drugom pogledu, to je ono o čemu ministar Lalović ne govori, nego on ima svoju priču da napada privatnike koji namerno povećavaju trudnicama plate da bi posle toga dobijali veći novac koji treba da dobijaju iz budžeta. To je strašno, ljudi moji. Mi samo pričamo o problemu bele kuge u Srbiji. Šta činimo da se to spreči? Šta činimo sa ovim zakonima, koji su danas ovde na dnevnom redu? Dvadeset hiljada porodici za rođenje prvog deteta. Šta može da se kupi za 20.000. Problem Srbije jeste rođenje prvog deteta. Tamo gde se porodica, mladi bračni parovi, odluče na rođenje prvog deteta, vide da to u materijalnom pogledu i nije mnogo strašno, prežive, hvala Bogu, i onda se lakše odluče i na drugo dete. Pomoć za rođenje i stimulisanje porodica za rođenje prvog deteta, to je ono na šta treba posebna pažnja da se obrati. To mora biti mnogo više od 20.000 dinara. To mora biti odmah, a ne da zakon stupa na snagu, 1. januara, kako piše ovde, samo malo da vidim, da – stupa na snagu 1. januara, primenjuje se od 1. januara 2006. godine. Ovaj zakon, realno, stupiće na snagu za nekih možda osam ili devet dana. Pitam ministra, koji nije ovde, na koji način će regulisati ovu naknadu za decu i za porodice koji će decu dobiti u tih desetak dana, do tog 1. januara, kada će stupiti na snagu ovaj zakon. Možda se to vama čini sitno, ali to je strahovita nepravda, kada već donosite ovaj zakon i kada dajete tih 20.000 koje ne znače ništa, ali znače mnogo tim porodicama. Zašto se to ne čini za svu decu koja se rode, od momenta stupanja na snagu ovog zakona? Zaista, ne vodite računa o nekim stvarima koje su mnogo važne za srpsku porodicu, za sve građane Srbije. Kada sam se pitala zbog čega uopšte raspravljamo u objedinjenoj raspravi o ova dva zakona, koja predstavljaju dva različita ministra, mislila sam da će se možda dogovoriti Dinkić i ovaj Lalović, da stvarno Dinkić upotrebi onaj suficit iz budžeta, kojim se toliko hvali, tim nekim parama, sa kojim, ne zna, kaže, šta da radi, pa da ih zaista primeni i za penzionere i za finansijsku podršku porodicama sa decom. Naravno, nema ništa od toga. Zašto mi insistiramo i kažemo, neću sada da govorim o tome kako je bilo predviđeno, a kako sada predviđate, jer nemamo vremena. To ćemo amandmanima, na koji način želite da delite zaostale penzije. Reći ću vam stav SRS. Mi smo, doduše, u amandmanima pokušali malo da ublažimo taj stav, ne bismo li ubedili ministra Dinkića da ih prihvati. Suštinski, stav SRS je da su ovo suviše mala dugovanja za Srbiju, za ovakav budžet kakav imamo, za suficit kakav imamo i kakav nam se predstavlja, ali Dinkić, dok zine, on slaže, i to je slagao. Ako nije slagao, neka dokaže na ovim zakonima. Ti zaostali dugovi moraju da se plate odmah i to u ovakvom stanju stvari nije mnogo za državu. Zašto opet pravite razliku između penzionera poljoprivrednika i penzionera koji su nekada bili zaposleni? Dokle ćete to da činite? Dokle ćete da pravite razliku među građanima Srbije? Gospodo, nema ovde ministara, ali vi koji ćete glasati i koji branite ovde samo deo zakona, samo onog ministra, koji ne zna da se ponaša u parlamentu, dokle ćete da branite ministre i Vladu po svaku cenu, vi ste valjda predstavnici naroda. Morate i treba da se vratite među onaj narod, koji vas je birao. Kako ćete da se pojavite pred penzionerima, jer pričate o penzijama, o prosečnoj penziji od 12,5 hiljada dinara. Koga je briga za prosek, izađite ovde, neka izađe ministar sa brojkom – koliko hiljada penzionera ima penziju manju od 4.000 dinara, koliko hiljada penzionera ima penziju između četiri i 6.000. Koga je briga za prosek koji se pravi na osnovu jednog broja visokih penzija. Dakle, ništa penzioneri ovim ne dobijaju. Ono što je Albijanić malopre rekao da ćemo imati živi dokaz da su ovo dobri zakoni, verovatno je mislio da će bar neki penzioner preživeti Dinkićeve zakone. Naravno, mi se nadamo da će ipak preživeti, ali Dinkić računa na uštedu. Produžio je na nekoliko godina vraćanje dugova penzionerima, računajući da će penzioneri, što od starosti, što od bolesti, što od gladi, nažalost, da pomru i da će onda moći u nekom budućem budžetu da se hvali suficitom. Naravno, narod je shvatio, teško da će Dinkić pisati sledeći budžet. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a neka se za reč pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Ministarstva, ako možete da zamolite ministra da uđe u salu, imao bih par pitanja za njega, hteo bih da mi odgovori ili u formi poslaničkog pitanja, koje ću da postavim u toku rasprave. Veoma konkretno i kratko ću govoriti o predlogu teksta zakona o finansijskoj podršci porodici i molim vas za malo koncentracije i pažnje i za ovu poslaničku većinu, koja podržava Vladu, u želji da u nekom tehničkom detalju uočite problem koji ću pokušati da objasnim, a i vama gospodo iz Ministarstva, jer mislim da je veoma važno. Govorimo o drugim pravima, obimu tih prava, o načinu ostvarivanja prava i imam određene primedbe za koje mislim da su opravdane i za koje mislim da ne treba mnogo napora da se one uvaže. Počeću od člana 13. predloženog teksta zakona, gde se kaže daobračun isplate naknade i zarade vrši poslodavac, pa obratite pažnju –istovremeno sa obračunom i isplatom zarade. Ključna reč je – istovremeno sa obračunom i isplatom zarade. Zbog gledalaca, da bi bilo jasno šta se smatra naknadom, što je definisano u članu 3. zakona – za ostvarivanje prava na naknadu zarade za vreme porodiljskog odsustva, znači, porodiljsko odsustvo je u pitanju, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta. Znači, radi se o toj naknadi kada je u pitanju porodiljsko odsustvo i odsustvo za vreme nege deteta, gde predlagač kaže – istovremeno sa obračunom i isplatom zarade. Znate da u Srbiji veoma mali broj poslodavaca isplaćuje redovno zarade, zarade kasne tri, četiri i više meseci. Ako bi se sada na isti način vršio obračun i isplata sa zaradom, onda porodilje i sve majke koje su u tom svojstvu treba da čekaju da li će poslodavac isplatiti, kada i koliko. Ne znam zašto postoji takva potreba za tim. Ako bi izostavili ovu reč – istovremeno sa obračunom i isplatom zarade, ovu reč "isplatom" zarade, onda bi se situacija poboljšala. Hoću da vas podsetim na obaveze iz Zakona o radu. Znači, da je poslodavac obavezan da jednom mesečno isplaćuje zaradu ili naknadu zarade, ili ako nije isplatio zaradu, onda do kraja tekućeg meseca da obračuna i dostavi obračun zarade zaposlenom i da objasni razloge zašto nije isplatio zaradu. Onda bi praktično izvršilac ovih obaveza imao obračunatu zaradu i ne bi imao potrebu da čeka da poslodavac isplati, pa da u to vreme isplati i naknadu zbog trudničkog bolovanja ili nečeg drugog, i zašto majka, porodilja, da čeka na poslodavca, koji nije u stanju to da uradi. Često nije u stanju zbog računa, kasni se sa isplatom, i da li se do kraja isplati to sve. Mislim da je to veoma važno da se na ovakav način formuliše ta obaveza iz člana 13. zakona. U dosadašnjoj praksi, samo iz neznanja, obračun naknade za bolovanje privremene sprečenosti za rad i način da država plaća, poslodavac treba samo da obračuna, da dostavi nadležnoj službi, da li Zavodu za zdravstveno osiguranje, znači, samo zbog toga što nije znao da obračuna i dostavi, jer tu su tačno na određeni način propisima regulisane obaveze, rokovi su kratki, ta sredstva ne mogu biti predmet naplate po drugom osnovu, nego samo za tu namenu, a ako se ne isplati, mora se u određenom roku vratiti, sa određenom kamatom, zato i u ovom delu mislim da to može biti u redu. Član 8. predloženog zakona kaže da roditeljski dodatak ostvaruje majka za prvo, drugo, treće dete i tako redom i kaže, pa sada uslovi, ako je državljanin Srbije i Crne Gore, ima prebivalište u Republici Srbiji i sada ključno – ostvaruje pravo na zdravstvenu zaštitu,preko Republičkog zavoda. Šta ćemo za one koji ne ostvaruju? Šta ćemo sa velikim brojem mladih bračnih parova ili porodica koje ne rade, a imaju decu? Da li je to podrška porodici? Da li je to podrška povećanju nataliteta? Posebno skrećem pažnju na problem sela. Pre nekoliko dana, za ovom govornicom, naveo sam jedno selo iz Majdanpeka, gde sam zatekao porodicu sa troje dece, mlad bračni par, niko ne radi, deca su u uzrastu od 13, 11 i dve godine. Majka je plaćala troškove boravka u bolnici za vreme porođaja, troškove izlaska iz bolnice; nema zdravstvenu knjižicu, nema po kom osnovu da bude osigurana. Ako je to uslov, mora da bude osigurana preko Zavoda. Ne vidim način, u smislu zakona, šta se smatra porodicom. Pored tog bračnog para sa troje dece, živi domaćin koji je rano otišao u invalidsku penziju, radeći u rudniku izgubio je zdravlje, radnu sposobnost, takođe sa njima živi i njegova supruga i deda, solunac. Oni imaju prihod od poljoprivrede, tj. ono što im je poreska uprava izračunala, ukupno 11 dinara. Veliki broj porodica ima prihod od poljoprivrede jedan dinar. To je razlog što Zavod za zdravstveno osiguranje insistira da se plati obavezno zdravstveno osiguranje da bi se dobila zdravstvena knjižica. Ali, problem je ovih isplata, naknada, bolovanja, dečijihdodataka. Isto je i u članu 17, kada je u pitanju ostvarivanje prava na dečiji dodatak. Borim se za sela zato što je to poseban primer. Govorim o selima iz Majdanpeka. Doneo sam kartu. Posle ću to povezati sa službom za socijalni rad. Ona ide od nadmorske visine 70 metara, put pored Dunava, do 800 i nešto metara nadmorske visine, znači, potreba opremanja te službe, a kasnije ću se vratiti da detaljnije to objasnim, i mogućnosti odlaska, s obzirom na mesto i značaj službe za socijalni rad, u smislu stvaranja uslova i ostvarivanja prava iz te socijalne zaštite. Pre neki dan sam rekao, potičem iz sela gde je u mojoj porodici, pored roditelja, bilo je osmoro članova domaćinstva: šestoro braće i dve sestre. Puno je bilo istih slučajeva u porodicama Todorović. Kako je koje dete raslo, školovalo se, odlazilo iz sela, napuštalo selo. To selo je danas pusto. Nema nijedne kuće. Doduše, nalazi se na terenu gde je vođen građanski rat u Bosni i Hercegovini, gde su muslimani imali većinu i, praktično, selo je spaljeno, nema nijednog domaćinstva u tom selu. Nastavimo li sa ovom politikom, biće raseljena i sela u okolini Majdanpeka. Pominjem okolinu Majdanpeka, razlika je od okoline Negotina, Stiga, Pomoravlja, Šumadije, jer su to bogata sela, plodna je ravnica, što god bacite to nikne, rodi. U ovim selima to nije slučaj. Svi su živeli od industrije koja je sada prestala da radi. Veoma je težak materijalni položaj tih ljudi, gde još uvek postoje određene porodice – mladi ljudi sklapaju brakove, rađaju decu, ali nemaju nikakve materijalne mogućnosti da tu decu podignu, školuju i da im stvore uslove za život. Odlaze svi oni koji mogu da odu, ali je ostalo dosta njih koji nemaju gde. Desilo mi se, radeći ovaj politički posao na terenu, da mi kaže domaćin, koji je u godinama, da je pao sa traktora, kaže – umalo nisam stradao, mislio sam da još uvek mogu da vozim, deca su otišla u Italiju, odveli su i decu, ostao sam sam, sve sam pozatvarao, nemam više ni kokošku, ni svinjca, ni kokošinjca, nemam ništa, mislio sam da mogu nešto da radim, preturio sam se i umalo nisam poginuo. Tako da su nam sela u tom delu ostala nezbrinuta. Pozivam sve koji imaju mogućnosti i snage, posebno ministarstvo i državu, da svojim autoritetom i snagom države pomognu sela u opštini Majdanpek, posebno Centar za socijalni rad, jer nemaju terensko vozilo, nemaju nijedan računar. Nevladini sektori, njima su to obezbeđivali, u Majdanpeku postoji desetak nevladinih organizacija, svi su dobili od američke, ili ne znam koje nevladine organizacije, neki računar, svi su to odneli kući. Ima tamo entuzijasta, stručnih ljudi koji su postavljeni po ovoj ili nekoj drugoj političkoj liniji, ali materijalne uslove, prostor, tehničke, vozilo, računare, nemaju – nemaju uslove za rad. U nekoliko navrata sam pričao. (Zoran Krasić s mesta: Kakve to veze ima sa ovim zakonom?) Ima, zato što se radi o socijalnoj podršci deci, porodici, posebno sela, insistiram da se obiđu sela. Ostaviću vam ovu kartu, tu ima puno podataka – i broj domaćinstava, broj stanovnika. Opština Majdanpek ima blizu 10.000 stanovnika manje nego pre dva popisa; odlazi, raseljava se; sva sela će ostati pusta, raseljena. Pritisak je na gradove, u gradu nema mogućnosti zaposlenja. Ne znam šta je bilo teže – ostati bez posla u gradu, da imate stan sa četiri zida i nikakve mogućnosti da preživite, ili u selu da imate malu okućnicu, pa imate mogućnosti nešto da uradite, uz nečiju pomoć itd. Ne znam gde je teže. Mislim da su sela u tim siromašnim krajevima, gde je loš kvalitet zemlje, gde nema mogućnosti prihoda od poljoprivrede, gde je prihod od poljoprivrede jedan dinar, u najtežoj situaciji. Zato vas molim, Majdanpek nije daleko, ovde imate i kilometražu, nadmorsku visinu, koliko su druga mesta udaljena od Majdanpeka, pošaljite nekoga ko je nadležan iz ministarstva da obiđe i interveniše i da se tim ljudima, koji su u teškoj materijalnoj situaciji, pomogne. Da se ne pravi diskriminacija, ako radi – onda ima pravo na dečiji dodatak, na sve ostalo, a ako ne radi – nema. Veliki broj ljudi danas ne radi i nisu u prilici da dođu i ostvare nešto od ovoga što država, po ovom zakonu, nudi. U tom smislu zakon pravi veliku diskriminaciju. To treba ispraviti na bilo koji način. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Todoroviću. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a potom narodni poslanik Ivan Radić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, skupštinska većina se opet potrudila da više značajnih tema spoji u jednu načelnu raspravu, bez obzira što o svakoj temi ima mnogo toga da se kaže. Najkraće rečeno, četiri predloga, dva ministra, od kojih trenutno nije prisutan nijedan u sali. Mlađan Dinkić nam nudi dva zakona o javnom dugu, kako bi nadoknadio penzionerima, kako onima koji se isplaćuju iz Fonda za penziono i invalidsko osiguranje zaposlenih, tako i onima koji primaju tzv. poljoprivredne penzije, dugovanja iz ranijeg perioda. Nažalost, budžetski prihodi iz kojih se crpi značajan deo sredstava za isplatu penzija, zasnovani su na bezdušnom oporezivanju svega i svačega; pod firmom PDV-a, taksi, doprinosa, akciza i kazni – u državnu kasu se slivaju ogromne sume novca. Ali od koga uzete? Upravo od tih penzionera, od radničkih ubogih plata, seljaka, sitnih preduzetnika, zanatlija, studenata, đaka, pacijenata, itd. Da li imate evidenciju koliko se mesečno ugasi preduzeća u Srbiji? Previše je, i ovoliko velike namete ne mogu da izdrže. Jedna štamparska greška knjigovođe košta nekog poreskog obveznika 100.000 dinara, a to je dovoljno da ga otera u bankrot. Umesto da u budžet imamo priliv sredstava od preduzeća koja rade i ostvaruju proizvodnju u Srbiji, kod nas je situacija suprotna. Nije slučajno što je skupštinska većina spojila tačke dnevnog reda, čiji je predlagač, ispred Vlade, ministar finansija Mlađan Dinkić i tačke o socijalnoj zaštiti i finansijskoj podršci porodici sa decom, jer će nas upravo politika sadašnje vlade i dovesti do toga da uskoro cela Srbija dođe pod delokrug rada ministra Lalovića, kao jedinstveni socijalni slučaj. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, nesporna je činjenica da se država suočava sa ovim problemom odavno. Invalida, kojima je potrebna tuđa pomoć i nega je mnogo. U obrazloženju ste naveli da 50.000 lica koristi pravo na dodatak, a to su, pre svega, invalidi i, takođe, 20.000 lica preko lokalnih socijalnih ustanova. Oni se tako izdržavaju primajući dodatak za pomoć i tuđu negu. Taj dodatak se obično u porodici gde živi invalid potroši za preživljavanje ukućana, umesto da se nadomeste potrebe samog invalidnog lica. Svakako da negde postoje zloupotrebe, ali to su propusti koji se mogu rešiti samo u neposrednoj kontroli na terenu. Za sprovođenje ovog zakona, odnosno njegovu primenu, potrebna su vam sredstva, kako ste ovde naveli, od 664 miliona 992 hiljade dinara. Ako ova sredstva ne dobijete od darežljivog ministra finansija, pitam se kako ćete ispoštovati odredbe ovog zakonskog predloga kojim ste predvideli povećanje dodataka za pomoć i negu drugog lica. Ostaje vam jedino da pooštrite kriterijume i eventualno suzite spisak korisnika dodataka, ali to će ići na štetu ove značajne grupacije, a rekao bih i najnemoćnije u našem društvu. Jedan broj invalida, mirnodopskih i ratnih, iako imaju značajan stepen invaliditeta, žele da rade na radnim mestima koja mogu da im obezbede opštinska uprava i lokalna javna preduzeća, a pre svega se misli na odgovarajuća radna mesta, njihove invalidnosti, kao na primer prijemne službe, telefonski operateri, kuriri itd. Ovo je, pre svega, problematika invalidnih lica koja su često diskriminisana i mislim da je u skupštinskoj proceduri upravo zakon koji će obuhvatiti ovu problematiku. Želim da iznesem podatak da u Srbiji trenutno radi oko 3.800 invalida sa visokim procentom telesnog oštećenja, ali njihov status, nažalost, zavisi od milosti lokalnih funkcionera i direktora javnih preduzeća. Drugi zakon iz domena socijalne zaštite, tiče se dece, odnosno problema smanjenja nataliteta koji preti da za pola veka značajno doprinese smanjenju i nestanku srpske nacije sa ovih prostora. Stručnjaci odavno upozoravaju na belu kugu u Srbiji. Broj novorođenih i umrlih je u velikoj nesrazmeri, u korist umrlih. Svake godine Srbija izgubi jedan grad od 30.000 ljudi, kao što je npr. Ćuprija. Nedovoljno je i ovo što resorno ministarstvo pokušava da sitnim kozmetičkim izmenama donekle stimuliše roditelje na čuvanje više dece. Teška ekonomska situacija u Srbiji, ugašena privreda, pljačkaška privatizacija i veliki broj otpuštenih radnika direktno se odrazio na broj novorođene dece u Srbiji. Petooktobarska kriminalna avantura skupo je koštala Srbiju i to se u svim sferama života danas oseća. Škole u selima širom Srbije polako postaju puste. Do samo pre 20 godina odeljenja su brojala 20, 25, 30 osnovaca, a danas ih je samo četiri ili pet. Tako je skoro svuda u Srbiji. Uništena poljoprivreda ne daje više nikome alibi da ostane na selu da živi, a tek će se stanje u poljoprivredi pogoršati uvođenjem standarda EU, ograničenim kvotama u poljoprivrednoj proizvodnji i ono što je najgore, neograničenim uvozom poljoprivrednih proizvoda po znatno nižim cenama, a što će konačno uništiti selo. Ovo ministarstvo može samo kratkoročno da se uključi u rešavanje ovog problema. Vlada je ta koja je u obavezi, zbog opstanka nacije, da sačini dugoročnu strategiju za povećanje nataliteta u Srbiji. Dečji i roditeljski dodatak za sada su jedini put za ostvarivanje kakvog-takvog finansijskog stimulansa za podizanje dece. Kada je u pitanju dečji dodatak, neka rešenja, kao što su data u članu 5, na posredan način isključuju pojedine porodice sa decom za ostvarivanje prava na dečji dodatak. Ovim članom mogu biti oštećeni oni roditelji koji su nezaposleni i imaju osam, deset ili više hektara zemlje koja nije obradiva, a to su recimo degradirane šume, šikare, livade itd. od koje ne ostvaruju nikakav prihod zbog samog kvaliteta zemljišta. Ti roditelji neće moći da ostvare pravo na dečji dodatak zbog ovog uslova koji njima konkretno ne donosi nikakav prihod. Ovo je svakako bolje od prethodnog zakonskog rešenja, gde se to odnosilo na jedan hektar po članu porodice. Najrealnije bi bilo da se ovo ograničenje briše i da se u konačnoj verziji odnosi na dva hektara, ali isključivo obradivog zemljišta, pošto se reč – obradivo ne pojavljuje u tekstu ovog člana. Član 11. se odnosi na pravo ostvarivanja roditeljskog dodataka za prvo, drugo, treće i četvrto dete. Poslanička grupa SRS je amandmanom pokušala da drugačije reguliše ovo pravo koje treba da se odnosi na oba roditelja. Ovim rešenjem, kako je predloženo u članu 11, skoro isključivo pravo na roditeljski dodatak daje se majci, dok se ocu ostavlja samo par situacija kada može da ostvari pravo na roditeljski dodatak. Navešću primer majki koje nemaju državljanstvo SCG, a ovde imaju decu, kao i zbog problema sa papirima i ispisima iz državljanstva, namernim opstruiranjem i neizdavanjem dokumenata, kao npr. iz Republike Hrvatske, ne mogu da sklope brak i na taj način steknu državljanstvo. Otac deteta, zbog ovakvog zakonskog rešenja ne može ostvariti pravo na roditeljski dodatak, iako živi u vanbračnoj zajednici sa majkom deteta. Roditeljski dodatak pripada detetu i svejedno je ko će ga podići za dete, pod uslovom da roditelji žive u zajednici. Trebalo bi da prihvatite ovaj amandman, a stav 5, u kome se govori o pravu oca deteta, treba brisati. Na kraju, problematika isplate roditeljskog dodatka. Ispada da krećete stazama isplate penzionera, pa će onda posle izvesnog vremena neka rata početi da kasni. Usklađivanje na šest meseci, baš kao i penzije, na elegantan način će prikriti ono što će inflacija da obezvredi za ovaj period od dve godine. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, a vreme za diskusiju je četiri minuta. Izvolite. Ako nema Markovića, onda ćemo praviti pauzu.
S obzirom da su četiri predloga zakona u paketu, a da mi je ostalo malo vremena, neću se zadržavati previše na prvom setu zakona o javnom dugu. Mislim da su moji prethodnici dovoljno toga rekli i da su ovim predlozima zapravo uskraćeni penzioneri, kako oni koji su nekada bili zaposleni, tako i poljoprivredni penzioneri. To će oni sasvim sigurno osetiti kroz primenu ovog zakona. Međutim, ono na šta bih se ovde osvrnuo, jeste, pre svega zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Naime, ovim predlogom zakona se redefiniše roditeljski dodatak. Novina u odnosu na ovaj važeći zakon je ta što je roditeljskim dodatkom obuhvaćeno prvorođeno dete, kao i to da se isplata za drugo, treće i četvrto rođeno dete obavlja ne jednokratnom novčanom uplatom, nego kroz 24 mesečne rate. Oko toga možemo da se sporimo i razna su mišljenja, kakolaika i onih koji treba da koriste ove pogodnosti, tako i stručnjaka iz ove oblasti. Šta je bolje za porodicu, da li je to isplata jednokratnog iznosa, koji svakako nije mali za današnji trenutak u kome živimo, ili je možda podnošljivije i bolje da porodica sa decom izvestan period, a ovde se radi o dve godine, ima koliko toliko stabilan izvor finansiranja, bez obzira o kojim sredstvima se radi. Kažem, zaista je bilo polemike i mislim da je teško razlučiti šta je najispravnije, najsvrsishodnije i najbolje za porodice sa decom, tako da oko toga ne bi trebalo mnogo da se govori. Ono na čemu insistira SRS, to je akcenat na prvorođeno i trećerođeno dete. Zašto? Mislim da odgovor možemo dati u samo dve reči: bela kuga. To je opaka bolest koja je zahvatila naše društvo. Zašto treba poseban akcenat staviti na prvorođeno dete? Vratiću se 30-40 godina unazad i pokušati da iznesem neke trendove koji su vladali u našem društvu. Recimo, sedamdesetih-osamdesetih godina trend je bio da prosečna srpska porodica ima dvoje dece, što je donekle održavalo ravnotežu između nataliteta i mortaliteta. Usledile su 90-te godine, koje su poprilično bile teške i za državu i za narod. Tu smo imali drugi trend – da su se porodice uglavnom, kako statistički podaci govore, opredeljivale na jedno dete, što je pokrenulo taj veliki točak, koji se zove bela kuga. Najnoviji trend, to su ove 2000. godine, jeste taj da se omladina sve kasnije odlučuje da uđe u brak. To je ono što daje zamajac tom velikom točku, koji se zove bela kuga i koji je veliki problem, ne samo za našu državu, nego, pre svega, za Vladu koja bi trebalo time da se malo više pozabavi. Zbog toga smatramo da je dobro što je uveden roditeljski dodatak za prvorođeno dete, ali pored toga, smatramo da je potrebno i da se vrati ona nekadašnja kategorija, a to je naknada za opremu novorođenčeta, kako bi dodatno stimulisali rađanje prvog deteta. Što se tiče trećeg deteta, to je prvi korak ka suzbijanju bele kuge. To je jedna logična stvar. Tu bi trebalo, pre svega, da se da akcenat, jer nama je potrebno, kad bi uspeli da uspostavimo takav ritam da svaka srpska porodica ima troje dece, kako su poslednje procene iznete u javnosti, 10 godina samo da bi zaustavili belu kugu. Da ne govorimo koliko je potrebno da se taj proces izokrene. Mislim da nema potrebe govoriti koliko je to bitno za državu, za njen opstanak i egzistenciju itd. Nažalost, vreme mi ističe. Imao sam dosta toga da kažem, ali sam se potrudio da kažem ono što je najbitnije. Mislim da ćemo imati prilike još o ovome da govorimo. U svakom slučaju, SRS nije baš zadovoljna ovim predlozima zakona i u Danu za glasanje najverovatnije ih neće podržati.
Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog zajedničkog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za PIO zaposlenih nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za PIO poljoprivrednika nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O HIPOTECI (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Milan Parivodić, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, želi reč? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, opet mi je veliko zadovoljstvo da vam predstavim Predlog zakona o hipoteci, koji je Vlada Republike Srbije uputila vama na razmatranje. Radi se o Predlogu zakona koji ima za cilj da omogući efikasnu primenu instituta hipoteke, kao oblika zaloge koja se konstituiše na nepokretnosti, da bi ta nepokretnost svojom vrednošću bila obezbeđenje za potraživanje koje je hipotekarni poverilac dao svom hipotekarnom dužniku. Dosadašnje rešenje o hipoteci, još uvek aktuelno rešenje, nalazi se u Zakonu o osnovama svojinsko-pravnih odnosa. Taj zakon je ceo u dobroj meri prevaziđen. To je dosta kratak zakon, ukupno nekih 80-tak članova, koji na nepotpun način reguliše svojinsko-pravne odnose u Srbiji. Ako Bog da, nadam se da ću pred vas stati i sa novim zakonom o osnovama svojinsko-pravnih odnosa. Ipak, ono što je bilo sada najurgentnije pitanje za nas, za privredu i za naše građane, bilo je kvalitetnije uređenje instituta hipoteke, zbog toga što brojne potrebe građana nisu bile zadovoljene prema postojećem zakonskom rešenju. Konkretni problemi koji su se pojavljivali su bili to što je hipotekovanu nepokretnost prodavao sud po tzv. načelu oficijelnosti. To načelo oficijelnosti imalo je za cilj da se obezbedi da se nekretnina ne proda ispod cene, od strane poverioca, već da sud svojim autoritetom i svojom neutralnom pozicijom, u stvari, garantuje da će ta nepokretnost biti prodavana po tržišnoj ceni, te da time ne bude oštećen poverilac. Međutim, to načelo oficijelnosti u praksi naših sudova i često u praksi u uporednom pravu pokazalo se kao neadekvatno, jer sudije nisu profesionalci za prodaju nepokretnosti, to nije njihov posao, njihov posao je da presuđuju. Te prodaje koje su se odvijale preko sudova često su se završavale vrlo niskim cenama. Upravo su rezultati tog rešenja dovodili do suprotnih efekata od onih koja su bila očekivana kada su ta rešenja donošena. Zbog toga se taj princip oficijelnosti pokazao kao neadekvatan. Drugi problem koji smo imali jeste da vi niste mogli da konstituišete hipoteku na nedovršenom objektu, na tzv. objektu u izgradnji. Svi znate da je pre Drugog svetskog rata postojala tzv. hipotekarna banka i da je ona omogućavala kreditne linije na bazi ustanovljenja hipoteke na objektu u izgradnji. Tim metodom, koji se pokazao kao vrlo efikasan, izgrađen je dobar deo Srbije, između 20-ih i 40-ih godina, između dva rata. Ovaj sistem koji sada postoji je to onemogućavao. Konačno, imamo ogroman problem, a to je da nama nepokretnosti masovno nisu uknjižene. Ta okolnost je po sadašnjem rešenju onemogućavala da se na takvim nepokretnostima ustanovi hipoteka. Ono što je neophodno da bi hipoteka postojala, to je da postoji ugovor o hipoteci – ili da postoji sudska hipoteka, na osnovu sudske odluke, ali mi sada govorimo prvenstveno o ugovornoj hipoteci – i način da se postojanje te hipoteke ubeleži u neki javni registar, u neku javnu knjigu koja je dostupna svakome, tako da bi se obezbedila pravna sigurnost svih lica koja eventualno hoće da kupe tu nepokretnost, koja hoće da se zaduže kod istog vlasnika nepokretnosti itd. Potrebna su dva aspekta, tzv. justus titulus ugovor i potreban je taj način sticanja ili modus acquirendi, koji se zove forma publicita, da postoji publicitet, načelo javnosti. To je ono što je obavezno. Sve drugo nije obavezno, ukoliko su ovi elementi zadovoljeni. Upravo imajući u vidu taj rezon da probamo da zadovoljimo potrebe ljudi za dobijanjem kredita, poverilac će mnogo lakše dati kredit, ukoliko ima efikasan hipotekarni sistem, u kome može brzo da namiri svoje potraživanje za slučaj neispunjenja obaveza od strane dužnika, kroz prodaju hipotekarne nepokretnosti. Znači, efikasan sistem prodaje nepokretnosti, uz zaštitu interesa dužnika na jednoj strani i na drugoj strani da proširimo fond nepokretnosti na kojima može da se zasnuje hipoteka, kroz zakonsko omogućavanje da se hipoteka zasnuje na objektu u izgradnji i na izgrađenom objektu, ali koji nije uknjižen, kao i na zemljištu na kome postoji svojina. Time se bitno proširuje fond imovine koja može da se koristi za hipoteku, time se u stvari proširuje broj građana koji će biti u mogućnosti da dobije kredit od banke i da banka bude sigurna da će taj kredit moći da naplati za slučaj da dužnik ne vraća dug. Po sadašnjem rešenju pokazalo se iz prakse banaka da je potrebno tri do pet godina da se proda nepokretnost u sudskom postupku. Mi računamo, ukoliko naše predloženo rešenje bude usvojeno, da će hipotekovani objekat moći da se proda u roku od tri do šest meseci, što će biti veoma efikasan rok i što će predstavljati jedno od najefikasnijih rešenja u uporednom evropskom pravu. Takođe, ovaj predlog zakona omogućava hipoteku na objektu u izgradnji i na neuknjiženom objektu, time što će se praktično na zemljištu na kome se objekat nalazi stavljati zabeležba hipoteke, a u teretni list stavljaće se zabeležba hipoteke na objektu koji nije uknjižen. To rešenje, priznajem, nije pravno perfektno, može mu se zameriti i duboko sam razmišljao o tome nedeljama, međutim, smatrao sam da dokle god imamo rešenje koje na jednoj strani zadovoljava veliku potrebu građana, a ona je nedvosmislena i mislim da se oko toga svi slažemo, i na drugoj strani omogućava visok stepen pravne sigurnosti, ukoliko su ta dva stuba zadovoljena, postigli smo svoj zadatak. Nije naš zadatak da budemo zatočeni po svaku cenu u pravne principe ukoliko oni guše potrebe života, već da rešavamo ljudske probleme kroz zakon. Smatram da će ovaj zakon biti vrlo koristan za privredu. Sproveli smo jednu raspravu, razgovarao sam sa Udruženjem banaka, sa zemljišno-knjižnim sudovima, katastrom i svi su podržali rešenja onakva kakva jesu, tj. ona su pravno sprovodljiva. Oni koji treba da uknjiže, kažu da to mogu da urade, što je nama bilo najvažnije. Bankari smatraju da će ovo njima bitno pomoći u poslu i da će omogućiti da mnogo više novca plasiraju, jer će biti sigurni da će taj novac biti vraćen. Konačno, sve to je od najvećeg interesa građana, jer znamo koliko našim građanima fali novac i mislim da će ovaj zakon bitno podići njihov kreditni potencijal, odnosno sposobnost zaduživanja i samim tim – blagostanje građana. Zahvaljujem se, i molim za podršku za ovaj zakon.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovlašćen sam, u ime SRS, da iznesem stav. Mi nećemo glasati za ovaj predlog zakona. Moram samo da konstatujem da je predstavnik Vlade otprilike nagovestio okvir gde je imao neke dileme, a to je u stvari osnov našeg neslaganja. Krenuo bih redom. Na početku ove rasprave obavestio bih javnost da smo podneli 32 amandmana. Te amandmane delimo na dve grupe. Prva grupa je grupa tzv. principijelnih i teoretskih amandmana, koji se zasnivaju na nekim teoretskim saznanjima, a druga grupa, gde smo pokušali da obavestimo Vladu da postoje i drugi propisi koji na neki način ovu materiju ili pojedina pitanja ove materije regulišu, a da se ovim predlogom zakona ne vrši nikakva intervencija u nekom od tih zakona, pre svega mislim na Zakon o obligacionim odnosima. Vi vršite neku intervenciju kada je u pitanju Zakon o osnovama svojinskih odnosa, jer brišete od 30 i nekog člana. Šta smatram da je najbitnije da se kaže na početku? Mislim da se ne slažemo sa definicijom hipoteke. Verovatno ste mogli da primetite, mislim da je to član 2, naslovili ste ga kao pojam hipoteke. Podneli smo jedan amandman i razlika se ogleda u tome što u definisanju hipoteke polazimo od prava i obaveza samo jedne ugovorne strane, u odnosu na ono što vi ovde predlažete da je to svojevrsni miks, gde se na neki način definišu prava i obaveze obe ugovorne strane. Mislim da je naša definicija mnogo preciznija i ukazuje na samu suštinu tog vida založnog prava. To je principijelna razlika. Druga razlika je u tome što, to je ona grupa teoretskih primedbi, ne znamo šta je to predmet hipoteke. Predložili smo da taj član nazovete – založno dobro. Predmet hipoteke ne mogu biti stvari, pa makar bila i nepokretnost u ovom konkretnom slučaju, nego svojinska prava koja proističu iz stvari, i tu se ogleda principijelna razlika između nas. Hipoteka je pravo založnog poverioca da, ukoliko ne namiri svoj dospeli dug od dužnika, ima pravo da iz vrednosti nepokretnosti, koja ide na prodaju, namiri svoje potraživanje. Založni objekat je nepokretnost, nešto što postoji. Radi građana Republike Srbije, ukazaću na to da je nepokretnost – zemljište, građevinski objekat i tu je kraj. Vi ste ovde, gospodine ministre, pošto ste u toj oblasti, pa apsolutno razumete svaki od ovih pojmova koje koristim, založni objekat nazvali predmetom hipoteke, a u zagradi upotrebljavate dva sinonima – predmet ili nepokretnost. Tu je osnovna greška. Predmet hipoteke, prema onome što se koristi u svojinskim i obligacionim odnosima, mogu biti prava koja ima neko lice prema nekoj stvari, jer, uostalom, i imovina je skup imovinskih prava. U žargonu, kada kažemo – imovina, nabrajamo pokretne i nepokretne stvari na kojima postoje svojinska prava. Kažem šta se u žargonu kaže, ali vi shvatate o čemu se radi. Ako je to tako po definiciji, a mislim da to mišljenje dele i svi oni koji su završili drugu godinu pravnog fakulteta, onda je verovatno jasno da je nepokretna stvar založni objekat ili objekat hipoteke, ali predmet hipoteke – ne može, to je potpuno neadekvatan izraz. Možete da mu date neki značaj, ali to je pitanje konsenzusa, nije pitanje teorije. Ne sporim da neki autori koriste i taj termin, ali zašto pričam ovo? Zato što postoje neki principi manje ili više od rimskog prava,kojim se definiše hipoteka. Prvo i osnovno načelo, ili princip, jeste akcesornost. Verovatno je drugi princip, koji od početka postoji – princip oficijelnosti. On postoji dvadeset i nešto vekova. Ne sporim da je nemačka teorija počela pre sto godina da menja taj princip, ali vam pričam o tome da je to nešto što definiše hipoteku kao založno pravo na nepokretnost. Najveća naša zamerka, a to ćete čuti povodom amandmana, barem kada su u pitanju ovi uvodni članovi koje ste obuhvatili, sa poglavljem – osnovne odredbe i nastanak hipoteke, to je ovaj drugi deo, pre svega zasniva se na kršenju jednog principa koji je osnovni za pravo hipoteke, a to je princip specijaliteta. Založno pravo obuhvata pojedinačno i individualno određene stvari. Ovde imate čak i buduća prava, ne stvari. To ćemo detaljnije da objasnimo kod amandmana na član 3. Predloga zakona. Izvinite, molim vas, ta buduća eventualna prava ne mogu biti po vašoj terminologiji predmet hipoteke ili založni objekat, jer oni nisu nepokretnosti. Znači, imamo fizički razlog, u suprotnosti je sa fizikom. Imamo princip nedeljivosti. Vi u nekoliko članova negirate postojanje tog principa. Druga je stvar kada se nepokretnost ne podeli, pa je svaki deo neka nova čestica i nova celina, ali ovde dajete, i kao založni objekat tretirate idealni deo prava svojine na nepokretnost. To je nemoguće. (Milan Parivodić, sa mesta: To je notorna stvar. Možete da prodate, možete i da založite.) To je nemoguće. Možda je notorna u Holandiji. Izvinite, molim vas, objasnićete to. Znači, princip nedeljivosti ste prekršili celim predlogom zakona. Na nekim mestima dovodite u sumnju princip prioriteta, a publicitet vrlo pogrešno tumačite, odnosno ubacujete nam neko rešenje koje ne sporim da znači javnost, dostupnost javnosti preko ove agencije, ali postavljam pitanje: šta je sa zemljišnim knjigama, šta je ovlašćenjem suda koji vodi zemljišne knjige? Zašto ste njega isključili? Gde je on? Pošto su to načelne primedbe, o tome ćemo razgovarati mnogo konkretnije povodom naših amandmana. Uspećemo, ministre, da vas ubedimo. Što se nas tiče ne sporimo da je ova materija važna i da treba da se reguliše. Ali, skrenuo bih vam samo pažnju na neke stvari koje ste možda zaboravili, a bile su vrlo interesantne u proteklih 20 godina. Da vas podsetim, pre otprilike 15 godina donet je jedan zakon, koji je otprilike, da ne ulazimo sada u naziv, imao za cilj da u nekom periodu od deset godina dođe do sažimanja zemljišnih knjiga i katastra u neku buduću zajedničku…( jedinstvenu evidenciju, centralni registar nepokretnosti). Jeste. Zašto? Ideja je bila, jer se jednostavno videlo, katastar vodi nepokretnosti, sud vodi prava na nepokretnostima, vlasnički popisni teret i tako dalje. Videlo se da postoji neusklađenost, da zvanične državne evidencije suštinski onemogućavaju sprovođenje mnogih stvari, pa između ostalih i hipoteke. Sada, ako pogledate u zemljišnim knjigama nekih sudova, gde postoji taj sistem, pošto imamo i tapijski sistem, to je nešto drugo, tamo gde je sistem zemljišnih knjiga možete da primetite da čitava naselja nisu ni upisana, niti mogu da se upišu, jer prethodno, posao koji je trebalo da završi katastar i opština, nije završen. Onda su se javljale mnoge institucije koje su htele to da završe u pripremi za privatizaciju stambenog fonda. Tada je rečeno da je bilo potrebno preko 300 miliona maraka da se te evidencije objedine i da krenemo sa tom jedinstvenom evidencijom, da nema nikakvih problema da se usaglasi i faktičko i pravno stanje.
Izvinite, da li koristite i drugih deset minuta?
Naravno, izvinjavam se, gospodine predsedniče, koristim i drugih deset minuta. Šta se desilo što se desilo, sankcije, blokade i tako dalje. Verovatno taj posao nije ni mogao da se završi, nije bilo sredstava da se taj tehnički deo posla obavi. Neću da pričam o "e" knjigama, to je druga priča. I 2001. godine, kada je bilo najava velikih investicija iz inostranstva, onda je još vlada Zorana Đinđića ugovorila jednu studiju kako da se taj problem, ali pre svega sa gledišta i zbog potrebe hipoteke, uredi na jedinstven način. Od toga ništa nije urađeno. Malo smelije su sudovi počeli da upisuju hipoteke i stalo se. Da bismo imali dobar zakon o hipoteci, u ovom trenutku je neophodno da kao prethodno pitanje, nažalost, kao prethodno pitanje, uredimo pitanje evidencije nepokretnosti javnog registra. Ne prejudiciram rešenje, da li će to biti sud, da li će to biti sve objedinjeno u katastru, uopšte ne ulazim u te stvari. Ali, dok se to ne sredi, praktično ništa ne može da se radi, kada je u pitanju ona teritorija, nepokretnost, zemljište ili objekat koji ne postoji u javnim knjigama. Vi pokušavate taj problem da prevaziđete jednim hibridom. Ako idete na ovo i ako predlažete centralnu evidenciju i da sve to strpate u Agenciju za privredne registre, pošto se tamo nalaze i založna prava na pokretnim stvarima i evidencija privrednih jedinica i tako dalje, onda morate da napravite neku intervenciju prema katastru i prema zemljišnim knjigama. Čekajte, možete da radite, ne sporim to, ali da vam kažem samo jednu stvar. Ako idete na tu varijantu, onda pravite još veću grešku. Unećete totalni haos u pravni sistem Republike Srbije. Nemamo mnogo sreće sa ovim propisima koje primenjuje ova agencija za privredne registre, znate i sami. Bilo je govora da će za dva dana sve da se završi, pa neću sada da licitiram sa vremenom za koliko se završava, neću da licitiram ni sa tim zašto taj novi način upisa stvara neke nove sporove. Imamo novih sporova zbog poslovanja te agencije, a imamo i situaciju da se od Vrhovnog suda traži da protumači zakon, kako bi Agencija i Trgovinski sudovi znali šta da rade i kako da rade. Totalni haos. Moje je da kažem da je haos, a vaše je da kažete da je idealno. Ovi koji prate, oni će da kažu. Ima da kažu: ili Krasić laže ili Parivodić laže. Ovo su pitanja gde nema između. Naravno, niko neće da kaže da Albijanić govori istinu, to se zna. Kažete da je ovaj princip oficijelnosti kod nas stvorio velike probleme. Problem je u sudu. Problem suda ne možete da rešite na ovaj način. Vidite, ovde se pre godinu dana Zoran Stojković zaklinjao da se na dva ročišta završavaju sve parnice, pa je rekao – sada ćemo da pregovaramo, pre nego što krene sudski postupak. U tom pregovaranju uzeli su pare samo ovi koji su učili sudije kako treba da se pregovara. Da li je to zaživelo? Nije. A kada stisnete ministra, on kaže – jao, ćutite, neke sudije i ne znaju da su doneti novi zakoni. Vrlo je važno to načelo oficijelnosti, složićete se. Jeste da je dato da bi se zaštitio vlasnik nepokretnosti čija se nepokretnost prodaje, ali je ono vrlo važno. Dalje, kaže se – konstituisanje hipoteke, pa hipotekarni zajmovi. Morate da kažete – ako koristite, slažem se sa vama, između 20. i 35. godine hipotekarna banka je bila jaka banka, osnova za izgradnju, itd. Sada ne stvaramo uslove da bi takva banka i takav način mogao da uspe. Ako mislite da ćete ovim zakonom da stvorite uslove za oživljavanje rada hipotekarne banke, hipotekarnih založnica, onda moram da vam kažem, pobrkali smo neke stvari, pobrkali smo hipoteku sa hartijom od vrednosti, gospodine ministre. Podsećam vas na odredbu vašeg Predloga zakona, gde hipoteka prestaje propašću stvari. Buduća neizgrađena stvar za koju kažete da je nepokretnost, a kažem da nije nepokretnost i da ne može biti objekat zaloge, u našim uslovima, pogotovo, gde je sve spremno za prevaru, to znate i sami, službenika u banci, službenika u sudu, to su konstatacije vaših organa koji se bore protiv korupcije. Tako nešto neće dati dobre rezultate. Dalje – neuknjiženi stanovi, slažem se. Na kraju, ono niste smeli da kažete, gospodine ministre, da ne želite da robujete, ili kako ste rekli, da budemo zatvoreni i da verno služimo nekim pravnim principima, a da život ide drugim putem, da ide dalje i da ti pravni principi zaustavljaju život. Znate, pre nekoliko dana sam čuo da ste pokrenuli neku akciju pred sudom državne zajednice, gde tražite, novinari ne znaju, možda su napisali pogrešno, verovatno ocenu jednog člana Ustava Republike Srbije, sa ciljem da se utvrdi da on nije u skladu sa Ustavnom poveljom. Pošto nije u skladu sa Ustavnom poveljom, onda navodno možemo da ugasimo i državnu svojinu i neke druge stvari, jer se taj član odnosi upravo na ta pitanja i tu ste napravili pogrešan korak. Ministre, vi ste doktor pravnih nauka, to niste smeli da uradite zbog struke. Ipak, više bih voleo da robujem pravnim principima, a zašto? Oni unose koliko-toliko pravnu sigurnost. Ako se pomamite samo za onim što se nekome čini da je život, može da se desi sve i svašta. Samo da vas obavestim, verovatno vam je poznato, u Zapadnoj Evropi, teško da ima kvadratni santimetar nepokretnosti da nije opterećen nekom hipotekom i da, dajući hipoteku, neko obezbeđuje sredstva i na taj način kreira novac. To kod njih može da funkcioniše i da daje dobre rezultate, jer oni imaju godišnju inflaciju jedan posto ili jedan i po posto, a kada je tri posto, to je nestabilna država. Mi ove godine, znate i sami koliku inflaciju imamo. Ne znam koja naša pravna sigurnost nama omogućava da se neko tako ponaša, a vama, to vrlo pouzdano mogu da kažem, svako može da predstavi šta je život. Dakle, šta su moderne tendencije, ne bih vam preporučio da nekritički preuzmete sve po svaku cenu. Ova zemlja, delovaće nekima malo čudno, zbog nesređenih nepokretnosti je država u Evropi koja ima najmanje opterećenog zemljišta hipotekom. Šta smo prošli za proteklih 15 godina i šta nam sledi za nekoliko godina, to je naša kooperativna vrednost, odnosno prednost, u smislu vođenja prave nacionalne i državne politike. Samo da vas podsetim, možda niste u toku sa određenim predmetom, jedna banka je na imovinu "Borbe" stavila hipoteku, pokušala da realizuje tu hipoteku po vašim kriterijumima, da bi to bilo sve legalno, međutim, hvala bogu, neko se iz Direkcije za imovinu Republike Srbije setio da to zaustavi, jer se iza hipoteke krio pokvareni posao Nebojše Čovića, Orlića i ostalih koji bi hteli po svaku cenu da rasprodaju imovinu i da putem namirenja, preko hipoteke, izvrše svojevrsni oblik privatizacije. O tome verovatno niste vodili računa. Znači, bolje povucite ovaj predlog zakona i dajte da krenemoprirodnim redosledom, kako da uredimo ove stvari. Znači, prva je evidencija nepokretnosti, makar samo zakonski, a onda da krenemo sa ovim drugim poslovima, s tim, samo da vas upozorim, založno pravo na pravima i potraživanjima, gospodine ministre, regulisano je već Zakonom o obligacionim odnosima. U nekim odredbama ste založno pravo na pravima i potraživanjima regulisali na drugačiji način od Zakona o obligacionim odnosima, kroz hipoteku, u stvari. Pravo preče gradnje, kada je u pitanju gradsko građevinsko zemljište, radi vaše informacije, više ne postoji.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su do početka, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: G17 plus, SRS, DSS. Ima deset prijavljenih govornika. Prvi je narodni poslanik Milka Silajev, njoj dajem reč. Neka se pripremi narodni poslanik Vojislav Milajić, pa narodni poslanik Helijana Dragojević.
Poštovani predsedniče, poštovani gospodine ministre, poštovane dame i gospodo, evo jednog interesantnog zakona koji će omogućiti da naša privreda počne da dobija neke kooperativne prednosti u odnosu na privredu razvijenih zemalja. Interesantno je šta donosi ovaj zakon o hipoteci. Kao što znate, hipoteka je založno pravo na nepokretnostima koje ovlašćuje poverioca da, ako dužnik ne isplati dug u roku dospelosti ili ako dođe do druge povrede obligacionog odnosa između dužnika i poverioca, zahteva isplatu potraživanja, obezbeđenu hipotekom iz vrednosti nepokretnosti koja je pod hipotekom. Hipotekarno kreditiranje je jedan od stubova kreditnog sistema razvijenih zemalja sveta i privrede i svih razvijenih privreda. Gotovo da nema porodice na zapadu i u Americi koja nije pod kreditom i koja je, po pravilu, dobro obezbeđena hipotekom. Prosečno zaduženje stanovnika u Americi, svakog stanovnika, jeste 18.000 dolara. Skoro sam u "Ekonomist"-u pročitala podatak, koliko je validan to je već odgovornost lista, samo ga prenosim, Slovenci imaju zaduženje po stanovniku orijentaciono oko 650 evra. Mi na radost nismo, što pruža šanse da možemo u tom smislu da napredujemo i da neka materijalna dobra stičemo na ovakav način. Vlasnici firmi u istim zemljama koriste hipoteku kao najlegitimniji oblik obezbeđenja prilikom stupanja u neki dužničko-poverilački odnos veće novčane vrednosti. U Srbiji je stavljanje nepokretnosti pod hipoteku vrlo problematičan čin. Prvo pitanje koje se postavlja jeste da li je građevina koja se stavlja pod hipoteku uknjižena? Imali ste prilike da se suočite sa tim problemom. Ukoliko ispunjavate uslove, tu je procena, tako da hipoteka mora po svojoj vrednosti dva ili tri puta da premaši vrednost novca koju hipoteka pokriva. Primera radi, privredna praksa razvijenih zemalja kaže da hipoteka mora da bude vrednija 20% od potraživanja koje pokriva, toliko iznose troškovi realizacije hipoteke, uz relevantnu stopu dobiti. Mi nemamo razvijeno tržište hipoteke, pa otuda se javlja i ovoliki disparitet. Hipoteka je prava mora za mala i srednja preduzeća. Neretko, ono što može biti hipoteka nije u vlasništvu firme, već u ličnoj svojini. Banke na jedan način procenjuju ličnu, a na drugi način svojinu firme. Ono što je najveća novina jeste da se hipoteka po normativnom rešenju, čije se usvajanje očekuje, može uspostaviti i na nepokretnostima ili delovima nepokretnosti koji još nisu izgrađeni. Tako će porodice moći da dobiju kredit za izgradnju kuća ili stanova koji još nisu knjiženi, a pri tome neće morati da zalažu drugu nekretninu. Ovo pravilo se odnosi, kako na porodične kuće, tako i na stanove, što znači da se objekat, pre završetka, stavlja pod hipoteku, a ostatak radova se finansira kreditom koji je pokriven hipotekom nad nezavršenom nekretninom. Ovo će svakako olakšati posao investitorima, koji su prečesto bili u situaciji da stopiraju radove zbog nedostatka finansijskih sredstava. Dakle, skraćuje se period realizacije hipoteke. Hipoteka se tretira kao izvršna isprava i, shodno Zakonu o izvršnom postupku, menja se njeno tretiranje. Značajna novina jeste i mogućnost vansudskog poravnanja, čime se izbegava parnica, rasterećuje pravosudni organ, a i same stranke u sporu prolaze znatno jeftinije. Na kraju, tu je centralna evidencija hipoteka, koja će predstavljati svojevrsnu bazu podataka, u koju se unose hipoteke upisane u centralni registar nepokretnosti, radi pretraživanja i prikupljanja informacija o hipotekama. Centralnu evidenciju hipoteka vodiće Agencija za privredni registar, a njene informacije i podaci će biti dostupni svakome. Koja su prava i obaveze? Vlasnik nepokretnosti je svakako hipotekom ograničio svoja prava. Hipoteka je svojevrsna cena kapitala koju on plaća, ali to ne znači da je on u nekom odnosu susvojine sa poveriocem. Tako vlasnik ima pravo da koristi predmet hipoteke, da ubira prirodne plodove, da ga izda u zakup i da se ponaša u skladu sa dobrim poslovnim običajima. Svako menjanje fizičkog oblika objekta, kao što su nadogradnja, rušenje, deoba, može se vršiti uz pismenu saglasnost poverioca. S druge strane, i poverilac ima široka prava. Osim davanja saglasnosti za svaku kapitalnu promenu na objektu, tu je i pravo da nesmetano ulazi u nepokretnost kada to hoće, bez obzira ko se u toj nepokretnosti nalazi. On može da traži dodatne garancije od dužnika, ukoliko sumnja da je ponašanjem dužnika vrednost hipotekovane nepokretnosti smanjena. Ukoliko to ovaj odbije, on može od suda da dobije dozvolu da obustavi dalje obezvređivanje nepokretnosti. Troškove smanjivanja nepokretnosti snosi sam vlasnik hipotekarne imovine. Zanimljivo je uređen i institut prenosa prava i obaveza. Poverilac može ustupiti svoje potraživanje drugome, s tim što se ne obavezuje da o tome obavesti vlasnika. On može svoje hipotekarno pravo založiti kod nekog drugog poverioca. Na ovaj način dolazi do odnosa između hipotekarnog i nadhipotekarnog poverioca. Posebna je priča samo namirenje, tj. realizacija hipoteke. Pisac zakona se obavezao da se realizacija vrši po skraćenom postupku, što bi, po pravilu, trebalo da dovede do očekivanog kreditnog i građevinskog buma. Poverilac se namiruje iz hipotekarne nepokretnosti, bez obzira u čijoj se svojini ona nalazi. On može birati načine namirenja. Može zahtevati da se namirenje izvrši iz hipotekarne pokretnosti, a deo iz ostatka dužničke imovine. On može namiriti svoje potraživanje i posle zastarelosti roka potraživanja i to iz obezbeđene nepokretnosti. Na ovaj način, zakon o hipoteci postaje moćno oružje u rukama poverioca, čime on, s pravom, postaje adekvatno zaštićen. Ovo je velika promena u našem društvu, s obzirom na dosadašnju praksu da je dužnik bio zaštićeniji od poverioca. Znate da smo imali dužnički lobi u državi i da se to dosta koristilo. Institut vansudskog poravnanja predstavlja svakako zanimljiv kompromis između dveju strana, čije se hipotekarno potraživanje, u stvari putešestvije, nisu najsrećnije završilo. U tom vansudskom poravnanju sve strane mogu osporavati činjenično stanje i predlagati rešenje. Ukoliko ne dođe do dogovora, pristupa se prodaji nepokretnosti. Zakonom je propisana čitava procedura ovog posla. Sam prestanak hipoteke moguć je na više načina, pre svega, sudskom prodajom objekta, ali i propašću samog objekta. Sama hipoteka može da prestane ukoliko se nalazi na nekom mestu koje je predmet od opšteg interesa, tako da se eksproprijacijom gasi sam hipotekarni odnos. Hipoteka prestaje i vansudskim poravnanjem, ali i pismenom izjavom poverioca, kojom se on odriče svojih prava po osnovu ugovora o hipoteci. Značaj novog zakona o hipoteci za srpsku privredu je nemerljiv, naročito zbog činjenice da pređašnje rešenje nije bilo u duhu savremenih privrednih i finansijskih tokova. Jednostavno, nije štitio poverioca, postojao je tzv. dužnički lobi. Novo rešenje bi trebalo da omogući bolji položaj kreditora, zaštitu dužnika, ubrzavanje ulaganja u privredu, naročito u stambenu izgradnju, koja je vrlo važna za ovaj trenutak naše privrede, ali i razradu založnog prava u našoj sudskoj praksi. Upravo od sudske prakse i zavisi efekat ovog zakona. Često smo bili svedoci da su doneta sudska rešenja takva da se ne izvršavaju i ne realizuju. Ovaj zakon omogućiće efikasnije funkcionisanje društva u celini. Ova institucija je stara koliko i ljudsko društvo. G17 će podržati ovaj zakon, a nadam se i ostali. Hvala vam.
Hvala vama, gospođo Silajev. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, potom narodni poslanik Helijana Dragojević, pa narodni poslanik Božidar Koprivica. Izvolite, gospodine Milajiću.
Dame i gospodo, predlogom ovog zakona predlagač je naveo razloge zbog čega je izašao sa ovakvim zakonom pred Skupštinu Srbije. Naveo je par razloga, između ostalog i da se ovim zakonom povećava kreditna sposobnost građana i privrednih subjekata, olakšava realizacija hipoteke, u povoljniji položaj stavlja hipotekarni poverilac, od položaja koji je imao do sada prilikom realizacije hipoteke i da će se time omogućiti građanima i privredi da dođu do relativno jeftinijih kredita, sa manjim kamatnim stopama, jer će banke imati interesa da daju kredite zbog sigurnosti naplate i realizacije hipoteke, ukoliko ne bi hipotekarni dužnici ispunili svoje obaveze. U obrazloženju ovog zakona, između ostalog, navedeno je da su propisi koji regulišu materiju upisa stvarnih prava u zemljišne knjige i vođenje katastra, dosta komplikovani. Njihova promena, usklađivanje sa novim potrebama društva, tražilo bi dosta vremena i dosta novca, što je istina. Donekle možemo prihvatiti da je hipotekarni dužnik, po dosadašnjim rešenjima, bio prezaštićen i da je realizacija same hipoteke bila dugotrajna. Međutim, ne možemo se složiti sa tim da će to dovesti do pojeftinjenja kredita i pada kamatnih stopa, jer smatramo da će lako zasnivanje hipotekarnih odnosa između hipotekarnog poverioca i hipotekarnog dužnika dovesti do toga da će građani olako posezati za kreditima. Velika potražnja za kreditima će sigurno dovesti do skoka kamata. Sa druge strane, postoje uveravanja da će merama fiskalne i monetarne politike država intervenisati i suzbiti rast kamatnih stopa. Praksa će pokazati ko je u pravu, da li mi koji tvrdimo da će doći do skoka kamata zbog velike potražnje za kreditima ili predlagač koji tvrdi da će doći do pada kamatnih stopa. Problem koji je vezan za evidenciju i evidentiranje svih stvarnih prava i nepokretnosti postoji, on je ogroman i ne datira od skorijeg datuma. On je višedecenijski problem. Nešto je objektivnije prirode zato što je postojalo više sistema u bivšoj SFRJ, evidentiranja nepokretnosti i stvarnih prava nad njima. Nije postojao kompatibilan ili jedinstven sistem evidentiranja, nego je postojalo više tih sistema. U toj državi nije do kraja sprovedena reforma u oblasti evidentiranja i stvarnih prava. Taj problem se provukao do današnjeg dana, a subjektivno je postojala odgovornost pređašnje vlade – DOS-ove vlade, jer koliko mi je poznato, 2001. godine su čak date i neke donacije iz inostranstva da se srede zemljišne knjige ili sistem koji budemo prihvatili, evidencije nepokretnosti i stvarnih prava, koja se zasnivaju na tim nepokretnostima, baš zbog toga da bi strani investitori, strane banke imale pravnu sigurnost prilikom investiranja i ulaganja novca u našu privredu. Taj posao iz nepoznatih razloga nije ni započet, a čini mi se da su pare stigle 2001. godine u našu zemlju, ali su na neki volšeban način nestale. Što se tiče primedbi SRS, one bi mogle da se svrstaju u nekoliko grupa. Moj prethodni kolega, Zoran Krasić, govorio je oko definisanja pojmova u ovom zakonu, predmetima i cilju zakona, pojmu i predmetu hipoteke. Samo bih se osvrnuo na to da pravna teorija i praksa poznaje hipoteku kao založno pravo na nepokretnosti. Tu je sadržano apsolutno sve što se tiče pojma hipoteke. Predlogom ovog zakona proširuje se pojam hipoteke i van onog što se u tradicionalnom poimanju ili u pravnoj nauci smatra pod pojmom nepokretnosti. Pa se ide i stavlja u predmet hipoteke – pravo na zemljište, pravo građenja i preče gradnje, prava koja ne mogu biti ni u pravnoj teoriji, a ni u praksi predmet hipoteke. U tački 6) člana 3. ostavljena je mogućnost da se stavi hipoteka na objekte u izgradnji. To je neka buduća nepokretnost, tako bi mogli da je definišemo – kao buduću nepokretnost. To je neizvesna okolnost da li će ta nepokretnost nastati jednog dana. Neko može da gradi neki objekat, stan, kuću, zgradu – poslovnu ili za stanovanje, ali to ne znači da će je on i završiti. To je rizik i poverioca i mnogih drugih. Nisu samo u pitanju prava onih koji ulažu, poverioca i obaveze dužnika, nego tu postoje javna prava i opšti javni interesi da se neki objekat izgradi, a pogotovo što je na gradskom građevinskom zemljištu, i kada se tu gradi, znači da država ima interes da to i završi, bez obzira da li je to stambeni objekat, poslovni ili bilo koje druge vrste. Smatramo da to ne može da bude predmet hipoteke, jer je u pitanju buduća nepokretnost koja je krajnje neizvesna, da li će je biti ili ne. Takođe, u članu 4. pominje se nov pojam: višestruka hipoteka, a radi se o zajedničkoj hipoteci, gde se hipotekom može opteretiti više nepokretnosti. To je pravna teorija koja poznaje da se u zakon stavlja pojam– višestruko, a sada, zbog čega je to ne znam tačno, to su valjda sinonimi – zajednička, višestruka. Takođe, u članu 13. pomenute su ništavosti odredaba ugovora o hipoteci i navedeni su razlozi ništavosti. Dobro je što u stavu 1. tačka 2) postoji – nepokretnost po neodređenoj ili unapred određenoj ceni prelazi u svojinu poverioca. Takva odredba bila bi ništava. Međutim, ta ideja ne ide, ta nit se provlači kroz ceo zakon, tako da imamo četiri člana za koje bismo mogli da kažemo da su u suprotnosti sa idejom ništavosti, koju podržavamo kao stranka. To se odnosi na članove: 27, 35, 37. i 49. U članu 27. radi se o naknadnim ugovorima, gde se u stavu 1. tačka 1) kaže da može da se ugovori delimični ili potpuni prenos prava svojine, odnosno drugog stvarnog prava na predmetu hipoteke, na poverioca, umesto ispunjenja duga. Članovi 35. i 37. se odnose na prenos prava svojine na hipotekarnog poverioca putem aukcijske prodaje i član 49. mislim da reguliše način prestanka hipoteke kada nepokretnost pređe u vlasništvo hipotekarnog poverioca, a samim tim prestaje hipoteka. Na stanovištu smo da hipotekarni poverilac ne sme da bude uključen, niti sme da stiče svojinu po osnovu hipoteke. Hipoteka, kao akcesoran ugovor, vezana je isključivo i samo za glavno potraživanje. Znači, hipoteka, ugovor o hipoteci, ne može da postoji samostalno i ona je vezana za glavno potraživanje. Ne sme se dozvoliti hipotekarnom poveriocu da na ovaj način stiče pravo svojine. Ukratko ću obrazložiti i zbog čega to nije dobro. Baš ovde, u članu 27. kod naknadnih ugovora, decidirano se kaže da se može preneti pravo svojine i da će time prestati obaveza hipotekarnog dužnika. Tu postoji velika opasnost koja može da se pojavi u praksi, a to su prividni ili simulovani ugovori i druga vrsta opasnosti, a to je pojava zelenaških ugovora. Te dve vrste ugovora, kao zabranjene vrste ugovora, reguliše Zakon o obligacionim odnosima, član 66. Takođe, regulišu se i simulovani ili prividni ugovori i zelenaški ugovori, to je član 141. Zakona o obligacionim odnosima. To su situacije gde ugovorne strane prikrivaju neki ugovorni odnos sklapajući neki drugi ugovor. Ovde bi se ostavio prostor i mogućnost da se kupoprodaja ili ugovori pod pritiskom, ili korišćenje teške materijalne situacije dužnika ili njegove lakomislenosti, ili nekog njegovog teškog položaja, objektivno može da iskoristi i da se putem realizacije ovakvih hipoteka stvori ogromna razlika između uzajamnih davanja i da se prikrije enormna korist koju bi hipotekarni poverilac na račun ovakvog načina sticanja svojine mogao da ostvari u praksi. To može da bude vrlo česta pojava u praksi, ne izolovani slučajevi, nego česta pojava, gde bi se prikrivali neki drugi pravni poslovi iza ovakvog načina sticanja svojine. Poslednja načelna primedba se odnosi na evidentiranje, centralnu evidenciju hipoteke. U Evropi postoje dva sistema, francuski sistem transkripcija, negde od polovine 19. veka naovamo, ili sistem personalnih folija, gde su sticaoci stvarnih prava donosili ugovore kod ovlašćenog državnog organa i vršili upis prema imeniku vlasnika ili sticaoca određenih stvarnih prava. Drugi je nemačko-austrijski sistem, koji je uglavnom prihvatila naša zemlja, ili sistem zemljišnih knjiga koji se vodi preko katastra. Znači, zemljišne knjige su vezane za katastar i premer katastra, koji je mnogo precizniji i tačniji. Možda jeste sporiji, ali daje veću pravnu sigurnost. Postojala je još ideja posle Prvog svetskog rata, Geodetskog udruženja, da se vodi jedinstvena evidencija katastra, premera faktičkog stanja na terenu, a i pravnog stanja, ono što zemljišne knjige konstatuju, stvarna prava upisana u zemljišnim knjigama. Da katastar bude taj koji će da vodi i premer i stvarna prava koja su vezana za te nepokretnosti. U principu, to nije loša ideja i šteta je što se nije krenulo u tu reformu još tada, jer bi sada verovatno imali mnogo čistiju situaciju nego danas. S obzirom da postoje različiti sistemi vođenja tih evidencija, ogromna razlika između onoga što je faktičko stanje koje postoji u katastru i onog stanja koje je u zemljišnim knjigama, kao pravno stanje nepokretnosti, imamo čitava naselja, čitave blokove zgrada koje se i dan-danas vode kao voćnjaci, njive u zemljišnim knjigama, a u katastru su ubeležene stambene, poslovne zgrade ili neki drugi privredni objekti. Tu postoji ogromna razlika. Sada treba uskladiti to faktičko stanje sa pravnim stanjem. Ovde je predlagač video da je to jedan ogroman posao –izjednačiti faktičko sa pravnim stanjem, i pribegao je jednoj prečici da bi se izbegli svi ti problemi, formiranjem centralne evidencije koju će voditi Agencija za privredne registre. Znači, novo telo koje je izuzeto iz katastra, ali će morati da koristi podatke iz katastra, i izuzeto je od zemljišnih knjiga koje se vode u sudu, ali opet će morati da sarađuje sa zemljišno-knjižnim sudom, zbog podataka koje oni imaju. To će stvoriti popriličnu konfuziju. (Milan Parivodić, sa mesta: Rešićemo to amandmanima.) SRS je išla u tom pravcu, a vidim da je i kolega Palalić iz DSS isto išao u tom pravcu, da katastar nepokretnosti bude taj koji će voditi celu evidenciju hipoteke. U stvari, trebalo bi da preuzme vođenje i ovih drugih stvarnih prava koja su vezana za nepokretnosti, naravno, vremenom, to ne može sve odjedanput da se sprovede u delo. Sa te strane smo i mi intervenisali našim amandmanom, gde smo tražili brisanje tih članova koji regulišu rad Agencije. Mislimo da je zakon mogao da se pripremi mnogo bolje, jer je materija izuzetno ozbiljna, tiče se u krajnjoj liniji svih nas. Ovde je kolega Krasić izneo podatak da mi spadamo u onu grupu zemalja koja je relativno malo opterećena hipotekarnim dugovima. Ovde će se otvoriti širok prostor za podizanje kredita, za zalaganje svojih nepokretnosti, kako onih vanknjižnih, tako, po Predlogu zakona, i budućih nepokretnosti, znači, objekata u izgradnji. Kako će to funkcionisati, pravo da vam kažem, izražavamo veliku sumnju da će to izaći na dobro. Mislim da bi trebalo usvojiti amandmane SRS, kako bi se poboljšao ovaj tekst i uopšte ova materija, koja je vrlo ozbiljna i proizvodi ozbiljne i pravne, a i faktičke posledice, kako po one koji daju kredite, tako i po one koji uzimaju kredite. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala vama, gospodine Milajiću. Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević, potom narodni poslanik Božidar Koprivica, pa narodni poslanik Sreto Perić. Jedno obaveštenje. O amandmanima će se razgovarati najverovatnije u sredu, jer ćemo danas raditi do završetka sledeće tačke dnevnog reda, a to je izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, a sutra ujutru nastavljamo raspravom u načelu zakona o kontragaranciji. U odnosu na to, da rasporedimo svoje obaveze. Hvala vam. Izvolite, gospođo Dragojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u toku je rasprava o Predlogu zakona o hipoteci. U našem pozitivnom pravu hipoteka, kao založno pravo na nepokretnostima, uređena je Zakonom o osnovama svojinsko-pravnih odnosa iz 1980. godine. Sada važeći propisi ne omogućavaju sveobuhvatni i celishodni sistem hipoteke. Kako je hipoteka jedan od osnovnih mehanizama za obezbeđenje potraživanja, pre svega onih koji su nastali po osnovu zajma, odnosno kredita, neophodno je ovaj pravni institut prilagoditi u skladu sa najnaprednijim uporednim i međunarodnim iskustvima i dati novi pravni okvir kojim će se na celovit način urediti pravni odnosi u vezi zalaganja nepokretnosti. U svom izlaganju osvrnuću se na, po meni, najznačajnija rešenja koja predloženi tekst zakona sadrži. Da bi se izbegle nedoumice u primeni, član 3. određuje veoma široko predmet hipoteke. Od posebnog je značaja da predmet hipoteke može biti i objekat u izgradnji. To će onima koji nemaju nepokretnosti omogućiti obezbeđivanje hipotekarnog kredita, zalaganjem te nepokretnosti radi čije se izgradnje kredit traži, što je značajno za stambene kredite i kredite za izgradnju u privredi. Postoji mogućnost da se hipotekom, radi obezbeđenja istog potraživanja, optereti više nepokretnosti koje pripadaju istom ili različitim vlasnicima. Predlog zakona precizira šta sve obuhvata hipoteka, kao i način zasnivanja hipoteke na predmetu u susvojini ili zajedničkoj svojini. Potraživanje je takođe široko određeno. Svako potraživanje, uključujući i buduće ili uslovno potraživanje, može biti obezbeđeno hipotekom. Hipoteka nastaje upisom u nadležni registar nepokretnosti, na osnovu ugovora iz založne izjave, zakona i sudske odluke. Predlagač zakona je posebnu pažnju posvetio upisu hipoteke na objektu izgradnje. Ugovor o hipoteci i založna izjava, kako u Predlogu zakona stoji, mogu se zaključivati u obliku verodostojne isprave ili izvršne isprave. Određeni su elementi koji takve isprave moraju da sadrže, kao i upis tako nastale hipoteke u registar nepokretnosti. Na osnovu takve hipoteke moguće je, u slučaju da se dug ne plati o dospelosti, brzo vansudsko namirenje, čime se poboljšava položaj poverilaca. Prava i obaveze vlasnika nepokretnosti uređene su tako da omogućavaju nesmetano vršenje prava koje vlasnik ima na predmetu hipoteke, ali samo u granicama u kojima se ne narušava mogućnost namirenja hipotekarnog poverioca iz tog predmeta. Posebnim poglavljem Predlog zakona uređuje pravila namirenja poverioca, istovremeno štiteći dužnika i njegovu imovinu. Hipoteka, kao akcesorno pravo, prestaje ispisom iz Registra na jedan od zakonom propisanih načina, na zahtev dužnika, vlasnika ili poverioca. Jedna od najbitnijih novina je što će se usvajanjem predloženog zakona ustrojiti centralna evidencija hipoteke, koja će omogućiti brzo i centralizovano informisanje o hipotekama, povećati pravnu sigurnost i poverenje investitora. Usvajanje predloženog zakona doprineće i pojavi novih subjekata na tržištu i unaprediti konkurenciju, pre svega na tržištu novca; uvećati aktivnost banaka i drugih finansijskih organizacija; doprineti postepenom smanjenju kamatnih stopa za zajmove i kredite, što će ujedno ubrzati i uvećati kako domaća, tako i strana ulaganja u privredu, prvenstveno u razvoj malih i srednjih preduzeća, koja će ubuduće u mnogim sredinama biti osnova lokalnog ekonomskog razvoja. Na kraju bih još jednom naglasila da hipoteka, ako akcesorno pravo i donošenje zakona o hipoteci ima za svrhu ne opterećenje nepokretnosti, već upravo pospešivanje zaključivanja onih ugovora, ugovora o zajmovima i kreditima, kojima hipoteka i služi kao mehanizam obezbeđenja. Poslanička grupa DSS podržaće predloženi tekst zakona i pozivam sve ostale poslanike da nam se u danu za glasanje pridruže.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, potom narodni poslanik Sreto Perić, pa narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani narodni poslanici, pred nama je zakon o hipoteci, radi se o jednom izuzetno važnom zakonu koji bi trebalo u svakom pravnom sistemu da ima vrlo veliki značaj, a i u našem. Međutim, SRS ima veliki broj primedbi na ovaj zakon, pre svega od definicije. Hipoteka je po svojoj pravnoj definiciji zaloga na nepokretnoj stvari, kući, stanu, zemljištu i ništa više. Kao vid obezbeđenja potraživanja zalaganjem nepokretnosti u hipoteku, založni poverilac – zalogoprimalac stiče pravo u naplati svog potraživanja u odnosu na druge upisom u zemljišne knjige. Dakle, hipoteka ima taj značaj što predstavlja teret na nepokretnosti koja je prati bez obzira u čije ruke je ona otišla. Cilj hipoteke jeste da je garancija naplate – potraživanje iz hipotekarne nepokretnosti za slučaj da dužnik, kada je dospelo ovo potraživanje, ne izmiri obaveze prema hipotekarnom poveriocu. Hipotekom bi trebalo obezbediti garanciju naplate potraživanja poverilaca, u konkretnom slučaju to su pretežno banke, i to na brz i efikasan način, a što predloženi zakon, garantujem, ako ga ovako usvojite, neće obezbediti, jer ima niz manjkavosti, nedorečenosti, pa ako se predloženo rešenje ne promeni, odnosno ne poboljša amandmanima SRS, radiće se zaista o lošem zakonskom projektu. Pre svega, predloženi zakon treba da precizira sam pojam hipoteke principima založnog prava, tj. principima akcesornosti, oficijelnosti i nedeljivosti. Sam pojam hipoteke u Predlogu zakona je neprecizan, neobjektivan i nije u skladu sa principima založnog prava. Zakonom je bilo neophodno precizirati založni objekat, a to je nekretnina, što ovim predlogom zakona nije učinjeno. Pojedini članovi zakona su neprecizni, nedorečeni, naročito u pogledu jezičkih nedorečenosti. Na primer, višestruka hipoteka može da asocira da je na jednoj nepokretnosti dato više hipoteka, a u stvari se radi o zajedničkoj hipoteci. Pojam hipoteke ne samo što nije pravilno definisan rečima"ako dođe do povrede druge obaveze", mislim da je to u članu 2, gospodine ministre, dovodi u zabunu svrhu hipoteke, jer nije definisano koje su to druge obaveze, pa naravno taj stav treba brisati, a srpski radikali misle da treba brisati kompletan član 2. Mnogi pojmovi se nepotrebno ponavljaju pa ih je potrebno brisati. SRS smatra da hipoteka na idealnom delu nije moguća, jer princip nedeljivosti založnog objekta ne dozvoljava da se nepokretnost tretira u nekim delovima, nego samo kao celina, odnosno moguća je hipoteka samo na celoj nepokretnosti. Prava na nepokretnosti i nepokretnost, kao založni objekat,sasvim su različiti pojmovi. I na nepokretnosti u svojini više lica hipoteka se može zasnovati, po mišljenju SRS, a tako bi trebalo da reguliše zakon, samo uz saglasnost suvlasnika. Hipoteka, pored ugovora, založne izjave, na osnovu zakona i sudske odluke, trebalo bi da može da nastane i sudskim poravnanjem, odnosno sporazumom stranaka, što ovim predlogom nije predloženo, jer je Zakon o izvršnom postupku to predvideo, ali to ste morali predvideti i ovim zakonom. Ugovor o hipoteci se zaključuje u pismenoj formi, sa potpisima overenim u sudu, jer je sud jedini nadležan za overu potpisa, kako govori Zakon o prometu nepokretnosti, pa ne postoji drugi zakonom ovlašćeni organ, kako se to nakaradno i nestručno navodi u Predlogu ovog zakona. Hipoteka može pratiti samo sudbinu nepokretne stvari, a ne i onog koji trenutno koristi stvari. SRS smatra da je potrebno preciznije odrediti snagu izvršne isprave, štomogu imati samo ugovor o hipoteci i založna izjava, sačinjena u pismenoj formi i overena u sudu, što zakonom ovde nije precizirano. Pojedina rešenja, predviđena ovim predlogom zakona o hipoteci su nepotrebna. Mislim da je to član 20, gde se radi o ustupanju potraživanja, kao i o preuzimanju duga, jer su to oblasti koje su regulisane Zakonom o obligacionim odnosima. Ukazao bih i na član 31, da je potpuno neprecizan i ne precizira kada je rešenje drugostepenog organa izvršno i da li se protiv konačnog rešenja može voditi upravni spor. Naravno, svi pravnici koji su završili pravni fakultet znaju da se protiv svakog konačnog rešenja može voditi upravni spor, ali onda je to trebalo napisati u ovom zakonu ili da se kaže da je ovo rešenje konačno i da se protiv njega ne može voditi upravni spor. Međutim, SRS smatra da to nije dobro rešenje i da se protiv svakog konačnog rešenja mora dozvoliti vođenje upravnog spora. Na kraju, ima tu nekih reči, ne znam da li su greška ili je neznanje. Recimo, za slučaj stečaja, primetio sam, valjda poverilac ima razlučno pravo, a ne izlučno, kako stoji. Mnogo je nedorečenosti u ovom zakonu i SRS je uložila veliki broj amandmana u nameri da ga popravi. Zato apelujem na vas, poštovani narodni poslanici, da u Danu za glasanje ne prihvatite ovaj zakon, odnosno da uvažite amandmane koje je uložila SRS.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, zatim narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoreći o zakonu o hipoteci, za koji je ministar u uvodnom izlaganju rekao da postoji velika potreba, mi možemo da se složimo i činjenica je da je to tako. Međutim, onda ne stoji ono što su neke kolege narodni poslanici govorili u toku prepodnevnog rada da je u Srbiji med i mleko, ako kroz ovaj zakon, i njegov značaj, kako je ministar rekao, tako se i u obrazloženju zakona vidi, naprosto postoji potreba za ovakvim zakonom, kako bi pravna i fizička lica, odnosno privredni subjekti u Srbiji ubrzanije mogli da pokrenu svoje privredne aktivnosti, a fizička lica da rešavaju neke probleme, kao što su, između ostalog, stambeni problemi. Gospodin Zoran Krasić je detaljno govorio o onome u čemu se SRS sa ovakvim predlogom ne može složiti, pre svega, istakao je da su to principijelni razlozi, a drugi razlozi su čisto tehničke prirode i oni bi trebalo da budu uvaženi. To je oko 20 amandmana koji, kada bi se prihvatili, sigurno bi dali dobru kvalifikaciju ovom zakonu da bude primenljiv i u praksi postigne one efekte koje očekuju građani Srbije i naravno ministar, kao čovek koji je ovlašćen da ovaj zakon brani u ovom visokom domu i da nam ukaže na ono sa čime se u startu ne slažemo. Naša ideja je da se prvo uradi, što je sasvim sigurno i potrebno, evidencija nepokretnosti, kako ne bi imali zabunu oko toga, i onda bi ovaj zakon mogao da da svoje pune efekte i mogao bi da bude u praksi mnogo primenljiviji, nego što je danas situacija. Kaže se da će doći do ubrzanijeg kreditiranja, da će oni koji daju kredite biti obezbeđeniji i sigurniji, da će ih naplatiti, naravno, zajedno sa kamatom, ukoliko postoji obezbeđena hipoteka nad tim i da će država svojom monetarnom i fiskalnom politikom uticati na taj način da te kamate budu što je moguće manje. Verovatno hoće, pokušaće, ali logično, ako znamo da će vladati zakon tržišta, za očekivati je da će kamatna stopa u tom slučaju biti veća, jer će se pojaviti veći broj zainteresovanih korisnika tih kredita i onda će automatski stvoriti prostor za banke, koje budu davale te kredite, da povećaju kamate. U najvećem broju će to biti strane banke, pa se onda opravdano plašimo da će strane banke u velikom broju slučajeva postati i vlasnici, jer mnogi hipotekarni dužnici neće biti u situaciji da blagovremeno plate svoje kredite i vrate ih, pa će onda te strane banke postati vlasnici velikog dela nepokretnosti u Srbiji. Sigurno da će to otvoriti veliki prostor za zaduživanje, a videli ste da je Narodna banka dala preporuku i sugestiju građanima Srbije da i sada pokušaju da kontrolišu potrebu za zaduživanjem. Naime, potreba da se zaduži da bi se preživljavalo postoji i ona je velika, a to sa druge strane – naravno nema ovo mnogo veze sa ministrom koji sedi ovde – ukazuje da Vlada Republike Srbije nije odradila u ovom dosadašnjem periodu ono što je trebalo da napravi, ambijent, da stvori uslove za rad, zapošljavanje i da najveći broj građana Srbije može da živi od svog kvalitetnog i korektnog rada, a ne da to što nije Vlada uspela u protekloj godini i po, dve godine, da pokušamo da građanima Srbije omogućimo bolji život kroz zaduživanje. To zaduživanje jednog dana mora da se vrati, a onda ćemo doći u situaciju da nam nacija bude prezadužena i da nećemo u tome uspeti. Videli ste da je principijelne prirode neslaganje sa ovim predlogom zakona, a i ministar je u uvodnom izlaganju rekao da je imao tu dilemu, pa se onda konsultovao i imao svoje bogato iskustvo iz tog dela. Konsultovao se sa nekim stručnjacima i ekspertima i onda je odlučio da u ovaj predlog zakona uvrsti mogućnost stavljanja hipoteke na neizgrađene objekte, odnosno nepokretne stvari. Mi se ne slažemo u tom delu, jer praktično dajemo nešto što možda neće biti nikada ni izgrađeno, neće biti mogućnosti da se to završi i ne možemo uzimati i zaduživati nešto što praktično možda neće postojati. Koliko će takvih slučajeva biti u praksi, naravno, vreme će pokazati, ali treba imati na umu da i to može da se desi. Konkretne primedbe na pojedine članove ovog zakona iznosićemo kada budemo govorili o amandmanima, a sada ću ukratko da se osvrnem na član 17. stav 4. Predloga zakona, gde se kaže da poverilac ima pravo da pristupi nepokretnosti, uključujući ulazak u nepokretnost bez obzira ko se u njoj nalazi i tako dalje, da ne čitam sada do kraja ovaj stav. Ali, u ovom stavu nije obrazloženo, odnosno nije precizno utvrđeno, pod kojim uslovima neko ko je poverilac ima pravo ulaska u te nepokretne prostorije, a zna se da je i stan nepokretnost i da može da se stavi hipoteka na stan. Onda može doći do zloupotrebe u praksi da bi se to izbeglo. Trebalo je ovo ograničiti i pod određenim uslovima predvideti da vlasnik, odnosno poverilac, može izvršiti ulazak u određene prostorije, kao što su stanovi i druge nepokretnosti.
Narodni poslanik Petar Jojić, a vi ćete posle pauze.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona je u suprotnosti sa Zakonom o izvršnom postupku i sa Zakonom o obligacionim odnosima. Zašto? Imate u Predlogu zakona odredbe koje daju ovlašćenja hipotekarnom poveriocu da preduzima određene mere za naplatu svog potraživanja, koje nisu regulisane osnovnim Zakonom o izvršnom postupku, pa i Zakonom o obligacionim odnosima. Što se tiče načina zabeležbe, SRS ima velike primedbe, iz razloga što je poznato da nemamo uređeno zemljišno-knjižno stanje na nepokretnostima, pogotovo nemamo uređeno stanje u delovima Republike, osim gde postoje zemljišne knjige. U drugim delovima Republike imamo tzv. tapijski sistem. Evidencija nepokretnosti nije uređena. Kada je u pitanju novoizgrađena stambena jedinica ili objekat koji je u izgradnji, u Predlogu zakona nije naznačeno u kom stepenu izgrađeni objekat treba da bude da bi se hipoteka uspostavila. Postupak po pitanju zabeležbe, po pitanju prodaje, nije dobro regulisao primenu zakona. U praksi ćemo imati velike probleme. Zašto? Imaćemo problema zbog toga što je u pitanju Predlog zakona koji u prvi plan stavlja u povoljniji položaj poverilački lobi. Poverilački lobi će iskoristiti nevolje našeg naroda i veoma tešku situaciju građana, pogotovo kada je u pitanju izgradnja stanova i kuća. To je suština, što će se bankari ovde bogatiti, a sirotinja će biti prinuđena čak u bescenje da prodaje svoju nepokretnost. Krediti će prelaziti sa jednog dužnika na drugog, kao pravnog sledbenika, i tako ćemo imati situaciju, kao što smo imali do 2000. godine, dok nismo promenili Zakon o izvršnom postupku, u kom periodu je bio u izuzetno povoljnom položaju dužnički lobi. Sada je obratno. Sada imamo drugu krajnost, gde se po svaku cenu poverioci štite. Tu će doći do zelenaške kamate, tu će olako ljudi shvatiti kako je Republika Srbija donošenjem ovog zakona odlučila da pomogne građanima da na lak način mogu da dođu do stanova i do svojih kuća. Međutim, doći ćemo u situaciju da će građani, verujući državi i poveriocima – vidite dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, izbrojte banke u Beogradu, videćete da niču ko pečurke na svakom ćošku, nemamo nijedno preduzeće koje se bavi proizvodnjom i tu je problem, banke će ovde profitirati – biti suočeni sa velikim problemima. Nemamo uređeno zemljišno-knjižno stanje, katastarsko stanje, nemamo uređenu evidenciju etažnog vlasništva, a etažno vlasništvo je ogromno u Republici Srbiji. Imate zemljišnu knjigu u Beogradu i u Vojvodini, ali nemate u Užicu, Kraljevu i tako dalje. Dakle, nema evidencije. Predlog ovog zakona morao je predvideti mogućnost da se naplata putem hipoteke, odnosno hipotekarni poverioci, mogu naplaćivati, ali u kom postupku. Ovakav postupak, kakav je predviđen ovim predlogom zakona, veoma je rizičan. Što se udaljimo od Ustava i osnovnih zakona, sve je nesigurno za naše građane. Šta to znači? Ako ne date mogućnost dužniku da pred sudom dokaže da li je hipoteka izvršena potpuno ili delimično, da li je predmet hipoteke prodat ili procenjen po tržišnoj vrednosti, ili odoka od strane nekog sudskog veštaka, bez suda i sudske odluke, sve je nesigurno. Moćnici imaju svoje banke ili poverioci koji budu u prilici da uspostavljaju hipoteku na različite načine, da daju novac za izgradnju objekata, bilo stanova, kuća, određenih investicionih objekata preduzećima i tako dalje, biće komplikovano, složeno, nesigurno i veoma nepouzdano. Srpski radikali nikako ne bi doneli ovakav predlog zakona, dobra je namera, ne kažem, ali treba doneti dobar zakon o hipoteci koji će obuhvatiti hipoteku i koji će podjednako garantovati prava dužnika, a istovremeno i poverilaca. Poverioci će biti, rekao sam prethodno, prevashodno banke koje će dati kredite, to je u pretežnom delu ono što shvatam. Međutim, po svaku cenu bankama davati veća prava i njima stvarati mogućnosti i pogodovati kroz zakon, a ići na štetu dužnika, nije pravično. Pravično je da obe strane budu u ravnopravnom položaju, da država garantuje ostvarivanje prava poveriocu, a istovremeno i dužniku,da se može u postupku hipoteke zabeležiti njegova obaveza, da predmet hipoteke bude tržišno procenjen, a ne otprilike. Ovo nije dobro. Ako ostavite malu mogućnost u zakonu, oni dole na terenu će je primeniti i te kako, jedva će dočekati da im ostavite samo promil, i to je takozvana zakonska šupljina. Smatramo da je dobro doneti zakon o hipoteci, jer ga je imala i stara Jugoslavija, Srbija, mislimo da je on nužan, ali istovremeno smatramo da ga treba doneti kao dobar zakon. Vidite, imamo inflaciju zakona, inflaciju propisa, i sada se postavlja pitanje – da li je pre 5. oktobra Srbija, odnosno SRJ, imala usklađena prava i svoje zakone sa evropskim zemljama i zemljama Evropske unije? Jeste. Mogu vam reći, od tridesete godine pa do 2000. godine, 12,5 hiljada propisa i zakona bilo je usklađeno sa evropskim standardima i sa evropskim uporednim pravom. Imamo inflaciju zakona, tu je i problem. Niste bili, gospodine ministre, na izlaganjima prethodnih zakona, koji su se odnosili na socijalnu zaštitu. Možete misliti, verujem da se i vi nećete složiti sa tim, a mi radikali pogotovo ne možemo da shvatimo da je to moguće, da se u jednom mesecu donese zakon o zdravstvenoj zaštiti, o penzijama, penzijskom osiguranju, a da se sada u istom mesecu traži njegova izmena i dopuna. Zašto? Nisu vremenske distance bile tolike da je bilo nužno donositi izmene i dopune zbog nepredvidivih okolnosti. Ne bih mogao reći da su nepredvidive okolnosti, da je ministar finansija zaboravio ili nije bio obavešten da će biti mogućnosti u budžetu, da se penzije penzionerima moraju isplaćivati, onaj dug koji im država duguje u ovom mesecu ili iduće godine. Za mesec dana tražiti izmenu i dopunu, ne valja. Zato mi iz SRS smatramo, treba donositi zakone, ali takve zakone da budu primenjivi i dugotrajni. Dame i gospodo, koristim priliku, neka mi ne zameri predsednik Skupštine, obaveštavam građane Bačke Palanke, Vojvodine i cele Srbije, da će danas u 16,00 časova biti održan veliki narodni miting u Bačkoj Palanci. Obaveštavam građane, neka dođu, srpski radikali se pripremaju za izbore u nedelju, pa neka nam bude dozvoljeno i da nam date za pravo da pozovemo sve birače, jer očekujemo apsolutnu pobedu, zaslužuju to građani Bačke Palanke. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću, neću vam zameriti, naprotiv, svako koristi sredstva koja su mu na raspolaganju, ljudi se snalaze, sve je u redu. Pauza je sat vremena, do 15,00 časova, a onda nastavljamo sa radom. Reč će imati narodni poslanik Zoran Antić, a potom narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Nataša Jovanović. Još jedno obaveštenje za poslanike koji prate preko interne televizije i za prisutne, sednica Odbora za privatizaciju će biti održana danas u 14,00 časova, u plavom salonu. Hvala vam. [[Posle pauze – 15,05.]] Poštovane dame i gospodo, nastavljamo sa radom posle pauze. Kao što smo najavili, prvo reč ima narodni poslanik Zoran Antić, potom narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Antiću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o hipoteci, zakon koji se nekim čudom našao na ovom skupštinskom zasedanju, jer na osnovu onoga što smo pre par nedelja imali priliku od ministra Mlađana Dinkića da čujemo, kada je u pitanju ekonomska politika Vlade, ovaj zakon nije trebalo da se nađe na današnjem zasedanju, jer on podstiče ličnu potrošnju. U svakom slučaju, on onemogućava cilj Vlade da se smanji inflacija koja je predviđena za narednu godinu u iznosu od 9%, u šta niko ne veruje u ovoj zemlji. Ipak, u svakom slučaju, očekivali smo da Vlada ima doslednu ekonomsku politiku, da bar delimično ima viziju kuda vodi ovu zemlju i kako će građani Srbije živeti u narednoj godini. Očigledno, kroz ovaj zakon koji je, na neki način, sličan Zakonu o lizingu, možemo da vidimo šta će on da donese za građane Srbije. Zakon o lizingu, u iznosu duga koji uzimaju građani Srbije, samo nekih 10-15% ide u investicije, a sve ostalo ide na ličnu potrošnju, pre svega na automobile, pa će i ovaj zakon značiti da će građani Srbije svoje stanove zalagati, podizati kredite koji će isto tako kroz ličnu potrošnju podsticati inflaciju i stvoriti veliki problem kompletnoj privredi Srbije. Što se tiče obrazloženja ovog zakona, čini mi se da se ono ponavlja iz zakona u zakon, kada su u pitanju zakoni iz oblasti bankarskog sektora, pre svega, obećava se ulaganje, strane i domaće investicije. U ovom slučaju se čak obećava i niža cena novca na našem tržištu. Očigledno je, bez obzira na sve mere koje je Vlada preduzela u prethodnom periodu, da do toga nije došlo, a neće doći ni ovaj put, jer je tražnja za kreditima ono osnovno što određuje kamate na bankarskom tržištu. Činjenica je da je Vlada ukinula čekove pre nekih godinu dana, da su građani ostali bez mogućnosti da se, na neki način, beskamatno zadužuju i da su primorani da danas od banaka uzimaju kredite po jako nepovoljnim uslovima. U svakom slučaju, s obzirom na jako lošu ekonomsku politiku, zavisno od tih kredita, i ubuduće će potražnja za kreditima biti izuzetno velika. Dok god ne regulišemo tržište rada, dok god imamo ovako veliku disproporciju između ponude i potražnje, kada je u pitanju tržište rada, dok god imamo ovako nizak privredni rast, malu privrednu aktivnost, nema razloga da očekujemo bilo šta dobro. Kada su u pitanju krediti, kamate će biti velike, bez obzira na ovaj zakon. Ovaj zakon sasvim sigurno od toga neće ništa promeniti. Potpuno bih se složio sa mojim kolegama da u ovom zakonu ima dosta nelogičnosti, nekih rešenja i instituta koji su neprimereni, koji bitno favorizuju prava poverilaca, a zanemaruju prava dužnika. Što se tiče hipoteke na neizgrađene objekte, ona je unesena u zakon, pretpostavljam, da bi se prikrili svi nedostaci ovog zakona, da bi se marketinški eksploatisao taj institut, u nadi da građani Srbije neće prepoznati sve one nelogičnosti i sva ona loša rešenja koja ovaj zakon nudi. Sasvim je sigurno da neizgrađeni objekat nije u potpunosti definisan i, kao takav, teško može biti predmet hipoteke. Sve ono što su o katastru i zemljišnim knjigama govorili moji prethodnici, mislim da je potpuno jasno. Ovaj institut je očigledno neizvodljiv, a s obzirom na siromaštvo koje vlada u Srbiji, zahvaljujući politici ove vlade, nema ni razloga da banke ulaze u tako rizične poslove, kada na stotine hiljada građana danas ostaje bez posla i kada je u situaciji da ne zna kako će da preživi naredni mesec. Banke će se, sasvim sigurno, odlučivati za one vidove kredita koji su znatno manje rizični, znači, tamo gde već postoje objekti – ići će se eventualno na te hipoteke. Kada govorimo o ovom odnosu dužnika i poverilaca, mislim da nijedan do sada donesen zakon u ovoj skupštini nije ovoliko ponizio, odnosno stavio u situaciju dužnike da su u rukama poverilaca, da u potpunosti zavise od poverilaca, a od samog starta se nalaze u jako teškoj situaciji, jer je obično iznos kredita i hipoteke koja se stavlja, na osnovu tog kredita na nepokretnost, dva do tri puta, što je sasvim neprimereno. To najbolje pokazuje kolika je potražnja za finansijskim sredstvima u našoj zemlji i kolika je ta disproporcija između ponude i potražnje novca. Definitivno nije izgrađeno tržište nekretnina. Što se tiče tržišta hipoteka, verovatno će ovim zakonom ono zaživeti i biće prilike da se u nekom narednom periodu razvije. Ali, činjenica je da nemamo razvijeno tržište nekretnina. Imamo činjenicu da ni cene stanova, kuća, objekata, nisu realno definisane. Naročito je veliki problem sa cenom zemlje. Izuzetno je niska cena zemlje. Mislim da je osnovni razlog za donošenje ovog zakona baš u želji da se što pre po niskim cenama otkupi zemljište i stanovi građana, jer ova loša politika Vlade najviše pogoduje manipulativnom kapitalu i eventualnim špekulantima, zelenaštvu u Srbiji, koje se sve više širi kroz pojedina zakonska rešenja. Veliko je obećanje predlagača i Vlade, kada je u pitanju ovaj zakon, u odnosu na preduzetništvo, na mala i srednja preduzeća. To se u potpunosti ne uklapa u politiku SRS. Želja SRS je da se privredi pomogne kroz što jeftinije kredite. To je jedini način da dobijemo jeftiniji proizvod, proizvod sa kojim možemo na inostrano tržište, što je jedini spas za našu privredu, kao i forsiranje kredita kroz Fond za razvoj. Nažalost, ova vlada ima drugačije mišljenje. Ovi hipotekarni krediti koji se nude u svakom slučaju su znatno skuplji. Plašim se da će za veliki broj malih i srednjih preduzeća to biti njihov kraj, jer pod ovakvim uslovima, kakve propisuje zakon, neće biti šanse da mala i srednja preduzeća na vreme i u nekom razumnom roku vrate svoje obaveze. Bilo bi potrebno istaći još par instituta. Istina, nisam pravnik, ali mi je potpuno nelogično da se sa potraživanjem može nastaviti i posle zastarelosti roka potraživanja. Taj institut nisam potpuno razumeo. To pokazuje na najbolji način da su se favorizovali poveriocu, ukoliko su ušli u međusobni ugovorni odnos, u svakom slučaju, institucija koja daje kredit morala je da zna na koji objekat i na koju imovinu je dat taj kredit. Kažem, on je obično višestruko manji od vrednosti same imovine. Nema razloga da se dodatno obezbeđuje i ostalom imovinom dužnika. Mislim da su to ona dva instituta koja na najbolji način pokazuju da ovaj zakon nije urađen i izbalansiran s pravima dužnika i poverilaca. Što se ove oblasti tiče, bitno je da Vlada preduzme ozbiljnije napore kada je dalja legalizacija objekata u pitanju, jer znate da smo s tim započeli. Ali, veliki broj objekata još uvek nije legalizovan. Potrebno je uraditi mnogo ozbiljniju analizu i prepoznati razloge zbog čega nije došlo do te legalizacije i da bi ovaj zakon, u suštini, mogao da zaživi u nekom narednom periodu. Žao mi je što na kraju moram da kažem, čini mi se da ovaj zakon u suštini reguliše otimačinu stanova i kuća građana Srbije. On može da bude jedino u korist banaka i manipulativnog kapitala, nikako u korist građana Srbije, jer su građani Srbije lošom ekonomskom politikom dovedeni u situaciju da žive od danas do sutra. Sam zakon, u stvari, predstavlja možda vrhunac beščašća ove vlade. Umesto da je Vlada nastojala da popravi socijalni i ekonomski položaj građana i da im omogući da pristojno žive od svog rada i od svojih plata, ona ih gura u situaciju da prodaju svoje stanove i tako ostanu bez onog što im je jedino ostalo vredno od imovine koju nisu izgubili u prethodnom periodu, od kada se sprovodi ovakva politika. U svakom slučaju, SRS neće glasati za ovaj predlog zakona. Zalažemo se da se donese zakon o hipoteci koji bi bio znatno realniji, primereniji našoj situaciji, interesima građana Srbije, srpskog preduzetništva, a to, u svakom slučaju, nije ovaj zakon. Hvala na strpljenju.
Hvala vama, gospodine Antiću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, potom narodni poslanik Nemanja Šarović, pa narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo, Predlog zakona o hipoteci o kom danas ovde govorimo niti je nešto epohalno, niti je revolucionarno, kako pokušava u javnosti da se predstavi i kako je to ministar Parivodić, doduše ne za ovom govornicom, nego mnogo više ovih dana u medijima, pokušavao da predstavi građanima Srbije. Ovde je ipak uvažio i ovaj parlament i očigledno zna da su poslanici, koji će govoriti o ovom, njegove kolege po struci i da mogu i da hoće argumentima da govore, pa je ministar i sam stavio do znanja da je svestan da ovo nije, kako je rekao, perfektan zakon. Naravno, mislim da nije ni blizu perfektnog. Zašto sam rekla da ovo nije ni epohalno ni revolucionarno? Tačno je, neko od kolega je rekao da do sada nismo imali u našem pravnom sistemu zakon o hipoteci. To je tačno. To ne znači da nije bilo pravnog osnova za upis hipoteka na nepokretnosti. Toga je bilo, toga ima i to se i danas u Srbiji radi, i godinama unazad se radilo. Postoje problemi zašto to nije efikasno, zašto na svaku nepokretnost ne može da se upiše hipoteka, a to jeste tema o kojoj govore srpski radikali, o kojoj ću i ja da govorim i koja je svakako opterećenje i Vladi Republike Srbije i vama, gospodine Parivodiću, u to verujem. Ovo je moglo da se reši na potpuno drugačiji način. Založno pravo, odnosno založni objekat jeste uknjižena nepokretnost. Malopre ste gospodinu Krasiću rekli da ne mislite ovako, kada je on rekao da je to tako. Tvrdim vam da jeste. Tu leži problem upisa hipoteke. Mi imamo zemljišno-knjižna odeljenja sudova i katastar nepokretnosti, i to su kuće i ustanove u kojima se vode javne knjige u kojima se upisuju i knjiže objekti na koje može da se upiše hipoteka. Problem koji postoji u Srbiji, i mislim da to svi znaju, bar većina, a pogotovo građani koji se susreću sa tim, jeste da je danas u Srbiji otprilike 60% nepokretnosti neuknjiženo. Mislim da imate taj podatak, ministre, i to jeste tačno. Zašto je to tako? Ne treba nam za uknjižbu svih izgrađenih objekata, uz građevinsku dozvolu, ni nov zakon, ni neka nova ustanova, treba da se postigne efikasnost rada opštinskih sudova, zemljišno-knjižnih odeljenja tih sudova. Treba nam, verovatno, i više sudija koji će da rade taj posao i govorićemo posle ovoga i o sudovima, i biće prilika da i vašem kolegi, ministru Stojkoviću, to kažem, da se ne vodite idejom Mlađana Dinkića, vašeg kolege ministra, čija je kompletna ideja, kada je u pitanju Srbija–što više otkaza, što više smanjenja radnih mesta. To u nekim ustanovama nije moguće, konkretno, nije moguće u zemljišno-knjižnim odeljenjima sudova, ukoliko hoćemo da sva imovina u neko dogledno vreme bude uknjižena. Svi mi koji smo nekad bili u tom poslu, koji smo zainteresovani i koji smo i sada u tom poslu, znamo da više nema tehničkih smetnji za uknjižbu objekata koji su izgrađeni uz građevinsku dozvolu, zato što su više puta izvršena avionska snimanja. Potrebno je da se u katastarskim operatima to stanje ucrta, pa ako treba, da se tamo zaposli još ljudi i da se maksimalno angažuju oni koji već rade. Da se na određeno vreme, ako nema potrebe – na neodređeno, zaposli jedan broj geometara, koji će to da unesu u katastarske operate, da bi mogao da se uradi prijavni list i da bi se taj prijavni list dostavio zemljišno-knjižnom odeljenju suda. I vi, kao bivši advokat, znate da je takva procedura. Znači, da se na osnovu tog prijavnog lista vrši uknjižba. Ničeg spornog nema kada su u pitanju objekti koji su građeni sa građevinskom dozvolom. Naravno, dovršeni, slažem se, jer ako je građeno uz građevinsku dozvolu, mora da dobije, to sam ispustila, upotrebnu dozvolu da bi mogao ove druge poslove da radi. Sledeći problem su objekti koji su izgrađeni bez građevinske dozvole i koji se u narodu zovu nelegalni. Ne mislim da su nelegalni, ako je neko svojim parama izgradio objekat, a nije mogao od nadležnog opštinskog organa da dobije urbanističke uslove i građevinsku dozvolu na svojoj parceli, zato što je neko propustio 10, 20, 30 ili 50 godina unazad da radi regulacione planove. To građani ne smeju da trpe. To za srpske radikale nisu nelegalni objekti, već objekti izgrađeni bez građevinske dozvole. Zakon o planiranju i izgradnji je to rešio na vrlo nesrećan način. Kada smo o tom zakonu govorili, mi, srpski radikali, upozoravali smo tada ministra Šumarca da predlaže i da će tadašnja skupštinska većina usvojiti neprimenjiv zakon. To se desilo i imamo taj zakon. Imali smo onu najezdu –navali narode, plaćaj taksu, prijavi sve objekte koji su izgrađeni bez građevinske dozvole. To stoji u opštinskim pisarnicama, nema uslova da se po tom zakonu ti objekti legalizuju, iako bi trebalo, valjda je cilj bio da svi ti objekti dobiju građevinske dozvole. Dakle, to je druga vrsta problema. U februaru će biti dve godine kako smo podneli zahtev za stavljanje van snage tog veoma lošeg i neprimenjivog Zakona o planiranju i izgradnji. Taj zakon do danas nije došao na dnevni red. Nije ovo uvod, nego nešto što je vezano, bez čega ne može da se govori o ovom zakonu o hipoteci. Sve ovo sam ispričala da bih objasnila, pre svega građanima Srbije, da nije toliko neophodno da se navrat-nanos donosi zakon o hipoteci i da on uz to ne bude dobar, zato što treba na brzinu da se donese. Ovaj zakon, zapamtite ministre Parivodiću, pitaću i vas jednog dana da se setite da sam vam tvrdila, i da smo mi srpski radikali tvrdili, da donosite neprimenjiv zakon o hipoteci. Ovako koncipiran i ovako neprecizan zakon neće postići svoj cilj. Pretpostavljam da je vaša namera, namera Vlade, bila da se donese zakon koji će stvoriti šire mogućnosti, više uslova za upisivanje hipoteka na nepokretnosti zbog dobijanja stambenih kredita. Mislim da je to bio cilj Vlade. Nemamo ništa protiv toga da se otvori mogućnost za dobijanje stambenih kredita u što većem broju, zapravo, u neograničenom broju. Mi ovde vidimo drugi problem. Prvo, mislimo da Vlada mora da se izbori za jeftinije stambene kredite. Drugo, Vlada u pregovorima sa bankama koje su danas na tržištu u Srbiji mora da napravi fleksibilniji odnos. Imamo i ovu agenciju, korporaciju, koja je garant građanima za sve kredite koje će da uzmu od neke banke. Dakle, tu treba da bude suština i srž delovanja Vlade, jer smo valjda zbog toga donosili nekad neke zakone i ministri, koji su predstavljali te zakone, tvrdili su nam: samo ovaj zakon i evo kredita. Možda ćete i vi posle mene da izađete i da kažete: samo ovaj zakon i evo kredita. Mi srpski radikali tvrdimo da to nije tako, zato što to nije tako jednostavno. Ne sumnjamo u vašu dobru nameru, ali je moralo na malo drugačiji način da se ovo reguliše. Imamo 32 amandmana na ovaj zakon. Naravno da ćemo kao kolege pravnici da ukrstimo argumente kada budemo govorili o zakonu u pojedinostima. Sada ću, koliko mi vreme dozvoljava, samo da napomenem neke najkarakterističnije stvari o kojima možete da razmišljate kada budete na odboru učestvovali u radu po amandmanima. Možda vam nešto od ovoga bude prihvatljivo, a bilo bi dobro da bude, pa da neki od amandmana i prihvatite, da bar koliko-toliko popravite ovaj tekst zakona. Gospodine Parivodiću, neprihvatljivo je da se ovim zakonom dozvoljava, recimo, upis hipoteke na idealnom delu nepokretnosti. Ako ste idealni suvlasnik na nekom objektu i ako hoćete da menjate prozore, morate da tražite saglasnost onog drugog idealnog suvlasnika, trećeg ili petog, zavisi koliko ih ima, a kod upisa hipoteke takva saglasnost vam ne treba. To ne može. Jednostavno, to nije moguće. Predvideli ste za ugovore o kreditu, kažete "overu potpisa mogu da vrše sudovi ili drugi nadležni organi". Ministre Parivodiću, nema drugog nadležnog organa. Ne možete kao prorok da dajete predloge zakona. Znamo na šta ste mislili, mislili ste na notare. To je nešto što će možda da bude. U ovom momentu imamo samo nadležne sudove za overu ovih potpisa i samo to može da stoji u zakonu. Nešto što će biti ubuduće, da li će biti, ne može biti predmet ovog zakona, niti bilo kojeg drugog zakona. Hipoteka na građevinsku dozvolu – ministre, morate se složiti da to jednostavno nije moguće. Građevinska dozvola nije imovinsko, već lično pravo. Piše: "Na objekat u izgradnji". Šta to znači? Da li to znači čak i na objekat u izgradnji bez građevinske dozvole? Nije sa građevinskom dozvolom, nije bez građevinske dozvole. U svakom slučaju, čini mi se da je to regulisano članom 38. Imamo i tu amandman. Govorićemo više o tome kada budemo na tom amandmanu. Sada vam samo govorim, nabacujem ono što je najkarakterističnije, što nikako ne može da bude Predlog ovog zakona. Dalje, hipoteka mora da prati sudbinu nepokretne stvari. Ovim zakonom ste uključili i zakupce i trenutne držaoce. Jednostavno, nema nikakve pravne sigurnosti, nema pravne sigurnosti ni u onom delu gde nije predviđeno vođenje sudskog postupka. To je neprihvatljivo. Pravna zaštita za vlasnika nepokretnosti mora da postoji. Vi, kao Vlada, mi, kao Narodna skupština, pre svega i više od svega moramo da vodimo računa o svojim građanima. Banka neka se zaštiti, nemamo ništa protiv, mora da se zaštiti, ali ne smete da donosite zakon koji, faktički, štiti samo poverioce, odnosno samo banke. Dobro znamo, i svi građani Srbije znaju, koje su to banke danas aktuelne u Srbiji i koje su banke na tržištu Srbije. Kada mi iz SRS kažemo da sumnjamo u pojedine ministre, konkretno – u ministra Dinkića, kada je u pitanju bankarski sistem, kad dobijemo ovakav zakon, to samo potvrđuje da su naše sumnje opravdane. Reći ću vam i konkretan primer zašto. Dinkić nije objasnio javnosti Srbije zašto skoro nije dozvolio velikoj ruskoj banci da uđe u Srbiju pod veoma povoljnim uslovima, kroz kupovinu Kulske banke. Naravno, to nije prihvatio zato što već ima ovde svoje banke i šta će mu ruska banka u Srbiji. Dakle, ovo sam spomenula samo da bih potvrdila i da bih ubedila i narodne poslanike i javnost Srbije da smo u pravu kada tvrdimo da je ovaj zakon o hipoteci, ovakav kakav je, zakon za poverioce, odnosno zakon za strane banke koje postoje u Srbiji. Pošto mi, srpski radikali, volimo da javnosti i građanima Srbije objasnimo nešto što može sutra da im bude problem, ovako na najprihvatljiviji način, razumljiv svakom, sada ću da objasnim šta ovaj zakon, u suštini, može da znači, odnosno šta može da se desi i kako će građani Srbije gubiti svoje nepokretnosti. Upozoravamo građane Srbije da vode računa, da će sa ovakvim zakonom o hipoteci, koji će sigurno, kada bude donet, biti toliko hvaljen u medijima, da će građani da pohrle da uzimaju kredite, vrlo lako ostajati bez svoje imovine, kada na nju upišu hipoteku. Evo najbanalnijeg primera koji može svako da razume. Ako recimo vi, ministre, imate trosoban stan i garsonjeru i uzmete kredit da biste taj trosoban stan adaptirali, proširili, vi upisujete hipoteku na garsonjeru. Poverilac zna da imate trosoban stan i ako dođe do toga da mora da naplati svoj dug, neće mu pasti na pamet da prodaje vašu garsonjeru na koju ste upisali hipoteku, jer može da bira po vašem zakonu, pa će lepo da proda vaš trosoban stan, da namiri dugove. To jeste tako i opet kažem, kada budemo govorili o amandmanu, govorićemo konkretno i o tome. Inače, ovaj zakon ima mnogo odredbi koje su u koliziji unutar samog zakona i kroz amandmane smo vam skrenuli pažnju. Sa članom 13. vam je u koliziji bar pet drugih članova ovog zakona. Dalje, ceo zakon je u koliziji sa Zakonom o obligacionim odnosima, sa Zakonom o premeru i katastru nepokretnosti, o planiranju i izgradnji, zemljišnoj knjizi, izvršnom postupku i, na kraju, ovo što ste predvideli, centralnu evidenciju u Agenciji za privredne registre, centralnu evidenciju hipoteka, to je nešto što ne može da opstane u našem pravnom sistemu. Mi imamo ustrojene zemljišne knjige, ustrojen katastar nepokretnosti i pitam vas, na koji način će se regulisati? Šta ćete uraditi sa zbirkama isprava iz zemljišno-knjižnih sudova, šta ćete uraditi sa katastarskim operatima? Da li ćete sve to da prebacite u ovu agenciju, šta će onda da rade katastri, zemljišni sudovi, šta će se desiti sa već upisanim hipotekama, koja dokumentacija će morati da se prenosi i da li je to moguće fizički i organizaciono. Tvrdim vam da nije. Ovaj posao zaista dobro znam, desetinu godina sam radila u imovinsko-pravnom odeljenju u opštini Zemun i zaista mi je ovaj posao i ova materija veoma bliska. Tvrdim vam, ministre, da ovo jednostavno nije moguće. Šta će se desiti? Vrlo brzo ćete ustanoviti da ni u Agenciji ova centralna evidencija ne funkcioniše, da nije uspostavljena. Onda ćete predložiti izmene i dopune zakona, pa ćete umesto Agencije organizovati upravu, pa neće ići ni u upravi, pa ćete onda komisiju i kako će već sve da se zove. Dakle, nije suština u tome. Suština je u tome da treba da se pod hitno menja Zakon o planiranju i izgradnji, da se pojača sud i insistira na efikasnosti odeljenja za zemljišno-knjižne sudove, knjižna odeljenja sudova; da se pojača i traži efikasnost rada katastara za nepokretnosti; da se Vlada pobrine o malo boljim uslovima za kreditiranje stambene izgradnje i kupovine stanova. Naravno, ne očekujemo da to može ova vlada, moći će sledeća, zato što će to biti vlada SRS. Koristim priliku, evo 15,40 je časova, da pozovem građane Bačke Palanke, koji još nisu otišli do trga u svom gradu, da SRS u 16,00 časova drži veliki predizborni miting. Pozivam građane da dođu i podrže kandidate, koji će u nedelju biti na izborima, da sebi obezbede vlast bez korupcije. Za početak u Bačkoj Palanci, a vrlo brzo i u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a potom narodni poslanik Nataša Jovanović.
Najpre moram da dopunim gospođu Radeta, da kažem da će se na mitingu u Bačkoj Palanci, pored kandidata za opštinske odbornike, obratiti i deo rukovodstva SRS, pre svega Tomislav Nikolić. Što se tiče ovog zakona o hipoteci, ovo je još jedan dobar primer i dobra šansa da građani Republike Srbije vide kako se prave zakoni kada treba nešto dobro da donesu građanima. Imali smo veoma dobar primer oko penzija, onda odlažete primenu nekih zakona praktično unedogled, odnosno do kraja 2010. godine. Prvu isplatu odlažete za 2007. godinu, iako vam je jasno da ni 2006. godine nećete biti na vlasti, ali kada treba da pogodujete određenim interesnim grupama, kao što su to strane banke koje ste velikodušno pustili u Srbiju, nakon što ste uspešne srpske banke, koje smo imali do tada, uništili, pokazuje i ovaj zakon. Ne znam o kom ste to dužničkom lobiju pričali, meni to zaista nije jasno, koji to dužnički lobi u Srbiji funkcioniše, da li ste mislili na penzionere kojima dugujete penzije. Oni vam duguju za struju i druge račune, ili ste mislili eventualno na sve one građane koje ste pred 5. oktobar nagovarali da ne plaćaju račune za struju, infostan i sve ostalo i onda ih nakon izbora, sa pozicija vlasti, kada ste okrenuli ćurak naopako, tužili za kamate i sve ostalo. Jasno je da je ovaj zakon o hipoteci pisan po meri poverilaca i to prevashodno banaka. Znate da je narod u Srbiji nakon 5. oktobra, obmanut vašim obećanjima o lakom i dobrom životu u budućnosti, a željan raznih stvari, pohrlio da uzima kredite; da su ti krediti bili pod izuzetno lošim uslovima, pogotovo na početku, jer ste tek nedavno ustanovili obavezu da se, kada neko uzima kredit, na jasan i nedvosmislen način stavi do znanja koja je efektivna kamatna stopa. Uglavnom ste kroz nominalne kamatne stope prikazivali da su krediti povoljniji nego što jesu, pa kažete da je sedam posto kamatna stopa, ali opteretite kredit raznim drugim troškovima, pa efektivna stopa bude duplo veća nego što je ona koju u brošurama banke prikazuju građanima. Zbog svega toga, u mnogo slučajeva ljudi nisu u stanju da vraćaju te kredite koje su uzeli. Dakle, građani nisu u stanju da vraćaju kredite i banke već uveliko naplaćuju hipoteke, građani ostaju bez stanova, kuća, bez imovine koju su u prethodnim decenijama sticali. Naravno da nisu ni mogli da pomisle, u trenutku uzimanja kredita kako će se to odvijati, ali ovaj zakon će poslužiti da se još malo olakša proces pljačkanja tih građana, prodaje i oduzimanja nepokretnosti koje zalažu prilikom dobijanja kredita. SRS ima dosta primedbi na ovaj zakon, kao i na definicije koje su u zakonu date. Dosta je nepreciznosti, kao uostalom i u drugim vašim zakonima i ovde se može primetiti da neki pojmovi koje je pravna teorija učinila nespornim davnih dana, sada kroz ova vaša zakonska rešenja ponovo postaju sporna i iz nekih meni neobjašnjivih razloga postaju mnogo i nepotrebno komplikovana. Pokušaću, koliko mi vreme dozvoljava, da pomenem neke od najvećih primedbi. Najpre, u članu 3, gde regulišete založni objekat, pa kažete da to može biti i objekat u izgradnji, kao i poseban deo objekta u izgradnji, bez obzira da li je već izgrađen, pod uslovom da je izdato pravosnažno odobrenje za gradnju u skladu sa zakonom kojim se uređuje izgradnja objekta. Pitam vas, šta to znači – pod uslovom da nije, bez obzira da li je već izgrađen? Može li biti objekat u izgradnji, ako je već izgrađen? Koliko znam – ne može. Druga stvar, šta znači objekat u izgradnji, ukoliko nije izgrađen, a nije izdata ni dozvola za izgradnju? Šta se onda stavlja pod hipoteku? Praktično znači da uslova nema. Znači, možete staviti objekat koji nije izgrađen, nema uslove. Zatim, ovaj član zakona, ukoliko bude usvojen u ovom obliku, a svakako se nadam da neće, jer SRS je predala i amandman na ovaj član, otvara veliku mogućnost zloupotrebe. Činjenica da postoji dozvola za izgradnju određenog objekta, odnosno za deo objekta koji može biti založni objekat ne znači ništa. Znate da se stanovi kupuju i u Beogradu i širom Srbije i mogu se kupiti i pre nego što izgradnja započne. Dakle, na osnovu projekta, i tada su najjeftiniji, možete kupiti određeni stan koji tek treba da bude izgrađen, može biti data dozvola, ali tu jednostavno nema šta da se stavi pod hipoteku. U tom slučaju ne možete garantovati da će nešto za šta je dato odobrenje i što je možda uredno i plaćeno, ikada biti izgrađeno. Znam da ima veliki broj prevarenih ljudi koji su platili stanove, a investitori pobegli sa parama, neko preko granice, neki su na druge načine te pare proneverili, ali jednostavno od tih stanova nema ništa. Na ovaj način možete i neke savesne poverioce dovesti u zabludu. Lično imam jedan sličan slučaj, moja porodica je 1993. godine uplatila garažno mesto, a ono do dana današnjeg nije izgrađeno. Nije izgrađeno 13 godina, ne postoje nikakve garancije ni da će biti za narednih 13, a vi ovim zakonom praktično želite da omogućite da se na nešto što ne postoji stavi hipoteka. Ozbiljna zamerka svakako je i osnivanje centralne evidencije hipoteka i suštinski to predstavlja osnivanje još jedne agencije, bez obzira kako ćete je nazvati, odnosno povećanje administracije umesto smanjenja. Treba da znate da ne bi trebalo da zakonom o hipoteci pravite određeni paralelni sistem vlasti, jer je pravo upisa hipoteke na nepokretnosti već regulisano zakonom o zemljišnim knjigama i o katastru nepokretnosti i formiranje ovog novog organa ne samo što je direktno suprotno nekim zakonima, već bi podrazumevalo i novu reorganizaciju sudova i bilo bi veoma komplikovano, pogotovo za one nepokretnosti gde već postoje upisane hipoteke. Mislim da je jasno i trebalo bi da bude jasno da se hipoteka može upisivati jedino na uknjižene nepokretnosti, te da poslove uknjižbe obavljaju ili zemljišno-knjižna odeljenja sudova ili katastri nepokretnosti u onim opštinama gde još uvek nisu ustanovljene zemljišne knjige. Ne bi trebalo odgovori ministra na neke od ovih zamerki koje smo uputili da budu, znam, ali rešićemo to kroz amandmane. Gospodine ministre, vidim da ste mnogo raspoloženiji ovde za priču sa kolegama poslanicima okolo, i bili ste veoma raspoloženi za priču i sa gospodinom Perom Cvetkovićem iz DSS-a, bili ste raspoloženi i u raznim TV emisijama, ali niste očigledno zainteresovani da onima kojima bi trebalo objasnite efekte ovih zakona, kao i nama poslanicima, koje imate zadatak da kao ministar u Vladi nagovorite da glasamo za ovaj zakon. Mi očigledno vama kao sagovornici nismo zanimljivi. Vaš je posao bio da pre nego što ste predali ovaj zakon u proceduru raščistite prvo sami sa sobom i sa vašim ekspertima i kvaziekspertima neka rešenja, a ne da, nakon toga što pustite zakon u proceduru, kroz amandmane rešavate bilo šta. Moram reći, još minut-dva, na primer – u članu 25. stav 1. tačka 3), koja se odnosi na namirenje poverilaca, kažete da hipotekarni poverilac može da zahteva da svoje dospelo potraživanje namiri: 1) najpre iz vrednosti hipotekovane nepokretnosti, a zatim iz ostale imovine dužnika, što je sasvim normalno i prihvatljivo; 2) istovremeno iz vrednosti hipotekovane nepokretnosti i iz dužnikove imovine, pogotovo ukoliko hipotekovana imovina nije dovoljne vrednosti, što se takođe može prihvatiti, i onda treći stav, koji je po meni potpuno neprihvatljiv, 3) najpre iz dužnikove imovine, pa tek potom iz vrednosti hipotekovane nepokretnosti. Ovim biste dali ovlašćenje poveriocu da, ukoliko je na nekoj nepokretnosti uspostavljena hipoteka, a hipotekarni dužnik ima još neku drugu imovinu, zahteva od suda da mu se prvo rasprodaje druga imovina, nije bitno da li je pokretna, nepokretna, on će reći – hoće da mu se proda auto, akcije koje je upisao negde ili hoće da mu se proda kuća u kojoj živi. To je potpuno besmisleno, onda nema hipoteka nikakav smisao. Zašto bi onda bilo ko uspostavljao hipoteku na određenoj nepokretnosti, ukoliko će sutra, da bi naplatio dug, prodavati nešto drugo. Dakle, poverilac ima privilegiju da u trenutku uspostavljanja hipoteke izabere na kom će to objektu hipoteka biti uspostavljena. Jednom kada to svoje pravo iskoristi, onda je potpuno suludo, i to bi bilo preveliko povlađivanje poveriocima, da im dozvolite i da se posle toga, nakon godinu, dve ili pet, u zavisnosti od toga kakva je priroda pravnog posla povodom kog se i ugovara hipoteka, u tom trenutku ovlastiti poverioca da kaže – neću ti prodati ovaj stan, prodaću ti nešto drugo. Dakle, ima tu još dosta nepravilnosti o kojima ćemo više govoriti kada nam vreme bude dozvoljavalo, u raspravi o amandmanima. Ali, ukoliko ne budete prihvatili ove sugestije SRS, nećemo biti u mogućnosti da glasamo za ovaj zakon.
Replika, gospodin Petar Cvetković.
Hvala uvaženom kolegi Nemanji Šaroviću što mi je omogućio da ovih tri minuta polemišem oko njegovih stavova. Osnovna stvar u vašem izlaganju je nerazumevanje pravnog instituta hipoteke. To zalaganje za zaštitu interesa dužnika je veoma problematično sa stanovišta stvarnog prava i zakonitosti. Hipoteka se uspostavlja upravo voljom dužnika, jer on hipotekom garantuje da će vratiti neki dug poveriocu. I sa jedne i sa druge strane hipotekom se omogućuje da se uspostavljaju dužničko-poverilački odnosi, odnosno da se pospešuje privredna aktivnost ili rešavaju stambena pitanja. Mi smo dugo godina i dugo vremena imali situaciju neregulisane hipoteke, tako da u ovom trenutku praktično nije moguće po kratkom postupku dati hipoteku na neku nepokretnost, jer to nije predviđeno pozitivnim zakonskim propisima. To ne znači nije predviđeno na dovoljno adekvatan i brz način. Hvala vam što ste me ispravili, odnosno omogućili da preciziram svoju tvrdnju. Hipoteka nije namet nijednom dužniku. Svaki dužnik je svestan svojih postupaka i u mogućnosti je da da hipoteku na neku nepokretnost ili ne da hipoteku. Ukoliko neće da daje hipoteku, onda su otežani uslovi kreditiranja, onda će teže dobiti kredit bilo za stan, bilo za svoju privatnu firmu ili neku ekonomsku privrednu delatnost koju želi da obavi. Njega niko nije prinudio, niti ima prava da ga prinudi, niti se ovim predlogom na bilo koji način dužnik prinuđuje. S druge strane, poverilac, u ovom slučaj onaj koji ima novac, a to je 99% slučajeva banka, ima i moć i interes da ulaže novac koji će biti siguran, koji će biti i vraćen. Niko nije lud, osim u nekim davno prošlim vremenima, da daje kredite koji nikada neće biti vraćeni ili čija će rata kredita biti u vreme isplate, jedan smešan iznos, kao kutija cigareta ili ništa. To smo već videli čemu vodi i to nije moguće ni u modernim društvima i državama. To je već neko davno prevaziđeno vreme i, nažalost, ne mogu da razumem razmišljanje u tom smeru. Što znači, i banka koja daje kredit ima interes da taj kredit bude vraćen, a kroz tržišnu utakmicu banaka, odnosno tih poverilaca koji imaju sredstva da daju kredit, odnosno da daju novac na zajam, smanjivaće se i ta kamatna stopa, koja takođe ima i drugu mogućnost ograničenja, a to je ona zakonska mogućnost, ali to nije predmet ove rasprave i predmet interesovanja. Znači, da zaključim oko toga, i poverilac je zainteresovan da daje novac i da bude obezbeđen da će naplatiti taj novac. Van pameti je da neko daje novac i da računa da neće biti vraćen, van pameti je da neko daje novac i problematično je da li će biti u dobrim odnosima sa vlašću ili sa nekim organom ili sa dužnikom da bi mu novac bio vraćen. Onda će biti uslovi potpuno praktično nemogućeg kreditiranja, bilo stambene izgradnje, bilo kreditiranja budućih privrednih aktivnosti. Stoga nema potrebe za kukanjem nad dužnicima. Po ovom zakonu o hipoteci, svaki dužnik je, podvlačim, voljan i svestan da li će neku nepokretnost dati u hipoteku ili ne, a zakonske mogućnosti otvaraju mogućnosti da i založni dužnici mogu dati nepokretnost pod hipoteku, što direktno znači da hipotekarna nepokretnost ne mora biti u svojini dužnika. Hvala.
Po Poslovniku, gospodin Šarović.
Gospodine Cvetkoviću, zaista se zahvaljujem na vašem objašnjenju, ali ću vama prethodno morati, pošto ste vi meni objašnjavali institut hipoteke kako funkcioniše, da vama objasnim kako Skupština funkcioniše. Kada se otvori načelna rasprava o nekom predlogu zakona ili o setu zakona, svaka poslanička grupa ima privilegiju da u određenom broju minuta, srazmerno veličini poslaničke grupe, prijavi govornike, pa onda oni izlaze ovde redom za govornicu, jedan po jedan, i kažu šta imaju o tom predlogu zakona. Poslanička grupa DSS-a to pravo nije iskoristila, gospodine Cvetkoviću. Onda vi zloupotrebljavate pravo na repliku i izlazite ovde da polemišete sa mnom iz poslaničke grupe SRS, a ja sam ujedno iskoristio pravo koje mi omogućava Poslovnik, i izašao ovde da govorim o zakonu. Što se tiče instituta hipoteke, ne znam sa kim ste polemisali, jednostavno, ono što ste vi kritikovali, nijednog trenutka nisam rekao. Hipoteka kao založno pravo na nepokretnost se vezuje za određenu nepokretnost. Dakle, ona se uspostavlja radi obezbeđenja naplate određenog potraživanja na određenoj nepokretnosti. Hipoteka kao institut ne postoji na celokupnoj imovini dužnika i ne radi se ovde o kukanju nad pravima dužnika ili poverioca, to je nebitno, nego se radi o pravnoj sigurnosti, o tome da se ne može dati ovlašćenje poveriocu da sutra bira da li će svoje potraživanje naplatiti iz založenog objekta ili će reći, ne, neću iz toga, nego mi se više sviđa nešto drugo. To je nemoguće. Samim tim, čak pre zbog toga što, kako vi sami ovde kažete, hipotekovana nepokretnost ne mora biti u vlasništvu dužnika. Moguće je da poverilac, ukoliko pristanem da se hipoteka stavi na neku moju nepokretnost, kaže, jeste, ali ne želim taj stan, naplatiću svoje potraživanje iz stana u kome ti živiš. Ali, hipotekarni dužnik nije bio spreman u trenutku potpisivanja ugovora i uspostavljanja hipoteke da rizikuje tu drugu nepokretnost. Zbog toga sme da se odnosi pravo poverioca na naplatu hipoteke samo na onu nepokretnost koja je označena kao založni objekat u trenutku potpisivanja ugovora. Sve ostalo bi bila zloupotreba, da li od strane dužnika ili poverioca, ali svejedno je. To je nešto što se, zarad pravne sigurnosti u zemlji, ne sme dozvoliti. Hvala.
Gospodin Krasić se javio za repliku na izlaganje gospodina Cvetkovića. Član 101. Poslovnika stav 3. omogućava predsedavajućem da proceni da li je potrebna replika. Izvolite, gospodine Krasiću.
Upravo ste citirali taj pravi član Poslovnika. Gospodin Cvetković je bio u važnim razgovorima, pa ga je gospodin Nemanja Šarović samo pomenuo, a on je to iskoristio kao priliku da ovde iznese nešto što niti je rekao gospodin Šarović niti predstavlja stav SRS. Znači, samo da objasnim u čemu se ogleda neshvatanje stava SRS od gospodina Cvetkovića. Gospodin Šarović je pokušao više puta da vam objasni da je hipoteka jedno sredstvo obezbeđenja potraživanja. Vi ste tokom replike ovde izneli više netačnih stvari. Prva netačna stvar, da nije kod nas uređena hipoteka. Ona jeste uređena Zakonom o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, nekada saveznim propisom, a sada je to republički propis, mislim da je od člana 60. i nekog do člana 67. i 68. to je uređeno. Ručna zaloga i založno pravo, odnosno zaloga na pravima i potraživanjima uređena je odgovarajućim odredbama Zakona o obligacionim odnosima. Upis hipoteke u zemljišne knjige je regulisan takođe zakonom. Zašto do sada ta mogućnost obezbeđenja potraživanja nije korišćena nalazi se pre svega u činjenici da je do pre nekoliko godina 85% svega što postoji na teritoriji Republike Srbije bila društvena svojina, pa državna svojina, pa loše knjige itd. To je jedna stvar. Međutim, ako je gospodin Cvetković ili bilo ko iz DSS-a hteo da koristi vreme kojim raspolaže ta poslanička grupa, on bi morao da izađe ovde i da nam objasni, pošto demonstrirate veliko poznavanje hipoteke, kako može u članu 3. da bude napisano sledeće. Znači, predmet hipoteke može da bude 1) nepokretna stvar, slažem se, uz onu ogradu oko založnog objekta, 2) deo nepokretne stvari u skladu sa odlukama o deobi, nakon deobe, slažem se, 3) susvojinski udeo u nepokretnoj stvari - ne slažem se, u suprotnosti je sa osnovnim principima koji važe za zalogu. Stvar na kojoj se konstituiše hipoteka mora biti individualno određena, prepoznatljiva, definisana, kao takva upisana, ona je čestica, ona je celina. Vi ovde kažete - susvojinski udeo. Kada pričate o susvojinskom udelu, vi pričate o pravima koja postoje na nekoj nepokretnosti, a ovde se govori o nepokretnosti. Dalje, da vam pročitam pod brojem 5), to je neprimenjivo. Vi ste, gospodine Cvetkoviću, učestvovali u Skupštini kada se donosio Zakon o planiranju i izgradnji, kako može da se upiše hipoteka na nečemu što nije nepokretnost. Evo ga piše u tački 5) pravo na zemljištu, to nije svojinsko pravo na zemljištu, to nije dokaz da je u svojini tog pojedinca. Pa onda dalje, koje sadrži ovlašćenja slobodnog pravnog raspolaganja. Da ste slušali vašeg koalicionog partnera Pajtića juče kako je vrištao i ukazivao na propuste zakona o planiranju i izgradnji, jer oni u Vojvodini ne mogu da koriste to pravo nikako. Pa dalje kaže, a naročito pravo građenja. Pravo građenja, kakvo je to pravo, gde je tu nepokretnost. To je pravo po utvrđenim uslovima, to je lično pravo, na ličnim pravima ne može da se konstituiše nikakva zaloga, je li tako ministre? Kako nije, onda vi ne znate obligacije. Dalje, pravo preče gradnje. Pravo preče gradnje više ne postoji u našim propisima, da li znate vi to ministre, da li ste čitali Zakon o planiranju i izgradnji. Dalje, ili o raspolaganju u društvenoj i državnoj svojini, gde tomože, šta radi Bubalo sa ovom privatizacijom, molim vas, vi ste pobrkali šta je nepokretnost, a šta je pravo na nepokretnosti.
Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima gospodin Petar Cvetković. Ima pravo na repliku, s obzirom da je u pitanju stručna diskusija i dobro je da ministar čuje ove stavove. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Gospodine Krasiću, iskoristio sam moja tri minuta replike u skladu sa Poslovnikom. Sada ću vam kratko reći, ukazivanje iz člana 3. stav 1. tačka 5), gde tvrdite da ovlašćenje slobodnog pravnog raspolaganja ne predstavlja svojinsko pravo; ono je deo svojine. To je notorna stvar u pravu svojine, odnosno u pravu koje sadrži pravo svojine. Sve ostalo što ste označavali, odnosno čitali, a naročito pravo gradnje, pravo preče gradnje ili raspolaganje u državnoj odnosno društvenoj svojini, upravo objašnjava šta ulazi u pravo slobodnog pravnog raspolaganja. Time je u potpunosti jasna tačka 5) člana 3. zakona o hipoteci. Neću polemisati oko toga, imaćemo prilike oko vaših amandmana kada dođe vreme, takođe ste izrekli da sam rekao da hipoteka nije uređena pravnim propisima. Rekao sam da je nedovoljno uređena. To je, dozvolićete, velika razlika. Na kraju, vaša pravna tumačenja, bukvalno rečeno "ne drže vodu". O tome neću više polemisati. Nadam se da će predlagač, odnosno predstavnik predlagača dati na kraju sva objašnjenja.
Hvala. Po Poslovniku, gospodin Petar Jojić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo, kada je u pitanju član 3. o kome je bilo reči, nije jasno koja je to definicija prava preče gradnje. Drugo, da li je potrebna saglasnost, jer je ovo pogrešno tumačenje. Ako je neko gradio kuću na državnom zemljištu, da bi se stavila hipoteka na kuću određenog dužnika, odnosno lica koje želi da koristi prava po osnovu zakona o hipoteci, da li je potrebna saglasnost države? Ako jeste - kog organa, čije će ovlašćenje biti da se upiše hipoteka na kuću određenog fizičkog ili pravnog lica. Bez saglasnosti državnog organa, pošto je država vlasnik građevinskog zemljišta, podrazumevam ako je zemljište individualno vlasništvo fizičkih ili pravnih lica. Ali, ako je pogotovo vlasništvo fizičkih lica, građanin je dobio građevinsku dozvolu da gradi kuću, sagradi je i treba da je upiše u zemljišne i katastarske knjige. Dobijajući dozvolu, on istovremeno dobija pravo korišćenja na zemljištu državne svojine. Da li je ovde potrebna, nije jasno, saglasnost države, u konkretnom slučaju - da li će to davati lokalna samouprava, jer još uvek nije preneto pravo raspolaganja lokalnoj samoupravi, već država raspolaže državnim zemljištem? Ako je to tako, onda nadležni državni organ Republike Srbije moraće, u svakom slučaju, kada se uspostavlja hipoteka, da da saglasnost za stavljanje hipoteke. Jer, ukoliko dođe da dužnik nije izmirio obaveze koje je preuzeo po osnovu ugovora o hipoteci, i dođe do prodaje njegovog objekta, u tom slučaju korišćenje zemljišta prelazi na novog eventualnog kupca ili poverioca, ako on bude učestvovao u otkupu kuće, odnosno nepokretnosti koja je opterećena. Postavlja se pitanje što se tiče pokretnih stvari. Veliki je rizik i za poverioca i za dužnika. Zašto? Imate situaciju da, ako ovaj zakon bude usvojen, predmet hipoteke može da bude slika Paje Jovanovića. Šta ćemo sada, ona je okačena na zidu, u stanu iznad tog vlasnika stana dođe do havarije ili pucanja cevi, voda krene niz zid, ode slika, upropasti se slika, ošteti se i nema onu vrednost koju je imala u vreme uspostavljanja hipoteke. Kako i na koji način kod pokretnih stvari treba obezbediti i osigurati gde će se nalaziti, ko će da ih procenjuje i kako će da se čuvaju? To je veliki problem. Jer, ako dođe do oštećenja stvari, onda u tom slučaju neće moći niko da se nadoknadi, pa ni onaj ko je tražio hipoteku. Hvala.
Hvala vama. Po Poslovniku reč ima gospodin Šarović. Izvolite.
Gospodine predsedniče Skupštine, molio bih da pustite ministra da sasluša još par ovih načelnih primedbi, a kasnije ćemo u raspravi o pojedinostima imati priliku za ostalo. Da vi niste dobro raščistili šta je hipoteka, šta je založni objekat, šta je pravo na nešto drugo i da li je hipoteka na objektu ili na pravu, najbolje pokazuje član 38. Poslanička grupa SRS amandmanom je predložila brisanje ovog člana. Stav 1. kaže: "Ako je predmet hipoteke objekat u izgradnji, njegova prodaja radi namirenja vrši se ustupanjem prava gradnje utvrđenog pravosnažnim odobrenjem za gradnju, uz naknadu, i prodajom stvari koje su ugrađene u objekat u izgradnji". Vi polazite od toga da je predmet hipoteke objekat u izgradnji, a onda kažete da se prodaja objekta u izgradnji, radi namirenja, vrši ustupanjem prava gradnje. Dakle, ne razlikujete pravo na gradnju, pravo gradnje koje se utvrđuje rešenjem; dobijete pravo, građevinsku dozvolu da nešto gradite i objekat. Šta ako taj budući objekat, objekat u izgradnji nije ni započet? Znači, vi, u skladu sa ovim zakonom, možete uspostaviti hipoteku nad objektom koji nije ni započet, ali postoje sve uredne dozvole. Uspostavite hipoteku, dođe založni poverilac, pita - gde je stan koji treba da prodam, vidi da stana nema, da postoji samo građevinska dozvola. Umesto da prodajete objekat koji ne postoji, vi onda vršite namirenje ustupanjem prava na gradnju. Koliko vredi to pravo na gradnju? Može li se meriti pravo na gradnju sa gotovim objektom? Da li taj ko je poverilac i ko je prihvatio, da bi obezbedio neko svoje potraživanje, hipoteku nad stanom, treba prvo da napravi taj stan da bi ga prodao. Naravno da ne treba. To je potpuno besmisleno. To vam dokazuje da vi niste dovoljno bili dosledni i niste raščivijali, što se ovde kaže, šta je nepokretnost, šta je založni objekat, na čemu može da se uspostavi hipoteka, na čemu ne može i šta je hipotekovana nepokretnost, a šta je pravo na gradnju. Dakle, to su različite stvari, različita je i vrednost. Znači, ne može se upoređivati vrednost izgrađenog stana sa vrednošću prava na gradnju. To su kategorije koje nisu ni približne. Ovo može da vodi jedino zloupotrebama. Da nam ne zamerite, brisanjem ovog člana ovde se prevashodno poverilac štiti, da ne kažete da mi brinemo samo o dužnicima. Dakle, mi brinemo o svakome ko je savestan, nebitno da li je to dužnik ili poverilac. Konkretno, brisanjem odredbe člana 38. štitimo poverioca, jer ne želimo da neko dovede bilo koga - da li je banka, privatno lice - u zabludu da neka nepokretnost postoji, a da je u stvari izdato samo pravo na gradnju. Hvala.
Hvala. Reč ima gospođica Nataša Jovanović. Izvolite.
Uvažena gospođo Pop-Lazić, dame i gospodo narodni poslanici, kada je najavljivan zakon o hipoteci, iskrena da budem, u razgovoru sa kolegama, pravnim ekspertima iz SRS koji su danas svoj stručni stav o pravnom aspektu i nekim tehničkim nedostacima i nepreciznostima zakona govorili, možda sam mogla da kažem, dobro je, država će da dobije zakon o hipoteci zato što u procesu ekspanzije i stambenih kredita i svega onoga što građani željno očekuju u smislu eventualne promene svog životnog standarda ili uslova života, da je taj zakon, dok nisam dobila nacrt, odnosno sada tekst zakona, nešto što će umnogome da reši jednu barijeru koja se pred svakim pojavi kada nogom kroči u neku od banaka. Kako u ovu prvu, sa kojom je državna korporacija potpisala ugovor o dodeli stambenih kredita, tako i sa svim ostalim, i sa onima koje po čisto tržišnim uslovima posluju kod nas u zemlji, koji su bitno drugačiji nego oni na zapadu, i zbog visine kamate, i zbog načina na koji poverilac traži da se obezbedi od strane dužnika, pa su zato i sve ove primedbe poslanika SRS, koji su sa pozicije pravne struke govorili o nedostacima zakona o hipoteci, i te kako opravdane. One su utemeljene i u činjenici da je zakon nedefinisan i da je više primenljiv u nekim drugim zemljama, i sa razvijenom tržišnom privredom, i sa uređenim prometom nepokretnosti. Nekretnine kod nas u zemlji i promet nekretnina jesu jedan od visokih oblika, ne mogu da kažem otvoreno kriminala, ali brzog sticanja zarade, bogatstva, raznoraznih sumnjivih poslova i jedne velike opasnosti za građane Srbije da će, pod naletom i ekspanzijom navodno povoljnih uslova koje banke nude, a sada posle usvajanja ovog zakona, da pomisle da je njihov životni ili decenijski problem rešiv. Prvo, ono što je činjenica i govoriću sa tog ekonomskog aspekta primene ovog zakona, gospodine ministre, možda je bila vaša namera ili želja da kažete građanima sada kako će lakše zbog objekta u izgradnji, na koji će moći da se položi hipoteka, da dođu do krova nad glavom, ali to sada stvara još jednu mogućnost za netržišno poslovanje u najmanju ruku. A to ću vam konkretno na primeru grada Kragujevca reći, kada je u pitanju prodaja tog budućeg objekta koji je definisan kao objekat nepokretnosti u izgradnji. Činjenica je da prvo država nema popis svoje imovine. Drugo, u gradu Kragujevcu u kome živim, 95 do 97% nekretnina nije uknjiženo. Novi Beograd je, po zemljišnim knjigama, močvarno zemljište. Svi stambeni blokovi, sva naselja i svi poslanici da izađu, i to zaista nije smešno, jer ako odete kod zemljišno-knjižnog sudije, a samo je jedan takav gospodin, doduše vredan i marljiv sudija, koji vrši uknjižbu i za Novi Beograd i za Zemun, reći će vam da on nije u stanju da reši neke slučajeve i predmete i zahteve za uknjižbom unazad pet ili deset godina. Lično znam za jedan takav slučaj poznanika koji i dan-danas ne uspeva, pored zahteva od pre pet godina, da uknjiži svoj stan preko puta hotela "Jugoslavija", samim tim i vrednost mu je manja i ne može da ga proda. Agencije koje se sada uključuju u proces davanja i ekspanzije kredita od strane banaka špekulišu sa tim, a to znaju kako Kragujevčani, poslanici koji su odavde, a to zna i gradonačelnik Kragujevca, koji nikada nije ovde, kada se raspravljalo gotovo ni o jednom zakonu, pa tu prisutni kolega Vučićević, koji je čak iz vlasti, i moja malenkost, ne mogu da izvrše promet nepokretnosti, a da ispune uslov banke koja im nudi te kredite zato što taj budući vlasnik nema šta da položi, jer stan nije uknjižen. Kakva je razlika između buduće novoizgrađene zgrade i te stambene jedinice i one koja je napravljena, kao što je stambeni objekat u kome sam odrasla i živela, koja naplevljen 1973. godine i koji nije uknjižen u užem gradskom jezgru grada Kragujevca, i novog objekta čija cena je u Kragujevcu, koji je potpuno privredno posrnuo, kao cena kvadratnog metra na Menhetnu. Kreće se od 1.200 do neverovatnih 1.400 evra. Onda će vam ti predstavnici građevinsko-urbanističke mafije reći, pa šta vi hoćete, oprema je takva i takva, pa to je nova gradnja, a mnogo kvalitetniji stanovi, doduše oni kojima možda treba malo da se urede ili da se adaptiraju sa nekom skromnom sumom sredstava, za kvadratni metar u istom gradu, u centru grada, koštaju 600 ili 700 evra. Ali, ti stanovi nisu uknjiženi, nije močvara ali se vodi kao neko poljoprivredno dobro ili u imovinsko-pravnom smislu apsolutno nerešeni slučaj. Ovde je gospođa Pop-Lazić, predsedavajuća, jedan od najuspešnijih predsednika opština u Srbiji, predsednik opštine Zemun, u kojem smo mi, dolaskom 1996. godine na vlast, zatekli jedan haos kada su u pitanju zemljišno-knjižni upisi nekretnina, i situacija u kojoj i dan-danas je slučaj izražen, recimo Gajeve ulice, jedne od najlepših i glavnih gradskih ulica u opštini Zemun. U toj ulici ima nekoliko stambenih zgrada koje su napravljene odmah posle Drugog svetskog rata, možda krajem četrdesetih i početkom pedesetih godina. Građani koji su tada kupovali te stanove su uzimali kredite od tadašnje Hipotekarne banke. U međuvremenu se desilo da se kasnije, opet nekom pravnom radnjom, kao pravni sledbenik Hipotekarne banke, ona inkorporiše u Beobanku, a volšebno je nestala sva dokumentacija i svi zemljišno-knjižni podaci o hipoteci koju su građani položili na te nekretnine. Sada su u pitanju njihovi naslednici, jer su ko zna od kada ti stanovi otplaćeni. Kakva je nama garancija, gospodine Parivodiću, da to neće da se desi sa budućim centralnim registrom i da neće da se opet, naravno sada se vode sudski sporovi koji traju i traju, da se dešava jedna takva situacija između centralnog registra i suda. Nema nikakve pravne zaštite, to je tačno, o čemu su govorili i poslanici SRS koji su izlagali pre mene. Eksplicitno zakon štiti poverioca i malopre se javljao jedan kolega koji kaže, pa šta, svaki budući dužnik, onaj koji je zainteresovan da kupi neku nekretninu, u startu zna šta ga očekuje i sa čim mora da se suoči. Onda je to po sistemu uzmi ili ostavi, drugog izbora nemate. Gde ćete vi da nađete drugi i bolji uslov nego kod onih banaka koje to na našem tržištu nude i koje su sada apsolutno kao beli medvedi zaštićene ovim zakonom koji nam predlažete i koji će očigledno, bez usvajanja amandmana SRS, jer je takvo i vaše mišljenje, odnosno mišljenje Vlade, mada ćemo to već da vidimo, pokušaćemo u danu rasprave u pojedinostima da vas ubedimo, da bude ovako u ovom tekstu usvojen. Hipotetički da govorimo o objektu uizgradnji, ne samo zbog toga što će doći do neverovatnog skoka i porasta ionako visokih cena, na malopređašnjem primeru videste da je to nešto što je neprihvatljivo, i ne samo to, nego i zbog teškoća oko građevinske dozvole, upotrebne dozvole i svega onoga što prati onaj čuveni zloglasni Zakon o planiranju i izgradnji, koji je odavno trebalo, i zbog sakupljenih, od strane SRS, preko milion potpisa, i zbog svih drugih manjkavosti, zato što je zaista otežao život građanima Srbije, da bude stavljen van snage. Mi smatramo da celokupnu ekonomsku situaciju u našoj zemlji ne može da prati jedan ovakav zakon, ma koliko da je on, u ovakvom ili sličnom tekstu, prisutan u nekim drugim razvijenim zemljama. Amandmane koje je podneo gospodin Krasić, o čemu je govorio, pre svega amandman na član 3, odnosno potpuna izmena člana 3. i definicije toga šta je založeni objekat, primereniji je i kategoriji svojine koju poznaje Ustav Republike Srbije. I zbog toga, to ću vam reći zbog ove tačke 1) koja piše ovde, jednog slučaja koji predstavlja potencijalnu opasnost zaizmenu... (Predsedavajuća: Gospođice Jovanović, molim vas da privedete kraju, jer je vreme već isteklo.) ... svojinskih odnosa kada je u pitanju buduća privatizacija Vojvođanske banke i zime ću da završim. Vi znate, a pretpostavljam i mnogi poslanici koji su sada ovde u sali, i javnost, pre svega, u Vojvodini, da Vojvođanska banka ima hipoteku nad zemljom, i to ogromnim površinama određenih kombinata koji su dužnici Vojvođanske banke. Iako nas je Mlađan Dinkić ubeđivao, prilikom donošenja Zakona o bankama, da je ta hipoteka izuzeta iz buduće privatizacije Vojvođanske banke, koju je on sam najavio, mi raspolažemo podacima da to nije tačno. Celokupna buduća namena tog zemljišta može da bude promenjena kroz vlasništvo budućeg kupca Vojvođanske banke. Ovo su samo neki primeri iz života, što bi se reklo. Rekli su poslanici SRS da je ovaj zakon u koliziji sa mnogim drugim pozitivnim zakonskim propisima, ali mislim da niko nije spomenuo Zakon o izvršnom postupku, naročito kada je u pitanju član 25. tačka 3) i mogućnost da poverilac izabere, o čemu je ilustrativno govorila i gospođa Radeta, kako će da naplati i odakle, šta mu je povoljnije i atraktivnije, svoj dug. Nema pravo žalbe na procenu veštaka, zato što je i mogućnost podmićivanja i korupcije, koja je prisutna u veštačenju, a koja je prepoznatljiva u našem društvu, takođe jedan metod zloupotrebe. Nema nikakve sudske zaštite. Jednostavno, ovaj zakon je za građane Srbije nepovoljan, zato što nije pronađen model, iako ste o tome mogli mesecima da razmišljate, da biste na neki način, kao država i kao korporacija, koja je garant vraćanja tih kredita, napravili neki sporazum i ugovor sa bankama, ali sa druge strane i omogućili građanima zainteresovanim za stambene objekte, kako i privrednicima, da mnogo lakše, kroz drugačiji način i uslove, dođu do željenih sredstava i do objekata za namenu koja im je potrebna.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Ministar Milan Parivodić.
Gospođo predsedavajući, uvažene dame i gospodo poslanici, sasvim kratko ću da govorim. Prosto, posle nekoliko sati komentara, koji su meni bili vrlo inspirativni, želim da vam prenesem samo nekoliko misli, da se danas više ne bi zadržavali na ovim pitanjima, pa ću, kada dođe vreme za raspravu u pojedinostima, da raspravljam u pojedinostima. Prvo, razmislite o sledećem: hipoteka je obligaciono pravo, uopšte nije stvarno pravo. Hipoteka je obligaciono pravo prvenstvene naplate iz vrednosti nepokretnosti, a ono što ga približava ideji stvarnog prava jeste okolnost što ima erga omnes efekat, tj. putem funkcije publiciteta biva, što kaže Valtazar Bogišić "ukorijenjeno" u stvar. Hoću da vam kažem da u shvatanjima pravnika postoji jedan veliki stepen tradicionalnosti. Kada uđete u suštinu fenomena vi vidite, u stvari, da je hipoteka jedno obligaciono pravo sa erga omnes efektom. Dve hiljade unazad se misli da je to stvarno pravo. Prvo, kao opservacija tema za razmišljanje. Drugo, što sam hteo da vam kažem, predmet zalaganja, po ovom predlogu, jeste svaka nepokretnost koja je u prometu i svako pravo, koje je blisko vezano za nepokretnost, koje može biti u prometu. To je suština. U tom smislu, potpuno se slažem sa gospođicom Jovanović da je Novi Beograd u zemljišno-knjižnom pogledu skoro ceo močvara. Međutim, Novi Beograd je prepun stanova koji se prodaju. Ako se nešto prodaje, po Zakonu o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, prenos svojine se vrši tako što se zaključi ugovor, pa se izvrši upis u zemljišnu knjigu. Kada nemamo zemljišnu knjigu, mi ne možemo zbog toga da blokiramo život. Zbog toga sudovi, u smislu člana 4a Zakona o prometu nepokretnosti, priznaju de facto promet nepokretnosti na osnovu samog ugovora i prenosi se državina na objektu. Kada je naš fakticitet takav kakav realno jeste i kada mi, sa druge strane, znamo da ćemo mi zemljišnu evidenciju uspeti da dovedemo, nadam se, za 10 godina u neki pristojan red, mi onda moramo da nađemo rešenje za tu objektivnu situaciju. Pa ukoliko sudovi priznaju da su neuknjiženi stanovi i druge nepokretnosti u stvari u pravnom prometu, onda utoliko pre oni mogu da budu i objekt hipoteke. Ono što moramo da ostvarimo jeste pravna sigurnost putem funkcije publiciteta upisa te hipoteke na odgovarajući način u zemljišne knjige, odnosno u katastar nepokretnosti. To je ta cela filozofija. Naši građani, nažalost, nisu jednaki među sobom. Domaćin koji živi na selu je vlasnik zemljišta ispod svoje kuće. Domaćin koji živi u gradu nije vlasnik zemljišta ispod svoje kuće. Zbog toga sam podneo zahtev Sudu Srbije i Crne Gore za stavljanje van snage onog dela člana 60. Ustava Srbije koji stavlja državni monopol na gradsko građevinsko zemljište. Ne možemo mi graditi tržišnu ekonomiju ukoliko je jedan od glavnih resursa naše zemlje pod državnim monopolom. Normalno je da onaj ko koristi nepokretnost bude i njen vlasnik. To je osnova svojine, osnova pravne sigurnosti u zemlji. Ukoliko jedan koristi nepokretnost, a to je u gradu svaki građanin koji živi tu, a drugi je vlasnik, a to je država, to nije prirodno stanje stvari. Tako da naši građani u tom pogledu niti jednaki, niti je taj princip prihvatljiv sa aspekta građena tržišne privrede. Zbog toga sam podneo zahtev sudu. Treća opservacija koju bih želeo da vam ostavim za razmišljanje za sledeće naše viđenje je jedan statistički fenomen. Kada sam pitao bankare koliko građana ne vraća svoje hipotekarne zajmove, oni su rekli da svi vraćaju - nula posto. S jedne strane, to je dobra vest, jer znači da su oni koji su uzeli te zajmove pošteni ljudi i vraćaju svoje dugove. Sa druge strane, to znači da naše banke preterano obazrivo daju kredite, jer u razvijenim bankarskim sistemima imate oko jedan do jedan i po posto povrede obaveza hipotekarnih dužnika. Znači, suviše se oni osećaju nesigurni u ovom postojećem stanju stvari i zbog toga vrlo oštre uslove postavljaju za kredite. Ovaj zakon će omogućiti da ti uslovi, te prepreke koje sada banke postavljaju, budu snižene i da se procenat povreda ugovora po hipotekarnim zajmovima podigne na nivo 1,5 posto ili između jedan i dva posto, što je normalno u razvijenim tržišnim privredama. Imajući to u vidu, da u normalnim situacijama 98 ili 99 ljudi od 100 plati svoj dug, mi ćemo vrlo retko imati u stvari primenu zakona o hipoteci. To je dobro. Još samo jedna opservacija i time ću završiti. Ovaj zakon uređuje jednu skraćenu proceduru prodaje nepokretnosti. Međutim, on ne gasi postojeću sudsku proceduru po Zakonu o izvršnom postupku. Prema tome, onaj ko neće da prihvati proceduru po ovom zakonu, on će insistirati kao dužnik da se njegova hipoteka sprovodi po Zakonu o izvršnom postupku, u smislu sudske prodaje. Ta mogućnost u svakom slučaju postoji i na slobodi je ljudi da izaberu kojim će putem da idu. To su neki moji opšti komentari, a biće mi zadovoljstvo da sa vama razgovaram prilikom rasprave o amandmanima. Zahvaljujem se na konstruktivnim komentarima.
Gospođica Nataša Jovanović hoće repliku ministru.
Izrekli ste, gospodine Parivodiću, na kraju jednu istinu, verovatno su vas bankari informisali. Takvo je nedavno bilo saopštenje iz kreditnog biroa, iako su građani sa veoma niskim primanjima i primamljivi su im ovi keš i drugi krediti, i stambeni ko je uspeo da obezbedi hipoteku prvog reda, u pravu ste da smo disciplinovana nacija i da građani uglavnom u roku, možda sa jednim danom najviše zakašnjenja plaćaju dospele rate, i u tom smislu možda ne bi bio potreban zakon. Sada je došao i gospodin Stojković, a i mi smo to komentarisali dok ste razgovarali, gospođa Radeta i ja, nije problem u tome da li će neki sud da ospori eventualni promet te nepokretnosti, nego je problem u tome, a vi ste sada rekli da će to da se premosti, i to je sve pitanje, povećanjem procenta kamata od strane banke za 1,5 i 2 posto. Mi sve vreme govorimo ovde o najprisutnijem problemu u državi, kada neko ko je bez stana, bez nekretnine, hoće da aplicira za stambeni kredit, mora da obezbedi u svakoj banci, od prve do poslednje, hipoteku prvog reda. Ko da je da? Može neki rođak, prijatelj, nije nikakav problem i da se kasnije izvrši kolaterala, ali kako kada je proces uknjižbe takav da se dugo čeka. Neće nijedna banka da da. Samo izađite i navedite mi jednu banku u Srbiji koja u ovom trenutku, evo još uvek traje radno vreme, može da ode bilo ko od poslanika da uzme taj obrazac, daje takvu mogućnost da konkurišete za kredit, a da nije uknjižena ta nekretnina na koju hoćete da stavite hipoteku. Garantujem vam da takve nema. Možda samo uz povećanu kamatnu stopu, što su najavljivale neke banke, mislim HVB banka i još neka, da će da razmisle o tome da vlasnički list, odnosno tapija bude zamena za to, ali da se obezbede za rizik tako što će, možda tamo gde je kredit bez učešća, da odrede neko učešće i povećaju kamatnu stopu. Druge mogućnosti nema, a nema je ni po ovom zakonu. Dakle, ima za objekat u izgradnji, a šta ćemo sa onih 95 posto u Kragujevcu koji su izgrađeni pre 40 i 50 godina.
Ministar želi repliku na izlaganje gospođice Jovanović.
Upravo taj problem, gospođice Jovanović, koji ste naveli ovaj zakon rešava. Znači, ovaj zakon direktno naređuje zemljišnim registrima, to su sudovi na jednoj strani, na drugoj strani katastri, da oni upišu hipoteku bilo na objektu u izgradnji koji po definiciji nije uknjižen ili na objektu koji je izgrađen, ali nije uknjižen, ali samo pod uslovom da postoji pravosnažno odobrenje za gradnju. Kada bi i taj uslov, koji je minimalni uslov koji smo postavili, ukinuli, onda bi stvarno pogodovali divljoj gradnji što nam, naravno, nije cilj. Upravo je to ono što će ovaj zakon postići, a to je moguće, videćete.
Gospodin Krasić, replika.
Ministre, pošto ste predstavnik Vlade povodom ove tačke dnevnog reda, kao što smo ovima iz G17 plus obećali povodom ona dva penzionerska propisa da se pripreme povodom svakog našeg amandmana, mi ćemo 15 minuta, oni 15 minuta, pa da vidimo da li je veća jedna šestina od jedne trećine, pošto se na kraju svelo na tu raspravu. Vama SRS garantuje 32 amandmana, pripremite se vrlo dobro povodom svakog amandmana, ali odmah da vam skrenem pažnju na ovo zbog čega sam se javio. Opet vas vraćam na ono polazište. Nije to tradicionalističko shvatanje, kako ste okarakterisali stavove SRS. Založni objekat je nepokretnost. Nepokretnost može biti zemljište, različite vrste zemljišta, poljoprivredno, šumsko, gradsko građevinsko itd. Nije tačno, u postojećem Ustavu postoji odredba, i to baš u članu čiju ocenu tražite, da pod uslovima propisanim zakonom i gradsko građevinsko zemljište može biti u privatnoj svojini. To niste dobro pročitali, pogledajte malo bolje, vrlo dobro znam taj član. To je onaj stav pre onog stava koji govori o kulturnim dobrima u našem Ustavu, ali da znate još jednu stvar, i drugo, da su to nepokretnosti. Lepo ste rekli da imamo knjižno i vanknjižno vlasništvo. Vanknjižno vlasništvo je faktičko stanje koje tolerišu naši sudovi. Centralno pitanje ovog zakona je da se hipoteka upisuje na nepokretnosti kao založnom dobru, a vi ste ovde kao nepokretnost protumačili i ubeđujete nas da su i neka prava na nepokretnosti, pa između ostalog ste stavili pravo preče gradnje. Usmeravam vas, kada se budete pripremali za raspravu po amandmanima, uzmite dobro Zakon o obligacionim odnosima. Ako ima potrebe da se u Zakonu o obligacionim odnosima promene odgovarajuće odredbe koje će omogućiti efikasniju zaštitu poverioca po osnovu zaloge na pravima i potraživanjima, idite sa tim projektom, podržaćemo vas. Ali ako to želite da promovišete kroz zakon o hipoteci, osporavaćemo vam, jer založno dobro je nepokretnost. (Milan Parivodić, sa mesta: Da li mogu da vas pitam nešto? Da li se hipoteka stavlja na svojinu ili na nepokretnost?) Na nepokretnost, siguran sam. Šta piše teretni list? Zabranjuje se pravo raspolaganja do tog iznosa, a ukoliko dužnik ne ispuni svoju obavezu, iz vrednosti nepokretnosti hipotekarni poverilac ima pravo da namiri svoje potraživanje. Kako će potraživanje namiriti iz nekog prava? Kako ćete izračunati koja je vrednost prava preče gradnje? Vidite i sami, ako je neka nepokretnost u susvojini, suvlasnici zajednički raspolažu, upravljaju, dogovaraju se o korišćenju. U slučaju da jedan suvlasnik želi da otuđi, da raspolaže svojim delom, on prvo mora da ponudi suvlasniku, ali nepokretnost je u susvojini. Ako se ta nepokretnost opterećuje, ona se cela opterećuje, ukoliko prethodno nije izvršena deoba, a vi nam ovde promovišete zalog na pravima i na potraživanjima u formi nepokretnosti, a vrlo dobro ste konstatovali da osnovni problem što nema upisa hipoteke i drugih prava koja se tiču nepokretnosti jeste u lošim evidencijama nepreciznosti i tako dalje. Na kraju samo da vam završim sa jednom malom anegdotom. Kada su dve bivše predsednice razgovarale, ova kaže -prodala sam mužev traktor, a ova kaže - zašto, pa kaže - tvoj je prodao zemlju, pa mi više netreba. Prodaćete fabrike automobila, fabrike autobusa, fabrike ove, fabrike one, ostalo vam je samo zemlja. Kada završite zemlju, onda ćete demokratski da nam kažete - sada neka demokratija cveta, neka drugi neko vadi ovo stanje iz ovog stanja.
Izvolite, ministar Parivodić. Biće interesantna rasprava u pojedinostima.
Znači, pravo prvenstvene naplate iz vrednosti dobijene prodajom hipotekovane nepokretnosti. Gospodine Krasiću, prodaje se pravo svojine, a predaje se nepokretnost ugovorom o kupoprodaji. Prodaje se pravo svojine. Zbog toga je strikto senzu zaloga na pravo svojine, a objekat prava svojine je nepokretnost. Ali, nema veze. Svi znamo da u narodnom govoru postoji ono što je profesor Stanković, naš najpoznatiji civilista, zvao materijalizacija prava svojine ili objektivizacija prava svojine. To je okolnost da onaj koji kaže - imam pravo svojine na klaviru, kaže - imam klavir, jer on u stvari ima pravo svojine na klaviru. Suština je ovo što sam rekao, ali to su teorijske rasprave, daj da mi rešimo probleme životne ljudima.
Ako se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o hipoteci. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PRESTANAK DUŽNOSTI, RAZREŠENjE I IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste sledeće predloge odluka: 1. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2785/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 2. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2807/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 3. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2804/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 4. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2668/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 5. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2784/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 6. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2805/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 7. Predlog odluke o izboru javnih tužilaca, broj 119-2926/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, i 8. Predlog odluke o izboru zamenika javnih tužilaca, broj 119-2927/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa. Prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika, poslaničke grupe imaju pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe: Srpska radikalna stranka - jedan sat 36 minuta, Demokratska stranka Srbije - jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić, oni nisu tu, G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 26 minuta, 24 sekunde, Nova Srbijai samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi imaju pravo na pet minuta rasprave. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li žele reč predstavnici predlagača? (Ne.) Da li predsednik, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Krasić želi reč.
Gospođo Pop-Lazić, samo bih predložio na početku da otklonimo neke po nama probleme. Mi smo u sazivu za ovu sednicu dobili jedan široki naziv za ovu tačku dnevnog reda, gde su navedeni nosioci pravosudnih funkcija. Nedavno je trebalo da se održi Odbor za pravosuđe, on nije održan, možda je kasnije, ne znam to, ali smo dobili kao informaciju da su na dnevnom redu samo predsednici sudova i sudije. Mi smo se pripremili u skladu sa tim za ovih predloženih šest odluka. Vi ste sada u ovoj najavi ove tačke dnevnog reda pročitali i tužioce i zamenike. Ako se ide sa tim dnevnim redom, onda bih zamolio nekako da...
Skinućemo sedmu i osmu tačku dnevnog reda, očigledno je da to moramo. Kada budem pripremala sednice neće biti ovakvih grešaka. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dakle, ovog časa sam saznao za problem. Pošto nije korektno da na ovaj način razgovaramo međusobno, a i dogovor je da vidimo u čemu je problem. Pošto je tačka zakazana u odnosu na prispeli materijal, samo da proverimo kada je koji prispeo, molim vas odredite samo pauzu pet minuta, samo da se konsultuju ministar, predsednik Vrhovnog suda, predsednik Odbora za pravosuđe.
Određujem pauzu od pet minuta radi konsultacija.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavićemo rad. Molim vas samo malo pažnje. Posle konsultacija sa predstavnicima stručne službe, ministrom Stojkovićem i predsednicom Vrhovnog suda, i obzirom na uočenu činjenicu da nisu svi pravovremeno,okviru tačke izbori i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, dobili i pregledali materijale koji su upućeni, a tiču se javnotužilačkih funkcija, oba materijala, oni će se svakako naći u okviru sednice koju će sutra predsednik Skupštine zakazati za 22. decembar 2005. godine. Dakle, to će biti jedna kratka sednica, nadamo se, tako da nema potrebe danas da govornici o tome govore. Zahvaljujem se svima na kolegijalnosti, razumevanju procedure i zahvaljujem se predstavnicima izvršne vlasti na spremnosti da hitno pomognu da se na adekvatan način pripremi i dostavi materijal sutra ujutru. Dakle, sada ponovo čitam za ovu tačku dnevnog reda, dakle, koju sada razmatramo dobili ste: 1. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2785/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 2. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2807/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 3. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2804/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 4. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2668/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 5. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2784/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, i 6. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2805/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa. Dakle, govorimo o šest odluka. Podsećam vas da su već prijavljeni predstavnici poslaničkih grupa. Da li predsednica Vrhovnog suda, gospođa Vida Petrović-Škero, želi reč? (Ne.) Da li ministar Stojković želi reč? (Nije tu.) Da li neko od ovlašćenih predstavnika, dakle, gospodin Krasić, pa gospodin Obradović. Dakle, narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, pa potom Žarko Obradović narodni poslanik, pa Marko Krstin, ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Gospodine Markoviću, mislim da ubuduće, kada ovako imamo više predloga odluka, a verovatno ćete za neke kasnije tražiti da se objave kao jedinstvene odluke, verovatno ovo ide u dve ili tri odluke za objavljivanje, nekako da nam u onom sazivu dostavite ove brojeve kako bi mogli da pratimo ovo i da ne dođemo u ovu situaciju u kojoj smo se malopre našli. To smo rešili. Zbog službe koja precizno prati ova osporavanja, a pošto se nalazimo u okviru tačke, praktično u temi gde možemo sada da osporavamo pojedine kandidate o kojima će posebno da se glasa u danu za glasanje, znači, procedura nam je verovatno poznata. Ne bih hteo da pravim neke preterano velike uvode, već bih pročitao shodno ovim odlukama koje kandidate, čiji izbor osporavamo, ko su ti kandidati i čiji izbor osporavamo. Ova odluka 2668/05, SRS osporava kandidata pod rednim brojem 4, to je Natašu Kuznecov, Opštinski sud u Lajkovcu; kandidata pod rednim brojem 5. Jovan Velisavljević, Opštinski sud u Despotovcu; kandidata pod rednim brojem 6. Miroslava Lepojevića, Opštinski sud u Batočini. Sada prelazim na odluku, to je odluka o izboru predsednika sudova i ova druga koju ću sada da pročitam, odnosi se na izbor predsednika suda, to je broj 2784/05, osporavamo kandidata Mirjanu Pajtić, koja je predložena za predsednika Opštinskog suda u Vladimircima i ujedno ovo prezime me asocira da skrenem pažnju Visokom savetu pravosuđa na nedostatke koji postoje u obrazloženju ove odluke. U ovoj biografiji koja je data ovde, nema podataka da je ona bila predsednik tog suda. Mislim da je to vrlo važan podatak, pogledaćete Predlog odluke i videćete u obrazloženju, ne u obrazloženju odluke, nego u onom delu koji se odnosi na ovog kandidata, nema tog podatka da je godinu i po dana gospođa bila predsednik Opštinskog suda.
Ima, gospodine Krasiću, lapsus je, nemojte insistirati na tome, molim vas, ima, evo držim odluku pred sobom, izvinite, verovatno niste videli, pri kraju je, u pravu ste, treba naznačiti na početku. Hvala.
Pokazaćete mi posle to. Što se tiče odluke o izboru predsednika suda br. 2805/05, osporavamo kandidata koji je predložen za predsednika Trgovinskog suda u Somboru, to je Biljana Nastasić; kandidata za predsednika Opštinskog suda u Negotinu, Milana Blendića; kandidata za predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi, Dušana Ćetojevića. Sada prelazim na Predlog odluke o izboru sudija, 2785/05. Osporavamo kandidata koji je predložen za sudiju Opštinskog suda u Požarevcu, to je Robert Jovanović; kandidata za sudiju Opštinskog suda u Bačkoj Topoli, Čila Tilger. Što se tiče ovih odluka 2804/05 i 2804/05, vode se pod istim brojem, nažalost, dobili smo dva različita papira. Te odluke ne osporavamo. Običaj je da se prilikom osporavanja ukaže, makar u najskromnijim crtama, zašto to radi SRS, da sada neko ne bi prozivao, od onih koji se nađu uvređeni što smo ovako uradili, navešću samo vrlo skromne podatke. Ne želim da širim ovu temu uopšte zbog odnosa u sudovima i odnosa koji treba da imaju građani prema sudovima. Mi moramo da vratimo poverenje u sudije i naše sudove. Trudiću se da biranim rečima izrazim ovo naše neslaganje i osporavanje. Milan Blendić, koji je kandidat za predsednika Opštinskog suda u Negotinu, odavno je poznat, jer je bio predsednik Opštinske izborne komisije 2000. godine. On je brutalno kršio propise da bi ostvario nečije interese, što očigledno ukazuje da ima vrlo selektivan pristup prema pravu i pravdi. Kao predsednik Opštinske izborne komisije čak nije dozvoljavao da stranke izjave primedbe, prigovore, a bio je i u to vreme neko od ljudi ko je drmao tim sudom. Zatim, skrenuo bih vam pažnju na još jednu pojavu, pored toga što se neko hvali da je član Društva sudija, mi sada imamo kandidate koji se hvale da su članovi Rotari kluba. Evo jedan ovde, on se čak i slikao, to je nedeljnik "Novi put". To se negde, gospodine Markoviću, kod vas tamo izdaje u vašem rodnom kraju. On je učesnik svečane sednice Rotari kluba u Jagodini. Znam kakav je problem sa ovim sudom u Despotovcu. Znam da je veliki problem kako naći pravog kandidata da bude predsednik suda, tim pre što tamo ima svega i svačega. Međutim, ovaj kandidat je vrlo specifičan. Njegov otac je advokat, njegov otac bio je 18 godina predsednik suda. To su Velisavljevići, naravno nisu Topalovići, ali su Velisavljevići. Oni imaju tako dobru poziciju da sin može da zaustavi sve krivične prijave i krivične postupke protiv oca advokata. To već postoji. Drugo, njemu je mnogo važnije da bude član podobne stranke, da se priključi nekoj podobnoj stranci, kako bi Velisavljevići, kao porodica, ne samo napredovali, nego obezbedili svoje pozicije u tom mestu. To je nasledna dinastija predsednika suda. Ovo sam morao da iskoristim i obavestim da to nije jedini slučaj takvog ponašanja. Ta prirodna veza, koja se pojavila između kandidata za predsednika suda i bračnog druga, rođaka, advokata na istoj teritoriji, i te kako je prisutna. O tome se i te kako vodi računa kada se neko predlaže za sudiju i za predsednika suda. Osvrnuo bih se na osporavanje kandidature za predsednika Opštinskog suda u Vladimircima. To je gospođa Mirjana Pajtić. Dobio sam ovde nešto napismeno. Ona je još u vreme JUL-a bila izabrana za predsednika suda u Vladimircima, pa je onda razrešena u nekom vrlo kratkom periodu. Kada sam rekao - bila je član JUL-a, nemam nameru da nikoga omalovažavam, samo da ukažem na sklonost da joj nije smetalo da kao član JUL-a bude predsednik suda, a da se kasnije veže za Demokratsku stranku i za ove druge da bi opstala na nekoj poziciji. Inače, ona putuje iz Šapca da bi radila u Vladimircima. Valjda tamo ima ukupno četvoro sudija, samo je jedan iz mesta, tog čoveka poštuju, a ovu ženu baš ne poštuju bogzna šta ni kao stručnjaka, ni kao čoveka, a vi ste našli nju da predložite. Reći ću samo nešto iz njene sudske prakse, na bazi nekih njenih odluka koje su postale pravosnažne, koje sada mogu da se komentarišu, jer su postupci završeni. Ako je neko krivično delo, sa nekom smrtnom posledicom, pa neka bude i saobraćajni udes, kod nje je pravilo da se izriču kazne do tri meseca, ali za krađu električne energije, uslovno rečeno, minimum je četiri meseca, a za šumske krađe ide čak do godinu dana. To je ta njena kaznena politika. Verovatno iza te kaznene politike postoji nešto. Verovatno nije Dušan Petrović, ali me ne bi ni iznenadilo. U onim vašim statističkim podacima njenog rada potkrala se, verovatno slučajno, jedna greška. Ako se malo začeprka u onim koeficijentima, brojevima rešenih, nerešenih slučajeva, može da se vidi da je jedna presuda rađena, recimo, četiri godine. Ima odluka koja je izrađena tek nakon četiri godine. Kako ona može, kao budući predsednik suda, da goni druge da budu efikasni, brzi u izradi sudskih odluka? (Predsednik: Hoćete li da koristite drugih deset minuta?) Zamolio bih, gospodine predsedniče, ako nije problem da nastavim, pošto je ovo jedna celina. Verovatno bi tu trebalo da se izvrši jedna stručna, neposredna kontrola i ovog kandidata. Ali, verovatno bi bilo dobro da postane praksa rada Visokog saveta pravosuđa, bez obzira u kom sastavu, u zavisnosti od kandidata, šta se bira, da se, kada su u pitanju kandidati, izvrši jedna stručna kontrola šta su oni to radili i kakve su to njihove reference da ih kvalifikuju da budu predsednici sudova. Vidite i sami da se tu nalazi gospodin Dušan Petrović, pošto znate da on vedri i oblači tamo. Možete da radite što god hoćete u Visokom savetu, on će svojim kanalima da završi sve. Sada se preselio, već nedelju dana, u Bačku Palanku, vodi kampanju od stana do stana - siguran glas, proći će isto kao u Nišu. Tamo je i Šutanovac, usput kampanja, usput prave nemire, Beška, Stara Pazova, nešto muvaju i petljaju, ali proći će isto, a možda i gore nego u Nišu. Vratio bih se na ovog kandidata vrlo inspirativne prošlosti, stručne, to je taj Ćetojević Dušan. Vidite, u Okružnom sudu u Sremskoj Mitrovici podneta je krivična prijava, u septembru 2005. godine, zbog zloupotrebe službenog položaja i kršenja zakona od strane sudije jer je na nezakonit način, mimo Zakona o sudskim taksama, pribavljao korist za sebe i druge. To je, gospodine Stojkoviću, vama vrlo dobro poznato kako se to mućka sa taksama, radi svojih službenih putovanja, i naročito kako se uvode neke nove takse ako želi neko da sa ubrza predmet. Ne, vi vršite sudski nadzor, pa ste pokazali dobre rezultate u otkrivanju kriminala u nekim sudovima, a nisam vas u negativnom kontekstu prozvao, nego u vrlo pozitivnom kontekstu, da vas pohvalim zato što ste neke izbacili, odnosno pokrenuli postupak, pa kad su videli morali sami da pobegnu, jer očigledno im je bilo zaprećeno sa nekim kaznicama malo većim. Da vas podsetim, to su oni predmeti budvanskih računa. Zbog toga je gospodin Boško Ristić ovde osporavao sve kandidate, jer njegov pao, pa on sada računa, kada je moj pao, onda moraju i svi da padnu. Ovde je uvedena posebna taksa na efikasnost suda. To možete i da patentirate. Vidite kako je on tu uspešan. Dobro se pokazao u predmetu jednog predstavnika DS iz tog kraja, a taj se zove Ševo Željko. Tu je pokazao veliku pristrasnost. Neću da čitam sve ove podatke, ali ću da vam pokažem, gospodine ministre, koliko čovek može da ne zna. Pazite, on je bio nešto malo u sudu, pa je otišao u advokate, pa je tamo nešto malo bio, pa su došli ovi njegovi i ubacili su ga i on je tri-četiri godine bio predsednik suda, ništa pod milim bogom nije radio, osim što se talio u KV većima i ono DN, znate i sami, tu je bio vrlo uspešan. Daću vam jedan vrlo interesantan primer. On je u ostavinskom postupku, on, odlučio da zaostavštinu pokojnog čini pravo korišćenja na stanu. Odmah da vam skrenem pažnju, nije plodouživanje ili pravo stanovanja, nego pravo korišćenja na društvenom stanu i da bi omogućio naslednicima da kasnije otkupe stan. Pazite, čime se on bavio. On ne zna pravo, gospođo Petrović, on ne zna pravo, on je greškom zalutao tu, neko je njemu dao pogrešnu diplomu. Verovatno je kod Parivodića gledao ove nepokretnosti. I kod Parivodića je nepokretnost neko pravo. On ne zna šta je pravo, a šta je nepokretnost. Nepokretnost je stvar, a pravo sadrži neka ovlašćenja. Ovaj je još gori od njega. Evo ga, on doneo rešenje, a opštinski javni pravobranilac kaže, aman sudija, naučite nešto, mi se protivimo tome i onda objašnjava mu pravobranilac opštinski, ne može sudija, ne, on je zapeo. Završava posao. Želim da vas podsetim, ovo je jedan lepi članak iz aprila 2003. godine, Lažna trojka, i ima verovatno neki nastavak još, ali su u pitanju neke pretnje. To su noćne sednice kojima predsedava, noćne sednice veća u opštinskom sudu kojima predsedava, ko? Predsednik suda. Zbog čega? Da bi se opštinski javni tužilac uplašio da odustane od optužnica i progona tri vrlo ključna direktora nekih preduzeća u Staroj Pazovi. Molim vas, novine su objavile, data je slika, kaže, Sud u Staroj Pazovi danonoćno, u tekstu, on zaseda koliko je njemu volja, čak tri radnika BIA-e pretila opštinskom javnom tužiocu, na čelu toga ili kao saučesnik stoji taj kandidat koga ste vi predložili. Uzeo sam samo ova tri-četiri karakteristična primera. Moram još jedanput da vam ukažem na nešto što provejava, doduše ne mogu da kažem da je sada to izraženo u nekom velikom procentu, ali ste negde predložili za sudije neke kandidate i mi nismo tu osporili. Zašto nismo osporili? Zato što nema ničeg tako lošeg u tim ljudima, ali ima neuporedivo mnogo više boljih i dobrih stvari o drugim kandidatima, koji nisu mogli da uđu u taj bubanj i da ih neko izvuče. Tu je sasvim očigledno da je neki drugi kriterijum bio prisutan, mi sumnjamo da je bio prisutan, a što se tiče nas i očigledno, a ne želimo da osporavamo zato što su to kandidati za sudije. To je njihov početak. Ne želimo da osporavamo da na početku svoje sudijske, pošto verovatno ćete vi to sve da izglasate, da taj budući sudija ne bi doživljavao neprijatnost da mu neko zakuca na vrata i da kaže, ti si onaj, tebe su osporavali i ovi su te na silu progurali. Ovo vam pričam zbog toga što postoje verovatno za dve-tri klase bolji kandidati koji su konkurisali za ta mesta. Nažalost, oni nisu prošli. Verovatno je bilo osnova da još neke kandidate osporimo, ali smo uvažili činjenicu da se radi o malim sudovima, gde nije baš moguće da se obezbede kvalitetni ljudi, gde i nema nekog velikog interesovanja. Želimo da pomognemo da pravosuđe bude što nezavisnije, što samostalnije, jer ništa nije apsolutno, kao što želimo da vam skrenemo i pažnju, vi ste predlagali neke kandidate, a ima ovde poslanika koji neće verovatno da izađu i da kažu, i ne treba da izađu i da kažu, ono što su u međuvremenu utvrdili. Ali, znajte, neki kandidati koje smo osporavali, a niste nam poverovali, sada nam verujete da smo bili u pravu, jer ste primetili da ti predsednici sudova odlaze kod predsednika opštine, kod nekog po svoje mišljenje. Neki poslanici se ovde gorko kaju što su glasali za tog kandidata, ili za te kandidate, pošto ima više slučajeva. Ta zakasnela pamet dobro je da se pojavi, a nije dobro što da bi se ispravila ta nepravda mora da se čeka četiri godine. Za četiri godine ti i takvi mogu da naprave sve i svašta. Ovo sam više rekao zbog toga što verovatno smatrate da sam u nekim rečima možda malo i preterao, to je vaše pravo da tako mislite, a budite uvereni, tamo gde SRS ukaže da ima nekih problema i ospori izbor nekog kandidata, verujte da postoji puno pravih razloga da nam se pridružite prilikom glasanja o ovim kandidatima.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. Izvolite, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Obradović, pa potom ovlašćeni predstavnik G17 plus, gospodin Marko Krstin. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, dozvolite da u ime poslaničke grupe SPS kažem nekoliko reči o ovoj temi dnevnog reda. U okviru toga ne mogu a da na pomenem i naš zadnji razgovor na ovu temu, iz razloga što je tada bilo u javnosti, od strane nažalost kolegakoji večeras ovde nisu prisutne, poslanika DS, a pre svega kolege Boška Ristića, nešto što nije istina i što je videla cela Srbija, ali je meni zanimljivo, jer to vezujem kroz apsolutno nastojanje poslanika DS da ne dođe ni do kakvih promena u pravosuđu i suštinski da se dezavuiše rad Skupštine i poslanika i cela ova priča oko izbora i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija. Naime, kolega Boško Ristić je na konferenciji za štampu, koja je održana sutradan nakon zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, izneo podatak da je najviše osporenih predloga bilo od strane poslanika SPS, i to 41, kako je samo pobrojao ne znam, i da to pokazuje da je u pitanju čista politička trgovina između SPS i vladajuće koalicije, i da se kadrovi u pravosuđu biraju samo po principu političke trgovine između vladajuće koalicije i SPS. Naravno, neposredno je prozvan i gospodin ministar itd. Jer treba dokazati određenu tezu i onda se ne preza ni od čega. Istine radi, u ime poslaničke grupe SPS sam tada osporio šest ili sedam predloga, što ću učiniti i večeras, naravno, u ime poslaničke grupe SPS, za ono što budem smatrao da treba i za šta imamo odgovarajuće podatke. Nisam mogao, a da ne pomenem to kako to izgleda u praksi. Mi ovde radimo jedan posao, razgovaramo sa više ili manje argumenata, osporavamo ili hvalimo, opet sa više ili manje argumenata, a neko ko ne učestvuje u radu Skupštine hladno zakaže konferenciju za štampu i iznese nešto što nije istina. Ovo moram da pomenem zato što se u javnosti, od strane nevladinih organizacija i pripadnika DS, već više meseci proturaju teze da je pravosuđe predmet političke trgovine, nagodbe, ucena od strane SPS, jer nevladine organizacije su pokrenule i određenu inicijativu, čini mi se i uputile pismo Ministarstvu da se proveri, kao, koliko je predmeta u kojima se nalaze pripadnici SPS povučeno, završeno itd, ne dovodeći uopšte u pitanje šta je sadržaj tih krivičnih prijava. Više puta sam govorio da je SPS bila predmet i političkog pogroma i, nažalost, sudskog pogroma, ne samo sudskog nego i tužilačkog. Znači, celo pravosuđe se uključilo u kampanju koja je politički dirigovana od 5. oktobra. Večeras ću vam na dva-tri primera još jedanput pokazati to, jer moram stalno da opominjem Srbiju i pravosuđe da ne smeju nikad više dopustiti da budu srozani na grane ko što su bili posle 5. oktobra 2000. godine, jer do sredine 2001. godine 160 sudija je izabrano po kriterijumima DOS-a. To sam više puta govorio, a moram to stalno da pominjem, jer nam lekcije o radu, o vrednostima, o kvalitetu, o osporavanju drže oni koji su se služili jedino partijskim kriterijumima i za koje nikakav drugi kriterijum nije važio. Ne treba uopšte zapostavljati ovu ulogu nevladinih organizacija. Nažalost, one su deo našeg ukupnog života, a pogotovo političkog. One utiču veoma značajno na stanje ili praćenje određenih pojava. Vi ste videli da je čak i Karla del Ponte našla za potrebno da obavi razgovor sa njima kada je dolazila u Beograd, kada je imala razgovore sa predstavnicima države Srbije, jer je bilo važno da se sa njima obave odgovarajući razgovori. Jer te nevladine organizacije obavljaju nazovi svoj deo posla, ali suštinski opravdavaju novac koji je u njih uložen, jer finansiranje tih nevladinih organizacija je od strane pojedinih zemalja sa Zapada. One moraju da urade taj svoj deo posla. Nažalost, u gro slučajeva rade protiv države Srbije i time suštinski dovode u drugi plan one časne nevladine organizacije, koje plemenite ciljeve ne mogu da afirmišu, niti da afirmišu svoj rad u dovoljnoj meri, jer njihov rad nije politički motivisan i nije plaćen od strane zapadnih država. Ali, i to je nešto što je deo života našeg društva. Objektivno, to moramo stalno pominjati, bar ja mislim i moje kolege poslanici SPS, i protiv toga se boriti. Naime, mi večeras imamo na dnevnom redu izbor određenih nosilaca pravosudnih funkcija, predsednika i sudija određenih sudova. U ime poslaničke grupe SPS ću osporiti određene kandidate. Evo, krenuću redom. Osporavamo kandidata za predsednika Opštinskog suda u Lajkovcu, kandidata za predsednika Okružnog suda u Užicu, kandidata za predsednika Opštinskog suda u Vladimircima, kandidata za sudiju Opštinskog suda u Požarevcu - Jovanovića Roberta, kandidata za sudiju Opštinskog suda u Šapcu - Jovanović Slađanu, kandidata za predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi. To je to. Neke od razloga vezano za osporavanje ovih kandidata pomenuo je kolega Krasić. Neki od razloga koje je on izneo važe i za poslaničku grupu SPS. Za neke koje nije pomenuo, smatramo da ima boljih ljudi koji mogu raditi taj posao. Za neke od ovih ljudi koje sam osporio pravljen je konkurs da budu izabrani, jer je konkurs poništavan, pa je ponovo pravljen. Po našem sudu, to je nesporno. Neki nisu profesionalci, pokazuju pristrasnost u radu, političku ostrašćenost. Predmet njihovog rada kao nosilaca pravosudnih funkcija su, među ostalima, bili socijalisti. Nekako su prema njima najviše iskazivali svoju profesionalnost, naravno, u negativnom smislu. Smatramo da su time pokazali da nisu dostojni da obavljaju ovu odgovornu funkciju ili ove odgovorne funkcije, s obzirom da je reč o izboru za sudije i za predsednike sudova. Inače, mislim da je dobro da Narodna skupština Republike Srbije izvrši izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Moramo poboljšati stanje u pravosuđu. S njim nismo zadovoljni, neko više, neko manje, ali mislim da je dobro da Narodna skupština Republike Srbije raspravlja o toj temi i da govori javno o lošim pojavama u pravosuđu, uvek, po mom mišljenju, idući konkretno, što se više može, da ne bi u toj opštosti dali negativne ocene i o ljudima koji to ne zaslužuju. Jer u pravosuđu, među sudijama, tužiocima i ostalima u pravosuđu, ima jako mnogo korektnih i poštenih ljudi koji su od struke, profesije i koji na vrlo savestan način obavljaju svoju dužnost. Ali, ima i onih koji su se prepustili čarima politike, zahvaljujući politici dospeli na odgovorne funkcije i dopalo im se, očigledno, da budu tu gde jesu i da služe određenoj politici, i ne mogu se od toga osloboditi. Takvi ne treba da budu sudije i predsednici sudova, niti tužioci. Dobro je da mi poslanici o tome govorimo. Nažalost, drugi o tome ne govore ili se to što govore ne čuje daleko, ili je umotano u sto čaršava, pa narod i ne može da razume šta je pisac hteo da kaže. Prošli put sam govorio o jednom primeru kada je pokrenut postupak za razrešenje sudije Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici. Tada sam izneo određene podatke. U međuvremenu sam dobio izveštaj Velikog personalnog veća. Samo ću vama, poslanicima Narodne skupštine, a i građanima Republike Srbije, pročitati zadnji pasus, zato što on suštinski potvrđuje sve ono što sam govorio. Citiram: "Nakon obavljenog razgovora sa sudijom Svetlanom Đuričić, sudija Đuričić je priložila veći broj dokaza za svoje navode, kao što su dopis sudije Đuričić svim sudijama i krivičarima Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici i spisak nerešenih predmeta za 2002. godinu, na dan 27. 6. 2005. godine, naredbe predsednika Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici od 23. 8. 2005. godine, 28. 12. 2004, 16. 1. 2004, 9. 5. 2002. godine, plan rada rešavanja starih predmeta, koji je sudija Đuričić sastavila kao rukovodilac krivičnog odeljenja, dopune godišnjeg rasporeda poslova za 2003. godinu, raspored poslova za 2005, veći broj izveštaja za period od 2001. do 2005, te pregled ostvarenih normi u Okružnom sudu za period 2000-2005. godine. Iz prikupljenih dokaza utvrđuje se da je u Okružnom sudu u Sremskoj Mitrovici veliki broj starih predmeta, kako iz prvostepene, tako i iz drugostepene krivične materije, da skoro svaki sudija ima u radu po nekoliko starih predmeta". To je ono što sam pomenuo. Kada bi se uzimalo za ocenjivanje rada svih sudija koje su bile tamo, da li imaju stare predmete u svom radu, onda niko ne bi trebalo da bude sudija. Ovde je suština što je trebalo dve žene iz tih razloga izbaciti iz trke za mesto predsednika Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici. Citiram dalje: "Iz prikupljenih dokaza, a i navoda sudije Svetlane Đuričić, proizilazi da su navodi iz rešenja o broju predmeta po kojima nije bilo blagovremeno postupano i u kojima je došlo do apsolutne zastarelosti tačni, sem vezano za one predmete koje je pojedinačno sudija Đuričić navela u svojoj izjavi". Znači, sve je tačno samo ne ono što ona tvrdi, a ono što ona tvrdi je tačno. "Predmeti u kojima je došlo do apsolutne zastarelosti, sem predmeta iz 2003. godine, sudija Đuričić sa većinom njih nije bila odmah zadužena, već su predmeti bili u radu kod drugih sudija, pa u jednom periodu kod sudije Đuričić, te na kraju kada je nastupila zastarelost ponovo su bili kod nje u radu". Dakle, suštinski sve ono što sam vama govorio i to mi je drago, jer sam se koristio navodima koji su tačni, ali je ovo dobro i, naravno, neću sada zbog vremena citirati i prigovor gospođe Đuričić, s obzirom da je dobila meru upozorenja od strane Velikog personalnog veća, ali ona navodi dokaze da ni ovaj izveštaj, da ne citiram sve, biće prilike, u svakom slučaju, dobro je da se čuju takve stvari ovde preko govornice Narodne skupštine Republike Srbije, jer nema drugog mesta. Mediji se bave drugim stvarima. Pomenuo sam da su socijalisti bili predmet progona političkog i pravosudnog, i večeras ću pomenuti slučaj dve osobe, dve žene, dr Miroslave Perišić i dr Branislave Belić. Jedna je iz Beograda, druga iz Novog Sada. Dr Miroslava Perišić je inače bila direktor Doma zdravlja na Zvezdari i naravno u nasilju, koje je sprovedeno 5. oktobra 2000. godine, ona je smenjena, naravno bez argumenata, izneta na rukama. Zanimljivo je, imam u rukama jedno pismo koje je tada DOS upućivao svojim članovima da se okupe i razreše situaciju na revolucionaran način, što su naravno u Domu zdravlja Zvezdara i uradili i zanimljivo je da je to jedino rukovodstvo koje je praktično ostalo od tada pa do danas na mestu koje je silom zauzelo. Zanimljivo je da je gospođa Miroslava Perišić to predala sudu i da je dobila presudu koja nikada nije izvršena. Znači, postoji i pečat za izvršenje u Četvrtom sudu, ali nikada nije izvršeno rešenje od 23. oktobra 2000. godine. Do dana današnjeg ona je jedina, ne jedina ali jedna od ljudi koji su smenjeni pučem, izneta bukvalno fizički iz službenih prostorija, predala stvar sudu i ima rešenje da je to urađeno na nezakonit način, ali naravno ovo nikada nije moglo da ugleda svetlo dana. Zanimljivo za slučaj gospođe Miroslave Perišić da su tada mediji žestoko pratili tu kampanju protiv socijalista, pa su se i "Večernje novosti" pridružile toj kampanji i objavile tri članka od kojih su dva demantovana. Učinjen je demanti od strane gospođe Perišić, "Novosti" su taj demanti objavile, međutim, treći, po njenom mišljenju najsramniji članak, ni do dana današnjeg nije demantovan od strane "Novosti", niti će to ikada biti učinjeno, a inače da znate da postoji pravosnažna odluka Okružnog suda u Beogradu kojom se obavezuju "Novosti" da objave taj demanti. Ta presuda Okružnog suda u Beogradu nije sprovedena. Inače, pročitaću vam, taj demanti je vrlo kratak, ali vrlo ilustrativan. Demanti koji nikada nije objavljen u "Večernjim novostima" glasi: "Netačni su navodi u tekstu objavljenom u listu "Večernje novosti", od 25. 12. 2000. godine, pod naslovom "Rušenje bez anestezije". Netačno je da se dve godine knjigovodstvo ne vodi jer je dokumentacija o knjigovodstvu uredno predata nadležnoj službi u zakonom predviđenim rokovima, za periodični obračun i završni račun. Svi aparati sa kojima je raspolagao Dom zdravlja su na svom mestu u vreme kada sam prestala sa radom 17. 10. 2000. godine. Započeto renoviranje zubne tehnike je preduzeto da bi se poboljšali uslovi rada, ali su radovi obustavljeni 25. 7. 2000. godine, po naredbi ministra zdravlja". Znači, ovaj demant "Novosti" nisu htele da objave. U međuvremenu je gospođa Perišić povela postupak protiv vlasnika "Novosti". Namerno kažem vlasnika, a ne direktora Manojla Vukotića, i naravno nisu ga mogli organi do dana današnjeg umoliti da se pojavi na suđenju. Sledeća rasprava je zakazana za 26. decembar 2005. godine. Znači, nikada nije izvršena privremena mera, nikada nije demantovan članak i otpočeto je izvršenje koje do dana današnjeg nije završeno. Pominjem i slučaj dr Branislave Belić iz Novog Sada, koja je bila direktor Zavoda za transfuziju krvi i docent na Medicinskom fakultetu u Novom Sadu. U njenom slučaju se desilo nešto zanimljivo. Ministar zdravlja u vladi Dosa, a zanimljivo je da je to bio gospodin Obren Joksimović, nije hteo da je smeni. To je veoma zanimljivo, jer to je suština priče. Ministar zdravlja u tadašnjoj vladi, onoj prvoj revolucionarnoj, odnosno kontrarevolucionarnoj, gospodin Obren Joksimović, nije hteo da smeni dr Branislavu Belić jer je ocenio da kvalitetno obavlja taj posao. Onda su rekle njene kolege - pošto ne možemo da te smenimo tamo, nećeš moći da radiš posao docenta. Onda su pribegli vrlo prostom rešenju, suprotno odredbama Zakona o univerzitetu, oni su proširili u statutu fakulteta uslove za izbor u zvanje docenta. Sećate se Zakona o univerzitetu iz 2002. godine, stvoren je pravni osnov da se izvrši preispitivanje u izbor zvanja svih ljudi koji su radili na univerzitetima. Zanimljivo je da je prvi postupak revizije na Medicinskom fakultetu u Novom Sadu gospođa Belić preživela, nije bila osporena, ali je onda potekla inicijativa od nenadležnog organa, koju su na Medicinskom fakultetu zdušno dočekali. Inače, rečeno joj je u četiri oka - da si tamo dala ostavku mi te ovde ne bi smenjivali. Pošto nisi htela, ovde više nećeš biti docent. I statut fakulteta je proširen, dati su u statutu fakulteta uslovi koje Zakon o univerzitetu ne sadrži. Niti je izabrana u zvanje vanrednog profesora, jer je već pet godina bila docent, niti je potvrđen njen izbor u zvanje docenta, sa obrazloženjem da jednostavno nema asistentsko iskustvo. Naš uvaženi kolega, profesor Velimir Simonović, tu je, pa me može demantovati. Ne sećam se da i u jednom zakonu o univerzitetu, ni u onom iz devedesetih godina, ni u onom iz 2002. godine, niti u ovom iz 2005. godine, stoji uslov da je nekome ko treba da bude izabran za zvanje docenta potrebno iskustvo u asistentskom radu. Potrebno je da bude doktor nauka, da ima određene naučne radove, određeno iskustvo u tom nastavnom radu. Znači, ne postavlja se uslov asistentskog rada. Statut fakulteta je to proširio i zanimljivo je da je samo ona "pala" na ispitu. Svi ostali profesori prošli su naknadne provere. Statut fakulteta na više mesta to govori, jednostavno nijedan od profesora koji je izabran tada ili koji su radili ili rade na Medicinskom fakultetu, kada bi se primenjivao ovaj statut fakulteta na način na koji je primenjen kod gospođe Belić, ne bi mogao da bude izabran, jer mnogi od njih koji su sada vanredni i redovni profesori nisu bili asistenti. Ako je potrebno iskustvo u asistentskom radu, onda oni ne ispunjavaju uslove. Zanimljivo je da je to samo u njenom slučaju ispoštovano. Ovo vam pominjem iz razloga što je to bilo predmet rada pravosuđa. Gospođa Belić je dobila, njena tužba je usvojena na Opštinskom i Okružnom sudu u Novom Sadu, i moram reći da je presuda Opštinskog suda u Novom Sadu jedna od retkih koje sam čitao ovih nekoliko godina, koja je jasna, čitko napisana i ne treba velika sposobnost da se razume ono što tu piše, ali nažalost to je osporeno. Medicinski fakultet se pojavio kao druga strana i to je prihvaćeno od strane Vrhovnog suda Srbije, gde se ne dovodi u pitanje ono što piše u ovim presudama, nego se govori o autonomiji univerziteta. Ako sudija Vrhovnog suda Srbije smatra da je statut fakulteta stariji od zakona, onda tu prestaje svaka dalja diskusija o tome šta je starije, pile ili kokoška. Znači, za sudiju Vrhovnog suda statut fakulteta je stariji od Zakona o univerzitetu. Nažalost, ova žena nije izabrana ponovo za docenta, ni za vanrednog profesora, i sada samo pokušava da na sudu dobije ono pravno zadovoljenje, s obzirom da ona više očigledno nije za taj rad. Moram da pomenem još jedan slučaj jednog čoveka običnog iz Kuršumlije Đorđević Đorđa, koji je radio 33 godine u jednom preduzeću, koji je proglašen za tehnološki višak. Za to preduzeće, "ŠIK" Kuršumlija, Ministarstvo za socijalna pitanja odvojilo je namenski sredstva, znate ono tehnološki višak, pa socijalni program, i dato je nekoliko miliona dinara toj firmi. Tom čoveku je trebalo da pripadne 198.000 dinara. Ni do dana današnjeg, a mnogo vremena je prošlo, taj čovek nije dobio ta sredstva, iako su ona strogo, strogo namenska. Nije vredela ni presuda Opštinskog suda u Kuršumliji, nije vredela ni presuda Okružnog suda u Kuršumliji. Jedan izvršni sudija je to uradio na način da jednostavno čovek nikada neće dobiti sredstva koja mu po zakonu pripadaju, koja su strogo namenska. Čak je Trgovinski sud u Nišu ta sredstva utopio u masu gde su poverioci odredili sudbinu tih sredstava, a strogo namenska sredstva države su utopljena u tu masu. Ovo što govorim, kolegama narodnim poslanicima, naravno ne ovde prisutnim, ali generalno neke od ovih tema se mogu činiti i suvišne. Verujte mi da je ovo jedina prilika da mi javno prokomentarišemo rad ljudi iz pravosuđa i da se to čuje. Predstavnici Vlade me nisu pažljivo slušali, jer sam pomenuo i zdravstvo i univerzitet, ali su bili predmet rada pravosuđa. Nemojte, bez uvrede, da čujete samo jednu strane priče, priča je mnogo kompleksna i zato je saopštavam, jer lično mislim da je dobro da mi narodni poslanici o ovome govorimo što više, sa što više argumenata, jer to jedini način da prilikom izbora nosilaca pravosudnih funkcija kvalitetne ljude dovedemo na odgovorna mesta, a s druge strane da oni koji rade shvate da nisu zaštićeni esnafom, da postoji Narodna skupština Republike Srbije i poslanici koji će o tome otvoreno govoriti i koji će sve negativne pojave žigosati.
Izvolite, Velimir Simonović po Poslovnik, lično pomenut. Gospodine Krstin, bojim se, pošto se danas radi do 18,00, nije produženo vreme, bojim se da neće biti mogućnosti nego ujutru. Izvolite, gospodine Simonoviću.
Komentar samo povodom primedbe gospodina Obradovića. Mene čudi da je u neki statut moglo tako nešto da uđe. Mi možemo da izaberemo direktno nekog redovnog profesora da nikada nije bio uopšte asistent. Da bude jedan direktno za redovnog profesora, ako ima kvalifikacije odgovarajuće. Toliko o tome. Da li mi dozvoljavate da se osvrnem i na ovu tačku kratko. Dozvoljavate. Kao poslanik bio bih najzadovoljniji kada bih mogao da imam potpuno poverenje u Visoki savet pravosuđa. Tamo sede stručni ljudi, visokomoralni, sa punim ličnim integritetom, i da ja ovde samo glasam. Međutim, vidim da i prošli put je bilo tako da neki poslanici osporavaju neke izbore, verovatno sa nekim razlozima, u to ne ulazim, ali se plašim da se neki put mi poslanici ne ogrešimo. Prošli put se dogodio jedan slučaj da jedan kandidat nije izabran za predsednika opštinskog suda u jednom mestu, jer smo mi poverovali poslaniku koji je njegov izbor osporio. Kasnije sam dobio informaciju da se radi o vrlo kvalitetnom kandidatu i kada bude ponovo raspisan konkurs za predsednika suda u tom mestu, lično ću tom sudiji da uputim predlog da se ponovo kandiduje i podržaću ga ovde u ovoj sali.
Hvala, gospodine Simonoviću, skrenuli ste pažnju na jedan važan problem. Ja i mnogi poslanici smo dobili slične podatke. Izvolite, gospodine Cvetkoviću, po Poslovniku. (Petar Cvetković, sa mesta: Kao ovlašćeni predstavnik.) Pardon, kao ovlašćeni predstavnik, ali radimo samo do šest, dovoljno vam je. Onda ostavljam vas za ujutru. Nastavljamo sutra u 10,00 sati. Prvi će imati reč ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus, Marko Krstin, potom narodni poslanik Petar Cvetković, ovlašćeni predstavnik DSS-a. Znam da vi niste u mogućnosti da prisustvujete od početka, ni vi gospođo Škero, ni vi gospodine Stojkoviću, zbog preuzetih obaveza, ali poslanici će za to imati razumevanja. Hvala vam.