Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine, prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji, ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branko Ružić, Siniša Maksimović, Mirjana Dragaš, prof. dr Branko Đurović, prof. dr Vladimir Marinković. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 5. i 6. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju: dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Tamara Zlatić, pravni savetnik za normativne poslove u Sekretarijatu Ministarstva unutrašnjih poslova, Rade Krunić, pomoćnik načelnika uprave policije i Nataša Ignjatović, šef odseka u upravi policije. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 5. i 6, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupne vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodni poslanika, članova poslaničke grupe. Saglasno članu 157. stav 2. i član 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATNOM OBEZBEĐENjU i PREDLOGU ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I SAVETA MINISTARA REPUBLIKE ALBANIJE O UZAJAMNOM PRIZNAVANjU VOZAČKIH DOZVOLA. Da li predstavnik predlagača dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova želi reč? Reč ima ministar Stefanović.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o privatnom obezbeđenju Narodna skupština je usvojila u decembru 2013. godine, čime po prvi put nakon 20 godina, odnosno od 1993. godine je uspostavljen normativni okvir za uređenje materije privatnog sektora bezbednosti. Ovaj zakon je bio rezultat intenzivne saradnje MUP i predstavnika struke, pre svega okupljenih oko Udruženja za privatno obezbeđenje Privredne komore Srbije. Od stupanja zakona na snagu, maksimalnog zalaganja svih angažovanih kapaciteta MUP, uspešno smo se nosili sa izazovima koje je donela njegova implementacija. Podzakonskim aktima trebalo je u potpunosti urediti sistem stručnog obrazovanja i osposobljavanja službenika privatnog obezbeđenja izraditi program obuke, propisati sve nužne uslove koje pravna lica i preduzetnici moraju da zadovolje kako bi im bilo dodeljeno ovlašćenje za izvođenje obuke, propisati uniforme pripadnika privatnog obezbeđenja, način upotrebe sredstava prinude itd. Iz napred navedenih oblasti uređenja podzakonskih akata jasno je koliko je njihov posao bio složen i zahtevan sa različitih aspekata, naročito imajući u vidu da se predmetnim zakonom i podzakonskim aktima uspostavlja pravna regulativa sektora privatne bezbednosti koja je bila prilično neuređena u prethodnih 20 godina u pravnom sistemu naše zemlje. Kada govorimo o primeni zakona, želeo bih da istaknem da je pored samog donošenja podzakonskih akata za punu implementaciju bilo potrebno izvršiti druge promene u sistemu kojima će se omogućiti njegova primena počevši od organizacionih promena u okviru MUP, uvođenje novih taksi za radnje organa državne uprave, obrazovanje određenih tela u okviru nadležnih organa, kao što je Komisija za sprovođenje stručnog ispita i slično. Intenzivnim radom od stupanja zakona do danas stvoreni su uslovi za primenu zakona iako su u prethodnom periodu se mogle čuti različite kritike u ovom smislu. Želim da istaknem da primena Zakona o privatnom obezbeđenju ne zavisi samo od podzakonskih propisa, postoje elementi zakona koji se apsolutno neposredno primenjuju, kao što je moguće primeniti do sada donete akte. Sa druge strane imamo situaciju da pored velikog pritiska da se omogući puna implementacija zakona postoji i određena nezainteresovanost subjekata privrednog sektora o čemu svedoči činjenica da od ukupno 29 ovlašćenih privrednih lica za sprovođenje obuke svega šest zaista sprovodi obuku. U želji da iskažemo razumevanje za privatni sektor uvažavajući objektivne okolnosti koje su otežale potpuno usklađivanje u zakonskom roku koji ističe 5. juna ove godine i to moram da naglasim, postoji tehnička greška u zakonu gde piše 5. maja, izvinjavam se zbog toga. Dakle, 18 meseci usklađivanja ističe 5. juna. Predlažu se izmene i dopune zakona koje su pred vama. Na osnovu izvršene analize shodno do sada izdatim ovlašćenjima za sprovođenje obuke i procenjenih kapaciteta, prema onome što su dostavile kolege, dakle ako se vrši obuka ovim tempom, onda bi mogli da imamo 32.000 kandidata koji bi mogli da prođu obuku do januara 2016. godine. Želeo bih da iznesem i par činjenica koje govore u prilog tome da ovo nije samo u nizu odlaganja rokova za usklađivanje sa zakonom i da nadležni organi intenzivno rade na obezbeđivanju njegove pune primene. Ministarstvo je donelo do sada šest pravilnika kojima se u potpunosti omogućava sprovođenje aktivnosti u cilju licitiranja subjekata sektora privatnog obezbeđenja, od sprovođenja obuke, polaganja stručnog ispita do izdavanja licenci. Uređeno je važno pitanje koje predstavlja često aktuelnu temu kada je sektor privatne bezbednosti u pitanju, to je način upotrebe sredstava prinude uz zakonske odredbe koje u velikoj meri uređuju ovo pitanje. Pravilnikom je ova tema zaokružena sa nedvosmisleno propisanim uslovima i načinom upotrebe sredstava prinude. Uređeno je i pitanje uniforme službenika privatnog obezbeđenja sa jasno propisanim ograničenjima u smislu korišćenja naziva i natpisa kojima se imitiraju državni organi. Takođe MUP je unutar svoje organizacione strukture stvorilo uslove za izdavanje ovlašćenja za vršenje obuke posla privatnog obezbeđenja i za izdavanje licenci. Izmenama Pravilnika o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u MUP obrazovane su nove organizacione jedinice koje će se baviti praćenjem i implementacijom, nadzorom nad primenom zakona. U narednim danima biće obrazovan stručni savet za unapređenje delatnosti privatnog obezbeđenja i dektivske delatnosti i razvijanje javnog privatnog partnerstva u ovoj oblasti, čime će se postojeća saradnja javnog i privatnog sektora podići na viši nivo. Izmena zakona u pogledu produženja rokova pružila je priliku za poboljšanje dva segmenta zakona, a koje ne zahteva zadiranje u već uspostavljeni sistem u ovoj oblasti, već se odnosi na poboljšanje i razjašnjenje prethodnih rešenja. To ne znači da nema prostora i za dalji razvoj unapređenja u uspostavljanju ovog okvira, ali to će biti predmet dalje analize kada se bude započelo sa punom primenom zakona. Predlogom zakona izvršeno je pojašnjenje odredbe Zakona o privatnom obezbeđenju koje se odnosi na definisanje obaveze obezbeđenih objekata. Svako ko je čitao navedenu odredbu mogao je da uoči da je predviđena definicija veoma široko postavljena uključujući u sebi sve objekte od strateškog značaja, posebnog značaja i od značaja za odbranu Republike Srbije. Ovakvo definisanje obavezno obezbeđenih objekata ne bi bilo sporno da se ne nalazi u Zakonu o privatnom obezbeđenju kojim se predviđa da se zaštita tih objekata vrši uz angažovanje subjekata koji obavljaju delatnost privatnog obezbeđenja ili kao samo zaštitnu delatnost. Upravo je to stvorilo potrebu da se izmenom zakona iz navedene definicije izuzmu objekti čija je zaštita već propisana posebnim propisima iz oblasti odbrane koju obavljaju državni organi. Na kraju, poslednja predložena dopuna zakona, naizgled implicira uvođenje novog nameta u vidu taksi za izdavanje legitimacije za službenike privatnog obezbeđenja. Dakle, ovo nije parafiskalni namet, ne uvodi novu obavezu sa privredu. Želim da podsetim da se saglasno Zakonu o republičkim administrativnim taksama za spise i radnje kod organa naplaćuje republička administrativna taksa, međutim propisi koji uređuju budžetski sistem dozvoljavaju da se obaveza plaćanja taksi propiše i drugim zakonom dok se njena visina može odrediti podzakonskim aktom. Upravo tu mogućnost smo rešili da iskoristimo predviđajući dopunu člana koji uređuje izdavanje legitimacije za službenike obezbeđenja. To će omogućiti jednostavnije prilagođavanje visine takse u novonastalim okolnostima i realnim troškovima nastalim kroz aktivnosti proizvodnje i izdavanja tog dokumenta koji mogu da se menjaju ukoliko dođe do promene propisanog obrasca, njihovih sastavnih elemenata, proizvođača i slično. Podsećam da sve ovo ne utiče na samu visinu propisane takse i metodologiju koja će se primenjivati ubuduće, ona je propisana i ista je za izračunavanje svih taksi, podleže verifikaciji Ministarstva finansija. Što se tiče drugog Predloga zakona koji danas pred nama, odnosi se na potvrđivanje sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola. Naš motiv za zaključenje ovog sporazuma bila je potreba za daljim jačanjem, unapređenjem policijske saradnje između Republike Srbije i Republike Albanije. S druge strane, državljanima Srbije znatno će se olakšati rešavanje tehničkih, ali istovremeno za život važnih pitanja, kao što je omogućavanje da upravljaju vozilima dok borave u Republici Albaniji bez dodatnih zahteva u pogledu polaganja teorijskog i praktičnog ispita. To je veoma važno, ne samo zbog uštede vremena i angažovanju u cilju sticanja prava na upravljanje vozilom, već će se tako državljanima Republike Srbije omogućiti značajna ušteda, koja bi nova obuka i polaganje ispita kao i sam dokument, prouzrokovali. Usvajanjem ovog Predloga zakona ostvaruje se efikasan formalno pravni mehanizam da državljani Republike Srbije, koji usled poslovnih ili životnih okolnosti borave u Republici Albaniji, brzo i efikasno na osnovu svoje vozačke dozvole već stečene saglasno pravnom poretku Republike Srbije stekne i albansku vozačku dozvolu. Predmetnim sporazumom su kroz 10 članova uređena pitanja od značaja za postizanje njegovog cilja, odnosno međusobno priznavanje navedenih dokumenata. Tako je ugovoreno da pravo na zamenu vozačke dozvole imaju državljani strane potpisnice kojima je odobreno prebivalište i boravak na teritoriji druge strane. Obaveza je svakog lica da uz podneti zahtev priloži i dokaz o zdravstvenoj sposobnosti, a potrebna starosna doba određuje se prema nacionalnom zakonodavstvu države na čijoj se teritoriji priznavanje vozačke dozvole traži. Naravno, sastavni deo sporazuma predstavljaju i priloženi obrasci koje možete da vidite. Dakle, iz navedenih razloga, u interesu Republike Srbije i dobrih i međunarodnih odnosa koje država razvija i u cilju interesa naših državljana kojima će se na ovaj način znatno olakšati boravak na teritoriji Republike Albanije, pozivam vas da glasate i za ovaj Predlog zakona, kao i za prethodni. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Da li predsednici, odnosno pretstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala puno. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo kolege i koleginice, pre svega, pre samog izlaganja o predlozima zakona koji su danas na dnevnom redu i o kojima danas raspravljamo, u ime Demohrišćanske stranke i SPO želim da iskoristim ovu priliku i da svim građanima koji danas slave Đurđevdan čestitam krsnu slavu. Naime, što se tiče samog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju, u prethodnom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije, tačnije 26. novembra 2013. godine usvojen je Zakon o privatnom obezbeđenju i time je po prvi put zakonski regulisana ova predmetna materija, a u kojoj prema procenama ima i do 60 hiljada zaposlenih. Po usvajanju takvog predloženog rešenja u prethodnom sazivu, a Srbija je prestala da bude izuzetak, odnosno prestala je da bude jedina zemlja u regionu gde ovaj sektor jednostavno uopšte nije imao svoje zakonsko uporište i svoje zakonsko uređenje. Od davne još 1993. godine, kada su ukinuti oni propisi koji su regulisali društvenu samozaštitu, bilo je par gotovo sporadičnih pokušaja da regulišu ovu materiju, odnosno ovu oblast, dale privatnu bezbednost koja bi se stavila po okrilje jednog zakonskog teksta. Odmah po usvajanju ovog zakona 2013. godine mogli smo videti da sam nastavak i održivost delatnosti privatnog obezbeđenja u Srbiji, a i isto tako u zemljama EU i uopšte u svetu, jeste uzrokovan na sve većom potražnjom tržišta za privatnim obezbeđenjem. Naime, danas raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju, koji se tiče pet izmena, odnosno pet dopuna. Među njima posebnu pažnju, bar po meni, zavređuje ovaj član 5. kojim se, kao i nebrojeno puta do sada opet nalazimo u situaciji, ne samo po pitanju ovog Predloga zakona, nego i mnogih drugih, da jednostavno dođemo u situaciju da se ovakvim jednim predloženim rešenjem predviđa odlaganje primene zakona. Iako je bilo propisano da će se propisi za izvršavanje tog zakona doneti u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu, uvidelo se da tako nešto jednostavno nije moguće i otuda danas raspravljamo i o ovoj, ali i preostale četiri izmene, od kojih praktično tri, koje sam spomenula, predstavljaju posledicu ove pomenute uz naravno dopunu iz člana 1. ovog Predloga zakona, a kojim se definišu obavezno obezbeđeni objekti. Istina je da smo kasnili ne samo sa donošenjem Zakona o privatnom obezbeđenju, nego se čini mi se taj trend kašnjenja nastavlja i dan danas i pritom ne mislim samo na kašnjenje zarad kašnjenja u onom bukvalnom smislu, nego mislim na kašnjenje prvenstveno u obuci kadrova, mislim na kašnjenje u pogledu samog licenciranja privatnih firmi za obezbeđenje, ali kasni se i sa donošenjem podzakonske regulative koja jeste obimna, ali činjenica je da je zakon donet 2013. godine, a danas je 2015. godina i opravdanje nikako ne može da bude činjenica – mi smo doneli šest podzakonskih akata, ostao nam je još samo jedan, pošto je sedam podzakonskih akata u domenu našeg ministarstva i našeg resora. Tako da pozivanje na tako nešto jednostavno nema svoje utemeljenje. Udruženja za privatno obezbeđenje, kako su oni i sami istakli, apsolutno nemaju ništa protiv visokih kriterijuma, nemaju ništa protiv visokih standarda, obuke i licenciranja jer drugačije i ne treba da bude, ali ima bojazan da se jednostavno sa ovakvim i postojećim kapacitetima posao ne može završiti u ovom novom roku koji današnje izmene i dopune predviđaju. Potpuno je ispravno, oni primećuju, da ukoliko postoji 20 hiljada zainteresovanih, a ima ih i više, a po danu jedna komisija uspe da ispita do 15 ljudi pod uslovom da ima uopšte dovoljan broj ispitnih komisija, onda oni primećuju da je realan rok za završetak obučavanja i za licenciranje otprilike oktobar mesec2018. godine. Naravno, troškovi obuke jesu veliki i njih je teško finansirati. Takođe, to je činjenica koja se treba imati u vidu i koja se mora uzeti u obzir. Ako se na sve ovo doda još i činjenica jako niskog položaja, a on upravo takav i jeste, jako nizak položaj privatnog obezbeđenja naše zemlje u odnosu na druge zemlje EU, ali i ne samo zemlje EU, nego i zemlje u neposrednom našem okruženju, kao i činjenica da se on nalazi apsolutno na najnižim granama po pitanju cene rada, koje su ništa drugo do mizerne, onda otuda tu logično proizilazi sve ono što zapravo predstavlja stav do koga se došlo istraživanjem Beogradskog centra za bezbednosnu politiku, a to je da postoji jako mala zainteresovanost i motivisanost radnika za učešće u samom procesu, te da zbog relativno visoke cene obuke i polaganja ispita veliki broj malih firmi uopšte neće preživeti takvo licenciranje. Naravno, i o svemu ovom treba voditi računa jer posledica navedenog mogla bi biti ukoliko se ovako nešto ne uzme u obzir da mi dobijemo nekakve monopoliste u domenu sektora privatnog obezbeđenja. Ukoliko pođemo od toga da obuka košta oko 200 evra po radniku, te ukoliko mala i srednja preduzeća ionako jedva preživljavaju, time ih faktički gurate u sferu sivog poslovanja i njima nažalost ništa drugo ne preostaje nego da tu jednostavno obitavaju. Nezainteresovanost radnika da se obučavaju jeste takođe prisutna, ali ta nezainteresovanost nije posledica onoga što sam prethodno pomenula, nije nezainteresovanost zato što radnici nešto neće da urade, nego je posledica prvenstveno jako niskih primanja, zapravo jako malih plata koje sam već napomenula da su na prilično mizernom nivou i iznose nekakvih dvadesetak hiljada dinara mesečno, a ti ljudi moraju da radi i ti ljudi moraju da pohađaju stotine sati obuke, a to će usloviti da postojeće firme jednostavno neće angažovati, neće biti u mogućnosti da angažuju, odnosno da edukuju apsolutno svu radnu snagu koju bi edukovali morali, odnosno staje pitanje da li će i oni koji su licencirani, zapravo licencirani radnici uopšte odgovoriti potrebama i zahtevima tržišta. Ono što takođe ostaje prisutno kao veliki problem, i on jeste prilično vidan, jeste pitanje obezbeđenja kafića, pitanje obezbeđenja klubova i, ono što je najgore, a što možemo stalno čitati u rublikama crne hronike, to je pitanje obezbeđenja samih splavova. Mislim da takvo jedno pitanje zahteva hitno regulisanje i što je moguće ažurnije postupanje. Iskrena da budem, ovo su sve prisutni problemi postojećeg Zakona o privatnom obezbeđenju. Očekivala sam da ove izmene i dopune neće biti samo tehničkog karaktera, a zapravo danas ovako kako ih imamo i jesu apsolutno tehničkog karaktera. Mislila sam da ćemo danas raspravljati o nekakvim suštinskim izmenama, da će današnja rasprava biti kvalitetnija, ali ne može da bude jer nam to postojeće izmene o kojima danas raspravljamo jednostavno ne dozvoljavaju. Kada sam spomenula suštinske izmene, mislila sam, pre svega i prevenstveno, na ono što je rečeno i u Privrednoj komori Srbije, a to je zapravo da se reguliše način uključivanja privatnog obezbeđenja u sistem zaštite, jasno i precizno definisanje angažmana više od 200 firmi koje se bave privatnim obezbeđenjem u našoj zemlji. Ne može se, zaista, i mislim da se ne sme, dogoditi situacija koju smo imali na nesreće poput onih prošlogodišnjih poplava, kada su obučeni ljudi bili raspoređivani da pune džakove, umesto da obavljaju neke mnogo složenije poslove i da obavljaju nekakve mnogo zahtevnije poslove na pružanju pomoći u situaciji kakva je bila prošle godine, dakle u vanrednoj situaciji. Dobro je što je izvršena dopuna člana 4, da ne bude da samo kritikujem i postojeće, još uvek važeće, rešenje, kao i izmene i dopune o kojima danas raspravljamo. Dakle, dobro je što je izvršena dopuna člana 4. budući da još uvek ova važeća odredba u istinu prevazilazi domen Zakona o privatnom obezbeđenju, pritom uz potpuno zanemarivanje propisa iz oblasti odbrane koji uređuju materiju zaštite određenih kategorija objekata od značaja za odbranu zemlje, ali isto tako i propise kojima se predviđa da zaštitu određenih objekata za Republiku Srbiju obavlja policija. Takođe, predmetna odredba propustila je da objekte izuzme iz objekta koji su, naravno, ovakvom izmenom definisani iz domena primene Zakona o privatnom obezbeđenju. U razlozima zbog kojih se predlaže stupanje na snagu zakona pre osmog dana od objavljivanja u „Službenog glasniku“ kaže se sledeće: „Rok za usklađivanje privatnog sektora sa odredbama Zakona o privatnom obezbeđenju koji je predmet produženja predloženim izmenama zakona ističe 5. maja 2015. godine. Kada bi se predmetni rok produžio, a da ne dođe do povratnog dejstva zakona, neophodno je da isti stupi na snagu do 5. maja 2015. godine. Iz navedenih razloga predlaže se da Zakon stupi na snagu prvog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“.“ Na samom početku vašeg izlaganja mogli smo čuti da se radi o tehničkoj greški i da u stvari nije 5. maj, nego je 5. jun. Ali, moje pitanje jeste da li bi se takva tehnička greška jednostavno oprostila ukoliko bih ja predala neki predlog zakona ili amandmana i kažem – izvinite, ja sam nešto pogrešila, i tako lepo uđe u proceduru i nikom ništa? Kada se pošalje neki predlog zakona, ovde je reč o zakonu iz vašeg resora, mora se voditi računa da se sve tehničke greške isprave. Dakle, prema ovakvom stavu 5. maj bio je juče, ispravka ovako nečega ne postoji, a to znači, da je po automatizmu upravo došlo do povratnog dejstva Zakona o privatnom obezbeđenju. Što se tiče analize efekata koji se nalaze na strani 10. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju, mislim da su isti prilično dobro sistematizovani, tako da oni imaju za cilj ono što se uopšte želi postići, jeste celovito uređenje uopšte poslova privatnog obezbeđenja, zaštite određenih objekata, ali isto tako poslova i rada i privatnih i fizičkih lica u oblasti privatnog uređenja, zatim uređenja poslova za licenciranje pravnih i fizičkih lica i licenciranje fizičkih lica za obavljanje privatnog obezbeđenja, uređenja načina vršenja poslova, privatnog obezbeđenja ovlašćenja službenika, privatnog obezbeđenja vođenja evidencije i nadzor nad sprovođenjem zakona. Već sam spomenula da su ciljevi prilično dobro sistematizovani i zaista se nadam da će nakon početka primene ovog zakona oni i biti uočljivi u samoj praksi. Dalje, što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbijei Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnom priznanju vozačkih dozvola, naravno da će u danu za glasanje, jer smatramo da je dobro što danas imamo ovakav jedan predlog zakona na dnevnom redu, poslanička grupa SPO i DHSS glasati za ovaj predloženi zakon. Moram na kratko da se osvrnem i da kažem da budući da je 2013. godine, kao što sam rekla, 26. novembra po prvi put donet Zakon o privatnom obezbeđenju, danas, 6. maja 2015. godine, imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju, plašim ni da rok koji je određen ovako Predlogom zakona jednostavno neće biti ostvariv, te da ćemo u nekom narednom periodu biti u situaciji da opet vršimo nekakve izmene i dopune. Ono što na kraju želim da kažem jeste da što je više izmena i dopuna jednog zakonskog teksta, to je pravne nesigurnosti više. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala vam pre svega na podršci i razumevanju zbog čega smo neke od ovih odredbi morali da uvedemo i zaista se radi o složenoj materiji u koju prvi put ulazi, što bi rekle moje kolege, počeli smo od belog papira, dakle, nije postojao nikakav raniji okvir od koga se krenulo. Ono što hoću da razjasnimo su dve stvari vezano za rok. Razmišljali smo, radili smo projekciju prema onim manjim nosiocima mogućnosti za obuke koji mogu da obuče 25 do 40 ljudi, 40 kandidata i zbog toga smo napravili projekciju ovako, ali smo upravo dobili jedan amandman, čini mi se gospodina Đurišića, da se amandmanom pomere rokovi na april. Spreman sam kao ministar da prihvatim ovaj amandman zato što mislim da će to možda dodati još jedan dodatni rok, da budemo za svaki slučaj sigurni, da nemao još jednu sednicu parlamenta na kojoj ćemo ovo produžavati. Druga stvar tiče se retroaktivnosti. Uputio sam izvinjenje Narodnoj skupštini. Zaista ni ja ne volim bilo kakve tehničke greške koje se potkradaju, šta da radite, to je stvar koja nije suštinska, ali jeste važna za parlament, jeste važna i za Ministarstvo, jer pokazuje da moramo da promenimo ovakve stvari. Međutim, ne može se raditi o retroaktivnosti, zato što se radi o tekstu obrazloženja zakona, te u samom obrazloženju, pošto obrazloženje nije samo tekst zakona, ne može nikada da dođe do retroaktivnosti. U svakom slučaju, smatram da smo napravili grešku. Pokušao sam to da obrazložim, šta je zaista bila intencija i mislim da ste to razumeli. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujići. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Jedinstvena Srbija je i 2013. godine učestvovala kao parlamentarna stranka u donošenju ovog zakona. Danas, posle dve godine, imamo izmene, ali ja bih ih okarakterisao kao tehničke izmene. Suština zakona i dalje ostaje ista, što znači da smo i tada doneli jedan dobar zakon . Ono što je najbitnije, od četiri ili pet stvari, koliko se sada menja ovim zakonom, su rokovi za početak primene. Znači, sada idu na 1. januar 2016. godine, i po meni ima sasvim logičnih i objašnjivih razloga. Teško da ste mogli da napravite procenu za obuku dovoljnog broja ljudi, tj. zainteresovanih kandidata za pripremu svih pratećih organizacija i kada je u pitanju Ministarstvo i kada su u pitanju pravna lica koja trebaju da rade na obuci ovih ljudi. Zakon tretira veliki broj ljudi, u ovom trenutku, koliko sam ja došao do informacija, barata se sa cifrom od 40 hiljada do 60 hiljada ljudi koji se trenutno nalaze na ovim poslovima. Ono što je vrlo bitno, to je da se u ovom sektoru nalazi preko 40.000 registrovanog oružja, 40.000 komada, tako da sa nekim stvarima ne treba žuriti. Ipak se ovde daju ozbiljne licence, ljudi dobijaju legitimacije i sutra će se nalaziti verovatnije i u nekim rizičnim situacijama. Svakako, ukoliko se dobro odrade ove pripreme, pre svega obuka o kojoj se dosta priča, velike su šanse da će incidentnih situacija da bude vrlo malo u budućnosti. Olakšavajuća okolnost vama za obrazloženje danas upravo zbog pomeranja ovih rokova je i taj period od 20 godina. Znači, od 1993. do 2013. godine, za razliku od svih zemalja i okruženju, mi nismo radili ništa. Onda je, slobodno mogu da kažem, u jednom presingu i želji da se izjednačimo sa zemljama u okruženju, 2013. godine i donet ovaj zakon. Vi ste do sada, koliko je meni poznato, izdali 17 ovlašćenja centrima koji mogu da rade obuku, a da imamo 27 zahteva. Vidim da ste radili određene procene po broju zainteresovanih ljudi u odnosu na broj časova koji je obavezan da svaki kandidat prođe. Ako uzmemo i obavezu da je u komisiji pet ljudi iz Ministarstva unutrašnjih poslova, verujem da ste došli do optimalnog roka i da 2016. janura možemo i da očekujemo u primeni ovaj zakon. Ono na šta sam ja obratio pažnju u razgovoru sa ljudima koji se bave ovim poslom i u komentarima koje su davali na različitim forumima su sledeće stvari. U trenutku kada se raspisuje tender za određeni broj izvršilaca u ovim sektorima, obično se kalkuliše sa cifrom koja je mnogo manja od minimalnog ličnog dohotka. Sasvim je nelogično da imate obučenog čoveka koji je uniformisan, koji je opremljen sa sredstvima neophodnim za izvršavanje jednog takvog zadatka, a da dovodimo preduzetnika ili pravno lice koji ga angažuju u situaciju da faktički treba da donira određena sredstva da bi taj posao mogao da dobije. Ono što je moj odgovor svima njima bio ovih dana, a verujem da se slažete sa tim, je upravo primena ovog zakona, jer u tom trenutku svako će morati da ima obaveznu uniformu. Znači, to su neki troškovi koji su kod svih jednaki. Svako će morati da ima prijavljenog radnika i neće moći da se kalkuliše sa cifrom da li je radnik na obuci ili nije. Ovog puta će imati svoju licencu. Postojaće jedna evidencija o svim licenciranim ljudima. Tako da, mislim da ćemo 2016. godine da uvedemo ovaj red po prvi put posle 20 godina u jednoj ozbiljnoj branši, a to je privatno obezbeđenje. Što se tiče poslaničke grupe JS, svakako ćete i ovog puta u ovim izmenama imati podršku. Pred nama je i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola. Naravno, mi ćemo i ovo podržati. Samo još jedanput hoću da vam skrenem pažnju, naravno da ćete zbog uspeha, koji ste do sada i vi i vaše ministarstvo i vaši saradnici iskazali u obavljanju izuzetno odgovornih poslova, i dalje uživati podršku poslaničke grupe JS.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani gospodine ministre, gosti iz Ministarstva, kolege poslanici, danas raspravljamo o dva zakona. Prvi je Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Albanije o potvrđivanju vozačkih dozvola, koji će naša poslanička grupa podržati. Dobro je da donosimo zakone koji će olakšati život, rad, poslovanje državljanima naše zemlje i državljanima susednih zemalja u regionu, što bi sve trebalo da dovede boljoj saradnji i ekonomskom napretku. Drugi zakon je prava slika rada Vlade u ovih godinu dana ili u ove tri godine. Baš zato što na pravi način, po našem mišljenju, odslikava kako ova Vlada radi, odnosno ne radi, mi taj zakon nećemo podržati. Ja bih iskoristio ovo vreme koje mi je na raspolaganju da odslikam tu sliku Vlade koja se vidi u svakom od ovih pet članova, koliko Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju ima. Ovo će verovatno, kada se bude ubacio u statistiku, biti još jedan reformski zakon, kao što su svi zakoni koje Vlada predlaže, a Skupština usvaja, koji je, gle čuda, kao i više od 60% zakona koje smo u poslednjih godinu dana usvajali, predložen da se usvoji po hitnom postupku. Zašto po hitnom postupku? Zato što neko nije uradio svoj posao, svoj posao za koji je sam sebi dao rok. Ova Skupština je 26. novembra 2013. godine usvojila Zakon o privatnom obezbeđenju. Tim zakonom je predviđeno da se u roku od šest meseci donesu podzakonska akta, a da se u narednih 12 meseci uskladi poslovanje pravnih lica koja obavljaju posao po ovom zakonu i da se izvrši obuka ljudi koji će raditi kao privatno obezbeđenje. Taj rok ističe za mesec dana. Mi danas raspravljamo o tome da se rok produži jer nije urađen posao na vreme. Prirodno je da se onda postavi pitanje odgovornosti. Odgovornost, to je jedna reč koju ova Vlada ne zna. Ima raznih vrsta odgovornosti, politička, disciplinska, krivična, moralna. To je nešto što ne znaju ministri u Vladi, nešto o moralnoj odgovornosti, a ministar odbrane pre svih. Onda, umesto da se priča o odgovornosti, ministar nam priča o tome kako se naporno radilo na izradi podzakonskih dokumenata i kaže – usvojeno je šest podzakonskih dokumenata. Za 17 meseci je napisano šest podzakonskih dokumenata. Ti dokumenti imaju ukupno 75 članova. Od toga na kraju svakog od ovih šest je član koji govori o stupanju na snagu. Znači, Ministarstvu i ministru je trebalo 17 meseci, umesto šest, da napiše šest podzakonskih dokumenata od 69 članova. To vam je da pišete četiri člana mesečno napisali bi u tom periodu. Znači, jednom nedeljno napišete jedan član. Ne znam koliko to može da bude komplikovano da vam treba jedna nedelja da napišete jedan član podzakonskog dokumenta. Da li je to bio razlog, taj veliki posao u pisanju tih podzakonskih dokumenata, da li je to ministar naučio na Univerzitetu „Džon Edzvid“, bilo bi dobro da znamo ko je Džon Edzvid uopšte, da vam za jedan član treba nedelju dana da ga napišete? To je rečenica dnevno. Sada možemo da krenemo po ovim članovima, pet članova koliko ima ovaj reformski zakon. Prvi član, sami kažu – kada je donet zakon napravljen je previd, stavljena je široka definicija toga šta se sve privatno obezbeđuju, koji objekti i zaboravili smo da postoje objekti koje obezbeđuje vojska i policija po nekim drugim zakonima. Sada prepisujemo te druge zakone u ovaj zakon, kao što se prepisuju neki doktorati, pa o tome posle ne sme da se priča. Član 2, koji je imao jednu rečenicu, ako se usvoji ova izmena, imaće tri rečenice koje daju ministru ovlašćenje da određuje visinu takse. Jedna od glavnih zamerki svih ljudi koji privređuju ovoj zemlji su visine i broj taksi koje moraju da plaćaju. Ova vlada pre tri godine je obećala smanjenje taksi i parafiskalnih nameta. A šta je rezultat? Biloje 360 – 2012. godine, 370, sada je 384. Sa ovim, imaćemo još jednu novu taksu - 385. Gde je ovde borba za bolje uslove poslovanja, za ekonomski razvoj? Nigde. Gde su rezultati? Nema ih. Više je nezaposlenih građana, manje su plate, manje su penzije. To je rezultat ove Vlade i to se vidi i u ovom članu. Priča se jedno, radi se drugo. Članovi 3. i 4. ovog zakona bave se pomeranjem roka. Vladi nije bilo dovoljno šest meseci da donese podzakonska akta, nego 17, i sada je došla u cajtnot i dolazi u parlament i traži dodatni rok, da se pomeri za još sedam meseci rok po kome će pravna lica uskladiti svoje poslovanje sa ovim zakonom, a obučiti se oni ljudi koji će raditi u privatnom obezbeđenju. I šta je ministar radio u ovih godinu dana, koliko je on bio ministar, dase ovoliko kašnjenje ne desi? Da li je možda otkrivao ko je odgovoran za žrtve prošlogodišnjih poplava? Da li je možda otkrivao ko je napao novinara Davora Pašalića? Da li se možda bavio ko su amateri koji su pucali u Mišu Beka? Ili je spašavao bebe na auto-putu…
Molim vas da se vratite na temu.
Govorim o tome šta je ministar radio ili nije radio u ovih godinu dana, jer je zbog njegovog rada, odnosno nerada…
Kada ministar bude podnosio zajedno sa premijerom izveštaj o svom radu, tada ćete moći to da govorite.
Ja govorim o tome zašto mi danas raspravljamo o ovom zakonu, gde se konstatuje da ministar nije uradio svoj posao, njegovo ministarstvo. Ja govorim o tome i molim vas da me pustite da završim. Ili se ministar bavio Zaštitnikom građana? I šta se dešavalo u njegovom privatnom životu pre 22 godine.
Gospodine Đurišiću, ja vas molim da se vratite na zakon.
To je ministar radio. (Zoran Babić, s mesta: Je li zabranjeno?) Nije zabranjeno. Nije zabranjeno. Ali, evo, ministre, ja vas molim, pre tri godine predsednik vaše stranke tada, sada predsednik Republike, je izašao ispred ove zgrade sa džakovima i rekao: „Neko je krao glasove!“.
Gospodine Đurišiću, ako niste primetili, mikrofon vam je isključen. Ja vas molim da se vratite na temu dnevnog reda. Zatražite ponovo reč.
Poštovani predsedavajući, ja govorim načelno o tome kako je ministar radio i kako su rezultati njegovog rada, odnosno nerada, doveli do toga da danas raspravljamo o ovom zakonu. Ja vas molim da me pustite da završim, govorim o tome da Ministarstvo nije uradilo posao za šest meseci, koliko je ova skupštinska većina, odnosno ista ovakva skupštinska većina usvojila i dala rok ministru, to nije urađeno za šest, nego je urađeno za 17 meseci. Govorim o odgovornosti i govorim o tome šta je ministar za to vreme radio ili nije radio. Molim vas da me pustite da završim. Ako imate već toliko slobodnog vremena pa istražujete sve šta je bilo, ja vas molim, istražite ko je pokrao glasove. Predsednik Republike je rekao: „To će biti prva stvar koju ću da uradim!“.
Gospodine Đurišiću, opet vam ne radi mikrofon, ako niste primetili. Kao što rekoh, kada Ministarstvo unutrašnjih poslova i ministar unutrašnjih poslova i cela Vlada budu podnosili izveštaj, molim vas da o tome tada govorite, a sada je ovde reč o zakonu. Nije prvi put da ova Skupština produžava rokove. Produžavali su rokove i vlade koje ste vi podržavali i niko od narodnih poslanika koji tada nisu podržavali vladu nije tako diskutovao u ovoj Skupštini. Nastavite.
Vi i ja gospodine Arsiću, znamo da to što ste rekli sada na kraju nije istina. Nije istina. A neistine su takođe nešto što je obeležilo rad ove Vlade. Nije istina da je rok za isticanje zakona 5. maj. I ministar se izvinio i rekao je - to je greška. Hvala vam, ministre.
Izvinite, gospodine Đurišiću. Gospodine Kariću… (Ivan Karić, s mesta: Opsovao mi je mater.) Ja njega nisam to čuo, ali čuo sam kako ste vi njemu dobacivali, mnogo pre nego što je bilo bilo kakve diskusije između vas i njega. Zato vas molim da ne dobacujete narodnim poslanicima i ne ometate gospodina Đurišića u daljem radu. Izvolite, gospodine Đurišiću.
Poštovani predsedavajući, jedini ko mene ometa danas ste vi, a ja ne znam kome da se žalim na vas, pošto ste vi ti koji držite sve u svojim rukama. Znači, laž, kao što je laž kada pričamo o Zakonu o „Beogradu na vodi“, pa premijer kaže – biće sve izgrađeno za četiri godine.
Gospodine Đurišiću, mi smo sa zakonom koji reguliše „Beograd na vodi“ završili. Da vas podsetim, pošto imate primedbi na moj rad, član 108. Poslovnika,stav 1. – O radu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Član 106. stav 1. – Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Tako da vas molim da svoju diskusiju upodobite članu 106. stav 1. Poslovnika o radu Narodne skupštine koji je donela vaša većina. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ja ću govoriti onako kako smatram da je prikladno govoriti o jednom ovakvom predlogu zakona koji pokazuje svu nesposobnost lažljive vlade koja upravlja Srbijom u poslednjih godinu dana.
Gospodine Đurišiću, ovo vam poslednji put kažem, imam dva izbora. Ili da počnem da vam izričem opomene do oduzimanja reči, što vi očigledno želite, ili da odredim pauzu dok konačno ne spremite diskusiju koja će da bude u skladu sa članom 106. stav 1. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Izvolite.
Molim vas da ovo vreme koje ste mi oduzeli sada ubacite u vreme za diskusiju, koje ja više i ne znam koliko iznosi, s obzirom da ste me nekoliko puta prekinuli u izlaganju. Vlada je rekla u obrazloženju zakona, krenula je sa nekom matematikom koja mi liči na način na koji se računaju državne finansije kako će se stići da se do kraja godine obavi obuka svih ljudi koji treba da rade poslove privatnog obezbeđenja. Sada se tamo nešto množi, koliko treba 17 radnih dana puta broj centara. Taj broj centara ministre, trenutno koji rade, je šest, tako smo čuli od vaše saradnice juče na odboru. Sedamnaest je dobilo akreditacije, a 27 je podnelo zahtev. Sada vas ja pitam. Tu matematiku koju ste izveli, koju ste vi rekli da mislite da do kraja godine može da se tempom obavi, da li ste, pošto nisam uspeo čitajući nekoliko puta obrazloženje, da vidim da li ste to radili na osnovu toga da ima šest centara za obuku ili 17 ili 27? Iz tog razloga smo mi podneli amandman za produženje roka kako ne bi došli ovde ponovo vi, krajem godine, i objašnjavali nam da od silnog rada da niste našli ni ko su amateri koji su pucali na Beka, ni ko je krao glasove, ni ko su huligani koji su prelepljivali ime ulice Zorana Đinđića u Ratka Mladića. Kažete – mora, treba nam novi rok. Zato vas pozivam da prihvatite naš amandman koji daje onih godinu dana koliko ste predvideli kada ste usvajali zakon kao rok da se ovaj posao završi od strane pravnih lica koja se bave poslovima obezbeđenja i od strane fizičkih lica koje treba da prođu obuku. Sve ovo, i vaša nervoza danas, mislim na predsedavajućeg i na poslaničku većinu, kada se govori o ovom zakonu, koji je slika i prilika vašeg rada u ovih godinu dana, govori o tome da smo na pravom putu, da će se promene u Srbiji desiti, da će se desiti brzo i da sva vaša priča o tome kako vi radite, kako najbolje, najviše, kako najviše reformišete, kako bolji život samo što nije, vrlo brzo će pasti u vodu gospodine ministre. Podsećam vas na reč odgovornost. Podelite to sa vašim kolegama iz Vlade. Hvala.
Gospodine ministre jeste li zatražili reč? Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Odgovornost je prava reč. Znate, kada pomislite o 155 meseci, odnosno koliko je proteklo od 2000-te do novembra 2013. godine da nije napisan nijedan član, nijedno slovo o ovoj materiji, pokazuje koliko je odgovorna bila tadašnja vlast koja je toliko razmišljala, držeći sve poluge u svojim rukama u raznim formatima, koja je imala predsednika Republike na čelu Vrhovnog saveta odbrane koji se bavi materijom bezbednosti. Apsolutno su bili odgovorni prema građanima Srbije i napisali su nula članova, nula rečenica, nula zakona koji su se bavili ovom materijom. Nula. To je rezultat rada, a videćete u nekim drugim oblastima je daleko ispod nule nažalost. Pošto tu, kada govorimo o ovom zakonu, prvo moram da kažem da je MUP do kraja aprila meseca izdalo 29 ovlašćenja fizičkim i pravnim licima za sprovođenje stručne obuke za vršenje poslova privatnog obezbeđenja. Do danas se ta obuka sprovodi samo u šest centara, ali moram da vam kažem, ovo nije obavezno obrazovanje, mi smo izdali licence onima koji to žele, koji hoće da sprovode obuku. Hoće da sprovodi obuku, hoće se prijaviti, koliko ljudi? To zavisi od tržišta. To ne zavisi od MUP, MUP je svoj posao obavila. Što se tiče ovoga, ja sam ministar 12 meseci to je tačno, ali je moj prethodnik koji je doneo, da kažem na čiji je predlog donet ovaj zakon, smo faktički se potrudili da ovaj zakon po prvi put posle 20 godina reguliše ovu materiju. Moram da vam kažem da, znam da vi možda zamišljate, nisam siguran da ćete imati priliku u izvršnim organima vlasti nekada da radite, ali ja sam siguran da vi zamišljate da ministar donosi zakon tako što, ili bilo šta, bilo kakav podzakonski akt tako što nikog ne konsultuje, nego napiše i pošalje i kaže – to je 660 pravilnika, sve je doneto, možemo danas popodne. Mi smo se upustili u jednu složenu proceduru u koju smo sa organizacijama civilnog društva, Privrednom komorom i naravno drugim učesnicima u donošenju ovih akata ozbiljno razgovarali o svim posledicama i o svim mogućnostima koje donosi ovaj zakon. Kada smo donosili podzakonske akte detaljno smo konsultovali Privrednu komoru i sve ono što su te organizacije dale kao primedbe i saglasnost. Jako dugo je stajalo i u zakonodavstvu i finansijama, jer smo pokušavali da nađemo rešenje kojim ćemo zajednički ovo raditi. Dakle, ne da to donesemo tako što se to tako svidelo nekom ministru ili ministarstvu ili bilo kome, već da upravo uvrstimo najveći broj primedbi da ne naškodimo, da kažem, svemu onome što je pisalo u zakonu, a da to saobrazimo sa finansijskim okvirima. Da li je to možda moglo brže? Možda je moglo, ali u ovom trenutku imamo situaciju da smo se mi bar potrudili prvi put posle 155 meseci vašeg nerada, apsolutno nerada sa nultim rezultatima u ovoj oblasti, da donesemo zakon. Taj zakon je donet, on će početi da se primenjuje. Što se tiče reformi, reformskih zakona, mogu da se setim nekoliko na primer, Zakon o privatizaciji, Zakon o radu iz vašeg vremena koji su doveli do toga da je 400 hiljada ljudi ostane bez posla u ovoj zemlji, da brojne firme koje su radile u Srbiji danas više ne rade, da budu u stečaju, da propadnu i da ti ljudi više i te porodice nemaju od čega da žive. To su bili rezultati tog ozbiljnog i ogromnog rada koja je tadašnja Vlada radila. Međutim, ja sam uveren, a ono što naravno od novembra, odnosno oktobra 2013. godine je na snazi tužilačka istraga i MUP sa tužilaštvom sarađuje na istrazi svih slučajeva, da kažem, za koje možemo da procesuiramo, ali ono što mogu da vam obećam da ćemo naporno raditi da otkrijemo i ko je opljačkao građane Srbije i ko su oni fini ljudi koji su doveli do toga da naša zemlja. Postavio mi je gospodin Đurišić pitanje, pa vezano za rad, upravo u skladu sa temom, pošto je tema bezbednost zemlje, dakle, to je stvar koja je veoma važna za našu zemlju. Otkrićemo i ko su ti ljudi koji su opljačkali „Razvojnu banku Vojvodine“, koji su doveli do toga da država mora da odvoji ogromna sredstva, za sve one divne ljude koji su uzimali kredite i nikad ih nisu vraćali, za sve one divne ljude koji su otimali po našim kompanijamai nikada nisu nameravali da to vrate. A nameravali su da silne porodice ostanu na ulici, da danas nemaju da jednu. Da danas deca ometena u razvoju koja su trebala da se igraju u dvorcu Heterlend nemaju taj dvorac, a da je milion evra za to dato i opljačkano. Utvrdićemo ko je to uradio, a sudovi, ja se nadam da će brzo i efikasno raditi svoj posao. Srećom od kako sam ministar MUP nijedna osoba koja je osumnjičena za ova krivična dela ni protiv jedne osobe nije odbačen postupak, nije prekinuta postupak i nije doneta oslobađajuća presuda, a verujem da to pokazuje i ozbiljnost rada MUP.
Zahvaljujem. Reč ima, pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Licemerno deluje kada Marko Đurišić kaže i smeta mu hitan postupak. A iste te hitne postupke je uneo u ovaj parlament zato što je 2008. godine 69 predloga, 2009. godine 121 zakon, 2010. godine i 2011. godine po 83 zakonska predloga, odluke je gospodin Đurišić uneo u parlament i bili su po hitnom postupku. Zašto je tada gospodinu Đurišiću nije i gde je bila njegova odgovornost da takve predloge ne stavlja po hitnom postupku na koje danas ovde skakuće po Narodnoj skupštini, zbog kojih skakuće. Kada Boris Tadić priča o moralu, ja mislim da se svim ljudima u Srbiji podigne kosa na glavi. Gde je moral Borisa Tadića i gde je odgovornost Borisa Tadića za obećanih 200.000 radnih mesta. Gde je moral Borisa Tadića za obećanih 1.000 evra po glavi stanovnika samo da bi dobio predsedničke izbore. Gde je moral i gde je odgovornost Borisa Tadića zato što su u njegovom periodu i onda kada je vladao Srbijom Šarići, Jerkovići bili predstavljeni kao investitori, kao nacionalni investitori. Gde je moral Borisa Tadića zato što za 12 godina nije uspeo da otkrije i da procesuira odgovorne za ubistvo Slavka Đuruvije. Gde je moral i gde je odgovornost Borisa Tadića koji je trčao maratone dok ste vi gospodine ministre trčali za otmičarima naše dece. Gde je moral Borisa Tadića koji je više igrao basket nego što se bavio svojim poslom. Onda kada ti i takvi Tadići, košarkaši i maratonci govore o moralu i o odgovornosti to je u najmanju ruku vređanje Narodne skupštine i vređanje zdravog razuma građana Srbije.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Želeo bih da repliciram i ministru, a u opšte ne znam na koji način se gospodin Babić našao prozvanim, jer nisam govorio o njegovoj stranci, ni o predsedniku njegove stranke, ali dobro to je način na koji se vodi ova Skupština. Vi ste doneli zakon, hvalite se ministre, posle 20 godina, koji godinu i po dana pošto je donet se ne primenjuje. Sami ste rekli, ne primenjujemo ga do danas, jer nismo mogli da završimo podzakonska akta, trebalo nam je dva puta više vremena nego što smo mislili. Toliko smo stručni i sposobni da nam je trebalo dva puta više vremena od onoga koliko smo predvideli. Vi niste ministre radili svoj posao. Vaš posao nije da jurite otmičare beba, nego da vodite Ministarstvo, da se u njemu zna ko šta radi i u kojim rokovima posao treba da završi i tu je vaša odgovornost. Ta reč koju vi u Vladi ne znate. Za gospodina Babića, vi koristite najlošiji mogući argument. Kada ja kažem – zašto donosite zakon o postupku, vi kažete – i vi ste. Deca u vrtiću se tako raspravljaju, gospodine Babiću, u vrtiću.
Molim vas bez ličnog obraćanja.
To je taj nivo rasprave, gospodine Babiću.
Molim vas bez ličnog obraćanja.
Koliko puta se meni gospodin Babić lično obratio malopre? Niste rekli ni jednu reč. Gde je moral kada premijer kaže – tri i po milijarde evra „Beograd na vodi“, a onda čujemo da je to 150 miliona? Gde je moral tu? Šta je to?
Vreme, gospodine Đurišiću.
Gde je Šarić danas? Ko ga je optužio? Vaši prijatelji gledaju kako da ga oslobode danas. E, to je Srbija danas koju vodi…
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Dakle, moram da kažem da u vreme prethodnih vlasti za 155 meseci, da ponovim zbog građana Srbije, nije napisan ni jedan jedini član ovog zakona. Ni jedan jedini član. Nije bilo pokušaja. Nije bilo razmišljanja. Nije bilo televizijske emisije na kojoj su pričali o ovom zakonu. Nije bilo razgovora o tome. Danas ti ljudi pokušavaju da nam drže lekcije zbog zakašnjenja. Ja bih to mogao da prihvatim da su prethodne vlasti bile mnogo efikasnije, da su bile bolje, da su ostavile jedan uređeni sistem bezbednosti, jedan uređeni sistem privatnog obezbeđenja, da su licencirali razne agencije, razne ustanove koje mogu da vrše obezbeđenje, ali naprosto nisu. To je naprosto činjenica. Što se tiče, pošto sam ministar iz ove oblasti, moram da kažem da je Darko Šarić uhapšen na insistiranje Aleksandra Vučića koji je sproveo sa Bezbednosno-informativnom agencijom akciju koja je dovela do hapšenja Darka Šarića. Do tada Darko Šarić je bio neko ko se nalazio na slobodi i taj čovek nije bio uhapšen dok se Aleksandar Vučić nije za to pobrinuo. Aleksandar Vučić je uhapsio Darka Šarića. U vreme kada je Aleksandar Vučić postao premijer i kada je pre toga bio prvi potpredsednik Vlade mnogi sudski postupci su započeti za ljude koji su bili ugledni građani Srbije, investitori i kretali se potpuno slobodno Srbijom, a svi smo znali kakva krivična dela su počinili i za kakva krivična dela ih i danas sumnjičimo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Gospodine predsedavajući, loše je kada u Narodnoj skupštini pozivate na odgovornost svih, samo ne sebe. Samo nemojte da nas podsećate šta smo mi radili. Znate, to je prošlo vreme i nemojte da nas podsećate, jer to znači da smo u vrtiću. Ne, nismo, gospodine Đurišiću u vrtiću, već u Narodnoj skupštini Republike Srbije i za sve za šta ste odgovorni vi i Boris Tadić, ma koliko tužbi uputili i ma koliko vam tolike stvari ne prijale, odgovorni ste, gospodine Đurišiću. Odgovorni ste za sve hitne postupke, odgovorni ste za svako kršenje Poslovnika, za silovanje demokratije koju ste radili u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Odgovorni ste za svako spajanje tačaka dnevnog reda, po 93, po 67 tačaka, što vas podsećam svakog dana, ali je loše kada pozivate sve druge na odgovornost, a samo vi niste odgovorni ni za šta. Jeste, odgovorni ste. Odgovorni ste i za najveći deficit u istoriji, ne Beograda, nego istoriji svih metropola, u istoriji svih lokalnih samouprava, a vi i vaša politika ste takav deficit napravili gradu Beogradu za preko 22%. Vi i vaša politika i gde je moral u onih pet i po, skoro šest miliona evra nestalih prilikom rekonstrukcije Bulevara Kralja Aleksandra? Gde je moral i gde je odgovornost za to što u Specijalnom sudu… (Narodni poslanik Goran Bogdanović dobacuje s mesta.) Da, gospodine Bogdanoviću, sve su drugi, samo vi ništa niste. Ni za balvane niste odgovorni, ni za pomeranje balvana niste odgovorni. Ni za šta niste odgovorni, a sada ste došli da čitate i da spočitavate svakome ko radi pošteno i odgovorno svoj posao. Protiv maratona nemam ništa, ali jesam za to da se radi svoj posao, da ministar radi svoj posao, da trči za otmičarima, a ne samo da trči za otmičarima, već da ih procesuira i da ih hapsi. To je posao ministra unutrašnjih poslova, a ne maratoni i basketi, koje ste igrali samo zbog marketinške kampanje.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, replika.
Hvala, poštovani predsedavajući. Šarić je danas u zatvoru po optužnici koja je napisana 2009. godine, a koju vaši prijatelji danas na svaki mogući način gledaju da ospore i da tog čoveka izvedu iz zatvora. Ako se sećate reči koje je predsednik Vlade uputio kada je gospodin Šarić uhapšen, onda mislim da nećete nama ni na koji način govoriti o tome šta je Darko Šarić radio u prošlosti, jer je Darko Šarić angažovanjem, pre svega, gospodina Rakića, Borisa Tadića, tadašnjih službi označen kao jedan od najvećih krijumčara droge. Zaplenjeno je gotovo tri tone droge i Srbija je ostvarila saradnju sa najvećim bezbednosnim agencijama i dobila njihovo poštovanje u svetu. Kako se ovde radilo u poslednjih godinu dana? Sto devedeset i tri zakona – 124 po hitnom postupku, 69 u redovnom postupku. Ne znam da li je to nadmašilo statistiku sa kojom gospodin Babić ovde maše i raspolaže, ali je to manir, takav manir, da vam Evropska komisija kaže – ne možete zakone donositi isključivo po hitnom postupku. To je poprimilo tolike razmere da vam Evropska komisija kaže – nemojte. Mi što smo radili, mi smo političku cenu, odgovornost platili na izborima. (Zoran Babić, s mesta: Malo je.) Znam ja da je vama malo, da biste voleli da nas vidite negde drugde, ali mi smo tu i borićemo se politički sa vama.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Moram samo da pojasnim zbog građana Srbije. Prvi put se Darko Šarić pominje kada je američka DEA dala informaciju o njemu. Do tada Darko Šarić od strane državnih organa Republike Srbije nije nigde označen, pominjan, niti na bilo koji način viđen kao narko-diler. Naprotiv, on ima ogromne investicije u Srbiji. Dakle, ogromnu imovinu koju je kupio tim novcem. Taj novac je uložen za kupovinu brojnih kuća, zgrada i svega ostalog što se dešavalo u Srbiji. Tek je na pritisak SAD započeta istraga koja je tako vešto vođena da je u potpunosti stala dok Vučić nije postao koordinator službi bezbednosti, a onda ga je za manje od godinu dana uhapsio. Znate, ako je Vučić to uradio za manje od godinu dana, znam da je on daleko sposobniji od Borisa Tadića, ne mogu da ga poredim sa Borisom Tadićem, ali to pokazuje i odnos prema građanima Srbije i prema kriminalu.
Gospodine Đurišiću, po kom osnovu? (Marko Đurišić, s mesta: Gospodin ministar je govorio o Borisu Tadiću.) Izvolite.
Ja mogu da razumem i vidim iz ovog zakona, iz vašeg rada, gospodine ministre, da vi o svom poslu ne znate ništa kada na ovakav način objašnjavate na koji način je došlo do pokretanja istrage i rezultata. Znači, hajde da krenemo od osnovne činjenice. Rekli ste – Vučić je uhapsio Šarića za manje od godinu dana. Neistina. Ministar odbrane Vučić postaje, još uvek je, šef Biroa za koordinaciju službi bezbednosti u avgustu mesecu 2012. godine. Darko Šarić je uhapšen u martu 2014. godine. Prosta matematika koju deca uče u prvom razredu osnovne škole će vam i reći da je to 18 meseci, godinu i po dana, a ne manje od godinu dana. Zato nije ni čudo što mi ovakav danas zakon imamo, gde vi kažete – donećemo nešto u roku od šest meseci, a onda dođete posle 17, i kažete jao nismo stigli. Ako ne umete da računate, uzmite kalendar na njemu ima 12 meseci, svaki mesec nabrojano, pa krenite da brojite ručno. Znači, toliko ne znate da neznate da izračunate koliko je vremena trebalo gospodinu Vučiću, koji je on je li, uhapsio Šarića. Ne znam. Da li je on bio u onom avionu koji je otišao u Crnu Goru po Šarića? Znači, nemojte da omalovažavate rad ljudi koji su radili težak i odgovoran posao godinama unazad, izlagali svoje živote i živote svojih porodica riziku da bi ovoj zemlji bilo bolje.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. i član 107. Poslovnika, ali pre svega se oslanjam na član 104. pravo na repliku. Dakle, prethodni govornik je dobio pravo na repliku na pominjanje imena i prezimena sadašnjeg predsednika SDS. Dakle, stranke o kojoj niko nije govorio. Bori Tadić je pomenut u konotaciji jer je bio predsednik Republike, i tada je bio predsednik jedne druge stranke. Dakle, ne ove, nije bio predsednik, posle toga je postao predsednik još dve stranke, koliko ja znam, pa me ne bi čudilo da se pojave tri stranke koje će tražiti repliku po osnovu pominjanja imena i prezimena Borisa Tadića. To u Poslovniku čak ne stoji. Taj stav dva, vaše je pravo da procenite kome ćete dati repliku, to je pravo predsedavajućeg, ali na osnovu prethodnih parametara, koji otprilike glase – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno politički stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Ako se narodni poslanik, u prvom stavu, u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Nigde ne stoji u Poslovniku da svako pominjanje Borisa Tadića je automatski pravo na repliku, tim pre što je Boris Tadić pominjan kao predsednik Republike Srbije koji nije bio sposoban da privede pravdi stranačkog prijatelja Šarića. Hvala.
Gospodine Rističeviću, kao što rekoste u stavu 3. predsedavajući odlučuje. Ja sam pustio gospodina Đurišića na spominjanje imena predsednika njegove stranke, zato što mi njegovo ponašanje u Narodnoj skupštini sve više liči na ponašanje jedne poslaničke grupe koja sada nije u Skupštini, i zbog takvog ponašanja ja sam 2008. godine, ja sam napustio tu političku stranku i političku grupu. Potpuno sam siguran ako nastave ovako da se ponašaju proći će isto kao i ta politička stranka i poslanička grupa. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Marijan Rističević, s mesta: Ne.) Po Poslovniku reč ima Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Smatram da ste sada kao i nekoliko puta ranije se to dešavalo u raspravi samnom povredili član 100. Poslovnika koji kaže – Predsednik Narodne skupštine kada predsedava sednicom narodne skupštine ako želi da učestvuje u pretresu prepušta predsedavanje jednom od potpredsednika Narodne skupštine. Znači, vi ste više puta danas polemisali samnom, ne kao predsedavajući, nego kao član poslaničke grupe SNS. Sada ste dali sebi za pravo da nam ispričate priču iz svoje biografije i da izvedete zaključak o tome kakva je sudbina političke stranke kojoj ja pripadam. Ja vas molim da ne kršite ovaj Poslovnik. Mogu da vas razumem da nema ko da vas zameni, jer nema ni jednog drugog potpredsednika trenutno u sali, kao ni predsednika Skupštine, ne znam gde su svi, pa ne možete da postupite po članu 100, ali onda vas molim da se suzdržite. Takođe vas molim, nemojte vi da brinete nad sudbinom stranke kojoj pripadam danas, njena perspektiva je odlična i vrlo brzo ćete se i vi uveriti da je sve u poltičkom životu promenljivo, pa i to da vas ovde danas ima a150, a nas 12, će se promeniti. Brzo. Vas će biti manje, nas će biti više. To je neminovnost političkog života. Prvog dana kada dođete na vlast tog dana krenete da padate, to nas uči istorija i to ne možete da promenite ni vi, pa ni predsednik Vlade.
Dva minuta. Gospodine Đurišiću, smatram da nisam prekršio Poslovnik, zato što je gospodin Rističević reklamirao član 104. stav prvi i drugi, a ja sam u skladu sa članom 103. stav 4. odgovorio, obrazložio zašto ste vi dobili pravo na repliku. Na osnovu tog istog člana i stava, ja sada dajem vama ovo isto obrazloženje. Naravno da nemam ništa protiv vaše političke stranke, kao što vi to želite da predstavite, niti sam zabrinut za sudbinu vaše političke stranke, pošto je kolega Babić sada na čelu neke komisije ili radnog tela za reformu političkog sistema možda bi neke vaši poslanici trebalo da postanu ustavna kategorija jer bi nam u Skupštini bilo jako dosadno bez njih. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Član 106. gospodine Arsiću, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. U nedostatku argumenata protiv Predloga zakona koga zastupa gospodin Stefanović, gospodin Marko Đurišić je izneo čitav niz neistina i uvreda na račun ministra, na račun Vlade Republike Srbije, na račun SNS. Što se tiče pitanja ko je pokrao izbore 2012. godine, ja ću da vam kažem, odnosno narod kaže – žuti. Ko je pokrao sve izbore od 2000. godine, pa žuti, nema tu neke velike filozofije. Što se tiče Darka Šarića, vi ste gospodine Đurišiću, zaboravili da je novcem Darka Šarića dokapitalizovana „Metals banka“ i da je novcem Darka Šarića „Metals banka“ preko noći političkom odlukom Bojana Pajtića pretvorena u Razvojnu banku Vojvodine koju ste do dana današnjeg opljačkali do te mere da nema države u svetu koja može da da primer vlasti koja tako temeljno pljačka banke koje sama osniva. Što se tiče privatnog života drugih lica vidim da je sada moda u Srbiji nariče nad sudbinom Saše Jankovića. Saša Janković je postao „sveta krava“, ne sme niko da spomene kako to da je u njegovom stanu neko ubijen, ili da se desila neka nasilna smrt. Ali, zato npr. gospodina Nebojšu Stefanovića, stavite kao metu i udrite do mile volje po Nebojši Stefanoviću, kao nesposobnom ministru, o Nebojši Stefanoviću kao čoveku koji je navodno prepisao svoj doktorat, što ste izmislili. Ne razumem te dvostruke standarde. Kako to da je privatni život svetinja kada je u pitanju Saša Janković, ali nema privatnog života kada je u pitanju ministar unutrašnjih poslova? Možemo da lažemo o ministru unutrašnjih poslova do mile volje, o Saši Jankoviću ne smemo da kažemo ni ono što je istina. Što se tiče neispunjenih obećanja, da vas podsetim dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, Boris Tadić je rekao u predsedničkoj kampanji 2004. godine – ulazimo u EU 2007. godine. [[Isključen mikrofon.]] (Aleksandar Martinović, s mesta: U izbornoj kampanji 2008. godine kaže – ulazimo u EU 2012. godine. Niti smo ušli 2007. godine, niti smo ušli 2012. godine. Dakle, ako nekotreba da se zapita gde mu je odgovornost, vi koji ste upropastili Srbiju od 2000. godine, koji dan danas upropaštavate AP Vojvodinu.)
Zahvaljujem gospodine Martinoviću. Na osnovu člana 112. Poslovnika, određujem pauzu u trajanju od deset minuta. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo nastavljamo sa radom. Pitam, da li još neko od… (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Gospodine Đurišiću nemate pravo na repliku. (Marko Đurišić, s mesta: Imam pravo. Kako nemam pravo na repliku..?) Vi ste već o tome i pričali posle toga. (Marko Đurišić, s mesta: Direktno se meni obratio.) Ne, ne, nemate pravo na repliku. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Povreda Poslovnika? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, pre pauze povređeno je nekoliko članova. Pre svega, član 103. koji govori o povredi Poslovnika i praktično je ceo stav, odnosno član 103, odnosno prva četiri stava su povređeni - o tome na koji način se ukazuje na povredu Poslovnika, kako se o tome govori, koliko može da traje, kako vi kao predsedavajući kada se zloupotrebi ta institucija reagujete. Znači, svi stavovi ovog člana su povređeni, jer je prethodni govornik rekao - povređeni član 106. i krenuo je meni da replicira i dva minuta i dvadeset sekundi pre nego što ste mu isključili mikrofon on je govorio replicirajući meni na moje izlaganje koje se desilo 20 minuta pre toga. Znači, svi stavovi člana 103. su povređeni. Na kraju je povređen član 109. kada je govornik nastavio da govori pošto mu je isključen mikrofon, a vi mu niste izrekli ni jednu disciplinsku meru na šta vas ovaj Poslovnik obavezuje. Ja sam proglašen ovde nevaspitanim i kažnjen sam sa dve opomene od predsednice skupštine za situaciju kada je ona meni izrekla opomene iz potpuno ne poznatog razloga, a vi ste direktno sada amnestirali svog stranačkog kolegu samo zato što je on replicirao meni.
Vreme. Gospodine Đurišiću, prvo, ja znam da je vama velika želja da primenjujem član 109. Poslovnika o radu Narodne skupštine da bi ja bio zli predsedavajući, a vi fini, uglađeni poslanici koje eto neko maltretira. Koristeći iste standarde prema gospodinu Martinoviću i prema vama, ja sam mogao da izreknem opomene i jednom i drugom. Kada je vi niste dobili, ne vidim zašto tražite da gospodin Martinović dobije ili želite da sada ovog trenutka jednom i drugom izreknem opomenu? Da li ste vi vaspitani ili nevaspitani i kako vas je ko nazvao ja ne odgovaram za to. Kao što nisam znao da će gospodin Martinović o tome da priča kada je tražio povredu Poslovnika, isto tako nisam ni znao da će te vi u svom izlaganju o zakonu Vladu nazvati lažljivom. Tako da potpuno iste standarde primenjujem i prema poslanicima koji podržavaju Vladu i prema poslanicima koji ne podržavaju Vladu. Svaki predsedavajući priča za sebe. Možda je moj prag tolerancije malo veći, zato što znam da imate malo poslanika, malo vremena, želite da pošaljete neku političku poruku i zbog toga sam tolerantan prema vama. Možda i više nego što bi trebalo, ali sada je to moja stvar i biću takav dokle god ovaj parlament želi da ja budem potpredsednik Narodne skupštine. Reč ima ovlašćen predstavnik Stefana Miladinović.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege iz ministarstva, pred nama su danas predlozi dva zakona koja mogu da kažem da jesu rezultat rada Ministarstva unutrašnjih poslova u prethodnim godinama. Kada je u pitanju privatno obezbeđenje, ja bih se osvrnula na važnost ovog zakona. Bilo je reči o tome da decenijama jeste sektor privatnog obezbeđenja bio razvijen u Srbiji, ali ne i uređen i Ministarstvo unutrašnjih poslova je godinama pripremalo, ne samo ovaj zakon, već i Zakon o detektivskoj delatnosti. Mi smo 2013. godine usvojili oba ova zakona kao krovne zakone iz oblasti privatne bezbednosti. Jedan od ključnih ciljeva zakona jeste bilo dalje razvijanje koncepta javno-privatnog partnerstvai to jeste bio od razloga zašto je i usvajanje ova dva zakona izazvalo zainteresovanje javnosti. Kada su u pitanju izmene Zakona o privatnom obezbeđenju, poslanička grupa SPS saglasna je sa svim izmenama zakona. Razlozi za produženje roka za usaglašavanje sa odredbama zakona su jasni. Time se omogućava, kao što ste rekli, prilagođavanje obavezama za sve učesnike u procesu, prevashodno za privatne subjekte. U suprotnom ministarstvo bi bilo u obavezi da sprovodi nadzor nad primenom zakona i izriče sankcije u skladu sa zakonom, a da prethodno samo nije stvorilo uslove za usklađivanje privatnog sektora sa novim pravnim okvirom. Govorili ste o predloženoj dopuni člana 4. koji definiše obavezno obezbeđene objekte, tiče se same formulacije na način da se iz definicije obavezno obezbeđenih objekata koji se štite po Zakonu o privatnom obezbeđenju izuzmu objekti čiju zaštitu obavljaju državni organi, odnosno čija je zaštita uređena propisima iz oblasti odbrane. Ova izmena omogućava donošenje podzakonskog akta, budući da se podzakonskim aktom ne mogu izuzeti ovi predmetni objekti. Kada smo usvajali zakon te 2013. godine propustili smo odredbu koja propisuje obavezu plaćanja takse za izdavanje legitimacija, kojom bi se nadoknadili troškovi i njene izrade i samog izdavanja. Saglasno propisima kojima je uređen budžetski sistem RS taksu je moguće propisati jedino zakonom, a visinu podzakonskim aktom i saglasni smo takođe da ministar bude taj koji će propisati visinu takse. Za državu u ovom slučaju, za ministarstvo je važno da se obezbedi pravni osnov za naplatu odgovarajućih taksi za usluge i tu ništa nije sporno. U svakom slučaju, svaka izmena zakona koja ima za cilj efikasniju primenu, unapređenje i obezbeđivanje kapaciteta za nas je prihvatljiva. Ne postoji savršen sistem pa ne postoji ni savršen zakon. Svako unapređenje i izmena govori da se zakon i primenjuje. Za državu u ovom smislu važno je, kao što sam rekla na početku, unapređenje javno-privatnog partnerstva jer sve veću odgovornost u sprovođenju politike unutrašnje bezbednosti imaju i subjekti iz oblasti privatnog obezbeđenja. Kada je u pitanju drugi zakon o potvrđivanju sporazuma, u cilju unapređenja bilateralne saradnje Republike Srbije i Republike Albanije potpisan je Sporazum o međusobnom priznavanju vozačkih dozvola. Taj sporazum je potpisan u decembru mesecu prošle godine i još jedan je u nizu ovih bilateralnih sporazuma kojima se reguliše ova oblast. Ja ću podsetiti da je preduslov za stvaranje ovakvih vrsta sporazuma koji regulišu međusobno priznavanje dokumenata izrada novih dokumenata usklađenih sa propisima i standardima EU koje MUP počelo da primenjuje još 2008. godine. Parlament je do sada ratifikovao bilateralne sporazume o priznavanju i zameni vozačkih dozvola sa Španijom, Italijom i Makedonijom i time smo omogućili našim državljanima da bez posebne procedure prolaze kroz te države. Istovremeno želim da napomenem da i državljani država potpisnica takođe ostvaruju isto pravo, čime se omogućava olakšan boravak i smanjenje nepotrebne birokratije. Činjenica da još uvek ne postoje međudržavni sporazumi sa većino evropskih zemalja kako bi srpske vozačke dozvole bile priznate u tim zemljama, ovo je veliki problem za naše građane, ne samo fizička lica koja rade u inostranstvu, već i zapravna lica, odnosno privredne subjekte, posebno one koji se bave autoprevozom i drumskim transportom. Prema podacima Ministarstva spoljnih poslova da bi upravljali automobilom, kamionom ili autobusom u Nemačkoj ili Francuskoj potrebno je da uz srpsku vozačku dozvolu posedujete i međunarodnu vozačku dozvolu, što iziskuje i troškove. Upravo iz ovih razloga postoje inicijative za potpisivanje sličnih sporazuma sa Švedskom, Holandijom, čak i Australijom i nadam se da ćemo u narednom periodu imati prilike da ovesporazume ratifikujemo. Na samom kraju želela bih da iskoristim priliku da čestitam MUP na broju izdatih dokumenata za sve ove godine, ne samo vozačkih i saobraćajnih dozvola, već svih ličnih dokumenata, a posebno Upravi za upravne poslove koja je iznela najveći deo posla i praktično postavila temelj za ove i slične sporazume. Želim da istaknem i činjenicu da naša lična dokumenta i dokumenta koja izdaje MUP ponovo dobijaju na važnosti i verujem da će u narednom periodu dobiti istu onu važnost koju je nekada ima dokument bivše SFRJ, ali ovoga puta jedino moguće doći do našeg ličnog dokumenta jeste legalnim putem, s obzirom da nije zabeležen za sve ove godine ni jedan falsifikat. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala vam na ovome i vi ste veoma precizno dali sliku. Hoću da se osvrnem samo na poslednju stvar koju ste rekli, koja doduše nije samo u okviru ove teme, ali je veoma važna i za ovo, jer upravo i sve veći broj sporazuma koje potpisujemo sa drugim državama svedoči o ugledu naše zemlje. Kada budemo uspeli da završimo, a u pripremi je, i na jednoj od narednih sednica Odbora ćemo možda razgovarati o tome, u pripremi je veći broj strateških sporazuma o međupolicijskoj saradnji o kojoj neće biti samo reči na papiru, na tome insistiram i o tome dosta razgovaramo sa našim kolegama, razgovaram ja sa svojim i ljudi na operativnom nivou sa svojim, želimo konkretne rezultate i ono što je vidljivo za saradnju između dve policije, između dva ministarstva, pogotovo u oblasti evropske integracije. Kao što ste rekli, mislim da svet prepoznaje i reformske aktivnosti Vlade i ministarstva i ugled naše zemlje raste i nadam se, kao što ste rekli, da će naš pasoš imati takvu tražnju kakvu je nekada imao pasoš SFJR i idemo ka tome, a svakako je tačan podatak, do sada zbog dobre zaštite i dobre izrade dokumenata do sada, čini mi se, preko tri i po miliona samo pasoša, skoro četiri miliona svedoče o dobroj zaštiti, bez falsifikata, ali i o tome da naša zemlja zaista beleži jedan ozbiljan napredak. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, zaista cenim vaše napore da se svi narodni poslanici drže dnevnog reda i poštuju Poslovnik i da danas u narednom toku ove sednice raspravljamo o predloženim zakonima. Gospodine ministre, više puta ste rekli, to je zaista činjenica, da je ova oblast dugo bila nerešena i 26. novembar 2013. godine je konačno bio dan kada je prethodni saziv usvojio Zakon o privatnom obezbeđenju. Tada je u raspravi o ovom zakonu više puta rečeno da su prisutne brojne zloupotrebe ovlašćenja prilikom vršenja usluga privatnog obezbeđenja. Ideja je i bila da se ovim zakonom ova oblast uredi na jedan moderan način i da se otklone brojne nepravilnosti uočene u radu subjekata koji se bave ovom delatnošću. Razlozi za donošenje ovog zakona su bili više nego očigledni zbog toga što se beleži porast angažovanih lica u ovoj oblasti i on iznosi negde do 60.000, kao što je kolega iz JS rekao, otprilike sa računa da se barata sa oko 47.000 komada oružja, a negde je i oko 180 miliona evra, odnosno na tu cifru se godišnje procenjuje finansijski obrt u privatnom sektoru bezbednosti, iako je to samo deo ukupne zarade kompanija koje se bave ovom delatnošću. Još uvek je veliki deo u nelegalnoj, sivoj zoni i zbog toga su podzakonski akti koji uređuju ovaj zakon veoma važni, između ostalog, i zbog toga. Danas se konstatuje da je navedeni rok za donošenje svih neophodnih podzakonskih akata prekratak i imajući u vidu složenost i raznovrsnost pitanja koja se ovim propisima bave, razumem potpuno nadležne organe da se ovaj rok produži i zaista nije bilo logično očekivati da se u ovom roku sve to završi. Nije to prvi put, nije to ni neuobičajeno i imam potpuno razumevanje za inicijativu predlagača zakona da se rok produži za još osam meseci, jer kakva bi inače bila svrha zakona ukoliko ne dođe do kvalitetnog pomaka u pružanju usluga privatnog obezbeđenja. Da bi se do ovog pomaka došlo neophodno je da svi pripadnici firmi koje se bave privatnim obezbeđenjem prođu adekvatnu obuku. Što se tiče druge dve predložene izmene, Ministarstvo je verovatno u toku rada na podzakonskim aktima primetilo manjkavosti u članu 4.62. Zakona i predložilo navedene korekcije. Mislim da je ovo principijelno gledano dobar put da se dođe do najboljih mogućih rešenja u zakonima, nezavisno od toga koja se oblast uređuje. Potrebno je da svaka institucija ili nadležni organ koji se na bilo koji način bavi zakonima zauzme proaktivan stav i da adekvatno odreaguje čim primeti određene manjkavosti ili nelogičnosti u tekstu zakona koji treba da se primenjuje, čime se nesumnjivo doprinosi poboljšanju kvaliteta zakonske regulative u celini. Što se tiče potvrđivanja Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola, zaista bih se složila sa vašom konstatacijom, gospodine ministre, da ovo nisu sporazumi na papiru, da su veoma važni za stabilnost u regionu. Poslanička grupa Nove Srbije će podržati i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije, pre svega iz dva razloga. Prvi je što se našim državljanima koji iz bilo kojih razloga borave duže vreme u Albaniji omogućava da bez dodatnih troškova steknu albansku vozačku dozvolu na osnovu vozačke dozvole koju im je izdala matična država. Drugi razlog za ratifikovanje ovog sporazuma svakako predstavlja i činjenica da sporazum sa najbližim komšijama i državama iz regiona ima posebnu, specifičnu težinu, a uzela bih u obzir i složenost odnosa u pojedinim trenucima između države Srbije i Albanije. Ne mogu ovom prilikom da ne spomenem slučaj „drona“ i zapaljivih izjava pojedinih albanskih zvaničnika, ali će svakako ovakvi sporazumi, ali i važni najavljeni zajednički infrastrukturni projekti, kao što su auto put Niš-Tirana ili železnička komunikacija sa albanskim lukama na Jadranu, uz neophodnu finansijsku podršku međunarodne zajednice, svakako predstavljati preko potreban balans kojim se doprinosi stabilnosti u regionu. Na kraju svog izlaganja samo želim da vas obavestim da će poslanička grupa NS u danu za glasanje podržati oba ova zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Dobar dan gospodine predsedavajući, gospodine ministre, uvažene kolege. Imamo izmene i dopune Zakona o privatnom obezbeđenju. Uvek je veliko zadovoljstvo videti ovde dr Stefanovića, ministra policije, koji dolazi u Skupštinu i čini mi se da je raspoložen da odgovara na pitanja poslanika, naravno vezana za tematiku i za zakon. Ono što je sigurno je da godinu i po dana niste bili u stanju da primenite zakon koji ste doneli, to su činjenice broj jedan. Rok za usklađivanje od 18 meseci od dana stupanja na snagu Zakona o privatnom obezbeđenju ističe 5. maja 2015. godine. Kako navodi predlagač, produženje roka do 1. januara 2016. godine imaće uticaj i na Ministarstvo da se organizaciono pripremi itd, radi pune implementacije ovog zakona. Ja mislim da ovim zakonom nije moguće ispuniti ono što se samim zakonom predviđa, jer nadležni organi nisu stvorili preduslove za to. Postavlja se pitanje – kako nadležni misle da stvore sve neophodne uslove za svega još nekoliko meseci, kada u tome nisu uspeli u prethodnih 18 meseci? Dakle, mislim da je to jedno logično pitanje i nadam se logičnom i preciznom odgovoru. Takođe nam je nejasna ta matematika kojom ste se vi, ministre, služili u računanju vremena neophodnog za završetak prilagođavanja, kada u samom obrazloženju zakona navodite da nije poznat tačan broj ljudi zaposlenih u privatnom obezbeđenju, niti broj aktivnih subjekata koji se bave ovim poslom. Dakle, nemate jednu od suštinskih segmenata jednačine da biste doneli bilo kakvu računicu. Vi znate da su predstavnici privatnog sektora na poslednjem okruglom stolu, održanom početkom aprila meseca ove godine, zatražili da se rokovi za usklađivanje sa odredbama zakona produže do 2018. godine. Mi smatramo da je to mnogo realniji rok, znajući kako će se ceo proces odvijati, znajući koliko ima firmi koje se time bave, znajući koliko se njih de fakto bavi, koje su u procesu akreditacije, koje su podnele prijave, znajući koji su kapaciteti, koliko su suženi i znajući vaše komisije, znajući kvadratne metre i zahvata kiseonika koliko jedan polaznik treba da uzme. Po svim mogućim segmentima apsolutno je nemoguće da ispunite ovo što danas donosite. Kao što niste mogli ni pre godinu i po dana, tako ponovo donosite zakon koji nema šanse da se primeni u zadatom roku. Mi smatramo da je realno da se to uradi do 2018. godine. Naravno, pokušaću da obrazložim zašto. Mi smatramo, takođe, da ovde postoji nedostatak sluha za preporuke koje su se davale od strane samog privatnog sektora i dovešće do većih finansijskih troškova za same firme koje se bave privatnim obezbeđenjem. Primena zakona na ovakav način će povećati broj nezaposlenih, jer veliki broj zaposlenih u ovoj branši neće moći da plati obuku i licenciranje, poštovane kolege. I to je jedan od razloga zašto treba produžiti rok do 1. janura 2018. godine. Inače, odmah da kažem, dobro je da donosimo ovakav zakon i dobro je da se ovaj segment našeg društva najzad zakonski reguliše. Jako je dobro što je to urađeno najzad i šteta je što to nije urađeno ranije, ali vas podsećam da je potrebno… To ne dokazuje ništa, ne znam šta se smejete. Dakle, potrebno je ovo uraditi kao svet, normalno, segmentski, detaljno, precizno i sa jasno odmerenim datumima i rokovima, a ne ovako. Ovakav predlog izmena i dopuna zakona će dovesti do otaljavanja posla. Moram da kažem, pazite, imate osnov, zapreminu i površinu prostora za obuku firmi koje su podnele zahtev za akreditaciju. Ne pominje se da rade samo šest centara, da u razumnim grupama od 25 ljudi tom dinamikom do kraja produženog perioda može samo 2.000 ljudi da se obuči. To je matematika. Dakle, samo 2.000 ljudi. Takođe, nije predviđena ni sezona godišnjih odmora, kao ni broj komisija koje MUP treba da obuči i pripremi da ispituju sve ove ljude. Mislim da godišnje odmore i u tim firmama, a i u samom MUP-u. Mi smo tu zaista izvršili detaljan pregled i ustanovili smo nekoliko stvari. Glavni povod za ove izmene, poštovani građani i poštovane kolege poslanici, ogleda se u tromosti donošenja podzakonske regulative i sledstvenih rokova za primenu zakona. Od usvajanja zakona u novembru 2013. godine, podzakonska akta su trebala da budu usvojena do maja 2014. godine, a da se proces obuke i licenciranja zaposlenih završi do maja 2015. godine. Od toga, naravno, nema ništa. Kao ni jedno vaše predizborno obećanje koje niste ispunili, niste u stanju da ispunite ni ono što radite svaki dan. Zato ću kolegi Babiću predložiti da se u okviru ustavnih promena uvede, evo, ovo je i vama zanimljivo, gospodine predsedavajući, kategorija truda i zalaganja sa nula rezultatima. Dakle, da vi imate kao ustavnu kategoriju da je vama dozvoljeno da se trudite i zalažete, a da nemate rezultate i da je to zaštićeno Ustavom Srbije, pri čemu je, naravno, jedno ime koje ne sme da se spominje, naše prevashodstvo koji treba da vlada večno ovom državom. Ovo je digresija. Ja mislim da su na ovaj način rokovi, koje su firme za privatno obezbeđenje i njihovi zaposleni trebali da ispoštuju, svedeni suštinski, na kraju kada se podvuče crta, na nerealan rok od samo mesec dana da se završe svi ovi radovi. Dakle, kada se sve pogleda, i podzakonski akti, i površina, i licenciranje, i prostor, i broj prijavljenih, i naplata, i koliko imate meseci, i koliko ima procena da ima ljudi zaposlenih u ovoj branši, poštovane kolege, ostaće 30 dana da se sve završi. To je nemoguće. Moja je dužnost kao narodnog poslanika, ne samo kao pripadnika opozicije u ovoj Skupštini, da ministru dobronamerno ukažem na to da nije dobro da ponovo dolazite u ovu Skupštinu sa novim rokovima, jer ovo nećete moći, ljudi, da izvedete. Nema ničeg ni zlobnog ni negativnog u ovome što vam kažem. Vi polazite od pretpostavke da će zakon biti izmenjen i novi rokovi uspostavljeni, a vi kao predlagači tvrdite da će trening centri sa ovim kapacitetima biti u stanju da u punom obimu u 10 ciklusa obuke obuče čak 74.850 polaznika. Ljudi, to je nemoguće. Predviđeni rokovi su u postojećim uslovima nerealni, kao što sam rekao. Od 17 akreditovanih centara radi samo šest. Pošto je šest časova dnevni radni fond, moguće je trenirati po smenama dve grupe polaznika u zavisnosti od raspoloživog broja predavača i prostornih kapaciteta. Za veličinu grupe odabrano je 25 polaznika, što je optimum za kvalitetno izvođenje nastave. Procena sa ovim parametrima urađena je za četiri do šest operativnih centara, 17 akreditovanih i 27 koji su podneli zahtev. Iz tabelarnog prikaza koji mi imamo, koji vam mogu dostaviti, vidi se da u idealnim uslovima nije moguće obučiti 40.000 službenika obezbeđenja u predviđenim rokovima. U najboljoj varijanti, gde su svi centri dobili dozvolu za rad, hajde da to zamislimo, u ovom periodu i sa ovim kapacitetima moguće je obučiti trećinu službenika obezbeđenja. Sa trenutnim kapacitetima biće moguće obučiti tek 5% službenika. To su činjenice. Ja bih voleo da nisam u pravu. Vi znate da ste doneli Predlog zakona kojim ćete da zbrzate, otaljate i pokušate nešto da uradite preko noći, znajući ili da će biti falinke u obuci ili da će biti manji broj onih koji treba da se prijave, jer prosto ili nemaju para ili nemaju mogućnosti za tako nešto. Dakle, kako god okrenete, vi ponovo sistem ne postavljate na zdrave noge i ponovo stavljate rokove za koje znate da nećete moći da ih ispunite. Samim tim, mislim da je zaključak i posledica da primena zakona neće postići svoj efekat, ako se bude vodilo računa o kvalitetu obuke. U ovako kratkim rokovima nije moguće završiti obuku službenika obezbeđenja, pod jedan. Pod dva, nije moguće na kvalitetan način. Dalje, nekoliko je mogućnosti za intervenciju. Evo, nudim određene predloge, za koje se nadam da nećete automatski da ih odbijete. Povećati broj uporednih grupa u centrima za obuku, što iziskuje da se koriste svi raspoloživi materijalni resursi tih centara i da se angažuje veći broj predavača. To je, kao što znate, limitirano prostorom i predavačima koje centri poseduju. Druga opcija je povećanje grupa polaznika, što je limitirano takođe raspoloživim prostorom, a ima uticaj na opadanje kvaliteta nastave. Ili da uzmete Arenu u zakup, pa da ih tamo obučavate. Učenje na daljinu, kao što znate, gospodine ministre, koje predlažu određeni segmenti stručne javnosti, je takođe moguće, zato što bi teorijski deo nastave, a to je nekih 70%, bar na taj način mogao da se reši. Naravno, dok je za praktični deo obuke neophodno dolaziti na vežbe. Treća opcija je povećanje broja centara, ali to zavisi od spremnosti tržišnih aktera da se upuštaju u taj posao, kao što ste i sami napomenuli u svom izlaganju. Čim se sudarimo sa tržištem, prvo nema šanse da pobedimo ni kao narod ni kao građani, i drugo, bićemo apsolutno u podređenom položaju gde nikad ništa nećemo moći da uradimo, jer bože moj, to je zlatno tele koje se zove tržište i mi nikakvog napretka u ovoj zemlji nećemo imati zato što vaša Vlada slepo služi tržištu. Evo, ovo vam je samo jedan primer, mali, da tako nešto apsolutno ubija i duh zakona koji ste predložili i njegovo efektivno sprovođenje i mogućnost da se zaista to tako desi. Moram da kažem, ovo sve iziskuje vreme i ozbiljno ispitivanje svih segmenata ovog postupka. MUP treba da obrazuje dovoljno veliki broj komisija, kao što znate, kako bi ispitao sve službenike obezbeđenja na dosledan način. U postojećim uslovima, na osnovu ovog predloga zakona, neće se dobiti očekivani rezultati, u boljem slučaju, znatan deo pripadnika obezbeđenja neće završiti obuku u zakonskom roku i biće podložan sankcionoj politici nadzornog organa. U gorem slučaju, akteri u obuci u ispitivanju će snižavati kriterijume, ne bi li stigli do predviđenog roka da ostvare određene rezultate koje sam zakon nameće. Bojazan je da će doći do otaljavanja posla, kao što sam rekao, kako bi se ostvarili zadati ciljevi. To bi ostavilo srpsko društvo, tj. naše društvo, u neizvesnosti jer je naredni ciklus obnavljanja licenci tek za pet godina, poštovani građani, uvaženi narodni poslanici. Ovo je deo koji sam za 12 minuta imao da kažem o ovom Predlogu zakona. Nadam se da, ministre, prihvatate da je bilo sadržajno, da se vidi da smo se potrudili, da smo konsultovali ljude, da želimo kvalitativne promene, da vam ukazujemo na realni aspekt ovog problema, da vam dajemo određene predloge. Nije lako ovo sprovesti. Ovaj deo našeg društva, ako hoćete i našeg tržišta, iako prezirem tu reč, dugo, dugo je neregulisan. Kada treba nešto uraditi od početka uvek je teško. Ali, da bi bili uspešni u tom poduhvatu, kao država, mi moramo imati dobru pripremu, moramo imati logistiku, moramo imati dobre procene. Ne možemo raditi stvari stalno na pola puta i paušalno. Plašim se, imam zebnju, što se kaže, i opozicionu i građansku, da neće biti moguće ispuniti predviđanja, rokove, sadržinu Predloga izmena i dopuna Zakona o privatnom obezbeđenju. Želeo sam da vam ukažem na to. Molio bih vas, kao ministra, i vaše uvažene saradnike, da odgovorite na ova pitanja, ako ima prostora za odgovor, da pokušamo zajednički da ovu materiju, dugo neregulisanu, najzad regulišemo na adekvatan način, da vi, kao ministar unutrašnjih poslova, u čijem je ovo domenu i čiji je ovo deo posla, zaista pokušate da ne dolazite ponovo u Skupštinu sa novim rokovima i da možete da se posvetite zaista svom poslu, što smatram da je ovaj akt deo vašeg posla. Tu se slažem i sa kolegom Đurišićem, da mnoge stvari koje radite nisu deo vašeg posla, ali to su već politički razlozi u koje u ovom trenutku neću da ulazim. Smatram da imate puno problema u MUP-u, da treba doneti novi zakon o policiji. Vi ste ga pripremili, bila je javna rasprava, učestvovali smo. Ima puno nedostataka, ima puno nedoslednosti, opet se izbegavaju nova, hrabra rešenja, stvari prosto ne idu u skladu sa vašom proklamovanom politikom, vašim obećanjima, vašim, kako kažete – budućnost u koju verujem. Koraci koje preduzimate, i u samom zakonu, suviše su u procesu stagnacije. Vi suviše tapkate, a puno pričate. Prestanite da tapkate, počnite da radite i manje da pričate i da se svađate sa opozicijom. Shvatite to kao apel, zaista se ne svađam. Zaista. Evo, ko je slušao ovo izlaganje, mogao je čuti da trunke svađe nema. Apelujem na vašu svest da zakonskim predlozima priđemo sa ove strane. Vaša veličina će uvek biti u tome ako prihvatite vaše greške i biće u tome ako kažete da poštujete drugačije mišljenje, što do sada nikada nismo čuli u ovoj Skupštini. Možda ćete vi, doktore Stefanoviću, biti prvi koji će to ovde da kaže. Možda ćete imati tu snagu u sebi da izbegnete obračun sa neistomišljenicima, čak i kada vam donose konkretne predloge i ukazuju na očigledne, činjenično potkovane nedostatke, hajde da ne budem grub. Dakle, to je pred vama i vi ste ministar unutrašnjih poslova. Molim vas da mi odgovorite na ove komentare, primedbe, predloge, kako god. Znajući da imate oko sebe vrlo stručnu ekipu ljudi koji znaju da rade svoj posao i zaista njima se u tom delu zahvaljujem zato što su se potrudili da jednu neregulisanu oblast najzad dovedu u kakvo-takvo stanje. Ono što smatram i time zaključujem, da ovaj predlog zakona, tj. dopuna i izmena zakona, neće dovesti ni do poboljšanja, ni do rešavanja problema, kao i mnogi zakoni koje donosite u Skupštinu. On samo otvara Pandorinu kutiju, ne zatvara je. Mi smo i dalje država započetih a nezavršenih projekata. Plašim se da ćemo to ostati sve dok ste vi na vlasti, ništa živo nećemo, u vašem slučaju, ni početi, a kamoli završiti. Hvala.
Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Mislim da mogu da kažem, svi smo potpuno svesni vaših dobrih namera prema Vladi kada to govorite, to izbija iz svake vaše rečenice i to može jasno da se vidi. Hoću da vam kažem, kada govorimo o Zakonu o policiji, podsetiću vas da je 29. novembra 2005. godine donet poslednji Zakon o policiji. Nažalost, iako je imao ozbiljnih manjkavosti i tada, ne da nije bilo hrabrih poteza da se nešto izmeni, nije bilo televizijske emisije u kojoj ste raspravljali o eventualno novom zakonu o policiji. Ni na jedan način tadašnja vlast, koja je bila sve i svja u Srbiji i držala apsolutno sve poluge sistema u svojim rukama, od Vrhovnog saveta odbrane pa nadalje, nije napravila napor da olakša i poboljša položaj policije, nije napravila napor da definiše na hrabriji i ozbiljniji način bilo šta u ovom sektoru i resoru i taj posao je prepušten nama. Dakle, možda mi imamo svojih nedostataka, kao što ih imamo, i možda nismo dovoljno brzi, ali smo svetlosna brzina u odnosu na reforme koje je sprovodila tadašnja Vlada. Tadašnja Vlada, njene reforme ne povratile se u Srbiji. Zaista mislim da su bile toliko štetne, da se građani Srbije dugo neće oporaviti od takve politike koja je vođena, pa i u ovom veoma važnom sistemu. Što se tiče primedbi koje ste dali, moram da kažem da ne stoje stvari koje ste rekli, daću vam konkretno obrazloženje. Prvo, mi tačno nemamo evidenciju, što i nije nadležnost Ministarstva unutrašnjih poslova, da broji svakog pripadnika privatnih kompanija koje se bave privatnim obezbeđenjem, do ovog zakona, da kažem, do definisanja svega što je ovaj zakon predvideo. Tako da mi imamo projekciju zato što su i, naravno, portfelji tih kompanija drugačiji. Mi imamo projekciju koja se kreće između 50 i 60 hiljada zaposlenih, što ne mora da znači da će se, naravno, svi ti zaposleni prijaviti za obuku i ne mora da znači da će sve te kompanije učestvovati u daljem postupku. Međutim, naravno, mi moramo da procenimo da će to biti baš tako. Mi smo predvideli da ukoliko bi rok bio, kao što sam ja rekao da sam voljan da prihvatim rok koji je gospodin Đurišić ponudio, 1. april 2016. godine, otprilike u ovom trenutku moram da vam kažem, niste u pravu, 29 ustanova za sprovođenje stručne obuke je akreditovano. Od toga, 19 u Beogradu, četiri u Novom Sadu, dve u Zrenjaninu, po jedna u Kragujevcu, Nišu, Sremskoj Mitrovici i Šapcu. Dakle, 29 je već akreditovano, deset je u postupku dobijanja dozvole. Znači, 39 možemo da kažemo da ćemo sigurno imati ustanova, a možda i više i to je proces koji će teći po interesovanju, među kojima ima i nekoliko fakulteta koji imaju ozbiljne kapacitete da mogu nekoliko stotina polaznika da uzmu u proces. To pokazuje da će interesovanje za ovo biti sve veće i veće. Dakle, po jednoj relativno lakoj računici gde bi iskoristili 40 ustanova puta sto kandidata, što je jedan normalan broj za godinu dana, može biti u nekim ustanovama i daleko veći, kada se pomnoži sa vremenom koje je potrebno, dobije se faktički da bi do aprila 2016. godine moglo da prođe 44.000 kandidata ovu obuku, što je neki relativno pristojan broj na koji možemo da računamo. Naravno, MUP je već formirao 45 ispitivača kroz deset ispitnih komisija. Naravno, nismo radili većibroj iz razloga što nemamo potrebu u ovom trenutku, prema broju prijavljenih. Kada se bude taj broj povećavao, Ministarstvo unutrašnjih poslova će izaći u susret i što se toga tiče, tu neće biti problem po svim linijama rada da se nađe dovoljan broj ljudi koji će učestvovati u tim stručnim komisijama. Moram da kažem da je do sada potpuno neuređen sistem bio takav da privredni subjekti nisu imali nikakav trošak, apsolutno nikakav trošak i nisu imali nikakvu obavezu da ovo urede na jedan drugačiji način nego što je potpuno do sada bilo neuređeno. Oni su određivali uglavnom minimalnu cenu rada za sve te zaposlene i ti ljudi nisu bili u uređenom sistemu koji im je garantovao bilo kakvu ozbiljnu budućnost. Mi to sada radimo prvi put na odgovoran i ozbiljan način. Prvi put uvodimo šta su propisi, šta je to što oni moraju da ispune da bi mogli da nose uniformu i oružje i da se bave poslom gde se primenjuju, da kažem, određena sredstva prinude. Takođe, moram da vam kažem da su prvo bili doneti zašto mislim da je dovoljno vreme od ovih nekoliko meseci koji su pred nama, jer mi smo prvo radili na donošenju propisa koji omogućavaju obuku jer je to proces koji traje. Kasnije doneti akti ne zahtevaju toliki period prilagođavanja ili su gotovo odmah primenjena. Primer, propis uniformi gde je potrebno da se stare uniforme zamene novim ili na primer Pravilnik o sredstvima prinude koji se faktički primenjuje odmah i ne zahteva prilagođavanje. Zbog toga ti pravilnici neće uzeti toliko vremena. Istovremeno, kao što ste sami rekli, i zahtev privatnog sektora je da se rokovi produže. Ni oni nisu spremni da u potpunosti izađu u susret i da u potpunosti ispune sve ono što treba da urade da bi bili u skladu sa zakonom, ali, naravno, to je jedan samo od razloga. Moramo da vodimo računa i o tome da u budućnosti ti, da kažem, brzina donošenja tih propisa bude veća i mi ćemo u narednih nekoliko meseci dopuniti svim pravilnicima koji treba da postoje. Ono što je takođe bilo veoma značajno, o tome sam govorio nešto ranije, imali smo dosta posla usaglašavanju sa Privrednom komorom, sa Ministarstvom finansija i našim zakonodavstvom. Naprosto, proces u kome hoćete odgovorno i ozbiljno da se posvetite donošenju jednog zakona kroz dugu i ozbiljnu javnu raspravu. Prosto zahteva dugo usaglašavanje, usaglašavanje sa više subjekata koji svi nekada imaju potpuno pomešane interese i interese da se stvari sagledavaju na način kako oni to žele. Potrudili smo se da većini izađemo u susret, a da ne naškodimo duhu zakona i načinu kako je, da kažem, zakon pisan. Istovremeno, želim da vas podsetim da smo u ovom parlamentu u periodu od kako sam ministar doneo novi Zakon o oružju i municiji, novi Zakon o zaštiti od požara, pred nama je u parlamentarnoj proceduri novi Zakon o zaštiti od grada, imaćemo uskoro novi, po završenoj javnoj raspravi, Zakon o vanrednim situacijama. Takođe, danas je usvojen na Vladi Zakon o zapaljivim i gorivim tečnostima. Naravno imaćemo veoma skoro, dugo traje procedura pošto se menja gotovo 180 članova novi Zakon o bezbednosti saobraćaja, odnosno izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja jer je to manje od polovine članova zakona. Tako da su rezultati našeg ministarstva i u zapleni droge, i u bezbednosti saobraćaja da imamo preko 100 ljudi manje poginulih na ulicama nego u prethodnim periodima i preko tri tone zaplenjene droge više nego što smo imali u prethodnim godinama i značajnije suzbijanje kriminaliteta na ulicama iako to i dalje nije dovoljno i radićemo i dalje, ali rezultati rada ovog ministarstva su izuzetno dobri, mogu da budu bolji radićemo na tome. Međutim, zaista ne mogu da se složim da je rad ovih ljudi ocenjen tako da ništa nisu odradili. Svi ovi ljudi koji su u MUP ulažu ogromne napore da bi građani Srbije bili što bezbedniji, jer naše tri osnovne delatnosti su svakako pružanje javnih usluga, tu spada i ono što je narodni poslanik Stefana Miladinović rekla i u izdavanju ličnih dokumenata ali i svega drugog. Obezbeđenje javnog reda i mira i naravno omogućavanje poštovanja zakona, odnosno sprovođenja zakona. To su stvari zbog kojih sam ponosan što ljudi, najveći broj ljudi u MUP zaista veoma naporno radi da bismo imali ozbiljne rezultate u ovoj zemlji. Rezultati koje ova Vlada postiže i u smislu budžetskog deficita koji jeste glavni generator spoljnog duga i što će omogućiti više sredstava naravno za MUP, pa i bolje uslove za sprovođenje zakona, svakako pokazuje da je Vlada ozbiljna odgovorna i da daje ozbiljne i mnogo ozbiljnije rezultate nego što su to radili naši prethodnici.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite. (Borislav Stefanović, s mesta: Otkud sad Babić.) Na izlaganje vaše. Spominjali ste gospodine Stefanoviću vezano za Ustav. Ja sam zato i smatrao da je to osnovni razlog. Videću da li sam ja u pravu ili ne. Izvolite Babiću.
Računaćete mi ovih 20 sekundi gospodine predsedavajući.
Molim vas da se prijavite ponovo, zbog vremena.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Ovde su maločas iznete paušalne političke ocene o neispunjenim obećanjima, pa bih podsetio one koji su jedino u predizbornoj kampanji obećavali građanima Srbije nestabilnost, obećavali ukrajinski scenario, šta znače obećanja i šta znače ostvarena obećanja. Obećali smo da ćemo našu poljoprivredu podići na noge. Potpisan je ugovor sa „Tenizom“. Ispunjeno obećanje, doveden je najveći proizvođač mesa, jedan od najvećih u EU i najveći u Nemačkoj. Obećali smo rešenje za „Fap“. Evo, vidite ovih da se završava postupak privatizacije „Fapa“ „SISU“ je došao u našu državu. Jedan lep kraj naše države smo na taj način stabilizovali. Obećano, ispunjeno. Aprila 8. „Džinsi“ Krupanj, 200 novih radnih mesta, 700 hiljada evra investicija. Obećano, ispunjeno. Osmog decembra 2014. godine Fresenius Vršac, 429 novih radnih mesta investicija, 16 miliona evra. Obećano, izvršeno. KVS Bečej, 250 novih radnih mesta, 30 miliona evra investicija.Obećano, izvršeno. Henkle Kruševac, 220 novih radnih mesta, krajem 2014. godine investicija od 21 milion evra.Obećano, izvršeno. „Japan tobako“, Senta, 40 novih radnih mesta, investicija od 1,6 miliona. „Tigar-Tajers“, 9. oktobar 2014. godine u Pirotu, 500 radnih mesta otvoreno, 215 miliona evra investicija. „Džonson elektrik“ Niš, 1.000 novih radnih mesta,vrednosti investicije 15 miliona evra. Obećano, izvršeno. I, najveće obećanje koje je takođe izvršeno, malo je dva minuta, govoriću još, malo je vremena, jeste stabilnost našeg društva. Danas umesto razbijenih izloga, polupanih gradova, ukrajinskog scenarija u Srbiji, na žalost i nekih polupanih glava u Srbiji koje su se prizivale i predviđale, Srbija je stabilna zemlja sa svim izazovima koje ova Vlada Srbije u stabilnim okvirima rešava. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodine Stefanoviću, vi ste se prijavili za repliku na izlaganje ministra, ali ja stvarno ne vidim osnov. Ministar je baš odgovarao na ona pitanja za probleme vezano, ja sam shvatio koji osnovni problem obuke, ništa nije posebno. Vi sigurno kroz repliku ne možete ubediti ni ministra, ni poslanike da ste vi u pravu. (Borko Stefanović, s mesta: Replika ne služi zato da ih ubedim.) Molim vas, ne vidim osnov za repliku. (Borko Stefanović, s mesta: Zato što smo razgovarali o određenim stvarima.) Hajde, ako su baš toliko bitna ta dva minuta, niti ćemo ići ni gore ni dole. Izvolite, mada ja i dalje mislim da nemate osnova.
Verujte, stvarno mi je neprijatno kada moram da koristim pravo poslanika, mislim, toliko smo došli u tu situaciju. Znate, malo pre kolega sa druge strane nabraja firme koje je još dovela ona omrznuta DS i predstavlja ih kao njihov rezultat, pa se vi ne bunite, ali to uopšte nije važno. Treba da kažu građanimakoliko je taj „Džinsi“ radio sati nakon odlaska Vučića iz Krupnja. Koliko je sati funkcionisala ona šivaća mašina kada se Vučić povukao? Kada već nabrajate obećano, to jeste ne obećano i ne ispunjeno što ste napravili u Srbiji. Ministru sam se javio samo iz jednog razloga. Njegov odgovor je bio na linijama mojih pitanja, to je tačno. Ali, je u jednom momentu nepotrebno, čini mi se, skliznuo u onu njihovu staru poznatu jednu mantru koja ničemu ne služi, a to je šta je bilo u odnosu na prethodni period. Pa, onda ministre vi meni recite, pošto znate da uskoro treba doći i Zakon o policiji i znate da sada upravo naša policija dobija nove uniforme i novu obuću, kažite mi da li je tačno da ste kupili odeću i obuću po ceni koja je duplo skuplja od onoga što je nudio drugi nabavljač i dali vi znate nešto o tome. To vam priča policija po ulici. Da su borbene patike samo bile po ceni dva para od drugog ponuđača. Obećano, ispunjeno. Rast ne zaposlenosti. Obećano, ispunjeno. Pad proizvodnje. Obećano, ispunjeno. Gušenje ljudskih prava i medija. Obećano, ispunjeno. To, tuča i premlaćivanje političkih protivnika. Obećano, ispunjeno. To ste vi gospodine Babiću obećali, sto milijardi evra investicija, kanal do Soluna, kancelariju za brze odgovore, mogao bih do sutra da nabrajam šta sve niste uradili, ali nije to suština. Suština je da radnici u tim fabrikama, gospodine Babiću, 200 zaposlenih, 150, 300 u redu, neka se ljudi zapošljavaju, pitajte ih za koliku platu rade. Koliko hiljada dinara dobijaju u tim vašim fabrikama?
Reč ima ministar Nebojša Stefanović.
Malo sam potaknut ovim što je rekao gospodin Stefanović na kraju. Značajno veću nego što su imali do juče. Za koliko god hiljada dinara, toliko hiljada dinara više nego što su imali u prethodnim godinama. Tada su imali nula. Živeli su nažalost po statistikama uglavnom kod roditelja, izdržavali su ih penzioneri, bake i dede, nisu imali dinar svoje plate. Danas počinju da rade, imaju neku budućnost. Na kraju krajeva, svi ljudi koji počinju da rade bore se za sebe, bore se za svoj život i naravno da ćemo gledati da te plate povećamo vremenom. To će zavisiti od tržišta, zavisiće od uslova koje i država sprovodi, a i koji privatni sektor sprovodi. Što se tiče ovoga, ne mogu, neozbiljan mi je argument – to priča policija po ulici. Dakle, svaki tender u Ministarstvu unutrašnjih poslova je javan. Na njega se javlja ogroman broj ponuđača. Žale se komisijama za zaštitu konkurentnosti svi koji misle. Nažalost, moram da vam kažem da imam sumnju da je u prethodnom periodu jedan isti broj ponuđača često dobijao i pobeđivao u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Nisam siguran da je kvalitet opreme koja je kupovana bio najbolji. Smatram da postoji nervoza kod jednog broja ponuđača kada se razbijaju ti monopoli i više ne može, neću da izgovaram imena tih firmi, jedna, dve ili tri kompanije da dobijaju. Sada se javljaju kompanije iz čitave zemlje i iz inostranstva i nije samo uvek… Naravno da je cena jedna od najvažnijih elemenata u tenderu. Ne znam za ovaj konkretno. Mogu da vam dostavim sve podatke nije nikakav problem, ali naravno da je i kvalitet važan. Šta vam vredi da kupite jeftiniju patiku koja propusti za mesec dana, onda je u tom slučaju bačen novac u potpunosti. Opet kažem, postoji puno novih zakona koje je donela ova većina o javnim nabavka i omogućili su oštru i temeljnu kontrolu svake javne nabavke. Prosto je danas zbog drugih ponuđača nemoguće bilo šta sprovesti na način da je nešto duplo skuplje, a da to prođe i da se niko ne žali, pogotovo u MUP-u. Svi imaju veoma temeljne mogućnosti da se žale i Komisiji za zaštitu prava ponuđača i drugim komisijama i, na kraju krajeva, i samom MUP-u. Inače, potpuno se slažem, ako postoji negde bilo kakav propust, da to sve istražimo. To će biti još jedna od novina u novom Zakonu o policiji, gde će Sektor unutrašnje kontrole proširiti svoje nadležnosti i na ostatak Ministarstva. Sektor unutrašnje kontrole će moći da proveri zakonitost rada, pa i komisije koje su se bavile javnim nabavkama. U svakom slučaju, da li će neko poštovani zakon, to zavisi prvenstveno od te osobe. Dakle, mi ne možemo nekog naterati da poštuje zakon, ali možemo oštro da ga sankcionišemo ako taj zakon krši. Naravno da sam uvek spreman da razgovaram i sa ljudima koji kažu da postoje neki problemi u bilo čemu što se radi u MUP-u. Samo što prosto, uglavnom sve ono što sam proveravao… Do sada imali smo puno primedbi, kao i svaki ministar. Međutim, ono što kad proverite, vidite da je uglavnom ili dogovor sa nekim ko je trebao da pobedi, pa nije pobedio, jer je bio lošiji ili je to da kažem politički obračun sa nekim kome se ne sviđa. U nekom broju slučajeva je bilo i opravdanih primedbi, što smo rešavali. U svakom slučaju, mislim da ćemo u narednom periodu imati puno posla. Ja zato i tražim podršku parlamenta i o tome sam razgovarao i sa kolegama na Odboru za odbranu i bezbednost. Potrebna je podrška parlamenta, jer sektor bezbednosti Ministarstva unutrašnjih poslova rade veoma važan posao koji je preduslov za stabilne investicije, koji je preduslov za jednuda kažem bolju klimu u Srbiji u koju će investitori još radije dolaziti, pogotovo u okruženju koje je, kao što ste svi svedoci, veoma turbulentno. Ja se nadam da ćemo mi kao Republika Srbija, velike napore ulažemo, zadržati jednu stabilnost i bezbednost za sve naše građane, kako bismo vam pokazali da je Srbija zemlja u kojoj ljudi treba slobodno da dođu, da investiraju svoj novac ili samo dođu da je posete turistički.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Mislim da bi, kao društvo i kao parlament, napredovali da je kolega, govoreći o prebijanju političkih neistomišljenika, ovde u ime braće Ješić, kao braće Dalton, uputio izvinjenje Milanu Čačiću i SNS zato što su ga ta braća na pravdi Boga, na javnom mestu, na ulici prebila, i to je mogla da vidi cela Srbija. Bolje da je uputio izvinjenje, nego što je uputio optužbe. Sa druge strane, veoma sam zahvalan na šlagvortu za nastavak spiska obećanog i ispunjenog. Obećali smo građevinske dozvole koje se u Srbiji više ne izdaju po više meseci, odnosno više godina, pa će pre investitor da osedi i da ode u penziju, nego što će da dobije građevinsku dozvolu. Sada se građevinska dozvola, po novom Zakonu o planiranju i izgradnji, izdaje za 28 dana. Obećano, ispunjeno. Sada se za tu građevinsku dozvolu ne odlazi na sto šaltera, sto mesta, a onda je na onom poslednjem ili pretposlednjem šalteru obavezan odgovor – fali ti još jedan papir. Sada se odlazi na jedno mesto. To je kancelarija za brzi odgovor, za one stvari koje su najviše kočile u građevinskoj industriji i u otvaranju novih radnih mesta. Obećano, izvršeno. Pošto su ovde upućivani razni apeli, ja imam samo jedan apel upućen Bojanu Pajtiću – prestanite više da pljačkate Vojvodinu, prestanite više da pljačkate fondove Vojvodine, prestanite više da pljačkate banke Vojvodine, počnite da radite svoj posao za koji ste plaćeni, a ne da zavlačite ruku u džepove građana Vojvodine.
Gospodine Stefanoviću, tražite repliku. Replika ide u drugom pravcu, svedoci smo toga. U replici se više uopšte ne govori o predlogu izmene i dopune Zakona. Ne želim da u tom pravcu idemo, jer ona će da eskalira, ako nastavimo. Molim vas, završavamo sa replikama i idemo dalje da radimo. (Borislav Stefanović, s mesta: Zašto?) Vi ste izazvali. Poštujem vašu potrebu i želju… (Borislav Stefanović, s mesta: Sad je rekao čovek da smo mi pljačkali.) Znam, ali samo da vam kažem… (Borislav Stefanović, s mesta: Po Poslovniku.) Mogu da vam dam po Poslovniku. Izvolite.
Članovi 106. i 107. Gospodin Babić je ovde iskoristio repliku da iznese potpuno ne utemeljene optužbe za ljude koji nisu ovde prisutni. Na moje pitanje, potpuno utemeljeno na činjenicama, i stvari koje sam razmenio sa ministrom, a koje su bile u domenu Predloga zakona, vi ste prvo dozvolili, a posle zaboravili, šefu poslaničke grupe većine da iznosi ovde spisak duhova. U Krupnju radi 30 ljudi na obuci, a on je pročitao da radi 200 ljudi. Ja kada kažem – nije tačno, onda on kaže – vi ste opljačkali, vi ste lopovi. Znači, čovek ne zna više… Da li me razumete? Time ste dozvolili, gospodine uvaženi predsedavajući, da se rasplamsa u neželjenom pravcu ova debata. Lepo smo razgovarali o Predlogu zakona. Morate da se složite sa mnom i odjednom se uključio gospodin promoter nepostojećih uspeha Vlade, rekao za nekog da laže i krade, vi na to niste reagovali, evo policija sedi pred njim, neka uhapse sve daltone u Srbiji, neka kažu ko je tukao Vladimira Ješića, neka kažu ljudi. Kako to dozvoljavate?
Molim vas, ja pažljivo pratim i vaše izlaganje i hoću da priznam da ste 99% u svom izlaganju govorili o zakonu, ali nismo ni mi da ne uočavamo neke stvari. Vi ste na vešt način… (Borislav Stefanović, s mesta: Da li ih uočavate kod Babića?) Molim vas, jasno. (Borislav Stefanović, s mesta: Onda kažite da ih uočavate kod Babića.) Saslušajte me. Nemam zle namere ni prema kome, stvarno nemam, ali ste na vešt način, samo komentarišem situaciju koja se odvijala, izazvali suprotnu stranu, a ona je na drugi način vama odgovorila i ako dozvolim da to ide ona će da eskalira. (Borislav Stefanović, s mesta: Njihov način nije bio vešt, on je bio nevešt. Razumete? Lakše ste onda mogli da uočite.) Imam princip da onaj ko je izazvao repliku ne može da ima zadnju repliku. (Borislav Stefanović, s mesta: Znači, ja sam izazvao repliku.) Vi ste izazvali repliku. Ja sam to tako video. Stvarno nema razloga da oko toga raspravljamo. Moje namere su iskrene i dobronamerne. Nemam nikakvih zlih namera ni prema vama ni prema Babiću, ni prema kome ovde, ja jednostavno želim da ova sednica teče… (Borislav Stefanović, s mesta: Ali, nekako ste topliji prema Babiću. Prema Babiću veću toplinu emitujete. To nije u redu gospodine predsedavajući.) Molim vas, samo da prokomentarišem, pošto ste reagovali o povredi Poslovnika, ja smatram da nije bilo povrede Poslovnika iz prostog razloga, ja nisam ovde ni da utvrđujem istinu, nisam istražni sudija, po Poslovniku i zakonu dozvoljeno je da čovek i govori neistinu. Prema tome, ne vidim tu da je bilo nekih razloga, i smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Vaše je pravo da se u danu za glasanje izjasnimo. (Borislav Stefanović, s mesta: Ne tražim.) Hvala vam. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Samo da dam, za gospodina Stefanovića, sada su mi poslali iz Ministarstva, dakle informacije. Nabavka borbenih patika, uniformi su nabavljeni od firmi „Gepard“, „Krunik“ i „Jugotekst“. Dakle, od tri različite firme, zavisi koji komad je dobila koja firma. Na svim tenderima su dobile one kompanije koje su ponudile najnižu cenu i nema stranih kompanija sve kompanije su domaće iz Srbije.
Reč ima narodni poslanik Marija Obradović. Izvolite. Izvinjavam se Marija. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici,gospodine ministre, gospodine predsedavajući, reklamiram član 103. u vezi sa članom 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. U ovom prepucavanju je grubo narušeno dostojanstvo Narodne skupštine zato što su iznete neistine koje pogađaju, posebno moje sugrađane. Ovde je spominjano, kolega iz vlasti, mislim na vlast iz Vojvodine, ovde je pomenuo slučaj prebijanja Vladimira Ješića. Povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, jer naprosto to nije tačno. Sasvim obrnuto je. Pomenuti gospodin povredio i polomio glavu čoveku koji je krenuo da jede, taj je popio batine, čovek se zove Milan Čačić. Nesporno je da je Vladimir Ješić,
Gospodine Rističeviću, izvinjavam se, vi ste reklamirali povredu Poslovnika.
Povreda Poslovnika.
Pa, šta sada ima Ješić, sa povredom Poslovnika? Ne. Ja vas molim…
Gospodine predsedavajući, vi ste prečuli činjenicu da je ovde rečeno da je on dobio batine, a sasvim je suprotno. I zato reklamiram povredu Poslovnika, zato što je time narušeno dostojanstvo Narodne skupštine.
Gospodine Rističeviću ja vas molim…
Evo, ja se vama izvinjavam ako niste taj deo čuli, ja sam čuo, evo tu su druge kolege poslanici, ja sam taj deo čuo potpuno su zamenjene teze. Čovek koji je zadao batine, ovde je navedeno da je dobio batine. Naprosto ja s tim ne mogu da se složim zato što je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Ja treba da dođem u Inđiju i moji birači će da kažu - zašto si ćutao na sve to. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Rističeviću. Ja ću vama samo da odgovorim, molim vas. Ja mislim da sam više puta ovde rekao da nije moje da utvrđujem da li neko govori istinu ili ne. Nije moje. Prema tome, a dozvoljeno je. Ne odgovara za izrečenu neistinu. Ako je istina uvredljiva onda, onda snosi sankcije, odnosno ako je reč uvredljivog karaktera ja nisam došao do takvog zaključka. Prema tome mislim da nije došlo do povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, povređen je Poslovnik član 103. i 108. Malopre je zapravo ukazivanje na povredu po Poslovniku narodnog poslanika Borislava Stefanovića trajala tri minuta i 30 sekundi. Iako po Poslovniku ukazivanje na povredu Poslovnika može da traje najviše do dva minuta. Trajala je tri minuta i 30 sekundi. Na taj način sam ja mogao samo da zaključim da ipak ta toplina ide ka strani gospodina Stefanovića. Nemam nikakav problem, ali vas molim da se ubuduće samo držite Poslovnika i da poštujete Poslovnik i da pravo na ukazivanje na povredu Poslovnika traje dva minuta. Sa druge strane, ovde se govorilo i veštini i to je član 108. povreda Poslovnika, o veštini. Da ne bi neko drugi licitirao da li sam vešt ili ne, priznajem. Nisam vešt da u mojoj zemlji prizivam, organizujem, pravim, priželjkujem ukrajinski scenario. Nisam vešt ni da nosim Pradine cipele. Nisam vešt ni da kao što su mnogi to radili, da praznim budžet raznih razvojnih fondova. Za te stvari, da neko drugi ne bi licitirao evo, upravo priznajem, za Pradu, za ukrajinski scenario, za kriminalne radnje nisam vešt. Što se tiče govora i načina obrazlaganja u Narodnoj skupštini to će ipak presudi i proceniti građani Republike Srbije.
Gospodine Babiću, ja mislim da niste u pravu što se tiče vremena reklamiranja povrede. Ne niste u pravu. Vama sam isto dao, prekoračili ste 20 sekundi. To niste videli, a Borko je čini mi se 15 sekundi prekoračio. Jedino ako sam prevideo dva minuta. Ne verujem. Prosto ne mogu da verujem da sam toliko prevideo, ali vama sam i to dobro znam, dozvolio 20 sekundi, Borko je oko 15 sekundi. Pod uslovom i izvinjavam se, ako sam stvarno permutovao dvojku za trojku. To nije bila namera. Da li želite da se izjasnimo o povredi? (Ne.) (Borislav Stefanović, s mesta: Poslovnik.) Izvolite.
Član 107. zato što je gospodin Babić povredio dostojanstvo onim što je izneo u nedostatku argumenata u svojoj nemoći. Lepo je počeo, prihvatam njegovu sugestiju oko sekundi, to ste lepo objasnili. Onda se skupilo čoveku i ne može da izdrži, ode u obućare. Nije vešt,
Nemojte, molim vas.
Molim vas da objasnim. Dakle, povreda je u tome što u nedostatku argumenata da bi etiketirao političkog protivnika, prelazi ne neke stvari za koje ste dozvolili da izređa ovde.
Neću vam dozvoliti.
A zašto mi nećete dozvoliti? Samo da objasnim.
Ne, bolje da završimo.
Dozvolite da objasnim. Tvrdi da nije vešt, a ja kažem da jeste.
Ja vas stvarno molim da me poslušate. Neću dozvoliti repliku kroz instituciju povrede Poslovnika. Reč ima narodna poslanica Marija Obradović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ionako teško ukaljan ugled narodnih poslanika i srpskog parlamenta izgleda da teško da ćemo popraviti ako nastavimo sa ovakvim načinom komunikacije u parlamentu i ovakvim načinom rasprave o novim zakonima i o izmenama i dopunama već postojećih zakona. U prethodna tri sata samo 15 minuta, ne računajući izlaganje ministra, mogli smo da čujemo o značaju zakona, o efektima koje ćemo imati na život građana u našoj zemlji koji će imati uticaj na privredu, na privatni sektor. Lično mislim da to nije uredu i da je neophodno da se barem u nastavku dana vratimo na efekte zakona, na suštinu i da probamo da građanima osim onih negativnih stvari koje se mogu videti danas u parlamentu, a to su neki dnevno političi sukobi, da postoje i neke dobre stvari u ovom zakonu. Zato ću se u svom izlaganju upravo okrenuti ka analizi efekata ovih zakona kojih i te kako ima pozitivnih i u velikom broju. Jer, nemoguće je da samo 15 minuta prethodnih 20 govornika je imalo šta da kažem o ovom zakonu, ako govorimo o argumentima. To znači da ili se nisu pažljivo pripremili ili nisu hteli pažljivo da se pripreme ili su hteli da zloupotrebe ovu sednicu kao i u prethodnim slučajevima. Nije tu ni samo do predsedavajućeg, ni vi ne možete da uradite, ukoliko tim ne želi sa vama da sarađuje i da svi konstruktivno govore o ovim zakonima. Zato još jednom apelujem da govorimo konkretno o zakonu, ukoliko je to moguće. Najveći broj zamerki, koji je se danas čuo i koji je korišćen kao šlagvort za kasniju zloupotrebu vremena u ovom parlamentu, odnosila se na ne blagovremeno doneta podzakonska akta. Podsetiću vas da je predviđeno ovim zakonom da podzakonska akta potpuno urede sistem stručnog obrazovanja i osposobljavanja službenika privatnog obezbeđenja na osnovu izvršene analize obrazovne potrebe da se izrade programi obuke, da se propišu svi nužni uslovi koji pravna lica i preduzetnici moraju da zadovolje kako bi dobili ovlašćenje za izvođenje te obuke, da se propišu uniforme pripadnicima privatnog obezbeđenja, način upotrebe sredstava prinude, način izvođenja tehničke zaštite, izgled i sadržina legitimacija službenika privatnog obezbeđenja i propisati kriterijume za određivanje obavezno obezbeđenih objekata i minimalne tehničke uslove kod obavezne ugradnje sistema tehničke zaštite u bankama i drugim finansijskim institucijama. Iz ovih navedenih oblasti uređenja podzakonskih akata je jasno koliko je proces izrade ovih podzakonskih akata kompleksan. Ono što mogu da zamerim kolegama koji su nedovoljno govorili o ovom zakonu, po mojoj oceni, dakle lično i ograđujem se, je da nisu radili ono što je radilo ministarstvo u prethodnom periodu, a nisu se konsultovali, recimo sa stručnim nevladinim organizacijama, sa ljudima iz civilnog sektora, sa recimo građanima, jer svi članovi Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, nisam sigurna i za ostale poslanike, su dobili na svoj mejl i komentare, primedbe i sugestije kako korigovati ovaj Zakon, nešto od toga će biti implementirano kroz amandmane, biće usvojeni, odnosno kako smo razgovarali, moći ćemo da postignemo dogovor oko usvajanja nekih amandmana opozicije oko pomeranja rokova, kao što je i ministar rekao. Ali, upravo to je radilo Ministarstvo unutrašnjih poslova, vršilo je široke konsultacije, unutar MUP-a, stručne službe, Uprava policije, Sekretarijat kao nadležan za izradu predloga propisa, Uprava za obrazovanje, IT sektor za poslove tehničke zaštite. Pored toga, potrebne konsultacije sa drugim organima državne uprave, sa Republičkim sekretarijatom za zakonodavstvo. Vršile su se konsultacije sa predstavnicima privatnog sektora i sve je to stvaralo nove verzije akata koje je trebalo usaglasiti i napraviti neki kompromis i najbolje rešenje. I to su razlozi zbog čega nisu brzopleto donošena podzakonska akta. To što se danas upozorava da je trebalo mnogo brže raditi, da nekom prostom matematikom je pisan jedan član pravilnika nedeljno, mogu samo da ocenim neozbiljnim, jer takva matematika ne stoji kod donošenja i korekcije zakona. Na kraju primedba da nije uredu što menjamo ovaj Zakon, pa posao Skupštine je da donosi nove, ali da menja, odnosno radi izmene i dopune postojećih zakona i to radi na osnovu svoje kontrolne nadzorne uloge. Dakle, pratimo da li je potrebno određeno zakonsko rešenje korigovati, da li nas je svakodnevni život naterao da napravimo tu izmenu. Ne vidim ništa u tome čudno, nego ono što je u okviru poslova i nadležnosti narodnih poslanika i srpskog parlamenta. Kada govorimo o podzakonskim aktima, želim da vam pročitam koji su pravilnici doneti, šta je do sada učinjeno, šta će vrlo brzo biti završeno. Dakle, podzakonski akti koji su doneti su Pravilnik o uslovima za dodelu ovlašćenja za sprovođenje obuke, Pravilnik o programima obuke, Pravilnik o načinu polaganju stručnog ispita, Pravilnik o upotrebi sredstava prinude, Pravilnik o vršenju tehničke zaštite, Pravilnik o uniformi. Dakle, bez obzira što ovo zvuči samo šest, kada neko kaže i samo nekoliko članova, mislim da tako ne razgovaramo kada donosimo zakone. Ne sabiramo proizvode na poljoprivrednoj pijaci. Vrlo kompleksan, ozbiljan rad. Treba doneti uredbu o obavezi obezbeđenim objektima, što će omogućiti izmena ovog zakona, zatim uredbu minimalnim merama zaštite banke i finansijske institucije i pravilnik o svečanoj formi licence. Ali, evo stvari koje su gotovo na izmaku i gotovo završene – stručni savet, predlog rešenja o obrazovanju ovog saveta je izrađen i nalazi se u Kabinetu ministra, ispitna komisija, predlog rešenja je izrađen, čekaju se poslednja imenovanja i biće dostavljen na potpis, pravilnik o sistematizaciji, izmenjen je 24. aprila, obrazovana je nova organizaciona jedinica u Upravi policije za praćenje i nadzor nad primenom zakona i potrebno je samo je učiniti operativnom, obrazovana je Komisija za rešavanje po žalbama pravnih lica na prvostepene odluke o dodeli ovlašćenja za sprovođenje odluke o licenci, izgrađeni su predlozi republičkih administrativnih taksi, dostavljeni su Ministarstvu finansija koje radi na izradi Nacrta zakona o izmeni zakona o republičkim administrativnim taksama, nastavljena je saradnja sa privatnim sektorom saglasno Memorandumu o saradnji sa Privrednom komorom Srbije kroz Komisiju za javno-privatno partnerstvo u Sektoru bezbednosti u Srbiji i aktivnim učešćem na različitim konferencijama, okruglim stolovima u vezi sa ovim temama. Sve ovo što čitam moguće da vam je suvoparno, moguće da nije toliko zanimljivo za onu vrstu gledalaca direktnog prenosa srpskog parlamenta, koji ne žele zaista da naprave dobar pravni zakonski okvir u našoj državi, a to je naš jedini posao, nas koji smo ovde, a ne da zabavljamo javnost poput različitih rijalitija. Mislim da stručna javnost, posebno se zahvaljujem civilnom sektoru koji su dosta pomogli meni kao predsednici Odbora za odbranu i unutrašnje poslove i članovima Odbora koji su hteli da se bave time svojim sugestijama, ali ovo nije prvi put, i da se ne shvati pogrešno, od kada je ministar Stefanović na čelu ovog ministarstva, mnogo je transparentniji, mnogo je aktivnija zakonodavna aktivnost, mnogo je življa zakonodavna aktivnost, izvinjavam se, a mnogo je transparentniji način pripreme Predloga zakona. Zakon o policiji koji se trenutno priprema i javna rasprava koja je upravo završena ili je pri kraju je nešto čime možemo da se ponosimo. I to jedna nova vrsta prakse gde je zaista i stručnoj javnosti, ali i nama poslanicima prvi put predstavljen Predlog zakona pre nego što ode pred Vladu, pre nego što dođe pred parlament, kako bismo mogli da što više utičemo da onog trena kada Predlog zakona i stigne u parlament bude neki rezultat kompromisa i moguće ponuđeno rešenje. Mislim da je to jedini način rada koji treba da bude u srpskom parlamentu. Hoću još nekoliko podataka da vam pročitam, koji mogu da zanimaju stručnu javnosti. Prema procenama, kada govorimo o analizi efekata ovog zakona, privatni sektor bezbednosti u Srbiji zapošljava između 25 hiljada i 60 hiljada ljudi. Tu ne uključujemo rukovodstvo, adminstrativno osoblje. Dakle, taj broj ljudi ima 47 hiljada komada oružja. Prema podacima Evropskog servisa za privatno obezbeđenje beleži se kontinuirani rad u okviru sektora bezbednosti i mi svake godine, ali svake godine imamo rast od 10 do 20% sektora privatnog obezbeđenja, što znači da zakonski akti koji su regulisali oblast privatne bezbednosti, što znači da je vrlo neophodno da uredimo zakonsku regulativu na način koji je sada predložen. Zakonski akti koji su ranije regulisali oblast privatne bezbednosti, poput Zakona o društvenoj samozaštiti, su prestali da postoje 1993. godine i ono što smo mogli čuti, poslednjih dvadesetak godina nije bila uređena ova oblast i tek krajem 2013. godine u Srbiji je donet poseban i celovit zakonski akt kojim se reguliše oblast privatne bezbednosti. Dakle, tako dug period od 20 godina i uz ove napomene, o kojima sam govorila, o širokim konsultacijama i ozbiljnim pripremama i velikom broju podzakonskih akata, zaista zahtevaju ozbiljan i posvećen rad. Zašto je donošenje ovog zakona najbolje rešenje za probleme za do sada neregulisanu oblast privatnog obezbeđenja? Imajući u vidu da od svih zemalja u okruženju bivših republika SFRJ jedino Republika Srbija je imala diskontinuitet u ovoj oblasti u trajanju od 20 godina, prilikom donošenja ovog zakona su razmatrane i druge mogućnosti za rešavanje problema. bilo je zaključeno da se jedino donošenjem zakona kojim će se na celovit način regulisati ova oblast možemo da uredimo ovaj sektor bezbednosti. I usled nepostojanja krovnog zakona kojim možemo precizno i sveobuhvatno da regulišemo celokupan sektor privatne bezbednosti, poslovanje privatnih kompanija u ovom sektoru je regulisano delimično sa više zakona koji uređuju prava i obaveze iz radnog odnosa, oružje i municiju, poslovanje privrednih društava, zaštitu od požara, sprečavanje nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, krivična dela i slično. Upravo donošenje ovog Zakona o privatnom obezbeđenju, odnosno izmenama i dopunama uređuje se privatni sektor bezbednosti na teritoriji Republike Srbije kao integralni deo sistema nacionalne bezbednosti. Evo još jednog zanimljivog aspekta, da li ovaj zakon stimuliše pojavu novih privrednih subjekata na tržištu i tržišnu konkurenciju? To takođe može biti zanimljiv aspekt o kome danas nismo govorili. Zakonom o privatnom obezbeđenju uređuje se vršenje poslova privatnog obezbeđenja na teritoriji Srbije, stimuliše se pojava novih privrednih subjekata i tržišna konkurencija, jer se suzbija nelojalna konkurencija. Na primer, analiza neuobičajeno niske cene koju je radila Privredna komora Srbije, a objavljena u aprilu 2013. godine, ukazuje na činjenicu da cena rada u pružanju usluga obezbeđenja na tržištu Srbije je najniža u poređenju sa 34 evropske države. Ponuđene cene su 1,5 evro po čoveku, odnosno po satu rada, a prosek u 34 evropske države je 8,9 evra po čoveku, odnosno satu rada, što za posledicu ima rizik bankrota poslodavca iz oblasti privatnog obezbeđenja, naravno, ne motivisanost radnika obezbeđenja, loš kvalitet usluga i time povećanje ranjivosti štićenih objekata, a sve to u uslovima porasta stope svih oblika kriminaliteta i proklamovanovih mera ekonomske politike o uvođenju reda na tržištu i suzbijanju sive zone poslovanja. Dakle, zakonskim rešenjima, još važnije, efikasnim nadzorom od strane države ovi će se rizici smanjiti, unaprediće se rad i poslovanje privrednih subjekata na tržištu, stimulisaće se pojava novih privrednih subjekata. O ovom zakonu, odnosno o efektima zakona bi se moglo još dosta govoriti. Prošlo je petnaestak minuta kako govorim i uz onih prethodnih petnaestak minuta, ne računajući izlaganje ministra, to vam je pola sata u toku današnjeg dana ozbiljnog bavljenja efektima ovog zakona. Pozivam i ostale kolege poslanike da se uključe i do kraja dana, kada će govoriti pojedinačno, da zaista razgovaramo o efektima ovog zakona, da vidimo gde su greške, a ona najjednostavnija matematika2+2 su četiri i jedan član zakona je pisan nedeljno, to su zaista neozbiljni komentari i nije način na koji razgovaraju akademski građani Srbije. Hvala vam još jednom i ministre poslanička grupa SNS glasaće u danu za glasanje za ovaj predlog zakona, kao i za ratifikaciju sporazuma sa Republikom Albanijom o priznavanju vozačkih dozvola. Hvala.
Gospođo Obradović, moram malu intervenciju. Pored vas bilo je još poslanika koji su ozbiljno vodili raspravu o zakonu, samo radi korektnosti. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Po kom osnovu Marko? (Marko Đurišić, s mesta: Pogrešno sam protumačen.) Ne, ne. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nemojte da vodite repliku.
Poštovani predsedavajući, smatram da je prethodni diskutant povredio član 107. Poslovnika koji govori da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Diskusija moja je ocenjena nedostojna akademskih građana. Diskutovao sam o zakonu, o tome kako je zakon napisan, o lošim i dobrim posledicama tog zakona.
Gospodine Đurišiću, nemojte sada voditi repliku.
Objašnjavam vam kako je povređeno dostojanstvo. Ni u jednom trenutku nisam krenuo da repliciram.
Potpuno mi je jasno šta vi hoćete da kažete i nemate potrebe da sada dalje vodite repliku.
Pustite me da do dva minuta vam objasnim gde smatram da je povreda Poslovnika.
Hoću, ako ćete obrazlagati povredu Poslovnika.
Evo govorim o povredi Poslovnika. Diskutovalo se da su se diskusije drugih poslanika karakterisale nedostojni rada ovog parlamenta. Samo sam govorio o tome da su ovakve izmene zakona prava slika Vlade, rada i nerada Vlade, tražio odgovornost i ne znam šta je tu nedostojno i šta tu nije dostojno akademskog nivoa rasprave. Nigde ne možemo da čujemo zašto posao koji je sam predlagač zakona predvideo da se završi za šest meseci je morao da se radi 17 meseci i silni ti pravilnici, koliko su oni bili komplikovani da se napišu. Mogao sam sada da vam čitam kako izgledaju ti pravilnici, pa da vidite šta je to pisano 17 meseci i zašto nije moglo da bude napisano kraće, ali nisam išao u tom pravcu. Molim vas da se na ovaj način ne kvalifikuju diskusije narodnih poslanika.
Gospodine Đurišiću, svedok ste da sam odmah intervenisao. Prema tome, smatram da sam na taj način otklonio sve druge sumnje u diskusije narodnih poslanika i stvarno ne vidim osnova, smatram da sam tu vrstu povrede koju ste vi reklamirali otklonio. Imate pravo da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika. (Marko Đurišić, s mesta: Po Zakonu. Da.) Gospodine Pavićeviću, po kom osnovu? Po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Arsenoviću, poštovani ministre Stefanoviću i poštovane gošće i gosti iz ministarstva, povređena su tri člana gospodine Arsenoviću, članovi 96, 98. i 108. Poslovnika. Malo pre sam dobio redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč kojim je ponovo, po ko zna koji put prekršen Poslovnik Narodne skupštine, gospodine Arsenoviću. Pošto mi sada prelazimo na diskusiju po redosledu narodnih poslanika, molim vas da promenite redosled prijavapo ovom spisku, jer u članu 108, gospodine Arsenoviću, piše – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine, dakle predsedavajući u ovom slučaju. U članu 98. u stavu 2. piše – ako su za raspravu prijavljeni narodni poslanici iz više poslaničkih grupa, predsednik Narodne skupštine daje im reč naizmenično, tako da prvo govori narodni poslanik koji je član brojčano najmanje poslaničke grupe, pa do brojčano najveće, gospodine Arsenoviću. Mi ovde imamo slučaj da nakon gospodina Živkovića, koji je u prijavi za reč stavio ni za, ni protiv, umesto da nakon njega prema Poslovniku govori član poslaničke grupe koja je sledeća po brojnosti, a to je gospodin Dejan Nikolić iz DS, govori neko iz SNS, gospodine Arsenoviću. Ako ne intervenišete, doprinećete tome da se favorizuju narodni poslanici SNS, čime ćemo svi mi, poslanici drugih stranaka u ovoj Narodnoj skupštini biti diskriminisani, poštovani gospodine Arsenoviću, stavljeni u neravnopravan položaj. Insistiram da se promeni ovaj redosled i da se držimo Poslovnika Narodne skupštine, poštovana gospodo. Hvala.
Gospodine Pavićeviću, delom ste u pravu, s tim što još niste samo dodali da se taj redosled odnosi na poslanike koji se jasno izjasne da li su za ili protiv, a da se na kraju ređaju poslanici koji se nisu izjasnili, znači neopredeljeni su. To je tako, koliko ja vidim, ispoštovano. Da li je trebala Branka Karavidić, izvinjavam se gospođo Karavidić, da govori recimo pre nekog drugog, sada stvarno ne bih u te detalje da ulazim. Uopšte ne vidim da je to toliko bitno, da se ova rasprava vodi stručno. Smatram da nije došlo do povrede Poslovnika, ali učiniću ovo i zamoliti stručnu službu da ubuduće vodi računa i da strogo ispoštuje i taj segment koji je predviđen Poslovnikom. Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika prijavljenih za reč. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo kolege poslanici, moram iskoristiti prvih tridesetak sekundi vremena koje imam da se u potpunosti složim sa koleginicom koja je malopre govorila, koja inače sjajno vodi i Odbor za bezbednost. Želim da vam se obratim i lično, gospodine predsedavajući, jer vas izuzetno poštujem i uvažavam kao možda i najvrednijeg i najvažnije potpredsednika u našem parlamentu, da ne dozvolite da se koristi vaša dobra narav i vaša dobra volja da bi se maksimalno koristilo za demagogiju i populizam koji nas ubiše do sada, kao što nas ubiše i pozivi na odgovornost, a od odgovornosti, bar kada smo sami u pitanju, ni traga ni glasa. Naravno, ja ću iskoristiti ovo vreme da se što brže vratim na temu, jer mislim da danas nije vreme ni za demagogiju, ni za populizam, već je vreme da ovaj posao koji imao odradimo što pre. Uostalom, i građani koji su nas birali zato su nas i birali ovde, a ne da gledaju cirkus koji pojedinci pokušavaju da naprave. Danas govorimo o složenoj materiji koja se prvi put stavlja u ozbiljne zakonske okvire. Ovim zakonom će se smanjiti poslovanje u takozvanoj sivoj zoni poslovanja uvođenjem finansijske discipline i prijavljivanjem na obavezno socijalno osiguranje angažovane radne snage, čime se smanjuje mogućnost rada na crno ili zaključivanje ugovora o stručnom osposobljavanju, jer zakon predviđa da poslove privatnog obezbeđenja mogu da vrše samo lica koja su licencirana od strane Ministarstva za ove poslove, kao i obavezu pravnih lica i preduzetnika da imaju određeni broj zaposlenih na ovim poslovima. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju ne stvara nove obaveze za građane i privredu, pošto je o tome bilo reči. Treba jasno reći da je o ovomebilo reči i na odboru i da su posle obrazloženja jednoglasno svi glasali za predlog ovog zakona. Znači, neke nedoumice su razrešene na odboru, a onda se ponovo dolazi na sednicu da bi se govorilo o tome. Smatram to poprilično neozbiljno. Propisana taksa bi se svakako naplaćivala kroz sistem republičkih administrativnih taksi, tako da se njenim predviđanjem ne stvara nova do sada nepostojeća obaveza za privatni sektor bezbednosti i to treba jasno reći. Zakonom o privatnom obezbeđenju se uređuje vršenje poslova privatnog obezbeđenja na teritoriji Republike Srbije, stimuliše se pojava novih privrednih subjekata i tržišna konkurencija suzbija nelojalnu konkurenciju. Gospodine ministre, ja bih ipak ovde, kada govorimo o nelojalnoj konkurenciji, morao napomenuti da poslovi transporta novca ne idu na javne tendere, već su do sada to radile samo određene firme. One su na tome zarađivale veliki novac, pa su onda mogle da na drugoj strani nude nerealno niske cene koje su često bile ispod minimalne i na taj način izbacivale laku konkurenciju. Nadam se ipak da će ova materija u podzakonskim aktima ili putem uredbi biti regulisana. Čuli smo ovde i neke, naravno, dobre predloge kada se govorilo o temi, koji su dolazili od strane opozicije. Koliko sam uspeo da vidim, ti predlozi su bukvalno prepisani od reči do reči kada je u pitanju stručna javnost koja se izjašnjavala u javnim raspravama i smatram da to jeste dobro i ne sumnjam da će stručni timovi koji postoje u Ministarstvu ozbiljno razmotriti. Dobro je to da je Ministarstvo unutrašnjih poslova pripremilo Predlog uredbe kojom će se regulisati obezbeđivanje objekata od značaja za Republiku Srbiju, da će se propisati izgled i sadržina obrasca legitimacije službenog privatnog obezbeđenja, kao i saglasno tome visina takse za njeno izdavanje primenom metodologije za izračunavanje taksi, saglasno Zakonu o budžetskom sistemu i uz pribavljanje pozitivnog mišljenja Ministarstva finansija. Ja bih ovde još dodao - uz ispitivanje zahteva tržišta, jer mislim da je to neophodno da bismo imali realnu sliku i predstavu šta to sve od nas iziskuje. Efikasnost ispitnih komisija treba da bude neupitna i to je ocenila i stručna javnost, jer one predstavljaju kontrolni organ koji izdaje sertifikate o kvalitetnim službenicima obezbeđenja. Ozbiljno ispitivanje jeste garant kvaliteta, ali to iziskuje vreme, te MUP treba da obrazuje dovoljno veliki broj komisija kako bi ispitao sve službenike obezbeđenja na dosledan način. Smatram da je to izuzetno važno, jer jedno od rešenja koje se nameće jeste redukovano vreme za ispitivanje kako bi se poboljšala učinkovitost rada ovih komisija. Plus, dodao bih nešto što takođe smatram izuzetno važnim, a to je konstantna kontrola. To je izuzetno važno, jer imali smo prilike u prošlosti da vidimo šta se sve dešavalo po raznim splavovima i noćnim klubovima, gde su često to bila stecišta mračnih događaja. Zato je neophodna kvalitetna bezbednosna procena lica iz ovog sektora, ali i lica iz MUP-a koja su do sada radila i koja će raditi kao obezbeđenje. Posebno značajan problem je to da do sada nije bilo bezbednosne provere vlasnika i odgovornih lica firmi za privatno obezbeđenje, što je po mom mišljenju jedan od glavnih uzročnika tragedija i ubistava koja su se dešavala u prošlosti. Naročito opet napominjem kada su u pitanju noćni klubovi i splavovi, koji su nekako učestali kada su ovakvi događaji u pitanju. To nas je konstantno dovodilo u situaciju da se bavimo posledicama, a ne preventivnom, što je nažalost bio čest slučaj kada se propuste neke šanse iz prošlosti. Koliko sam uspeo da vidim iz same rasprave, ne postoje neke velike zamerke kada su u pitanju izmene ovog zakona, osim kada želimo da iskoristimo ovu priliku da pređemo na neke druge teme koje nisu tema današnje rasprave. Vidim da je dobro i to da postoji saglasnost u Ministarstvu za produženje rokova, koje će pretpostavljam ići kroz amandmane. Smatram, naravno, to više nego korisnim. Takođe je dobro, kada govorimo o ispitivanju tržišta, da su mogući problemi koji se iznose na takse, jer mislim da iznos tih taksi ne treba da se donosi podzakonskim aktima. Tu je mogućnost neke loše procene, ali je zato izuzetno važno da imamo dobro ispitivanje tržišta. Ove izmene zakona pretpostavljam da će doneti nešto dobro. Ono što možemo da apelujemo, to je samo konstantna kontrola kako se on i sprovodi. Moram na kraju da kažem da je Ministarstvo pokazalo ozbiljnost, i to ne samo kada je u pitanju regulisanje ove materije, i naša poslanička grupa će u Danu za glasanje dati punu podršku usvajanju izmene ovog zakona, ali i dati punu podršku Ministarstvu na nesumnjivom reformskom putu koji je ovo Ministarstvo i sam ministar pokazao u proteklih godinu dana. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić, a neka se pripremi narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Ja bih volela da bude i ministar prisutan. Da li mogu da govorim kasnije kada se ministar vrati?
Ministar je izašao samo na minut, ali ako baš insistirate, možemo da odredimo pauzu. Hoćete pauzu? (Da.) Određujem pauzu dok se ministar ne vrati. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa daljim radom. Kao što vidite, mi smo daleko demokratičniji nego što se to predstavlja, pogotovo ako se ima u vidu da su pojedini ministri iz Vlade DS bili u Americi i u Skupštini nije imao ko da brani njihove zakone, kao na primer Božidar Đelić. Izvolite. Zatražite reč.
Gospodine predsedavajući, to što ste malo pre rekli je vrlo diskutabilno. Ja samo mogu na početku svoje diskusije da konstatujem da ministar Stefanović nema kapaciteta kao premijer i da ne može da bude od 8 do 14 sati u sali neprekidno. Ja to poštujem, naravno, i nemam ništa protiv pauze koja je data. Da pređem na dnevni red, ukoliko mi omogućite. Ovo je još jedan predlog izmena i dopuna zakona kojim se odlaže njegova primena. Ovoga puta odlaže se primena Zakona o privatnom obezbeđenju. Zakon je usvojen u Skupštini novembra 2013. godine. Ministarstvo je bilo u obavezi da usvoji podzakonske akte u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu, a pravna lica, preduzetnici za privatna obezbeđenja i fizička lica, da svoj rad usklade sa zakonom u roku od 18 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. U obrazloženju predloženih izmena kažete: „Prvi cilj koji će se postići izmenama ovog zakona jeste omogućavanje privatnom sektoru bezbednosti adekvatnog roka da svoje poslovanje usklade sa odredbama zakona, budući da prvobitni rok propisanim zakonom nije moguće ispuniti jer Republika Srbija nije stvorila preduslove za to.“. Ova rečenica čini suštinu ovog predloga zakona. Drugim rečima, Ministarstvo je bilo neodgovorno i ono ni do dana današnjeg nije donelo sve podzakonske akte ni posle 18 meseci, a bilo je u obavezi da ih donese u roku od šest meseci. Možda bi privatni sektor u oblasti obezbeđenja pokazao više spremnosti na svoju obavezu usklađivanja ovog rada sa zakonom, dok je Ministarstvo odgovorno i na vreme uradilo svoj deo posla. Gospodine ministre, zakon je trebalo da počne da se primenjuje 6. maja 2015. godine, a mi smo još uvek na samom početku. I naravno, za loš rad uvek postoje i loša opravdanja, kao što su npr. - ispostavilo se kao suviše kratak rok za ispunjavanje navedenih obaveza. Misli se, naravno, na izradu podzakonskih akata. Ja ovo citiram delove obrazloženja. Ili recimo - jasno je koliko je posao njihove izrade bio kompleksan i zahtevan sa različitih aspekata itd. Još je mnogo besmislenih opravdanja, bez jasne i jedne jedine rečenice - odgovornost za neispunjavanje obaveze snosi MUP. To bi bilo pošteno prema svima onima koji su zainteresovani da ovaj zakon profunkcioniše na vreme. Znam šta će biti vaš odgovor, gospodine ministre. Da krivica nije do vas, da ste vi na čelu Ministarstva tek godinu dana. To jeste činjenica, ali je činjenica da ova Vlada traje u kontinuitetu tri godine. Ko nije valjano uradio svoj posao? Prethodni ministar je, izgleda, za svog mandata više vodio računa o svom muzičkom repertoaru nego o izradi podzakonskih akata, bitnih za primenu ovog zakona. U jednom ćemo se sigurno složiti, ja se nadam. Ovoga puta nećete moći da krivite, kako svi vi volite da kažete, prethodni režim. Sadašnji režim je kriv što se neozbiljnim i neodgovornim radom primena ovog zakona odlaže za 1. januar 2016. godine i to građani Srbije treba da znaju. Vaše neprestano ponavljanje – krivi su oni bivši, ovoga puta gubi smisao. Ovo je trenutak kad građanima treba reći – sadašnji režim je sačinio predlog zakona, uputio ga Skupštini na usvajanje, sa rokovima koje nije mogao da ispuni i sada, ovim izmenama, predlaže odlaganje njegove primene za januar 2016. godine. Kako možemo ovu praksu promeniti? Imam dva predloga. Prvi je – ili ćete u skupštinsku proceduru slati predloge zakona sa već urađenim podzakonskim aktima ili treba uvesti praksu određivanja realnih rokova za izradu podzakonskih akata, kao osnovni uslov za početak primene zakona, kako oni ne bi ostali mrtvo slovo na papiru, a naravno, u skladu sa tim, treba razmotriti i kaznenu politiku, usmerenu ka nadležnim državnim organima koji te rokove krše. Trećeg nam nema. Navodite da je od 2007. godine privatni sektor bezbednosti beleži rast u kontinuitetu, te je svake godine taj rast u odnosu na prethodnu godinu, recimo, 10% 2007. u odnosu na 2006. godinu i, recimo, 20% 2010. u odnosu na 2009. godinu. Kažete da nam podaci ukazuju da je godišnji finansijski obrt u sektoru bezbednosti oko 180 miliona evra. Navodite da se ne zna tačan broj registrovanih kompanija, da je u tom sektoru zaposleno između 25 i 60 hiljada ljudi. Cifra od oko 180 miliona evra je samo deo zarade koji je prijavljen u zvaničnim finansijskim izveštajima koji se prilažu APR-u. Dakle, samo deo ukupne zarade kompanija koje se bave privatnim obezbeđenjem podleže oporezivanju od strane Republike Srbije. Zbog funkcionisanja ovog sektora u sivoj zoni poslovanja, prema procenama, budžet Republike Srbije godišnje gubi, kako rekoste, nekoliko desetina miliona evra. Taj novac je tu i samo treba na vreme učiniti napor, sačiniti podzakonske akte, omogućiti da zakon zaživi i tog gubitka u državnoj kasi neće biti. Iz tih razloga, gospodine ministre, trebalo je dati sve od sebe da ovaj zakon počne sa primenom 5. juna 2015. godine. Uredila bi se cela jedna vrlo bitna oblast, a u budžet Republike Srbije slila bi se ne mala sredstva. Smanjila bi se mogućnost rada crno. Ujedno bi radnici obezbeđenja bili radnopravno zaštićeni, sa plaćenim doprinosima. Kažete dalje da je za punu implementaciju zakona, osim donošenja podzakonskih akata, potrebno izvršiti i druge promene u sistemu Republike Srbije, počevši od organizacionih promena u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova. Da li je formirana komisija za sprovođenje stručnog ispita? Produženja roka omogućiće da se MUP organizaciono pripremi za punu implementaciju zakona. Zar to nije trebalo da uradi za ovih 18 meseci? Ovim neodgovornim ponašanjem pokazali ste da vam je cilj jedino donošenje zakona bez namere da ga sprovodite. U svojoj analizi u kojoj tvrdite da je do kraja 2015. godine moguće izvršiti, odnosno sprovesti obuku 74.850 lica ukoliko ona počnu obuku u aprilu 2015. godine. Procenjujete da je broj onih koji mogu biti obučeni od 74.850 osoba duplo veći od broja lica koja trenutno radi u ovom sektoru. Da li je obuka počela u aprilu kao što stoji u vašem opisu ovih zakona? Interesuje me kako komentarišete procene privatnog sektora iz oblasti obezbeđenja koji su na okruglom stolu, održanom u aprilu mesecu, tvrdili da im je rok za implementaciju zakona koji je ministarstvo predložilo kratak, gde su predložili rok do 2018. godine. Koji su im bili argumenti? Da li su i oni imali analizu potkrepljenu brojkama? Mislim da je rok koji ste predložili prekratak. Ako je ministarstvu bilo neophodno 18 meseci, mislim da bi minimalan rok za privatni sektor koji svoj rad treba da uskladi sa zakonom ali po svim donetim podzakonskim aktima trebalo da bude 1. april 2016. godine. Što je naravno i naš predlog kroz amandmane. Poslanička grupa Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka – Zajedno za Srbiju – Zeleni Srbije, podnela je amandmane i neki od njih se upravo odnose na ove rokove. Iz gore navedenih razloga naša poslanička grupe ne može podržati ovakav predlog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Moramo da krenemo od početka, a to je od uređenja ove oblasti. Potpuno sam siguran da ste se vi detaljno pripremali, da ste ušli u sve pravilnike, kao što je na primer Pravilnik o obuci, možemo da razgovaramo o obimu tog pravilnika koliko strana ima, koliko članova sve ćete videti. To je jedan ozbiljan pravilnik, veoma obiman na kome je radila grupa stručnjaka. Trebalo bi da izračunamo u stvari kolika nam je izgubljena dobit od 2000-te godine, kao što ste vi rekli to me je navelo na to, do 2013. godine do donošenja ovog zakona za neuređenje oblasti od tih godina. Sve one vlade koje su bile neodgovorne, apsolutno neodgovorne, brutalno neodgovorne prema građanima Srbije, koji su učinili da država, građani i zaposleni u ovim kompanijama i te kompanije izgube dobit od 2000-te do 26. novembra 2011. godine. Dakle, koliko je izgubljena dobit, koliko su propatili radnici koji nisu imali radno pravnu zaštitu, koliko su propatili radnici koji u tom periodu nisu imali pravo na minimalnu zaradu, koliko su propatili oni ljudi koji u ovom periodu nisu imali pravo na minimum ljudskog dostojanstva jer su radili u neuređenoj oblasti u kojoj se prethodne vlasti nisu udostojile, ne da ne donesu zakone, apsolutno za 155 meseci nisu doneli jedan član zakona, ne pravilnik daleko bilo, nisu doneli apsolutno jednu tačku ovog zakona. Toliko o uređenju i o tome. Moj prethodnik u MUP i ja smo radili na tome da se ovaj zakon donese, da se donesu pravilnici ali ne tako što ćemo mi sesti, doneti, napisati ono što bi ministar mogao da uradi, pošalje Narodnoj skupštini ako ima većinu, većina to usvoji i idemo dalje. Ne, konsultovali smo se sa Privrednom komorom, konsultovali smo se sa Ministarstvom finansija, sa civilnim društvom, konsultovali smo se sa predstavnicima privrednih kompanije koje su radile i na kraju naravno sa Ministarstvom finansija, sa našim zakonodavstvom koje je sve ovo moralo da usaglasi. Privrednici su se žalili isto na tempo i njima je potrebno više vremena. Mi smo izdali 29 ovlašćenja za sprovođenje obuke, 29 kompanija je ovlašćeno da može da sprovodi obuku, u procesu još deset, dakle 40 kompanija će vrlo brzo biti u potpunom sistemu i sposobni da sprovode obuku, potpuno sposobni da sprovode obuku za sektor bezbednosti, odnosno za privatno obezbeđenje koje je ovom namenjeno. Naravno, nije moguće donositi podzakonske akte pre nego što zakon bude usvojen, jer vi nikada ne znate koji će finalni oblik zakona biti, šta će biti sve izmene, pa zato pisanje podzakonskih akata unapred nema baš puno pravničkog smisla. Međutim, naravno da ono što treba da dođe kad se pišu podzakonski akti morate da sagledate čitav okviru u kome se društvo nalazi, u kome se ova oblast nalazi. Pošto je ona bila neuređena, imali smo, kao što sam rekao danas prazan papir. Ništa, nulu, minus. Apsolutno neuređenje. Postojanje bezbednosnog sektora, ali bez uređenja, apsolutno i želje da se to uredi. E, onda smo mi to uredili, doneli zakon i sada je kritika na tome – izvinite, naša neodgovornost, mi nismo 13 godina šali za shodno da to uredimo, ali sada ovo odlaganje od šest meseci, to je užasno, to je najgore nešto na svetu i bolje da nismo donosili zakon, bolje da smo ostavili neuređeno, bolje da je to bilo devastirano, bolje nego da se, sada zamislite odlaže šest meseci i to na zahtev privrednika i na zahtev ljudi koji treba da prođu obuke i na zahtev onih koji su ustanovili da nam je potrebno više vremena da to uradimo na kvalitetan način. Što? Trebalo je da zbrzamo, da uradimo kao što se radili kada smo ostali bez 400 hiljada radnih mesta, kada su kompanije odlazile u stečaj. Kada su nam obećavali da ćemo od krize još da profitiramo. Pa, se sećamo kako smo profitirali od krize 2008. godine. Jel tako trebalo da postupi Ministarstvo unutrašnjih poslova i ova Vlada. Mi tako nećemo da radimo. Nećemo da radimo da obećavamo akcije od 1.000 evra da bi neko pobeđivao na izborima, na pada nam na pamet. Mi smo Vlada koja je došla do toga da od budžetskog deficita koje je bio enorman, rekordan u ovom delu Evrope, dođemo do toga da je on danas za 40% manji, gotovo upola manji od onoga što je MMF predvideo, optimističkim prognozama za ovu godinu. Dakle, mi smo došli do toga da MMF menja svoju procenu da ćemo danas već promenili sa minus 0,5 rasta BDP na nulu. Već očekujem da će do kraja godine prognozirati rast. Ova Vlada je pokazala da ume da vodi zemlju ekonomski. Ova Vlada je pokazala da ume da se brine i o građanima Srbije. Nažalost u sektoru bezbednosti nije bilo ni dovoljno sluha u prethodnom periodu. Nije bilo dovoljno sluha i da se ovaj zakona donese, prosto niko nije brinuo o tome. Mi smo se potrudili. Ova vladajuća većina, ja sam tada bio predsednik parlamenta, ova vladajuća većina se potrudila da ovaj zakon vidi svetlo dana, da počnemo da uređujemo. Da li je sveu Srbiji idealno i da li sve ide onom brzinom kojom bismo voleli? Siguran sam da ne. Apsolutno sam siguran da ne, ali je mnogo bolje. Znate, mnogo je bolje kada imate zakon koji nešto uređuje. Mnogo je bolje kada imate ljude koji su spremili 45 ispitivača kroz 10 komisija. Mnogo je bolje kada ste u stalnom kontaktu sa tim ljudima iz privrede koji mogu da zaposle ljude, koji mogu da obezbede i minimalne zarade i radno pravnu zaštitu nego za sve one godine kada je rezultat bio nula. Apsolutna nula i kada ti ljudi nisu imali čemu ni da se nadaju. To je bio rezultat tada, a ovo je rezultat sada. E, to je bila neodgovornost i to vrhunska, brutalna neodgovornost vlasti i prema građanima i prema bezbednosnom sektoru i prema svim onim ljudima koji nisu imali ni radno pravnu zaštitu, ni minimalni način rada, ni kvalitetnu obuku, i izloženi rizicima, jer su nosili oružje i učestvovali u obavljanju posla koji je izuzetno težak. Želim da kažem da su ovi ljudi i žao mi je što ovde to ljudi potcenjuju, neki ljudi koji su isticali ovde takve reči, ljudi iz MUP naporno rade. Uopšte nije važno ko je ministar. Ovi ljudi zaista naporno rade i trude se da profesionalno urade svoj posao, da stopa kriminala u Srbiji bude manja, da se obaveze prema državi obave. Pročitao sam malo pre i nije mi teško ponovo, sve zakone koje smo samo u poslednjih godinu dana doneli, a koji će pomoći da se zaštite životi, obezbedi bolji i sigurniji okvir za sve građane Srbije. Uveren sam da će ljudi videti, i ovi da kažem muškarci i žene u uniformi i ovi koji to rade van uniforme MUP, posvećeni ovom poslu i misle o građanima Srbije kada ih čuvaju svakoga dana.
Zahvaljujem. Gospođo Karavidić, po kom osnovu? Branka Karavidić, s mesta: Replika. Razjašnjenje jer nije razumeo.) On vas nije razumeo? Dobro, hajmo, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Šta reći? Manir ove Vlade jeste da uvek odgovara na pitanja koja im se ne postavljaju, a da ne odgovara na pitanja koja se postavljaju. Ja sam gotovo znala kakav ću odgovor dobiti. Htela bih na nešto da podsetim. Kod sebe imam stenogram sa sednice održane 2013. godine kada je ministar unutrašnjih poslova bio Ivica Dačić. U raspravi sa uvaženim kolegom Borkom Stefanovićem, gospodin Ivica Dačić kaže o Zakonu o kojem danas govorimo da je zakon bio u proceduri 2011. godine, da ga je usvojila kako on kaže „vaša i naša Vlada“ i bio je u skupštinskoj proceduri ovde. Vraćen je zbog primedbi. Ja sam rekao da sam se vratio zato što je bilo primedbi na tekst zakona i on je vraćen. Sličan tekst bio je i tada. Ko ne veruje neka proveri u skupštinskoj Arhivi. Još nešto, znači, ne počinje sve sa vama. Ja bih samo htela da vas podsetim da je prethodna Vlada donela Strategiju nacionalne bezbednosti na osnovu koje je i ovaj zakon bio na dnevnom redu. Zaista ne razumem zašto mi odgovarate na pitanje koja vama ne postavljam? Mene interesuje – ko je odgovoran zbog toga što se kasni 18 meseci sa izradom podzakonskih akata? Ništa drugo. Jednostavno pitanje. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Prvo, Strategija nacionalne bezbednosti, na koju se pozivate, doneta je pre svega za oblast odbrane. Da li znate koliko je imala članova Strategija za nacionalnu bezbednost? Ne znate. Ne, ne, vidim da ne znate. Vidim da ne znate. Hoću da vide građani Srbije da su to uglavnom, kao i uvek, paušalno iznete primedbe bez ikakve suštine. Kakva je Strategija nacionalne bezbednosti bila i kakvi su bili rezultati? Imali smo jednog Čumeta, Kosmajca i Šarića koji su bili ugledni građani i koji su investirali u ovoj zemlji. To je bila politika te Strategije nacionalne bezbednosti. To je bila ta politika i to je bio način kako ste posmatrali Srbiju i njene građane. Drugo, ja uvek mogu da znam, kao što vi kažete, kakva ćete pitanja da postavite, pošto su ona uvek ista. Uvek su ista. Znate li koliko me narodnih poslanika pozvalo od prošle godine, u ovih poslednjih godinu dana, da me pita dokle smo stigli sa Zakonom o privatnom obezbeđenju? Nula. Nijedan zainteresovan za to, nijedan. Niko me nije pozvao da pita, ni mene, nikoga. Koliko ih je išlo u druge kompanije da proveri? Znači, zainteresovanost je samo onog dana kada se to nađe na dnevnom redu iz dnevno-političkih razloga. To je isto pravo narodnih poslanika, ali bar da onda pokažemo građanima ko je zaista za šta zainteresovan i iz kojih razloga. Danas razgovaramo, dao sam hiljadu argumenata. Akreditovali smo 29 i u procesu je još deset institucija koje mogu da vrše obuku ovih lica. Ako mislite da je to bio lak proces, dođite i slobodno razgovarajte sa ovim ljudima koji su bili stručno uključeni u to i da vam objasne kako se to radilo i šta su sve bili preduslovi i pretpostavke da se krene od apsolutne nule koju ste nam vi ostavili. Od apsolutne nule, jer vi ste sve započinjali, ali nikako da završite. To je bila iskrena želja da se nešto završi, samo što nikako da se završi. Drugo, Ivica Dačić, koga pominjete, je deo ove Vlade. Ovo što je napravljeno, napravljeno je u zajedničkom radu. Ova Vlada ume zajednički da radi. Ne odričemo se ni jednog dobrog projekta, ali ovo nije bio projekat koji ste vi započeli, niko od vas, a podrška koju ste davali,pokazuju rezultati od 2012. do 2013. godine, nije mogla da se nađe na dnevnom redu. Za godinu dana, posle odluke Vlade, nije mogla da se nađe na dnevnom redu Skupštine. Toliko vam je bio važan Zakon o ovoj oblasti, apsolutno. Trudimo se da donosimo dobre podzakonske akte. Šest podzakonskih akata je usvojeno u poslednjih nekoliko meseci. Ti podzakonski akti će omogućiti normalno funkcionisanje i bolje funkcionisanje ovog sektora. Ostale ćemo doneti kada budemo zajedno sa našim partnerima iz privrede, civilnog društva, zakonodavstva, finansija procenili da je to najbolje za građane Srbije i za razvoj ovog sektora. Potpuno sam uveren da će nam trebati manje vremena, kao što sam objašnjavao nekom od vaših kolega, a vezano za podzakonske akte za čiju primenu nije potrebno toliko vremena, kao što su podzakonski akti vezani za primenu sredstava za zamenu uniformi. Za to nije potrebno usklađivanje, već se primenjuju direktno. Dakle, zbog toga će nam trebati manje vremena. Da li je moglo brže? Naša privreda nije spremna na to. Prvi put se srećemo sa materijom koja nikada nije bila uređivana, a sada se uređuje. U ovom trenutku sam uveren da ćemo, bio sam spreman da prihvatim amandman kojim će to biti pomereno do aprila 2016. godine, kako bismo imali sigurnost da ćemo veći broj ljudi da obučimo. Nadam se da će se ljudi prijavljivati. To više ne zavisi od Ministarstva unutrašnjih poslova. To zavisi od tržišta, od konkurencije, od onih ljudi koji sprovode obuku, od uslova, od želje ljudi koji rade u sektoru bezbednosti da budu akreditovani i da prođu određene obuke. Obuke će biti rigorozne, propisi će biti rigorozni. Potrebno je da ljudi koji rade u ovom sektoru prođu takvu vrstu edukacije, obuke, kako bi na ulicama imali ljude koji nose oružje, a koji su potpuno spremni za obavljanje ovako teških zadataka.
Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre Stefanoviću, poštovani saradnici ministra, cenjene koleginice i kolege poslanici, Zakon o privatno obezbeđenju, kao što je ovde dosta puta rečeno i ponovljeno, prvi put reguliše jednu decenijama neregulisanu materiju, odnosno sektor društvene, državne, kako hoćete, delatnosti u ovoj zemlji. To nosi sa sobom teškoće, kako je i ministar u nekoliko navrata rekao, zbog toga što ne postoji potreban nivo i stepen iskustva u determinisanju takve delatnosti u društvu i primene zakona. Ja mislim da su, bez obzira na sve što je ovde izrečeno i iz kojih motiva, nije bitno, predložene izmene i dopune ovog zakona sasvim opravdane i u skladu sa onim što očekujemo da kroz iskustvo, primenu zakona sazreva u ovom društvu. Što se tiče roka primene zakona, slažem se, i to ćemo verovatno kroz predložene amandmane, ministar je već nagovestio spremnost na prihvatanje takvih amandmana, a u smislu produženja roka primene zakona. Bez obzira kako to uradimo i za koji rok se opredelimo, čini mi se da se nismo jasno opredelili šta znači primena zakona. Da li je to rok do koga treba da budemo pripravni u svakom smislu, i institucije, i pravna lica koja se time bave, i korisnici privatnog obezbeđenja za punu primenu zakona ili je to rok kada stvarno treba da bude izvršena apsolutno puna primena zakona, ako primena zakona uopšte može biti potpuno apsolutno? Ja ću reći samo jednu stvar, mi možemo sada uzeti i ne 1. april, možemo uzeti kraj 2016. godine, ali će mnogo stvari zavisiti da li ćemo i mi biti i tada primeniti zakon. Recimo, navešću samo jednu, koja je možda jedna od efemernijih stvari, zavisiće i od toga koliko će se pravnih lica dosadašnjih korisnika privatnog obezbeđenja opredeliti za tzv. autonomno privatno obezbeđenje, odnosno koliko će se firmi u ovoj zemlji opredeliti za sopstveno obezbeđenje. Recimo, da će i to da uslovljava mnoge stvari i td, i td. Prema tome, moramo biti fleksibilni što se toga tiče. Drugo, hoću da dam svoj osvrt na kritike ovde koje su upućene o probijanju rokova kod definitivnog propisivanja kroz prateće akte ovog zakona i td, pa do početka primene i td. Znate, ja trenutno rukovodim jednim stručnim udruženjem koje se 47 godina bavi privatnim obezbeđenjem, između ostalog, 24 godine sam ja u tom stručnom udruženju. Zašto ovo govorim? Govorim zbog toga što kada imate to iskustvo i kada ste u toj oblasti onda sagledavate i onu drugu stranu. Ne može i neće biti krivac u primeni zakona, poštovanju rokova, niti može biti, mogu biti samo institucije, i ne zavisi samo od njih, zavisi i od onih koji primenjuju privatno obezbeđenje, koji se bave privatnim obezbeđenjem, ali isto tako i od korisnika tog privatnog obezbeđenja. Dakle, nemojmo biti isključivi i kažemo isključivo je krivo za sve to ministarstvo. Nije isključivo krivo ministarstvo. Ne branim nikoga, niti može biti isključivo kriv ministar. Mislim da ćemo biti u situaciji, obzirom da tako kažem da je ovo nova materija, očekujem i uopšte neće biti iznenađenje, ako mi već početkom sledeće godine ili polovinom godine budemo imali nove izmene i dopune ovog zakona. Zato što će primena zakona izbaciti u praksi mnoge stvari i probleme koje ćemo morati dograđivati. Za mene to nije nikakvo čudo, jedan zakon koji je potpuno nov da se mora dograđivati kroz sukcesivne izmene i dopune te materije. Reći ću samo par stvari zbog kojih sam se i suštinski javio. Upravo pre nego što sam ja uzeo reč, govoreno je ovde o Strategiji nacionalne bezbednosti. Ministar je rekao jednu stvar usput, koja, a jeste i ona razlog, koja zahteva, ali ima mnogo više elemenata izmenjenih u odnosu na period kada je ova aktuelna Strategija donošena. Jednostavno, politički, društveni, bezbednosni ambijent je promenjen i on zahteva inovaciju Strategije nacionalne bezbednosti. Obzirom da vodi jedan društveni resor koji je jedan od najznačajnijih segmenata te nacionalne bezbednosti, a isto tako mislim, ja ću to pokrenuti i kroz Odbor za bezbednost i unutrašnje poslove, i zvanično da i kroz Odbor to pokrenemo, mislim da treba pristupiti, naravno ništa preko kolena, dobro organizovano, za izmenu, odnosno za novu Strategiju nacionalne bezbednosti. Zašto sam ovo pomenuo? Zato što mi sada imamo segment privatne bezbednosti prvi put uređen zakonski. Nije moguće da se u Strategiji nacionalne bezbednosti sada segmentom nacionalne bezbednosti smatraju i mediji, a da se ne smatra segmentom nacionalne bezbednosti sektor privatnog obezbeđenja, koji ima plivajući, sada jedan aproksamativni još uvek podatak, da u njemu imate čitavu jednu vojsku od 40, 50 hiljada ljudi, sa 60 do čak, barata se i 90 hiljada cevi. To mora da bude vrlo precizno i jasno uklopljeno u sistem nacionalne bezbednosti. A pro po toga ću sada reći jedan nedostatak veliki ovog zakona koji sada imamo. O njemu sam govorio, ako se neko seća i kada smo ga usvajali. Imamo Zakon o privatnom obezbeđenju u kome nemamo ništa regulisano i propisano što se tiče Agencija ili firmi za privatno obezbeđenje,u vanrednoj situaciji, u neposrednoj ratnoj opasnosti, da ne govorim u ratnoj situaciji. Zašto to postaje još delikatnije? Zbog toga što u tom sistemu privatnog obezbeđenja imao jako prisutan i veoma relevantan i značajan za bezbednosni sistem prisutan ino faktor, kroz veliki broj stranih firmi obezbeđenja koja ovde rade. Kako ćemo sutra da uvedemo pravilo i kako će se ponašati vlasnik jedne takve firme za obezbeđenje koja ima nekoliko hiljada zaposlenih sa nekoliko hiljada cevi itd. kako će se on ponašati i kakve su njegove obaveze u ovakvim situacijama koje sam nabrojao? Konačno, i u redovnoj situaciji. Ko tim ljudima sa hiljadama cevi komanduje u takvim uslovima? Njegova zemlja ili stranac koji mu daje posao? Samo sam nabacio jedan problem koji se postavlja kao takav. Zato mislim da iniciram tako nešto što je čini mi se, vrlo značajan ukupan državno pitanje koje treba urediti. Na kraju bih samo u vidu neke napomene rekao, hajde ljudi da kada pristupamo raspravi o ovakvim stvarima, o izmenama i dopunama bilo kog zakona, da nam bude jasno kako tome pristupamo, jer je danas ovde jako puno govoreno o tome što izmenama i dopunama ovog zakona opšte nije inicirano. U nekim ne momentima, nego čitavim delovima rasprave smo raspravljali kao da smo seli, imao sam utisak da ova skupština raspravlja treba li menjati određeni zakon i na kom planu, u kojim pravcima ga treba menjati? I to može da bude rasprava. To može da inicira nadležni odbor. Nije zabranjeno, ali mislim da ovde sedimo kada govorimo o izmenama i dopunama kada razgovaramo o predloženim izmenama i dopunama, a ne o svemu mogućem. To sve moguće možemo da predložimo da se u nekom novom pristupu izmena i dopuna učini. Toliko. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Hvala gospodine Kovačeviću. Potpuno zahvalan na konstruktivnim primedbama koje ste dali, zaista mislim da to doprinosi, a imaćemo u narednom periodu kada počne puna primena zakona, priliku, naravno, siguran sam, čini mi se da je Slovenija osam puta, Hrvatska pet puta menjala ovaj zakon. Prosto, kada je nešto potpuno nova materija uvek se iz prakse pokažu neka kvalitetnija, bolja rešenja koja treba unapređivati i primenjivati. Ono što samo hoću da vam kažem, mi smo počeli da pripremamo, ja nisam ranije izlazio sa tim u javnost, ali vi ste to pomenuli, novu strategiju unutrašnje bezbednosti. Takva strategija nikada nije donošena u Srbiji do sada. To će biti prvi put da Republika Srbija donosi strategiju o unutrašnjoj bezbednosti i svakako da ću konsultovati i naravno poslaničke grupe i ljude poput vas sa velikim iskustvom iz ove oblasti kada budemo donosili ovu strategiju, jer mislim da je to veoma važno za našu zemlju. Shvatam vašu zabrinutost i sam sam razmišljao o tome. Mi imamo doduše kroz Zakon o odbrani i Zakon o vanrednim situacijama regulisan način kako da Ministarstvo odbrane, koje u određenoj situacijama preuzima, da tako kažemo, laički, komandu nad svim i ne prepoznaje gde ko radi, već naravno ima po zakonima prava da mobiliše i da, kažemo uputi određeni broj ljudi za rešavanje takve neke situacije i naravno, Zakon o vanrednim situacijama koji predviđa mogućnost upotrebe viška zaposlenih, ali nije dovoljno precizni i nije dovoljno dobro i ostavlja mnoga pitanja, kao što ste rekli, o nekim osetljivim situacijama - šta se dešava sa ljudima koji su, zaista naoružani i koji mogu biti element, ne mogu biti, nego jesu element u sagledavanju unutrašnje bezbednosti. Svakako će to biti i jedna od tema u našoj strategiji o unutrašnjoj bezbednosti i pozvaću vas vrlo rado da o tome zajedno prodiskutujemo. Hvala vam u svakom slučaju na sugestijama.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas ću u svom izlaganju govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola. Sporazum je potpisan 17. decembar 2014. godine u Beogradu sa ciljem jačanja i unapređenja policijske saradnje naše dve države. Istovremeno, ovaj sporazum predstavlja jedan korak napred u odnosima naše dve zemlje koji su naročito u tokom poslednjih 50 godina bili vrlo složeni. To je naročito izraženo kroz želju da se pomogne državljanima Srbije koji borave u Albaniji da steknu albansku vozačku dozvolu, oni će to pravo ostvarivati na osnovu posedovanja srpske vozačke dozvole, što će biti dovoljan uslov da bez dodatnih troškova i dodatnog polaganja vozačkog ispita, steknu albansku vozačku dozvolu. Konkretno, sporazumom je predviđeno članom 1. da ugovorne strane uzajamno priznaju važeće vozačke dozvole, osim privremenih, probnih i sličnih vozačkih dozvola koje su izdali nadležni organi druge ugovorne strane. U skladu sa njihovim nacionalnim zakonodavstvom kada se koristi u saobraćaju na njihovoj teritoriji i saglasni su da omoguće njihovu zamenu imaocima vozačkih dozvola kojima je odobreno prebivalište ili boravak na njihovoj teritoriji. Predviđeno je da vozačka dozvola koju je izdao nadležni organ jedne ugovorne strane neće moći da se koristi u saobraćaju na teritoriji druge ugovorne strane nakon isteka perioda boravka koji je utvrđen nacionalnim zakonodavstvom svake od ugovorenih strana. U članu 4. predviđeno je da u postupku zamene vozačke dozvole izdate od strane nadležnih organa, ugovornih strana obavezno se prilaže i uverenje o zdravstvenoj sposobnosti kojim se potvrđuje da je podnosilac zahteva za zamenu vozačke dozvole zdravstveno sposoban da upravlja motornim vozilom, odnosno skupom vozila odgovarajuće kategorije. U postupku zamene vozačke dozvole ugovorene strane priznaju odgovarajuće kategorije vozačkih dozvola na osnovu tehničkih tabela, ekvivalentna koji se nalaze u prilogu sporazuma. Članom 8. predviđeno je da tokom postupka zamene vozačke dozvole nadležni organi ugovorenih strana povlače zamenjene vozačke dozvole i vraćaju ih nadležnom organu druge ugovorne strane preko diplomatskog konzularnog predstavništva zajedno sa spiskom zamenjenih vozačkih dozvola i obaveštenja. Takođe, sporazum se zaključuje na neodređeno vremenski period. Pored navedenog, Srbija i Albanija potpisale su niz sporazuma među kojima su -Sporazum između Savezne Vlade Savezne Republike Jugoslavije i Saveta ministara Republike Albanije u međusobnom podsticanju i zaštiti ulaganja, Ugovor između Srbije i Crne Gore i Republike Albanije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu, Sporazum o saradnji u oblasti turizma između Srbije i Crne Gore i Republike Albanije, Sporazum između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije u uzajamnom putovanju državljana. Poštovane kolege poslanici, svedoci smo da je politička saradnja koja je intenzivirana od 2010. godine ojačana tokom 2013. godine razgovorima tadašnjeg premijera Ivice Dačića i albanskog predsednika Bujara Anisanija, a proširena je prošlogodišnjim susretom u Beogradu premijera Vučića i Rame. Sve to je dovelo do blagog unapređenja sveukupnih odnosa, a to se naročito ističe u oblasti ekonomije. Naime, da su naši međusobni odnosi na uzlaznom nivou pokazuju i ekonomski podaci prema kojima robna razmena predstavlja osnovu ekonomske saradnje i karakteriše naglašen suficit na strani Srbije. U periodu januar-decembar 2013. godine izvoz je iznosio 87,9 miliona evra, a uvoz 12, 1 milion evra. U 2012. godini izvoz Srbije je iznosio 68,2 miliona evra, a uvoz 10,8 miliona evra. Ovi pokazatelji dodatno ohrabruju i ukazuju na neophodnost dalje normalizacije odnosa, koja je neophodna u Srbiji i Albaniji. Podržavajući ovaj sporazum verujemo da će se poboljšati sveukupni odnosi, ali istovremeno treba istaći i kakav je trenutni položaj Srba u Albaniji, u kojim sve oblastima treba njihov položaj uskladiti, položaj koje manjine ostvaruju kako u Srbiji tako i na evropskom nivou. Upravo zbog toga je neophodno rešiti neka od gorućih pitanja koja se tiču položaja Srba u Albaniji. Naime, procene govore da u Albaniji živi oko 30 hiljada Srba. Prema rečima naših ljudi u Albaniji, njima je izuzetno teško da opstanu i sačuvaju sopstveni identitet. Mnogi novi albanski zakoni su i dalje u suprotnosti sa evropskim konvencijama i neomogućavaju manjinama da ostvare svoja prava na nacionalni identitet. Škole na srpskom jeziku neka. Izjašnjavanje o nacionalnoj pripadnosti je zabranjeno, kao i upotreba tradicionalnih imena i prezime na – ić. Pravo na obrazovanje i informisanje na srpskom, održavanje kontakata sa matičnom državom je otežano, kao i pravo na slobodu veroispovesti. Među problemima su, pored teškog ekonomskog položaja, i ogromne administrativne i finansijske prepreke za vraćanje nasilno albanizovanih srpskih imena i prezimena. U matičnim knjigama izbrisana je srpska nacionalnost i definisana kao albanska. Takođe,Srbi nisu zastupljeni ni u parlamentu Albanije. Iako podržavamo sporazum o kome danas raspravljamo, smatramo da je neophodno da se u budućim razgovorima i saradnji naše dve države problem srpske zajednice i njenog zastupanja bude prioritet i zakonom uređeno pitanje. U želji da će se u budućem periodu naši odnosi dodatno unapređivati, što će doprineti rešavanju problema i poteškoća sa kojima se Srbi suočavaju u ostvarivanju svojih manjinskih prava u Albaniji, poslanička grupa SPS će u Danu za glasanje podržati Sporazum o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Ja bih želeo još malo da polemišem sa ministrom oko toga zašto mi danas raspravljamo o ovom zakonu i da li je činjenica da 155 meseci, kako je on rekao, ništa nije rađeno, razlog za to što mi danas 17 meseci, pošto je zakon usvojen, raspravljamo i konstatujemo da ono na šta se ova poslanička većina obavezala da će usvojiti u roku od šest meseci, nije uspela da uradi za 17 meseci i sada traži novo vreme i produženje zakona. Ministar bi mogao da zna da nije istina da je ova Vlada pisala ovaj zakon otpočetka na belom papiru, kako je to neko. Dakle, 22. oktobra 2010. godine državni sekretar, gospodin Todorović, odnosno sekretar ministarstva, koji je tu danas pored vas, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, kako se zvao tada skupštinski odbor, rekao je da je završen Nacrt zakona o privatnom obezbeđenju. Zašto taj zakon nije usvojen? Pa pitajte vašeg koalicionog partnera. Gospodin Dačić je bio ministar unutrašnjih poslova u tom trenutku. Gospođa Slavica Đukić Dejanović je bila predsednik parlamenta. Zašto to nije bilo na dnevnom redu Skupštine, pitajte vaše koalicione partnere, a ne da pričate 155 meseci kako ništa nije rađeno, a onda ste vi došli i nešto uradili. Vi niste uradili ništa, odnosno kako ste radili? Pravilnik o programima i načinu sprovođenja obuke za vršenje poslova privatnog obezbeđenja, jedan od pravilnika koji je trebao da bude usvojen. Usvojen je 29. oktobra 2014. godine, 11 meseci posle usvajanja zakona, a ne šest, koliko je bilo predviđeno. On ima 10 članova, znači pisali ste jedan član mesečno. Koliko vam je trebalo da napišete ovaj član, član 1: „Ovim pravilnikom propisuju se program i način sprovođenja stručne obuke službenika obezbeđenja – za vršenje poslova privatnog obezbeđenja (u daljem tekstu: stručna obuka)“. Za to vam je trebalo mesec dana, pa narednih mesec dana recimo da napišete ovakav član pravilnika: „Stručna obuka planira se i organizuje prema zahtevima pravnih lica i preduzetnika, odnosno fizičkih lica koja obavljaju delatnost privatnog obezbeđenja uz koje se prilažu dokazi o ispunjavanju uslova za pohađanje obuke. Stručna obuka sprovodi se putem predavanja, vežbi, kurseva, radionica i drugih oblika učenja i obrazovanja po utvrđenim programima, a izvodi se teoretski, praktičnim radom, konsultativno-instruktivnim radom i na drugi primeren način i prema planovima i u terminima koje utvrđuju izvođači obuke. Stručna obuka službenika obezbeđenja sprovodi se na način da čas obuke traje 45 minuta, a broj časova obuke ne sme biti veći od šest časova na dan. Časovi mogu biti povezani u dvočas, sa odmorom između dvočasa od najmanje deset minuta. Kandidati koji imaju uverenje o položenom stručnom ispitu za zaštitu od požara, ne moraju pohađati deo obuke iz programa obuke i iz teme koja se odnosi na zaštitu od požara“. Znači, mesec dana za ovako komplikovan tekst. Verujem, naravno, karikirao sam, i da ovo nije istina i da su ljudi u ministarstvu radili svoj posao, ali nije bilo nekoga da ih malo pogura, da im kaže – hajde da usvojimo to u roku od šest meseci, zašto 11 meseci, zašto 13, zašto 17 meseci. O toj odgovornosti mi ovde vama danas govorimo. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Moram da kažem ono što je potpuna činjenica, znam da to boli, ali rezultat i brutalna neodgovornost Vlade koja je vladala u to vreme Srbijom i koja je za 155 meseci donela nula članova, ni jedan nije usvojen u tom periodu, možete da zamislite koliko su oni sporo radili, prosto ni jedan član ne biste mogli da pročitate. Ni jedan član za tolike godine nisu mogli da sednu da napišu, ni jedan član. Makar da su napisali jedan. Razumem, nisu svi istih mogućnosti, ali jedan da su napisali, jedan pravilnik, pa da kažu – stali smo kod jednog pravilnika, nismo mogli više, naravno nisu oni doneli ni zakon niti ih je to zanimalo, naročito pošto je stajao u skupštinskoj proceduri. Mogao je da stoji što se njih tiče, da se kiseli još jedno deset godina, apsolutna nezainteresovanost, apsolutna neodgovornost. Ta reč postala je potpuno nepoznata u rečniku tih ljudi koji su imali 650 sednica Vlade, od čega 500 telefonskih. Mrzelo ih je da dolaze i na sednice Vlade. To govori o odgovornosti, kako se naporno radilo i mnogo se tada stručno razmišljalo i donosili su se rezultati koji su doveli do toga da pola Srbije ostane bez posla. Međutim, ono što nije rečeno ovde, a to je da su sastavni delovi npr. ovog pravilnika bili programi obuke. Programi obuke su sastavni delovi pravilnika. Pravilnik ima 10 članova, ali svaki je praćen programima obuke koji su rađeni na osnovu toga što su ljudi koji su ozbiljni, stručni, sedeli, pisali, doveli do toga da ljudi koji se sutra obučavaju imaju kako da se obuče, imaju gde da se obuče i način kojim je to precizno definisano prati ovaj pravilnik. Naravno, i za to je potrebno znanje da biste to znali, da biste bili stručni za to, da biste imali kako da diskutujete o nečemu što je materija koju ne može se reći da puno ljudi u ovom parlamentu veoma dobro poznaje. Dakle, ozbiljno je rađeno na ovome. Žao mi je što nismo radili još brže, ali za razliku od nula rezultata za 155 meseci, znam da to ne prija da se čuje, ali rezultat je zaista bio jedna velika nula, od te nule došli smo do toga da je oblast konačno uređena, da imamo novi zakon, da imamo uređen pravilnik i da ćemo završiti ovaj posao i naredne godine imati punu primenu zakona, a naravno, uveren sam, i menjati ovaj zakon u budućnosti kada sve ono što bude u praksi pokazano kao nedostatak ili manjkavost budemo otklanjali, nadam se što manje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović, a neka se pripremi narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, iz diskusija mojih prethodnika povodom izmene i dopune Zakona o privatnom obezbeđenju nameće se jedna osnovna primedba, a to je da MUP u predviđenom roku nije izvršilo implementaciju ovog zakona. To što je ključna primedba rekao bih da je ključna prednost ministra i njegovog ministarstva i čestitam im, jer u ovom parlamentu od 2000. do 2012. godine donešeno je mnogo zakona, za proteklih dve i po godine takođe mnogo zakona, ali nisam primetio da se kao u ovom slučaju pratio tok implementacije u praksi donetih zakona. Upravo zato što MUP traži produžetak roka da bi se sve ključne odredbe ovog Zakona o privatnom obezbeđenju sprovele u praksi govori da ministarstvo odgovorno pristupa realizaciji već usvojenog Zakona o privatnom obezbeđenju. Kritike dolaze upravo od onih koji u proteklih 12 godina recimo se nisu usudili da donesu nikakav zakon o privatnom obezbeđenju. Šta se traži izmenama ovog zakona? Traži se da se objekti od posebnog značaja za odbranu i bezbednost zemlje, čije je fizičko obezbeđenje regulisano nekim drugim zakonima koji regulišu rad Ministarstva odbrane, izuzmu iz obaveznog fizičkog obezbeđenja predviđenog ovim zakonom. To je logično i normalno. Kolegi Kovačeviću sam zahvalan što je mnoga pitanja pokrenuo kao čovek iz struke koji to dobro poznaje, jer ako prepustimo obezbeđenje takvih objekata firmama koje se bave fizičkim i tehničkim obezbeđenjem, bojim se da mnoge ne bi osnovne bezbednosne uslove ispunjavali da bi mogli da štite takve objekte od posebnog značaja za odbranu i bezbednost zemlje. Druga primedba odnosi se na obavezne takse. Ono što para oči opozicionih poslanika jeste odredba o predloženim izmenama koja reguliše da će ministar odrediti visinu takse za dobijanje dozvole za lica koja se bave fizičkim obezbeđenjem. Taj strah je neopravdan, jer uredba o načinu određivanja taksi precizno reguliše način utvrđivanja taksi, tako da strah od toga da će MUP dodatne prihode ubirati, da će to biti novi namet na vilajet i na građane je neopravdan. Iskoristio bih ovu priliku kada govorim o privatnom obezbeđenju da ministru i njegovim saradnicima skrenem pažnju, da pokušamo da ovu oblast na neki način unapredimo. Zamolio bih da nadležne službe Uprave kriminalističke policije provere, pre svega kod većih javnih preduzeća, da li se poštuje zakonska odredba da se svake godine raspisuju tenderi za fizičko tehničko obezbeđenje tih firmi? Odmah ću vam reći, recimo EPS, neke druge firme, „Telekom“, ne poštuje se ta zakonska odredba, već se po automatizmu firmama koje već vrše fizičko tehničko obezbeđenje produžava na godinu, pa na godinu i to traje već desetak godina. Ako bi dalje zagrebali iza toga šta se krije, možda bi pronašli neku korupciju vezano za rukovodioce tih javnih preduzeća i rukovodioce firmi koje se bave fizičkim tehničkim obezbeđenjem. Zamolio bih,i iskoristio bih ovu priliku i da javnost upoznam, da provere i videćete da u mnogim velikim javnim preduzećima se ne poštuje zakonska odredba da se svake godine raspisuje tender za fizičko tehničko obezbeđenje. Zamolio bih MUP i da pokuša da razradi kriterijume angažovanja firmi za fizičko tehničko obezbeđenje, kao i da utvrdi institucije, privredna društva koja je ne moguće obezbeđivati, sem objekata koje uređuje uredba o fizičko tehničkom i kontraobaveštajnom obezbeđenju objekata od posebnog značaja za bezbednost i odbranu zemlje, da se predvide neki drugi privredni subjekti koje je ne moguće obezbeđivati privatnim fizičko tehničkim obezbeđenjem. Zašto? Ako bi izvršili razmenu informacija sa službama bezbednosti i sa svim institucijama u sektoru bezbednosti, mogli biste da utvrdite da iza pojedinih moćnih firmi koje rade na našem tržištu stoje moćni obaveštajno-bezbednosni sistemi nekih zemalja. Ja to ne govorim bez razloga. Da li je sa aspekta očuvanja poslovne politike, zaštita licenci, zaštita poslovne politike, da li je prihvatljivo angažovanje takvih firmi za fizičko-tehničko obezbeđenje? I, uzgred da kažem, ne radi se ovde samo o fizičko-tehničkom obezbeđenju, radi se i o higijenskim uslovima, o kancelarijskom poslovanju, o monterskim radovima. Proširuje se delatnost tih firmi koje se u osnovi bave fizičkim i tehničkim obezbeđenjem, a proširenje tih delatnosti i te kako u bezbednosnom smislu ugrožava neke naše vitalne sisteme, kao što su „Telekom“, EPS i da ne govorim neke važne sisteme koji su važni za funkcionisanje države. Zato je potrebno zatražiti mišljenje od stručnih službi iz sektora bezbednosti prilikom izdavanja licenci angažovanja takvih firmi na obezbeđenju takvih sistema. Ovde su opozicioni poslanici pričali o svemu i svačemu. Bilo je tu i mudrosti, od toga da kada dođete na vlast shvatite da vam polako rejting opada i da ćete jednog dana biti opozicija. Sudeći po broju poslanika koji okuplja poslanička grupa Srpske napredne stranke, moraće da prođe mnogo vremena da se izgubi toliko poverenje građana da bi neke opozicione stranke imale većinu u ovom parlamentu. Bilo je tu i procena i pretnji da će javnost ubrzo saznati o moći i snazi nekih opozicionih stranaka i da će one jednoga dana vršiti vlast, a Srpska napredna stranka biti u opoziciji. Pa, ja bih građanima poručio - ukoliko ocene da loše radimo, ukoliko jednog dana odluče da nas zamene nekim drugim, nemoj to da rade sa ovima koji su im od 2000. do 2012. godine zagorčavali život, neka se opredele makar za neko bolje rešenje. Jedna poslanica je rekla da ne počinje sve od nas. Tačno, ali sigurno sa vlašću Srpske napredne stranke počinje borba za reforme, borba protiv linka sa kriminalom, borba za bolji život građana i borba da se sopstveni narod ne laže. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, poštovani saradnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, danas ponovo imamo pred sobom Zakon o privatnom obezbeđenju, zapravo njegove izmene i dopune. Kao što već znamo, ovaj zakon je po prvi put donet 2013. godine, tačnije krajem 2013. godine, i njime je bilo propisano da su za izvršavanje i primenu ovog zadatka dati rokovi od šest meseci od dana stupanja na snagu, što je podrazumevalo donošenje određenih podzakonskih akata. Sa druge strane, da pravna lica, preduzetnici za privatno obezbeđenje, kao i fizička lica koja vrše poslove privatnog obezbeđenja, svoj rad moraju uskladiti sa odredbama zakona i podzakonskim aktima, a u skladu sa podzakonskim aktima u roku od 18 meseci. Prilikom donošenja ovog zakona i tada smo bili možda svesni toga da je možda ovo prekratak rok, ali s obzirom na činjenicu da se dve decenije nije radilo na ovom planu, možda je i postojala opravdana ambicija da se može završiti u ovom propisanom roku, kako je zakonom tada doneto, svi ovi poslovi koji su bili predviđeni što se tiče donošenja podzakonskih akata i što se tiče onoga da su pravna lica, preduzetnici i fizička lica imala da svoj rad usklade i primere odredbama zakona. Moglo se pretpostaviti možda da će doći do probijanja. I suviše dugo vremena je prošlo, a da se ovom materijom niko nije bavio. Naravno, jedna želja i jedna volja je postojala da se uradi u tom roku, ali možda nije bila dovoljno dobra procena, što nije strašno. To ne može da bude sada kamen spoticanja u odnosu na ono što treba danas da uradimo da to promenimo, da primerimo i da učinimo da se svi poslovi završe u budućem propisanom roku koji ćemo ovde doneti. U zakonu su dati ti rokovi i to je 1. januar 2016. godine, ali bih se saglasio i sa tim, ministar je već ovde i pomenuo, da možda treba razmišljati da za nekoliko meseci pomerimo taj rok kako bi to realnije bilo, da zaista zaživi u praksi. Moramo reći da je pitanje privatnog obezbeđenja jedan sektor i jedna oblast koja je zapravo doživeli jednu ekspanziju u stvarnom životu i u praksi, a da pri tome ona nije bila regulisana na adekvatan način, zakonski i sa propisima ovde kod nas u našoj zemlji. Sa druge strane, da je ova oblast privatnog obezbeđenja zaista doživela ekspanziju, ali i na adekvatan način je uređena u širem okruženju, u drugim zemljama oko nas, pa i u EU, naravno. Naravno da o ovome treba voditi računa, jer ta sfera privatnog obezbeđenja je zapravo jedan deo bezbednosnog sistema naše zemlje i on zajedno sa onim što je javni sektor obezbeđenja, odnosno bezbednosti, državni, kako bi ga nazvao, predstavlja jedinstveni sistem. To nisu stvari za igranje i samim tim to podrazumeva zaista detaljno propisivanje svih segmenata ove veoma složene oblasti, jer tu ne mogu i ne smeju biti nikakve improvizacije, uzimajući u obzir složenost i težinu ove oblasti i ovih poslova koji se obavljaju. Kroz podzakonska akta je zaista potrebno mnogo toga urediti, a nešto od toga je već i završeno dobrim delom. To je sistem stručnog obrazovanja i osposobljavanja, donošenje programa obuke i normativi za izvođenje obuke. Treba propisati uniforme pripadnika privatnog obezbeđenja, propisati način upotrebe sredstava prinude, način izvođenja tehničke zaštite, izgled i sadržinu legitimacije službenika koji se bave privatnim obezbeđenjem, kriterije za obezbeđivanje obavezno obezbeđenih objekata, kao i minimalne tehničke uslove kod obavezne ugradnje sistema tehničke zaštite u nekim objektima kao što su banke, finansijske institucije itd. Najveći deo ovoga je ipak završen, ali treba ostaviti pristojan rok i onima koji će se sutra baviti ovim poslovima da se usklade sa zakonom i sa svim onim propisima koji su ovde dati u podzakonskim aktima. Osvrnuo bih se i na to politizovanje ovog pitanja i nije ništa strašno ako opozicija kritikuje aktuelnu vlast i aktuelnu koaliciju, to je i njen posao itd, ali pri tome mora da, ili bi bar trebalo, da tako kažem, ostane dostojanstvena i da na jedan argumentovan, uljudan i korektan način to čini. U protivnom onda imamo samo neke izjave i konstatacije koje dnevno-politički služe danas i koje zaista nemaju nikakvu političku težinu. Ja bih rekao, na konstataciju da treba pitati vašeg koalicionog partnera, otprilike citiram, a to znači bivšeg nekadašnjeg ministra unutrašnjih poslova Ivicu Dačića, zašto ovaj zakon nije donet ranije, kada je postojao Nacrt zakona o privatnom obezbeđenju, u vreme kada je SPS bila u koaliciji sa DS na vlasti. Ne verujem da smo mi iz SPS mogli da se suprotstavimo tada političkoj moći i političkoj volji DS, po bilo kom pitanju. I da je bilo te političke volje, onda bi sigurno ovaj zakon bio na dnevnom redu još tada i bio bi donet. Ta politička volja se stvorila tek kasnije, kada smo mi iz SPS ušli u koaliciju sa SNS i zato je taj zakon donet krajem 2013. godine, a danas mi ovim zapravo moći ćemo učiniti da taj zakon ispravimo, da ga dopunimo i izmenimo. Složio bih se sa kolegom poslanikom Kovačevićem iz PUPS da ćemo možda već sledeće godine biti u prilici ponovo da stavimo ovaj zakon na dnevni red. To uostalom jeste i pravilo. Zakon se ne donosi samo jednom za sva vremena. On mora da pretrpi i da doživi određenu proveru u praksi, da se uoče manjkavosti, a onda da se kroz izmene i dopune stvari isprave, kako bi bio u potpunosti primenljiv na jedan objektivan i realan način u životu i u praksi. Naravno, ovde ovaj zakon predviđa i pitanje uređenja načina naplate taksi za izdavanje legitimacije službenika, s obzirom da Zakon o budžetskom sistemu predviđa i propisuje da se to može učiniti samo zakonom, a ne uredbom. Evo, kroz izmene i dopune ovog zakona i to pitanje na adekvatan način rešavamo, a kroz podzakonski akt će biti utvrđeno koja je to visina koja će biti za ovu taksu. Mora se, naravno, uvažiti i ta činjenica da, s obzirom da je reč o jednom novom zakonu, o jednoj novoj oblasti a koja je veoma, veoma složena, to podrazumeva i drugačiju organizaciju MUP-a sa svojim odgovarajućim službama, sa svojim odgovarajućim komisijama itd. koje treba da odgovore svim zahtevima koje propisuje ovaj zakon i naravno da je zato potrebno vreme. Dakle, lako je davati neke paušalne ocene, lako je kritikovati, ali je mnogo teže prionuti na rad, suočiti se sa stvarnim teškoćama, sa težinom zadatka i sa tim izaći na kraj. Mislim da zapravo ova koalicija SNS i SPS zapravo taj posao radi i iz tog razloga će naša poslanička grupa glasati za ovaj zakon. Kada je reč o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola, naravno, možemo konstatovati da se ovim činom zapravo unapređuje policijska saradnja, da je to jedan sporazum koji je zaključivan od strane naše zemlje i sa drugim državama u okruženju i što je najvažnije, važno je da kroz donošenje ovog zakona i kroz potvrđivanje ovog sporazuma mi sa svoje strane ukažemo da smo pristali na saradnju sa Republikom Albanijom, bez obzira koliko postojao animozitet ili neka distanca ili odbojnost u onome što je saradnja sa Republikom Albanije sa naše strane, odnosno sa njihove strane, kada je reč o njihovoj saradnji sa nama. Usvajanjem ovog sporazuma i nekih drugih, mi zapravo relaksiramo te odnose i pokušavamo, naravno, da se približimo onome što jeste budućnost života i na Balkanu i u Evropi, Evropskoj uniji, da moramo sarađivati po svim pitanjima i da sve sporne stvari možemo rešavati kroz politički dijalog i kroz sporazumevanje i to je, eto, jedan od početaka i na tom planu. Na kraju još da konstatujem da ćemo oba zakona podržati, kao SPS, odnosno kao poslanička grupa. U potpunosti podržavamo ovo što su izlaganja bila i gospodina ministra na ovom planu i uvek ćemo biti na tom kursu da unapređujemo sve zakone koji, naravno, vremenom traže određene izmene i dopune. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Odustali ste. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine, Svrljig, u Srbiji i predstavljam u Skupštini Ujedinjenu seljačku stranku sa liste SNS. Želim danas da govorim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju. Ali, pre nego što krenem da vam govorim o tom zakonu, podsetio bih sve naše poslanike da je danas veliki hrišćanski praznik Đurđevdan i da danas svi moramo da praštamo, da budemo u duhu tolerancije jer je stvarno i veliki broj naših ljudi u Srbiji slavi. Ovaj zakon o privatnom obezbeđenju je donet u 2013. godini, krajem godine, i po prvi put je stavljena u zakonski okvir mogućnost da ljudi koji se bave privatnim obezbeđenjem firme koje to rade mogu u formalno-pravnom smislu imati i obaveze i prava, a i na način da to sve bude onako kako treba, za zaštitu svih građana u Srbiji. Prvi put je predviđena i posebna stručna obuka za pripadnike privatnog obezbeđenja, tako da lica koja žele da se bave ovim poslom pohađaju obuku u specijalističkim centrima za obuku, centrima kojima pre toga normalno da Ministarstvo unutrašnjih poslova da saglasnost. Obuku za pripadnike privatnog obezbeđenja mogu vršiti lica koja ispunjavaju posebne kriterijume, da imaju radno iskustvo, da imaju određene kvalifikacije, to je sve u okviru pravilnika koji je donet od strane MUP-a, odnosno nadležnih službi u Ministarstvu. Pripadnik privatnog obezbeđenja koji uspešno završi obuku i položi stručni ispit, da bi obavljao taj posao, mora da prođe bezbednosnu proveru koju vrši MUP. To do 2013. godine uopšte nije rađeno i pripadnici tih privatnih obezbeđenja radili su u tim službama, puno tih ljudi koji su imali neku lošu prošlost, da ne kažem kriminalnu prošlost. Posle ovog zakona to se menja, sve se proverava. Ljudi koji rade u tim privatnim obezbeđenjima imaju sada i obavezu da se radi psihofizički test da li su zdravi, pravi, da li mogu da rade bezbednosne provere i taj čovek je sutra spreman u svakom trenutku da izađe i da radi za ono što je dobio posao, a s druge strane, i uslovi koje firme koje rade ta privatna obezbeđenja, uslovi su mnogo drugačiji i sada se zna koliko ljudi radi i na koji način radi. Zakon o privatnom obezbeđenju po prvi put se detaljno regulišu ovlašćenja pripadnika privatnog obezbeđenja. Tako radnik privatnog obezbeđenja mora da nosi odgovarajuću uniformu čiji je izgled i oznake propisuje Ministarstvo unutrašnjih poslova posebnim pravilnikom. Može da u objektu koji obezbeđuje nosi službeno oružje, lisice i da koristi službene pse. Sve su to stvari koje do 2013. godine uopšte nisu bile i rađeno je što se kaže slučaj do slučaja. Na ovaj način Zakon koji je donet 2013. godine doneo je red u privatnim službama obezbeđenja, ali sada ovaj zakon koji mi vršimo dopunu našeg Zakona da se sve ovo prolongira za period 1. januar 2016. godine, imaće mogućnosti da služba i policija i Ministarstvo unutrašnjih poslova mogu da pripreme sve te pravilnike, jer svi znamo u kakvoj situaciji jeste naša Srbija, Ujedno mogu da kažem i da sam ja sin, moj otac je bio policajac i poseban akcenat stavljam na policajce, na ljude koji rade u uniformi, da su to ljudi koji stvarno rade za nas, za našu Srbiju i radili su i radiće još bolje nego što je bilo do sada. Sa ovim zakonom koji je donesen 2014. godine i koji mi sada ne neki način dopunjujemo da ga stavimo u funkciju sa kompletnim stvarima do kraja 2015. godine, do početka 2016. godine. Imaće mogućnost da u službama u noćnim klubovima, u kladionicama, na utakmicama, ljudi koji rade u tim službama u privatnim službama obezbeđenja mogu da rade i da od tog svog rada mogu da žive. Šta je najbitnije oko ovog zakona i to što je malo pre gospodin iz PUPS-a rekao, a i general Moma je o tome pričao da veći broj ljudi koji su sada prošli sve ove psihofizičke provere, koji su prošli bezbednosne provere, svi ti ljudi koji rade u tim firmama obezbeđenja imaju mogućnost sutra ukoliko dođemo u neku situaciju, to smo bili početkom maja prošle godine, kada smo imali vanrednu situaciju, kada su bile velike poplave, kada su bili veliki požari. Dolazim iz opštine Svrljig gde smo imali veliki broj takvih situacija. Ti ljudi sutra mogu da pomognu, normalno uz sugestiju, uz nadgledanje MUP-a i ljudi koji za to budu određeni. Mislim da je to velika stvar da na ovaj način sa ovim zakonom i konačno sa svim tim pravilnicima koji treba da budu doneseni, da sve to rešimo. Mislim da će to doprineti bezbednosti svih naših građana u Republici Srbiji. Ujedno, šta sam još hteo da kažem vezano za sve te ljude koji rade, koji će raditi, koji mogu od tog svog rada i da žive, a da to ne bude, kao što smo malopre čuli, od naše predsednice Odbora za bezbednost, koleginice Marije, da su ti ljudi primali veoma malu naknadu, a to je bilo u prethodnom periodu kada nismo imali zakon o privatnom obezbeđenju. Šta je još bitno? Malopre sam rekao da sve ove stvari koje ti ljudi obezbeđuju, to su utakmice, firme i ostale stvari koje se nalaze u Beogradu, malopre sam rekao, kladionice, splavovi. To se kod nas u malim opštinama ne nalazi. Nadam se a i kao predstavnik Ujedinjene seljačke stranke zalagaću se i sa mojim kolegama iz poslaničke grupe SNS, zalagaćemo se da u malim opštinama, kao što ja dolazim, da se tamo stekne mogućnost da ljudi mogu više da zarađuju i da u našim selima naši ljudi mogu lakše i da bolje žive od svog rada i da u takvim našim selima, kao recimo moje selo odakle sam ja ili neka sela iz Bajine Bašte, da tamo ljudi obrađuju svoju imovinu, da imaju sutra mogućnosti da obezbede firmu koja će raditi i čuvati njihovu imovinu. To su nekad kod nas u tim našim malim opštinama bili ljudi koji su za to bili plaćeni od strane mesnih zajednica. Sada već imamo i zakon koji će to na neki način pomoći. Šta sam još hteo da kažem kao čovek i kao pravi srpski domaćin. Hteo bih da se ponovo vratim na ono što nam je priroda dala. Venac od cveća, od bilja, venac koji se danas deli našim ukućanima da godina u narednom periodu bude rodna i blagorodna, da nam ljudi budu živi i zdravi, a svi znamo da je i Sveti Georgije, svetac koji je uspeo da pobedi loše i da pobedi ono što je zlo. Ja kao narodni poslanik ispred Ujedinjene seljačke stranke siguran sam da će naša Vlada na čelu sa našim premijerom imati mogućnosti i snage da pobedi sve ono što je loše, a baš zbog budućnosti naše dece i dece naše dece. Za kraj, iskoristio bih priliku, mislim da mi nećete zameriti ni vi kao predsedavajuća, ni kolege poslanici, ni građani Srbije, hteo bih da iskoristim priliku i da svim građanima koji danas slave Đurđevdan, čestitam slavu i da svima poželim da im godina bude rodna i blagorodna kako na njivi tako i kući. Još jednom, ja kao poslanik Ujedinjene seljačke stranke glasaću za sve predloge zakona koje je podnela Vlada, jer sam siguran da ćemo imati mogućnost da obezbedimo bolju budućnost za našu porodicu, za naša sela i za naše građane Srbije.
Devet minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, a neka se pripremi narodna poslanica Aleksandra Đurović.
Hvala uvažena predsedavajuća. Poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak u svom izlaganju i držaću se striktno onoga što je tačka dnevnog reda za razliku od nekih poslanika mahom iz stranaka bivšeg režima koji sada, uzgred budi rečeno i nisu u sali, koliko mogu da primetim. Dakle, danas su na dnevnom redu dva važna predloga zakona, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju, kao i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola. Dobro je što danas imamo ovu raspravu i dobro je što danas imamo raspravu o ovim predlozima jer oni na kvalitetan način uređuju ovu oblast i daju doprinos u daljem unapređenju ove osetljive ali značajne oblasti. Kada kažem osetljive oblasti prvenstveno mislim na sektor privatne bezbednosti kao i na činjenicu da u prošlosti kako je naglašeno iz govora naših kolega ova sfera nije bila potpuno uređena u pravnom sistemu Republike Srbije jer je tek krajem 2013. godine usvojen Zakon koji potpuno reguliše ovu oblast nakon skoro dve decenije. Značaj ovog sektora ogleda se i u činjenici da prema svim relevantnim procenama u ovom sektoru, sektoru privatne bezbednosti radi između 25.000 i 60.000 ljudi u Srbiji sa tendencijom kontinuiranog rasta. Sve ove činjenice ukazuju na potrebu da se na krajnje pažljiv i odgovoran način pristupi sagledavanju svih pitanja vezanih za regulaciju ove oblasti koja je ponavljam, dugi niz godina bila apsolutno zanemarena i neregulisana, a kako ste i sami gospodine ministre istakli u nekoliko navrata danas. Mi danas čujemo neke poslanike koji kritikuju ove predloge. Iste one poslanike koji su imali sve vreme ovog sveta da usvoje to što danas predlažu. Koji su imali 13 godina da primene sva ta pametna rešenja koja nam danas predlažu. Da nam pokažu koliko su pametni i sposobni, ali nam to nikada nisu pokazali. Tada se toga nisu setili. To ih tada nije interesovalo. Pitam, ko ih je sprečavao? Šta ih je sprečavalo? Šta im je smetalo? To su pitanja na koja bojim se nećemo dobiti odgovore danas. Da, mi smo doneli ovaj zakon 2013. godine. Mi smo započeli rešavanje tog problema. Počeli da uvodimo red u ovu oblast. Konačno, pravno regulisali ovu materiju i danas donosimo izmene i dopune ovog zakona u onom delu u kome je to potrebno kako bi se omogućila puna implementacija zakona. Čula se i reč odgovornost u nekoliko navrata od istih tih poslanika. Evo, ja se pridružujem postavljanju pitanja odgovornosti. Hajde, da vidimo gde je odgovornost tih poslanika da se godinama ni na koji način ne pozabave ovom temom i ovom materijom. Da godinama ignorišu sva otvorena pitanja iz sektora privatne bezbednosti. Gde je tu odgovornost? U čemu se ogleda ta odgovornost? To su pitanja na koja treba da dobijemo odgovor danas. Ovim zakonom na najbolji način se uređuju poslovi obezbeđenja i zaštite objekata, poslovi i rad pravnih i fizičkih lica u oblasti privatnog obezbeđenja, uslovi za njihovo licenciranje, način vršenja poslova, kao i nadzor nad njihovim radom. Iz svih tih razloga koje sam naveo želim da naglasim da ću podržati ove zakonske predloge i da ću u Danu za glasanje glasati za iste. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Đurović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, Zakon o privatnom obezbeđenju kojim se uređuje privatni sektor bezbednosti, kao integralni deo nacionalnog sistema bezbednosti, usvojen je krajem 2013. godine. Iako su kolege i koleginice više puta to ponovile, zaista želim da još naglasim da je postojao čak 20 godina diskontinuitet u ovoj oblasti. Još od 1993. godine, kada je bio na snazi Zakon o društvenoj samozaštiti, nije bila regulisana pravno ova oblast i Srbija je bila zemlja, jedina zemlja regiona, koja nije imala regulisanu oblast privatnog obezbeđenja. Zakon o privatnom obezbeđenju predviđa četiri grupe poslova: obezbeđenje lica, imovine i poslovanja fizičkom zaštitom; poslove transporta novca, vrednosnih i drugih pošiljki; održavanje reda na javnim skupovima, sportskim priredbama i drugim mestima okupljanja građana i oblast tehničke zaštite. Prema procenama, privatni sektor bezbednosti u Srbiji zapošljava između 25 i 60 hiljada ljudi, koji imaju čak 47 hiljada komada oružja. Kada to imamo u vidu vidimo da, ukoliko nema adekvatan pravni okvir koji će da drži pod kontrolom ovu oblast, to može da bude čak i pretnja za bezbednost naših građana. Podaci pokazuju i da privatni sektor bezbednosti u Srbiji beleži kontinuirani rast. Zakonom o privatnom obezbeđenju, koji je usvojen u Skupštini 2013. godine, bilo je predviđeno da se u roku od šest meseci propišu podzakonska akta, kao i lica koja vrše privatno obezbeđenje moraju da usaglase svoj rad u roku od 18 meseci. Podzakonska akta su većim delom doneta. Sasvim je logično da je rok od šest meseci bio suviše kratak da se reše sva pitanja koja su bila neregulisana u ovom sektoru. Sada kada su svi podzakonski akti doneti ili su u finalnoj fazi izrade, time se stvaraju uslovi da lica koja se bave privatnim sektorom bezbednosti prilagode svoj rad zakonskom okviru. Procenjeno je da je sasvim dovoljan rok do kraja godine da se usaglasi taj rad, ali smo mogli da vidimo iz najave ministra da će biti prihvaćen amandman kojim se predviđa da se taj rok produži do aprila meseca, čime se daje dovoljno mogućnosti svim licima koja se bave privatnim obezbeđenjem da usaglase svoj rad sa pravnim okvirom u Srbiji. Novina je i dopuna zakona koji propisuje da MUP izdaje legitimacije službenika privatnog obezbeđenja i sasvim je normalno da se predvidi taksa koja bi pokrila troškove izrade, izdavanja tih legitimacija. Mislim da je jako važno da postoji kontrola od strane države ko je to ko se bavi privatnim obezbeđenjem, ko ima licencu za to, jer se postavlja pitanje kakva je struktura ljudi koja se bavi ovim poslovima? Moram da kažem da se pokazalo da je obrazovna struktura ljudi jako loša. Tu ima ljudi sa osnovnom školom, sa dva ili tri razreda srednje škole. Najčešće su angažovani kao privremeni i povremeni poslovi. To su ljudi koji nisu mogli da nađu adekvatan posao u svojoj struci ili su ostali bez posla u nekom trenutku, pa nalaze način kako da rade neki posao kojim bi mogli da dopune svoj radni staž pre odlaska u penziju. Vidimo da oni pripadaju nižim socijalnim slojevima. Sa druge strane, njima je dat zadatak da se bave jako važnim stvarima, da štite najvrednije stvari, a to su životi građana i imovine. Mislim da bi trebalo razmisliti o tome da se propiše minimalna cena rada, s obzirom da imamo statističke podatke koji pokazuju da su plate ljudi koji se bave ovim poslom najniže. Kreću se od 1,5 evra po satu rada po čoveku. U poređenju sa drugim evropskim zemljama, gde je cena 8,9 evra po satu, vidimo da su to zaista mala primanja i mislim da je jasno da je ekonomska situacija u zemlji jako teška i bilo bi dobro da se propišu minimalne cene rada za rad u ovom sektoru, jer najčešće se na njihov račun bogate poslodavci, vlasnici tih agencija, koji izbegavaju plaćanje doprinosa i poreza državi. Cilj ovog zakona jeste da se obezbedi viši stepen kontrole od strane nadležnih državnih organa, poslovanja agencija koje se bave privatnim obezbeđenjem. Cilj je da se profesionalizuje i legalizuje ova uslužna delatnost koja najčešće, nažalost, velikim delom, posluje u sivoj zoni poslovanja, ne izmiruje svoje obaveze prema državi kada su u pitanju porezi i doprinosi, tako da i zaposleni koji rade u tom sektoru najčešće rade na crno, bez ugovora, bez uplaćenih poreza i doprinosa. Predložena je i dopuna člana 4. Zakona koji definiše obavezno obezbeđene objekte. Postojeća formulacija postavlja veoma široku definiciju obavezno obezbeđenih objekata i nisu izuzeti objekti koji su iz oblasti odbrane, kao i oni koji su od značaja za nacionalnu bezbednost koju obezbeđuje policija i ovim izmenama zakona se to tačnije definiše i precizira. Mislim da je jako važan korak već napravljen kada je 2013. godine donet ovaj zakon. Naravno, praksa pokazuje da treba da se dopuni i doradi, a upravo mi narodni poslanici u ovoj Skupštini imamo taj zadatak da sve ono što se pokaže u praksi da treba da bude dorađeno, kako bi moglo da se na adekvatan način implementira. Mi smo tu da to izglasamo. Ja ću vrlo rado u Danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Prvo da čestitam gospođi Gordani Čomić priliku da vodi sednicu parlamenta nakon godinu dana mandata i mislim da je to veliki dan u istoriji srpskog parlamentarizma. Što se tiče ovog zakona, on je logičan nastavak mnogih drugih zakona koji su došli pred ovaj sastav parlamenta u poslednjih godinu dana. Šta se dešava? Dešava se to da se u primeni zakona došlo do toga da su rokovi za donošenje nekih akata za ostvarivanje nekih procesa bili prekratki. Sigurno to nije bio predlog stručnih ljudi iz Ministarstva, nego je to bio politički pritisak da se uradi što pre. Naravno, to je nemoguće. Koliko je to ozbiljno urađeno? U analizi efekata, kaže, prema procenama privatni sektor bezbednosti u Srbiji zapošljava između 25 hiljada i 60 hiljada ljudi. Takva precizna procena je stvarno fascinantna. To je kao da kažete – možda jeste, a možda i nije, možda će da pada kiša, a možda i neće. Tačno se zna broj oružja 47 hiljada. Prema tome, bar na osnovu toga je trebalo da se dođe do preciznog podatka koliko ljudi radi u ovom sektoru. Bilo bi isto potpuno logično da se u ovoj zemlji poštuju neka pravila, ne samo u poslednjoj vlasti, nego i pre toga, da preko neke ozbiljne službe znamo koliko je ljudi zaposleno u tim privatnim obezbeđenjima. Međutim, ovde se ne zna nigde broj zaposlenih. To je, kao što smo videli prošlih nedelja, najčuvanija državna tajna i niko ne sme da kaže koliki je ukupan broj zaposlenih u Srbiji. Naravno, to ima puno veze sa ovim što je danas na dnevnom redu, jer je ovde pitanje – koliko ljudi je obuhvaćeno ovim poslom, šta sve treba učiniti da oni rade taj svoj posao dovoljno, da li su oni dovoljna snaga privatnog obezbeđenja za poslove koji su namenjeni njima ili nisu, ko njih kontroliše, itd, itd? Da je to ozbiljno rađeno onda to ne bi ličilo na procenu oko toga koliko će biti uloženo u „Beograd na vodi“, ili kada će biti otvorena fabrika čipova, ili avio delova, i kada će biti uhvaćen onaj lepi, mladi, atentator na jednog biznismena sa Dedinja. No, moje pitanja koja su vezana za ovaj zakon je koliko je kontrola MUP Srbije sproveo u poslednjih godinu dana kada važi ovaj zakon? Kontrola rada privatnih obezbeđenja, da li je to rađeno, koliko kontrola je urađeno, gde su rađene te kontrole u kojim delovima Srbije i koji su efekti tih kontrola, jer to je predviđeno ovim zakonom? Koliko prijava je MUP podneo za prekršaje iz člana 72. ovog Zakona, gde se definišu kazne za rad bez ugovora, rad bez licence, rad suprotan Zakonu, rad koji je nestručan, rad koji je neefikasan i td. Koliko dozvola za oružje je MUP podelio firmama po ovom zakonu jer u članu 24. se kažeda firma ne može posedovati vatreno oružje u broju većem od jedne polovine zaposlenih. Ako je 47 hiljada, po analizi efekata registrovanog oružja, onda je logično da je moguće da iz svih 100 hiljada ljudi radi u ovom sektoru, a ne 25 hiljada. Ako je 25 hiljada, kao što je početak procene broja ljudi koji radi u ovom sektoru, onda oni nezakonito duže po dva oružja, a ne dva zaposlena po jednom oružju. To su pitanja koja su vrlo vezana za ovaj Predlog zakona, koja su u direktnoj vezi i ja sam siguran, ako ne sam član Vlade, koji je ovde prisutan, onda ljudi koji sede zajedno sa njim mogu da mu daju te podatke, a sigurno je da srpska javnost ima i prava i interesa da čuje te podatke. Znači, koliko kontrola je sprovedeno, gde i kakvi su rezultati. Da li su podnete prijave po članu 72. i koliko oružja je evidentirano po članu 24. ovog Zakona. Hvala vam.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Što se kontrola tiče samo Ministarstvo nije vršilo kontrole, s obzirom da je Zakon predvideo period prilagođavanja, upravo faktički do stupanja tih odredbi na snagu, nije ni moguće početi proces kontrole. Što se tiče oružja nije izdavano oružje u skladu sa ovim Zakonom. Dakle, ovaj Zakon nije omogućio izdavanje novog oružja. Jedan deo oružja je vraćen. Ne znam sada tačno u komad koliko, ali ću vam dostaviti to koliko oružja je preuzeto od kompanija koje nisu imale osnov da ga zadrže, i tek će se nakon pune primene Zakona početi izdavanje oružja na osnovu ovog Zakona, u tom smislu. Ali, dostaviću vam, nemam sada tačan broj komada, dostavićemo to, nadam se u nekom najskorijem roku.
Po kom osnovu gospodine Živkoviću?
Samo još jedno pitanje.
Izvolite.
Da li je i ko je nadležan i bez primene ovog zakona za kontrolu rada tih agencija. Znači, nemoguće da niko nije zadužen. Ako, niko ne radi kontrolu, onda je to jedna vrlo opasna činjenica.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Zavisi, naravno šta je polje u radu za koji vršimo inspekciju, ako je to rad, ako je to inspekcija rada, inspekcija zaštite na radu, sanitarna inspekcija, dakle, različite vrste inspekcija. Što se tiče samog delokruga rada mi ćemo nakon stupanja na snagu ovih odredbi na snagu kontrolisati onaj deo posla koji je u našoj nadležnosti. Tu se slažem, imaćemo rigorozniju kontrolu. O tome je i narodni poslanik Momir Stojanović danas nešto više govorio. I u pravu je, ako se to dešava, dakle, moramo iskontrolisati da li se striktno primenjuju i odredbe tog zakona.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja takođe želim da čestitam svima onima koji slave Đurđevdan, da njima i njihovim gostima poželim sve najbolje, pre svega puno zdravlja. Takođe želim da im kažem i njima i nama da treba da se prisetimo i one čuvene pesme „Đurđevdan“ koju su ispevali 1942. godine 3000 mladih Srba koji su vozom odvođeni u Jasenovac. U tako teškim okolnostima kada nisu imali ništa, kada su bili sigurni da idu u smrt ispevali su jednu od najlepših pesama „Đurđevdan“ koja se danas peva na više desetina jezika širom sveta. Naša je sveta obaveza da se setimo i tih naših žrtava s obzirom, nisam Kolinda, ali s obzirom da teške optužbe i teške priče dolaze iz nama susedne države, dužni smo da se prisetimo i tih žrtava i prisetimo i tog Đurđevdana koji danas mnogi Srbi slave. Treba da slave, ali treba i da se setimo kako su to proslavljali Srbi koji su bili sigurno da od njih 3000 se gotovo niko neće vratiti i u tim okolnostima su smoli snage da proslave Đurđevdan jednom pesmom, zbog koga su u stočnim vagonima zatvoreni šiberi, pa od njih 3000 svega 2000 je živo stiglo do Jasenovca, a retki su samo preživeli i ostavili nam svedočanstvo na tu jednu od najlepših pesama. Što se tiče ova dva zakona, podržavam posebno uzajamno priznavanje vozačkih dozvola sa Albanijom i tu ću pohvaliti onoga ko je pisao taj sporazum. dakle, došli smo u poziciju da Albanija prizna vozačke dozvole koje Republika Srbija izdaje i za teritoriju KiM jer se ovaj sporazum odnosi na celu teritoriju Republike Srbije, odnosno na sve vozačke dozvole koje su izdali srpski organi. Stoga taj sporazum, odnosno zakon kojim se potvrđuje ovaj sporazum iziskuje svake pohvale. Pravo je čudo da se to pre nas nisu setili pripadnici stranke bivšeg režima. Što se tiče privatnog obezbeđenja, tu su problemi nasleđeni. Nije bilo nikakvog zakona, nikakvog uređenja. Naravno, neki prvi zakon iziskuje nužno i promene protekom određenog vremena. Da iz prve ni ova Vlada ni ova Skupština, tu računam i vlast i opoziciju nije mogla iz prve da osnovnim zakonom i amandmanima na perfektan način uradi niti da predvidi određene stvari i mogućnost da se podzakonska akta donesu u nekom određenom roku. Obuka me posebno zainteresovala i mislim da je ona potrebna i da te agencije i firme koje se bave obezbeđenjem objekata i ljudi, posebno sportskih objekata da tu moramo da budemo izuzetno perfektni. Ovo što gledamo na nekim velikim utakmicama, velikim pod znacima pitanja, samo po broju gledalaca, više liči na ratište nego na ozbiljnu sportsku priredbu i mi o tome bez obzira koje vlast, ko opozicija, tom nasleđenom problemu moramo posvetiti posebnu pažnju. Koliko vidim više se pirotehnike i baruta potroši na jednom derbiju nego u oba srpska ustanka. Mislim da je zbog toga veoma nužna obluka i ta obuka bi trebala da bude kao obuka za specijalne jedinice, jer bi ti ljudi koji obezbeđuju sportska borilišta, sportske priredbe morali da budu izuzetno odvažni, hrabri, ali i dobro obučeni, s obzirom da sam prisustvovao i utakmici Srbija – Albanija, kada neki pripadnici obezbeđenja meni nisu ulivali sigurnost. Misli da je nekima i marker onaj na kome je pisalo obezbeđenje bio pretežak. Ta obuka mora da bude temeljna, posebno za ljude koji će se baviti obezbeđenjem sportskih priredbi. Takođe, želim da pohvalim ovaj član u kome su izmene obavezno obezbeđeni objekti. S tim u vezi, ja od ministra policija tražim kao narodni poslanik da se jedan specijalno, obavezno obezbeđeni objekat, ne znam od koga, koji se zove hotel u Andrevlju, da se ispita da je on bio po čijom ingerencijom obavezno obezbeđeni objekat i koje obezbeđenje je obezbeđivao taj objekat nedavno kada je to rezultiralo prebijanjem gospodina Čačića podpredsednika opštine Beočin, zamenika, samo zato što je rešio da jede popio je batine. Dakle, za njega postoji osnovana sumnja da je vršio obezbeđenje na način da je prebio čoveka koji je došao na ručak i mene interesuje da li je on prošao neku vrstu obuke? Da li je kao fizičko lice bio licenciran za tu vrstu posla? Da li je imao legitimaciju i da li je pokazao? Sa tim u vezi mi insistiramo, mi koji živimo u Sremu, mi koji živimo u Inđiji, insistiramo da se taj slučaj ispita do kraja, tim pre, što je čak i fascikla gospodina Vladimira Ješića bila obezbeđena dok je vladala stranka bivšeg režima na celoj teritoriji zato što je samo zbog povrede ugleda i časti zaštićena fascikla, koja je procenjena i koja je dobila štetu presudom suda za vreme vladavine stranke bivšeg režima od milion i po dinara, što je bilo četiri puta veća vrednost od one koja se isplaćivala za poginulom na KiM… Ako je za vreme vladavine stranke bivšeg režima mogla da bude obezbeđena jedna fascikla, na takav iznos, ja sam opravdanim razlogom tražim da se slučaj na Andrevlju ispita do kraja i ni pod kojim razlogom ne može da izbegne niko odgovornost ko je učestvovao u tom nemilom događaju tim pre što mislim da je glava gospodina Čačića ipak vrednija od jedne fascikle i taj slučaj se mora krivično isterati do kraja s obzirom da je isti gospodin našao je za shodno da optuži neke druge ljude za nasilje, a da nikakvog nasilja nad njim nije bilo. To je izazvalo veoma veliko uznemirenje u javnosti, nanelo veoma veliku političku štetu čak i organima u Vladi Republike Srbije i bez obzira što dotični gospodin odbio poligraf, ja tvrdim da organi unutrašnjih poslova i tužilaštvo moraju, odnosno zahtevam, moraju da isteraju tu stvar do kraja, da se zna tačno šta se desilo u tom objektu, da li je on bio obavezno obezbeđen objekat, od koga, da li su lica koja su to obezbeđivala, uključujući i pomenutog, imala odgovarajuću licencu, da li su bili angažovani od agencije ili od firme koja se bavila obezbeđenjem objekata. Podržaću naravno ove izmene i dopune Zakona. Veoma sam dirnut zato što neki bivši ministri unutrašnjih poslova postavljaju pitanja da li je bilo određene kontrole kod privatnih firmi za obezbeđenje. Sa pravom mogu da se pridružim mom kolegi vinodelcu da se ta kontrola tih agencija i tih firmi mora na adekvatan način obavljati, da mora biti što češća, da ne sme dolaziti do slučajeva do kakvih je došlo na Andrevlju, ali pomalo mi je dirljivo kada to kaže bivši ministar unutrašnjih poslova. Pa ću pitati ministra unutrašnjih poslova - kakva se kontrola vršila kod oficijalnih službi BIA, recimo Savezne policije, Saveznog MUP-a, Republičkog MUP-a u periodu od 2000. do 2004. godine kada je dopušteno da potpredsednik jedne stranke i budući potpredsednik Vlade posećuje zemunski klan koji je bio u zatvoru, da posećuje jednu ulicu, mislim da se zove Šilerova u Zemunu, a da se kasnije utvrdilo da su ta lica umešana u ubistvo premijera na čije je mesto došao kasnije savezni ministar unutrašnjih poslova? Tako da me interesuje - da li je u tom periodu vršena kontrola, ne ovih privatnih agencija za obezbeđenje, već ko je vršio kontrolu organa bezbednosti koji su bili oficijalni i koji su trebali da budu pod kontrolom da se ne desi da nam ljudi sa kojima se družio bivši potpredsednik Vlade stranke bivšeg režima ubiju premijer? Dakle, nema opravdanja, ne može neko da se brčka u bazenu sa ubicama, a da kasnije ostane potpuno nekažnjen i da avanzuje u potpredsednika Vlade. Kada se već postavljaju razna pitanja o privatnim agencijama za obezbeđenje, ja sam pravom postavljam naravno i to pitanje. Sobzirom da je ministar unutrašnjih poslova mnogo kasnije došao za ministra verujem da su mu neke činjenice u vezi toga poznate. Sve prigovore mogu da podnesem, ali veoma su neosnovani. Mislim da siromaštvo koje smo dodirnuli, za koje je zaslužna stranka bivšeg režima, koja još uvek vrši vlast na više od četvrtine teritorije Vojvodine, da bi naš narod lakše podneo siromaštvo i bedu, u koju su je gurnuli nego oholost, bezobzirnost i bahatost pripadnika stranke bivšeg režima, koje su sa narodom delili dobro i zlo tako što su sebi uzimali dobro, a narodu ostavljali zlo. U to vreme, ja sam čak predlagao, dok su oni vladali da se himna promeni, da ne bude „Bože pravde“, nego „Bože sačuvaj“. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Arsiću, poštovani ministre Stefanoviću i uvažene gošće i uvaženi gosti iz MUP, pripremio sam četiri napomene, dve prethodne i dve redovne povodom ovog Predloga zakona i jedno pitanje ministru Stefanoviću na samom kraju. Najpre, ministre Stefanoviću, vi ste bili narodni poslanik, bili ste i predsednik Narodne skupštine. Ja smatram da nije primereno da jedan ministar čita besedu u Narodnoj skupštini, čak ni u uvodnom izlaganju. Naprimer, gospodin Martinović to može ovde da potvrdi, mi smo imali jedan Poslovnik iz 1922. godine gde u jednom članu 43. Poslovnika je pisalo – zabranjeno je u Skupštini čitati besede i ja sam tu vrstu primedbe saopštio i gospodi Vulinu i Lončaru i oni su promenili pristup i ja očekujem da i vi prilikom narednih dolazaka u Narodnu skupštinu ne čitate besede, nego da se čita, gospodo, pre sednice, a na sednici da raspravljamo o onome što je tema. Druga prethodna napomena…
Gospodine Pavićeviću, ovo vam nije univerzitet pa ispitujete za ocenu.
Ja pričam o današnjoj temi.
A izlaganje ministra svakako ne može da nazovete besedom ili mi kažite definiciju besede, pošto volite da nosite rečnik.
To je bila beseda, gospodine Arsiću. Gospodine Stefanoviću, jeste li imali besedu? Jeste.
Beseda može i da se čita i da se priča.
Ja sam rekao – u Skupštini nije primereno da se pročita. Ministar Stefanović može da kaže da nije saglasan, gospodine Arsiću. Pustite ministra Stefanovića da sam kaže svoj stav i svoje mišljenje. Nemojte vi sada da mimo Poslovnika da komentarišete.
Ja ne komentarišem.
I vreme mi trošite opet.
Ne trošim vaše vreme. Samo nastavite.
Imam svega pet minuta i sada mi se to uskraćuje. Druga napomena, ministre Stefanoviću, mnoge ste, ja mislim, danas govorili o prošlosti. Mislim na primer da je uvek za jednog ministra kada dolazi u Narodnu skupštinu to prilika da da jednu ocenu stanja, dakle, o sadašnjosti i naznaku nečega što se planira gospodine Stefanoviću da se govori o budućnosti, a drugi mogu da govore i o prošlosti i o ovome i o onome, ali vi, mislim, kada dolazite u Skupštinu, pre svega šta je stanje i šta se priprema, šta se predviđa i planira kao neka budućnost. To su prethodne napomene, gospodine Arsiću i gospodine Stefanoviću. Prelazim sada na prvu redovnu. Mislim da smo ovde imali danas opštu saglasnost, poštovana gospodo, da je povod za današnju raspravu o ovom Predlogu zakona tromost donošenja podzakonske regulative i sledstvenih rokova za primenu zakona. Svi narodni poslanici i ministar rekli su – jeste, nije se uradilo ono što se planiralo da se uradi. Verujem da oko toga nema nikakve dileme. Dat je rok. Rok nije ispoštovan i šta sada tim povodom da radimo i tu nastaje razlika, poštovana gospodo. Gospoda iz SNS, na primer, ja sam evidentirao ovde, Stojanović, Tošković, Marković, oni kažu – pa, dobro, evo Jovičić će tek da govori, kaže – dat je rok, nije ispoštovan i nikome ništa, a mi, poštovana gospodo, ja sam tako razumeo i gospodina Đurišića i gospodina Živkovića, mi kažemo –pa, ne može nikome ništa, ako je dat rok, ako taj rok nije ispoštovan i tu je zaista važno, mislim, da se saglasimo i oko toga da je odgovornost, poštovana gospodo, važna kategorija u politici. Odgovornost je ispunjavanje dužnosti prema drugom na osnovu ukazanog poverenja i šta bi bilo primereno, gospodine Stefanoviću? Mislim da bi bilo primereno da ste vi u svojoj uvodnoj besedi, iako gospodin Arsić nešto, zbog nečega ne voli ovaj termin – beseda, da ste vi u prvoj rečenici svima nama narodnim poslanicima saopštili – pogrešili smo. Nismo ispoštovali rokove, a da onda mi narodni poslanici vidimo šta ćemo sa tim, da li ćemo da kažemo – hajde, evo još jedna šansa da se da ili ćemo da kažemo – ne to mora da se kazni. Mislim da je to bio primeren pristup povodom evidentiranog problema od strane svih narodnih poslanika ovde. Time dolazim do druge napomene, gospodine Stefanoviću. Kada smo spomenuli odgovornost, važan princip je i etika odgovornosti i pre svega da čuju i narodni poslanici SNS, politika se, poštovana gospodo, meri brojevima i brojem glasova na izborima, ali ne samo, poštovana gospodo, politika se meri i rezultatima i ako negde nekada nema rezultata, onda tu politiku moramo da merimo i na osnovu toga. To je etika odgovornosti. Jedno pitanje ministre Stefanoviću, da nam vi ovde kažete. Bili ste poslanik, predsednik Narodne skupštine, kada bismo zamislili da ste danas narodni poslanik, molim vas da odgovorite, pre svega za poslanike SNS – da li biste glasali u ovoj Skupštini za usvajanje principa akademske čestitosti, za ili protiv? Samo me to interesu danas kao jedno pitanje. Hvala vam.
Eto vidite gospodine Pavićeviću da vam nisam oduzeo vreme. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Zbog istine, moram da kažem da naš rok još nije istekao, on ističe u junu. Dakle, mi bi mogli ovo nekoliko pravilnika koji postoje možda čak i da uspemo da donesemo do isteka roka, ali da li bismo uspeli da to primenimo, da li bi firme bile spremne, da li bi to bilo uređeno na kvalitetan način, to je sada pitanje. Da bismo ispunili nešto što piše kao slovo na papiru, da bismo samo ispunili, biću protiv takve politike. Biću za politiku koja će praviti nekakve rezultate, a MUP je do sada napravilo ozbiljne rezultate u svom radu i nastavićemo da pravimo još bolje i ozbiljnije rezultate. Ne želimo da zbog bilo čega to baca senku da rad ovih ljudi koji se zaista izuzetno trude. Mi, ako bismo striktno pravno gledano, videćemo da li će nam Skupština odrediti hoće li rok biti produžen ili neće, ne produžava ga ministarstvo, već narodni poslanici, što se nas tiče ako ga Skupština odbije, možda ćemo imati rok u junu mesecu koji ćemo morati da ispunimo. Ako ga Skupština produži, onda je sve urađeno legi artis, mi na osnovu odobrenja Narodne skupštine kao najvišeg zakonodavnog tela u skladu sa Ustavom Republike Srbije moramo tako da postupimo i da primenimo nove rokove i na najbolji mogući način, poštovani gospodine Pavićeviću, obavimo posao za koji nas je Skupština zadužila. Što se tiče odgovora na pitanje, nisam upućen detaljno u materiju o kojoj pričate, ali mogu vam reći da sam detaljno upućen u materiju krivično-pravne čestitosti i voleo bih da o toj materiji isto tako imamo prilike da razgovaramo, pošto svi oni fini ljudi koji su uništili i opljačkali ovu zemlju, a nisu za to odgovarali, mnogo bi bolje bilo kada bi oni odgovarali, kada bi se o tome više vodilo računa, bilo bi bolje i za Republiku Srbiju i za sve njene građane.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo slušali o jednom tehničkom zakonu, zakonu koji će omogućiti da uspostavimo sistem u ovoj oblasti, optužbe mnogih koji ništa nisu uradili u prošlosti da se do nekih rešenja dođe. Gospodin Stefanović nije usvojio ovaj zakon, on je usvojen 2013. godine, a gospodin Stefanović je postao ministar 2014. godine i odmah je reagovao kako bi se unele određene izmene da se sistemski reši da privatno obezbeđenje bude u sistemu, da se zna ko šta kontroliše, ko kako radi i da se da određena i dodatna obuka tim ljudima kako bismo imali bolji rad na terenu i kako bi se to lakše moglo kontrolisati. Apsurd postoji i od onih, od one strane odakle kritike dolaze. Znate gospodine predsedavajući, postoji u Srbiji jedna stranka sa dva člana, ne znam kako se zove, ali jedan član iz te stranke poziva na odgovornost u jednom tehničkom zakonu koji će doneti određene inovacije da se uspostavi što bolja kontrola i da u tom domenu funkcionišemo, poziva na odgovornost, a ne poziva na odgovornost niti se ikada upitao za drugog člana te iste stranke koji dok je bio ministar u saveznoj vladi unutrašnjih poslova, u to vreme je ubijen predsednik njegove stranke, odnosno premijer Republike Srbije, onda dolazite u situaciju da kažete – koga vi obmanjujete, koga vi obmanjujete i pričate o besedama, iznosite ovde neke potpuno neargumentovane činjenice, ne bavite se suštinom, ne bavite se problemima? Ni u jednoj jedinoj rečenici u proteklih godinu i po dana od oba člana, a posebno od ovog poslednjeg koji je govorio, nismo čuli – građani Srbije ili narod Srbije i šta bi oni uradili za njih i šta je to što oni predstavljaju u ovoj Skupštini. To me i ne čudi, jer vama do naroda nije ni stalo. Vama je stalo da uđete ovde u ovu Skupštinu preko onih koji su uništavali našu zemlju i da možete da se bavite time da li je neko pročitao nešto sa papira ili nije pročitao. Ako već vi govorite sve iz glave, pošto ste tako nadareni i odličan retoričar, zašto onda ne kažete građanima Srbije, a ja ću ih podsetiti, šta je samo za godinu dana, u poslednjih godinu dana urađeno u MUP. To ste trebali da znate, ako znate da dobro pričate, sigurno znate i da čitate, pa ste to mogli da pročitate i u novinama, a mogli ste da pročitate i izveštaj MUP koji se uredno dostavlja Odboru za unutrašnje poslove i Ministarstvu odbrane. Zaplenjeno je 20% više narkotika, što zaista važno za mlade generacije koje žive u našoj zemlji, broj teških ubistava je manji za 40%, to niste ni u jednom trenutku pokušali da kažete, 16% je veća otkrivenost korupcije i korupcija više ne cveta u Srbiji kao što je cvetala za vreme drugog ili prvog člana, hajde da kažemo prvog, pošto je predsednik te stranke od dva člana, koja je u to vreme cvetala, ne samo korupcija nego i kriminal. Kada govorimo o stopi kriminaliteta, u Srbiji je smanjena za 10%, u AP Vojvodini je smanjena za 9%, a u Novom Sadu za 14%, trebali ste i to da kažete. Ako znate tako dobro da pričate, sigurno znate dobro i da čitate. Povećan je procenat svih slučajeva i kada govorimo o zapleni narkotika i teškim ubistvima i, što je najbitnije, pronađeni su počinioci ovih teških slučajeva koji su pre svega zadesila maloletna lica na teritoriji Republike Srbije. Zbog toga ministre hvala vam i svaka vam čast, jer je to zaista važno. Kada govorimo o narkoticima, u vrednosti od milijardu dinara su zaplenjeni narkotici u našoj zemlji. Dok je cvetala i mafija i korupcija, celokupan kriminal u našoj zemlji za vreme onih koji izlaze iz sale kada se pomene kriminal, jer očigledno se u tome na neki način, bar indirektno pronalaze, danas to više u Srbiji ne postoji. Meni je puno srce da kao narodni poslanik u Skupštini Srbije, koji razgovara npr. i sa građanima jedne Karaburme, koja je na teritoriji Palilule, i koji kažu – treba nam ovde jedna policijska ispostava kako bismo leglo koje se decenijama pretvaralo u nešto što je loše po naš mladi svet i naše generacije, meni je puno srce kada znam da je ministar Stefanović već formirao određeni tim da se u takvim delovima i uBeogradu i u Srbiji uspostave ispostave, da možemo da kontrolišemo ko truje našu decu, ko ih vodi stranputicom, ko im uskraćuje šansu da normalno žive i da postanemo zaista jedna zdrava nacija. Vama hvala što se borite da to uspostavimo. Oni koji su na sve moguće načine pokušavali da ovde cveta jedno beznađe, potpuna anarhija, kriminal, korupcija, kada su ovakve teme u pitanju, onda nađu za shodno da izađu iz sale. Mi se ne predajemo i podržaćemo izmene i dopune ovog zakona, ali nije ovaj zakon od suštinske važnosti za sve ono što ste uradili u prethodnom periodu. Ubeđen sam da uz podršku i SNS i narodnih poslanika SNS, a i narodnih poslanika koalicije ćete napraviti zaista dobre rezultate i mislim da onda ni suprotna strana, koja jeste u opoziciji, ali treba ih nazvati pravim imenom, a to su poslanici bivšeg režima koji su radili sve protiv onoga što su govorili, tačnije nisu ispunili ništa što su obećali, da nećemo prestati sa ovakvim rezultatima i da ćemo gledati da idemo uvek korak dalje. Hvala.
Zbog identifikacije da pripada političkoj stranci koja ima samo dva člana, pravo na repliku ima kolega Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Arsiću, ministre Stefanoviću i gošće i gosti iz MUP, ne razumem šta je problem za gospodina Jovičića i za ostalu gospodu iz SNS kada se pomene termin beseda, poštovana gospodo. Dovoljno je da pročitam u rečniku šta je beseda, da pojasnimo to ako ovde postoje narodni poslanici kojima je to nejasno, pa onda smatraju da je to možda nešto uvredljivo itd. Beseda je nešto dobro i lepo, poštovana gospodo. Evo, u rečniku - beseda je govor pred većim skupom ljudi u svečanim i drugim prilikama. Održati besedu, poštovana gospodo, održati govor. Svaki put kada ja ovde dobijem pravo na reč, ja besedim, poštovana gospodo. Pripremam i saopštavam svoj govor. To se valjda i očekuje od narodnih poslanika u našoj Narodnoj skupštini. Dalje, poštovana gospodo, ovde je rečeno - stranka sa dva člana. Mislilo se na Novu stranku. Ja sam zamenik predsednika Nove stranke i narodni poslanik Nove stranke u Narodnoj skupštini. Nova stranka je potpisala četiri predloga zakona u poslednjih godinu dana, poštovana gospodo. Mi smo podneli 1200 amandmana, od čega je 60 usvojenih, a to je 5%, poštovana gospodo. Gospodin Arsiću, 5% na izborima je mnogo više od dve osobe, ja mislim. Da se malo vrši takva vrsta kalkulacije. Ili, mi smo ovde pripremili i uputili u proceduru i rezoluciju o priznanju i osudi genocida počinjenog nad Jermenima pre 100 godina, za koju smo smatrali da treba da bude usvojena u našoj Narodnoj skupštini na stogodišnjicu početka genocida. Poštovana gospodo, da kažem gospodinu Jovičiću, pa ja sam najaktivniji narodni poslanik u poslednjih godinu dana u ovoj Skupštini, najvredniji i najmarljiviji. Imam 603 govora, dva više od šefa poslaničke grupe SNS-a, gospodina Babiću. Pa to zaslužuje čestitku, gospodo, a ne primedbe i prigovore. Aplauz, izvolite, gospodo naprednjaci. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Niko vama ne spori koliko ste amandmana podneli. Na dobrom ste putu da me za jedno desetak godina dostignete po broju amandman, ali pod uslovom da ne piše u amandmanima „briše se“. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Samim tim što sam izazvao repliku, a ja nisam rekao na koju stranku mislim, mislim da je jedan član od te stranke, koja ima dva člana, upravo priznao da imaju dva člana. Ali, toliko o tome o kojoj stranci pričamo. Sa druge strane, kada govorite o besedi, nemamo mi ništa protiv te reči. To je izuzetno lepa reč koja može da oslika retoriku, besedništvu itd. Ja mislim da vi treba da održite besedu pre svega prvom članu vaše stranke, da se ne ponaša bahato, da ne naziva ljude stokom, da ne naziva ljude uvredljivim izrazima, jer to nije u duhu parlamentarizma, za koji se vi zalažete kao poslanik koji ima najviše govora, s tim što smatram da broj govora ne znači šta je pametno u tim govorima izneto. Možda treba imati i trećinu manje govora, ali kada nešto kažete da ne budu ovako prazne floskule, kao što smo slušali u poslednjih 10 minuta sa vaše strane. Sa druge strane beseda. Da, to jeste jedna lepa reč, ali ne znam zašto vas pogađaju reči kriminal, korupcija, ubistvo premijera, jednaku odgovornost koju nikada niste znali da nosite i da se sa njom borite i zato i jeste ocenjeni tako kao jeste i zato ste morali po svaku cenu da odete na listu stranke koja je radila, a ustanovilo se i po broju glasova, a i po onome što imao u tužilaštvu i određenim institucijama da su radili protiv građana Srbije. To uopšte nije za ponos za vašu stranku od dva člana. Ali, vaše političko iskustvo ili veštine koje ste iskoristili, e tu vam svaka čast, što ste uspeli da ubedite Demokratsku stranku da sa njima pravite koaliciju. Ja samo želim da podsetim građane ovde. Evo, postoji jedan poslanik koji se hvali da je najažurniji i da se 603 puta javio za reč ili pričao, šta god da je radio. Ja smatram da je građanima mnogo bitnija što danas imamo manju stopu kriminaliteta, što je danas veća zaplena narkotika, što je 6% manje saobraćajnih nesreća na našim ulicama, što je u pripremi zakon o policiji koji će konačno uspostaviti jedan sistem…
Vreme, kolega Jovičiću.
Slažem se, završavam. …i što će se konačno uvesti karijerno napredovanje, koje je zaista važno za policiju, a videli smo šta nude neki koji su bili ministri policije, a to je ubistvo premijera naše zemlje. Hvala vam.
Pravo na repliku zbog pominjanje stranke od dva člana. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Arsiću, ministre Stefanoviću i poštovane gošće i uvaženi gosti iz Ministarstva, saglasan sam sa gospodinom Jovičićem da su narodni poslanici Nove stranke bili veoma ubedljivi i u ovoj Narodnoj skupštini u prethodnih godinu dana. Pa, mi smo i ministra Stefanovića ubedili da prihvati neke naše amandmane kada smo ovde raspravljali o Predlogu zakona o oružju i municiji. Evo, gospodin Stefanović klima glavom i potvrđuje, gospodine Jovičiću. Mi smo i ministarku Mihajlović ubedili da usvoji neke naše amandmane, kao i ministarku Udovički i ministra Vujovića itd, itd, poštovana gospodo. To znači da smo u besedama, poštovana gospodo, uvek koristili snagu argumenata. Gospodine Arsiću, moram i vama sada ovde da kažem. Vi ste ovde malo pre rekli – pa samo nemojte amandmane „briše se“. Moramo nekada i amandmane „briše se“, gospodine Arsiću, kada procenimo da neki predlog zakona ne vredi u celosti. Pazite, gospodine Arsiću, mi smo i guvernerku Narodne banke, koja je i zamenica predsednika Srpske napredne stranke, u statusu mirovanja doduše, ubedili u našoj raspravi da prihvati naša dva amandman, koji su, gospodine Arsiću, zamislite, glasili: „briše se“. Pa, makar u svojoj stranci možete da se osvrnete oko sebe i da pronađete potvrdu da amandmani „briše se“, poštovana gospodo, takođe mogu da budu i te kako smisleni. I, poštovana gospodo, gospodin Živković je danas takođe besedio ovde. On je pripremio besedu, saopštio svoj govor, postavio dva pitanja ovde, poštovana gospodo, a ministar Stefanović je odgovorio na pitanja. I, šta je tu problem? Nema nikakvog problema. Ovde smo da raspravljamo. Ne smemo našu Skupštinu da uvodimo u bilo kakvo jednoumlje. Skupština je za raspravu, za dijalog i, poštovana gospodo naprednjaci, za besede, i to dobre besede. Hvala vam.
Poštovani gospodine ministre, gospodine Đurišiću, gospodine Veselinoviću, gospođo Dragutinović, gospodine Rističeviću, gospodine Babiću, gospodine Pavićeviću, pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Gospodin Stefanović ima pravo na besedu. Beseda je govor pred velikim skupom ljudi. Gospodin Stefanović je navikao da besedi i u okviru svoje Srpske napredne stranke, stranke ne sa najvećim poverenjem. Ne samo sa najvećim poverenjem kod gađana Republike Srbije, ne samo sa najvećom poslaničkom grupom u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ne samo i po broju članova, a 498.000 je ili skoro pola miliona aktivnih članova Srpske napredne stranke i gospodin Stefanović ima pravo i navikao je da besedi. Međutim, kao što uvaženi kolega Jovičić kaže, između dva člana i između dva čoveka nema beseda, to je razgovor, običan razgovor koji se vodi svakodnevno, odnosno dijalog. Slažem se za onih 5%, što reče gospodin Pavićević malopre. Slažem se da je 5% amandmana usvojeno i da to preslikano na poverenje kod građana Republike Srbije može da bude 5% podrške, ali 5% podrške za istu onu listu na kojoj je gospodin Pavićević bio. Da su takvim radom i zalaganjem u parlamentu sa 6,09% spektakularnih, evo sada na 5%, moguće da će, kako vreme prolazi, i taj procenat amandmana usvojenih, a i podrška kod građana Srbije da bude i manja. Ali, ono što je najvažnije, pošto je većina tih amandmana bila „briše se“, jeste to da će odgovor građana Srbije prema toj politici, pogubnoj za Srbiju, pogubnoj za građane Srbije, biti – briše se, gospodine Pavićeviću.
Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Arsiću, poštovani ministre Stefanoviću, uvažene gošće iz Ministarstva i gosti iz Ministarstva, gospodin Babić je malopre upotrebio takođe jednu dobru reč – poverenje. Kaže – građani su na izborima ukazali poverenje. E, zbog toga je veoma važno, poštovani gospodine Arsiću, da se malo oslušne i eho one reči koju je danas tokom naše rasprave upotrebio gospodin Marko Đurišić, a to je termin odgovornost u politici, poštovana gospodo, jer su termini odgovornost i poverenje povezane kategorije. Onda se postavlja pitanje, poštovana gospodo, šta se dešava kada se ne ispoštuje ono što je rečeno? Kada se ne ispoštuje neki rok? Kada počne polako da se gubi poverenje poštovana gospodo? Kad počne da se gubi poverenje, to znači da se gubi i odgovornost, a politička odgovornost, ja mislim, mora da bude evidentirana i u ovoj Narodnoj skupštini. Zato sam smatrao da je bilo primereno da ministar Stefanović jutros u svojoj besedi u prvoj rečenici prvo kaže – nismo ispoštovali rokove, pogrešili smo, predlažemo produženje. E, to bi upućivalo na osećaj za odgovornost ministre Stefanoviću i gospodine Arsiću. Druga stvar, pa samo je Nova stranka predložila 1200 amandmana. To posledično, poštovana gospodo, znači da danas, u ovom momentu samo Nova stranka ima pet procenata uspešnosti po amandmanima i ako to pretočimo u nekakav rezultat na izborima samo Nova stranka pet odsto, ali ja se nadam da ovim tempom u naredne tri godine i do 25% stižemo poštovana gospodo. Hvala vam.
Dug je to put i treba puno vremena. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Moram da kažem samo, pošto smo malopre taj deo, nisam nameravao da se javim, ali pošto smo taj deo malopre raspravili ne mogu da kažem u prvoj rečenici da su rokovi prošli kada oni zaista nisu prošli. Imamo još vremena za te rokove.Dakle, da li će Narodna skupština odlučiti da nam da više vremena zavisi od Narodne skupštine. O tome ne odlučuje MUP, već većina narodnih poslanika koji su građani birali na izborima. Ono što ste dobro rekli, važna je još jedna reč, a to je provera kada se radi o proveri poverenja. U životu jedne Vlade, jedne poslaničke većine, bilo kakve većine postoje povremeni, vanredni izbori na različitim nivoima gde se testira poverenje. Da vidite šta građani misle o toj politici, šta misle o ljudima koji vode te politike koje vode određene institucije. Mi smo imali nedavno izbore u Mionici. Na tim izborima u Mionici izašlo je skoro 70% ljudi koji tamo imaju pravo glasa. Na tim izborima SNS dobila je 60% glasova. Značajno više nego i na izborima, parlamentarnim izborima 2014. godine. Dakle, poverenje građana u politiku koju predstavlja Aleksandar Vučić, SNS, naši koalicioni partneri raste. I, to poverenje očigledno građani prepoznaju kao rezultat jednog dobrog rada Vlade, ja se nadam da će i nakon narednog ciklusa. Imaćemo, ja se nadam, konačno nekada izbore u Vojvodini. Iskreno se nadam, ne, nisam siguran više da li će izbori u Vojvodini ikada biti, pošto nekako mi se čini da jedino tu ne smeju da budu izbori, ali biće ih valjda nekada. Valjda ćemo ih dočekati u našim životima nekada. Pa, ćemo da vidimo šta kažu građani Vojvodine, kakvi su nam rezultati bili 2012. godina kada smo ih imali prošli put, kakvi će rezultati biti danas. Da li su građani shvatili da se ta vlast koja ih je u Vojvodini vodila bila sjajna, divna, bajna, fantastična, da žive divno i odlično u Vojvodini, da im je sve izgrađeno, da je sve odlično, da cvetaju i da su prosto zaposleni, da im prosto bude fantastično koliko im je dobro ili nije tako. I, videćemo naravno i u drugim sredinama u Srbiji na lokalnim izborima. Videćemo kako građani ocenjuju i rad tih lokalnih samouprava ali i rad čitave Vlade i svih drugih koji nisu deo Vlade, deo je Vlade u Vojvodini. Dakle, pošto mi zaista ne možemo da kažemo da imamo mnogo stranaka u opoziciji danas. Uglavnom su svi u nekoj vlasti. Da li su vlasti u Vojvodini, da li su u vlasti u Republici, da li su u vlasti u nekim opštinama. Mi imamo u Beogradu jednu veoma šarenu sliku u opštinskim vlastima, da kažem, SNS vlada u manjem broju opština u Beogradu nego što ih ukupno ima, dakle vladamo u mislim osam od 17 beogradskih opština. Nije ta situacija uvek vrlo jasna ko je vlast, ko je opozicija. Uglavnom su svi na neki način učestvovali u vlasti. U vlasti u pokrajini Demokratske stranke, na primer, u vlasti tamo 15 godina i to je, da kažem, potpuna činjenica pri čemu pokrajinsku Vladu vode od 2004. godine. Ali, imaćemo izbore i ta reč poverenje i provera mislim da su veoma važni. Kada građani kažu na nekim narednim izborima šta misle o svima nama, o načinu kako vodimo ovu politiku znaćemo da li su ove reči koje smo govorili ovde bile prave. Da li su one politike koje smo zastupali bile u interesu građana i da li su oni to tako doživeli. Uveren sam da će ova politika koju vodi ova Vlada, koju vodi premijer Vučić doživeti apsolutnu podršku građana Srbije, da će izborni rezultat koji budemo postigli narednim izborima biti još ubedljiviji, još uverljiviji od onog koji smo postigli 2014. godine i da će nam to dati mandat da nastavimo sa reformama, da pojačamo rad, jer i ono što je sam gospodin Vučić, a što mislim da svi verujemo u ovoj sali, ako ne radimo, ako tu snagu ne koristimo za reforme, ako tu snagu koju nam građani daju ne koristimo da napravimo nešto dobro, onda je to protraćeno vreme i protraćena energija. Uveren sam da su ljudi videli u ovih prethodnih godinu dana da ova Vlada nije traćila ni vreme ni energiju, da smo uspeli da postignemo rezultate kako sa drastičnim smanjenjem budžetskog deficita. Er Srbija je danas pozitivna kompanija koja uplaćuje novac u budžet Srbije, a ne trošimo na nju 35 miliona evra godišnje. Dobili smo veliki broj kompanija, da sada ne nabrajam sve, koje sam u ovoj Skupštini vrlo rado nabrajao, da se ne ponavljam, prosto koje su zaposlile, a možda je to nedovoljan broj ljudi, ali danas je manje od 17% ljudi u Srbiji nezaposleno po svim statistikama koje su pokazivale 26,8% u avgustu 2012. godine. Dakle, puno rezultat. Ovaj zakona o kome danas govorimo, dakle, nadam se, pošto ću gledati da se više ne javljam, da ovo bude i moje završno obraćanje, puno rezultata je iza nas i u Ministarstvu. Ovo je oblast za koju ću vam biti zahvalan svima koji se budu uključili suštinski da je regulišemo na najbolji mogući način i da u narednom periodu primena Zakona o privatnom obezbeđenju bude potpuna i takva da možemo da dobijemo prave odgovore na prava pitanja. Da ljudi koji rade u tom sistemu budu i dovoljno zaštićeni, da imaju dovoljno obuke i da znaju šta rade, pogotovo jer se rade o ljudima koji nose vatreno oružje, ali naravno i da mi posmatramo primenu ovog zakona. Naravno, uvek prihvatam i reči kritike od strane Narodne skupštine. To jeste naš posao jer nas bira Narodna skupština, bio sam predsednik parlamenta i znam šta to znači. Mi prihvatamo reči kritike. Nadam se da ćemo i kroz nadležni odbor moći da diskutujemo, kao što smo više puta i zahvalan sam predsednici odbora i ovom prilikom, na prilikama da više puta u toku prethodnih godina dana razgovaramo i u zgradi Narodna skupština Republike Srbije, ali i van nje o važnim temama koje zahvataju stvari koje se tiču MUP. Hvala još jednom svim narodnim poslanicima koji su danas uzeli učešće u raspravi. Zaista sam zahvalan na ovome što smo danas mogli da uradimo.
Hvala. (Zoran Babić, s mesta: E, ovo je beseda kolega Pavićeviću.) Gospodine Pavićeviću, po kom osnovu. Gospodine Pavićeviću osim vaše želje da povećate broj diskusija kao poslanik koji je najviše diskutovao u ovom parlamentu, ne vidim nijedan razlog da se javite. Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice, vrlo je važno što je oblast privatnog obezbeđenja konačno uređena zakonom iz 2013. godine. Ovako značajnu oblast sigurno nije trebalo tako dugo ostaviti po strani i van pravnog normiranja jednim sistemskim zakonom. Obzirom da se radi o činjenici da je veliki broj zaposlenih ima pravo nošenja i upotrebe oružja, u tome je i značaj uređivanja ove oblasti veoma ozbiljan. No, kako to često biva u našem pravnom sistemu ostavljaju se nerealno kratki rokovi za ostvarivanje i sprovođenje tog zakona. Onda se obično pribegava izmena i dopunama što je i danas ovde slučaj. U vezi ovog predloga zakona Srpska narodna partija smatra da je on potreban jer je važno sve obaveze iz osnovnog teksta zakona izvršiti. Smatramo da su sadapostavljeni nerealno kratki rokovi. Ovako kako je dat rok do 1. januara zakon se ponovo neće sprovesti jer potrebno je da 46.000 ljudi prođe kroz sve obuke za nekih 20 dana, recimo, gde su i kapaciteti osoba koje drže te obuke, kako da kažem ograničene. Mi u SNP smatramo da je primereniji rok do 1. januara 2017. godinei da je to sasvim dosledno vreme u kome se može završiti ta situacija i da se u toj situaciji može obaviti veliki posao, da se može završiti da ne bi došli u situaciju da menjamo te rokove i da menjamo ovaj zakon u ovom delu. Takođe, smatramo da trebamo definisati najviši iznos takse za legitimacije do nekih, da kažem, 1.500 dinara, s obzirom da su zaposleni u privatnom obezbeđenju sa veoma niskim primanjima, koja su oko iznosa minimalne zarade u Republici Srbiji. Vodeći računa o toj činjenici treba isključiti svaku mogućnost za nejasnoćom u vezi utvrđivanjate takse da bi se ona menjala ili uvek povećavala. Zato smatramo da bez ovih amandmana koji su podneseni Predlog zakona neće moći da se u tako kratkom roku sprovede i da treba precizirati i visinu takse, a od stava Vlade prema našim amandmanima, zavisiće i naš stav da li ćemo podržati ovaj zakon ili ne. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Nakon ovih konsultacija što ste rekli, ja razgovaram sa kolegama iz Ministarstva. S obzirom da u velikoj meri ovo ne zavisi od nas, hoću da kažem od Ministarstva unutrašnjih poslova, dinamika kojom će se dalje prijavljivati zainteresovani, jer možda se u narednih šest meseci prijavi hiljadu zainteresovanih, a onda nakon šest meseci 30.000. Dakle, to stvarno ne zavisi od nas niti mi možemo da predvidimo kako će se kojom dinamikom ljudi… Ja ću se konsultovati danas sa kolegama da li da taj rok bude da kažem produžen čak i na 1. januar 2017. godine, jer to je stvar kojom ćemo privredi dati više vremena i onda ćemo vas obavestiti. Sutra ćemo imati sednicu Vlade i ja se nadam da ćemo sa stručnim službama te pravne dileme organizaciono razrešiti i onda ćemo verovatno možda biti spremni da prihvatimo možda i vaš amandman. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključenja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, gospodine Arsiću, ja moram na početku rasprave da primetim da ste vi postali jedan ozbiljno duhovit čovek i da ste danas zaista uspeli da parirate jednoj duhovitoj, odnosno komičnoj Vladi…
Vi me inspirišete, gospodine Veselinoviću.
… sa sve ministrima koji se takmiče u tome ko će više pokisnuti ili ko će više stajati na suncu, umesto da se takmiče u rezultatima u radu. Postali ste ozbiljna konkurencija i predsedniku Republike po svojim komičnim scenama…
Nisam ja tema, gospodine Veselinoviću, nego vi.
… žutim ljudima i drugim sličnim komičnim scenama, ali mislim da nećete uspeti da dostignete njihove domete i da će se vaše mesto zaželeti gospodina Arsića, jer verovatno od sutra, već posle slavlja, tu će doći gospođa Gojković i drugi… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Veselinoviću, zamolio bih vas da pričate o zakonu koji je na dnevnom redu. Jedan minut ste potrošili. Ne znam čemu sve to. Što se tiče toga da li sam ja duhovit ili ne, to nije zbog Vlade, nego me vi inspirišete sa vašim diskusijama. Samo nastavite.
Prosto nisam mogao da ne primetim. Sa druge strane, jasan je naš stav u ovom pogledu da nećemo podržati zakon koji govori o neefikasnoj Vladi, neefikasnom Ministarstvu, kojim se kao i mnogo puta do sada produžavaju rokovi, što znači da se u ministarstvima ne radi adekvatno, što znači da podzakonski akti nisu pripremani na vreme, da se nije radilo dovoljno. Znate šta, gospodo, odgovoran rad Vlade bi značio da vi podzakonske akte u nekom nacrtu već imate prilikom donošenja zakona. Tačno je da podzakonski akti tek posle donošenja konačnog teksta zakona mogu da dobiju svoju konačnu formu. Međutim, ozbiljna Vlada, ozbiljno ministarstvo, koje se ozbiljno odnosi prema pitanjima koje želi da reši zahteva ozbiljan rad. Nažalost, ovde se više pričalo o svim temama, osim o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju ili o Predlogu zakona o potvrđivanju vozačkih dozvola sa Republikom Albanijom, pa to zahteva nekoliko komentara. Dobili smo malopre statističke podatke, naravno, bez prave i suštinske analize o tome da je država Srbija bezbednija. Pitajte građane na ulicama Beograda, Novog Sada, Niša, od severa do juga, da li se osećaju bezbednije? Ljudi više ne prijavljuju pojedina lakša krivična dela. Ljudi, moji sugrađani u Vojvodini, ali nije bolja situacija ni na jugu Srbije, čuvaju šunke, čuvaju kukuruz, čuvaju pšenicu, čuvaju piliće i kokoši. Vlasnici privatnih radnji, gospodine Stefanoviću, ne mogu da sačuvaju robu u svojim objektima ukoliko nemaju plaćeno privatno obezbeđenje, a pošto plate privatno obezbeđenje ne ostaje im ništa od profita, pa zatvaraju radnje. U Vojvodini se sada, verovatno je slična situacija i u Beogradu, otvaraju samo kockarnice. Zatvaraju se mali, sitni zanati, a otvaraju se kockarnice. Oni imaju dobar profit da bi mogli da plate obezbeđenje. Nažalost, ništa bolja situacija nije ni u drugim oblastima. Bili smo svedoci scena na fudbalskoj utakmici Crvene zvezde i Partizana. Postavio sam i poslaničko pitanje – šta će Vlada, šta će Ministarstvo unutrašnjih poslova učiniti da ne rešavaju to privatna obezbeđenja, da se ovo ne pretvara u rat nekih privatnih obezbeđenja?
Vreme, gospodine Veselinoviću.
Završavam. Dakle, za vas pitanje, gospodine ministre, da li ste sposobni, spremni ili ste odustali od toga da se obračunate sa ozbiljnom mafijom koja postoji u sportskim klubovima ili će se sve završiti na penzionerima i prosvetnim radnicima kojima ste imali hrabrosti da smanjite plate.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Istini za volju, plate je smanjivala ona Vlada koja je neodgovornom politikom dovela do ogromnog zaduženja, ogromnog budžetskog deficita koji je bio i po dve i po milijarde evra godišnje. Naravno, nakon takve politike, šta očekivati, nego da ljudi budu dovedeni u užasnu situaciju, u ogromne dugove. U ovu situaciju kada jedini kapital koji je ulazio je bio dokapitalizacija banaka, izgradnja od strane Šarića i slično. Tada je bezbednost bila na vrhunskom nivou. Imali ste sve one kriminalce koje niko nije smeo da pomene u Skupštini. Nije smeo niko da ih pomene od strane organa koji su se bavili tim poslom. Niko nije smeo da izgovori, da prošapuće njihova imena. U snu, kada su sanjali njihova imena, oni su se trzali iz sna, budili se, samo da ih ne sanjaju više. Tada je bezbednost građana bila divna kada su nam narko karteli vladali Srbijom. Valjda su građani tada bili najsrećniji i bilo im je najbolje kada se plenilo po pet kilograma droge godišnje, ukupno. To je bilo divno vreme, prosto fantastično za bezbednost. Ovde je izrečena jedna interesantna stvar. Kaže – ozbiljna Vlada kada predlaže neki zakon trebala bi već da pripremi i da ima podzakonske akte… (Janko Veselinović, s mesta: Nacrt.) … nacrte, a onda iz iste Vlade čujemo da je taj zakon bio 2011. godine u proceduri, da ga je Vlada usvojila i poslala u proceduru. Dakle, tada vrlo neozbiljna Vlada nije imala nacrte, ako ćemo tako da posmatramo, nije imala čak ni ideju, pošto se to sada mora uzeti u istoj ravni, ili je ta Vlada bila vrlo neozbiljna i nije pripremala nikakve nacrte, pa smo to morali da uradimo mi, ili je ta Vlada mislila da treba prvo da sačeka usvajanje zakona, što nije uspela da uradi, pa da onda uz potpun zakon, koji će imati svoju finalnu pravnu formu, da uredi podzakonske akte u saradnji sa nekim drugim. To što su neke vlade uspešnije, pa to urade, a neke ostave u domenu šta bi bilo kad bi bilo, i to će građani ocenjivati i videti ko je efikasniji, sposobniji da nešto uradi. Što se tiče sportskih klubova, Ministarstvo unutrašnjih poslova radi na sprečavanju svih narušavanja javnog reda i mira, a naročito kada se to radi u većem obimu, vi biste videli, i to su svi stručnjaci rekli, da je reakcija žandarmerije bila pravovremena i brza. Ograničili smo dejstvo na takav način da niko nije ozbiljnije povređen. Žandarmerija je to mogla da uradi oštro, odnosno Ministarstvo unutrašnjih poslova, ali nismo želeli da povredimo bilo koga. Uradili smo tako da niko ne bude ozbiljno povređen, da svi oni koji su krivi i podnete su krivične prijave protiv svih koji su odgovorni na napad na policiju, što smo potpuno žestoko osudili. Kažem vam da se neću smiriti dok svi oni koji misle da mogu da se iživljavaju nad policijom ne budu tamo gde im je mesto. Što se tiče, naravno, redarskih službi i privatnih obezbeđenja, oni po zakonu imaju svoju ulogu u sprečavanju nasilja na sportskim manifestacijama. To prosto ne može da se prenebregne. Više puta sam izlazio sa predlozima, ako su oni nesposobni, nemaju kapacitet ili ne mogu to da urade, hajde da menjamo zakon, da taj novac ide Ministarstvu unutrašnjih poslova, da se umesto redarskim službama uplaćuje MUP-u, MUP će obavljati te dužnosti i imaćemo to tako. Ali, to mora da se uradi zakonski. Ako ćemo abolirati da svi oni koji učestvuju dobijaju novac, neke redarske službe budu postavljene a onda imamo baklje, pošto policija ne kontroliše unošenje baklji na teren. Mi to ne radimo, to rade redarske službe. Ako oni dozvole unošenje baklji, šta tu policija da radi? Da uđemo na tribinu sa pet ili 10 hiljada ljudi i da izazivamo incident velikih razmera, da im oduzimamo to, potpuno je nemoguće. Da praznimo stadione, da igramo pred praznim stadionima, mislim da to nije ni u interesu naše zemlje, ni našeg sporta. Ali, da li se slažem da nešto treba preduzeti, da ne mislite da sam neko ko ne vidi da ti problemi postoje, potpuno se slažem. Ja sam prvi koji je o tome više puta govorio, evo i sada kažem otvoreno, potpuno sam spreman da preuzmem i svoj deo tereta, pa i tereta onih drugih koji to možda ne mogu da urade iz tih sportskih klubova i manifestacija. Razgovaraću sa ljudima iz FS i sa ljudima iz klubova da vidimo šta možemo da preduzmemo. Ako mi treba da zapečatimo sve prolaze, otvore, kancelarije i prostorije iz kojih se, suštinski svi to znaju, odakle se unosi pirotehnika, ne pada sa neba nego se to radi u saradnji sa klubovima, u saradnji sa upravama, sa navijačima, sa ovima i sa onima. Dakle, kako se unosi ta pirotehnika, to treba reći potpuno otvoreno ljudima, ne pada ona sa neba. Jednostavno, šta god da je potrebno ja ću pokušati, nije samo pirotehnika u pitanju, moramo da pošaljemo jasnu poruku, a to mora da uradi i srpsko pravosuđe. Onaj ko napadne policajca mora da dobije žestoku, oštru kaznu. Onaj ko upadne na stadion, uđe na teren, onaj ko napravi bilo šta što nije dolično i ono što ugrožava bezbednost građana Srbije apsolutno treba žestoko da odgovara za to i onda onom sledećem neće pasti napamet. Svi moramo da se uključimo u to. Policija može samo da privede te ljude, može da podnese krivične prijave. Ne možemo, naravno, ni da presuđujemo, ni da odlučujemo o kvalifikaciji njihovih dela, to rade drugi organi. Ja se nadam da će i oni podržati napore policije da se ovo zlo, moram tako da kažem, suzbije. Jer, ono što sam ja gledao na derbiju i ono što ste vi gledali, ne samo tada nego i u mnogim godinama unazad, prosto, nije dobra slika za Republiku Srbiju. Nažalost, šaka pojedinaca ili manjih organizovanih grupa nanese veliku štetu celom ugledu srpskog fudbala i čestitim ljudima koji dođu na stadion da se raduju sa svojim klubom i da navijaju za svoj klub. Dakle, to je posao za koji ćemo se svakako dobro pripremiti i ubuduće raditi sa svima. Nadam se da, celo društvo ako se uključi u to, možemo da napravimo rezultat. Samo policija, ne može samo policija ni da vaspita te mlade ljude kod kuće, niti može da kontroliše apsolutno svaku prostoriju na stadionu. Morali bismo da imamo 24 časa obezbeđenje svih stadiona, a onda bi to neko morao da plati. Mi, prosto, u ovom trenutku sa budžetom MUP-a nismo u mogućnosti da igramo, da kažem, da toliki broj ljudi angažujemo na tim poslovima. U svakom slučaju, mislim da ćemo imati u budućnosti mnogo više razumevanja. Pošto su ljudi videli šta se sve dešava, imaćemo razumevanja kada budemo i oštrije primenjivali policijska ovlašćenja. Samo da se tada priča ne okrene, kao što znate, kada nekad odgovara, onda šta radi policija a kada primenite policijska ovlašćenja, onda kažu eto, vidite, policijska brutalnost, pogledajte šta policija radi. Policija ne može da dozvoli da ugrozite život tim ljudima, da ih gađate kamenom kockom, od kojih neki od tih ljudi ostaju invalidi, prebacuju se u bolnice i njihove porodice ostaju bez funkcionalno sposobnih članova porodice. To je nešto sa čim moramo da se obračunamo i ja vas za to molim za podršku u tom smislu i za podršku pripadnicima policije.
Zahvaljujem. Po kom osnovu gospodine Veselinoviću. (Janko Veselinović, s mesta: Samo da doprinesem raspravi. ) Izvolite.
Hvala na razumevanju, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre Stefanoviću, kada govorim o navijačkim grupama i huliganima na utakmicama ja ne mislim da su oni uzrok problema. Oni su izvršioci tih dela o kojima vi govorite. Nalogodavci sede na nekim drugim mestima, koji njima vešto manipulišu. Nalogodavci sede negde u upravama tih klubova koji imaju jasne zadatke za njih. Govorim o tim strukturama o kojima je govorio i predsednik Vlade, gospodin Vučić, i rekao je da nema načina da izađe na kraj sa njima. da nema načina da izađe na kraj sa njima. Dakle, on je priznao da ne može da se obračuna sa njima. Da li je Karadžić čovek čije ime ne sme da se izgovori? Da li su neki drugi ljudi, imena koja se sada ne smeju izgovoriti? Dakle, ne radi se o izmanipulisanim ljudima, naravno njihovu krivičnu i svaku drugu odgovornost ne treba zanemariti, ali mnogo je dublji problem srpskog fudbala u odnosu na navijačke grupe koje su istina, podelile pojedine krajeve grada, znate to dobro i u Novom Sadu i u Beogradu, na ovu i onu grupu. Ne sme borba protiv njih krivični postupak da izostavi uzrok tog problema, a to je sređivanje stanja u našem sportu i to je posao i vašeg ministarstva i Ministarstva pravde i Ministarstva omladine i sporta, ali pre svega cele Vlade. Onda ćemo imati situaciju u kojoj će se striktno primenjivati zakoni i kojima ćemo verovatno jednog dana doći na poziciju nekih uređenih zemalja. Dakle, samo da ne zamenjujemo teze u tom slučaju.
Reč ima ministar.
Budite uvereni da premijer snažno podržava rešavanja ovog problema. Ja tu zaista iskreno verujem u lično odgovornost. Ne želim da generalizujem, ne mogu da kažem – kriva je navijačka grupa ova ili ona, ima tu ljudi koji su tu samo da bi navijali za svoj klub, koji vole svoj klub i koji navijaju za njega. Da li oni koji misle da će dilovanjem droge na tribinama, da li oni koji misle da će bavljenjem krivičnim delima i da će zavrnuvši sebi plašt bilo koji navijački, politički, neko ko se bavi politikom zato što je činio krivična da bude aboliran? Neće. Onda posle da kuka – mene je hapsio zato što sam član političke stranke. Ne, hapsite zato što si osumnjičen da si krao novac. Tebi hapse ne zato što si navijač, nego zato što si dilovao drogu na stadionu. Zato, kada to budemo raščistili, kada u društvu budemo imali potpuno podršku da se obračunamo sa onima koji krše zakon, onda nećemo imati problema. Slažem se, apsolutnu posvećenost i Vlade i MUP-a ćete videti, ali za to tražimo i čvrstu podršku društva jer se u tako ozbiljnim zemljama rešava. Danas sam razgovarao sa predstavnicima švedske policije dosta dugo o nečemu što se zove „policija u zajednici“ i na čemu insistira MUP, to je nekoliko segmenata, obaveštajno vođenje rada policije i policija u zajednici kao dva osnovna segmenta pretpostavki da imamo bezbedniju zemlju i društvo. Oni kažu vrlo otvoreno – bez podrške zajednice, bez podrške opština, bez podrške lokalnih saveta za bezbednost, u Srbiji nažalost manje od 40% opština nije formiralo savet za bezbednost. To je nadležnost lokalnih samouprava, naravno ne policije. Mi ih ohrabrujemo da to urade. Bez podrške svakog prodavca u prodavnici koji će ozbiljno da prijavi taj kriminal koji će uticati na zajednicu. Nije samo policija represivni ogran, ni u jednoj zemlji nema dovoljno policajaca da mogu da čuvaju svaki ćošak u zemlji. Ni u jednoj zemlji ni u jednoj policiji. Ali, ako zajednica utiče na te ljude i ako njihovo okruženje i komšije i svi ljudi koji rade u lokalnoj samoupravi se okrenu i kažu – ljudi nije dobro to što radite, rušite naš grad, cepate našu opštinu, rušite naše stadione. Ko profitira od toga što navijači nekog kluba ili mali deo navijača nekog kluba polomi stolice na tribinama i da bude još veći paradoks, na strani svog kluba lome stolice? Prosto, tada mora da bude uticaj tih ljudi koji imaju veći upliv do njih, oni koji mogu da utiču i na ličnoj osnovi na njih da im pokažu da je to pogrešno. Onda smo na pravom putu neke korekcije i prevencije. Kao policija mi možemo uvek represivno da delujemo i to će policija da radi. Samo kažem da kada sudstvo pokaže ozbiljnu nameru da te počinioce žestoko kazni više te ljude neće zanimati da li u klubovima mu neko kaže da radi ovo ili ono, ako on zna da će ići u zatvor na veći broj godina. Onda će dobro razmisliti svaki čovek šta radi na stadionu, zbog čega se bavi tim poslom i zašto je dobro da se tim poslom ne bavi na takav način. Onda ćemo imati mirne stadione kao u Engleskoj posle godina tuča, sekira, lanaca i svega. Sada ko kroči stadion dobije pet godina zatvora i nikog ne interesuje zašto je on to radio. Da li je ovo ili ono, ne možete da uđete na teren, nemoguće je, ne gazite na travu, sledi ozbiljna žestoka zatvorska kazna. Nema tuča, nema oružja, nema pirotehnike. Tako moramo i mi da uradimo to je jedini način. Ali, za to će biti potrebno da radimo sa svima. Prosto, predugo to traje da bi za noć moglo da se reši i problem je presložen da bi naivno mogli da zamislimo da će donošenjem neke pravne norme oni to od sutra ujutru prestati da rade. Moramo da se pobrinemo da to bude problem koji možemo, da kontrolišemo 24 sata, hajde da kažemo tako, da to sa stadiona ne bude u okolnim ulicama oko stadiona kada je to mnogo teže i sa moguće težim posledicama. Bolje da taj problem kontrolišemo na takav način.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hvala vam gospodine Arsiću, ja ću da dam završnu reč u ime poslaničke grupe SNS kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju zato što moja koleginica Marija Obradović, koja je bila ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, trenutno nije u sali. Krenuću od onoga što je maločas izneto. Nije tačno da ne postoji rešenje za problem huliganstva na našim stadionima i rešenje za taj problem je izneo upravo gospodin Vučić, a to je privatizacija sportskih klubova i izbacivanje dnevne politike iz svih sportskih društava. To je recept koji je dao rezultate u mnogim evropskim zemljama i mislim da može da da rezultate i u Republici Srbiji. Što se tiče Predloga zakona, imam utisak da poslanici stranaka bivšeg režima uopšte nisu čitali šta u Predlogu zakona piše. Sve kritike koje su bile upućene, upućene su na račun gospodina Nebojše Stefanovića i MUP, zato što navodno na vreme nisu doneti odgovarajući podzakonski akti. Međutim, ako pogledate ovaj Predlog zakona koji ima svega pet članova, videćete da se član 1. odnosi na to da se iz privatnog obezbeđenja izuzimaju objekti čiju zaštitu obavljaju državni organi, odnosno čija je zaštita uređena propisima iz oblasti odbrane. Član 2. odnosi se na izdavanje legitimacije službenika, odnosno na taksu koja se tom prilikom plaća. Gospodin Marko Đurišić, koga trenutno ne vidim u sali, je rekao da je to neustavno. Nije tačno. Zakon o budžetskom sistemu dozvoljava ministru da odredi visinu takse, tako da sa tog aspekta ništa nije sporno. U članu 3. rok od 18 meseci koji je predviđen za pravna lica i preduzetnike da se usklade sa odredbama Zakona o privatnom obezbeđenju zamenjuje se novim rokom a to je 1. januar 2016. godine. Član 4. isto govori o tom roku od 18. meseci koji se zamenjuje novim rokom, a to je 1. januar 2016. godine, odnosi se na fizička lica koja obavljaju poslove privatnog obezbeđenja, a koja treba da ispune uslove koji su propisani zakonom. Član 5. odnosi se na stupanje Zakona na snagu. Dakle, MUP je u stvari, ovim Predlogom zakona htelo da izađe u susret fizičkim licima i preduzetnicima koji se bave poslovima privatnog obezbeđenja da bi mogliispune uslove koji su prilično strogi. Ali, tako treba i da bude kada je u pitanju vršenje poslova privatnog obezbeđenja. Dakle, nema nikakve krivice države. Nema nikakve krivice ministra, niti MUP, niti Vlade. Radi se o tome da Vlada pokušava da stvori ambijent da se fizička lica i preduzetnici prilagode uslovima koji su zakonom propisani da bi mogli da se bave poslovima fizičkog obezbeđenja. Mi u SNS u tome ne vidimo ništa loše. Osim toga, ministar je rekao da ozbiljno razmišlja o tome da prihvati upravo jedan od amandmana da taj rok ne bude 1. januar 2016. godine, nego 1. april 2016. godine, i time je apsolutno pokazao dobru volju da se dodatno omogući vreme preduzetnicima i fizičkim licima da ispune zakonom propisane uslove za obavljanje poslova fizičkog obezbeđenja. Što se tiče onoga što je rečeno u raspravi od strane poslanika bivšeg režima, moram da naglasim sledeće – za vreme dok su oni vršili vlast u Srbiji Šarić, Mišković, Milo Đurašković i drugi tajkuni i kriminalci su kreirali politiku ove države. Zaslugom i Aleksandra Vučića i Nebojše Stefanovića Šarić je u zatvoru, protiv Miškovića, Đuraškovića i njima sličnih koji su opljačkali putarska preduzeća vode se sudski postupci, a moram da odam i jedno priznanje gospodinu Nebojši Stefanoviću. Trebalo je da Nebojša Stefanović postane ministar unutrašnjih poslova pa da se otkrije ko je ubio 2008. godine Ranka Panića i ja vam gospodine Stefanoviću na tome čestitam. Niko pre vas to nije uspeo da uradi i time ste pokazali veliku ličnu i političku hrabrost, kao što ste pokazali hrabrost i odlučnost u spašavanju otetog deteta, o kome je Marko Đurišić onako posmešljivo govorio i pitao – da li je to vaš posao? Naravno da jeste. Ja vam čestitam na toj akciji koja je sprovedena munjevito, brzo i ono što je najvažnije, efikasno, i jedna devojčica je praktično spašena od toga da bude žrtva trgovine ljudima i zaista ne vidim razloga da se poslanici bivšeg režima tome podsmevaju. Ono što hoću takođe da kažem, gospodine Stefanoviću, i vi, dame i gospodo narodni poslanici, bivši režim nam ovde drži predavanje o tome kako Vlada, odnosno resorno ministarstvo na vreme nije donelo odgovarajuće podzakonske propise. Zarad istorije i zarad istine, ja ću da podsetim narodne poslanike i građane koji možda prate ovu sednicu kakve su bile obaveze Narodne skupštine kada je usvojen novi Ustav. Novi Ustav je usvojen u novembru 2006. godine tj. važeći Ustav RS. U članu 5. Ustavnog zakona koji je donet istog dana kada i Ustav piše – novoizabrani sastav Narodne skupštine će u toku prvog zasedanja nakon izbora Vlade uskladiti sa Ustavnom zakone kojima se uređuju Zaštitnik građana i ostvarivanje prava građana na obaveštenost iz oblasti Zaštitnika građana, organ nadležan za praćenje i ostvarivanje prava građana na obaveštenost, Guvernera Narodne banke Srbije i organe DRI, a u toku drugog zasedanja nakon izbora Vlade Narodna skupština će uskladiti sa Ustavom zakone koji se odnose na primenu odredaba Ustava na sudove i javna tužilaštva i to zakone kojima se uređuje organizacija i nadležnost sudova, zatim funkcija predsednika sudova i sudija, VSS itd, itd, da ne citiram ceo tekst člana 5. Pitanje je da li je poštovan član 5. Ustavnog zakona RS? Nije. Ko je za to kriv? Bivši režim. Zašto? Izbori su bili u januaru 2007. godine. Posle toga konstituisana je Vlada RS na čelu sa Vojislavom Koštunicom u kojoj je participirala i DS, i to nekih 20 minuta pred ponoć, pred istek onog roka od 90 dana koji je Ustavom propisan za formiranje Vlade i da nije bilo Tomislava Nikolića i njegovog džentlmenskog odnosa prema politici ta Vlada nikada ne bi ni bila formirana, što možda i ne bi bilo tako loše. Ono što hoću da naglasim to je da je predsednik Narodne skupštine bio gle čuda Oliver Dulić, istaknuti kadar DS, koji je kasnije postao ekspert za niskogradnju i sada se protiv njega vodi sudski postupak zato što je petljao sa nekim putarskim firmama i proneverio ogroman državni novac i onda oni koji nam drže predavanja o tome kako ministar navodno nije doneo neke podzakonske akte na vreme, SNS ih pita – a zašto DS nije donela ovako važne zakone na koje ih je obavezivao Ustavni zakon? Doneli su ih, ali mnogo kasnije nego što je Ustavni zakon to propisivao. Doneli su nakaradne zakone. Posledica tih zakona je između ostalih bila i seča sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca. Ceo pravosudni sistem u RS je nekoliko godina bio paralizovan i sve odluke Ustavnog suda da se te sudije, odnosno javni tužioci, zamenici javnih tužioca vrate na te funkcije, mi smo imali jedan problem na koji nam je ukazivao između ostalog i sama EU. Tako da lekcije onih koji su opljačkali Srbiju, oni koji nisu poštovali Ustavni zakon nam zaista nisu potrebne. Ono što takođe želim da naglasim, a o tome je bilo reči u raspravi Marka Đurišića, nemoguće je da samo neki državni funkcioneri u Srbiji imaju status, neka me niko pogrešno ne shvati, svete krave, o kojima ne sme ništa da se kaže, pa čak ni da se iznose činjenice i da se iznose istinite informacije, kao što je na primer zaštitnik građana, ali da zato do mile volje možete da iznosite neistine, uvrede, da se bavite ličnim i privatnim životom i to na netačan način kada su u pitanju Aleksandar Vučić, Nebojša Stefanović, Tomislav Nikolić i drugi funkcioneri SNS. Ovih dana je u toku, na primer, akcija, koju predvode samozvani pripadnici takozvane intelektualne elite u Srbiji, o tome da se zaštiti zaštitnik građana, navodno zato što ga progoni izvršna vlast i zato što ga progoni SNS. Sada je SNS, sada su Vučić i Nebojša Stefanović, Vladimir Đukanović, Zoran Babić ili Aleksandar Jovičić krivi zato što se utvrdilo da je u stanu Saše Jankovića 1. aprila 1993. godine jedan čovek, pod vrlo čudnim okolnostima, izgubio život. Sada se organizuje peticija zašto o tome uopšte sme da se priča.
Vreme, gospodine Martinoviću
Evo, završavam. Ali zato, kada god nekome padne na pamet, može, na primer, da se bavi spinovanom i izmišljenom temom falsifikovanja doktorata Nebojše Stefanovića i mi sada treba na to da ćutimo, ali zato kada se spomene zaštitnik građana, odmah se postavi pitanje zašto spominjete zaštitnika građana i zašto spominjete navodno samoubistvo u njegovom stanu, a istovremeno pripadnici intelektualne elite su vršili takav pritisak na policiju da se samoubistvo novinarke Dade Vujasinović preimenuje u ubistvo do te mere da je taj pritisak bio prosto neizdrživ. Tu se vide dvostruki standardi. Dakle, postupajte isto u jednakim situacijama. Evo, za kraj, pošto nemam više vremena, i hvala vam gospodine Arsiću na razumevanju, gospodine Stefanoviću, ja vas molim, mada mislim da nema potrebe da to činim, ali kao zamenik predsednika poslaničke grupe SNS hoću to da učinim, a između ostalog, zato što dolazim iz Vojvodine, molim vas da učinite sve što je do vas, kao ministra unutrašnjih poslova, da se do kraja rasvetle sve kriminalne afere u Razvojnoj banci Vojvodine, u Fondu za kapitalna ulaganja Vojvodine, u Fondu za razvoj Vojvodine, u svim pokrajinskim sekretarijatima, u svim javnim preduzećima i ustanovama čiji je osnivač AP Vojvodina, jer tu ima mnogo kriminala i korupcije, ima mnogo pljački i bezakonja, a SNS će, naravno, zajedno sa vama, učiniti sve da one koji su odgovorni za to bezakonje i za tu pljačku politički kazni na izborima koji, kao što ste vi sami rekli, moraju da dođu pre ili kasnije, ma koliko da se ove velike pristalice demokratije plaše izbora.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona i pretresu predlozima zakona iz tačaka 5. i 6. dnevnog reda. Ovim završavamo danas današnji rad i nastavljamo sutra u 11,00 sati. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 97 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.