Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od trećine poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Radojko Obradović. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOJ REVIZORSKOJ INSTITUCIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Velimir Simonović, Božidar Koprivica, Zoran Krasić, Momir Marković, Nemanja Šarović, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Milovan Radovanović, Nataša Jovanović, Goran Cvetanović, Milorad Mirčić, Dragan Čolić, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin, Milivoje Vuković i Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, kao i amandmane Odbora za finansije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 4. Poslovnika, podneo amandman kojim predlaže da se u Predlogu zakona reči: "opšti akt" zamene rečju: "akt" u odgovarajućem padežu i broju. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman kojim predlaže da se u Predlogu zakona reči: "eksterni stručnjaci" zamene rečima: "spoljni stručnjaci" u odgovarajućem padežu i broju. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima po Poslovniku narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, vi sada kršite Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije zato što čitate samo amandmane koje je podneo Odbor za finansije, bez nekog reda i redosleda kako su amandmani podnošeni, odnosno ne čitate po redosledu u odnosu na članove Predloga zakona. Na taj način kršite Poslovnik o tome kako se vodi rasprava u pojedinostima za pojedine zakone. Mislim da je to nedopustivo, pogotovo što se sada postavlja pitanje da li je SRS podnela neke amandmane na Predlog zakona. Sada vidim da je čak desetak dana Odbor za finansije podneo istovetne amandmane koje su podneli poslanici SRS. Postavlja se pitanje čije to amandmane prihvatate, a čije ne prihvatate, pogotovo što su amandmani u tekstu potpuno isti. Da li je razlog što se ti amandmani ne prihvataju zato što su ih podneli poslanici SRS, ili je nešto drugo u pitanju?
Gospodine Arsiću, prva tri amandmana koje je podneo Odbor za finansije su upravo tekstualne ispravke, oni nisu, znači, amandmani koji idu po redosledu, po članovima. Kasnije sve ide po redosledu i po članovima kako je uobičajeno. Gospodine Arsiću, ako niste zadovoljni odgovorom, u danu za glasanje će se Skupština izjasniti. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo o čemu se radi, kakve su to sada pomalo igre. Taj član, amandman koji je gospodin predsedavajući branio – tezu da treba da se odnosi na član 33, takav isti amandman je podneo i Dragan Čolić, narodni poslanik SRS, gde se u naslovu člana 33. reč "eksterni" zamenjuje rečju "spoljni". Zašto se ne vodi rasprava o amandmanima po redosledu članova zakona, kako su podnošeni? Znači, ne ovako. Sada treba da se obrazlažu, recimo, članovi 30, 40. ili 50, pa ćemo onda da se vraćamo na član 6. Koji je to redosled? Da li uopšte neki zakon ima neku analogiju šta se reguliše članom 1, šta je cilj predlagača – poslednji član. Valjda postoji neki redosled.
Gospodine Arsiću, prevideli ste jednu stvar, da je predlagač ovde saglasan sa amandmanom koji je dat. Ne znam zašto imate protiv što je Odbor za finansije podneo te amandmane, predlagač se saglasio i ta tri amandmana idu pre nego što idu amandmani po članovima. To nije nikakvo kršenje Poslovnika, ali ako vas taj odgovor ne zadovoljava, u danu za glasanje Skupština će se izjasniti da li je Poslovnik povređen. Hvala. Imam dužnost da pitam da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman kojim predlaže da se u Predlogu zakona reči "javna primanja" zamene rečju "primanja". Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 2. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisuprihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o državnoj revizorskoj instituciji, tako što sam predložio da se u članu 6. posle stava 2. dodaje novi stav 3. koji glasi: "Postupak za donošenje drugih opštih akata je isti kao i za Poslovnik". Naime, članom 6. se propisuje način donošenja opštih akata i Poslovnika institucije. Poslovnik je akt koji donosi savet uz prethodnu saglasnost Skupštine. SRS smatra da se mora detaljno propisati postupak za donošenje i drugih opštih akata i to isključivo zakonom, na način kako se donosi i Poslovnik. Praktično, zakonodavac nije mogao izvršiti tu deregulaciju odnosa na taj način, pa ovlastiti instituciju da ona donosi opšte akte, smatramo da to nije nadležnost ovako visoke institucije, koja inače ima veoma važan položaj, nego se to mora regulisati isključivo zakonom. Zato smo intervenisali ovim amandmanom, kako bismo poboljšali zakonski tekst i kako bi vršili kontrolu Vlade, odnosno kontrolu revizorske institucije. Zbog toga smatram da bi ovaj moj amandman trebalo usvojiti. Predlažem da ga u danu za glasanje usvojite. Hvala.
Javio se gospodin, narodni poslanik Veroljub Arsić, pa onda gospodin Marković. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što je počela rasprava u pojedinostima o Predlogu ovog zakona i ponašanju predsedavajućeg, koji vodi ovu sednicu Skupštine, vidi se da je ovaj amandman koji je podneo Božidar Koprivica, ispred SRS, sasvim opravdan. Današnje zasedanje, odnosno nastavak zasedanja, otpočeli smo kršenjem Poslovnika o radu Skupštine Srbije. Znači, vladajućoj većini nije strano kršenje jednog podzakonskog akta koji se zove – Poslovnik o radu. U članu 6. je predviđeno da institucija ima Poslovnik kojim, u skladu sa ovim zakonom, bliže uređuje način i postupak po kome institucija vrši svoju nadležnost revizije, način obezbeđivanja javnosti rada institucije, odlučivanje i druga pitanja utvrđena zakonom koja su od značaja za rad institucije. Znači, pretpostavka je da, ako već vladajuća većina krši Poslovnik o radu Skupštine Srbije, formira članove Saveta vrhovne državne revizorske institucije, daje saglasnost za novi poslovnik te institucije, prati neku analogiju, videćemo da to pravo kršenja Poslovnika postoji. Ne samo da uvodite pravilo kršenja Poslovnika nego sada menjate čak i praksu u kršenju Poslovnika, jer se ovo prvi put, od kada postoji Narodna skupština, desilo da se bez ikakvog reda čitaju amandmani koje je prihvatio ovlašćeni predstavnik predlagača, odnosno predlagač, gospodin Radojko Obradović, koji nažalost iz nekih razloga nije u ovoj sali. On je verovatno izvestilac i Odbora za finansije, koji je prihvatio, kao nadležni odbor, ove amandmane, kao potpredsednik Odbora. Znači, nemamo kome da se obratimo kada je u pitanju ovaj zakon, odnosno kada su u pitanju ovi amandmani. Šta je cilj? Cilj je da se i na sva druga akta da saglasnost Skupštine Srbije. Ako se daje saglasnost na Poslovnik o radu, zašto ne i na druga akta. Da li ta druga akta mogu biti Statut? Mogu. Statut je ipak viši podzakonski akt od Poslovnika o radu jedne institucije. Znači, za niži akt kakav je Poslovnik daćemo saglasnost, a Statut će doneti Savet i jednostavno Skupština Srbije neće imati mogućnosti da utiče na njega, da ga prihvati ili da ga odbaci. Tu jeste problem kada su u pitanju ovakvi zakonski predlozi. Da na sva ostala akta treba da se da saglasnost Skupštine Srbije, vidi se već u članu 10. Predloga zakona, u kome se kaže da su predmet revizije, u skladu sa ovim zakonom: javna primanja i izdaci u skladu sa propisima o budžetskom sistemu i propisima o javnim prihodima i javnim rashodima, finansijske analize, finansijske transakcije, finansijski izveštaji i druge evidencije, informacije subjekta revizije. Pravilnost poslovanja subjekta revizije je u skladu sa zakonom, drugim propisima i datim ovlašćenjima. Kaže se i da je svrsishodnost raspolaganja javnim sredstvima u celosti ili u određenom delu. U članu 11. se još kaže da su subjekti revizije, u skladu sa ovim zakonom: direktni i indirektni korisnici budžetskih sredstava Republike, teritorijalnih autonomija i lokalnih vlasti, u skladu sa propisima kojima se uređuje budžetski sistem i sistem javnih prihoda i rashoda. Gospodo poslanici, to znači da predmet revizije može da bude i rad određenog ministarstva. Zašto bi se onda Skupština Srbije odrekla prava da kontroliše ministarstva preko nekog nezavisnog tela? Zato je potrebno da Skupština Srbije daje saglasnost i na sva druga akta, a ne samo na Poslovnik, koji je u suštini jedan niži podzakonski akt. Da li u tom statutu ili u nekom drugom aktu može da se napiše da predmet revizije, uzeo sam Statut samo kao primer, ne može biti rad određenog ministarstva? Može. Može da se napiše i da o tome Skupština Srbije uopšte nema pojma, da jednostavno nemamo uvid u rad jedne nezavisne državne institucije, koja po rečima predlagača ima izuzetno veliki značaj za funkcionisanje budžetskog sistema, javnih prihoda i javnih rashoda na teritoriji Republike, pogotovo ako se uzme u obzir da se predlagač, barem deklarativno izjasnio da se ovaj zakon najviše donosi zbog toga da bi se jednostavno oni koji raspolažu javnim sredstvima, prema tim sredstvima odnosili u duhu dobrog domaćina. Postavlja se pitanje zašto predlagač odjednom ima želju da se Skupština Srbije u jednom delu kontrole rada nezavisne institucije odriče prava da vrši tu kontrolu u potpunosti. Da li to znači da Skupština treba da raspravlja samo o izveštajima? Drugo, da postavimo pitanje zašto niste kontrolisali to i to ministarstvo, tu i tu republičku direkciju? Jednostavno, u obrazloženju može da bude, znate mi imamo Statut, on to reguliše, žao mi je što za Statut ne moramo da vam tražimo saglasnost, ali vi ste tako izglasali zakon u Skupštini Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je veći broj amandmana na ovaj predlog zakona. U članu 6. stav 2. zahtevamo dopunu. Dakle, tražimo da postupak za donošenje drugih opštih akata bude isti kao i za Poslovnik, a to znači da je prethodno potrebno dobijanje saglasnosti Skupštine Srbije, zato što Narodna skupština hoće da se meša, hoće da učestvuje u celom postupku i mislimo da nema ništa značajnije od toga. Narodna skupština Republike Srbije treba upravo da bude ta koja hoće da kontroliše ono što se u Srbiji zbiva i ono što bi na neki način, preko samog instituta, o kome ovde govorimo, moglo da bude u interesu građana Srbije. Korupciju, kriminal i lopovluk moramo da gonimo na svaki način. Jedino u čemu moramo da biramo sredstva, to je da bude u skladu sa zakonom i da za to dobijemo najširi mogući legitimitet i legalitet. Ne možemo dobiti veću potvrdu od toga ukoliko je to učinjeno baš ovde i uz saglasnost Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto pojedini predstavnici stranke Borisa Tadića ništa drugo ne umeju u svom životu nego da sebi zakazuju emisije bez predstavnika SRS, pa tu emisiju pretvore u najprimitivnije i najgluplje napade na srpske radikale, dužan sam samo da kažem da mi je žao što nisu ovde, jer bi se oni i te kako bunili zbog naših amandmana. Računam, oni bi bili najpogođeniji zbog svih mogućih kontrola, zbog svega onoga što su radili, od kupovine fikusa za 45 hiljada dinara, a ne znam da li ste to negde videli, pa bi možda mogli da pitamo neku domaćicu da li zna da neki fikus toliko košta. Vjerice, nema fikus za 45 hiljada? (Vjerica Radeta, sa mesta: Naravno da nema.) E, ima kada to kupuju Đilas i Šutanovac, onda je to najmanje 45 hiljada dinara. Kada kupuju Tadić, Đilas i Šutanovac onda kašičica za kafu košta 650 dinara. Kritikuju običan narod što živi u stanu ili kući, a oni žive u nekim kućama sa solarnim panelima. Da li ste videli da neko ima solarne panele? Da li ste videli da neko ko se hvali da plaća porez u Srbiji ima kola na neki Great Lake Ontario, da li ste čuli za tu registraciju u Srbiji i da se voze takva kola, najskuplja moguća, naravno, ovde po Beogradu. Da li se državi plaća porez ili ne? Nisam čuo. Neki koji su podržali kapitulaciju i 1999. godine tražili i pričali kako je to šansa za mir, demokratiju, ne znam šta sve, kakve su gluposti izgovarali, a sada su se drznuli da govore o tome kako su neki drugi krivi za Kumanovski sporazum, za plan Ahtisari-Černomirdin. Kažu, dok su njihova deca ginula na Kosovu, a njihova deca preko "orbit" žvaka do solarnih panela sticala milione evra i ništa drugo nisu ni radili i danas su među najbogatijim u Srbiji, a našli se da sole pamet čitavoj Srbiji i srpskim radikalima. To im ponajbolje ide kad nema nikog da im odgovori, a prethodno su se lepo dogovorili sa ljudima na televiziji, da slučajno ne bude nekog iz SRS, da im nešto tako negde ne odgovori. Boris Tadić kaže, onaj što misli da je predsednik Srbije, a predsednik Srbije je samo po tome što ima najveće ogledalo u Predsedništvu, pošto je to bio najvažniji i najznačajniji detalj, koji je morao da uradi od kada je postao predsednik Republike i osim činjenice da je zaista primio jednog istaknutog, najvećeg ''golmana'' na kugli zemaljskoj, Mišela Platinija – dakle, sem tih činjenica i problema koje je doneo srpskom narodu, pa rekao: "Albanci imaju pravo na samoopredeljenje" – dobro bi bilo da se nečim drugim pozabavi. Valjda on računa da nema ko da mu odgovori i da ga se svi plaše, da li od njegovog obezbeđenja, da li od onih što razgone ljude, pa kada ih sklone tamo u stranu, kada jedva prežive poput onog nesrećnog Cimpla, onda ga strpaju iza rešetaka. To je onaj, sećate se, što je hteo da izvrši veliki ''atentat'' na predsednika države, sve iz američke ambasade. Dakle, posle svih tih silnih stvari, na kraju smo shvatili da su za sve krivi srpski radikali. Šta da radite, takav nam je predsednik države, koji se uz to hvali, iako je predsednik države, da je opozicija – čovek nije pročitao ni jednu knjigu, sem, ne znam ni sam., možda čita "Komandanta Marka", "Blafa", "Žalosnu sovu" i ne znam možda "Alana Forda", ali o pravu, pravdi, o Ujedinjenim nacijama, međunarodnom pravu, međunarodnom pravnom poretku očigledno ne zna ništa. Da prekinem sa njim. Nije on toliko važan koliko misli, iako vidim da ima jedan strašan, veliki kompleks – SRS. Siguran sam da će to još više da ga muči u predstojećem periodu. Dobro bi bilo da prihvatite ovaj amandman, jer bi se ovakve lopuže sa fikusima od 45.000 dinara, kašičicom od 650 dinara, i pikslama, zamislite, piksle, ili pepeljare, kako god hoćete, 5.000 dinara. Pet hiljada dinara pepeljare! I ako je od žutih, mnogo je. Mnogo su krali, zato prihvatite ovaj amandman, da počnemo da lečimo korupciju, da se borimo protiv lopova i da pokažemo Srbiji da to nije opredeljenje naše države. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, na momenat ću zloupotrebiti ovu govornicu. Neću govoriti o amandmanu, nego o jednom obaveštenju. Juče smo Vladislav Kronić, Milorad Krstin i ja posetili poplavljena područja u južnom Banatu, ispred Odbora za poljoprivredu Skupštine Srbije. Videli smo u Jaši Tomiću nove izgrađene kuće u nizukoje će za par dana biti useljene i dali su jednu veliku pohvalu Vladi Srbije, Ministarstvu poljoprivrede i Ministarstvu za kapitalne investicije. Ali, nisam izašao zato da bih hvalio to, nešto su uporedo s tim i pokudili. U opštini Žitište rekli su nam da su, pre nego što je došla voda, pokupili stoku da ne bi stradala, i prodali je jednoj klanici. Imali su ponudu od klanice u Zrenjaninu 20% skuplje nego što su dali Klanici "Banat" u Banatskom Brestovcu, koja je tri godine u propadanju i ne radi normalno. Dali su na predlog Slobodana Kosovca iz Pokrajinskog sekretarijata poljoprivrede. I to treba da znaju poslanici, treba da zna javnost Srbije, a treba da znaju i organi gonjenja. Danijel Petrović, sekretar za poljoprivredu Skupštine Vojvodine, iz tog dela južnog Banata, morao je da zna da ta klanica ne plaća i da nije dobra. Nije smeo da pusti da već uništene zemljoradnike, koji su stradali od poplave i nedaće, koje je dao Bog, uništavaju i oni. Danijel Popović je čovek Lige socijaldemokrata Nenada Čanka, koja vlada Vojvodinom, zahvaljujući Demokratskoj stranci. Demokratska stranka je pustila da vladaju, da pljačkaju i da prodaju Vojvodinu, da traže zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast, da bi rešili neke probleme koji u Vojvodini ne postoje, da bi ponovo imali državu, i ti isti viču nešto protivkomunista i protiv komunizma u Jugoslaviji, a jedino što od komunizma traže – traže komunistički Ustav iz 1974. godine. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 7. Izvinjavam se predlagaču, narodni poslanik Radojko Obradović prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pošto se Vlada nije izjasnila, amandman ne može odmah da postane sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ima reč poslanik Zoran Krasić.
Po nekoj logici stvari, ako predlagač zakona prihvati amandman, Zakonodavni odbor se izjasni da je pravno moguć, i nadležni, u ovom slučaju Odbor za finansije, takođe prihvati amandman, onda taj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona. Ali, pošto je ovde predlagač zakona narodni poslanik, potrebno je i mišljenje Vlade. Hteo bih da ukažem na neke stvari povodom ovog zakona. Ovaj zakon nema ustavni osnov. Dokaz za to da ne postoji ustavni osnov za donošenje ovakvog zakona nalazi se u samom tekstu Ustava Republike Srbije, u samom tekstu Ustavne povelje, u činjenici da Vlada Republike Srbije u nekom svomprednacrtu budućeg Ustava predviđa mogućnost da se kao ustavna kategorija predvidi i osnuje tzv. računski sud. Ova institucija nije nova u Republici Srbiji. I u predratnoj Jugoslaviji postojala je Komisija koja je bila van Skupštine, mnogo bliža Skupštini nego izvršnoj vlasti, koja je vršila otprilike ovu kontrolu. Međutim, ono o čemu morate da vodite računa prilikom glasanja, pozivam vas da ovaj zakon u načelu odbacite, jer ne mogu da prihvatim da na ovakav način poslanici vladajućih stranaka gaze Ustav Republike Srbije, a on se gazi. Zašto ovaj zakon nije predložila Vlada ili Ministarstvo finansija, zašto ovaj zakon nije neko drugi predložio, već jedan poslanik koji je odabran da predloži ovakav zakon, a onda će poslanici većine da ga usvoje i ispašće, eto, cveta demokratija u Narodnoj skupštini. Čak prolaze i predlozi zakona koje predloži narodni poslanik kao pojedinac.To je obična providna igra. Zašto poslanička grupa to nije predložila? Zašto svi poslanici vladajućih stranaka nisu predložili ovaj zakon? Ne. Izabrali su Radojka Obradovića. Čovek nije danas prisutan ovde. On verovatno i nema pojma o čemu se radi u ovom zakonu. Ovo je neuspeli prevod jednog zakona iz neposrednog okruženja. Znači, ustavni osnov za donošenje ovog zakona ne postoji. Ide se u susret, molim vas, da taj koji predlaže ovaj zakon malo barata ovom materijom. On nikada u obrazloženju ovog zakona ne bi zapisao sledeću rečenicu. Vidite kako se kaže, kako predlagač obrazlaže razloge za donošenje ovog zakona. Razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su u činjenici da uspostavljanje Vrhovne revizorske institucije predstavlja jedan od ključnih segmenata u procesu reformi ustavnog, zakonskog i institucionalnog okvira. Kako zakonom može da se menja ustavni okvir? Valjda iz Ustava izvire ovlašćenje i nalog za sve druge zakone. Ovde je Radojko okrenuo, ovde je kod njega stariji zakon nego Ustav. Postoji razlog da menjamo ustavni sistem, kako ćemo da ga menjamo, hajde idemo sa zakonima. Kada donesemo sve zakone, onda ćemo na kraju da uzmemo Ustav i da sve pokupimo iz zakona i ubacimo kao neko načelo u Ustav budući Republike Srbije. Ne znam kako Sekretarijat za zakonodavstvo, kako ovi organi puštaju da ovo dođe do poslanika? Ovde Radojko Obradović kaže – ne priznajem Ustav, ne želim da znam za Ustav, guram zakon koji postoji u Sloveniji, Hrvatskoj i okolini. Oni su tamo dobili neku saglasnost da idu u EU i ovde dve-tri godine donose zakone po sistemu – možete sve da napišete, šta god hoćete, na papiru, dovoljno je samo da imate neki paraf nekog ćate, nekog drvenog advokata ili ove što ih ovde ovi iz Brisela, poput CESID-a, doduše njihov OEBS više aktivira nego Brisel, neka advokatska kancelarija ili tri-četiri profesora pravnog fakulteta, ekonomskog fakulteta koji sednu, naprave dve-tri rečenice, neko tamo stavi pečat i imate pokriće da je to na tragu harmonizacije EU, a unutra gluposti. Ako je neko mislio da ide u susret budućem rešenju kako treba da izgleda ta revizorska institucija, odnosno neki nezavisni organ koji bi vršio kontrolu javnih finansija i tako dalje, onda ne bi smeo da napiše ovo na strani 2. obrazloženja. Kaže – ''Status institucije'', skoro smo doneli Zakon o državnoj upravi, o državnim službenicima. Ovaj zakon ne priznaje i ne zna da su u međuvremenu doneti neki zakoni. Evo šta dalje stoji. Kaže – ''Status institucije. Poslovi eksterne revizije predstavljaju nove poslove u sistemu državne uprave''. Ova institucija ne može da bude u sistemu državne uprave. Ako je u sistemu državne uprave, to je ministarstvo na postojećem Ustavu. Sve je izbrkano. Znajte, vi koji budete glasali za ovaj zakon, otvoreno kršite Ustav Republike Srbije. Prikazao sam vam ovu medijsku podvalu. Neće Vlada, neće ministarstvo, nego našli poslanika sa nekim neuspelim prevodom i ovde neki ekspert koji je diplomu dobio, verovatno čekajući na nekom oluku pored nekog pozorišta da mu padne diploma, napisao sve i svašta. Ovo ovako ne može da ide. Vrhunac nebuloza je član 17. Predloga zakona, koji kaže – Uslovi za izbor članova Saveta, pa kaže: ''Za člana Saveta može biti izabran državljanin Republike Srbije koji, pored opštih uslova utvrđenih zakonom za rad u državnim organima, ispunjava i sledeće uslove: ima visoku školsku spremu'', a sada ide jedan deo koji amandmanom tražim da se briše, kaže – ''priznati je stručnjak u oblasti javne ekonomije i finansijskog poslovanja u javnom sektoru ili drugim oblastima od značaja za vršenje nadležnosti Institucije, vlada barem jednim svetskim jezikom''. Kako može svetski jezik da bude uslov? Ne traže se prevodioci ovde. A kako je to u vašoj praksi kada je priznat javni stručnjak, ekonomski i tako dalje. Evo vam ga dokaz – izbor Saveta Narodne banke Srbije. Izabrali ste nekog matematičara i predstavili ste ga ovde kao velikog stručnjaka za ekonomiju. On nema čovek pojma sa ekonomijom, on prati statistiku, neki Kovačević tamo. Bio je i zamenik direktora Zavoda za statistiku. On je jedino, zato što je član SPO, po nekom paritetu upao tamo, ni kriv ni dužan. Da vam ne pričam o drugim stručnjacima koje vi birate. Ekonomski stručnjaci, veliki su, a ko to utvrđuje ko su stručnjaci? Mlađan Dinkić? Kakav je on stručnjak? On sa ekonomijom nema veze. Koji su to stručnjaci? Mene ovde ne bi iznenadilo da ste rekli da za ministra inostranih poslova može da bude izabran čovek koji duva lake droge. To je onaj koji je 1993. godine, kada su ga priveli, rekao – dajte jedan običan beli papir i olovku da napišem da se više ne bavim politikom i onda ga puste i on napravi lom po Beogradu. To je taj Vuk Drašković. Sada smo dobili drugu narkomansku stranku, ovu Čedinu. Šta vi propisujete kao kriterijume? Ko je vas ovlastio da menjate kriterijume za izbor u neko zvanje, za neko mesto u sistemu državne uprave? Ovde se ne traži prevodilac. Šta će nam prevodilac? Kakve mi imamo sreće sa tim ljudima što znaju strani jezik, pa odu tamo u inostranstvo, dobiju nalog, pa ga primene ovde. Tako i ovaj Tadić. Čuo je nešto iz inostranstva i sada nacionalnoj manjini daje pravo na samoopredeljenje. Čovek ne zna da postoji Povelja UN, ne zna da postoje međunarodni dokumenti kojim je to regulisano, ali doduše njega onaj klempa savetuje tamo, onaj kudravi Đilas koji pojma čovek nema. Šta zna mašinac o pravu? Šta zna on o politici? On i Stajkovac bili pripravnici, učenici kod Dobrice Ćosića. Koliko je Ćosić napravio tih kadrova po Srbiji? O tome ćemo u nedelju kada dođe vreme. Vodite računa. Obavestite gospodina Obradovića da ovaj zakon povuče, on nema ustavnog osnova. Ovaj zakon tretira ovu, kako je vi nazivate, instituciju, organom, odnosno delom sistema državne uprave. Ako je sistem državne uprave, onda to može biti samo Ministarstvo, a može biti i neka uprava unutar Ministarstva, nešto čiji legitimitet izvire iz Narodne skupštine i nalazi se na pristojnoj razdaljini od Skupštine, da kontroliše i Skupštinu i izvršnu vlast i sve druge koji troše javne finansije. To ne može ovim zakonom. U okviru sistema državne uprave imamo organ koji vrši kontrolu javnih finansija. Meni se to rešenje ne sviđa, ali moram da poštujem zakon, takav zakon postoji, Zakon o budžetskom sistemu. Postoji budžetska inspekcija koja u svakoj opštini to kontroliše. Da li je to interno, da li eksterno, to je drugo pitanje. Za ovu instituciju ne postoji ustavni osnov i Vlada je duboko svesna toga da ne postoji ustavni osnov i zato su podmetnuli jednog poslanika, nema ga ovde, neće ni da dođe, njega ovo ne interesuje, on je samo dao ime i prezime. Naravno, prihvatili su ovaj amandman, jer ništa ne znači, jer ovo što ste napisali – ''priznati stručnjak'', ko će da utvrđuje tu njegovu stručnost? Vuk Drašković da utvrđuje stručnost, pa da kaže – pet članova ima, onda hajde većina odlučuje, jedan će biti iz SPO-a. Vidite kakav rizik se preuzima. Vi znate da u Skupštini državne zajednice SPO ima jednog poslanika, ali on je neki državni funkcioner u Švedskoj. Za svaku sednicu njemu se plaća put da dođe ovde. On nema više nikoga na listi. Iz Švedske, Danske, odakle znam. Njegovi putni troškovi su 300% veći nego ovih što dolaze na sednice. On će da vam uvali tako nekog nezavisnog, velikog stručnjaka. Kako može Drašković da odredi ko je stručnjak? On čovek nema blage veze sa mozgom, on je serijska mašina za lupanje gluposti. Uzmite izjavu, na 15 minuta on menja izjave. To je vaš partner. Vodite računa. Nema tu neke simpatije, antipatije, ja vas upozoravam da to uništava državu, strukturu jedne države. Vodite računa. Neustavni zakon na silu ćete progurati, da ugurate sve i svašta u ovo ovde, a onda ćete da vidite kakva će igranka da bude. Imate Savet za korupciju, pa imate muku sa njima. Ovi "žuti" napravili Specijalni sud. Tamo sve pijanice sede i čude se što dve godine nije završen postupak. Kako da se završi postupak? Ko je sudija? Ko je hteo da ima veliku platu. To su kriterijumi koji vas rukovode. To su suštinski kriterijumi koji postoje. Protiv toga sam i zato sam i podneo ovaj amandman. Naravno, jedva su dočekali da kažu – samo da prihvatimo, a onda ćemo radikalima da kažemo da smo prihvatili sve njihove amandmane i morate da glasate i vi za ovaj zakon.Ako ne glasamo, onda – šta hoće ovi. Nema ovog stručnjaka što prigovara: "briše se amandman". Velika je filozofija u tome što se briše, samo što vi ne želite da shvatite to. Mislite da ćete završiti nešto. Ništa nećete da završite. Porazgovarajte malo sa ljudima koji primenjuju ove propise koje donosi Narodna skupština. Ne može da se primeni 70% propisa. Ima vas ovde sigurno 20-30 koji ste bili u prethodnom sazivu i sećate se onog Šumarca, sa farbanim brkovima, koji je rekao – "donosimo zakon o planiranju i izgradnji i za mesec dana svi koji ispune uslove dobijaju građevinske dozvole". Godinu dana čekaju ljudi na građevinske dozvole, oni koji ispunjavaju uslove. Raportirao je Đinđiću, sada raportira Tadiću. Vodite računa šta radite. Država se brzo rastura, ali se teško pravi. Prihvatite ovo što tražimo i povucite ovaj predlog zakona, jer unosite još veći haos, kao što ste uneli sa mnogim zakonima koje ste na silu ovde doneli.
Reč ima poslanik Slavoljub Matić.
Meni je žao što kolega Krasić silnu energiju ovde rasipa. Šteta što tu energiju nije iskoristio kako bi napisali možda bolji zakonski predlog. Kada je u pitanju zakon koji je trenutno na dnevnom redu, verujte da je Odbor za finansije pokušao da angažuje sve poslaničke grupe, pozivao je sve poslanike koji imaju želju da se angažuju i da napišemo što je moguće bolji tekst. Podsetiću kako je došlo do ovog zakonskog predloga. Naime, u više kontakata sa nekim međunarodnim organizacijama došli smo do zaključka, mi članovi Odbora za finansije, da je potrebno da se donese zakon koji će na jedan nepristrasan način da omogući kontrolisanje javnih finansija. Potom su u Odboru za finansije usledile konsultacije i napravili smo jednu radnu grupu. Znam da je inicijator svega toga bio Rade Obradović. Mislim da je on ponajviše radio na ovom zakonskom projektu. Znam vrlo dobro, a to znaju i članovi SRS koji su u Odboru za finansije, da su još kako pozivani da učestvuju u radu. Mislim da su neki poslanici imali želju da učestvuju. Nažalost, nešto je iskrslo u toj međusobnoj komunikaciji i jednog trenutka članovi SRS su prestali da dolaze na sednice Odbora za finansije, a potom su i prestali da komuniciraju u pogledu ovog zakona. Što se tiče primedbi gospodina Veroljuba Arsića da su pojedini amandmani SRS ostali neusvojeni, a da je slične amandmane podneo Odbor za finansije, verujte da je Odbor za finansije uzeo i mišljenje Republičke vlade, takođe je uzeo u obzir i neke amandmane koji su pristigli od poslanika i onda je svojim amandmanima uobličio tekst koji je sada pred nama. To je možda razlog što imate negde sličnosti između predloga Odbora za finansije i predloga poslanika koji su podnosili amandmane. Još nešto da podsetim. Kolega Krasić se ovde silno iznervirao, mislim da smo sve to mogli da čujemo i kada se diskutuje u načelu o zakonu. Moram da kažem da svi amandmani SRS nisu zadirali u suštinu zakonskog predloga, već su pojedine odredbe pokušavali da menjaju svojim amandmanima. Moram da kažem da je oko 60-70% predloga koji su pristigli iz poslaničke grupe SRS prihvaćeno. Ovo jeste prvi zakonski predlog koji je poslanički. Razlog zbog čega je samo jedan predlagač, mislim na jednog poslanika, upravo je bila namera članova Odbora za finansije da to bude poslanički zakon, a ne da iza toga stoji čitava poslanička grupa ili poslaničke grupe vladajuće koalicije. Mislim da je to dalo veću slobodu i samom predlagaču da, nezavisno od partijske pripadnosti, po kvalitetu samih predloga uvaži i da to postanu sastavni delovi ovog zakonskog predloga.
Replika, poslanik Zoran Krasić.
Javio sam se zato što se ova tema ne tiče niti nervoze, niti preterane snage koja se nepotrebno koristi za nešto. Vi ne želite da shvatite i to je problem. Ne postoji ustavni osnov i kad nema ustavnog osnova, onda nema priče. To je centralno pitanje. Pokušao sam da vam nabacam nekoliko razloga zašto mislim da nema ustavnog osnova. Krunski dokaz je predlog DS – prednacrta novog Ustava Republike Srbije, gde posebno, u okviru glave koja se tiče Narodne skupštine, dajete poglavlje koje se zove Računski sud. To što je računski sud, to je ovaj predlog zakona. Znači, priznajete da nema u postojećem Ustavu osnova i pravite osnov u nekom novom nacrtu Ustava. To je prvi veliki ključni razlog. Drugo, vi niste ni ovim predlogom zakona dali dušu toj instituciji, niti ste joj odredili mesto u sistemu vlasti. Ako nemate ideološki pogled, koncepciju, već bacate zbrda-zdola sve i svašta, kako kome padne na pamet, onda imate anarhiju, nemate državu, nemate razrađen sistem. Da ne bi sad neko tumačio da se zalažem da ne postoji nikakva kontrola, podsećam vas, u okviru postojećih organa postoje uprave i inspektorati koji su ovlašćeni i nadležni da vrše kontrolu koju mislite da date ovoj novoj instituciji. Pozovite Mlađana Dinkića, neka iznese iz svih fioka budžetskih inspekcija dokumentaciju, neka pokrene postupke, neka napravi nešto. Stalno se zalažete za borbu protiv korupcije, a imate instrumente i ne dajete nikakve rezultate. Ako u Vladi sedi čovek, kupi lokomotive bez tendera, pa se vi međusobno svađate oko toga, nemojte da tražite od nas iz opozicije da vas branimo. Zašto bih se ja svrstavao na nečiju stranu. Pola Vlade kaže da je prekršen zakon, pola Vlade kaže da nije prekršen zakon. Onda dođe onaj maniti da zasoli i on kaže da je sve u redu, nije ovako, nije onako, puj-pike ne važi se, prošlo tri dana. Naravno da iritirate javnost. Sada mislite da iz tog galimatijasa izađete sa ovim zakonom. "Imamo zakon". Pa šta ako imamo zakon. Malopre sam vam rekao, popričajte sa bilo kojim sudijom i reći će vam da se 70% novih zakona koje je usvojila Narodna skupština ne primenjuje. Od toga 50% nije moguće da se primeni. Uzmite relaciju Trgovinski sud – Agencija za privredne registre. Mora Vrhovni sud da daje tumačenje i jednima i drugima šta je zakonodavac mislio. O tome pričam. Ovaj zakon može da prođe tek kad se donese novi Ustav Republike Srbije, pošto u postojećem nema ustavnog osnova. Kako ćete da se borite protiv kriminala? Imate sve instrumente, poluge vlasti. Imate budžetsku inspekciju, imate poresku, imate policiju, imate UBPOK. Nemojte da vodite borbu protiv korupcije preko medija. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Ne volim borbu protiv korupcije preko medija. Ne morate ništa u medijima da pišete, obavestite nas da je pokrenut postupak protiv tog i tog, završava se u nekom roku, ali obezbedite dokaze za normalan postupak, a ne kao Batić. Nije lep Batić, hajde da vodimo postupak protiv njega. Digoste mu cenu 5%. Sa 00 nešto, sada je na 00,5. Ne ide. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Ovako ste Obradovića podmetnuli, gurnuo je zakon, Vlada mirna, svi mirni. Vi ste na Odboru za finansije kao nešto radili, nešto ste završili. Šta ste završili? Čim ste počeli da radite imali ste Aligrudića. Da li postoji neki ustavni osnov? Sada mnogo više vodite računa o finansijama nego bilo ko drugi. Svi moramo da vodimo računa o finansijama, ali mora zakonit put da bude, mora put da bude u skladu sa Ustavom, jer ćete da donesete zakon i on neće da se primeni. Zakon o radiodifuziji donet je pre tri godine i ne primenjuje se. Kazaćete – doneli smo zakon i rešili smo oblast. Niste rešili. Tako će biti i sa ovim zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 17. i smatram da je moj amandman bolji od ona dva amandmana koja su prihvaćena i koje su podneli poslanici SRS. Međutim, kada bi moj amandman bio prihvaćen u danu za glasanje, morao bi Zakonodavni odbor da održi sednicu, da usaglašava stavove itd. Pošto ne želim da predlagaču pravim takve probleme, odustajem od mog amandmana na član 17.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, letos je bio organizovan Okrugli sto u Sava centru gde smo imali čast, nažalost, mali broj od četiri-pet poslanika, da se upoznamo sa svim predlozima zakona iz okruženja, iz Hrvatske, Slovenije, iz Kanade, Rusije, ukupno desetak država koje su prikazale svoj zakon koji je za nas nova stvar i koju svakako treba podržati, iz razloga što, ako se borimo protiv korupcije, protiv kriminala, jedino ovaj zakon može da spreči kriminal i korupciju. Predlog zakona koji je Slovenija predložila pokazao se zaista da je ubedljivo najbolji zakon koji treba stvarno podržati, jer je po modelu Slovenije ovaj zakon i urađen. Ovo je za nas novina. Ko je predlagač zakona, o tome uopšte ne treba voditi računa, da li je poslanik ili poslanička grupa – nije bitno, važno je reći da do sada nismo imali ovaj zakon. Naravno, svaka provera vršena preko ministarstva, što znači pod veoma sumnjivim okolnostima, pa su sve prethodne vlade mogle da se orijentišu prema ministrima, tako da nije bilo prave kontrole. Naravno da je ova institucija neophodnost, kako za sve zemlje u svetu tako i za nas, pošto smo jedina zemlja koja nema ovaj zakon. Naravno da većina amandmana u suštini neće promeniti zakon, ali treba podržati ovaj predlog zakona, jer je on zaista neophodan da se spreči kriminal i korupcija. Samo ću reći da su mnoge stranke zagovarale proveru svih privatizacija, a moram da napomenem da Vlada Republike Srbije, što se tiče revizije i privatizacije i uopšte same revizije svih korisnika budžeta, naravno treba da to upristoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Molio bih službu da uključi ventilaciju, ovde se nešto oseća. Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam dolazio na sednicu Skupštine zamalo da nastradam na ulazu. Otvoriše se vrata, zamalo da ih izbiju iz štoka poslanici vladajuće koalicije, navalili u stampedu da izađu. Usvojili dnevni red, počela sednica i ostalo ih je 30. Sva sreća što sam se na vreme sklonio da prođu. Podneo sam amandman na član 17, gde tražim da se deo stava 4. briše, da se posle reči "ispitom" stavi tačka i preostali deo teksta da se briše. Pre nego što pređem na odbranu amandmana, hteo bih da kažem nešto o samom naslovu zakona. Kaže – Predlog zakona o državnoj revizorskoj instituciji. Prvo, ''institucija'' je toliko širok pojam da se za jednu ustanovu ne može reći samo institucija. Zdravstvena institucija je institucija, ali se zove bolnica. Kulturna institucija je institucija, ali se zove muzej, biblioteka. Ako ovako nastavite, kako ćete zvati područne jedinice, seoske institucije, isturena odeljenja? Mislim da sam naslov ne odgovara. Zašto tražim da se ovaj deo stava 4. člana 17. briše? Stav 4. kaže: ''Najmanje jedan od članova Saveta mora biti diplomirani pravnik, sa položenim pravosudnim ispitom i radnim iskustvom na poslovima pravne struke''. Ne očekujete valjda da pravnik ima iskustvo na poslovima hirurgije ili ginekologije. Pravnik je pravnik i njegova struka je pravna struka. Iskustvo mu je pravno iskustvo, bez obzira da li radi u oblasti finansija ili radi u sudu. Pravnik je pravnik i nema devet prava nego jedno. Kaže – istaknuti stručnjak. Gde se dobija diploma za stručnjaka i ko verifikuje diplomu za stručnjaka? Tako ste uveli ono – intelektualac, ekspert, a sada je ''priznati stručnjak''. Da li ima neki stručnjak koji je nepriznat? Kako se zove taj nepriznati stručnjak? Ko deli diplomu za intelektualca, gde postoji škola gde se te diplome dobijaju? Da li ima polupriznatih stručnjaka, kvalifikovanih i polukvalifikovanih stručnjaka? Nemojte se igrati, o zakonu se radi, koji će sutradan svima nama da se obije o glavu. Predlažem da u danu za glasanje usvojite moj amandman i da se ovaj deo izbriše. Možda će ličiti na nešto da može da se pročita, da može da ga pročita čovek, a da mu se ne zgadi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je predsedavajući olako prešao preko nekoliko stvari. Najpre, trebalo bi ipak da nam odgovorite po kom ste to članu Poslovnika, jer sam zaista pokušavao u prethodnih pola sata da nađem, prvo pročitali sve amandmane koje je podneo Odbor za finansije. Ne postoji član Poslovnika koji bi omogućio takvu diskriminaciju. O svim amandmanima, bez obzira na to ko ih je podneo, vodi se rasprava isključivo po redosledu članova na koje su oni predlagani. Dakle, ne možete na taj način nipodaštavati bilo koju poslaničku grupu, a ovde se ne radi samo o poslaničkoj grupi SRS, već i o svim ostalim poslanicima. Znači, prvo ste pročitali amandmane Odbora za finansije, pa sada redom čitate amandmane poslanika. Tako nešto apsolutno nema utemeljenje u ovom poslovniku. Molio bih vas, prvo, da mi odgovorite po kom članu Poslovnika je to urađeno. Dalje, u Narodnoj skupštini Republike Srbije vlada određeni princip, predsednik Narodne skupštine, gospodin Marković, navodno se za taj princip dosledno zalaže, a to je princip da ovde imamo predstavnika predlagača zakona. Zbog činjenice da nismo imali predstavnike predlagača, kada je to bila Vlada Republike Srbije, u nekoliko navrata davane su pauze, prekidane su sednice dok se ne obezbedi prisustvo predlagača. Podsetio bih, bez obzira na to ko je predlagač, da li je to Vlada, da li je to određena odbornička grupa, ili je to pojedinac – poslanik, postoji valjda obaveza da se taj princip ispoštuje, da i sada imamo predstavnika predlagača. Ovde je malopre sedeo gospodin Parivodić, doveli ste nas u sumnju da pomislimo da je gospodin Parivodić, inače ministar, ovlašćeni predstavnik narodnog poslanika Radojka Obradovića, koji je zvanično stavio svoj potpis kao predlagač ovog zakona. Dakle, konsultujte se sa svojim koalicionim partnerima, vidite ko je ovde ovlašćeni predstavnik predlagača ili predlagač, obezbedite njegovo prisustvo, pa onda nastavite dalje sa ovom sednicom. Što se tiče člana 19. stava 2, na koji sam ispred poslaničke grupe SRS podneo amandman, mislim da je apsolutno trebalo prihvatiti ovaj amandman. Zbog toga je šteta što nemamo ovde predstavnika predlagača. Ne može se reći drugo nego da su to fantomske sednice Odbora za finansije, na kojima, kao prvo, ne mogu prisustvovati zbog onako nakaradnog Poslovnika kakav su usvojili svi poslanici. Nisam član Odbora za finansije i objašnjenje koje smo malopre dobili od predstavnika vladajuće koalicije, Slavoljuba Matića, inače člana Odbora za finansije, da su svi mogli da dođu na sednicu Odbora, pa da se tu eventualno založe za neke promene i da učestvuju u pisanju ovog zakona, potpuno su neprimerene. Zna se kako funkcioniše Narodna skupština, čak i po ovom poslovniku, koji ste, ponavljam, vi doneli. Dakle, ne možete svih 250 poslanika obavezati da prisustvuju svim odborima, to je fizički nemoguće, jer se po nekoliko sednica odbora istovremeno održava. Dakle, možda smo u to vreme bili na Odboru za pravosuđe, gde sam i ja član, pa sam imao obavezu da tamo prisustvujem, ili na nekom drugom odboru. Ili, u krajnjoj liniji, sednica Narodne skupštine, koja je priznaćete, neuporedivo važnija od sednice odbora i ne možete mi reći da zbog toga što nisam prisustvovao sednici Odbora za finansije, Odbor neće uzeti u razmatranje moj amandman i da ga zbog toga neće prihvatiti. Ne možete gledati samo na to da li je neki poslanik prisutan na sednici Odbora za finansije, jer svakako nisam u obavezi, a Odbor za finansije jeste, po Poslovniku, da bilo koji amandman, bez obzira da li je predlagač tu ili nije, uzme u obzir, u razmatranje i da shvati ono što je suština. Očigledno je da to predstavnici Odbora za finansije nisu shvatili. Ove amandmane koje smo podnosili, nismo podnosili zbog Odbora za finansije, podnosili smo ih zbog građana Republike Srbije. Mi pokušavamo da ove zakone popravimo, ne da bi učinili plezir Radojku Obradoviću ili Slavoljubu Matiću ili bilo kom drugom članu Odbora za finansije, nego podnosimo amandmane isključivo da bismo poboljšali zakone u korist građana Republike Srbije. Dakle, molio bih vas da se ubuduće ne bavite ovakvim, krajnje neprimerenim stvarima, kao što je prepisivanje amandmana koje su podneli poslanici SRS, pa onda njihovo prihvatanje, što je dokaz vrhunskog cinizma i dokaz da su naši amandmani izuzetno kvalitetni, jedino vam je smetalo da prihvatite 10 amandmana SRS, a posle nedelju dana, od kada smo ih podneli, rekli ste: sada ćemo ih, u istovetnom tekstu, podneti kao Odbor za finansije, potom ćemo ih prihvatiti, a odbiti amandmane SRS i na taj način rešiti problem. To zaista nije način na koji bi Skupština trebalo da funkcioniše. Mogli ste da prihvatite ove amandmane, a potpuno je nemušto obrazloženje predsedavajućeg da su prvo pročitani amandmani Odbora za finansije, zato što se tu radi o tekstualnim izmenama. O kakvim se izmenama radi u našim amandmanima nego o tekstualnim? Šta drugo može da se menja u amandmanu nego tekst. Tekst amandmana se menja, tekst zakona. Mi to radimo. Ne radimo ne znam šta drugo. Amandman jeste upravo tekstualna izmena određenog člana zakona, na taj način poboljšavamo određeni zakon. Dakle, ni po čemu se ne razlikuju, ne radi se, kako je rekao Slavoljub Matić, o sličnim, radi se o identičnim amandmanima. Priznajte ovo što ste uradili. Obrazložiću amandman koji sam podneo. Dakle, odnosi se na član 19. stav 2, koji kaže: "Član Saveta ne može učestvovati i odlučivati u postupku revizije, ako je bio radno angažovan kod lica koje je predmet revizije ili je obavljao određene poslove za račun subjekta revizije, ako od prestanka tog zaposlenja ili završetka poslova nisu protekle dve godine". Amandmanom, koji sam podneo, predlaže se da se reči "nisu protekle dve godine" zamene rečima "nije proteklo pet godina". Dakle, mi iz SRS smatramo da je ovaj period od dve godine izuzetno kratak, ako se ima u vidu da se kod određenih preduzeća, kada se obavljaju veći poslovi koji moraju biti predmet postupka revizije, oni obavljaju kroz jedan duži vremenski period. I, ukoliko se radi o velikim preduzećima, odnosno o subjektima revizije, onda je nedovoljno da neko ko je tu radio, posle dve godine bude učesnik u postupku revizije određenog subjekta. Na taj način možemo da dođemo u situaciju da neko određenom subjektu obavlja određene poslove kroz duži vremenski period, dugi niz godina, da se onda zaposli u ovoj nesrećnoj državnoj revizorskoj instituciji i da sam vrši reviziju određenih poslova u kojima je možda i učestvovao, odnosno u kojima su učestvovali ljudi sa kojima je on do juče radio, možda im je bio šef, možda im je bio podređeni, svakako tu mogu da postoje izuzetno tesne veze između tih ljudi koje se neće pokidati za period od dve godine. Apsolutno je nedopustivo da neko ko je učestvovao u određenim poslovima kasnije bude i učesnik kontrole tih poslova. Dakle, ukoliko već želite da se borite protiv kriminala i korupcije, prvo i osnovno načelo koje morate primeniti jeste da se napravi određena vremenska distanca i da ljudi koji učestvuju u određenim poslovima ne mogu kasnije, kao članovi državne revizorske institucije, da vrše reviziju poslovanja određenih subjekata. S obzirom na to da se dobar deo ovog zakona odnosi upravo na izbor i uslove za izbor članova Saveta, kažete da, pored ovog uslova koji pokušavamo da pooštrimo, to mora biti priznati stručnjak. U dosta zakona ste stavili te tzv. priznate stručnjake, ali nam još nije jasno ko je taj ko priznaje nekome stručnost u određenoj oblasti. S obzirom na činjenicu da u svakom novom zakonu formirate neku agenciju ili instituciju, ili neko novo telo, kojim samo omogućavate uhlebljenje vašim političkim i partijski podobnim kadrovima, određujete im ogromne plate, a oni posle ni na koji način ne vraćaju to građanima ove zemlje, sem što se samo nagomilava administracija, to jedino možemo i ovde od vas da očekujemo. Da li ćete možda formirati i neku agenciju koja će se baviti priznavanjem stručnosti određenim vašim kadrovima? Dakle, ko je taj i koji je to postupak po kome će se određivati stručnost ovome ili onome, pa da on onda ispuni uslove, da bude priznati stručnjak iz određene oblasti? Zbog svega iznetog, zaista vas molim da zanemarite činjenicu da su ovo amandmani SRS, da su kvalitetni i da su potrebni u zakonu. To nam je jasno iz toga što ste ih prepisali, pa kao amandmane Odbora za finansije prihvatili. Dakle, zbog građana Srbije, molim vas da se ne igrate, lepo priznajte da su amandmani dobri i prihvatite ih u danu za glasanje. Hvala.
Gospodine Arsiću, vi o amandmanu tražite reč? Dobićete reč, samo da odgovorim gospodinu Šaroviću. Nisu svi amandmani Odbora za finansije išli ispred, već amandmani gde nisu precizirani članovi zakona, gde se tražila ispravka teksta Predloga zakona. Tehnički nije bilo moguće drugačije nego da se to stavi ispred. (Nemanja Šarović, sa mesta: Na osnovu kog člana Poslovnika?) Govorim vam da nema smetnji u Poslovniku da ide tako, a tehnički nije moglo drugačije da se uradi. (Nemanja Šarović, sa mesta: Kada završi gospodin Arsić, tražim reč.) Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se pogleda ovaj amandman koji je podneo Nemanja Šarović u ime SRS, vidi se da je predloženo zakonsko rešenje izuzetno loše. Znači, član Saveta ne može učestvovati i odlučivati u postupku revizije ako je bio radno angažovan kod lica koje je predmet revizije ili obavlja određene poslove za račun subjekta revizije, ako od prestanka tog zaposlenja i završetka poslova nisu protekle dve godine. Samo da podsetim poslanike da po Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji dosadašnji rok čuvanja dokumentacije koja je vezana za poreski postupak i poresku administraciju jeste pet godina. Izmenama i dopunama tog zakona rok čuvanja poreske dokumentacije povećan je na deset godina. Ako se pogleda u članu 11. ko su sve subjekti revizije – direktni i indirektni korisnici budžetskih sredstava Republike, teritorijalnih autonomija i lokalnih vlasti itd, NBS, javna preduzeća itd, da li se može desiti, a svakako može, da neko bude guverner NBS, ne sviđa mu se taj posao i postane član Saveta vrhovne revizorske institucije, pa posle dve godine može sam da vrši kontrolu svog poslovanja, odnosno kako je vršio dužnost dok je bio guverner NBS. Taj rok je potrebno povećati na pet godina, kako je predloženo ovim amandmanom, jer je pretpostavka da će za pet godina verovatno neko drugi da uradi postupak revizije i da utvrdi da li je taj funkcioner neke državne institucije, korisnik budžetskih sredstava itd, poslovao u skladu sa zakonom. To su razlozi zbog kojih je ovaj amandman potrebno prihvatiti. U svakom slučaju, SRS ne piše amandmane samo da bi se ovde vodile diskusije, već da popravi tekstove zakona. Ideja o jednoj ovakvoj instituciji nije loša, ali je problem u tome što vi od dobre ideje napravite loš zakon.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Mihailoviću, zamolio sam vas da mi kažete na osnovu kog člana Poslovnika ste prethodno pročitali amandmane Odbora za finansije, pa tek onda amandmane svih ostalih poslanika? Znači, pravilo je sadržano u članu 141. gde se kaže: "Pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i oamandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme..." itd. Znači, to je ono što je osnovno pravilo. Vi ste to pravilo prekršili i pitam vas – na osnovu kog člana ovog poslovnika ste to uradili? Hvala.
Na osnovu člana 140. stav 5. Znači, u vremenu između završenog načelnog pretresa i otvaranja pretresa predloga zakona u pojedinostima nadležni odbori mogu da podnesu amandmane na predlog zakona. Dakle, oni jesu ovlašćeni da to podnesu, a iz člana koji ste vi pročitali se ne vidi da tu mora da bude redosled koji vi zastupate. Nemam drugo objašnjenje, osim da vam kažem, ako niste zadovoljni odgovorom, da će se u danu za glasanje Skupština izjasniti da li je Poslovnik povređen ili nije.
Gospodine Mihailoviću, član 140. stav 5, na koji ste se pozvali, kaže: "U vremenu između završenog načelnog pretresa i otvaranja pretresa predloga zakona u pojedinostima, nadležni odbori mogu da podnesu amandmane na predlog zakona". To znači upravo ono što i piše i to nije sporno. Ne sporim mogućnost Odboru za finansije da podnese amandman na ovaj zakon, ali ono što vam sporim, to je ovo što određuje član 141. stav 1. koji kaže: "Pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba". Dakle, po članovima, član 1, član 2, član 3, član 5, pa svi amandmani koji su podneti na član 1, pa na član 2, a malopre smo imali primer da su čak tri amandmana podneta na član 17, pa smo raspravljali o amandmanu koji je podnet na član 17. stav 2, pa na član 17. stav 4. i o još jednom amandmanu koji je podnet na član 17. stav 4. Nije sporno da li može ili ne može Odbor za finansije da podnese amandman. Evo, priznajem da može. To je ono na šta se odnosi član 140. stav 5. Pitam vas, po kom osnovu ste prvo raspravljali o amandmanima koje je podneo Odbor za finansije na sve članove, pa ste se onda vratili da od početka raspravljate o amandmanima koje su podneli poslanici? Ne možete ni po kom osnovu, po Poslovniku, razdvajati amandmane koje podnose poslanici i amandmane koje je podneo Odbor za finansije. Dakle, molim vas da mi kažete po kom osnovu ste razdvojili amandmane podnete od strane Odbora za finansije i amandmane podnete od strane poslanika? Gospodine Mihailoviću, mislim da je i vama ovde jasno da je prekršen Poslovnik i ne znam zašto je to toliko strašno da priznate da je Poslovnik prekršen. Dakle, što više pokušavate da objasnite nešto što je nemoguće objasniti, zapravo upadate sve dublje i jednostavno se zapetljavate sve više u ovaj poslovnik. Dakle, priznajte, ovo je krajnje jednostavno – recite da je greška, neće vam ovde niko ni suditi ni presuđivati zbog toga, ljudski je grešiti, ali isto tako ljudski je i priznati. Hvala.
Gospodine Šaroviću, podsetiću vas prvo da sam vam rekao da Odbor za finansije u ta prva tri amandmana nije precizirao članove i da je tehnički moralo da se izvrši ovako. Vaša tvrdnja da su amandmani Odbora za finansije odvojeni i prvi raspravljani takođe nije tačna, jer Odbor za finansije, videćete, ima svoje amandmane i kasnije, imate amandman na član 42. i još neke koje su podneli, koji će tek doći. Tu su precizirani članovi i ušli su u taj redosled. Zaista nemam drugo objašnjenje, a rekao sam, to i ponavljam, u danu za glasanje Skupština će se izjasniti o tome. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Naravno da je amandman pravno moguć, ali je problem u tome što član 20. Predloga zakona nije pravno moguć. Evo, sada ćete čuti zbog čega. Član 20. stav 1. kaže: "Predsednika, potpredsednika i članove Saveta bira i razrešava Skupština, većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika, na predlog nadležnog radnog tela Skupštine." itd. U članu 80. Ustava Srbije kaže se: "Narodna skupština odlučuje većinom glasova na sednici kojoj prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, ako Ustavom nije predviđena posebna većina". Pošto ova institucija nije uopšte predviđena Ustavom, naravno, nije ni izbor predsednika te institucije predviđen Ustavom, nije predviđen nikakav poseban način i nije moguće da se izbor vrši većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika, već u skladu sa Ustavom mora da stoji "od ukupnog broja narodnih poslanika". Dakle, amandman koji je potpuno logičan i ispravan, pravnički uvodi član 20. u okvire Ustava. Ako biste ovaj amandman i još neke koji se odnose na neustavnost nekih odredaba ovih zakona usvojili, onda biste bar imali ustavan Predlog zakona. Ali, naravno, vama je to očigledno nebitno. Kada sam čitala ovaj zakon, Predlog zakona i obrazloženje, pošto sam imala amandman na član 20, pogledam u obrazloženju na 13. strani član 17, 18, 19. i 20 – propisani su uslovi za izbor predsednika,potpredsednika itd. Okrenem, vidim član 17 – uslovi za izbor članova Saveta. Član 18 – nespojivost funkcija. Član 19 – nedozvoljeni odnosi nosilaca funkcija i subjekta revizije. Vidim, tu se neštone slaže. Izbor predsednika, potpredsednika i članova Saveta ide tek od člana 20. Listam dalje i gledajte čuda. Kaže, član 66. propisuje to i to. Član 67. Predloga zakona propisuje to i to. Okrenem onda zakon. Zakon ima 65. članova. Čudo neviđeno. Koja su to dva člana koja su negde izbrisana ili napisana nekim nevidljivim mastilom, koja će Boris Tadić u dogovoru sa Koštunicom da potpiše kad zakon ode odavde. Koja su to dva člana koja ćemo da vidimo u "Službenom glasniku", kada usvojite zakon i kada bude objavljen. Gospodo, ovo su vrlo ozbiljne stvari. Ovo je takva obmana da to prosto nije normalno. Da su kolega Obradović i poslanici koji prihvataju i odobravaju, i koji će glasati za ovaj zakon, možda bi bilo dobro, angažovali ovo lice iz člana 17, iako je gospodin Krasić govorio o tom nekom koji bi bio u ovoj instituciji, a mora da vlada barem jednim svetskim jezikom, e, da su već angažovali tog nekog ko vlada svetskim jezikom, onda se verovatno ne bi desila ovakva greška, nego bi bio bolji prevod, pa se ne bi desilo više članova u obrazloženju, nego u samom tekstu zakona. Mislim da ćete ovaj amandman prihvatiti, jer ne vidim da postoji neko ko bi mogao da se suprotstavi ovom obrazloženju i ovoj logici koju sledi ovaj amandman. Bilo bi najbolje da ga povuče kolega Obradović, koji danas nije tu, ne znam da li je bio kod utvrđivanja kvoruma, vide li ga Momo u onom stampedu, kada su izlazili? Dakle, ovaj zakon treba da se povuče. Nije dobar. Pitanje je da li nam uopšte treba ovakav kako je koncipiran, jer imamo institucije tužilaštva i organe gonjenja, i sudove, i sve te institucije bi mogle da rade ono što je predviđeno u ovom zakonu. Mogle bi, naravno, i treba da rade. E sad, zašto ne rade, to je pitanje o kome bi trebalo da razgovaramo sa predstavnicima Vlade, sa mešanjem u poslove tamo gde ne treba da se mešaju, u rad samostalnih i nezavisnih državnih organa. Naravno, trebalo bi da postoji, kako vi kažete, institucija koja bi konačno građanima Srbije rekla ko je ukrao onih šest milijardi, koje je Đinđić obećao, koje je Đinđićeva Vlada uzela, da objasni ovo što je gospodin Vučić danas ovde pitao, šta bi sa fikusom od 450.000 do 500.000 dinara, šta bi sa kašičicama od 650 dinara, šta bi sa svim tim aferama i lopovlucima Tadićevih demokrata, o kojima se pre godinu, godinu i po dana govorilo. (Zoran Krasić, sa mesta: A Danine pljeskavice na sajmištu?) Sve su to posledice koalicije. Sve su to posledice ove neprincipijelne koalicije, koalicije u kojoj svako čuva svakom leđa, a dok jedni drugima čuvaju leđa, kradu nemilice. Krajnje je vreme da se nadležni državni organi pozabave problemom kriminala i korupcije u Srbiji, počevši od najviših vrhova vlasti. Nemojte da se zamajavamo donošenjem nekih novih zakona, nekih institucija itd, nego omogućite već postojećim institucijama i državnim organima da rade svoj posao. Ako vam već pada na pamet da predlažete ovakve ili slične zakone, onda se bar potrudite da u postojećem Ustavu Republike Srbije nađete ustavni osnov. Nemojte da donosite zakone za koje u startu znate da može svako ko podnese Ustavnom sudu, doduše, nemate sud, pa onda koristite priliku dok nemate Ustavni sud da donesete i ovakav zakon. Ali, i to da funkcionišemo bez Ustavnog suda, i to znamo kao tekovinu demokratije. Bilo je to i u vreme onog DOS-a i u vreme ovog DOS-a. Šta će vama sud, šta će vama zakoni? Juče, prekjuče, kad reče onaj vajni ministar, ovaj zakon je toliko loš da ćemo da ga menjamo, tako da može slobodno da se krši, za to što neki ministar misli da je loš, pa i dok se ne promeni, za njega je loš zakon, i to smo imali, viđeno iz vremena Gaše Kneževića, kada je govorio da zakon nije stupio na snagu, ne postoji, ali se primenjuje. Dakle, tako čudno ste shvatili te principe demokratije i parlamentarizma da je to stvarno neverovatno. A koliko držite do institucija i zašto ovakvo zvučno ime dajete ovoj revizorskoj instituciji, govori činjenica da juče ova sednica nije mogla da bude održana, da nismo mogli da radimo zato što niste omogućili kvorum, zato što ste danas samo došli da omogućite kvorum i izašli. Dakle, ne poštujete institucije, ne poštujete zakon, ne poštujete Ustav, ne želite da se suprotstavite kriminalu i korupciji u Srbiji i to je jedina istina.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Nezavisno od sudbine amandmana, a pre svega kad pominjem sudbinu ovog amandmana mislim na stav predlagača, da li će on to da prihvati ili ne. Amandmanom se traži ono što je zapisano u Ustavu Republike Srbije. Sada, pošto ima tu i novih poslanika, samo da vas upozorim da ovo nije prvi put da se greši. Podsetiću vas da je prvi put onaj malo veći DOS od 18, 19 koliko je bilo, napravio grešku kada je sličnu odredbu ugradio u Zakon o radiodifuziji. Ona se ticala izbora članova Saveta Radiodifuzne agencije gde je tražena neka vrsta kvalifikovane većine. Svela se na 126, što izvorno i sada stoji u predlogu kako treba da izgleda ovaj član 20. Predloga zakona, u stavu 1. Da bi izašli iz te situacije, da bi se kasnije pristupilo čitavom lancu izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji, DS je čak smislila varijantu da oni podnesu predlog da se razreše neki članovi, pa kada se završila diskusija i verovatno onaj koji je podneo predlog za razrešenje, valjda će da glasa za svoj predlog. DS nije glasala za svoj predlog, pa se stvorila kontra teža, gde je navodno ozakonjen njihov prethodni izbor, koji je bio i te kako sporan. Vi iz DSS i G17 plus znate, jer ste tada u medijima naročito prigovarali, a setićete se da se taj izbor odnosi i na ono čuveno glasanje iz Bodruma. Sve to je omogućio jedan član Zakona o radiodifuziji, potpuno identičan članu 20. stav 1. Gospođa Radeta je podnela amandman tražeći da se stav 1. u smislu izbora usaglasi sa odgovarajućom odredbom, meni se čini da je član 80. Ustava Republike Srbije. Međutim, nije samo to problem u ovom članu. U ovom članu postoji nešto što je bezobrazluk, a to je poslednji stav tog člana. Kaže se: ''Nakon izbora, predsednik, potpredsednik i članovi Saveta polažu zakletvu pred Skupštinom, čime preuzimaju dužnost''. Sada narode, slušajte kako glasi ta zakletva ovih eksperata. "Zaklinjem se na odanost Republici Srbiji". Šta to znači, ne znam. "Obećavam da ću poštovati Ustav i zakone". To su valjda i Velja i Vuk i svi koji su se kleli ovde. Vidite i sami kako poštuju Ustav i zakone. "Zaklinjem se čašću". Imamo ova dva beščasna, koja su u crkvi potpisala zakletvu, pa pobegli iz stranke. Otišli. Ovaj je otišao kod Tadića, pošto su komšije u Lazarevcu, a ovaj ko zna gde je, kod pobratima Karića. U crkvi se zakleli. Zašto unosite tekst zakletve za ove koji nisu ni funkcioneri? Oni su u sistemu državne uprave, kako ste napisali u obrazloženju. Ako se ide tom logikom, svi oni koji su u sistemu državne uprave treba da polažu zakletvu. Onda će i, kako ga vi sada zovete, onaj državni sekretar, pomoćnik ministra, sekretar ministarstva, načelnik odeljenja, sekretar nekog odeljenja, svaki poslovođa trebati da polaže zakletvu, jer je on u sistemu državne uprave, a i ovi ljudi su u sistemu državne uprave. Molim vas, zakletva je kategorija koja se propisuje Ustavom i samo oni funkcioneri koji predstavljaju organ, poput predsednika Republike ili članovi Vlade, podležu obavezi polaganja zakletve, svečane izjave. Ako vi sa zakletvom idete toliko daleko i toliko široko, onda ćete tražiti zakletvu i od onoga koji radi u prijemnici. Verovatno će tražiti odanost i od onoga koji radi u kuhinji, da ne prođe kao Maršićanin pre tri godine, tri meseca nije mogao da se oporavi. Budite oprezni šta unosite u zakon. Budite uvereni da će ovaj zakon da ima neuporedivo goru sudbinu od Zakona o radiodifuziji. Zakon o radiodifuziji je usvojen 2002. godine, čini mi se, nekoliko puta je menjan. Savet je nekoliko puta, na neki način, došao kao tema Narodne skupštine, uvek se otvara, neki put zbog onog 9, neki put zbog neke polovine ili trećine, neki put zbog dužine mandata, neki put zbog onog žrebanja kada je izbor, kada se stave one ceduljice, pa Marković vrti po onom akvarijumu i vadi. Zašto to radite? Valjda ste jači za jedno iskustvo, pa imate negativno iskustvo sa Nacionalnim prosvetnim savetom, kako mi se čini. Godinu i po dana nismomogli da izaberemo taj savet, po vašem zakonu, ne mi iz opozicije, nego vi iz vlasti niste mogli da izaberete članove. Uporno idete sa lošim rešenjima. Imate svest o lošim rešenjima. Znači da to namerno radite. Zašto? Da li ste se vi iz DSS posvađali sa Mlađom, pošto on sada koristi finansije, pa biste hteli da malo kontrolišete ovako-onako. Sedite, pa se dogovorite. Ukoliko ta vaša Vlada ima neki program, neku ideologiju, neko vezivno tkivo, ima tri tačke oko kojih ste se vezali, ali vi nemate nijednu tačku osim tačke – sedi u fotelju, budi neko na vlasti, trpi sve ovo sa strane. Znam da se vi iz DSS u suštini jedete kada čujete Vuka Draškovića. Šta onaj sve može da izlupa nemate pojma, ali vama se pripisuje, vi preuzimate rizik. Vi ste kolateralna šteta njegovih gluposti. Možete da zamislite, ubacite nekog iz SPO u ovo, to ima da bude smehotresna olimpijada. Oni čak uzimaju rekete na pljeskavicama na Sajmištu, gde je onaj Trpković. Nemaju koga da kandiduju. Moraju ljude iz ambasade koji su neki poslanici stalno da transportuju ovde, dok ne uvedu ovo video glasanje.
Vreme, gospodine Krasiću. Gospodine Jojiću, da li po Poslovniku, zato što je 15 minuta isteklo i opomenuo sam gospodina Krasića zbog toga? Želite po Poslovniku? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bih razumeo predlagača i da bi poslanici razumeli, zamolio bih predsedavajućeg da nas obavesti kako su u ovaj tekst zakona, jer mi nije jasno, upisani u obrazloženju, na strani 18. ovog predloga, član 66. i 67. Ako ovaj zakon ima 65 članova, da bi Skupština mogla da odlučuje i da bi narodni poslanici mogli da daju eventualno određene primedbe, predlažem predsedavajućem da pozove predlagača da dođe pred poslanike i da se izjasni na koje je to članove mislio i na koji zakon, kada je u obrazloženju pisao članove koji u ovom zakonu uopšte ništa ne propisuju i nisu ni predviđeni. S druge strane, kada je u pitanju Predlog ovog zakona, samo bih podsetio, dame i gospodo narodni poslanici, da Vlada Republike Srbije ima više hiljada poreskih činovnika koji naplaćuju porez, a svega 27 budžetskih inspektora koji treba da kontrolišu budžet i javnu potrošnju u Republici Srbiji. Samo jedan primer. Budžet opštine Pančevo je dve milijarde i 300 i nešto miliona. Nema para. Odbornici SRS traže na sednici Skupštine opštine da predsednik Skupštine, pošto on odgovara za budžet, podnese račun i izveštaj odbornicima i da kaže gde su pare potrošene. Ili ih je neko sklonio ili ih drže negde u banci, ili su potrošene, ali građani Pančeva ne znaju gde su pare. Zbog toga smo pozivali republičku budžetsku inspekciju da dođe, da utvrdi i obavesti javnost gde su pare budžeta opštine Pančevo. Neprihvatljivo je da 27 budžetskih inspektora niko ne pošalje na teren da provere, a imamo oko 6.000 zaposlenih u poreskim institucijama Vlade Republike Srbije koji naplaćuju porez. Sada, molim vas, nešto nije u redu. Mi se s tim ne možemo složiti. Dok sam još za govornicom, ako mi predsedavajući dozvoli, podsetio bih Vladu Republike Srbije na katastrofalno stanje građana opštine Pančevo koji umiru svakim danom, na stotine njih u toku nedelje, pogledajte čitulje u lokalnom listu "Pančevac", a da Vlada i aktuelna vlast ne preduzima nikakve mere. Poznato je da južna industrijska zona, koju je Republika Srbija izgradila na području opštine Pančevo, takoreći u samom centru grada, ne preduzima nikakve mere: Rafinerija, Azotara, Petrohemija, koje truju Pančevce. Najviše obolelih od raka imate u Pančevu. Sećate se da smo usvojili četiri zakona o zaštiti životne sredine. Dame i gospodo, donosite hiljadu zakona, ali se ti zakoni ne primenjuju. To je problem. Umire jedan grad od 130.000 stanovnika. Da zlo bude veće, republički inspektori i Ministarstvo za zaštitu životne sredine kažu da ne mogu da identifikuju ko je zagađivač. Imaju tri fabrike, a tri instrumenta koštaju 20.000 evra i niko ništa ne preduzima. Nadležni državni organi ne preduzimaju nikakve mere. Znaju da to truje Azotara, Petrohemija i Rafinerija. Godinama unazad, 35 godina, kako te industrije u tom gradu žive i proizvode otrove za građane, a još niko nije optužen ni prekršajno ni krivično. Zakoni o ekologiji, čak i Krivični zakon Republike Srbije predvideo je kao krivično delo ko zagađuje životnu sredinu koja prouzrokuje smrtne posledice. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju, isteklo je vreme.) Zbog toga smatram da je vreme da Vlada pomogne tom gradu koji umire. Ovih dana ljudi su počeli da se iseljavaju iz Vojlovice i onog dela južne zone gde je naselje Sodara i Topola. To je katastrofa. Ne možete otvoriti prozor. Niko ne odgovara. Juče državna televizija kaže da je republički inspektor izjavio da ne može da identifikuje zagađivača. To je neistina. Takva je situacija u tom gradu. Bio sam prinuđen da vam oduzmem par minuta da vam kažem ono što građani Pančeva ne mogu da podnesu. Deca umiru od raka, najviše registrovanih slučajeva imamo u tom gradu. Građani me svaki dan zaustavljaju. Šta mogu? Evo, to ću pitanje postaviti u Skupštini Republike Srbije. Valjda će čuti predsednik Vlade, predsednik Skupštine i nadležno ministarstvo i valjda će nešto preduzeti, konačno. Organi gonjenja neka vide da li su i oni dužni da sa svoje strane zaštite interese građana. Hvala vam.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Odbor za finansije, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 20. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom tražimo da se u članu 21. stav 1. reči "šest godina" zamene rečima "četiri godine". Radi se o članu koji propisuje dužinu trajanja mandata članova Saveta. On glasi: "Član Saveta bira se na period od šest godina", a mi predlažemo "četiri godine". Zašto predlažemo četiri? U Ustavu Republike Srbije samo je na dva mesta vremenski ograničen mandat: kada su u pitanju poslanici, kada je u pitanju Vlada – tu je rok četiri godine, i kada je u pitanju predsednik Republike – njegov mandat traje pet godina. Znači, ako ova, kako vi kažete "institucija", mada to ništa ne znači, ali od donošenja Ustavne povelje reč "institucija", ne mogu da kažem nešto drugo osim generički pojam za sve što liči na organ sa dva ili više članova, sve je kod vas postala institucija, tako da je i Savet ministara postao institucija, a verovatno će i Vlada Republike Srbije na kraju da bude samo institucija, više ništa drugo. Ako je Obradović planirao da to izmesti malo dalje od Skupštine, a prilično dalje od izvršne vlasti, onda ne vidimo nijedan opravdani razlog zašto bi nekome mandat bio šest godina. Ako neko smatra da putem dužine mandata može da spreči, eventualno, nedozvoljene uticaje na članove Saveta, onda je napravio veliku grešku. Zašto je napravio grešku? Onaj ko bira, on i razrešava. To vam je jasno. Ako sve ovo progurate ovako, zašto bi sledeće godine vlada SRS trpela članove Saveta koje ste vi izabrali, pogotovo Vukove ili Karićeve. Doduše, predsedavajući, niste odgovorili na nekoliko pitanja koja su došla sa ove govornice – šta da radimo ako je Karić podneo amandman na čl. 66. i 67. Predloga zakona, na ova dva člana koja ne postoje? Predlagač zakona ne zna koliko ima članova zakona, a od nas tražite neku preciznost. Šta ako je Karić zapeo da podnese amandman na član 67. ili ovaj Tadićev komšija na član 66, kako ćete? Reći ćete "amandman nije dozvoljen". Zašto? "Zato što ne postoji član", a predlagač se u obrazloženju poziva na taj član. Morate malo da cenite Narodnu skupštinu kao "instituciju". Znači, sa ovim različitim propisivanjem dužine trajanja mandata ne postižete ono što ste hteli. Taj uticaj je nemoguće da se izbegne. Takav uticaj postoji u Savetu NBS. Savet NBS je nadzorni organ koji, radi dnevnice, dobre plate i one naknade, ima da prihvati sve što Jelašić bude uradio. Da biste razrešili nekoga tamo, to je komplikovana procedura, to je nemoguće. Vi ste kao zvaničnog predlagača izbora na neke funkcije upisali nadležni odbor, a to je Odbor za finansije. To je za dve i po godine prvi put. Znači, pre dve i po godine se počelo sa idejom da pomoćno telo, radno telo Narodne skupštine bude predlagač. Onda je to već krenulo kao zaraza i kod radiodifuznog i kod drugih organa koji se formiraju na bazi pojedinačnih zakona. Vi idete, Odbor za finansije – predlagač i sve se u Odboru za finansije završava. Sećate se kako je na brzinu Kori Udovički ubačena. Vi iz G17 se verovatno sećate. Mlađa je zbog novog zakona skinut, donet je novi zakon, seo Bogdanović, tuc-muc, pa Kori Udovički. Bila je dva-tri meseca, pola godine, a posle toga su se konstatovale silne nepravilnosti prilikom njenog izbora itd. Niste izvukli pouku iz negativnog iskustva, već to ponavljate. Znači, vama nije cilj da rešite ovo, vama je cilj da komplikujete stvari, da se ove stvari ne razreše. Kako onaj aforizam u "Velikoj Srbiji" kaže: "Kako da suzimo korupciju na uske krugove?" Jeste, na vladine krugove smo je suzili. Tu je legalizovana. Samo vas podsećam, kada ste formirali ovu vladu rekao sam vam da je ona interesno podeljena na šest grupa, šest zatvorenih grupa. Niste uspeli da me demantujete, već potvrđujete ono što sam tada rekao, a tada ste osporavali. Sada vam ponovo kažem, povucite ovaj zakon. Ako mislite da sa mandatom od šest godina možete da sprečite nedozvoljene uticaje na savet ove institucije, to možete verovatno da ubedite nekoga ko je naivan, ko prati ovaj prenos i kaže – "vidi onog jadnog Koštunicu, on bi stvarno hteo da šest godina niko ne utiče". Ljudi, nije tako, utiče se preko članova tog saveta. I taj savet će da izabere vaše ljude, ne da bi se rešilo pitanje javnih finansija nego da bi se stišalo. Uvek imate neku instituciju koja stišava. Nijedna vaša novoformirana institucija nije rešila problem, nego imamo Vladu koja ne želi da vlada, imamo ministre koji ne žele da budu odgovorni. Ovo ćemo Agenciji, ovo ćemo Direkciji, ovo ćemo Zavodu, a ima pečat EU, dali su saglasnost. Nataša Kandić zadovoljna, ćuti dobro je, zadovoljna je. Tako vi vladate. Vi ne želite suštinski da vladate. Saučestvujete i aktivno doprinosite razaranju države i institucije, jedne, druge, treće, jer kada biste hteli da osnažite državu, društvo, ekonomiju, nikada ne biste ove stvari ovako radili. Pozovite vašeg Mlađu Dinkića, neka uzme od budžetske inspekcije, a siguran sam da budžetska inspekcija u Nišu zbog vašeg lokalnog rivaliteta tamo, Demokratska stranka, jedna, druga struja, DSS, G17, Nova Srbija, zbog toga što znam kakva vam je struktura – tražite izveštaj i dobićete verovatno pet kilograma materijala sa strahovitim kriminalom za proteklih osam godina, za vreme demokratske vlasti u gradu Nišu. Imate to, zašto ne prikažete, ako baš želite da se borite protiv kriminala i želite da se državna sredstva koriste namenski itd. Sada je svima jasno da Zakon o javnim nabavkama nije donet da bi se uveo red u javnim nabavkama, nego da bi forma zadovoljila nečiju suštinu, pa će biti prekopan Beograd, pa osnovni ugovor na dva miliona, a sa aneksima na 200, sve legalno, restriktivni postupak, tražili ste tamo tri godine za neke da ne bi mogli da konkurišu. Znači, ne želite da rešite. U tu priču ubacujete šestogodišnji mandat članova Saveta. Sledeće godine kada dođemo na vlast, ako ih u međuvremenu izaberete, odmah ćemo da ih razrešimo. Kada ste već toliki pobornici struke i ekspertskog znanja zašto niste raspisali konkurs i neka se prijave, na konkursu da se izaberu stručnjaci. Nećete to, jer može da proleti neki koji nije podoban, pa će napraviti dar-mar. Ovi su imali Čovića kad je teško, a ovi imaju Trpkovića kada treba da se trpi. Znači, pokvarena ideja, nije iskrena, ne želite ovo da regulišete nego da se pohvalite kako imate organe, kako je neko drugi nadležan, svi su nadležni i niko nije nadležan. U tom stanju fukare plivaju, one Andrićeve fukare. Kod nas te fukare dugo plivaju, o tome se radi. Za čas promene boju, za čas promene stranku, posao. To su oni ljudi koji su podobni za sve režime, oni će da vam nabace članove ovog saveta. U Vladi imate ljude koji nisu sposobni da budu profesori i docenti na fakultetu, a ovde su uspešni ministri. Šta sve mogu da proguraju u ovom savetu? Vama je mandat od šest godina jedina garancija. Nije tačno. Nađite mi na osnovu kog propisa, na osnovu koje uporedne prakse, na osnovu koje odredbe Ustava planirate da nekome date mandat od šest godina, uz mogućnost da se dva puta izabere. To bi bila katastrofa, 12 godina čovek da bude član Saveta. Prve godine malo će da glumi, kao nešto ozbiljno rade, a onda kada se utale videćete kakve su javne finansije i šta će da bude. Ideja nije sazrela, nema ustavni osnov. Na bazi vašeg iskustva od kada ste na vlasti, one prethodne, pa i onih ranijih, ovakva rešenja ne mogu da prođu. Ovo je neostvarivo kod nas. Setite se kakav je bio izbor članova Radiodifuznog saveta, najmanje četiri puta smo ih birali i razrešavali. Vi ste dali nešto identično, samo što niste rekli da se prvi put bira na tri, četiri, nego ste dali nekimandat. Vi ste se kleli u onaj savet Narodne banke Srbije. Da li nešto radi sada? Da li se sećate koje su nadležnosti tog saveta? Nema nadležnosti. Usvaja godišnji izveštaj, finansijski plan, završni račun, guverner ima sa viceguvernerima kolegijum, završava posao. Ode kod činovnika MMF, onaj mu kaže to i to, on izađe ovde, izdeklamuje to i kraj priče. Mi ne želimo takvu vlast. Možda vam se srpski radikali ne sviđaju zbog toga, možda su ovakvi, primitivni i prosti, ništa ne znaju, kako reče onaj da nisu završili škole, neka to bude glavna vaša argumentacija, ali dajte malo sa činjenicama, pomerite prašinu da vidite šta je suština. Nemate šta da nam osporite. Svesni ste potpuno pogrešnog puta, svesni ste toga, ali to želite namerno, jer vama nije zadatak da se unapredi ova država, da se poboljša stanje, vaš cilj jeste da se pliva malo na ovom talasu dokle ste podobni i, evo, u vreme kada mnogo važnije teme zaokupljaju našu javnost, okruženje i inostranstvo, dobijamo predloge zakona koji nemaju ustavni osnov. Politički život Srbije nažalost nije u Skupštini i to je dugoročni problem ovog naroda i ove države. Politički život ove države nalazi se po nekim kuloarima, hodnicima, budžacima, na nekim televizijama, ustaškim glasilima u centru Beograda, a ne u Narodnoj skupštini gde treba javno da se popriča o svemu. Mali je broj onih koji su izašli ovde da pričaju nešto u prilog ovom zakonu. Nisu mogli da kažu gde je ustavni osnov za ovaj zakon, nisu mogli da ga pronađu, nema ga. Pozovite predlagača i neka u predlogu zakona nađe članove 66. i 67.
Reč ima narodni poslanik Ištvan Išpanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba imati strpljenja da se sluša stalno ponavljanje istih stvari povodom ovog zakona. Ponavlja se već ne znam koji put da nema ustavnog osnova. Nije tačno. Ono što nije zabranjeno Ustavom to je dozvoljeno i svako ko je završio pravni fakultet to zna. Drugo, ovde se stalno potencira čiji će to biti organ, da to ne može biti nezavisni, mora biti pod nekom kapom Narodne skupštine itd. Ne znam dokle ćemo voditi takve diskusije. Imamo problem i sa pravosuđem upravo zbog toga što sudije bira Narodna skupština. Nema nezavisnog pravosuđa dok sudovi budu ili pod uticajem izvršne vlasti, ili pod uticajem zakonodavne vlasti. (Vjerica Radeta, sa mesta: Kako da ih izaberemo?) Zna se kako se biraju. Uzmite pasoš pa putujte po svetu, videćete kako se biraju sudije u drugim zemljama. Isto tako i Računski sud koji postoji u svim zapadnim zemljama, zna se da je to nezavisan organ, da na takvu instituciju nema uticaja ni zakonodavna ni izvršna vlast. Ta institucija mora biti samostalna. Ukoliko budemo imali sudski budžet, ukoliko ovaj parlament bude imao svoj samostalni budžet, neće valjda neka inspekcija, iz nekog ministarstva, kontrolisati kako se troši sudski budžet ili budžet ovog parlamenta. Nema takve mogućnosti. Mora postojati nezavisni organ koji će kontrolisati sudski i pravosudni budžet. Ne znam zašto ne prihvatate takva rešenja. Taj organ mora biti nezavisan. Bez toga nema pravne države, bez toga nema demokratskog načina rada u svim tim institucijama. Molio bih vas da prihvatite ovaj zakon, bez obzira na amandmane koji nisu prihvaćeni. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, replika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, samo da ukažem na jednu stvar, ovde nešto sa logikom nije u redu. Ištvane, nigde u Ustavu ne piše – zabranjeno je ubiti čoveka. Pročitajte ceo Ustav i videćete da nema takve odredbe. Ali, ako se ubije čovek, ubica se kažnjava. Svi znaju da ta zabrana postoji i da se ta zabrana nalazi u nekom krivičnom zakonu. Znači, ako idete sa tom logikom da nešto nije moguće samo ukoliko je zabranjeno Ustavom, onda smo pogrešili temu o kojoj pričamo. Zna se, član 70, 72. i 73. Ustava Republike Srbije daju okvire nadležnosti za šta je nadležna Republika. Lepo ste primetili i potvrdili ono što sam rekao, u ustavno-pravnim sistemima nekih država, počev od Francuske, itd, postoje, ali u Ustavu, odredbe o računskom sudu i na bazi te odredbe Ustava donosi se zakon o računskom sudu, a ustavnim odredbama je propisan sastav računskog suda, mandat itd. Sve to stoji u ustavima okolnih država. Uzeću primer Francuske. To je sve lepo DSS napisao u svom prednacrtu novog ustava Republike Srbije. U obrazloženju je to rekao. Ali, nemamo ustavnog osnova za Računski sud itd, nemamo mogućnosti za kontrolu. Šta se desilo da neko bocne Radojka Obradovića da podnese predlog zakona i sada svi glume, to je neki poslanik itd, a ovamo ćete da progurate da se donese. Sami znate da za to nema ustavnog osnova. Sada izlazite ovde i ubeđujete nas, pa to svi znaju – ono što nije zabranjeno, dozvoljeno je. Evo, u Ustavu nema odredbe o ubistvu čoveka, a zabranjeno je. To su neke stvari o kojima mora da se vodi računa. Pozivate nas da glasamo, pokušali smo amandmanima da vam skrenemo pažnju da ovaj zakon nema ustavnog osnova. U potpunosti se slažem sa vama – nezavisan, stručni organ, koji kontroliše. Pogotovo mi se sviđa ono što ste rekli da Skupština ima svoj budžet, da pravosuđe ima svoj budžet, a mi to pričamo tri godine. Da li ste videli novi Predlog budžeta za 2006. godinu, da li postoji poseban pravosudni budžet? Ne. Zašto nam onda pričate to. Zar je moguće da poslanici na vlasti, Vlada, ministarstva, menjaju pravni sistem Republike Srbije, donose i predlažu nove propise, a međusobno ne komuniciraju, kako bi ti propisi bili usklađeni. Podržavam sve što ste rekli, ali samo mi odgovorite na pitanje zašto vaš Mlađa nije stavio poseban pravosudni budžet? Zašto Skupština nema svoj poseban budžet? Nemojte vi sada pričati nama iz opozicije. Mi ne shvatamo da to treba da bude nezavisan stručni organ, pa neće valjda poreski ili neki budžetski da kontroliše sud. Slažem se sa vama, ali zašto vaš Mlađa nije predvideo pravosudni budžet. (Predsedavajući: Vreme.) Da je Mlađa predvideo pravosudni budžet, da vidimo da postoji neki kontinuitet, ideja kako da se uredi, možda bi promenili mišljenje u pogledu nekih tehničkih rešenja. Ali, vi nama spočitavate nešto što niste hteli da uradite. Vi ste nekoegzistentni. Ovde se tačno vidi: Obradović, Odbor za finansije iMinistarstvo finansija, uopšte se nisu dogovarali oko ovog zakona. Pravosuđe, Ministarstvo finansija, nisu se dogovarali oko zakona. Ministarstvo za državnu i lokalnu samoupravu i Radojko Obradović uopšte nisu razgovarali, sudeći po ovim rešenjima.
Prekoračili ste minut. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 21. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 21. Predloga zakona o državnoj revizorskoj instituciji. Tim amandmanom tražim da se briše član 21. Predloga zakona. Zašto? Nadležnost državne revizorske institucije jeste da planira i obavlja reviziju, donosi podzakonske i druge akte radi sprovođenja ovog zakona i, drugo, da su predmet revizije javna primanja i izdaci u skladu sa propisima o budžetskom sistemu, finansijski izveštaji i posebno naglašavam, finansijske transakcije, obračun, analize i druge evidencije i informacije. Ako su predmet revizije javna primanja, da li su to primanja koja se vrše bez prisustva javnosti, kamera, novinara, naravno, znam da ste mislili, znam da je tako, kada se kaže – javna primanja, da su to javna primanja, imajući u vidu javnu potrošnju, da su to budžetska sredstva. Ovde malo karikiram stvari sa razlogom, s obzirom da se ta primanja odvijaju suprotnim tokovima, tako da se umesto javnih primanja događaju tajna primanja javnih sredstava. To je ono što nas srpske radikale boli. To je ono što mi u SRS kritikujemo i navodimo niz primera takvog ponašanja mnogih državnih funkcionera na vlasti. Ako imamo u vidu subjekte revizije, direktne i indirektne korisnike budžetskih sredstava, organizacije, političke stranke itd, da li će Savet državne revizorske institucije ili sama institucija da izvrši proveru finansijskih transakcija određenih stranaka koje su na vlasti, koje su parlamentarne u ovoj skupštini, stranke koje su primale određena finansijska sredstva od francuske vlade u iznosu od 399.000 evra, ili su vršile finansijske transakcije preko HVB banke. Ako državna revizorska institucija učini takav korak, naravno da će ispuniti svoj zadatak. Lično sumnjam u to i ne verujem da će uopšte do toga doći. Zašto se traži znanje stranog jezika za člana Saveta institucije? Da li ćete možda dati zadatak tom članu Saveta da vrši prevode strane literature iz finansijske oblasti, da li ćete upućivati člana Saveta, potpredsednika, naravno i predsednika Saveta, kod ljudi iz MMF-a, Svetske banke, Londonskog, Pariskog kluba, da uče zanat kako treba raditi ovde? Dobro znamo kako treba da se radi, najjednostavnije je pošteno, po zakonu, racionalno, štedljivo. To su osnovni principi i načela po kojima treba da se državni funkcioneri, ministri i ostali ophode i ponašaju. Nažalost, toga nema u izobilju, bar u većini slučajeva, u ponašanju današnjih članova vlade i drugih državnih činovnika. Da li će institucija u skladu sa članom 10. stav 1. tačka 2), kao i u skladu sa članom 11. stav 1. tačka 10) izvršiti određenu kontrolu poslovanja? Da li će izvršiti kontrolu finansijskih transakcija oko raspolaganja prava na TV reklame određenih firmi Dragana Đilasa iz DS, koji je direktor nekakve Narodne kancelarije, ili afere "Erikson", za koju znate da iza nje stoji Miroljub Labus, predsednik G17 plus. Da li će državna revizorska institucija izvršiti kontrolu i reviziju finansijske transakcije polaganja deviznih i dinarskih sredstava u "Evroaksis" banku u Moskvi za osnivanje i dokapitalizaciju Nacionalne štedionice državnim novcem, preko izmišljenih of-šor kompanija konkretno, imenom i prezimenom, suprotno pravilima i upozorenjima Banke za obračun i plaćanja u Bazelu. Naravno, znate da iza svega toga stoji Mlađan Dinkić, aktuelni ministar finansija. Zatim, njegovo putešestvije po Zapadnoj Evropi prošle godine, gde je potrošio tridesetak hiljada evra državnih para ili nedavno u Japanu gde je potrošio pedesetak hiljada evra, opet državnih para, gde je vodio probrane novinare i tako trošio novac poreskih obveznika. Ili, da li ćete izvršiti proveru finansijske transakcije i trošenja državnih para za kupovinu ova dva nesrećnika u sali od strane Bogoljuba Karića? Kažem državnih para, jer su "Mobtelove" pare u stvari državne pare. Da li će to Savet i državna revizorska institucija da proveri? Da li će sve to da obelodani i otkrije javnosti? Da li će da otkrije javnosti sve ovo što sam naveo, a mnogo toga ima što nije pomenuto za ovom govornicom? Državna revizorska institucija nije organ državne uprave. Ako smatrate da državna revizorska institucija ili skraćeno – Institucija, ovim zakonom i usvajanjem ovog zakona postaje organ državne uprave, varate se, nedovoljno je. Gde je tu poštovanje određenih odredbi drugih zakona, Zakona o Vladi, Zakona o ministarstvima. Ne možete da nazovete ovaj organ organom državne uprave. Znači, nije dovoljno da se usvoji ovaj predlog zakona, potrebno je mnogo drugih propisa da se uskladi i promeni, kako bi ovaj organ imao značaj organa državne uprave. Ako je ograničeno vremensko trajanje mandata za narodne poslanike – četiri godine, članove vlade – četiri godine, predsednika Republike – pet godina, smisao i suština mog amandmana jeste ne da ograničava mandat člana Saveta šest plus šest godina i nema više. I to što ste predvideli Predlogom zakona smatram da je mnogo i potrebno je da smanjite vremensko trajanje mandata članovima Saveta državne revizorske institucije. Zašto uopšte ograničavati mandat na više od eventualno četiri godine, dok traje ova vlada? Ova vlada Vojislava Koštunice neće trajati pun mandat, tj. četiri godine, 2004-2007. Da li će zadatak državne revizorske institucije biti kontrola sredstava i da li će ona stvarno da vrši reviziju ili će da spreči kontrolu sredstava postojećih državnih organa i lica koja se bave ovim poslom? Ili, možda ćete selektivno da vršite reviziju određenih subjekata koji troše državni novac, odnosno novac iz budžeta?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih kod ovakvog zakonskog projekta govorio o drugim stvarima, pa i o zabrani trgovine. Ustavni sud je dozvolio trgovinu onog trenutka kada je rekao ko je vlasnik mandata. Drugim rečima, bukvalno zabranjujete čoveku da istrguje, a možete mu zabraniti da ode u Rumu i kupi tele. Nemojte o tome, razgovarajmo o zakonu. Jasna je poruka i iz ovog predloga zakona i iz gotovo svih predloga zakona koji su do sada dolazili kada se radi o mandatu. Uglavnom su mandati pet ili šest, ali uglavnom šest godina. Vladajuća koalicija, obzirom da vidi da je kraj blizu, da je listopadna vlada, pokušava da neke svoje udomi u neke institucije, kako rekoste u ovom zakonu. Doduše, niste joj našli ime, ali institucija je širok pojam, pa će trajati šest godina. Neće, odmah posle sledećih izbora, na proleće, a ukoliko ne može drugačije, menjaće se ovaj zakon u ovoj istoj skupštini sa drugačijim parlamentarnim sastavom. Nećete moći da udomite one za koje mislite da će na taj način da vam budu "produžena" ruka. Drugo, ukoliko je neko dobar, ukoliko neko svesno, savesno, stručno obavlja poslove, zašto može biti biran samo dva puta? Zašto on ne bi mogao da bude biran tri ili četiri puta? Da li vi to nemate poverenja u vaše ljude? Treće, gospodin Krasić reče da je Vlada sastavljena iz šest zatvorenih grupa. Nisu zatvorene, ali će mnogi biti zatvoreni onog trenutka kada se promeni vlast u Srbiji i kada pravosudni organi, sudski i organi gonjenja, neopterećeni politikom, budu počeli da rade svoj posao. Kriminala i korupcije je u ovoj zemlji do guše. To što ste se izdogovarali i sa DS, pa oni rade na nivou Beograda, a vi na nivou Srbije, to je druga priča, jer se 40 posto srpskog budžeta troši u Beogradu. Gradonačelnik Beograda asfaltira ulicu čim se asfalt isprlja, da bi potrošio budžet od 500 miliona evra do kraja godine, odnosno da bi ga strpao u ugovore. To što će posle aneksi ugovora da idu do kraja godine, on mora da isprazni tih 500 miliona evra. Bolnice su nam ruinirane, obdaništa ruinirana, škole takođe, ali ne možete, ako krečite bolnicu, zamenite prozore, parket, mnogo da uzmete, pet ili šest posto, toliko plaćaju izvođači radova. To se vidi i po poslaničkim grupama, onaj je 17 posto, ovaj je devet plus devet, to znači 18 posto najmanje. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da prestanemo raspravu o zakonu, da se zakon povuče iz procedure i nađite neko prikladnije rešenje.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, predsedavajući, ovde smo čuli jednu preciznu dijagnozu, sve stranke se oko toga slažu, da je zaista neophodno sprovesti kontrolu korišćenja državnih sredstava. Tu kontrolu je neophodno sprovesti ne samo putem postojećih institucija, nego i putem novih institucija koje se ovim propisom predlažu. Zbog toga mi zaista nije jasno zašto se toliko osporava jedna nova institucija koja treba da pojača i da učini nezavisnom kontrolu korišćenja državnih sredstava. Možemo da se ne složimo oko načina, oko naziva organa, ali ne složiti se sa onim za šta svi tvrdimo da nije dovoljno i da ne postoji u ovoj zemlji, to nikako ne mogu da shvatim. Čini mi se da se više radi o osporavanju radi osporavanja, a ne radi osporavanja dobre ideje. Ideja je zaista dobra i ona treba da posluži svrsi da se još više podvrgne nezavisnoj i samostalnoj kontroli korišćenje državnih sredstava. Naravno da je dobra. Zaista, mogu da zamerim tome što nije predloženo da bude poseban skupštinski i pravosudni budžet itd. Ali, posebnog budžeta nema ako nema posebne nezavisne institucije koja će kontrolisati taj budžet. Smatram da bi ova institucija trebalo da postoji i ovaj zakon treba podržati. Upravo oni koji ga najžešće osporavaju i najžešće kritikuju pojave vezane za raspolaganje državnim sredstvima. Što se tiče toga da nema ustavni osnov, ustavni osnov postoji u članovima Ustava 71. i 72. Ustavni osnov se odnosi na to da država Srbija formira korpus svojih organa, da uređuje njihova prava i obaveze. Što se tiče mog cenjenog kolege Krasića, on momentalno nije tu, vezano za to da li je Ustavom zabranjeno ubistvo. Zabranjeno je članom 14. koji kaže da je život čoveka neprikosnoven. Znači, svako zahvatanje u život čoveka je najstrožije zabranjeno samim Ustavom. Prema tome, G17 plus će podržati ovaj zakon. Zakon hoće da ustanovi novu nezavisnu instituciju, koja treba da zaštiti od zloupotrebe korišćenje državnog novca. Ova vlada je dosta doprinela tome donošenjem Zakona o javnim nabavkama, o sukobu interesa i niza drugih zakona, uključujući i krivične propise o radu sudova i na toj liniji zaštite državnih interesa i interesa svih naših građana kao poreskih obveznika, kao i donošenja zakona o ovakvoj nezavisnoj instituciji. Što se tiče ograničavanja mandata, postavlja se pitanje zašto je on šest godina? Daje se teza da je to zato da se zaštite kadrovi ove ili one partije. Pri tom, hoću da kažem da opozicija, koja zamera tome, sama kaže da očekuje svoj dolazak na vlast. Dakle, ako se to desi, ona će biti u prilici da bira takve ljude, da menja ovakve zakone. Prema tome, promeniće mandat, promeniće i te ljude koji neće odgovarati toj stranci na vlasti. Međutim, takva promena opet neće dovesti do kvaliteta kome se teži. Hoću da napomenem da svaki zakon, pa i ovaj, sadrži odredbe prema kojima se ovlašćena i postavljena lica mogu razrešiti i u drugim slučajevima, znači ne samo kada im istekne mandat. Prema tome, ako oni koji su postavljeni ne vrše svoj mandat na osnovu zakona, oni mogu biti razrešeni po samom zakonu, dakle, ne istekom mandata. Prema tome, i taj prigovor ne stoji. Zahvaljujem.
Hvala. Izvolite ,gospodine Markoviću. Po kom osnovu želite reč? Po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodnik reče da je ustavni okvir za donošenje ovog zakona čl. 71. i 72. Ustava Srbije. Da pročitamo te članove, da nam svima bude jasno. Član 71. kaže: "Republički organi, u okviru Ustavom utvrđenih prava i dužnosti Republike Srbije, utvrđuju politiku, donose i izvršavaju zakone, druge propise i opšte akte, vrše ustavno-sudsku i sudsku zaštitu ustavnosti i zakonitosti". Stav 2: "Drugim organima i organizacijama u Republici Srbiji može se poveriti izvršavanje zakona i ostalih propisa i opštih akata iz okvira prava i dužnosti Republike Srbije, s tim što su republički organi odgovorni za njihovo izvršavanje". Dame i gospodo narodni poslanici, niko nijednom rečju od jutros, od kada smo počeli da raspravljamo o ovom zakonu, do sada nije rekao da Narodna skupština ne može donositi zakone. Niko nije rekao da republički organi ne mogu da izglasavaju zakone, da donose druge propise, da vrše ustavno-sudsku i sudsku zaštitu ustavnosti i zakonitosti. Ali, ovde nigde nema ustavnog okvira za ovo što je rekao gospodin. Prema tome, dame i gospodo narodni poslanici, Ustav je vrlo jasan i treba ga pročitati pre nego što se izađe za govornicu. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi ove priče od malopre, žao mi je što je kolega Krstin izašao, moram da ga podsetim na to da je on podržao vlast SRS u Novom Sadu. On zna da su tamo izuzetno pošteni, obrazovani ljudi, kvalifikovani za oblast kojom se bavi gradska vlast. I ne samo to, nego je posle godinu dana i gradonačelnik Novog Sada, gospođa Maja Gojković i ceo tim koji ona predvodi, pokazala da je to najuspešnija vlast koju je Novi Sad ikada imao. Korupcija i kriminal su najveća bolest našeg društva. To su dijagnostikovali i građani Novog Sada, Beograda, Kragujevca i cele Srbije. Više puta sam pričala o tome da je jedno istraživanje na nivou jedinica lokalne samouprave pokazalo da građani u celoj nemaštini, kojom su sada obuhvaćeni, naročito proteklih pet godina, sve većoj bedi u kojoj se nalaze, i siromaštvu, na ivici izdržljivosti, ispod praga siromaštva, u najvećoj meri za ono što ih tišti i što dijagnostikuju kao problem u društvu, gotovo 70% su kriminal i korupcija. Zašto je radikalska vlast uspešna? Zbog toga što je Maja Gojković smogla snage da se oštro usprotivi tome, da uđe u osinje gnezdo, kako se to kaže, i da, i pored pretnji, čak i fizičkom likvidacijom, i raznoraznih pretnji koje su joj stizale na kućnu adresu, i na adresu u Gradsku kuću, gde vrši vlast, uspela je da krene u oštri i beskompromisni obračun sa kriminalom. Vidim da je kolega Obradović, bar kada je moj amandman, koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS na član 24, gde sam tražila da najmanje 20, a ne 30 poslanika, kako je bilo predloženo, može da podnese inicijativu da se opozove član Saveta, imao u vidu to da je slovo Ustava kada su u pitanju ministri i Republička vlada jasno. Takođe, inicijativa za smenu Vlade Republike Srbije može da potekne od najmanje 20 poslanika, što sam u obrazloženju kroz jednu rečenicu i dala. Morao je da ima u vidu da su čl. 71. i 72. Ustava Republike Srbije, gde nije definisano da država Srbija može da formira ove posebne institucije, dakle, ne decidno, apsolutno sa opštim odrednicama. Tamo stoji, i to je kolega Marković citirao, Republika Srbija donosi zakone, propise i druge opšte akte i da mora da ih se pridržava. U članu 72. se kaže koji su sve poslovi iz nadležnosti Republike Srbije. Što se tiče osnivanja novih državnih institucija, to zaista ne stoji. Mi smo u pravu, kao što smo bili u pravu, pa je on to uvideo, kod člana 24. kada smo se pozivali na član Ustava za opoziv članova Saveta, isto kada kažemo da nema izvornog ustavnog osnova da bi mogla da se osnuje. Ali, sve i da ga ima, a nema ga, čitav zakon predstavlja jednu farsu i kolega Rajko Obradović je podmetnut da predloži ovaj zakon. U zakonodavnom, ustavnom i pravnom osnovu u Republici Srbiji nema nikakvog napretka, ni od dolaska Koštuničine Vlade, a da ne govorim o onom užasnom periodu kada je najveći stepen kriminala i korupcije produkovan od strane Demokratske stranke po gradovima, kao što je slučaj u Novom Sadu, Beogradu, gde se to nastavlja. Ako Nenad Bogdanović i klika sa njim na vlasti u Beogradu misli da su Beograđani, a naročito srpski radikali, zaboravili celokupnu aferu oko izgradnje parkinga u Pionirskom parku, Beogradske "Arene" i svih drugih malverzacija, gde je oprano na desetine ili stotine miliona evra, neka bude siguran da Aleksandar Vučić to nije zaboravio, večeras će vrlo rado na Prvom programu RTS da ga podseti na sve te afere DS i njega lično, Bogdanovića, koji je duboko zabrazdio u kriminal i korupciju. Nenormalno je da se pozivamo na tradicije vestminsterskih zemalja i da ovako nešto stoji u obrazloženju, iako je to možda bila dobra volja kolege Obradovića, koji je podmetnut, jer ne može da izađe Dinkić ili neki drugi član Vlade, koji i te kako ima veze sa korupcijom i sa srpskim tajkunima. Ne da bi bilo degutantno, nego ovako su računali da je to poslanik za koga bar niko iz SRS još uvek ne može da kaže da ima neke kriminalne repove iza sebe, predsednik je Odbora, ajde neka on forsira taj ištancovan zakon, prepisano obrazloženje po uzoru na neke druge zemlje, a onda da krenemo da pričamo o poslovima iz nadležnosti državne revizorske institucije i o onome šta je bilo do sada i što je po Ustavu i te kako trebalo da radi Republička vlada, da bi organima pravosuđa i pre svega UBPOK-u ukazala na to ko su glavni kriminalci u Srbiji. Ako je već Koštunica znao, a znao je, ono što zna i ptica na grani, čak i ona koja je obolela od ptičijeg gripa to mora da zna, svakako da je Bogoljub Karić na stotine miliona evra državnih para oprao i prebacio na privatne račune, što svoj, što članova svoje porodice. Ako je već nesporno da je Vlada Republike Srbije i sam Koštunica imao celokupnu dokumentaciju, ako je isto tako Koštunica znao da su Hamović i Lazarević kumovski, tajkunski dvojac, u tesnoj vezi sa Mlađanom Dinkićem, ako već zna da je Dinkić obavestio javnost posle neuspelog petooktobarskog mafijaškog puča da je iz zemlje izneto na Kipar na milijarde, u to vreme maraka, odnosno dolara, ili već kako je ko to računao, i da se te pare preko tih istih tajkuna, preko Sejšelskih i ostalih ostrva vraćaju malo po malo u našu zemlju, na način da oni kupuju preduzeća koja se po bagatelnoj ceni prodaju, a naročito što su bacili šapu, u procesu restrukturiranja, na Naftnu industriju Srbije, na naše rafinerije i na Elektroprivredu Srbije, zašto onda ne izađu sa tim u javnost i jasno kažu – postoje saznanja do kojih smo došli, urađeno je to i to. Ne, ćuti se i to nije samo najveći greh, nego i taj što Vlada Republike Srbije i nadležni državni organi ne rade posao iz svoje nadležnosti. Reći ću vam kako to izgleda na primeru Ministarstva finansija. Neko je spomenuo podatak da Ministarstvo finansija ima svega 20 i nešto budžetskih inspektora, a u Predlogu zakona stoji, u ovim segmentima revizije, da je revizija poslovanja preduzeća i trošenja para u jedinici lokalne samouprave jedan od ključnih poslova. Sada da pitamo Mlađana Dinkića zašto u Aranđelovac, u Novi Sad, na samom početku kada je gospođa Gojković, zbog nespornog kriminala i krivičnih prijava koje su tužioci iz DS gurali u fioke, nije došla budžetska inspekcija? Zašto to nije urađeno u Kraljevu, u veoma osetljivom trenutku, kada uz podršku preko 10.000 građana tražimo opoziv ovog nesrećnog Jovića? Zašto budžetska inspekcija nije došla u Čačak? Sada je nesporno Anketni odbor, na čijem je čelu poslanik SRS kolega Talović, utvrdio da je za mesec dana nenamenski potrošeno i ukradeno od građana 400.000 evra. Nemojte ljudi, to su mnogo velike cifre. Ne po sistemu "tresla se gora, rodio se miš", posle 2000. godine krivične prijave radikalima i to kome – Branislavu Blažiću, kupio mrežu i pet pari patika za fudbalski klub za decu. Nemojte, molim vas. I što je Aleksandar Vučić isplaćivao bonove gladnim ljudima da jedu. O čemu vi pričate? Ili što je prof. dr Vojislav Šešelj intervenisao da se u Šumadiji poplavljena područja saniraju i da ljudi dobiju pare da obnove svoje kuće. Tako se ne radi, a naročito da se pozivate na parlamente i one sa ''vestminsterskom'' tradicijom, koji imaju mehanizam da parlament nedvosmisleno ustanovi da je došlo do određene zloupotrebe, da o tome obavesti državnu revizorsku instituciju. Da vas podsetim šta se desilo u Skupštini Srbije proteklih dana. Da li ste zaboravili da je Aleksandar Vučić mesec i po dana kao predsednik Anketnog odbora, za koji ste vi glasali i dali po jednog svog predstavnika, nedvosmisleno ustanovio i tražio da se hitno o tome Skupština izjasni, da je došlo do zloupotrebe i pljačke građana Srbije od strane Vojina Lazarevića i Vuka Hamovića. Gde je izveštaj? Ni do dana današnjeg nije došao. Kada vi ne poštujete parlament, kao zaista ustanovljenu instituciju, najvišu zakonodavnu vlast, kako ćete onda da poštujete neku državnu revizorsku instituciju i te članove Saveta. Može da dođe neko od ovih mafijaša i od kumova tajkuna i da im izlupa šamare i da kaže –ma ko te šta pita do kojih si ti saznanja došao. O čemu se radi? Je l' gospođa Radeta bila u odboru koji je utvrđivao sve mahinacije u postupku privatizacije kompanije "Knjaz Miloš". Gde je izveštaj? Nema, sve gurnuto pod tepih. Ni do dana današnjeg. Onda čujem sinoć – licitiraju, i to predvodnik pljačke u Srbiji Aleksandar Vlahović i onaj Medojević i ona jedna tamo, koliko ih je već bilo, kakva je struktura vlasništva. Što se ne vratiše na početak priče da vide ko je pregovarao sa "Danoneom", kako se sve to dešavalo u Labusovoj kući, ko je sve bio umešan, kakve su sve mahinacije bile u toku i zašto je predsednik Odbora za hartije od vrednosti podneo na brzinu ostavku, odnosno naprasno se čovek razboleo? Nemojte da lažete građane Srbije da će ovim zakonom da se krene u obračun protiv kriminala i korupcije. Kada budete lepo rekli i priznali, kada izađe Koštunica, ministar finansija i kaže – Bogoljub Karić je oprao na stotine hiljada, opljačkao državu, taj "Mobtel" je kao monopolska kuća radio to i to, onda neko može da vam poveruje. Ili, da kažete za Hamovića i Lazarevića – krali su od građana na našoj muci, uz ovako visoku cenu struje oni se bogatili i nameravaju to i dalje da rade. Sve to znaju i iz vaših vladajućih struktura i iz DSS i članovi Odbora za privatizaciju i ovi koji su bili u ovim anketnim odborima, ali ćutite. Znate, da se potura takva teza da iza svakog poslanika stoji tajkun, taman posla. Ne da će srpski radikali po onom ''putinovskom'' modelu i receptu da učine sve da oni završe tamo gde im je mesto, kada pravosudni organi i Ustavni sud budu radili svoj posao; nećemo mi ni da hapsimo niti da privodimo, samo da stvorimo uslove da državni organi, institucije, nesmetano rade svoj posao. A mi evo, čekasmo, čekasmo, tek u ponedeljak na dnevni red dolazi izbor sudije Ustavnog suda. Šta je urađeno do sada? Ništa. Godinu i po dana nismo imali ni Ustavni sud, ni predsednika Republike. Dobili smo predsednika Republike, a predsednik je iz stranke koja je ogrezla u kriminalu i korupciji, pogađate, Demokratske stranke. Najveći lopovi se rasporedili po opštinama i gradovima u Srbiji, harali, pljačkali, a vi ništa po tom pitanju niste preduzeli, niste sledili sveti primer gospođe Gojković, koja je krenula sve to da razotkriva u Novom Sadu. Ili, dolaskom radikala, izborom Gordane Pop-Lazić, u opštini Zemun, ovaj jedan samo u poslovnom prostoru Zemuna koliko je pokrao – 57 miliona dinara. Ko je došao, ko se oglasio? Ministarstvo za lokalnu samoupravu, Ministarstvo finansija? Nije. Kažu – pa to pričaju radikali. Ne pričaju, sve postoji. Vi znate da nikada u javnost nismo izašli bez konkretnih dokaza i materijala. Ova državna institucija i članovi Saveta, da se ozbiljno bave tim poslom, a da nema volje u samoj Vladi i kod samih poslanika da se obračunaju sa kriminalcima i da spremno izađu i kažu. Kada ste vi izašli za skupštinsku govornicu ili da u nekom javnom nastupu kažete, da li ste spremni to da kažete – niste, da postoje indicije da su ti i ti ljudi upleteni u kriminal i korupciju. Evo, to otvoreno kažem, kao i svaki radikal. Čućete i večeras u tom novom sučeljavanju gospodina Aleksandra Vučića sa ovim Bogdanovićem, vajnim gradonačelnikom Beograda, uz podsećanje na sve ono što su radili i sada, videćete da su kriminal i korupcija i te kako prisutni. Svi tužioci koji guraju te predmete u fioku su vam iz redova DS. Niste izvršili depolitizaciju i negativnu selekciju u pravosuđu, a osnivate novu državnu instituciju. Jednostavno, nema smisla da građanima na takav način dajete lažnu nadu. Uostalom, oni i ne očekuju od vas, pravo da vam kažem, da se oštro obračunate sa kriminalom i korupcijom. Znaju da će to vlast SRS odlučno da radi od samog starta i da će svi oni koji su se na narodnoj muci obogatili, da odgovaraju za to, a to su najteža krivična dela.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 24. doda novi član 24a. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, predlagač očigledno istrajava u svojoj nameri da šest godina bude mandat raznim funkcionerima koji će biti imenovani po stupanju na snagu ovog zakona, tako da je i za vrhovnog državnog revizora predviđeno, u članu 27. stav 2: "Vrhovnog državnog revizora imenuje i razrešava predsednik Institucije odlukom na vreme od šest godina, sa mogućnošću reizbora". Kaže se da oni koji su učestvovali u izradi ovog zakona i pomagali Radojku Obradoviću – razne međunarodne nevladine organizacije, da je bolje da bude izabran na šest godina, nego na četiri godine, da je to njihova preporuka i zbog te njihove preporuke on istrajava, sa obrazloženjem da ta preporuka ima mesta, tj. da se vidi diskontinuitet između trenutne političke većine u Skupštini Srbije i organa koji treba da sprovodi vrhovnu reviziju trošenja budžetskih sredstava. To njegovo istrajavanje sada već postaje pomalo i smešno, jer kao što smo videli, Savet se isto bira na šest godina. Znači, predsednik Institucije se takođe bira na šest godina i on svojom odlukom bira vrhovnog državnog revizora. Zar nije onda logičnije da vrhovni državni revizor ima drugačiji mandat, jer istekom mandata predsednika Institucije, najverovatnije će isteći i mandat vrhovnog državnog revizora. Koji je sad tu diskontinuitet? Nema ga. Pre će biti da postoje dva dobra razloga zbog kojih se razne državne funkcije produžavaju na šest godina. Pre nego što to obrazložim, hteo bih samo da podsetim da se predsednik institucije isto bira na period od šest godina, ali sa mogućnošću jednog reizbora. To je presedan u našem zakonodavstvu. Po svim sadašnjim zakonima, bez obzira na rok trajanja, sa dva mandata se jedino ograničava funkcija koja se direktno bira na izborima koji sprovode određenu vlast: predsednik Republike Srbije i predsednici opština. Niko više nema to ograničenje. Postoji razlog zašto – da se ne poistoveti sa tom svojom funkcijom itd. Nije to samo praksa u Srbiji, to je praksa i u svetu. Ovde sada vidimo da se nastavlja kontinuitet u tome da se istrajava na mandatu od šest godina. Dva razloga postoje. Jedan od razloga je taj da vladajuća većina, koja će svakako birati i Savet institucije i posredno vrhovnog državnog revizora, po gubitku vlasti na izborima, jednostavno, ostane da sprovodi vlast u određenim organima. Drugi razlog je da se nova vlast onemogući da kontroliše rad prethodne. U tome je problem i zato se na ovome istrajava. Možda tu još postoji želja da se neki funkcioneri pojedinih političkih stranaka nagrade za rad u tim strankama tako što će dobiti visoke plate u raznim državnim organima, pa i ovo je državni organ. Priča se o nezavisnosti tog državnog organa. Odakle se finansira taj organ, ta institucija? Pa, iz budžeta Republike Srbije. Kasnije ćemo videti da može da se finansira iz donacija raznih pravnih lica, fizičkih lica, čak i iz stranih donacija, stranih donatora, ali prvenstveno se mislilo da se finansira iz budžeta Republike Srbije. Kako će ta institucija da funkcioniše i da kontroliše ministra finansija, kada ministar finansija pušta novac. Postoji način –da ga delimično kontroliše tako što će da podnosi izveštaje da njegovo ministarstvo funkcioniše u skladu sa zakonom, a to je da predsednik institucije, vrhovni državni revizor bude iz političke stranke G17, da ga imenuje Mlađan Dinkić. Zašto da ne? Gde god su poslovi javnih finansija, tu je prisutan G17. Znači, ministar finansija, guverner NBS, Agencija za javne nabavke, Agencija za zaštitu prava ponuđača. Evo, uskoro raspravljamo i u pojedinostima kada je u pitanju zakon o duvanu, koji više neće imati Agenciju, imaće Upravu, ali Upravu za duvan opet predlaže nadležni ministar za poslove finansija, čitaj: Mlađan Dinkić. Hoće li G17 opet da dobije mesto predsednika Institucije i vrhovnog državnog revizora? Verovatno hoće. G17 će sama sebe da kontroliše. I po gubitku vlasti, politička stranka koja nema više od 2%, biće u situaciji da sprovodi vlast još šest godina. Na tome istrajava predlagač ovog zakona. Zašto? Moraćemo njega da pitamo, samo kada bude prisutan u ovoj sali. Ovde se često spominje nezavisnost određenih institucija u funkcionisanju države, pa je čak i jedan moj kolega pričao o tome kako su sudovi nezavisni, odnosno kako treba da budu nezavisni, a nisu zato što sudije bira i razrešava Narodna skupština Republike Srbije. Jedino još ostaje da se sudije biraju na direktnim izborima. Teoretski moguće, ali teško sprovodljivo. Ili da ih neka politička stranka postavlja na vlast, recimo G17, pošto je kompletno uzurpirala vlast u Republici Srbiji. Krenula je i jedna loša ideja i na toj ideji se još uvek istrajava, a to je Visoki savet pravosuđa, koji nam daje za primer kako to funkcioniše kada neko nezavisno telo predlaže određene pravosudne funkcije u Skupštini Srbije. Po formiranju Visokog saveta pravosuđa u sudove Srbije, tadašnji DOS i ovaj novi, imenovao je najveći broj sudija iz redova Demokratske stranke i ne bi to bilo strašno da su te sudije imenovane i postavljene da sprovode zakon. Kada kažem sudije, mislim i na tužioce, zamenike tužilaca. Oni su postavljeni jedino iz razloga da, ukoliko dođe do zloupotrebe službenog položaja, ovlašćenja, nenamenskog trošenja para, u nastavku krađe jednostavno ne sprovode sudske postupke. Nešto se malo promenilo i bilo je pokušaja da se te sudije razreše. Međutim, razrešenje za nosioce pravosudnih funkcija dostavlja Visoki savet pravosuđa, koji je nezavisno telo, i vidimo kako to funkcioniše. Jednostavno, ne možete da razrešite nijednog sudiju koji je korumpiran zato što postoje određene strukture u Visokom savetu pravosuđa koje ga štite i ne samo da ga štite, nego kada dođe vreme reizbora, kada se konačno ponovo pita Narodna skupština, za neki kraći period, ne na period od šest godina, onda izađe Visoki savet pravosuđa sa saopštenjem da Skupština njihove predloge ne uvažava bez ikakvog obrazloženja, nego je glasanje u Skupštini rezultat političke trgovine, a pri tom zaboravljajući da je izbegavano da se mnoge stvari iznose za skupštinskom govornicom, nego su manjkavost i korumpiranost u radu bili rešavani na sednici odbora. Svejedno, jedno navodno nezavisno, telo usudilo se da komentariše glasanje narodnih poslanika koji su birani narodnom voljom i sada očekujete da će vrhovna revizorska institucija i vrhovni državni revizor da budu nezavisni u svom radu. Teško. Jedini cilj svega ovoga jeste da se nagrade pojedini funkcioneri stranaka, da se održi određena vlast i po gubitku na izborima i da se onemogući kontrola rada te vlasti, pogotovo sa mogućnošću da je vrlo teško smeniti Savet i vrhovnog državnog revizora odlukama Skupštine, jer setite se kako ste to radili sa Kori Udovički. Niste mogli da je smenite, osim da se pozivate da odluka Skupštine Srbije nije bila doneta na način predviđen Poslovnikom o radu Skupštine Srbije. Po samom Zakonu o izboru guvernera Narodne banke niste nikako mogli da je smenite. Ovakav predlog je vrlo sličan tom zakonu i to je njegova ozbiljna manjkavost. Sasvim je normalno da svaka politička vlast, odnosno većina koja formira vlast, ima određenu odgovornost. Kada ima određenu odgovornost ima i određena prava, a ta prava su da sprovodi vlast. U ovom slučaju, ta prava će nekoj vladi ili skupštinskoj većini, da odlučuje i da vodi zemlju, biti oduzeta. U tome i jeste problem.. Zašto? Verovatno da bi se lopovluk koji traje od dolaska DOS-a na vlast pa naovamo sakrio kroz rad ovakvog organa koji je u najmanju ruku najmanje nezavisan u svom funkcionisanju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 27. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 28. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, da raščistimo još jednu dilemu koja se jutros tokom diskusije javila – gde su narodne pare sa Kipra. Ko je čitao broj "Velike Srbije", koji smo jutros delili, mogao je da pročita da Dinkić dobro čuva narodne pare sa Kipra, doduše na svojim privatnim računima na Devičanskim ostrvima. Prema tome, te dileme više nema. Zanima me druga stvar, zašto niste pitali preko ruske ambasade, preko MUP-a, kako je Putin rešio problem korupcije, dobrim delom rešio, rešava ga još uvek. On nema ovaj zakon o državnoj revizorskoj instituciji. Koja je to institucija državna koja mu je pripomogla da to pitanje reši? Imamo i mi tu instituciju, zove se Uprava za borbu protiv organizovanog kriminala. Sav kriminal, sva korupcija kod vas nije slučajna, sve je organizovano u dobro organizovanim grupama, a ova dilema koja je maločas bila, vezano za mandat, evo član 32. nam razjašnjava diskusiju za članove 28, 27. itd. U članu 32. sekretar Institucije bira se na šest godina. To je suština. Znate da odlazite sa vlasti, znate da zimu preživeti ova vlada neće, znate da će doći neki drugi, jer narodna volja se očigledno promenila, znate da će već sledeća vlada morati žestoko da se uhvati u koštac sa organizovanim kriminalom i korupcijom i znate da će se sve otkriti, ukoliko ne pokušate da kroz nekakve revizorske institucije onemogućite otkrivanje kriminala. Jer, po ovome UBPOK neće smeti da se meša dok revizorska institucija ne bude donela svoj zaključak, a kada revizorska institucija, koja će biti sastavljena uglavnom iz onih političkih stranaka gde je najviše kriminala bilo, donese zaključak, onda će moći policija i sudstvo da se umešaju. Neće moći gospodo. Jedino će ovu Srbiju izvući iz blata u kojem je sada – Putinov sistem rešavanja, razračunavanja sa organizovanim kriminalom i sa korupcijom. Hoće li ovaj sekretar takođe da polaže zakletvu? Ovo je neverovatno. Na nesreću vladajuće koalicije stranke koje u promilima broje snagu u biračkom telu vladaju ovom vladom, odnosno vladaju ovom državom. Najveća stranka je dobila ministarska mesta koja nemaju dodira sa sredstvima, sve pare su u jednoj instituciji, odnosno u jednoj stranci, pa ćemo ovakvim zakonima o institucijama da branimo stečena sredstva pojedinih političkih stranaka koje su u vlasti. Pozovite predlagača, neka povuče ovaj zakon da se više ne brukamo pred narodom, da raspravljamo o stvarima koje su loše i neprimenjive. Došli smo u situaciju da su nam gradonačelnici u pojedinim gradovima birani na nekakvim posebnim listama, dobro potpomognuti strankama, o kojima se ovde najviše govori. Odlaze u zatvor zbog korupcije, kriminala, zbog toga što su delili invalidske penzije kapom i šakom, ne onome ko je bolestan, nego onome ko je otvorio novčanik. Sada je, čitao sam u novinama, pre dva dana pustio sud gradonačelnicu Smedereva kojoj je pripisano da je podelila 50-tak invalidskih penzija, naravno iz ljubavi prema novcu, a zna se da je bilo od 2.500 do 5.000 evra. Ona je inače izjavila da je intimna prijateljica predsednika Srbije. Da joj možda nije skraćen pritvor zbog toga? Da nije možda reagovao intimni prijatelj? Dame i gospodo, pozovite predlagača da povuče ovaj zakon i da pređemo na neki pametniji predlog zakona, da o njemu raspravljamo.
Hvala. Za reč se javila narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Posao sekretara naizgled izgleda kao posao jednog administrativca i onda, kada vam lupaju packe ovi iz Evropske unije, iz Komisije za čuvenu stabilizaciju i pridruživanje "dvadeset pete-dvadeset šeste godine", kažu – loši ste što se tiče tog administrativnog korpusa, tu ne zadovoljavate dovoljno kriterijume, a vi kažete – hajde, pa ćemo sekretaru državne revizorske institucije da damo zaokruženi posao, da navedemo kakve su mu sve kvalifikacije potrebne, što je nesporno, ali je neprihvatljivo da se sekretar te institucije bira na šest godina, sa mogućnošću reizbora, a narodni poslanici i ministri na četiri godine. Sve i da je Radojku Obradoviću ovakve savete davao Balinovac, koji je državne službenike unapredio na po pet godina, nemoguće je da ovo opravdate razumno i racionalno zašto bi se sekretar birao na šest godina. Tu je kolega Mirčić u pravu. Ne kažemo, ako ustanovite, uz sve naše podnete amandmane, revizorsku državnu instituciju, da ne treba da postoji sekretar i da se bavi ovim poslovima: da usklađuje rad pratećih službi institucije, vodi poslovanje institucije, obavlja druge poslove prema odredbama i u skladu sa ovlašćenjima predsednika institucije, s tim što baš da ga predsednik Institucije imenuje i razrešava nakon sprovedenog javnog konkursa koji je obično namešten, a u pitanju su kadrovi iz vladajuće garniture, tu će oko da bace, kažem to vama iz DSS-a, ovi iz G17 – gde god su neke pare, mutljavine, tu su oni prvi da podmeću svoje vajne kadrove. Nemoguće je da prihvatite rešenja, a da ne prihvatite ovakav amandman koji je podneo kolega Mirčić. Ne samo to, on će da se usklađuje, ali do njega će da dolaze važni podaci za članove Saveta o zloupotrebama i izveštajima. Moram da vas podsetim na to, tako da nije zanemarljiva uloga sekretara. On treba da bude, naravno, smenjiv, ali posle četiri godine, a ne da ostaje šest godina na toj funkciji. Moram da vas podsetim na to da je Slobodan Lalović, aktuelni nezavisni poslanik i ministar za rad, boračka i socijalna pitanja, bio posle petooktobarskog puča sekretar vladine Komisije za borbu protiv korupcije. Sada je trebalo navodno da se obračunaju sa kriminalcima i mislili su – sada ćemo da pronađemo neke, pa našli, da ponovim slučaj, dr Blažića ili da protivustavni ekstraprofit primenjuju na ljudima koji su po zakonu i regularno stekli svoju imovinu i da se hajka i haranga vodi na njih u to vreme, kao na gospodina Tomislava Nikolića, a kriminalci i lopovi, dobri svakoj vlasti, onda bliski i sada bliski DS – za njih ništa. Kada Lalović, kao sekretar tog odbora, koji je sada ministar, a onda je bio za vas samo nepoznati čovek iz neke stranke koja se kroz "iglene uši" provukla u parlament, ne samostalno, nego na grbači Koštunice i DOS-a, nije želeo da uđe u suštinu, odnosno da obelodani ko su svi ti tajkuni iz DS-a, pre svega, i one DOS-ovske vrhuške, koji su po raznoraznim preduzećima opljačkali državu i građane, kako onda da očekujete da će ovaj sekretar, neka buduća osoba, za koju sigurno znamo da će da ide sa liste kadrova, pre svega G17 organizacije, i da stoji tu šest godina i svaka buduća vlast, poštena, ona koja hoće obračun sa kriminalom i korupcijom, kao što je radikalska, u to budite sigurni, da ga trpi. Takav jedan postupak i takva odredba zakona su zbog toga neprihvatljivi. Mi ćemo pre vremena od četiri godine da preuzmemo, voljom građana, vlast u zemlji. Ali, ako već birate sekretara i ako mu teče mandat, onda je logičniji ovaj predlog kolege Mirčića – da to bude na četiri godine, jer bez obzira što najzad deluje da će da se bavi samo ovim pravnim administrativnim poslovima, svi podaci i sve zloupotrebe i sve ono do čega državna revizorska institucija dođe, biće kod sekretara koji ima, u skladu sa tim, određena ovlašćenja. Zato vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite amandman kolege Mirčića, pa bar tu da se usklađujemo i sa Ustavom i sa izbornom funkcijom u zemlji, na svim funkcijama gde se posredno ili neposredno biraju ljudi, da bude na četiri godine.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Narodni poslanik Dragan Čolić podneo je amandman na naslov iznad člana 33. i član 33. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javio narodni poslanik Dragan Čolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, već smo čuli od poslanika SRS da je najbolje za predlagača da ovaj predlog zakona povuče. Jedan od glavnih razloga trebalo bi da bude što ne poseduje ustavni osnov, a i pored pometnje u ovoj sferi, koju bi verovatno izazvao, kao i svi predlozi zakona koje vladajuća većina ovde podržava. Ni u jednoj sferi društva ne donose boljitak, nego iovako tešku situaciju dodatno komplikuju. Verovatno su loša rešenja vaša praksa i deo vaše ideologije. Nismo mogli u dosadašnjem radu da naiđemo na ijedan predlog zakona za koji bi rekli – evo, ovaj predlog zakona doneće dobro građanima Srbije. Sama Vlada, kao da nema hrabrosti da stane iza ovog predloga. Predlagač, izvesni gospodin Radojko Obradović, sada bi trebalo za tu njegovu stručnost reći nešto. Ono što je veoma svojstveno vladajućoj većini, to je da nekako mnogo više volite taj zapadni stil života od ovog našeg tradicionalnog srpskog, pa veoma često upotrebljavate izraze i reči koji nisu primereni srpskom jeziku. Dobro je da ponekad čovek poželi da bude malo pametniji, da da neku ozbiljnost svom govoru kroz navođenje, izražavanje kroz neke strane reči, ali srpski zakoni koje treba da donese srpska Skupština, iznad svega trebalo bi da budu jasni poslanicima koji sede ovde, neki od njih su već izmoreni, nekima je dosadno, neki su totalno dekoncentrisani, neki su autistični na sve ono što se ovde događa i što SRS pokušava da kaže građanima Srbije. Znamo da većinu poslanika vladajuće koalicije to ne zanima, ali mi se njima ne obraćamo, od njih ništa ni ne očekujemo, već se obraćamo građanima Srbije. U naslovu iznad člana 33. tražim da se reč "eksterni" zameni sa "spoljni". Znači, sam naslov iznad člana 33, kaže se – eksterni stručnjaci, pa imam asocijaciju kakvi ste i kako vladate u interesu građana, da bude – ekstremni stručnjaci. "Institucija u postupku revizije može angažovati eksterne stručnjake", a tražimo da se kaže: "Institucija u postupku revizije može angažovati spoljne stručnjake, radi obavljanja poslova iz svoje nadležnosti, ukoliko revizija zahteva posebno specijalističko znanje kojim Institucija ne raspolaže". U stavu 2. se kaže "eksterni stručnjak", a mi tražimo "spoljni stručnjak Institucije mora da ima odgovarajuće stručno znanje i iskustvo" itd, gde tražim da se ova reč stranog porekla izostavi, jer je nepristupačna i nesvojstvena našem lepom srpskom jeziku. Bilo je ovde još reči i o ponašanju ljudi koji dođu na javne funkcije i koji po nakaradnom Zakonu o lokalnoj samoupravi kažu da su izabrani na neposrednim demokratskim izborima, kao da drugi izbori do njihovog izbora nisu bili demokratski, raspolažu velikim budžetima u koje idu pare građana. Imali smo slučaj, što je gospodin Momir Marković pomenuo, u Smederevu, gradu iz koga dolazim, predsednika opštine Jasne Avramović, koja je veoma bliska Borisu Tadiću. Možda je bila i normalna dok nije otišla na taj tajni sastanak na Fruškoj Gori, gde je edukovana, gde je bila na brifingu, a edukovana od majstora za krađu, koji znaju kako se na najbolji način krade iz budžeta. I Đilas je bio, jer on spada u to intimno društvo koje je veoma iskusno u ovoj sferi krađe iz budžeta. Kada je ta izvesna gospođa Jasna Avramović izašla iz pritvora, u kome je provela 30 dana, zamislite, na trgu u Smederevu priređen je vatromet. Ljudi, takav primer neukusa i licemerja, dok građani Smedereva i svi građani Republike Srbije žive u uslovima velike ekonomske krize i socijalne bede. Zamislite, dođu ljudi iz kosmosa, probiju kosmonauti orbitu i eto neki trivijalan doček na zemlji, smatra se da je to redovno, ne pravi se nikakav vatromet, a u mom gradu, iz koga dolazim, dok sirotinja grca, žena izlazi iz zatvora i priređuje joj se vatromet. Još ćemo kriminalce u čezama da pratimo, u fijakerima kada idu u zatvor, kao zaslužne građane. Eto, dokle smo doterali. Rekoh i spasih dušu, kao poslanik SRS. Još jednom kažem, obraćam se građanima iz Smedereva i Srbije, ne želim da to bude glas vapijućeg u pustinji, ali mi srpski radikali imamo taj zadatak, zakleli smo se svi u crkvi da ćemo sve što radimo raditi u interesu građana Srbije i tako ćemo na najbolji način da služimo svom narodu.
Hvala, gospodine Čoliću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo sada imamo prilike da razmatramo ono o čemu je pričano pred otvaranje rasprave u pojedinostima za ovaj predlog zakona. Znači, Odbor za finansije je podneo amandman potpuno istovetan amandmanu Dragana Čolića, koji je taj amandman podneo u ime SRS. Pretpostavka je da vrhovni državni revizor i članovi Saveta moraju da znaju bar jedan svetski jezik, verovatno da bi razumeli šta je to "eksterni", valjda je to predlagač imao na umu. Nije se setio da u srpskom jeziku, odnosno rečniku, postoji odgovarajuća reč. Pre će biti da je ono prvo. Međutim, i pored toga što je Odbor za finansije podneo isti amandman i Radojko Obradović, kao predlagač, prihvatio taj amandman, nije se odustalo od namere da članovi Saveta i vrhovni državni revizor moraju da znaju barem jedan svetski jezik, pa se u stavu 2. člana 33. kaže: "Eksterni stručnjak Institucije mora da ima odgovarajuće stručno znanje i iskustvo". Zašto nisu istrajali u svojoj nameri i predložili i znanje najmanje jednog svetskog jezika, samo će morati neko da nam objasni koji su to svetski jezici, koji su to priznati svetski jezici? Valjda su to svi jezici kojima se govori danas u svetu. Zamolio bih predsedavajućeg da poštuje odredbe Poslovnika održavanja reda na sednici Skupštine Srbije. Dalje, da li je to možda zbog namere što piše – "Za eksternog stručnjaka Institucije može biti imenovan i strani državljanin, koji je priznati stručnjak u oblasti od značaja za izvršavanje poslova iz nadležnosti Institucije". Da nije to možda Filip Cepter, možda on, on je strani državljanin? Da nije to možda MMF, Svetska banka? Znači, pustićemo da se u poslove revizije petlja ko stigne. Nije vam dovoljno što stalno dobijate packe od njih kako treba da vodite ovu zemlju, kao da oni bolje znaju šta nedostaje našem narodu od nas samih, nego im zakonom dajete pravo da to što rade i ozvaniče. U najmanju ruku prvo čudi činjenica zašto amandman narodnog poslanika Dragana Čolića nije prihvaćen, kada je prihvaćen amandman Odbora za finansije, koji je istovetan ovom amandmanu, a čak je i bolji amandman Dragana Čolića, jer precizno definiše na koji član i na koji deo teksta i zakona se odnosi ovaj amandman, od amandmana Odbora za finansije, jer na osnovu kojih odredbi Poslovnika je podnet amandman koji je predlagač prihvatio. Stiče se utisak da predlagač i Odbor za finansije ne žele ozbiljno da shvate SRS, koja je u ovom poslu stvarno pokušala da dobru ideju pretočenu u loš zakon, koliko-toliko privede nameni, da stvarno služi onome čemu bi trebalo, kontroli trošenja javnih finansija, bez petljanja stranih institucija. Koliko je poznato, čak Republička poreska uprava podnosi izveštaj MMF-u, što je takođe sramota. Podnosi mu izveštaje koliko koji građanin Republike Srbije duguje budžetu Republike Srbije. I takvi izveštaji se podnose, a mi kao narodni poslanici to pravo nemamo, odnosno ne možemo da ostvarimo kod Republičke poreske uprave. Ali zato MMF i Svetska banka samo podviknu da im se dostavi spisak dužnika, kako se naplaćuje porez, i Republička poreska uprava izuzetno brzo i precizno odgovara na takve zahteve i takva postavljena pitanja.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, nije u pitanju samo jezička ispravka, u skladu sa duhom srpskog jezika, nego je suština, otkud ti, kako predlagač kaže, eksterni? Još da mu je pomagala Gordana Čomić, bio bi neki ustaški novogovor. Mislim da ne izgovaram, kako oni kažu to – eksterni, a ovde preuzeta strana reč, odnosno spoljni eksperti, i zašto su oni potrebni uopšte državnoj revizorskoj instituciji? Kada su već članovi Saveta, onako obrazovani, edukovani, pa valjda će znati najmanje jedan svetski jezik, valjda imaju sva ta iskustva. Vidite, to vam je isto kao sa raznim konsultantskim kućama koje otimaju pare od javnih preduzeća, kao i razne konsultantske agencije u jedinicama lokalne samouprave. Po tome su poznati ovi iz Demokratske stranke, angažovali su ih za raznorazne oblasti, rade nekakve elaborate, daju nekakva stručna mišljenja, i onda se postavlja pitanje ko će sve to da plati? Ako je budžet državne revizorske institucije gotovo potpuno oslonjen, sa mogućnošću da se pojavi neki domaći ili strani donator, na budžet Republike Srbije, govorićemo o tome od ponedeljka, koliko će i ona da košta, kao novouspostavljena institucija, sada ćemo i te vaše vajne eksperte, eksterne još, zamislite, umesto spoljne, da lepo napišete srpski, kao što treba, da plaćamo. Vi znate, gospodine Anđelkoviću, s obzirom na to da imate dug staž ovde u Skupštini, od početka višestranačja, obraćam se vama, jer vi sada predsedavate, ne bih mogla to Markoviću da kažem, on je ipak novopečen u ovom poslu, kao i mnogobrojni poslanici u Skupštini Srbije, naročito iz redova SRS, da nikada nije bila ovakva situacija kao što je sada u proteklih nekoliko godina, da u Narodnoj skupštini Republike Srbije, te raznorazne eksperte, eksterne, imate prisutne i u odborima, i po svim drugim službama u Skupštini. Zaista vam se čudim i divim, kao kulturan i fin čovek, kad uđete kao potpredsednik Skupštine u lift, kako im se obraćate? Pitanje je koji od tih svetskih jezika oni govore. Da li da im se obratite ovako ili onako. Ono što je izvesno, oni srpski ne razumeju. Ne razumeju srpski ni oni koji sede, razni eksperti, poslati iz mnogobrojnih, a pre svega američke i britanske ambasade, u Vladu Republike Srbije, da prate budnim okom šta se tamo dešava. Lepo vam je rekao, pre nekoliko dana, da je jedan takav eksterni stručnjak, kako biste vi to rekli, Radojko Obradović, u Predlogu zakona, stručnjak za oblast pravosuđa. Odakle?Poslao ga Polt, došao je iz američke ambasade. Rekao je gospodin Vučić, u ovom trenutku ne mogu da se setimimena i prezimena te osobe, Amerikanca, koji ima diplomatski imunitet, poslat je da se bavi samo time da li su zakoni dobri. Kaže, jeste. Evo, sada nam se to sviđa, do one granice do koje možemo to da prihvatimo. Škero sleže ramenima. Kaže, nema pojma. Ma gde nema pojma? Pa svaki ministar ima svog tutora. Mi smo zaista, pod određenim finansijskim i političkim tutorstvom, a da ne govorim o konkretnoj okupaciji na Kosovu i Metohiji, na delu teritorije u južnoj pokrajini, na Kosovu i Metohiji, kao država pod protektoratom. Još samo to da ozvaničite. Potpisan je ugovor o nesmetanom prolazu NATO trupa, i šta drugo, lepo recite – okupacija, ali to se sada drugačije zove. E, sada se to zove eksterni ekspert, ne znam odakle, i ne piše da mora da bude naš državljanin. Znači, može da dođe iz ove ili one ambasade, da kontroliše šta se radi i opet da arbitrira i daje mišljenje i sugestije kod sukoba interesa i kod zloupotreba. Nemojte da mislite, to vam stalno ponavljamo, propala je priča ovih žutih, koji su inače samo opterećeni SRS. Gde god da se pojave na televiziji, onaj Šutanovac, videli ste i onog Đilasa sinoć i tako redom, samo pričaju o srpskim radikalima. Nemaju šta drugo. Oni imaju kriminal oko sebe. Ostavili su haos u državi i ne mogu da idu napred, što im je onaj neuspešni slogan. Uvek smo vam govorili, taman posla da smo protiv integracija i svih drugih povezivanja sa celim svetom, na ravnopravnim osnovama. Ali, da nam dolaze takvi tutori sa strane i još da dolaze u Skupštinu Srbije, da poslanici ne mogu da im se obraćaju i da komuniciraju sa njima, i da hoće ljubazno da ih pozdrave, jer nemate pojma ni ko je, ni šta je, tu se šeta svako ko stigne. To zaista nema smisla. Nije samo ispravna jezička intervencija, da je spoljni, kako se srpski lepo kaže, a ne eksterni, nego se radi o suštini, zašto su oni potrebni. Hoćete da vas podsećam dalje, na čuveni ''Deloitte & Touche'' i izvršno direktorovanje Aleksandra Vlahovića, kako on posle toga dođe na mesto ministra za privredu i privatizaciju? Evo sinoć na RTS-u, kao po sistemu – ''ni luk jeo ni luk mirisao'', pravi se blesav. "Nemam pojma šta je to bilo ni sa cementarama, ni sa šećeranama, ne znam ko su tajkuni. To su uspešni poslovni ljudi, imaju projekte". Pa kome vi to pričate? Svi su povezani, uz mentorisanje, pogotovo ovih eksperata iz ambasada. Posao im je olakšan. Ne treba na to da pristanete. Treba da se urazumite i da gledate naša srpska posla, kako mi to umemo i možemo da rešimo, a to jedino neka buduća odgovorna vlast, jer vama pričati – to je za džabe, očigledno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku, gospođici Jovanović. (Dobrodošli, gospodine Krstiću.) Da li još neko želi reč? Odbor za finansije, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 33. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč gospodin Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o državnoj revizorskoj instituciji je još jedan od onih predloga koji treba, navodno, Srbiju da uvedu u Evropu. Ono što jako zbunjuje je samo obrazloženje koje je dato u ovom predlogu zakona, a to je da je državna revizorska institucija izuzetno važna institucija, čije će osnivanje i razvoj omogućiti da se uspostavi potrebna ravnoteža u odnosima između zakonodavne i izvršne vlasti. Ravnoteža to je, prosto rečeno, znak jednakosti, što znači da ono što se dešava u izvršnoj vlasti bude slično i u zakonodavnoj vlasti. To je sasvim suprotno Ustavu i podeli na zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. Ovde ne treba ići ka tome da se stvori ravnoteža između ove dve vlasti, nego se zna da je najjača i najstarija vlast zakonodavna vlast i ona bi trebalo da kontroliše sve ostale vlasti, jer se u ovom domu birajuVlada i ministri, i predsednik Vlade, pa ne mogu oni biti nikako stariji, ne mogu biti ni jednaki, a pogotovo ne stariji. Međutim, delovanjem ovakve vlade poslednjih pet godina, prethodnog DOS-a i sadašnjeg suženog DOS-a, dolazi do toga da ovaj parlament bude degradiran, da bude instrument Vlade Republike Srbije, tako što verujem da ovoj sednici trenutno ne prisustvuje ni 10 poslanika, koji treba da brane interese Vlade, ili da brane ovaj predlog zakona koji su predložili, a dobili smo ga od jednog od narodnih poslanika iz ove skupštine. To je totalna nezainteresovanost. Verovatno je sada potrebno da ono što treba da radi Skupština Srbije treba da radi neka institucija, pa će ta institucija da nam pripremi materijale, da nam pripremi podatke, uvid u javne prihode i rashode, a onda će nama na kućne adrese, na letovalištima, zimovalištima ili bilo gde da se nalazimo, poslati, mi ćemo da se informišemo i putem telefona da saopštimo da je sve to u redu. Ovo je priča kopiranja svega onoga što ima u svetu, a što ne priliči nama, jer ovde se kaže – u uporednom zakonodavstvu, u praksi, vrhovna revizorska institucija se razlikuje po svojoj strukturi, tako da u raznim zemljama uzima vid i organizaciju koja odgovara istorijskim, političkim i drugim društvenim uslovima konkretno u zemlji. Znači, nešto što kod njih postoji, postoje razne revizorske kuće, a sada moramo da kopiramo taj zapad i da postoji kod nas neka odgovarajuća revizorska kuća, ali sa uslovima, sa onim poslovima koji su suprotni od onoga što rade revizorske kuće u tim evropskim zemljama. Šta je zadatak obavljanja revizije? Standardi revizije i program revizije. Standardi revizije, čl. 34 – ''Institucija obavlja svoju revizionu nadležnost u skladu sa opšteprihvaćenim načelima i pravilima revizije i u skladu sa odabranim međunarodno prihvaćenim standardima revizije''. Prevod na srpski jezik; znači, kao prevodilačka kuća, tu ulogu će imati ta naša Institucija koja treba da obavlja reviziju javnih prihoda i rashoda. U sledećem članu – Program revizije, stoji: ''Institucija obavlja reviziju na osnovu godišnjeg programa revizije, koji je dužna da usvoji pre kraja godine za narednu kalendarsku godinu. U okviru koji postavlja zakon, Institucija samostalno odlučuje o subjektima revizije, predmetu, obimu i vrsti revizije, vremenu početka i trajanja revizije, ako ovim zakonom nije drukčije određeno''. Program revizije obavezno svake godine obuhvata: (Ovde se postavlja pitanje zašto odgovarajući broj, zašto ne sve jedinice lokalne samouprave, jer su svi oni korisnici budžeta?) Svojim amandmanom sam nakon člana 5 – odgovarajući broj javnih preduzeća, predložio da se doda i član 6. tačka 6) koja glasi: "odgovarajući broj nevladinih organizacija". Zašto ovo tražim? Svedoci smo da u poslednjih desetak godina jako veliki uticaj na klimu i na politiku u državi Srbiji imaju upravo te nevladine organizacije, a naročito od ove ''buldožer revolucije'' 5. oktobra 2000. godine, kada u medijima dobijaju neverovatan prostor, tako da smo svedoci, i dan-danas, izjava, mišljenja i stavova tih tzv. nevladinih organizacija. Koji su ti istaknuti primeri nevladinih organizacija? Pre svega, tu je Nataša Kandić, Sonja Biserko i da ih ne nabrajam dalje. Ličnosti koje su omražene u srpskom narodu. Za koga oni rade? Pre svega, za Soroša, on ih je u početku plaćao, a zatim kako se koja organizacija postavi da radi protiv države Srbije i srpskog naroda, oni odmah prihvataju da budu njihove sluge i da koriste njihova sredstva. Tako su verovatno i plaćenici Tuđmana i pokojnog Alije Izetbegovića, a ono što je po meni najgore, jer sam poslanik koji dolazi sa prostora Kosova i Metohije, verovatno su plaćenici i šiptarskih separatista i terorista sa Kosova i Metohije. Pre godinu i po, do dve godine, gledao sam film na radio-televiziji Kosova, gde je glavna uloga – Nataša Kandić. To su takve grozote, takve ružne scene, koje je ona u tom filmu ispričala, kroz priču o zločinima, gde je rekla da su u Srbiji srpski vojnik i srpski policajac zločinci, da su svi odreda krivi, bez obzira ko je, da li je to jedan, ili je postojao zločin, ne pravi razliku. Ona kaže da su svi Srbi koji su uzeli pušku u ruke da brane svoje ognjište bili zločinci i navodila razne primere. Uz tu Natašu Kandić nađeno je još dve-tri osobe Šiptara, koji su navodno potvrdili te reči Nataše Kandić. Takva osoba živi, radi i deluje i još ima i neku organizaciju koja se finansira, a predlažem da kontrolišemo sve, kako i sa kojim parama se finansiraju takve nevladine organizacije, u kojima rade takvi ljudi kao što su Nataša Kandić, kao što je Sonja Biserko i da ih ne nabrajam dalje. Ono što bih želeo da poručim poslanicima je da u danu za glasanje ovaj predlog zakona odbace, jer ovo je nepotrebno za Srbiju, ništa ovim zakonom nećemo definisati. Ovaj zakon služi samo kao amortizer i uređaj koji će da amortizuje pljačku i kriminal koji vlada u Srbiji. Sve ono što se desi, svaka afera koja bude otkrivena, koja se pojavi, koja bude plasirana, prebaciće se na revizorsku kuću, a kada budemo tražili, nadležni ministri, predsednik Vlade će reći – čekamo izveštaj ove revizorske institucije koja će da utvrdi da li je stvarno bilo ili nije bilo tako. Znači, imaće ulogu amortizera koji će oglašavati te afere, a afere se navodno izmišljaju baš u onim trenucima kada je potrebno da se neka odluka sprovede, a pogubna je za srpski narod, kako bi se taj srpski narod time zabavljao i kako ne bi imao uvid u ono što će da se desi. Dalje, u ovom članu zakona se kažeda radi izvršenja programa revizije Institucija može da angažuje revizore državnih revizorskih institucija drugih zemalja, kao i preduzeća za reviziju. O ovome je već govoreno da nema potrebe, da revizorska kuća može da nastane tek nakon osnivanja dugog perioda vremena, gde treba da se školuju odgovarajući kadrovi koji će da vrše tu revizorsku funkciju. Mi želimo preko noći sve to da uradimo. To neće piti vodu i imaće ulogu samo jednog od zakona koji treba da bude kao cifra, kao broj, da je ova skupština to donela, a nikakvog efekta neće biti ni u kontroli tih javnih prihoda i rashoda, a što je gore, neće uticati na građane Republike Srbije.
Reč ima poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, upozoravao vas je gospodin Tomislav Nikolić pre samo mesec i nešto dana, kada je vršena izmena pojedinih zakona, vezano za delovanje Ministarstva finansija i Narodne banke Srbije, da je neophodno da se izvrši revizija "poslovanja", ili u konkretnom slučaju za predvodnika šiptarskog lobija – Natašu Kandić i za ostale na čelu nevladinih organizacija, razbijanja ataka i na ustavni poredak zemlje, ako hoćete, i na diskvalifikovanje, na najgori mogući način, ne samo građana, nego i političara, pošto vam je poznat slučaj gospodina Tomislava Nikolića i svih bljuvotina i laži koje je propagirala upravo ona koja se finansira ne samo od strane Soroš fondacije, već i šiptarskih organizacija, i ja ću to da potkrepim primerom. Pre mesec i nešto dana obratio mi se čovek koji je, nažalost, kao i dve hiljade naših sunarodnika ostao bez svojih najmilijih. U šiptarskom zlikovačkom teroru, krajem 1998. početkom 1999. godine izgubio se svaki trag njegovog brata i sinovca. Čovek koji je bio ugledan u svom mestu, odnosno u centru jednog od kosovsko-metohijskih okruga, onako sav unesrećen, zajedno sa članovima svoje porodice, krenuo je da traži pomoć, da vidi da li može da ustanovi gde su njegovi najmiliji. Onda je, na nagovor nekih članova svoje porodice, otišao u tzv. Fond za humanitarno pravo, nevladinu organizaciju koju predvodi šiptarski lobista Nataša Kandić, koja direktno radi protiv interesa naše države i našeg naroda. Nije tada znao i ništa mu nije značilo to ime i prezime, ali odmah pošto je stigao, iako je želeo, i dan-danas neki od njih, nažalost, saznao je tragičan ishod, šta se desilo sa njegovim bratom i sinovcem. Oni koji i dan-danas žive u nadi da su neki od njihovih članova porodice živi, možda su se obratili na tu ili sličnu adresu. Pitala ga je zašto je došao da se raspituje za svog brata i svog sinovca koji su ubijeni, tada je, za manje od mesec dana pošto se njima izgubio svaki trag, ona znala da su ubijeni, a služio je, kako je tada rekla, sa pozicije koju je obavljao, Miloševićevom režimu. Da li vam je dovoljno ili više od toga? Ko zna koliko je takvih primera. Svojim ugledom, moralom, čašću, ugledom pre svega, koji uživa u svom srpskom narodu i kod građana drugih nacionalnih pripadnosti u našoj zemlji i uz svoju SRS, Tomislav Nikolić je, iako se hajka vodila na njega, potpomognuta od strane TV B-92 i mnogih drugih televizija, znao da odgovori Nataši Kandić i svima onima koji se takvim lažima služe da napadaju i njega samog, i SRS. Šta da kažete ovom čoveku ili drugima koji su, u najmanju ruku, zloupotrebljeni? Postavila sam pitanje pre dva meseca, na Odboru za odbranu i bezbednost, direktoru BIA-e – Radetu Bulatoviću, da li služba ima saznanja da li se neke od tzv. nevladinih organizacija – zato smo i stavili "pojedine", a mora da se dođe do konkretnih podataka koje su te koje treba državna revizorska institucija da kontroliše, poput tog šiptarskog fonda koji predvodi Nataša Kandić i ostali – finansiraju od strane onih koji imaju za cilj da se bave rušenjem Ustavnog poretka i da se bave svim negativnim pojavama u našoj zemlji i koje rade za račun stranih obaveštajnih službi? On mi je potvrdno odgovorio, to je bila otvorena sednica na kojoj su i novinari bili prisutni – "da, služba ima takve informacije i takva saznanja". Kada već podržavamo svaku takvu aktivnost državnih institucija koje rade na tome, da se država time bavi, onda morate da znate, i Koštunica mora da zna, kao što mora da zna i MUP, samim tim i BIA i svi oni čiji je to posao, a Ministarstvo finansija, pre svega –odakle se oni finansiraju i da to bude prikazano kroz izveštaj. Zato je nemoguće da ne prihvatite, izuzev ako želite i dalje da se poigravate državom i narodom i da puštate da se u svaku poru našeg društva infiltriraju takvi koji se finansiraju da bi razgrađivali sve ono što predstavlja državu, u pravom smislu reči, i državne institucije. Sad formirate novu instituciju, a dajete mogućnost onima koji su plaćenici, pre svega šiptarski plaćenici, kao što je slučaj Nataše Kandić, da se bave tim poslovima, a da ne kontrolišete njihov finansijski izveštaj i da ne vidite odakle se oni finansiraju. Zato još jednom razmislite šta radite i kada dođe dan za glasanje prihvatite da se doda tačka koju predlaže gospodin Kragović, tačka 6. I veoma lako nadležni državni organi, o kojima sam govorila, mogu da dođu do grupisanja koje su to, zato smo i stavili –"pojedine nevladine organizacije", čije finansijsko poslovanje, ali i kontrolu tokova, ono što može država da uradi i ova institucija, pre svega Ministarstvo finansija, treba da vršite, kao vlast.
Ako mi dozvolite da zloupotrebim, pošto nema nikog iz radne grupe koja je radila na ovom zakonu, pitanje koje su gospodin Kragović i gospođica Jovanović ovde pokrenuli, bilo je predmet razmatranja prilikom izrade ovog zakona. I sam sam se zalagao da se to uvrsti. Međutim, imajući u vidu da se radi o instituciji koja može da kontroliše samo trošenje državnih para, u tom slučaju vrhovna revizorska ustanova može da kontroliše i one nevladine organizacije koje i jedan jedini dinar dobiju iz lokalne samouprave ili iz budžeta Republike, znači, iz bilo kog budžeta, državnih para, samo one institucije i ustanova u kojima ima prihoda ili dotacije iz budžeta lokalne samouprave ili Republike Srbije. Kada je reč o onima koji to nemaju, ne mogu biti predmet ove institucije – vrhovne revizorske ustanove [[Dobacivanje iz sale.]] Gospodine Markoviću, jedna je stvar da li se slažemo oko suštine. Kažem vam da vrhovna revizorska ustanova može da kontroliše samo one institucije ili ustanove koje dobijaju ili koriste jedan jedini dinar iz budžeta Republike Srbije ili lokalne samouprave. Ogradio sam se i iskoristio ovo pravo samo zato što nema nikoga iz ove radne grupe koja je to radila. Izvolite, gospođica Nataša Jovanović.
Gospodine Anđelkoviću, jasno mi je da ste želeli, kao član radne grupe ili neko ko je pratio to, nisam baš najbolje razumela vašu ulogu, to da nam pojasnite. Hvala vam lepo što ste nam to pojasnili, ali nije jasna suština. Da ste mi to pojasnili, kao što se Šomburg zahvalio dr Šešelju prilikom prve Statusne konferencije, mogla bih da vam kažem da mi je sve jasno. Ali, nije jasno, zato što je suština postojanja državne revizorske institucije da kontroliše takve. Znamo da na nivou jedinica lokalne samouprave imamo i Savez slepih, imamo i sada, po ovom novom zakonu od pre godinu dana, pripadnike Ravnogorskog pokreta, a pre toga, decenijama unazad su borci NOR-a, kao nevladina organizacija, primali određenu pomoć, kao i razne druge. To je spisak, od jedinice do jedinice lokalne samouprave, različito se zovu i imaju određenu simboličnu pomoć, a mnogi su i na grbači lokalnih budžeta, koji svakako to ne bi trebalo da budu. Mogu da pričam o Kragujevcu, koji su ti za koje je opravdano da im se daje pomoć, ali to je već stvar za budžetsku raspravu u opštini, kao što svako ima primer iz svoje sredine. Ovde je najveći problem što se oni finansiraju novcem koji dolazi direktno od lobista onih koji su ubijali srpsku decu, srpske žene, koji su nasrtali na regularne vojne i policijske snage i bavili se terorističkim napadima, a i sada idu na to da otcepe našu južnu pokrajinu. O tome govorim. Morate da pronađete neki mehanizam. Lepo ste nam prošlog puta, kada je bio zakon o ovlašćenjima koje ima ministar finansija, rekli da to nije moguće. Isto tako smo hteli da inkorporiramo u zakon to ovlašćenje, da uđe u njihovo poslovanje. Sada isto. Onda je besmisleno da postoji ovakva državna revizorska institucija, jer kroz nepoštovanje zakona i oglušavanje onoga što je naš Ustav i pozitivni zakonski propisi, da neko tako vršlja i deluje, to ne možemo da prihvatimo. U svakom slučaju, želeli ste to da pojasnite. Međutim, nisam takvim odgovorom zadovoljna, naročito zbog toga što predlagač nije tu da nam kaže koji je bio motiv da se ne prihvati amandman kolege Kragovića.
Nisam ni sam zadovoljan što je tako, ali finansijska policija i drugi organi treba da kontrolišu sve druge prihode i rashode, a ne da kontrolišu nevladine organizacije poput ovih o kojima ste govorili, neka kontrolišu ove. Vrhovna revizorska ustanova treba da kontroliše trošenje isključivo državnih para. Gospodine Arsiću, po kom osnovu? O amandmanu više nemate vremena. Izvinio sam se, prihvatam da se prekrši Poslovnik, ako vam je stalo do toga da to iskoristite. Gospodine Arsiću, izvolite po Poslovniku.
Kršite Poslovnik, uzeli ste sebi za pravo da se uključite u diskusiju, iako predsedavate sednicom Skupštine Srbije. Shvatio sam vašu želju da odgovorite umesto te radne grupe koja nije ovde. Čini mi se da su vas doveli u zabludu kada su vam to rekli, jer u članu 11. stav 1. kaže se da su subjekti revizije, u skladu sa ovim zakonom: korisnici sredstava EU, donacija i pomoći međunarodnih organizacija, stranih vlada i nevladinih organizacija. Čini mi se da vas ovaj član i ova tačka demantovaše, gospodine Anđelkoviću, i trebalo je da istrajete da se amandman gospodina Ljubomira Kragovića prihvati. Šta je cilj rada ovih međunarodnih organizacija, odnosno nevladinih organizacija koje bitišu na teritoriji Republike Srbije? To je da se srpskom narodu nabije osećaj kolektivne krivice za ratne zločine i da se pravi ratni zločinci, koji su to radili organizovano, proglase žrtvama. Ništa drugo nije cilj rada takvih nevladinih organizacija –Sonje Biserko i Nataše Kandić. U tome i jeste problem, i cilj je da se stavi pod kontrolu njihovo finansijsko poslovanje, jer bismo onda saznali ko ih plaća i za koga rade. Samim tim, građani Srbije bi onda bili u situaciji da procene da li tim ljudima treba verovati ili ne. Ovako smo ih ostavili bez potpune informacije, jer onaj ko plaća verovatno ima i neki interes da ostvari. Ovde je interes da se u srpskom narodu, kroz rad ovih nevladinih organizacija, stvori osećaj kolektivne krivice, a da se zločinci proglase žrtvama. Treba videti ko to finansira.
Nastavljamo u 15,00 časova. [[Posle pauze, 15,00]] Nastavljamo sa radom. Da li se neko javlja za reč, po članu 35? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 38. amandman je podneo poslanik Meho Omerović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se izmeni naslov iznad člana 41. i na član 41. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman, sa ispravkom. Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 42. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Odbor za finansije je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 47. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, prihvatio je amandman. Na član 51. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović i Odbor za finansije nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite, gospodine Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije mi jasno koliko predloženi zakon o državnoj reviziji ima članova? Predlagač zakona, u materijalu dostavljenom poslanicima Skupštine, u obrazloženju zakona govori o 67 članova zakona, a u samom predlogu ima 65. To možemo, gospodo, dokumentovati. Ovde stoji 65. 66.-ti i 67.-mi ne postoje, ispali su. Ispada da su dva člana zakona pisana nevidljivim mastilom ili su poznati samo predlagaču, ili ćemo o njima čitati kada ih bude potpisivao predsednik Tadić. Uglavnom, ko pažljivije pročita, videće da obrazloženje Predloga i sam Predlog nisu najsrećnije sročeni, odnosno, da tu nešto fali i dobro je ispretumbano, što nije prvi put. Uostalom, ovaj zakon se najviše bavi izborom i postavljenjem članova Saveta institucije. To nas ne čudi, jer je potrebno udomiti zaslužne članove partije vladajuće koalicije i dati im mogućnost da u narednih šest godina određuju subjekte revizije u skladu sa Predlogom ovog zakona. Odnosno, ti isti će, kada ih budete predložili i izabrali, određivati u svojim planovima rada, a po vašem nalogu i budnim okom Ministarstva za finansije, koje opštine i javna preduzeća će revidirati, a koja neće. Ne treba biti pametan pa pogoditi da će u opštinama gde vlast predstavlja SRS, a takvih je sve više i više, i u javnim preduzećima u kojima su u većini u upravnim odborima naši članovi stranke, ili su direktori iz naše stranke, neprestano biti državni revizori koji će tražiti "dlaku u jajetu", i po nalogu Saveta osporavati svaku odluku i način rada u tim opštinama, institucijama i javnim preduzećima, mesnim zajednicama, pa i raznim udruženjima, kao što su vojni invalidi itd, samo zato što su članovi ili simpatizeri naše stranke. Toga se ne bojimo, jer časno obavljamo sve dužnosti koje preuzimamo na sebe. Ali, nećemo članovima Saveta i predsedniku pasti na pamet zato što nije nezavisan, jer može da bude član stranke, a ne funkcioner, da li je bagalni funkcioner stranke, jeste, šta ako mu je rođena žena ili švalerka funkcioner DS ili G17, ili, ne daj bože, kum u slučajnoj ulozi da vrši funkciju revizije u takvim subjektima revizije. Uostalom, svakako će se i ovaj zakon menjati dodavanjem niza izmena i dopuna, ako ga mi ne izmenimo i ne napravimo moderan evropski zakon kada dođemo na vlast, jer mu nije namena da zaživi institucija državne revizije, koja bi štitila i kontrolisala novac poreskih obveznika, odnosno naših građana, kao i novac koji vam drugi daju za nevladine i ostale organizacije u naredne dve godine, koliko ste još najduže na vlasti. Neće ovaj zakon početi da se primenjuje kako valja, a već ćemo ga menjati. Uostalom, isto se desilo i u drugim zemljama u okruženju, valjda i ovaj vaš zakon o državnoj revizorskoj instituciji nije izuzetak? On se danas donosi samo da bi se doneo, zarad Evropske unije, kako biste mogli da se hvalite kako se, ipak, trudite, a stvarna njegova primena je politički i ekonomski kontrolisana sa vaše strane. Želite samo da osvojite privid dobre volje stvaranjem ovakve institucije ovakvim zakonom. Niste vi za istinsku kontrolu. Trošenje narodnih para, znate kako ih i ko troši i po čijem nalogu. Pošto sam, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo amandman na Predlog zakona o državnoj revizorskoj instituciji sledećeg sadržaja: "U članu 51. stav 5. da se briše", sledi obrazloženje. Donacije za početak rada ovakve institucije, po Predlogu zakona, mogu obezbediti – domaće pravno lice, koje nije subjekt revizije, u skladu sa Predlogom ovog zakona, ili strano pravno, odnosno fizičko lice. Brisanje ovog stava je neophodno kako bi se izbeglo bilo kakvo materijalno i moralno uplitanje u nezavisnost i objektivnost rada institucija državne revizije. Predlog zakona nejasno razgraničava povezanost subjekta revizije sa onima koji nisu subjekt revizije, što je valjda i cilj predlagaču. Nepovezanost ne može nikako da garantuje i teško se utvrđuje, pogotovo u zemljama u tranziciji, kao što je naša, u kojima se ekonomski, politički i svi drugi interesi ostvaruju kroz razne vidove, nazovi, pomoći. Ako bi se naknadno utvrdilo da je davalac donacije na bilo koji način povezan sa subjektom revizije, jasno bi se izveo zaključak da svojom donacijom i daljom isporukom finansijske pomoći može da utiče ili je već uticao na Savet i predsednika Saveta, odnosno Instituciju, da obustavi poslove revizije u skladu sa ovim zakonom. Poslovi revizije, predviđeni ovim zakonom mogu štetiti interesu donatora ili onome ko pruža finansijsku pomoć, odnosno pružanje iste od strane donatora diskredituje nezavisnost institucije, jer se može dovesti ili povezati donacija pravnih i fizičkih lica sa nestavljanjem u program rada Institucije subjekta revizije, koji su u posrednom interesu sa donatorom, na primer, nevladinim sektorom. Brisanjem ovog člana štiti se nezavisnost, a čuva realnost, objektivnost i nepristrasnost državne revizorske institucije i sprečava bilo kakav uticaj na Instituciju i njenu zavisnost od tuđe ekonomske pomoći, a samim tim čuva i kredibilitet Institucije i argumentaciju da je korumpirana, kupljena i plaćena da se ne vrši revizija kod pojedinih subjekata, a u skladu sa ovim predlogom. Gospodine ministre, ovaj zakon kod poslanika SRS neće proći, bez obzira na silne amandmane koje je SRS podnela. On ovakav ne može da prođe i najbolje bi bilo, gospodine ministre, da ga povučete. Hvala.
Gospodin Parivodić nije nadležan za ovaj zakon, tako da on ne može ni da ga povuče. Predlagač su narodni poslanici, a ne Vlada. Reč ima narodni poslanik, gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo došli smo i do suštine ovog zakona, a došli smo i do toga šta sve Institucija sutra neće moći. Član 51. stav 5, za koji je narodni poslanik Krstin tražio da se briše, glasi: "Početak rada Institucije može biti finansiran iz sredstava donacije domaćeg pravnog lica koje nije subjekt revizije, u skladu sa ovim zakonom ili stranog pravnog ili fizičkog lica". Danas smo imali dilemu da li ova institucija vrši reviziju finansijskih sredstava nevladinih organizacija, pa ste u jednom članu rekli da ne može. U članu 11. stav 11. kažete da može. Sada dolazimo do toga, neće Nataša Kandić direktno finansirati početak rada ove revizorske institucije, ali će onaj ko finansira Natašu Kandić finansirati i početak rada ove institucije. Jer, kaže se da može biti finansirana iz sredstava donacija domaćeg ili stranog pravnog lica, pa će gospodin Soroš, pošto već plaća Natašu, da plati i tog koji će biti šef ove revizorske institucije, da ne vrši kontrolu Natašinih finansijskih sredstava. Mislim na Natašu Kandić, ali uostalom, malo se razlikuju i Biljana Kovačević-Vučo i Sonja Biserko, a i još neke druge Nataše, osim, naravno, Nataše Jovanović. Dame i gospodo narodni poslanici, ko plati – ima pravo i na privilegije. Privilegije će biti da se ne ulazi u finansijske knjige tih preduzeća i organizacija, ustanova i svega ostalog. Mislim da je krajnje vreme bilo još jutros, pre nego što je počelo da se raspravlja o ovom zakonu, da se ovaj zakon povuče. Išli smo dotle da smo došli do poslednjeg, odnosno ova dva pretposlednja člana. Raspravljaćemo i o poslednjem amandmanu, ali je najpametnije vama iz vladajuće strukture da ovo skinete sa dnevnog reda.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Predsedavajući jutros nije bio u sali, pa da se malo vratimo na ono o čemu smo pričali. Nema Radojka Obradovića, verovatno piše tekst kojim povlači ovaj predlog zakona iz procedure. Ako kojim slučajem on to ne sme da uradi, prisutnog predstavnika Vlade, doduše ne po ovoj tački dnevnog reda, upozoravam da ovaj zakon nema ustavni osnov. Jutros su neki pokušali da brane Radojkov Predlog zakona. Svi vi koji branite ovaj predlog zakona, povodom ovog amandmana na član 51. stav 5, zamolio bih vas da pročitate da član 51, koji ima svoj naslov –"Sredstva za rad", pa kada se okrene nekoliko stranica i dođe na stranu 17 obrazloženja, tamo stoji – "Članom 51." to je podvučeno, u nastavku piše –"propisano je da je rad Institucije javan, u skladu sa zakonom i Poslovnikom, kojim će se bliže urediti način obaveštavanja javnosti o radu Institucije". Na bazi ovog obrazloženja za član 51. stiče se utisak da je naziv tog člana – ''Javnost rada'', ali naziv i materija koju taj član tretira je "Sredstva za rad". Vi nas terate da glasamo za nešto, a predlagač ne zna ni šta je napisao. Zamolio bih vas da okrenete još jednu stranicu obrazloženja, gde se kaže, "Procena iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona", pa ako preskočimo prvi i drugi pasus gde daju neke podatke o upravnoj praksi, doći ćemo do ovih pasusa, koji otprilike ovako glase: "Početna sredstva koja bi se izdvojila, koristila bi se za tekuće troškove poslovanja Institucije, obuku državnih revizora i informatičko opremanje radi otpočinjanja rada Institucije (početni broj zaposlenih bi bio oko 40 do 50 zaposlenih). Postoji realna mogućnost da se deo finansijskih sredstava potrebnih za otpočinjanje rada Institucije obezbedi preko međunarodne tehničke pomoći i iz drugih donatorskih izvora". Dolazimo do suštine amandmana gospodina Krstina, kojim traži da se briše stav 5. koji omogućava finansiranje rada ove, kako vi kažete Institucije, sredstvima iz inostranstva. Naravno, dosledno zastupamo naš stav i prilikom usvajanja budžeta Republike Srbije za 2005. godinu. Sećate se, u razdelu koji se odnosi na predsednika Republike, takođe su planirana donatorska sredstva za predsednika Republike. Ako trajni izvor sredstava za sve vaše izmišljene institucije treba da budu donatorska sredstva, onda je to otprilike, po sistemu da se u mišolovci nalazi besplatni sir, ali onda znate kakva je posledica takvog besplatnog sira. Ovde imam i dokument američke ambasade, to je memorandum, gde su izvesna gospoda još 1997. godine dobila 6.780 dolara, naravno na ruke, pošto Amerikanci moraju precizno da vode evidencije kada iz ambasade isplaćuju na ruke neke poslušnike i doušnike, pa ima i za koga, preko koga i za šta. To je za studentski pokret, za nameštaj i druga sredstva neophodna za destruktivno delovanje protiv Republike Srbije i građana Republike Srbije. Iskoristio bih priliku, neće to biti velika zloupotreba, s obzirom da ću malo da promovišem knjigu prof. dr Smilje Avramov. U knjizi koja je nedavno izdata, objasnila je kompletan sistem delovanja nevladinih organizacija. Nisu nevladine organizacije tu da bi uzimale pare iz inostranstva, da bi se njihovi čelnici udebljavali poput onog Derete u Građanskoj inicijativi. To je smišljen, destruktivni rad na razaranju državnog tkiva Republike Srbije. Poučeni tim saznanjem, predlagač nam predlaže da nam neko iz inostranstva finansira nezavisnu instituciju u sistemu državne uprave. Molim vas, nebuloza do nebuloze. Prosto ne verujem da u Vladi nema ko da pročita ovakav predlog zakona. Pozivam Vladu da da negativno mišljenje, da izvrši uticaj na svoje poslanike u Narodnoj skupštini i da se ovaj predlog zakona odbaci, kako bismo zaboravili današnji dan sa ovim mučnim raspravama povodom jednog nebuloznog predloga. Molim vas, eksperti, vi koji nas kritikujete zato što smo digli glas povodom ovog zakona, nađite mi član 66. i 67. Predloga zakona. Ima ga u obrazloženju, ali ga nema u tekstu Predloga zakona. Za šta ste vi eksperti? Za prepisivanje, za šta? Kako ste došli na ideju da ovo umetnete u državno tkivo Republike Srbije, nešto za šta ne postoji ustavni osnov, pa čak i izmišljate članove kojih nema? Sada nas terate da glasamo. Nećemo da glasamo, ali ćemo da vas omalovažimo na svakom mestu, da građani Srbije vide koja je destruktivna politika Vlade Vojislava Koštunice.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Zoran Anđelković. Prvo, svako ima pravo da bude protiv zakonskog projekta, ali da razjasnimo jednu stvar. Ovo nije zakonski projekat Vlade Republike Srbije. Uostalom nijedna vlada u svetu, ne verujem ni ova, ne voli da je neko kontroliše, a naročito da kontroliše finansijske tokove. Sada na dnevnom redu imamo, bolje reći, činjenice, da bi sadašnja budžetska sredstva Vlade Srbije i ministarstava, javnih preduzeća i korisnika budžeta, po postojećim zakonskim rešenjima trebalo da kontroliše budžetska inspekcija. Svi oni koji osporavaju ovaj zakon znaju da je ta budžetska inspekcija 2000. godine isključivo korišćena za politički obračun sa političkim protivnicima. Tačnije rečeno, Đelić je to koristio kako bi se obračunao sa ljudima koji su bili do tada na vlasti, pre svega sa ljudima iz SPS-a, a dobrim delom i sa ministrima i drugim funkcionerima SRS, koji su tada bili na vlasti. Budžetska inspekcija, koja nije ni bila budžetska inspekcija, nego sastavljena s koca i konopca, od različitih tzv. vajnih stručnjaka, pod formom budžetske inspekcije, imala je nalog kome da podnosi krivične prijave, kako da ispituje kako se troše pare, da li su te pare trošene za kupovinu jedne stolice, ili pet stolica, da li su one u skladu sa budžetskim zakonom ili nisu, da bi, kada je prvi budžet došao na dnevni red, Zakon o budžetu, zloupotreba službenog položaja za nenamensko korišćenje u budžetu, faktički, Đelić izbrisao odmah kao kaznenu odredbu. Znači, zaštitio je sebe. Takođe, podsećam vas da ovde u Skupštini Srbije još uvek nismo usvojili završni račun za 2002, 2003. i 2004. godinu. Znači, još uvek nemamo izveštaj o trošenju sredstava iz DOS-ove vlasti, ni ministarstava, ni Vlade, niti javnih preduzeća, niti bilo koje druge institucije. Zašto nemamo? Zato što nemamo instituciju koja to na adekvatan način, na način koji će značiti neku neutralnost, kontroliše. Slažem se uvek da je pitanje u ovakvoj zemlji, koja ima odgovarajuće promene itd, neutralnosti, relativna stvar, pa čak i nezavisne institucije, ali neka nezavisna institucija, koja će imati pravo da kontroliše raspodelu tih sredstava. Lično sam intervenisao po zahtevu nekih predsednika opština. Nemojte da mislite da je to po zahtevu nekih predsednika opština koji su iz SPS-a. Čak sam intervenisao, u nekoliko navrata, u Ministarstvu finansija, da budžetska inspekcija prekontroliše trošenje sredstava u opštini Sjenica, gde je predsednik opštine iz Ljajićeve stranke. Posle pet, šest ili 10 intervencija, shvatio sam da ne postoji budžetska inspekcija i da ne postoji organ koji će da prekontroliše trošenje tih sredstava. Svi smo, takođe, svesni činjenice da su u proteklih nekoliko godina bila nenamenska trošenja sredstava u značajnom broju opština, u najmanju ruku, bar u povećanju broja zaposlenih. Imamo opštine koje su 1. januara 2000. godine i 2001. godine imali 170 zaposlenih, kao što je Kruševac, sada ima 540, i druge opštine koje su multiplikovale nekoliko puta broj zaposlenih, što je takođe nenamensko trošenje, ili bolje reći, razbacivanje državnim parama i parama građana Srbije. Zato je neophodno napraviti instituciju koja će to da kontroliše. Da li je ovaj zakon idealan,možemo razgovarati o tome, kao i da li u određenim segmentima može da se promeni. Ali, ovakva reviziona ustanova i institucija koja će da kontroliše trošenje para građana u ministarstvima, a koja nije vezana ni za Ministarstvo finansija, ni za jedno ministarstvo u Vladi Republike Srbije, koja će kontrolisati svaki dinar građana Srbije koji se troši u lokalnoj samoupravi i javnim preduzećima, i svim institucijama koje su direktni ili indirektni korisnici državnih para, jeste neophodna u zemlji Srbiji, ako hoćemo da imamo kontrolu budžetskih sredstava. Naravno, poslanicima više odgovara da ne postoji ta kontrola, jer lakše napadaju trošenje tih sredstava. Mislim da je za građane Srbije i za poslanike važno da znaju stvarno stanje i kako se ta sredstva građana troše. Sledeće nedelje imaćemo budžet i usvojićemo budžet. Kada usvojimo budžet, možemo da raspravljamo da li su to velike pare ili ne. Ali, ko kontroliše da li su te pare dovoljne ili ne i da li se one funkcionalno koriste, u krajnjem slučaju, i da li su ta adekvatna sredstva dovoljna, ili su prevelika za odgovarajuću instituciju? Svaki ministar, i Mlađan Dinkić, hoće da zatvori stvar i da bude sve u redu tamo gde se daju pare. Potrebna je neka institucija koja će Mlađana ili bilo kog drugog Mlađana da kontroliše. Ta institucija može da se zove različito. Ona se ovde u Predlogu zove vrhovna reviziona ustanova i ona je u skladu, tvrdim vam, sa evropskim standardima, sa namanajpribližnijim evropskim standardima. Prihvatljiva je. Najpribližnija je slovenačkom modelu. I ukoliko se izgradi ova ustanova na pravi način, ukoliko profunkcioniše na pravi način, a to će zavisiti od nas, i kakva će kadrovska rešenja biti izabrana u toj vrhovnoj revizionoj ustanovi, doći će u poziciju da poslanici, na osnovu zakona, budu informisani o tome, o svakoj, ako mogu tako da kažem, reviziji koja se vrši, i o načinu trošenja sredstava. Valjda smo mi, kao narodni predstavnici, zainteresovani da dođemo do tačnog stanja trošenja svakog dinara građana Srbije. Zato je ova ustanova neophodna. Da li je svaki član idealan? O tome možemo razgovarati i na Odboru za finansije. Razgovarali smo o svakom amandmanu ponaosob. Možda bi još neki amandman mogao biti prihvaćen. To nije sporno. O tomemožemo i sada da razgovaramo. Početna sredstva su uvek neophodna za jednu instituciju. Da li treba ili ne treba da se dozvoli da EU da odgovarajuće donacije, ali suština ovog zakona je neophodna, suština ovog zakona je potrebna. Ovaj zakon je potreban državi Srbiji i građanima Srbije, da budu sigurni da neka institucija kontroliše trošenje onih poreskih obveznika i njihovih izdvajanja u raznim budžetima, agencijama, direkcijama i sl. Ovde smo govorili, i ja sam više puta govorio, da je formiranje raznoraznih agencija, direkcija, kancelarija, čega li već, bacanje para građana Srbije, poreskih obveznika, neću reći budžeta, iako nema toga ko kontroliše trošenje para, onda će poslanici dolaziti na dnevni red. Sada imate u agencijama, neki direktori imaju pet ili šest puta veću platu i niko ih ne dira, niko ih ne pominje, samo su na dnevnom redu uvek poslanici. Dajmo da rebujemo stvar, da vidimo tačno stanje. Ko će da nam podnese taj izveštaj. Sada smo dobili na Odboru za finansije tri predloga ko će da kontroliše budžet. Dobili smo od "Deloitte & Touche" i od još dve firme. Iz onoga što je Ministarstvo raspisalo konkurs, trebalo bi da dobije samo "Deloitte & Touche". Rekao sam na Odboru, doduše, moram da priznam i moje kolege, da u tome nećemo da učestvujemo. Nećemo glasati po nekomkonkursu, koji je Ministarstvo napravilo, da samo može "Deloitte & Touche" da bude taj kontrolor budžeta. Ono što ste govorili, s čim se slažem, to znači da Vlahović sam sebe treba da kontroliše, šta je radio i kako je trošio pare 2002, 2003. i 2004. godine. Bolje da odložimo analizu tog budžeta, da dođemo do neke nezavisne institucije, koja će da prekontroliše budžet pre nego što dobijemo ovakvu ustanovu, nego da dođe u poziciju da sam sebe kontroliše onaj koji učestvuje u trošenju tih sredstava. Zato nam je neophodna ovakva institucija, koja bi trebalo što pre da se formira, i mi kao poslanici treba sve da učinimo, iako nam ovo Vlada nije predložila. (Poslanici SRS upozoravaju na vreme.) Nisam prekoračio vreme. Bilo je 6,57, sada je 15 minuta, imam još 9 minuta. Prema tome, ne sekirajte se. Vrlo precizno pratim oba posla istovremeno. To sam naučio. Znači, Vlada nam ovo nije predložila. Predložio je Odbor za finansije, predložili su narodni poslanici, koji su na ovom radu ili projektu šest meseci, sa ljudima iz različitih političkih partija i sve političke partije su bile pozvane da daju po jednog predstavnika da učestvuje u ovom odboru. Zašto neko nije, to je njegovo pravo i da radi, i da ne radi. Ali, ubeđen sam da je ovo korisno za građane Srbije, za narodne poslanike, a naročito za opozicione poslanike u parlamentu – postojanje jedne ovakve institucije, preko koje će oni moći da koriste i dobijaju podatke i da traže podatke o trošenju sredstava u raznim institucijama, kako ne bi međusobno govorili o podacima koji su ponekad tačni, ili nisu tačni. Naravno, svaka politička partija ima pravo različito da glasa, ali ubeđen sam i tvrdim da je ovo za građane Srbije i za poreske obveznike potrebno i korisno, da imaju instituciju koja garantuje kako se svaki njihov dinar troši, i zato sam ubeđen da ovaj zakon treba izglasati.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština svakog zakona je da bude kratak, jasan, koncizan i da ne ostavlja nedoumice i kod laika koji ga čitaju, a pogotovo kod stručnjaka. Podneo sam amandman i tražio sam da se u članu 1. stav 2. briše. Stav 2. glasi: "Zakonom se može, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima EU, urediti spoljna trgovina pojedinom vrstom robe ili usluga". Ovaj član 1. stav 2. nam kaže da nešto možemo da uradimo. Zakon mora da bude precizan da kaže: uradiće se, mora se uraditi, ako se zakonom reguliše. Zbog toga stav 2. člana 1. zakona treba brisati, jer je suvišan i neprecizan. U obrazloženju o razlozima za donošenje zakona takođe se navodi da je zakon koncipiran na pojedinim pravilima raznih međunarodnih organizacija, pa je i suvišno da se navodi to u samom zakonu. Zato predlažem da predstavnik predlagača izađe i kaže da usvaja ovaj amandman da se stav 2. briše.
Inače, moramo da pitamo ministra za svaki amandman, pošto se ministar izjasnio da će ovde obrazlagati amandmane. Ministre, morate se izjasniti. (Milan Parivodić, sa mesta: Ne prihvata se.) Ne prihvata ministar. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom SRS je htela, pre svega, da skrene pažnju da kada se donosi Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, verovatno je bilo poželjno da se na istoj sednici razmatra i Zakon o deviznom poslovanju, jer oni ipak čine organsku celinu. U stavu 1. ovog člana rekli ste da se ovim zakonom uređuje spoljnotrgovinsko poslovanje. Na ovaj način želite da stavite do znanja punoću ove odredbe da se ovim zakonom, kao jedinim, uređuje spoljnotrgovinsko poslovanje, svesni toga da sigurno postoje i drugi propisi koji uređuju spoljnotrgovinsko poslovanje. Samo neke ću da nabrojim. Recimo, propis koji uređuje promet naoružanja, propis koji uređuje promet zlata, on se nalazi u Zakonu o deviznom poslovanju i da ne ređam dalje. Postoje još neki propisi. Ako ste želeli tu specifičnost da izrazite, onda ste to mogli na drugi način. Vi ste izabrali način koji je zbunjujući. Kažete, u stavu 2, gde pravimo praktičnu intervenciju da se zakonom može, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima EU, urediti spoljna trgovina pojedinom vrstom robe ili usluga. Ovim zakonom, u članu 1. stav 2. kažete da će nekim drugim zakonom da se uređuje i odmah ste dali definiciju okvira za taj zakon. Uzeli ste EU i Svetsku trgovinsku organizaciju. To je neprimereno na taj način urediti, bez obzira što u Ustavnoj povelji Boška Ristića stoji primat međunarodnih propisa koje smo ratifikovali u odnosu na domaće propise. Nemate zemlju u kojoj se daje primat međunarodnim propisima u odnosu na domaće zakonodavstvo. Nema potrebe da mi objašnjavate, vrlo dobro znam te stvari. U suprotnosti je sa definicijom suvereniteta. Vodite računa kad objašnjavate. Suverenitet je sveto pravo svakoj državi. Svesni ste toga da propisi EU koji to regulišu, tako ne može da se kaže, ali uslovno da kažem, spoljnotrgovinsko poslovanje, odnosno trgovina, zasnivaju se na preporukama, direktivama, autonomnim pravima pojedinih država, u pogledu rezervi koje su izrazile za pojedina strateška opredeljenja EU. Imaju države pravo i na odgovarajuće rezerve, u skladu sa svojom ekonomskom politikom. Toga ste svesni. Imamo situaciju da obavezujući značaj dobija preporuka Saveta ministara EU, obavezujući značaj dobija preporuka ministra, što je situacija sa Holandijom i Belgijom. Zakon je opšti okvir, a posle ministar svojim naredbama, direktivama propisuje te stvari. Zaboravili ste da vama vodilja za ovaj zakon mora da bude Ustav Republike Srbije. Pričate o Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Znate i sami koji problemi postoje kod Svetske trgovinske organizacije. Džinovi, giganti države, imaju problema sa pravilima Svetske trgovinske organizacije. Znate i sami da tu spoljnu trgovinu u celom svetu drži ''Rotari klub''. Oni se time hvale. Oni u svojoj brošuri kažu: mi rotarijanci vladamo svetskom trgovinom. To njihov interes određuje. Slabo ste čitali, niste dovoljno čitali ovu oblast, a u bilo kom ministarstvu u Vladi Republike Srbije mogli ste da naiđete na ogromnu knjigu o Svetskoj trgovinskoj organizaciji, u svim ministarstvima postoji knjiga. Pa urugvajski pregovori, ovi, oni, pa neka pravila itd. Znate i sami. Nemate pravo da nama instališete nešto što ni vi niste svesni šta je taj princip. Znači, podržavamo koncept – jedan zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji na opšti način reguliše spoljnu trgovinu. Slažemo se. Mogućnost pojedinačnih zakona, u zavisnosti od nekih specifičnosti, koje su tehničke prirode itd. i to možemo da prihvatimo, ali da nam u startu ubacujete nešto kao načelo, nedefinisano načelo, to ne možemo da prihvatimo, kao što ne možemo da prihvatimo da jedan zakon kaže da ćemo drugim zakonom da regulišemo to, na principima toga i toga. Da je normalnog Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, dobili biste veliku pridiku na stav 2. člana 1. ovog predloga zakona i Republički sekretar za zakonodavstvo bi vam to vratio i rekao da ovo nije norma. Ovo je jedna politička deklaracija, želja, opredeljenje – sviđalo se babi, pa zamislila da može da bude tako i tako. Normu nemojte da opterećujete parolama. Ovde je u pitanju čista parola i ona se pojavljuje na još nekim mestima. S obzirom da vi sada razmišljate, odmah ću da vas razuverim, nemojte baš mnogo da pametujete. Tvrdim vam, ukoliko usvojite amandman gospodina Markovića, ništa vaš koncept zakona ne gubi, mnogo više dobija. Zašto mnogo više dobija? Dobija zato što vi, kao ministar, stičete pravo da kažete – "molim vas, kada je u pitanju ova roba, videćemo koji su interesi Republike Srbije, privrednih subjekata u Republici Srbiji i da li treba da prihvatimo sve i svašta što nam se gura". Evropska unija je postala jaka onog momenta kada je stabilizovala svoje unutrašnje tržište poljoprivrednih proizvoda. Da li je tako, ministre? Jeste tako. Kada je naterala poljoprivrednike da se bore za kvote i obezbedila stabilnu proizvodnju, prehrambenu sigurnost, sada svi koji nešto od poljoprivrede izvoze u Evropsku uniju, finansiraju poljoprivredu u Evropi. Već godinama nemate one proteste u Francuskoj, Italiji, Španiji, da sa baca roba itd. Obezbeđenje prehrambene sigurnosti obezbedilo je stabilnost Evropske unije. Da vam sad ne ređam statističke podatke. Zna se koliko u njihovim stogovima ima rezerve šećera. Verovatno za tri, četiri godine imaju svoje rezerve šećera. Celokupna politika agrara Evropske unije se zasniva na borbi za kvote, da bi se obezbedila stabilna proizvodnja. To je zatvoreno tržište. Ne može niko nama da kaže da je otvoreno tržište. Da je otvoreno, i kranjska kobasica iz Slovenije bi išla u Evropsku uniju, ali ne može da ide, ima neki procenat vlage više nego što treba, pa oni brže-bolje pojurili ovde. Oni koji su 55 vojnika streljali, zahvaljujući onom Svilanoviću, koji je otvorio ovde "Merkator" i zaludeo ovaj narod, da bi zaposlio svoju ženu, oni preko Srbije žele da se instaliraju na rusko tržište. To vi znate. To je njihov interes. Njima je zatvoreno tržište tamo. Vodite računa. Znači, u svim odredbama ovog zakona gde postoje pravila, kodifikovana, verifikovana, međunarodnih ekonomskih odnosa u funkciji slobodne trgovine između privrednih subjekata iz različitih država, imate podršku SRS. U onim odredbama, gde otvarate naše tržište kao konzervu, kao što je to uradio Labus, početkom 2001. godine, pa pustio sve, mogao je da uveze ko šta hoće. Šta su uvozili 2001. godine? Prevashodno robu koja se proizvodi u Srbiji, da bi konkurisali našim proizvođačima. Ima ovde privrednika, nijedan neće da ospori ovo što sam rekao, jer je na svojoj koži to osetio. Ovaj zakon treba da bude i u funkciji očuvanja i razvoja naše proizvodnje i zadovoljavanja, pre svega, naših interesa. Svaka država štiti svoje interese. Nemojte vi mene da ubeđujete da ja treba da štitim interese "Filipsa" ili neke druge firme iz inostranstva. Ne. Zašto bih ja štitio njihove interese, ako naši građani ne mogu da se zaposle, ne mogu svojim radom da obezbede egzistenciju? Vi ste podobni za inostranstvo zato što ste otvorili sve za njihove proizvode. Nisam vam poneo ovde onu studiju. Znate za "Belu knjigu" koja je objavljena 2001. godine, o uslovima za priključenje EU i koje su štetne posledice pravila EU po poljoprivredu. Imate primer Poljske, Češke, Mađarske. Od velikog izvoznika postala je agrarno i prehrambeno zavisna država u jednom periodu. Vodite računa šta radite. To otvaranje mora da bude sa merom, pre svega, interesa naših privrednih subjekata i građana Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Parivodić.
Uvaženi gospodine predsedavajući, uvaženi poslanici, kada razmišljam o amandmanima, gledam sadržinu amandmana, a manje iz koje partije dolaze. Nemojte misliti da imam bilo kakve predrasude prema amandmanima koji dolaze iz SRS. To neće biti razlog za prihvatanje, odnosno neprihvatanje. Gospodin Krasić i ja smo se složili oko dve stvari. Činjenica je da je ovaj zakon opšti, da na opšti način uređuje spoljnotrgovinsko poslovanje i da nemamo mogućnost da jednim zakonom uredimo trgovinu svim posebnim oblicima robe, kao što je zlato, naoružanje, lekovi itd, i da to prepuštamo da se drugim zakonima uređuje za pojedinu vrstu robe, odnosno usluga. Znači, to je koncepcija člana 1. Prvo, da uredi da je taj zakon jedini koji uređuje na opšti način spoljnotrgovinsko poslovanje, a drugo, da ograniči način na koji će se posebnim zakonom urediti spoljnotrgovinsko poslovanje određenom vrstom robe, odnosno usluga, da bi ti posebni zakoni bili uklopljeni u opštu šemu ovog zakona, da ne bismo imali situaciju, u stvari, da nam posebni zakoni iskaču iz principa opšteg zakona. To je razlog. Ovaj zakon je rađen u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i Evropske unije, a razlog za to je činjenica da hoćemo da uđemo u Evropsku uniju i Svetsku trgovinsku organizaciju i da, po pravilu, ako želite da uđete u neki klub, morate da prihvatite pravila tog kluba, ili ćete izaći, ili nećete biti primljeni u taj klub. To su vrlo jednostavna pravila. Ova država i narod su se opredelili da uđu u Evropsku uniju. Opredelili smo se da uđemo i u Svetsku trgovinsku organizaciju. Zbog toga postavljamo okvire za zakonsko i podzakonsko uređenje, da nas naša sopstvena zakonodavna aktivnost ne bi dovela u nemogućnost da ostvarimo taj cilj pristupanja Evropskoj uniji i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Činjenica je, a to treba da shvate svi pravnici, a ne samo pravnici, nego uopšte ljudi u politici, da princip apsolutnog suvereniteta više ne postoji u međunarodnoj zajednici. De Gol je svojevremeno rekao – "suveren je samo onaj koji ima atomsku bombu". Nažalost, takva je objektivna situacija. Znači, i Nemačka, i Britanija, i Francuska, i one zemlje koje su pristupile Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a njih je tri četvrtine svih zemalja sveta, prihvatile su određena pravila ponašanja koja su inkorporirali, uključili u svoje zakonodavstvo. Na taj način te zemlje, prihvatanjem tih pravila, odlučile su da ne iskaču iz njih i da svoj pravni sistem drže usklađen sa tim pravilima. Ne možemo da hoćemo da uđemo u nešto, a da iskačemo iz pravila toga u šta hoćemo da uđemo. Ne treba slati kontradiktorne poruke našem narodu da se time suverenitet narušava, da to predstavlja slugeranjski odnos itd. To je, jednostavno, priznavanje realnosti savremenog sveta, a ta realnost jeste da su te zemlje, kao što su SAD, Rusija, Nemačka, Britanija, Francuska, Italija, pristale na ova pravila i mi samo treba isto to da uradimo, a to nimalo nije ponižavajuće. Ako velike nacije mogu sebi da dozvole taj luksuz, ubeđen sam da možemo i mi. Kada ne bi postojalo ovih margina, parametara za buduće uređenje, onda bismo možda doneli neke zakone koji nisu usklađeni sa ovim pravilima, pa bi onda naknadno morali da ih menjamo i to bi vama stvaralo dodatni posao, što nama nije cilj. To je razlog postojanja ovog stava 2. i zbog toga stojim pri stanovištu da odbijemo taj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine ministre, na vreme sam vas upozorio da budete oprezni kada pričate o suverenosti i suverenitetu. Na vreme sam vas upozorio da ovaj početni princip, sadržan u stavu 2. člana 1. Predloga zakona, remeti normalni tok stvari koji bi morao da bude prisutan u zakonu, i vidite, ovaj amandman koji smo podneli na član 4. takođe u stavu 1. ima Svetsku trgovinsku organizaciju. Postoji osam principa, zna se kada država može da uvede neka ograničenja, kako se obaveštava itd. Povodom ove vaše bajke o Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU, verovatno najveći broj građana zna da mnoge države, pa čak i giganti imaju problema sa Svetskom trgovinskom organizacijom. To je asocijacija koja je pod apsolutnom dominacijom SAD, gde preko tih liberalnih metoda u trgovini, u suštini oni štite svoje tržišne pozicije. Pet najvećih američkih naftnih kompanija drži 68% ukupnog prometa, tržišno učešće je ogromno. Podsetio bih na jedan primer, vi ste to zloupotrebili u propagandne svrhe ove vlade, mislim da je to bilo pre pola godine, kako je EU zaključila sa nama Sporazum o slobodnoj trgovini tekstila, konfekcije itd. Zaboravili ste jednu stvar, da je Svetska trgovinska organizacija četiri meseca pre toga donela odluku i omogućila Kini da slobodno izvozi tekstil u Evropu. Zašto? Postoji interes. U zapadnoj Evropi više nema one serijske konfekcije, sve to ide na istok, oni više nemaju interes za to. Ne računam one velike modne kuće koje imaju neku količinu robe koja ima specifične kupce, tako da ne postoji neki veliki interes. Tajvan, Kina, jeftina radna snaga, konfekcija džabe. A ovde ste se hvalili da će se toliko razviti naša tekstilna industrija. Videćemo na kraju godine statistiku. Mislim da neće biti ni 50% od vaših očekivanja. To je vaše očekivanje, imate pravo na to mišljenje, jer je naša tekstilna konfekcija jednostavno pukla i džabe što je neko otvorio tržište kada nema šta da se izvozi, nema robe zato što je tržište otvoreno, naše tržište je na tacni dato. Bilo koju robu da uzmete, nemamo više proizvođača. Nemamo proizvođača bele tehnike, nemamo proizvođača televizora. Radi se o trajno-potrošnim dobrima, sa rokom upotrebe 10 godina itd. Znači, na jednom primeru se videlo kako to funkcioniše. Da vas podsetim na neke sitnice. Moramo da se uklapamo u ta pravila. Evo i ministar odbrane Amerike se uklapao u ta pravila, osamdesetih godina nudio je Sadamu Huseinu hemijske otrove protiv Kurda i Iranaca, sve novine pišu o tome. Evo ga Dik Čejni, prisutan je u Iraku zato što zastupa veliku naftnu kompaniju. Znam ime, nego slabo baratam sa tim engleskim, odvratan mi je i neću da glumim Vuka Draškovića sa meksikanskim akcentom. Možda vi ministre ne znate, obavestite Vojislava Koštunicu ko je napravio vojnu bazu "Bondstil" – privatna firma koja radi sa Pentagonom, koja ima svoj strateški interes. U Americi se vodi rasprava da li je Džordž Soroš jedan dolar pošteno zaradio. Nema ga, počevši od Malezije pa naovamo. To je to uklapanje koje pledirate, a pri tom ovaj koji je suveren na nekoj teritoriji ima vrhovnu vlast i od njegove volje sve zavisi. Vidite i sami kako su ta pravila rastegljiva. Ne odgovara vlast u Srbiji – uvode se sankcije. Odgovara vlast – dozvoljava se trgovina, ali se drže pare na privatnim računima Mlađana Dinkića, one pare sa Kipra itd. Pročitajte šta piše Borka Vučić skoro u novinama, naše pare Beogradske banke u Americi blokirane, i to devizna štednja građana. Radi vašeg saznanja ministre, obavestite Vojislava Koštunicu. Bivši ambasador Amerike u Jugoslaviji, Lorens Iglberger, bio je direktor Ljubljanske banke Njujork u godinama raspleta, pokradene pare iz Srbije. U to treba da se uklapamo. Nećemo ministre u to da se uklapamo, nemojte da nas terate tamo, nećemo da idemo. Da se vratim na ovaj amandman, jer ako treba više puta ću da izađem da vam objasnim, imam konkretno sve, koja bankarska grupa, da vam ne pričam. Valjda ćemo u nedelju da pričamo o Kosovu i Metohiji, pa da kažemo gde je Suroji, kojoj interesnoj grupi pripada, gde je Kisindžer, ko zastupa vojni lobi, ko zastupa naftni lobi, ko deluje na medije, pa ona advokatska kancelarija koja radi ovde. To mora građanima da se kaže, a ne da se kaže da je potpredsednik bio bolestan, morao je da digne nogu u vis zbog krvotoka, pa mu došli na pregovore. Ozbiljne se stvari dešavaju. Ovim građanima neko treba da odgovori zašto su ostali bez posla, kako je njihov rad postao bezvredan, kako da obezbedi egzistenciju. U Srbiji, i kada rodi i kada ne rodi, seljak nastrada. Vi kažete – nije dobro što šaljemo te signale. Ne šaljem ja njima signale, nego oni meni šalju. Oni nama zvone i kažu – aman ljudi, hoćete li da prekinete ovo, nemamo posla, ne radi se ništa. Ovaj mafijaš kupio ovu firmu, ovaj ovu, ovaj na šest rata kupio ovo, Karić ne zna da li je državljanin Kosova i Metohije, Peći, Srbije, Kanade, Engleske. Zbunjuju se ljudi. Sada se mafijaši bave politikom. Da ne bih otišao u zatvor – Pokret snaga Srbije, a da ovaj ne bi otišao da se leči od narkomanije, on Liberalno-demokratsku frakciju. To mora da se kaže građanima. Ovaj član se odnosi na ograničenja. Dobro je da postoje neka ograničenja, da ne može sve da bude na izvol'te. Moraju neka ograničenja da postoje. Kada dođemo na teren ograničenja, pozivam sve iz onoga DOS-a, koji su pričali o pozitivnim tokovima, liberalizaciji spoljnotrgovinskog prometa. Treba da dozvolimo da sve bude slobodno. Tako su radili nekoliko godina. Gde su fondovi? Gde su rezerve? Gde su materijalni bilansi? Uvozili smo pšenicu. Gde je tu stabilna politika? Kakve koristi ima država od Milosavljevićeve Privredne komore – ova komora što savetuje ovog neinteligentnog predsednika? Kakve to koristi imamo? Gde su naši bilansi? Kako se formiraju? Ko vrši kontrolu ovog zakona? Svakodnevno ga vrši carina, jel' tako ministre. Carina ga svakodnevno kontroliše, ako je u pitanju robni kontingent, robne količine, itd. Finansijski aspekt, u drugoj ruci Narodna banka Srbije, ide preko banaka, sve smo pustili na izvol'te. Vi izađete, nemam ništa protiv vas, neko od članova Vlade, ili ovi Trpkovići, Anđelkovići, ne ovaj Anđelković, nego onaj, pričaju. Pričaju ljudi koji u životu ništa nisu napravili. Ništa, kao onaj Šumarac, bivši ministar građevine, nije projektovao ni garažu. Pričaju slatkorečivo, pa još dođete u Evropski pokret, pa ekonomisti, nevladine organizacije, eksperti, pa se pojavljuje ovaj Medojević. Pitajte ga šta je napravio u životu – on je mašinski inženjer, a bavi se ekonomijom. Šta je napravio? Napravio je samo fabriku. Kada sednete da razgovarate o poslu, prvo pitate za referencu. Kada je u pitanju građevina – referenca; kada je u pitanju neki posao – molim vas, da vidim kakav je vaš promet bio, sa kojim firmama ste radili, koliko imate spoljnotrgovinskih poslova – 10 miliona dolara, pa naviše; koliko imate poslova od 100 miliona dolara? Nemojte kao Đinđić, on je rekao – milion tona pšenice je izvezeno. On ne zna kolika je ta količina. Bilo je 100.000 tona, a neko je dodao nulu i eto milion. Posle ga Čavlina brani ovde da ga ne osude. Ne može tako. Posao moraju da rade ljudi koji znaju da rade taj posao; znate li koji je to posao – 100.000 tona da se skupi, da se dotera, ukrca, tu je čitava nauka. Ljudi ne znaju šta je posao, licitiraju, pričaju neke stvari. Ovim amandmanom, naravno podržavamo ta ograničenja, ali ograničenje stupa na snagu danom objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", osim ako je ovim zakonom drugačije propisano, s obzirom da ste u ovom stavu propisali rok od 30 dana. Verovatno vam je jasno zašto smo tražili da, ako se propisuje neko ograničenje, ono stupa odmah na snagu, jer onaj ko dođe prvi do informacije da će biti neko ograničenje, on je završio posao. Ako u zakonu stavite da ograničenje stupa na snagu u roku od 30 dana ili 30. dana od kada je ograničenje obznanjeno, objavljeno, onda od tog ograničenja nema ništa. Jednostavno, ovo je amandman iskustva. Oni koji su pisali ove amandmane i životne potrebe, da se zaštite naši robni fondovi. Vodite računa, bez zaštite robnih fondova koji treba da obezbede prehrambenu, proizvodnu i svaku drugu sigurnost građana koji žive na teritoriji Republike Srbije nema posla, nema života. To se očekuje od svakog ko vrši vlast. Lep – nije lep, pametan – glup, nije bitno, ali se od njega očekuje da obezbedi sigurnost. Zato smo za ta ograničenja, jer znamo kakva je naša praksa. Znate ove koji su na izvoru informacija, a znate pogotovo ove koji su instalirali svoje ljude u vašim strankama i u ministarstvima. Karić svuda ima po trećinu: trećina Vrhovnog suda, nešto malo u policiji, carini, bankama, ministarstvima; dobija sve informacije. Ovi Tadićevi i Čedini imaju svoje gde god hoćete. Za čas ode informacija, to se sve pripremi i završise posao. Nemojte, kao što se povodom prethodnog zakona jedan od poslanika ovde hvalio – imamo zakon. Nama je potreban zakon, potrebno nam je sprovođenje. Nama je potrebno da to što imamo, bude u skladu sa Ustavom. Mada mi nije citirao član 66. i 67. Sledeći put, neka podnese amandmane kada se pojavi takva situacija.
Zahvaljujem se gospodinu Zoranu Krasiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Da li Vlada prihvata amandman? Vlada ne prihvata amandman. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, meni je gospodin Krasić dosta pomogao oko člana 4, gde sam ispred SPS podneo amandman na stav 6, da se broj "30" zamenjuje brojem "8". Mislim da je neophodno, ako se već radi o ograničenju da se postigne efikasnost, da rok ne može biti kraći od osam dana, štoje dovoljno da mogu da se preduzmu sve moguće radnje da bi se ograničenje sprovelo, a sigurno je da bi se štete, koje eventualno mogu da nastanu u roku od 30 dana, bitno umanjile. Predlažem da se u danu za glasanje moj amandman prihvati. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima ministar.
Ova dva amandmana su sadržinski sa istim ciljem, s tim što jedan predlaže da se rok skrati sa 30 dana na odmah, a drugi na osam dana od dana objavljivanja. Ono što je suština roka od 30 dana jeste da ne idemo na to da nekoga kaznimo i da ga momentalno blokiramo. Za posebno hitne situacije imamo tzv. privremene mere, koje stupaju na snagu u roku od osam dana od dana objavljivanja. Kada imamo ove trajne mere, one se ne donose u jednom kratkom postupku. To je postupak koji je dosta složen, podrazumeva dosta analize i konsultacija. Smisao ovakvih postupaka nije da iznenadimo nekoga, već da unesemo ravnotežu na tržište ili otklonimo neki disparitet, neku vrstu nelojalne utakmice koja dolazi od onih koji uvoze u zemlju, ne da konkretno nekome onemogućim sprovođenje posla, nego da na duži rok unesem ravnotežu u sistem. Znači, ne konkretno da kaznim određeno preduzeće i da kažem – ti ne možeš, osim ako mi je posebno hitna situacija, onda uvodim interventnu meru. Ovde uvodim nov režim. Kada uvodite nov režim, morate da ostavite ljudima vremena da se upoznaju sa tim i da se prilagode tome. Zbog toga ovi principi Svetske trgovinske organizacije predviđaju taj rok od 30 dana. To je razlog zašto ne prihvatamo ovaj amandman.
Zahvaljujem se ministru. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda član 7a. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo i amandmani Vlade Republike Srbije na Predlog zakona pokazuju da neko nije uzeo ovu materiju toliko ozbiljno kada je zakon pisan, pa imamo za posledicu da i Vlada Republike Srbije ulaže amandmane. Slušao sam diskusije gospodina ministra u vezi prethodnih amandmana, vezano i za ovaj član 12, ali mislim da je gospodin ministar malo pobrkao lončiće i poklopčiće. Gospodin ministar tvrdi da su uslove, koje propisuje STO, prihvatile i SAD, Rusija, Kina, Nemačka, Francuska, Velika Britanija, je l' tako ministre? Samo jedno pitanje, ko je utvrdio ta pravila? Utvrdile su SAD, Nemačka, Francuska itd. (Milan Parivodić, sa mesta: Svi oni zajedno.) Jeste, svi zajedno kako bi zaštitili prvo sa svoje strane svoje tržište i da bi obezbedili nova tržišta. Gospodine ministre, niste otkrili Ameriku i u tom slučaju ni vruću vodu. Spomenuli ste Kinu i Rusiju. Neka pripreti STO, odnosno Nemačka i Francuska recimo Rusiji, šta će se desiti – zavrnuće im gas. Ko tu može na koga da vrši pritisak? Ne može niko, ali mi prihvatamo neka pravila i zaboravljamo činjenicu da li je u stanju naša privreda da se nosi sa privredama zemalja koje su potencijalni uvoznici u Srbiju. Da li pružate carinsku zaštitu našoj privredi? Ne, carinske stope su izuzetno niske. Naša privreda je tehnološki zaostala za privredama zemalja uvoznika sa teritorije Republike Srbije, a jedino što se izvozi odavde je polusirovina ili sirovina. Toga smo bili svedoci i devedesetih godina, konkretno 1997. godine, kada je sa izvozom žive stoke i mesa napravljen kolaps čitavog privrednog sistema u Srbiji. Došlo je do pada marke čak za sto posto. Pričate o nekim rokovima – 30 dana. Znate šta sve može u Srbiji, koja je relativno malo tržište, da se uveze za 30 dana i koliko te zalihe mogu da budu velike? Za 30 dana mogu da napune tržište. Ko od toga ima koristi? Koristi ima uvoznik. Ko od toga ima štetu – domaća privreda. Ko trpi direktne posledice? Građani koji rade u domaćoj privredi, ministre. Pričate o tržištu, a zaboravljate na građane. Valjda ova vlada i postoji radi njih, treba da rade u njihovom interesu, valjda njih treba da štiti, njihova radna mesta i preduzeća u kojima rade. Znači, ta pravila koja su utvrđena propisali su oni koji su u stanju da ih sprovode, radi svoje sopstvene zaštite i radi novih tržišta, eventualno sirovinskih baza. Slažemo se potpuno da postoji osnov za priključenje STO, EU itd. Ali, postavlja se pitanje koji su to rokovi kada ćemo to moći da uradimo? Neki kažu 2001 bilo, a neki kažu 2010, a 2010. nije blizu, pa je pomereno na 2012, pa se već priča i o 2016. i o 2020. godini. Da li ćemo prvo da uništimo sopstvenu privredu i onda da ulazimo u EU, STO ili ćemo da radimo na tome da prvo osposobimo domaću privredu da bude ravnopravna ne samo na našem tržištu, već i na njihovom. Problem naše privrede je što ona ne može da izdrži pritisak uvozničkog lobija ni na domaćem tržištu, a kamoli da nešto plasiramo van zemlje. Jedino što možemo da plasiramo su sirovine i ništa više. Kada je Milošević pokušavao niskim cenama poljoprivrednih proizvoda da kupi socijalni mir, neki su to koristili da zarade ogromne pare. To je taj uvozničko-izvoznički lobi, ali niko nije izvezao industrijski proizvod, nego sirovine, poremetio tržište, upropastio privredu i građane i šta sada? Od 2001. godine u Srbiji uvozi ko šta stigne i kako stigne, svesni smo i te činjenice. Bio je pad proizvodnje. To što neko pokušava kroz statističke metode da prikaže rast nekog proizvoda ili bruto nacionalnog dohotka, to su priče za malu decu. Činjenica je da domaća roba sve manje i manje učestvuje u potrošnji na domaćem tržištu. Treba neko da se zamisli kuda mi to idemo. Razumem da je reč o proizvodima kojih nema na domaćem tržištu, ali ovde je reč i o tome da se prvenstveno hrana najviše uvozi u Srbiju. Setite se 2002. i 2003. godine, zašto je bila tako niska otkupna cena žive stoke? Zašto je išla ka tome da se upropaste domaći stočni fondovi? Zato što je uvoznički lobi plasirao robu sumnjivog kvaliteta, sumnjivog porekla na domaće tržište, konkretno meso, mesne prerađevine, mleko i mlečne prerađevine. Upropastili smo deo privrede, a pogotovo kada je u pitanju krupna stoka, za više decenija. Sada pričamo o tome da li privremene, odnosno trajne mere treba da stupe u roku od 30 dana. Već ste najavili objavljivanjem u "Službenom glasniku" da će za pojedine vrste roba biti nemoguće u nekom roku od 30 i više dana, jer kažete da ne može biti manje od 30. Znači da taj rok može biti duži; najavili ste zabranu uvoza. Šta će tada da urade uvoznici? Normalno je da će da uvezu ogromne količine. Kod njih se u poslednjih 15 godina akumulirao kapital preko 20 milijardi evra, imaju para za tako nešto. Dok rešite da uvedete privremene mere – pojeo vuk magarca, gotovo, roba je ušla, šta ćete sa njom? Član 12, na koji je podnet amandman, tiče se naknada. Kaže se da Vlada, na predlog Ministarstva, može da propiše administrativnu naknadu na administrativne usluge koje organi, odnosno lica kojima su zakonom poverena javna ovlašćenja, pružaju licima u spoljnoj trgovini, samo ako je to neophodno radi naknade troškova za stvarno pružene administrativne usluge. Kažemo – nema problema. Znači, neko pruža uslugu, rešio je da je naplati, odnosno da pokrije troškove. Dalje se kaže da – iznos administrativne naknade iz stava 1. ovog člana ne može da bude viši stvarnih troškova za pružene usluge. Vlada Republike Srbije će valjda voditi računa o tome. Ona sprovodi zakon, određuje visinu naknade. Ali, koji je to sada parametar? Da li će to da bude po jedinici mere? Da li će biti procentualno na kontingent, na vrednost robe, na šta? Dalje se kaže da – predstavlja posrednu zaštitu domaćih lica, robe ili usluga. To je ono čega se stalno plašite i u svakom zakonu morate da napišete, jer se plašite da vas neko ne optuži za vancarinske zaštitne mere od uvoza. Jeste, priznajte da je tako. Ali, izvinite gospodine ministre, i u zemljama EU uvek se radi na principu dispariteta. Jeste zatvoreno tržište u zemljama u krugu EU. Čim jedna strana u tom krugu debalansira situaciju, odmah se pojavljuju zaštitne mere, bez obzira da li su carinske ili vancarinske. Unapred se odričete tog prava. Treće, što je po meni potpuno suvišna tačka, kaže se – da predstavlja sredstvo za prikupljanje prihoda. U sledećem stavu kažete da su sredstva, naplaćena u skladu sa odredbama ovog člana, prihod budžeta Republike. Znači, iznos administrativne naknade iz stava 1. ovog člana ne može da predstavlja sredstvo za prikupljanje prihoda. Zar to nije regulisano u tački 1. i 2? Potpuno suvišna tačka. U svakom slučaju, ovo je tehnički amandman koji pokušava da, barem u tehničkom smislu, popravi ovaj zakon i voleo bih da se o ovom amandmanu ovlašćeni predstavnik predlagača izjasni.
Zahvaljujem gospodinu Arsiću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu. Vlada prihvata ovaj amandman. Nisu se džabe trudili, gospodine Arsiću. Ima reč ministar Parivodić. Izvolite.
Ako mi dozvolite, pošto su gospodin Krasić i uvaženi prethodni govornik govorili o opštim privrednim pitanjima, o opštoj situaciji u privredi, rečeno je da je stepen carinske zaštite kod nas vrlo nizak. Nama je prosečna carinska stopa otprilike 8,7%, što nije niska carinska stopa, pogotovo za one proizvode koje proizvodimo. Potpuno se slažem da je naša prehrambena industrija sasvim dobra i da u tom smislu nema nikakve svrhe da se jede mortadela iz Italije koja košta 800 dinara, ako imamo našu za 250 dinara. Čudim se onim ljudima koji su spremni da plate 800 dinara, kada mogu jednaku ili možda bolju da kupe za 250 dinara. Međutim, hteo bih da naglasim jedno svoje viđenje. To je SFRJ. Svi se dobro sećate, možda se najmlađi ne sećaju, SFRJ je bankrotirala 1983. godine. U leto 1983. godine SFRJ je bankrotirala. Nije više imala para da plaća svoje spoljne dugove. Onda su počeli da uzapćuju brodove u vlasništvu našeg državljanstva i da hapse naše avione po međunarodnim aerodromima. To je bilo zlatno vreme o kome se toliko govori, sa takvim pijetetom i nostalgijom se sećamo vremena kada smo bilibankrot. SFRJ je bankrotirala 1983. godine, a izašli smo iz bankrota 2001. godine. U periodu od 1983. do 2001. godine smo bili bankrotirana zemlja. To nije uradio Miroljub Labus, to nije uradila sadašnja Vlada obaranjem carina, nego upravo protekcionistička privreda tadašnjeg sistema i loša, zatvorena, nekonkurentska privreda. Politiziranje u privredi je dovelo do bankrotstva i bruke ove zemlje od 1983. do 2001. godine. Tek posle 5. oktobra ova zemlja je stala na noge. To zapamtite. Protekcionizam nije rešenje, nego zasuci rukave, misli i radi. To je pravilo za napredak ove zemlje. To sam hteo da vam kažem.
Zahvaljujem ministru Parivodiću. Nadam se da mu građani Srbije veruju da su posle 5. oktobra izašli iz krize, pošto sigurno sada bolje žive, to je vidljivo, samo nemaju šta da jedu. Ima reč gospođa Stojanović.
Moja primedba odnosila se samo na to da sam zamolila gospodina predsedavajućeg da, kada želi da komentariše posle ministra, izađe za govornicu i kao i svaki narodni poslanik iznese svoj stav. To je bila moja primedba.
Zahvaljujem se. Ima reč narodni poslanik Zoran Anđelković.
Moguće da je ministar u pravu. Moguće da smo bankrotirali 1983. godine i moguće da je on u pravu da 70-tih i 80-tih nije podeljeno milion stanova građanima Srbije. Moguće da građani Srbije misle da su 5. oktobra bolje živeli, kada je njih 500.000 ostalo bez posla, moguće da taj problem, koji je usledio posle 5. oktobra sa carinama i sa onim što se dešavalo, nije doprineo šećernoj aferi i kriminalizaciji društva i nečemu što se događalo posle toga, nerazjašnjeno do danas. Mi smo podržali ovu vladu da raspravi kako je došlo do šećerne afere. Nadam se da će gospođa Plavšić biti ovako energična kod svog predsednika stranke, da on kao potpredsednik Vlade konačno raspravi i javno saopšti ko je učestvovao u kriminalizaciji društva posle 5. oktobra, pomoću šećerne afere i lopovluka koji je bio sa šećernom aferom. Nadam se da će to saopštiti do početka rasprave o budžetu, jer ćemo, kada bude rasprava o budžetu, saopštiti šta imamo povodom šećerne afere, pa ćemo onda videti kada je Srbija bankrotirala i kada je bilo lopovluka povodom šećerne afere. Ubuduće ću koristiti svoje pravo kako mi pripada, kao narodnom poslaniku, pa makar i iz zadnjeg reda ili iz prvog reda.Iz bilo kog reda, uvek ću vam odgovoriti na vaše zahteve. Hvala.
Hvala, gospodine Anđelkoviću. Gospođa Plavšić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem. Iskoristiću svoje pravo na repliku, pošto sam pomenuta više puta. Zaista mislim da sada nije vreme da ponovo ulazimo u raspravu o tome kada je Srbija bankrotirala, kada je kriminalizovana, kada je imala i kolike devizne rezerve, koliku štednju u bankama, koliku stabilnost dinara, koliku inflaciju itd. Znači, ne bih se vraćala na tu veoma staru priču. Nedavno smo imali pet godina od 5. oktobra i to je bila prilika da se svi podsetimo toga. Možda se treba setiti jer, nažalost, građani brzo zaboravljaju šta je sve bilo. Odgovoriću samo na onaj deo koji se odnosi na prozvanog predsednika moje stranke. Podsetiću vas da je Srbija dobila mogućnost da izvozi šećer upravo sa ovom vladom. Dakle, definitivno ne prihvatamo, kao stranka, nikakvu odgovornost za bilo kakvu šećernu aferu, jer se razrešenje šećerne afere desilo sa ovom vladom. Svi ljudi koji su pozvani da odlučuju o ovome, u okviru EU, jasno su naveli da je prof. Labus jedan od onih koji je značajno doprineo razrešenju ovog pitanja i mogućnosti da Srbija ponovo izvozi šećer u Evropu. Znači, to je samo zarad istine jedno podsećanje. Mislim da je to nešto što niko ne može da ospori. Zahvaljujem.
Hvala. (Zoran Anđelković, sa mesta: Tražim reč.) Izvolite, gospodine Anđelkoviću.
Pogrešno sam protumačen. Koliko se sećam, a mislim da se građani vrlo dobro sećaju, sankcije na izvoz šećera su uvedene od strane EU, kada je gospodin Labus bio potpredsednik Savezne vlade. Valjda je to toliko jasno i sigurno, i ne treba nijednom građaninu, a kamoli narodnom poslaniku objašnjavati ni podsećati ga. Tačno je da su u toku mandata ove Vlade te sankcije ukinute. Ali, nije tačno da mi znamo šta se desilo sa šećernom aferom. Kažnjeni smo od EU za te malverzacije, mućke i krađe sa šećerom i nismo došli do podatka ko je lopovisao šećerom i ko je krao EU. Ne žalim što su krali, samo da vidim ko im je pomogao. Hoćemo da znamo ko im je pomogao da kradu od EU i da dve godine seljaci budu oštećeni, da ne mogu da prodaju šećer po adekvatnoj ceni. Prema tome, građani Srbije, a pre toga narodni poslanici, imaju obavezu i pravo da traže, a Vlada, vladine i državne institucije da građanima Srbije saopšte tačne podatke kako smo došli do toga da dve godine imamo sankcije zbog šećera. Ko je za to odgovoran, ko je na tome napravio milione i ko je doveo do toga da seljaci budu oštećeni milionima, zato što nisu mogli da prodaju šećernu repu i da povećaju cenu kada se šećer izvozi? Mislim da se oko toga potpuno razumemo. To su činjenice, nažalost, sviđalo se vama ili ne, nisam ja kriv. Hvala.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Milan Nikolić.
U ime poslaničke grupe SPS, amandmanom sam predložio da se u članu 16. dodaju st. 3. i 4. U stavu 3 – da Odluku o donošenju količinskih ograničenja donosi Vlada Republike Srbije, na inicijativu zainteresovanih organa i organizacija, i u stavu 4 – da se Odluka o donošenju količinskog ograničenja objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije". Mislim da Vlada mora da bude donosilac Odluke o ograničenju, a inicijativu mogu da pokrenu proizvođači određenih vrsta roba, udruženja proizvođača, Komore i svih drugih koji se osećaju ugroženim i traže da se rešenje napravi kroz ograničenje. Naravno, zbog informisanosti neophodno je da se to oglasi u "Službenom glasniku Republike Srbije". Znam da je u čl. 55, 56. i 57. naglašeno da ministarstva i vlade donose određene propise, ali mislim da nije suvišno da se u ovom članu naglasi potreba da Vlada Republike Srbije donosi ovakvo rešenje.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem se na ovom amandmanu, međutim, koncepcija zakona jeste da se inicijativa podnosi Vladi, a onda da ona tu inicijativu iznese pred Vladu. Da ne bi Vlada bila opterećena raznoraznim inicijativamazainteresovanih lica, zainteresovano lice može da bude svako. Zbog toga kao jedan gromobran, da bi sačuvali Vladu od prekomernih inicijativa, moramo to da odbijemo. Što se tiče objavljivanja u "Službenom glasniku", čini mi se da član 4. stav 6. upravo to govori i da će količinsko ograničenje takođe biti u "Službenom glasniku" objavljeno, a to je uslov za njihovu punovažnost, pa su to razlozi zbog čega odbijamo ovaj amandman.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, gde posle stava 1. smatramo da treba dodati novi stav 2. koji treba da precizira neke rokove. On glasi: "Rok za podnošenje zahteva za dodelu kvota ne može biti kraći od 15 ni duži od 30 dana od dana objavljivanja javnog poziva za dodelu kvota". Samim tim, ako bi se ovaj amandman prihvatio, postojeći st. 2, 3, 4, 5. i 6. postali bi st. 3, 4, 5, 6. i 7. Mislim da je dobro nešto precizirati. Više puta sam ranije govorio, ispred SRS, o drugim zakonima, o nekim preciznostima, iz prostog razloga što mislimo da treba ministarstvima i onima koji odlučuju dati što manje prostora, kako ne bi moglo doći do nekih malverzacija. Upravo je ovaj amandman vezan za to. Zašto to kažem? Najveći izvor zloupotreba, korupcije i mita u spoljnotrgovinskom poslovanju je bilo u oblasti raspodele kvota, kontigenata i dozvola. Setimo se samo onog šećera, setimo se pšenice i niza drugih primera, upravo vezanih za te zloupotrebe. I pored toga što se u članu 3. u tački 1) kaže da je spoljna trgovina slobodna i bez ograničenja, u članu 4. se uvode dozvoljena ograničenja. I to je u redu, ukoliko, kako se kaže u tački 4) ne smeju da imaju za cilj ili za posledicu narušavanje konkurencije između učesnika u spoljnoj trgovini. Mislim da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, s obzirom da se i u članu 17, gde se govori o raspodeli kvota, u stavu 6. kaže da Vlada može da propiše bliže uslove za raspodelu kvota, a ne kaže se koje uslove i zbog čega. Mislim da bi bilo dobro precizirati to, jer ništa ne remeti koncepciju zakona.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo poslanik Milan Škrbić, u ime SRS, svakako je dobar, pogotovo ako se ima u vidu kako je to funkcionisalo kada su dodeljivane kvote, kontigenti, nazovite to kako god hoćete. Znači, preciziranjem tog roka, od trenutka upućivanja javnog poziva, Ministarstvo upućuje poziv za podnošenje zahteva, precizira i rok koliko je potrebno za podnošenje zahteva i prikupljanje potrebne dokumentacije. U praksi, ukoliko se ovo ne bude definisalo, može doći do raznih zloupotreba, tako da neću da sumnjičim ministra, ali nije ''ničija do zore''. To znači da taj javni poziv može da traje jedan dan, jedan sat, od 11 do 12, i objavljuje se u "Službenom glasniku". Ko ga na vreme dobije preko pošte, ili zna za ovo, moći će da konkuriše i da dobije kvotu. Zakonska regulativa i normativa su ispoštovane. Znači, ovim amandmanom, u stvari samo je traženo da se odrede rokovi. Ne može biti kraći od 15 dana ni duži od 30. Mislim da to nije sporno, pogotovo što on u principu ne ulazi u suštinu zakona, ali u svakom slučaju sprečava moguće zloupotrebe, pogotovo uvozničkog lobija koji je maltene u svim strukturama i svim nivoima vlasti prisutan, pa bi ovakvim predloženim amandmanom, prihvatanjem jednog od ovakvih amandmana barem ta mogućnost zloupotrebe bila smanjena. Ona nikako ne može da se otkloni, velike su tu pare u igri, ali barem da učesnike na tržištu izjednačimo prihvatanjem ovog amandmana.
Da li još neko od poslanika želi reč? (Ne.) Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem se na amandmanu. Ono što treba sada svi da razumemo jeste da će tih kvota biti mnogo manje nego što ih je bilo ranije. Cilj je da se one samo u ekstremnim situacijama primenjuju. To će se realno retko dešavati; kvote za uvoz i kvote za izvoz. Vrlo retko će se dešavati, jer to predstavlja bitno odstupanje od principa slobodnog spoljnotrgovinskog poslovanja. Već samom tom činjenicom se bitno smanjuje verovatnoća korupcije. Količina će biti neuporedivo manja od onoga što će biti pod režimom kvota. Potpuno se slažem da je apsolutno neprihvatljivo da kad objavite kvotu sutradan počne da teče rok i da rok traje sedam dana, jer će onda oni koji su imali informacije imati pripremljene papire i prvog dana podneti papire za kvotu, a ovi drugi neće stići da se pripreme. Mora da se odredi rok za pripremanje dokumentacije za podnošenje kvota. Taj rok za pripremanje dokumentacije, kao i rok kojim se zatvara konkurs će biti uređeni podzakonskim aktom – Uredbom. Može lako da bude ovih 15, odnosno 30 dana koje ste naveli u amandmanu. Međutim, imamo i drugu vrstu kvota, a to su one kvote koje se dodeljuju ne u određenom vremenskom intervalu, nego po principu: ko prvi podnese zahtev za kvotu, on ima prioritet. Prvi u vremenu, jači u pravu. Taj princip. To je druga vrsta kvote. I jedna i druga su standardne u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Mi ne možemo da odredimo krajnji rok, nego kada se iscrpi kvota. To može da bude za pet dana, za 30 dana, može da bude i za tri meseca. Zbog toga smo smatrali da je fleksibilnije da se na ovim istim principima koje ste predložili, a to je da se ne koristi ono što se zove inside retrading, da one informacije koje ste dobili iznutra, imate kao prednost, u odnosu na druge koji nisu imali te informacije. Da se isto ti rokovi uvedu, ali u podzakonskim aktima koji će biti detaljnije regulisani, u skladu sa principima Svetske trgovinske organizacije. To je razlog zbog koga smatramo da je neprimereno da se prihvati ovaj amandman.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Nikola Lalić.
Dame i gospodo poslanici, s obzirom na činjenicu da je na ovaj zakon podneto dosta amandmana, smatram da je njegova osnova dosta loša. To je jedan od razloga da se na ovaj predlog zakona podnosi toliki broj amandmana. Činjenica je i da kod poremećaja tržišta treba na neki način izvršiti zaštitu, što država interveniše uvođenjem kvota. Međutim, kad zakon uporedimo sa stvarnim zbivanjem na tržištu, onda se ipak primećuje nešto što je zbilja u našem društvu. Zar uopšte treba štititi domaće tržište, jer kod nas, faktički, ne postoji domaće tržište, imamo strane mega-markete, imamo pivsku industriju koja je sva u tuđim rukama. Faktički, kod nas se ništa i ne proizvodi. Na neki način, nemamo šta ni zaštititi. Međutim, pored ovoga i član 14. govori da su i domaća i strana lica, prilikom uvoza ili izvoza, u jednom ravnopravnom položaju. To znači da ulaz robe, koji je rešen putem carina, nije adekvatno rešen i nemamo šta ni zaštititi na našem tržištu. Danas smo u situaciji da, pored toliko bogate Srbije, pored Vojvodine, kao poljoprivredno razvijene pokrajine, pored Dunava, uvozimo šargarepu. To je činjenica. Amandman koji sam podneo u ime SRS odnosi se upravo na kvote, na način kako to činiti. Predlažem da se u članu 17. stav 2, koji kaže da se kvote dodeljuju prema redosledu prijema zahteva za dodelu kvota, doda – prvo licima kojima nisu ranije dodeljivane kvote. Time bi se sprečila mogućnost da Vlada nekome, prilikom uvoza i određivanja kvota, odredi monopol.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo poslanici, mislim da ministar može komotno da prihvati ovaj amandman, jer će umnogome tekst zakona poboljšati i razjasniti neke dileme. Narodni poslanik Nikola Lalić traži da se u stavu 2. iza reči "kvota" doda tekst koji glasi – "prvo licima kojima nisu ranije dodeljivane kvote", pa bi onda taj stav 2. glasio ovako: "Kvote se dodeljuju prema redosledu prijema zahteva za dodelu kvota, prvo licima kojima nisu ranije dodeljivane kvote" itd. Zbog čega ovo SRS traži. Prvo, za ovih pet godina se mnogo toga izdešavalo. Oni koji su vam potpuno verovali, više ne veruju. O čemu se radi? Dođe prijatelj prijatelja ili njegov prijatelj, podnese, dobije kvotu, onaj koji je četrnaesti na redu čekaće do kraja, dok se ne iscrpe sve mogućnosti, a ovaj će se i drugi, treći i peti put javiti, dobijati kvotu i izvoziti. Zbog toga bi trebalo u tom redosledu, oni koji imaju sve uslove za izvoz, a prijavili su se neki drugi, treći ili četvrti na spisku, da oni dobiju, pa tek kad se iscrpi kompletan spisak, onda se može vratiti i ovaj prvi da se ponovo javi. Dame i gospodo, sa ovim bismo iskorenili mogućnost da se kod dodeljivanja kvota one dodeljuju po određenim kriterijumima, koji nisu baš u duhu poslovnog morala. Pri tom mislim prvenstveno na rad po učinku, ono – učinim ja tebi, učiniš ti meni. Zbog čega ovo govorim? Pred sobom imam pismo Narodnog pokreta protiv korupcije, a maločas ste govorili o onom ''MK Komercu'' i izvozu šećera, pa da ne bi ostale dileme, možda je neko od vas i nešto zaboravio, da pročitam to pisamce, taman imam toliko vremena. Pročitaću samo ove podatke, 12. maja 2004. godine objavljeni su nalazi istrage UBPOK-a o proverama u ''MK Komercu''. ''Na osnovu prijavljene dokumentacije utvrđeno je da je pomenuto preduzeće 2001. godine reskontovalo uvezeni šećer od firme "Union Intertrade Tortola", sa britanskih Devičanskih ostrva". Nisam znao da se toliko šećera na britanskim Devičanskim ostrvima proizvodi. Znam da su tamo i Hamovićeve i Lazarevićeve firme, i Dinkić tamo drži onih naših 4,5 milijardi dolara itd, ali nisam znao da se proizvodi šećer. I struja se tamo proizvodi. Kad pročitate ovako nešto, onda vam stvari budu jasne. "Od ove firme ''MK Komerc'' je u novembru 2001. godine uvezao 1.051 tonu šećera. Nabavna cena uvoznog šećera iznosila je 550 maraka po toni, a uvećana za troškove iznosila je 29 dinara po kilogramu, prema kalkulaciji koju je utvrdila firma ''MK Komerc''. Šećer je stavljen pod carinski nadzor, u carinsko skladište koje se nalazi u magacinu ''MK Komerc''. Preduzeće ''MK Komerc'' stavilo je pod carinski nadzor, radi izvoza, šećer uvoznog porekla koji nije mogao biti izvezen u zemlje EU, uz korišćenje preferencijala. Te povlastice važe samo za šećer domaćeg porekla, s obzirom na to da je u to vreme važeća svetska cena šećera bila upola manja od cene koju su postizali izvoznici iz SRJ. Prilikom izvoza šećera u zemlje EU, svetska cena bila je 550 maraka, a izvozna 1.100 maraka. ''MK Komerc'' je uvezeni šećer izvozio u Italiju i Grčku po ceni od 1.100 maraka po toni. Tako je ''MK Komerc'' izvozom šećera, koji je prethodno uvezao, ostvario imovinsku korist od 5.764.000 dinara." To je ono što je otkriveno. Koliko je pored neotkriveno, UBPOK nije mogao da dođe do podataka, to je druga priča. Sada se pitam, zašto je potpredsednik tadašnje Savezne vlade, Miroljub Labus, dao dozvolu ''MK Komerc'' da ovo uradi, a vrlo dobro je znao šta se radi. Braća nisu. Jedino ako se nisu dogovorili oko nečeg drugog ili ako Labusa u to vreme nije bolela noga, kao što ga je bolela kada je "Knjaz Miloš" bio u pitanju, kao što ga je bolela kada je "Erikson" bio u pitanju. Kad god se nešto desi, Labusa zaboli noga.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Navikla sam na svakojake spekulacije pojedinih poslanika i to me odavno ne čudi. Čudilo me prvih dana kada sam došla u ovu skupštinu. Gospodin je govorio, tada mi je to bilo zabavno, o nekom gospodinu Olafu koji je bio u Srbiji. To ilustruje potpuno nerazumevanje situacije i u konfuznoj masi nerazumevanja potpuno je jasno da čovek izvede pogrešne zaključke iz svega toga. Zaista, neću dalje da dozvolim da se imena predsednika i potpredsednika moje stranke dovode u vezu sa pomenutim. Ja sam zamenik predsednika poslaničke grupe. Obzirom da je pomenut predsednik stranke koristim pravo. Apsolutno neću dalje dozvoliti, kao i poslanička grupa, da se gospodin Labus i gospodin Dinkić pominju povezano sa bilo kakvim imenima dotičnih biznismena u Srbiji. G17 plus nema apsolutno nikakve veze sa pomenutim imenima, a ponajmanje sa dotičnim gospodinom čija je firma pomenuta u prethodnom izlaganju. Dakle, potpuno je jasno da se ime tog gospodina vezuje za neku drugu stranku koja je onda bila na vlasti i pridružujem se svim zahtevima da se u potpunosti ispita poslovanje svih firmi koje su nastale malo ranije i u neko drugo vreme. Mene zaista, kao građanina, interesuje odakle tim ljudima toliko bogatstvo i odakle njima tolika mogućnost da vrše uticaj na bilo kakvu vlast u Srbiji. Dakle, ova vlada svakako nema sa njima nikakve veze, ova vlada insistira na tome da sve te veze budu do detalja ispitane, kada su razvili svoju moć, ko im je to omogućio, zašto je do toga došlo, kako su sredstva, čija sredstva i čijom dozvolom izneli van zemlje i kako se uopšte sve to u ovoj zemlji dešavalo. G17 plus poziva sve nadležne organe da ispitaju poreklo imovine ove gospode i sve što su radili, a što je vezano za poslovanje u našoj zemlji i van nje. Apsolutno odbijamo bilo kakvu povezanost sa navedenim licima i građanima jer, uprkos vašim potrebama da nametnete da G17 plus sa njima ima nekakve veze, jasno je da se ime dotične firme vezuje za drugu stranku u našem političkom okruženju. Dakle, sa G17 plus apsolutno ne. G17 plus je u ovoj vladi zato što želi da se po svim pravilima posluje, podržavamo ta pravila i zahvaljujući tome što je ova vlada imala tu snagu, preferencijali za izvoz šećera su vraćeni Srbiji.
Pravo na repliku, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, duboko sam dirnut rečima čuvara lika i dela Miroljuba Labusa i Mlađana Dinkića. Vezano za ovu šećernu aferu, da raščistimo da nismo napadali G17 plus. Samo sam konstatovao da je potpredsednik Savezne vlade, Miroljub Labus, potpisao izvozne dozvole, a kada smo već kod pomenute gospode, pri tom opet ne pominjem G17 plus, nego govorim o Dinkiću i Labusu, da pročitamo još nešto. Izvinjavam se ministru što će morati malo da sačeka oko ovog zakona. ''Nacionalna štedionica je osnovana 25. decembra 2001. godine posle neviđene kampanje dva neodgovorna državna funkcionera, tadašnjeg guvernera Narodne banke Jugoslavije – Mlađana Dinkića, uz nesebičnu pomoć tadašnjeg potpredsednika Savezne vlade – Miroljuba Labusa, koji je bio zadužen za ekonomske odnose. Nacionalnu štedionicu je osnovalo 13 pravnih lica i u to vreme u većinskom društvenom vlasništvu i po strukturi kapitala situacija je bila ovakva: najveći akcionar je Jugoslovenska banka za međunarodnu saradnju, ''JUBMES banka'', sa 38% akcija, zatim tri osnivača su stekla po 9,62% – ''Beopetrol'', ''JU GARANT banka'' i "Toza Marković". Tri osnivača su stekla 4,81% i to su: ''Apatinska pivara'', "C market" i ''DDOR-Novi Sad''. Dva osnivača po 3,80% – "Kopaonik osiguranje'' i "Sintelon". Ređaju se još sitni osnivači sa 2% itd. Ukupna vrednost emitovanih akcija u tom prvom krugu je bila 364 miliona dinara. U maju 2002. godine Nacionalna štedionica emituje drugu emisiju akcija, u vrednosti od 180 miliona dinara. Kao kupci 80% tih akcija pojavljuju se firme: "Skvadra" i "Pima", "Principal eksport-import'' i "Dajners klub". Mlađan Dinkić je jurcao tih dana po svetu, bio je na Kipru, u Moskvi i tu se sreće sa vlasnikom ''Evroaksis banke'' – Milošem Mirkovićem. Ova banka je nezakonito na svojim računima držala rezerve Narodne banke Jugoslavije. Narodni poslanici se toga vrlo dobro sećaju. Miloš Mirković je bio u duetu sa Vukom Hamovićem, koji je bacio oko na ''Nacionalnu štedionicu'' i počinje da se plete paukova mreža. Jedan od osnivača firme "Pima" d.d.o. su Jelena Lazarević i Zoran Stanković, sa udelom od 5% vlasništva, dok su ostalih 90% vlasništva pripali firmi "Pluto International ltd.", sa ostrva Vinsent i Grenadin, a vlasnici ove firme su Vladan, Olivera i Vojin Lazarević, inače kum Vuka Hamovića. Od ''JUBMES banke'' država Srbija pred kraj 2002. godine kupuje 21 akciju i tako postaje vlasnik 13,83%. Ovu kupovinu akcija od ''JUBMES banke'' Dinkić objašnjava i opravdava potrebom da država kontroliše ''Nacionalnu štedionicu''. Ovo nema veze sa G17, govorim samo o Mlađanu Dinkiću. Prvi razlog da ''JUBMES-ovo'' učešće bude 9,81%, a preduzeće Vuka Hamovića u međuvremenu uzima veće sume kredita od ''Nacionalne štedionice'' i ulaže u kupovinu akcija te iste banke. Očekujem da ću opet biti prozvan, pa ću nastaviti gde sam stao.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ovo je bila replika, ali izvolite.
Zaista mi je jako neprijatno da pred gospodom iz Ministarstva koja su ovde da bi govorili o ovom zakonu – otvaramo ove naše političke nesuglasice. Dakle, kakve sada veze ima Nacionalna štedionica i da li su zaista građani Srbije dužni ovo da slušaju? Sa velikim zadovoljstvom ću govoriti o Nacionalnoj štedionici. Imamo još sat vremena, samo vi čitajte. I ja očekujem materijale, pa ćemo čitati zajedno. Poštovani gospodine, Mlađan Dinkić lično, G17 plus i svi mi već smo mnogo puta govorili o tome zašto je i kako osnovana Nacionalna štedionica i hiljadu puta ponovljena laž ne postaje istina. To vas je neko pogrešno instruirao. Možete je ponavljati bezbroj puta, neće postati istina. Nacionalna štedionica otvorena je da bi se građanima isplatila stara devizna štednja. Pitajte me koja je to stara devizna štednja. Ona koja je nestala dok ste vi bili na vlasti. Podržavali ste tu vlast u jednom periodu, u drugom periodu ste direktno u njoj učestvovali, to je bilo za vreme rata kada su ljudi ginuli po Srbiji. Ta devizna štednja koja je nestala u ono vreme, koju ste jednostavno oduzeli građanima Srbije, vraćena je, i možete pričati šta god hoćete, to su činjenice i to građani Srbije gledaju i znaju. Dakle, Nacionalna štedionica je osnovana da bi vratila staru štednju građanima Srbije i ona je to učinila. Bilo to vama drago ili ne, ona je to učinila. Ona je tada bila u većinskom vlasništvu države. Kao što znate, treća dokapitalizacija, kojom je Nacionalna štedionica izgubila većinsko državno vlasništvo, obavljena je posle smene gospodina Mlađana Dinkića, u ovoj skupštini 22. jula 2003. godine. Molim vas da imate u vidu činjenice, a to jesu činjenice. Ima ih još mnogo koje su vezane za Nacionalnu štedionicu i koje ću vam prezentovati sa velikim zadovoljstvom. Pozvala bih vas da sada ne ulazimo u čitavu tu raspravu. Dakle, spremna sam da odgovaram dok god vi budete spremni da čitate neistine. Ali, u interesu građana Srbije, koji očekuju da čuju komentare ovog zakona, zamolila bih vas da se ponovo vratimo na raspravu o zakonu. Inače, razgovaraćemo o Nacionalnoj štedionici kad god budete želeli.
Hvala. Reč ima gospodin Marković, ne znam po kom osnovu, ali pošto sam dozvolio gospođi Plavšić, dozvoliću i vama da objasnite ono što je pogrešno protumačeno. Izvolite.
Da nastavimo, dame i gospodo narodni poslanici, tamo gde smo stali. Pročitaću zadnju rečenicu, da biste mogli da povežete. Pravi razlog je bio da ''JUBMES'' spadne na 9,80% akcija, a povezana preduzeća Vuka Hamovića da postanu vlasnici 37% akcija. Preduzeće Vuka Hamovića u međuvremenu je uzimalo veće sume kredita od Nacionalne štedionice i ulagalo ih u kupovinu akcija te iste banke – Nacionalne štedionice. Dakle, Nacionalna štedionica je kreditirala Vuka Hamovića da je kupi. U istoriji svetskog bankarstva nije zabeležen ovakav slučaj. Početkom 2003. godine emituje se treća grupa akcija koju kupuju firme "Mali kolektiv", inače vlasništvo Vuka Hamovića iz Moskve i firma "Elin", iz Beča. Obe firme su uplatile akcije preko "Evroaksis banke", radi se o onoj banci gde je Mlađan Dinkić držao državne devizne rezerve. Dakle, obe firme su akcije uplatile preko "Evroaksis banke" iz Moskve, čiji je vlasnik Miloš Mirković. Dakle, pojavljuje se i treće lice. Sve vreme smo nepravedno napadali Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića, a evo pojavi se i Miloš Mirković. Pitanje je koja će do kraja ovih papira sve lica da isplivaju. Vlasnici firme "Elin" iz Beča su braća Aleksej i Igor Gohalov, inače poslovni partneri Miloša Mirkovića, a vlasnici firme "Mali kolektiv" su Milan Škorić, sa 9% akcija, inače, on je brat Vukove žene Dese Hamović. Vlasnik 91% akcija je firma "Anglo-European Marketing", sa Devičanskih ostrva, čiji je vlasnik Vuk Hamović. Ovako smišljenom transakcijom učešće Srbije palo je na 10,5 % akcija, a "JUBMES-a" na 7,18%. Za to vreme dva nova vlasnika firme "Elin" i "Mali kolektiv" postaju najveći pojedinačni vlasnici akcija u Nacionalnoj štedionici sa 26,80% akcija. Sve ove transakcije su se odvijale daleko od očiju javnosti. Dinkić je poverio Nacionalnoj štedionici da isplaćuje staru deviznu štednju. Stigli smo i do stare devizne štednje, da i nju malo razjasnimo. Nije imao ''poverenja'' u domaće banke. Smatrao je da će Nacionalna štedionica to uraditi brže i bolje. U stvari, na ovaj način Dinkić je, bez tendera, Nacionalnoj štedionici dodelio posao vredan 4,5 milijarde evra. Da bi Nacionalna štedionica uspešno poslovala bili su potrebni dinari i to po viđenju, koji su bili kod 18 poslovnih banaka i preneseni su na račun Nacionalne štedionice. Radilo se o depozitima Narodne banke Jugoslavije, Zavoda za izradu novčanica i kovanog novca i Narodne banke Jugoslavije – filijala Kragujevac. O kolikim sredstvima se radi, vidi se iz godišnjeg izveštaja po kojem su ova sredstva, u iznosu od oko 800 miliona dinara, činila 60% dinarskih depozita banke. Sve ovo nije bilo dovoljno, nego se krajem 2002. godine Nacionalnoj štedionici na tri godine besplatno ustupa 60 ekspozitura na ekskluzivnim lokacijama, sa 271 šalterom i 7.200 metara kvadratnih poslovnog prostora, sa kompletnom opremom. (Predsedavajući: Vreme.) Samo još jednu rečenicu, pa ću u trećem izlaženju da završim. I ovog puta Dinkićev izgovor je bio – ovaj potez je da zaposleni u ZOP-u, koji se gasi, ne ostanu na ulici.
Hvala. Reč ima gospođa Plavšić, povreda Poslovnika.
Član 101. – uvreda dostojanstva Skupštine, pošto se iznose neistine. Zaista mi je teško da odgovaram nekome ko čita iz nekog priručnika nešto što mu je neko napisao. Stvarno nisam sklona takvoj vrsti rasprave. Volim da vodim raspravu kada čovek iznosi neke svoje lične argumente i kada poznaje materiju. Kada neko uzme i čita vam neki izveštaj, ne znam tačno čiji, u pet minuta navede pet hiljada pogrešnih informacija, dezinformacija, potpunih neistina, onda je teško da čovek na sve to odgovori, odnosno uvlači se u potpuno besmislenu igru. Dakle, u takvoj igri neću dalje da učestvujem i ne želim na taj način da ovde razgovaramo. Samo ću da vas podsetim da je "Evroaksis banka" jedna od banaka koje su osnovane u ono vreme, to je vreme pre 2000. godine, i da su tada rezerve koje su držane u njoj bile znatno višeg nivoa no što su bile kasnije. Dakle, od 2000. godine pa do sada državne devizne rezerve koje se u toj banci drže su konstantno snižavane, odnosno njihov nivo je konstantno snižavan. Prosto nije bilo moguće u jednom momentu, a to su svi finansijski stručnjaci potvrdili, povući sav taj novac. Po mom mišljenju, i najradije bih to uradila, nisam neki finansijski stručnjak, te banke koje ste vi formirali '90-tih godina, ne bih zaista imala mnogo sentimentalnosti prema tome. Ali, prosto, bilo je nemoguće, zato što su mnoga preduzeća iz Srbije poslovala na taj način i to je bio, kažu, način da se u ono vreme zaobiđu sankcije i da preduzeća iz Srbije posluju preko te banke. To je vaša tvorevina, gospodo. Nemojte da pominjete "Evroaksis banku" kao nešto što ima veze sa Mlađanom Dinkićem, jer to prosto nije istina. Dakle, oko Nacionalne štedionice ste izneli bezbroj neistina, i što se tiče poslovnog prostora i svega ostalog. Znači, ona je jedna od banaka koja je na konkursu dobila da vraća staru deviznu štednju. Takođe, ona je jedna od banaka koje su dobile, na osnovu toga, poslovni prostor ZOP-a. Ali, Nacionalna štedionica je dobila samo 8,5% ukupnog poslovnog prostora, u odnosu na drugih 13 banaka, koje su, takođe, po konkursu dobile taj poslovni prostor, jer su preuzele ljude zaposlene u tadašnjem ZOP-u. Dakle, ima još hiljadu stvari na koje mogu da odgovorim, ali zaista neću dalje da polemišem sa nekim tekstom. Mogu da polemišem samo sa čovekom koji ima argumente i koji zna šta hoće da kaže. Zahvaljujem se i prekidam, dakle, polemiku, u ime svoje poslaničke grupe.
Gospodine Markoviću, pretpostavljam da želite repliku. Izvolite.
Pošto je gospođa govorila po Poslovniku, imam pravo na repliku. Da završimo, ni ja više neću da polemišem, samo da iskoristim ova tri minuta da pročitam nekoliko podataka, nekoliko informacija, da podsetim – istinitih podataka, jer se radi o nalazima Narodnog pokreta za borbu protiv korupcije. U izveštaju se kaže: – ''i tako Vuk Hamović i Vojin Lazarević postaju vlasnici 7.200 kvadratnih metara poslovnog prostora''. Prilikom dokapitalizacije Nacionalne štedionice, Vuk Hamović je postao najveći pojedinačni vlasnik. Tada su od bečke firme "Koprom", Hamovićeve povezane firme, primili ukupno 1,2 miliona dolara i 1,2 miliona evra na ime kupovine nekih poljoprivrednih proizvoda. Istog dana Hamovićeve firme prodaju ta sredstva Nacionalnoj štedionici, koja opet ta sredstva prodaje "Atlas" banci i ''Sosijete ženeral'' banci. Ove dve banke isti dan vraćaju sredstva Nacionalnoj štedionici na ime dokapitalizacije, u korist Hamovićevih preduzeća. Nacionalna štedionica isti dan vraća sredstva na račun "Evroaksis" banke, banke Miloša Mirkovića. I firma "Koprom" ima račun u "Evroaksis" banci. Tako je Hamović postao najveći pojedinačni vlasnik akcija, dok kupovine poljoprivrednih proizvoda nikada nije bilo, već je osnovni motiv bio kupovina akcija Nacionalne štedionice. Država je vlasnik 36,7% akcija, a Mlađan Dinkić je centralni krivac što je Nacionalna štedionica postala većinsko vlasništvo privatnih firmi sa egzotičnih ostrva. Grčka ''EFG banka'', postala je sada većinski vlasnik. Nedavno je Nacionalna štedionica prodata sa 52 posto akcija. Narodni pokret protiv korupcije smatra da ima mesta da specijalni tužilac za organizovani kriminal hitno pokrene krivični postupak protiv odgovornih za zloupotrebu u vezi sa osnivanjem i privatizacijom Nacionalne štedionice. Moraju hitno vinovnici ove trange-frange afere sa državnim parama, ogromnim državnim parama, da se privedu prvo u UBPOK, a posle – zna im se mesto.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu na član 17? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Nećete zameriti ako u komentaru ovog amandmana na član 17. stav 2. dohvatim i ove amandmane, pošto ima još dva-tri koja se tiču člana 17, samo su različiti stavovi u pitanju, ali to je ipak jedna celina. Pre nego što krenem na to, zamolio bih ove iz poslaničke grupe G17 plus da odrede predstavnika da ode do Zemuna, do prostorija SRS, u hodniku imamo izložene knjige, pa kupite knjigu: "Šta uze levica da ne zna desnica". Tu se nalazi stenogram Anketnog odbora povodom stare devizne štednje iz Savezne skupštine, mislim da je maj 1994. godine i tu je odgovor na sva pitanja šta je bilo sa starom deviznom štednjom i ko je odgovoran za staru deviznu štednju. Kada budete pročitali knjigu, izađite ovde i kažite da li tu ima SRS. Vašu neinformisanost poneki put ne možemo da tolerišemo. Tamo je sve lepo napisano. I vaš prijatelj Dušan Vlatković se tamo preznojavao kada je objašnjavao šta je i kako je radio. No, da se vratimo na član 17. To je glava 2 – količinska ograničenja, tiče se raspodele kvota. Nema tu neke velike principijelne razlike između kvota i kontigenata. U suštini, to se svodi na isto. Moram da kažem da ovo što ste naveli u stavu 6, gde kažete: "Vlada može da propiše bliže uslove za raspodelu kvota", u članu 17. i u svim drugim članovima koji se na neki način tiču toga, morate jasno da izrazite na najobjektivniji mogući način merila i kriterijume za raspodelu ovih kvota. To vam pričam na bazi iskustva, jer sam imao i konkretnih problema, pošto sam 1998. godine radio ovaj posao. Kraj te godine završen je sa 1,4 milijardu maraka, kasnije su neki iz JUL-a to oteli i 1999. godine napravili samo 50 miliona, a nas su optužili da smo probili bilanse. To stoji u arhivama, videćete. Vrlo lako može da se napravi dobar posao povodom ovoga, ukoliko postoje objektivni kriterijumi. Zapamtite ministre, ovde ima nečega, ali objektivnost fali. To mogu da vam kažem na bazi nekog svog ličnog iskustva. Konkretno, amandman poslanika Lalića odnosi se na stav 2. gde se predlaže da se posle reči "kvota" doda tekst koji glasi – "prvo licima kojima ranije nije dodeljivana kvota" itd. A odmah da vam kažem, u praksi ovo može da bude promašaj. Javi se čovek i dobije kvotu, a nikada nije radio taj posao. On obezbedi kvotu i proda je, da pojednostavim. Ali, može da se desi da onaj ko je ranije češće dobijao kvotu ostvari i monopol. Ministre, imao sam problema sa monopolom, bio sam i u Antimonopolskoj komisiji, izigravao nekog šerifa kao ministar, proganjao, pa sam se svima zamerio i umesto da gone onih 500 ljudi koje sam stavio na krivičnu prijavu, došle vaše demokrate pa one gonile mene, ali neću taj deo, to je u nekom postupku pa da se ne mešamo u rad nekih drugih organa. Znači, objektivni kriterijumi. Dalje, na bazi tih objektivnih kriterijuma, na bazi nečega što uzima u obzir i kriterijum sezonu, jer se ne rade svi poslovi tokom cele godine, neki su sezonski, nešto je na režimu kvote pa je vezano za to itd. Slažem se sa idejom raspisivanja oglasa, da se prijave zainteresovani, ali na početku današnje tačke dnevnog reda rekao sam vam da će biti veliki problem što ovaj zakon mora da se donese u paketu sa zakonom o deviznom poslovanju. Kasnije ste propisali neke rokove da neko iskoristi kvotu, godinu dana itd. Mi imamo sledeći amandman gde tražimo da to bude šest meseci. Verovatno ste shvatili da ga treba prihvatiti. Ukoliko vi, kao ministar koji je ovlašćen za ovo, nemate uvid u platni promet koji je vezan za ovaj posao, onda nemojte da ga radite. Možete da mi pokažete tačku i stav i da mi kažete da ima, ali nema ministre, zapamtite. Onaj ko konkuriše za kvotu mora da dokaže da je sposoban da taj posao uradi, da ne bi istrošio neko nepotrebno pravo i mora da dokaže da raspolaže tom robom, ukoliko je u pitanju izvozni posao. Moraju obezbeđenja, garancije, sve do tančina mora da postoji. Ako mislite da vam stav 6. ovog člana dozvoljava da podzakonskim aktom obezbedite, odnosno propišete dokumentaciju i dokaze kojima se dokazuje, grešite, ministre. Ovde se radi o kvoti. Sve mora da bude u zakonu. Ukoliko toga nema u zakonu, onda vi i Vlada preuzimate veliku odgovornost, gde će svako moći da vas proziva da ste namerno kao kriterijum i merilo postavili nešto što odgovara Đoki, a kod ove robe –nekom drugom ili trećem. Zato sam i rekao na početku, ovo se promenilo krajem 2000. godine. Došlo se sa tim kvotama, jer se računalo da su ranije kontigenti bili loši. Bili su godišnji, tromesečni, sve i svašta se dešavalo, pa je Boriša imao "fioku" za Sportsko društvo "Partizan", to znate, odnosno svi koji su radili spoljnu trgovinu znaju za taj posao. To je jedan od oblika spoljnotrgovinskog posla, gde se određuje količina i roba koja ima taj režim. Da bi to bilo objektivno, i kako vi volite da kažete, transparentno, sve te uslove, kriterijume i merila morate da smestite u zakon. Samo neka tehnička pitanja ostavite za podzakonski akt. Ne znam da li ste me razumeli. Zašto vam ovo pričam? Apsolutno sam svestan činjenice da ne možete u tančinu da propišete sve, jer postoji različita roba kojom se trguje. Za neku je potrebna garancija, za neku ispitivanje kvaliteta, pa dokaz o kvalitetu, dokaz o poreklu itd. Verovatno znate, za sve poslove koji idu prema Rusiji traži se dobra dokumentacija o poreklu robe. Ne žele više Rusi da kupuju robu iz Srbije, a ona je poreklom iz Slovenije ili Hrvatske. Vraća se roba. Stoji na carini u Rusiji. Neće da prime takvu robu, jer ne prihvataju da se zloupotrebljava Sporazum između Ruske Federacije i Savezne Republike Jugoslavije o specijalnom režimu. Znači, sve amandmane koje smo podneli, a tiču se člana 17. imaju za cilj da se naprave što objektivniji kriterijumi i u okviru kriterijuma, merila. Znači, na bazi merila se utvrđuje neki prioritet. Jedno merilo, drugo merilo, kao svako bodovanje – bodovanje za stan, za platu, bodovanje za ovo, za ono. Onaj ko se javi, da unapred zna šta ispunjava, koje uslove ispunjava, koliko će da dobije bodova i da li će na objektivan način da dođe do prioriteta, jer su svi ovi kontigenti ograničeni. Negde su stotine, negde su hiljade tona neke robe. Prihvatili ste princip tzv. robnih kvota. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Parivodić. Izvolite.
Gospodin Krasić govori o objektivnim merilima, koje je trebalo radi preciznosti, transparentnosti i zaštite od eventualnih pritisaka itd, ugraditi u zakon. To uopšte ne vidim u vašim amandmanima. Toga nema. Da ste umeli da napišete, napisali biste. Vi to niste umeli da napišete, ne zato što ne znate da pišete, nego zato što je to nemoguće napisati. Znači, ta odredba bi bila dužine celog zakona, jer bismo morali da predvidimo sve moguće varijetete, mogućnosti davanja kvota. Nemoguće je takvu odredbu napisati. Mi smo se držali kriterijuma koji su prihvaćeni u EU i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Takođe ćemo se istih kriterijuma držati u podzakonskim aktima, potpuno istih. Ukoliko te zemlje, sa mnogo snažnijom pravnom tradicijom, sebi dozvoljavaju taj stepen pravne nesigurnosti, tu pravnu nesigurnost ćemo, takođe, primeniti na nas. Verujem da su to zemlje koje imaju mnogo veći stepen pravne sigurnosti od naše zemlje, njihovo iskustvo samo može da nam koristi i bolje je da primenimo ta rešenja, nego da izmišljamo svoja, ili da probamo da formulišemo odredbe koje je, u stvari, nemoguće formulisati. Ponavljam, da ste mogli da ih formulišete, naveli biste ih u amandmanima, a niste. Toliko.
Replika gospodina Krasića.
Sada ste me stvarno razočarali. Video sam da uopšte ne shvatate ove stvari. Ministre, evo o čemu se radi. Sada ću da vam pročitam šta ste vi napisali u stavu 2: "Kvote se dodeljuju prema redosledu prijema zahteva za dodelu kvota, u roku koji ne može biti duži od 15 dana od dana kada je podnosilac zahteva podneo propisanu dokumentaciju". Je l' tako? Šta tražimo da se promeni? U stavu 2. posle reči "kvota" dodaje se tekst koji glasi –"prvo licima kojima nisu ranije dodeljivane kvote". Malopre sam vam rekao da se možda ovo što smo napisali zasniva na nekoj pravdi i pravičnosti, a da u praksi bude sa negativnim rezultatima. Ali, zato vam tvrdim da ovo što ste napisali znači da će ispred Ministarstva da dežura jedan, koji će da podnosi zahteve za svoju klijentelu i uvek će da ima hronološki datum pre bilo kog drugog. (Milan Parivodić, sa mesta: Imaćemo malo kvota.) Nemojte da menjate temu. Kažete – "imaćemo malo kvota". Malopre ste nas kritikovali kako nemamo objektivne kriterijume. Zašto sad menjate temu? Ako pričamo o žabama, da pričamo o žabama. Kažem vam: objektivni kriterijumi; vi kažete: "imaćemo vrlo malo robe na režimu kvota". Imaćete malo robe na režimu kvote i kad postoje i kad ne postoje objektivni kriterijumi. Ja vam pričam o objektivnim kriterijumima. Nisam vam rekao da ti objektivni kriterijumi treba da idu u sitna creva i da to bude u količini od 80 članova. Ne, nego sam vam rekao, dajte nešto objektivno kao načelo, kao princip, a merila unutar toga razradite podzakonskim aktom. Vi mene uopšte niste shvatili. Rekli ste, u stavu 6: "Vlada može propisati bliže uslove za raspodelu kvota". Da li razlikujete šta je uslov, šta je način, merilo, kriterijum? To su različiti pojmovi, ministre. Uslovi se propisuju zakonom. Pročitajte Ustav Republike Srbije. Princip na kome se zasniva naš Ustav, način ostvarivanja nekih prava i sloboda, može da se uredi zakonom. Meni se sviđa vaša ideja da podzakonski akt donosi Vlada, a ne Ministarstvo, ali ne uslove, nego samo ta merila unutar kriterijuma. U članu 17. napišite objektivne kriterijume, kada čovek pročita zakon, da kaže: da, traži se to, mogu to da ispunim. (Milan Parivodić, sa mesta: Koji su to kriterijumi osim ovih koje ste naveli kao kriterijume?) Gospodine ministre, mi smo opozicija. Nemojte od opozicije tražiti da vam piše zakone. To ne bi bilo logično. Mi smo napisali 10 zakona i dali ovde, vi kažete, ne mogu da dođu na dnevni red. Sada ste jedini ministre, koji kaže: e, napišite, pa ćemo da vidimo šta je. Nemojte tako. Mi smo amandmanima pokušali malo to da popravimo. Jedan ste već prihvatili, kako ste malopre rekli, sa godinu dana na šest meseci. Znači da nismo baš toliki duduci da ne znamo ovu materiju. Znamo mi vrlo dobro ovu materiju. Hteo sam da vam pomognem, da vam ukažem, zbog vas, zbog Vlade, zbog carine, zbog onih koji će da se nađu u redovima. Nekada su ljudi posao završavali, imali agencije koje dođu, nekog svog tamo proguraju kroz šalter, on dobije pečat i prvi završava posao. Nismo još došli kod naoružanja. Nismo došli kod režima dozvole. Svaki režim spoljnotrgovinskog projekta ima nekih svojih specifičnosti, pa se tačno zna zašto je nešto na režimu slobodno, zašto je nešto kvota, a zašto je dozvola. Svaki od tih oblika pojedinačno ima svoju premisu, ima svoje opredeljenje zašto je tamo. Niste stavili da bude slobodno, nego ste rekli za neke količine, neku robu – ići će na kvote. Zašto? Postoji interes države da se ne ugroze bilansi. Gde postoji režim dozvole? Gde su opasne stvari, naoružanje, itd. Znači, ima nekih principa. Samo smo hteli u okviru kvote da vam skrenemo pažnju, dajte što objektivnije kriterijume, bez obzira da li će biti pet proizvoda, 10, 20, ili 200 na režimu kvota. Hvala.
Ima reč ministar Parivodić. Izvolite.
Znači, upravo objektivni kriterijumi za koje smatramo da su najprimereniji prilikom dodeljivanja, odnosno uređivanja, pod kojim uslovima će se kvote dodeljivati, jesu da se radi o ekonomski opravdanoj količini robe koja je obuhvaćena kvotom, da se ima u vidu stepen iskorišćenosti ranije dodeljenih kvota i mogućnost dodele kvote licima kojima ranije nisu dodeljivane. To je upravo kriterijum koji ste vi, ali mnogo kruće, naveli, za koji ste pravilno procenili da može da dovede do nepravičnog ishoda. Znači, mi smo te objektivne kriterijume naveli i smatramo da su oni zadovoljavajući i ostajemo pri njima.
Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. stav 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Milan Nikolić i narodni poslanik Srđo Komazec. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Imam informaciju da Vlada prihvata amandman. Na član 17. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 17, oko koga raspravljamo maltene već sat vremena, predviđa raspodelu kvota, kako to kaže i sam član – kaže se šta se može, šta je obavezujuće, gospodine ministre. U 1. stavu, tačka 3) mogućnost dodele kvote licima kojima ranije nisu dodeljivane kvote, znači može, ali ne mora, to ste ostavili da se rešava nekim podzakonskim aktom, što po meni nije u redu. Treba regulisati zakon. Kasnije smo podneli neke amandmane u vezi ovoga i o tome će biti priče. Međutim, ono sa čim se sa vama, ministre, ne slažem, to je da će zbog malog broja kvota biti manja mogućnost zloupotrebe. Naprotiv, kvote će po tom nekom principu, kako vi kažete, biti korišćene samo u situacijama kada su stvarno ozbiljni poremećaji na tržištu. Zbog malog broja kvota – ozbiljnih poremećaja na tržištu? Ne slažem se sa vama da je mogućnost zloupotrebe manja, ona je tada najveća, jer će mali broj lica dobiti kvote u trenutku kada je privreda, tržište, u nekom osetljivom položaju. Tada je mogućnost zarade ekstraprofita najveća. Nema nikog drugog ko bi ga u tome sprečio. Ono vaše obrazloženje za neprihvatanje onog amandmana na član, čini mi se da je to bio 12, neki rokovi za podnošenje zahteva i potrebnu dokumentaciju. Stvarno je objašnjenje nelogično, slažem se sa vama da to Vlada može nekim podzakonskim aktom da reši, da li će to biti uredba, da li će biti neki pravilnik itd, neću u to da ulazim, ali sam mišljenja da to najbolje treba da reši Narodna skupština Republike Srbije, tako što će zakonom da utvrdi rokove. Da bi se ti rokovi promenili potrebno je da se napiše izmena i dopuna nekog određenog zakona, da bude javna rasprava u Skupštini Srbije da bi se neka odredba zakona promenila. Sednica Vlade, u principu, nije pod nekom velikom žižom javnosti. Uredba može da se promeni preko noći, bez znanja javnosti za nastupajuće posledice u vezi te uredbe. Zakoni se ne pišu za mandat jedne vlade. Valjda vam je cilj da se vaš zakon dugo vremena sprovodi i kada ne budete ministar, a on će se sprovoditi ukoliko bude što je god moguće bolji, u zavisnosti od situacije, okolnosti itd, dobar i primenjiv. To su te okolnosti o kojima ste morali da vodite računa. Ukoliko ostavljate da Vlada menja nekom uredbom, neću da ulazim lično da li ćete to kao ministar da predlažete nekoj vladi da to radi, ali se ostavlja mogućnost da neko u vladi zloupotrebi pravo koje uredba daje. Narodni poslanik Nemanja Šarović, u članu 17. posle stava 5, tražio je da se doda novi stav 6. koji glasi: "Ako lice ne koristi kvotu u skladu sa uslovima iz stava 3. ovog člana, a nastupe okolnosti iz stava 5. ovog člana to lice ne može dobijati nove kvote u naredne tri godine od dana stavljanja kvote van snage". Samo kršenje režima kvote, da pročitamo da bi bilo jasnije i stav 3. i stav 5. – "Odluka o dodeli kvote sadrži uslove pod kojima se kvota dodeljuje, kao i rok u kome se kvota može iskoristiti, koji ne može biti duži od šest meseci i način obaveštavanja Ministarstva o korišćenju kvote". U stavu 5. se kaže: "Ako lice ne koristi kvotu u skladu sa uslovima iz stava 3. ovog člana, Ministarstvo može da: Znači, zbog ove ranije diskusije utvrdili smo da postoji mogućnost zloupotrebe. Krivični zakon i bilo koji drugi zakonski propisi u vezi kvota, koji sankcionišu kao krivično delo i niko neće biti odgovoran, nema čak ni kaznenih odredbi po pitanju nepoštovanja samih uslova. Jedino, kada je finansijski momenat u pitanju, kazne su više nego simbolične, koliko sami uvoznici mogu da zarade zloupotrebom jedne kvote. Znači, ne postoji neka ozbiljnija mera represije i kazne za nepridržavanje odredbi ovog zakona. Ovim novim stavom je predviđeno da onaj ko krši zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju ipak trpi određene posledice, a to je – da nema pravo da podnosi zahtev za dodelu nove kvote u naredne tri godine. Sve zavisi, nije pravo krivično delo, zavisi od uslova tržišta itd, ali u principu – šta će kraj Morave, ako ne zna da pliva, ako je u pitanju nesnalaženje na tržištu, tako naš narod kaže, a ako je u pitanju zloupotreba, ipak će trpeti određene zakonske posledice da ne može da učestvuje na novim javnim pozivima za dodelu kvota. Mišljenja sam da ovaj amandman ne narušava duh ovog zakona, samo ga na određen način poboljšava, da bi bio što je moguće primenljiviji i da se zakonskim propisima izuzetno jakom finansijskom lobiju konačno stane na put.
Da li još neko želi reč od poslanika? (Ne.) Ministar Parivodić.
Postoje dva pristupa pravnom uređenju. Jedan je da imate krutu normu koja dovodi do binarne situacije nula ili jedan. I imate drugu pravnu tehniku, koja je takva da omogućava više nijansiranja u odlučivanju. Dakle, ova ideja da treba sankcionisati onoga ko ne iskoristi kvotu je sasvim na mestu i ona je sadržana u stavu 1. tačka 3), gde se kaže da će se među uslovima posebno uzeti u obzir i okolnost da se prvo dodele kvote licima kojima ranije nisu dodeljivane, pod dva – stepen iskorišćenosti ranije dodeljenih kvota. Smatram da su ova rešenja, kao i drugi amandman koji isto tako predviđa kaznu od tri godine ukoliko se ne iskoristi dozvola, kruta rešenja i da ove odredbe bolje reflektuju potrebu za nijansiranim odlučivanjem, koje nema cilj da favorizuje bilo koga, već naprotiv, da omogući da se što finije izbaždari pravično dodeljivanje kvota. To su kriterijumi koji su iz ugovora Svetske trgovinske organizacije i ti kriterijumi se primenjuju i u Evropskoj uniji. Kada iskoristite pravno rešenje EU, uvek imate prednost da možete imati koristi i uvid u njihovu praksu, u pozitivna rešenja i u greške koje je određeno rešenje donelo, pa i način kako da se izvadite iz tih grešaka. U tome je prednost korišćenja rešenja koja su proverena od strane tako snažnih pravnih sistema, kao što je pravo Evropske unije. Zbog toga smatramo da treba da odbijemo ovaj amandman.
Replika, poslanik Veroljub Arsić.
Gospodine ministre, niko nije pričao o tome šta ako se kvota ne iskoristi na količinu robe koja je predviđena. Tu uvoznik ili izvoznik, svejedno, gubi profit. Teško da će on da dozvoli sebi taj luksuz da ne uveze količinu robe za koju je dobio kvotu. Ovde je reč o tome šta ako se prebacuju količine robe obuhvaćene kvotom. Recimo, svedoci smo da je iz Srbije probijena kvota na šećer baš u zemlje Evropske unije. Odredili su nam količinu koju možemo da izvezemo, rekli su da je to domaći šećer, i nema problema. Skupilo se društvo, uvozilo je šećer u Srbiju, prepakivalo, stavljalo etiketu da je domaći, izvozilo u zemlje EU. Šta su radili oni tada? Zabranili su nam, ukinuli nam kvote. Sasvim je normalno da onaj ko u državu uvozi više nego što je dobio od kvote, snosi neku zakonsku posledicu, makar simboličnu – da ne može tim poslom da se bavi sledeće tri godine. Dalje, kada je u pitanju izvoz, imate robu koja je sezonska, pogotovo kad su poljoprivredni proizvodi u pitanju, recimo, u fazi mirovanja, kada tržište nema potrebe za tom robom. Znači, ili otkupljuju robne rezerve da bi rasteretili tržište, ili se roba putem kvota izvozi van zemlje. Tada neko ima mogućnost opet, ako prebaci količinu, da zaradi više novca. O tome se radi. Znači, nije ovde poenta u tome da li će biti sankcionisan onaj koji ne ispoštuje kvotu u celini. To je teško. To su pravila tržišta, to su pravila ekonomske logike, neće da se odrekne zarade, osim ako je nesposoban. To je već nešto drugo i tu mu sigurno ne možete pomoći. Ovde je reč o zloupotrebi, da neko iskoristi kvotu, da li da više robe uveze u Srbiju ili strateških sirovina više izveze iz Srbije. Ništa drugo. Na to se odnosi ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Vlada ne prihvata ovaj amandman. Na član 23. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Vlada prihvata ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, rekli ste da ne pravite razliku prilikom razmatranja amandmana, odnosno mogućnosti za njihovo prihvatanje, bez obzira iz koje poslaničke grupe oni dolaze. Jeste prihvatili par amandmana koje je podnela poslanička grupa SRS, ali veći broj nije prihvaćen. Ovo je jedan od zakona gde nismo a priori rekli, a mi iz SRS umemo i to, umemo da kažemo da zakon nije dobar i da ga treba povući. Vezano za ovaj zakon, prihvatili smo vaše obrazloženje prilikom otvaranja načelne rasprave, i ono što ste dali u obrazloženju takođe smo prihvatili, ali smo i pokušali da sa 27 amandmana ovaj zakon učinimo kvalitetnijim i boljim nego što je on dat ovde. Složićete se da, bez obzira koliko imali stručan pristup ovom i koliki je bio tim koji vam je pomagao u izradi ovog zakona, videli ste iz obrazloženja amandmana poslanika SRS da se imalo šta naučiti. Priznaćete da je bilo tako. Očekivali smo, s obzirom da smo izvršili analizu svih amandmana pojedinačno, a i zajedno, naravno, i videli da se oni odnose, kao što ste i vi mogli da primetite, uglavnom na poboljšanje nekih uslova. Ne možemo da budemo maliciozni i da kažemo da je ovaj zakon donet da napravi nekome uslove ili mogućnost da se on zloupotrebljava, ali hteli smo našim amandmanima da i to sprečimo, da nemamo takvu situaciju. Podneo sam amandman na član 28, a tiče se dozvola. Vi se razlikujete od nekih vaših kolega iz Vlade, jer ste rekli da će određene stvari ili neka podzakonska akta doneti Ministarstvo, dok neki ministri sebi uzimaju za pravo i kažu da će oni to uraditi. Vi ovde imate objektivniji pristup. Član 28. kaže: "Nadležno ministarstvo može dozvolu da stavi van snage", pa se navode uslovi pod kojima se ta dozvola može staviti van snage; u tački 1) stava 1. ovog člana se kaže: "ako se, u skladu sa zakonom, posle izdavanja dozvole ne može obaviti izvoz, uvoz ili tranzit robe za koju je dozvola izdata". Ovde je u pitanju viša sila. To su objektivni razlozi i niko zbog nerealizacije ove dozvole ne može da snosi odgovornost, jer se radi o višoj sili. Tačka 2) ovog stava kaže: "ako lice kome je dozvola izdata prekrši uslove ili rokove pod kojima je dozvola izdata". Tu sam podneo amandman, u ime poslaničke grupe SRS, da se doda posle stava 1. tačke 2) stav 2, koji kaže: "Ukoliko nastupe okolnosti iz stava 1. tačka 2) ovog člana, licu kome je oduzeta dozvola ne mogu se izdavati nove dozvole u naredne tri godine od dana stavljanja dozvole van snage". Malopre ste, čini mi se, pokušali da kažete zbog čega nećete prihvatiti ovaj amandman. Mi samo želimo tu da skratimo neke rokove. Ako neko svesno krši odredbe ovog zakona, odnosno ne realizuje dozvolu koju mu je Ministarstvo dodelilo, u naredne tri godine nema pravo na te dozvole. Na taj način bismo uticali preventivno na sve one koji se pojavljuju prilikom ovih uvozno-izvoznih poslova, odnosno u spoljnotrgovinskom poslovanju i verovatno bi to dovelo do novog kvaliteta kod privrednih subjekata koji se bave ovim poslom. Zatim, tačka 3) ovog stava kaže – "ako su prilikom izdavanja dozvole prekršene odredbe ovog zakona ili drugih propisa". Ovde ne predviđamo nikakve sankcije. Ko može da prekrši odredbe ovog zakona? Ne može da prekrši onaj koji je podneo zahtev, nego može organ koji izdaje dozvole, odnosno, to bi bilo Ministarstvo. Iz tih razloga privredni subjekt koji je podneo ovu dozvolu ne treba da snosi nikakvu odgovornost. Na kraju, ministre, mi iz SRS cenimo što ste bili prisutni celo vreme prilikom načelne rasprave o ovom zakonu. Sada, kad se brane amandmani, vrlo često izlazite da objasnite zbog čega neki amandman prihvatate ili ne prihvatate.
Gospodine Periću, imam informaciju da ministar i Vlada prihvataju vaš amandman.
Ministre, moram reći da u pojedinim odredbama malo ličite na vuka u jagnjećoj koži. Prilikom obrazlaganja ovog zakona rekli ste da ste hteli da napišete zakon koji će razumeti oni koji vode privredne subjekte. To je u redu. To podržavamo. U obrazloženju su navedeni neki razlozi koji ne idu uz ono što ste govorili prilikom uvodnih rasprava i ono gde ste dobili veliki aplauz sa ove strane i ono obrazloženje koje ide uz ovaj zakon, ne poklapaju se baš.
Na član 33. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo poslanik Zlatko Radić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zlatko Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, na član 33. stav 2. koji glasi: "Vlada može da propiše bliže uslove za primenu mera zaštite, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije". Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju je u članu 3. predvideo slobodu spoljne trgovine. U članu 4. su dozvoljena ograničenja spoljne trgovine, a u članu 5. nadležnosti Vlade za ta ograničenja. Mere zaštite iz člana 33. u suštini nisu ništa drugo nego ograničenja na koja Vlada može da ostane nema, ukoliko je onaj koji se bavi spoljnom trgovinom spreman da plati određene dažbine. Pošto ove mere niste propisali zakonom, nego ste ovlastili Vladu da određuje uslove za primenu mera zaštite, mogli ste vrlo jednostavno predložiti zakon sa jednim članom, koji bi glasio: spoljno-trgovinsko poslovanje u Republici Srbiji uređuje Vlada. Zato smatram da je stav 2, u članu 33. suvišan i da treba da se briše.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 33. kaže se da Vlada može da uvede mere zaštite i to: antidampinške dažbine, kompenzatorne dažbine, mere za zaštitu od prekomernog uvoza, mere za zaštitu ravnoteže platnog bilansa. U drugom stavu se kaže da Vlada može da propiše bliže uslove za primenu mera zaštite, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije. Vlada jeste izvršni organ ili deo izvršne vlasti koji sprovodi određene zakone i određene zakonske propise, ali, kako reče kolega Radić koji je podneo amandman u ime SRS, mogli smo ovaj zakon da napišemo samo u jednom članu koji bi otprilike glasio – Vlada Republike Srbije zadužena je da propiše bliže uslove za primenu odredbi o spoljnotrgovinskom poslovanju. Time bi se posao Skupštine Srbije završio. Još uvek buni ovaj deo – u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije. Zašto se toliko na tome insistira? Ako postoje neka pravila zašto ih nema u zakonu EU i Svetske trgovinske organizacije? Ako već godinama unazad svaka vlada koja od 5. oktobra ovde egzistira, pokojnog premijera Zorana Đinđića i Zorana Živkovića, sada Vojislava Koštunice, svi tvrde da je Skupština Srbije najproduktivnija fabrika koja donosi zakone kojima usklađujemo naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom zemalja EU. Da nije onda ovaj zakon poranio, pa će Vlada nekim podzakonskim aktom da reguliše neku materiju. Zašto to stalno isticati? Stiče se utisak da je to više deklarativnog i promotivnog karaktera, ali ne vidim razloge zašto. U sledećim članovima 34, 38, 39. i 40. je postupak ispitivanja itd. Već postoji neka zakonska regulativa u vezi ovih mera. Znači, Vlada može da uvede mere zaštite. Vlada sprovodi zakon, Skupština donosi. Ukoliko mere zaštite postoje, koje su regulisane zakonom, uslovi kada Vlada mora da reaguje, ne može da se kaže da može, mora da postupi u skladu sa zakonom, bez obzira da li je taj zakon napisao narodni poslanik, neko skupštinsko radno telo ili Vlada Republike Srbije. Zakon se mora sprovoditi. Pogotovo u ovom delu – Vlada može bliže da propiše. Može, ali ne mora. To su sve manjkavosti više tehničke prirode i onda, samim tim, stav 2. postaje suvišan. Vlada nema obavezu da sprovodi zakon, tako ste napisali u članu 33. Možda bi bilo dobro ili da prihvatite ovaj amandman ili da povučete zakonski predlog iz procedure. Uredite ga malo bolje i onda vratite Skupštini Srbije ponovo na raspravu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Vlada ne prihvata ovaj amandman. Sa ovim amandmanom zaključićemo današnji rad. Nastavak sednice je sutra u 10,00 časova.