Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 104 narodna poslanika. Da bismo utvrdili tačan broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika i da ima uslova za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatražiobaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235? Gospodin Vladimir Milentijević, koji je ovlašćen u ime svoje poslaničke grupe.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je jasno i glasno upozoravala predsednika Republike Srbije, Vladu Republike Srbije da ne prihvate misiju Euleks, jer smo bili ubeđeni da ona neće biti statusno neutralna i da će sprovoditi Ahtisarijev plan. Posebno smo na tome insistirali jer Narodna skupština Republike Srbije takvu odluku nije donela. Bili smo u pravu. Danas se to na terenu potvrđuje, bez obzira na tobožnje signale iz Brisela da je misija Euleks na Kosovu i Metohiji statusno neutralna. Uz podršku misije Euleks, ovih dana nelegalne institucije samoproglašene države Kosovo dodatno uznemiruju i zastrašuju građane srpske nacionalnosti na čitavoj teritoriji Kosova i Metohije, a posebno na severu južne srpske pokrajine. O čemu se konkretno radi? Ovo su pozivi za pretpretresni postupak kancelarije specijalnog tužilaštva republike Kosovo koji se ovih dana pokušavaju uručiti političarima na severu Kosova i Metohije, lokalnim funkcionerima i bivšim funkcionerima na severu Kosova i Metohije za navodno počinjeni terorizam. Uznemiravajuće i zastrašujuće je to što je šef kancelarije specijalnog tužilaštva republike Kosovo Izabel Arnal je sudija Euleksa, a pozive uručuju pripadnici kosovske policijske službe srpske nacionalnosti. Postoji realna opasnost da akteri događaja destabilizuju AP Kosovo i Metohiju, posebno sever Kosova i Metohije, a očigledno imaju nameru. Postavljam dva pitanja predsedniku Republike Srbije i predsedniku Vlade Republike Srbije. Šta ćete preduzeti da misija Euleks bude statusno neutralna, onako kako ste je prihvatili, a očigledno to nije, da prekine sve provokacije samoproglašene nezavisne države Kosovo i isključivo deluje po Rezoluciji 1244 jer je ona jedino validna za privremeno upravljanje južnom srpskom pokrajinom? Drugo pitanje je: da li ćete pozvati pripadnike kosovske policijske službe srpske nacionalnosti da ne učestvuju u takvim i sličnim provokacijama, jer smatram da nam nanose veliku štetu i to nije u interesu očuvanja Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo, postavio sam pitanje Nati Mesarović da li je u vreme suđenja atentatorima na Zorana Đinđića imala saznanje da je Milan Veruović, član obezbeđenja Zorana Đinđića, bio praćen od strane službi državne bezbednosti i da li je, ukoliko je imala ta saznanja, preduzela nešto da se rasvetli kompletno ko je naredio, zbog čega i da li bi možda te informacije potpomogle da se dođe do pozadine, odnosno do toga ko je u pozadini ubistva Zorana Đinđića. Evo šta je odgovorila gospođa Nata Mesarović: „Kako nisam sudija Višeg suda i moje postupanje u tom postupku je završeno bez uvida u spise predmeta, ne mogu vam dati traženo objašnjenje i obaveštenje“. Postavljam pitanje – čega se plašila Nata Mesarović, čega se plaši Demokratska stranka i zašto se ne ispita sve ono što je vezano za ubistvo Zorana Đinđića? Sećam se, kada je Nata Mesarović krenula da pročita presudu rekla je: „Dobila sam presudu“. I to nešto govori. Nije mi jasno, ima li neko normalan ko bi imao ovakve činjenice, a da ne krene da ispituje šta se krije iza toga da je Milan Veruović bio praćen od strane službi državne bezbednosti i zašto se nisu ispitale sve činjenice u vezi s tim? On je bio praćen sigurno i do dolaska u Vladu sa Zoranom Đinđićem, jer je, između ostalog, i ranjen u tom atentatu. Ovo najbolji način govori da nije učinjeno ništa da bi se rasvetlilo ubistvo Zorana Đinđića. Zapanjen sam da Demokratska stranka, posle toliko godina, ne samo da neće da uradi ništa, nego očigledno skriva neke činjenice koje bi možda pomogle da se dođe do pozadine ubistva Zorana Đinđića. Sada mi je jasno zašto je na Odboru za odbranu i bezbednost Odbor sprečen da dobije informacije od BIA o one tri akcije („Šumadija“, „Mačva“, „Kaktus“), koje su bile protivzakonite, u kojima je bilo obuhvaćeno mnogo lica koja su praćena, lica iz podzemlja, aktuelne političke vlasti, bivše političke vlasti. Očigledno je da je neko ko je naredio ove akcije, neko ko je imao potrebe za praćenjem tih ljudi, informacije koje je dobio za nešto koristio. Verovatno bismo mi bar delimično mogli da dođemo do saznanja šta je sve urađeno u tim akcijama, ali očigledno je da DS ne želi da se do toga dođe. Morate da postavite jedno osnovno pitanje – je l' ubijen Zoran Đinđić ili Zoran Đinđić, predsednik Vlade? To je ozbiljno pitanje. Imate još jednu stvar: kada pogledate, ubistva predsednika država, predsednika vlada nisu baš tako jednostavna stvar; godine prolaze, a počinioci se ne otkrivaju, svuda u svetu, pa i ovde. Očigledno je da neko stoji u pozadini ovoga ubistva, ali da država Srbija, na čelu sa Demokratskom strankom, niti ima snage, niti ima želje da definitivno rasvetli sve ove okolnosti. Nadam se da će ove nove činjenice kod nekih u Demokratskoj stranci ipak pokrenuti određena pitanja, znatiželju i da će tražiti da se dođe do dodatnih informacija i da napokon budemo mirni kada je ovo u pitanju, da vidimo šta se dešavalo. Možda iza ovoga nema ništa, možda su ovo samo insinuacije, ali ipak mislim da ne sme preko ovoga da se pređe. Hvala vam veliko.
Htela bih samo da vam kažem da vas gospođa Mesarović sasvim odgovorno informiše o tome... (Dragan Todorović, s mesta: Kad te pre pustiše, pobogu, ljudi moji.) ... da zapravo instituciji treba da se obratite u vezi sa pitanjima koja vas zanimaju.
Hoću, tražiću uvid u spise.
To je viši sud. Gospođa Nada Kolundžija.
Gospođo predsednice, obraćam se vama i molim vas, zaista, da mi date odgovor na pitanje da li je institut za postavljanje poslaničkih pitanja nešto što može da se zloupotrebljava na način na koji se ovde zloupotrebljava. Molim vas, da li se ovde postavljaju poslanička pitanja institucijama kako bi poslanici, Narodna skupština, ali i građani Srbije dobili odgovore na pitanja koja su od opšteg interesa ili se taj institut zloupotrebljava na najgrublji mogući način tako što se iznose neistine i optužuju politički protivnici? Dakle, prosto mislim da nije dopustivo, da nije namera onih koji su pravili ovaj institut bila da se to zloupotrebljava na način na koji se zloupotrebljava. Dakle, ako neko na ovako brutalan način optuži Demokratsku stranku, koja je izgubila svog predsednika i prvog demokratski izabranog predsednika Vlade, i ako se optužuje Demokratska stranka, koja je u vreme kada je neko drugi bio na vlasti i na sve načine pokušavao da zaustavi suđenje za ubistvo Zoranu Đinđiću... Da ne podsećam na koje je sve načine pokušano da se zaustavi, ne samo da se prikrije odgovornost i politička pozadina tog ubistva, već da se čak i neposredni izvršioci amnestiraju. Da ne podsećam na to kako je prvooptuženi bio primljen u Vladi Republike Srbije; da ne podsećam na to kako su neki najavljivali da će biti krvavo proleće, a potom pobegli u Hag; da ne podsećam na to da su hteli da ukinu Specijalno tužilaštvo, kako su vršili pritisak na Specijalno tužilaštvo; da ne podsećam na mnoge stvari vezane za proces. Sada se, u vreme kada se vrši ozbiljan obračun sa organizovanim kriminalom i reforma pravosuđa, za koju sam sigurna da će dovesti do toga, da će se doći i do političke pozadine ubistva Zorana Đinđića, napadaju upravo oni koji treba da izvrše tu reformu. Sada je napad na Natu Mesarović, koja je predsednik Visokog saveta sudstva i čiji je osnovni zadatak, koji je vrlo rizičan u ovoj zemlji zato što postoje ne samo kriminalci i organizovani kriminal, postoje i političke grupacije koje podržavaju taj organizovani kriminal i sada traže načina da napadom na one koji sprovode reformu pravosuđa stvarajući u Srbiji uslove da se izbori sa organizovanim kriminalom, pokušavaju zapravo da spreče državu i njene institucije da u toj borbi pobede... Još jednom vas molim, ovo nije prvi put, na isti način sam već morala da reagujem. Ovo nije prvi put, ovo se ponavlja. Ovaj institut nije zamišljen kako bi se vršile lažne optužbe i kako bi okrivljavali za teške zločine upravo oni koji su se tom zločinu radovali, koji su ga slavili, oni koji su ga najavljivali i oni koji su upravo zbog toga pobegli u Hag. Hvala.
Gospođo Kolundžija, institut traženja obaveštenja, član 235, po svojoj suštini nije poznat samo poslanicima, nego i građanima Srbije. Oni odnos pojedinih poslanika, pa i prema tom institutu i instituciji Skupštine uopšte, ocenjuju i na lokalnim i na drugim izborima. Stava sam da građani i dalje treba da nas ocenjuju. Gospodine Dragane Todoroviću, nemate prava na repliku. Da li se još neko... Ne možete ni po Poslovniku. Ne možete. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Đorđe Milićević, Aleksandra Janković, Esad Džudžević i Laslo Varga. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima... Samo da završim rečenicu, molim vas. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNOJ REVIZORSKOJ INSTITUCIJI (pojedinosti) Poslovnik reklamira gospodin Dragan Todorović.
Član 104, na osnovu izlaganja gospođe Nade Kolundžije. Gospođo Kolundžija, nisam ovo govorio zbog vas. Govorio sam ovo zbog drugih članova… (Predsednik: Gospodine Todoroviću, ja mogu da povredim Poslovnik, a ne gospođa Kolundžija. Prema tome, ne možete, nema osnova da se obraćate bilo kome. Možete se meni obratiti.) Molim vas, samo da završim, stvarno nema smisla, ali evo, obratiću se vama . Gospođo Dejanović, nisam ovo govorio zbog Nade Kolundžije, ovo sam govorio verujući da u Demokratskoj stranci postoje ljudi koji će ipak, na osnovu svega ovoga, razmisliti šta se stvarno dešava. Svestan sam činjenice da se gospođa Kolundžija ne menja. Ona menja samo partije. Samo je potrebno da ta partija bude na vlasti i da ne bude puno gadljiva.
Narodni poslanik, gospodine Todoroviću, ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, ukoliko smatra da ono nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi. Vi to niste učinili i time ste povredili Poslovnik, a ja time što vas nisam kaznila. Sada vas zaista upozoravam da ću izreći kaznu. Gospođa Nada Kolundžija.
Gospođo predsednice, zaista mislim da pitanje poštovanja Poslovnika nije pitanje pregovora. Zaista očekujem da nakon ovakvog izlaganja izreknete meru opomene poslaniku koji je na najgrublji način, zbog nedostataka argumentacije da odbrani svoje laži koje je izneo, napao ovde nekoga. Nije bitno da li sam to ja ili bilo ko drugi. On je mene napao lično, na način koji je zaista nedopustiv u parlamentu. Ono što je takođe nedopustivo, mislim da se Poslovnik i pravila procedure ne mogu poštovati arbitrarno. Ona moraju da se poštuju svaki put kada se na najgrublji način prekrši Poslovnik, to treba uraditi. To što neko nema argumentaciju za laži koje iznosi ne daje mu za pravo da vređa druge i da izmišlja nove laži kako bi opravdao one koje je prethodno izrekao.
Gospodo poslanici, primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Stevanović, Zoran Krasić, Vlajko Senić, Lidija Dimitrijević i Petar Jojić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Stevanović i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Krasiću, izvolite.
Gospođo Dejanović, mnogo vam hvala što ste mi dali reč. Pre nego što počnem sa obrazlaganjem ovog vrlo važnog amandmana, hteo bih da dam samo nekoliko uputstava za lakše praćenje ovoga što ću da saopštim. Ne može da se zloupotrebi poslaničko pitanje, može da se zloupotrebi odgovor na poslaničko pitanje. To je apropo onoga zbog čega... spasi se gospodin…
Gospodine Krasiću, molim vas da budete logični. Institut postavljanja poslaničkih pitanja se može zloupotrebiti. Vaše stranačke kolege to najčešće čine u ovom parlamentu.
Gospođo Dejanović, ne zloupotrebljava pravo na postavljanje pitanja onaj ko postavlja pitanja, on traži odgovor. Odgovor može da bude suvisao, razuman, nerazuman ili da izostane. Da pređemo na amandmane. Na član 1. ovog predloga zakona, a taj predlog zakona su podneli poslanici, što je dobro, podneto je nekoliko amandmana. Neko može da zaključi da se u svim tim amandmanima vrši svojevrsna licitacija procenata, pa neko predlaže 30%, neko 40, neko 50%. Što se tiče našeg amandmana koji smo podneli, mi smo se trudili da ne vršimo licitaciju, pa može ovako, može onako, ili, ili, ili. Ne, hteli smo da prikažemo neki ravnomerni odnos po pitanju odgovornosti. O čemu se radi? U početnom tekstu zakona primanja ljudi koji rade u Državnoj revizorskoj instituciji određena su prema nečemu što je osnovica, a osnovica su bila primanja predsednika Narodne skupštine. Svi smo svesni da način na koji su određena primanja predsednika Skupštine predstavlja neki politički dogovor, a ne nešto iz radnog odnosa. Iz toga mora da se izađe na neki način. Ako je Državna revizorska institucija samostalan i nezavisan državni organ, onda i primanja ljudi koji rade u toj instituciji ne mogu biti politička kategorija. Radi javnosti, znam da nije popularno, ali treba da se kaže, svi koji se nalaze u Narodnoj skupštini imaju samo statusno izjednačen položaj kao da su u radnom odnosu, a ovo se ne vodi kao radni odnos, nego kao vršenje neke javne funkcije. S obzirom na to da svaka nadležnost podleže plaćanju poreza i doprinosa, smatra se da je nešto kao u radnom odnosu. To što se smatra kao da je u radnom odnosu ne može da bude osnovica za nešto što predstavlja radni odnos u DRI. Prilikom određivanja iznosa plate ovlašćenih revizora, državnog revizora, generalnog državnog revizora, vrhovnog državnog revizora, članova Saveta, potpredsednika, sekretara itd. mora da se krene od nečega što predstavlja izračunavanje plate, jer su oni tamo u radnom odnosu, ne u kobajagi radnom odnosu. Ako bi bili u kobajagi radnom odnosu, onda bi i sve što rade bilo kobajagi rad. Mislim da najveći uspeh ove izmene koja se predlaže jeste to što je osnovica plate za ovlašćenog revizora i državnog revizora određena na isti način kao za državne službenike sa koeficijentom 9 i sa koeficijentom 8. Na taj način je potvrđen njihov status državnih službenika visokog ranga. Taj rang im i pripada s obzirom na posao koji rade. U traganju za tim odnosima koji postoje u nagrađivanju državnih službenika mi smo podneli amandman jer smatramo da bi generalni državni revizor, predsednik Saveta, najviši po funkciji u hijerarhiji u DRI, morao da ima veću platu od državnog revizora. Koliko veću platu? Srazmerno većoj odgovornosti. Znam da nije popularno da se u Srbiji priča o platama državnih funkcionera, ali je neshvatljivo da državni funkcioner ima nekoliko puta manju platu nego, recimo, neko u Direktoratu za kontrolu letenja, ili u nekom državnom javnom preduzeću, ili u Lutriji, ili na Aerodromu ili u onim javnim preduzećima koja su pred stečajem. Neprihvatljivo bi bilo da ovlašćeni revizori imaju manju platu nego direktori lokalnih komunalnih javnih preduzeća. Tu postoje dva načina: ili ovima kojima je niska plata povećati ili ovima koji neopravdano primaju velike smanjiti. Očigledno je da ne postoji snaga da se smanji plata u tim otrgnutim centrima moći koji se nalaze u javnim preduzećima, na različitim nivoima organizovanja države i vlasti. Kao rezultat tog svojevrsnog ujednačavanja odgovornosti i funkcije koja se obavlja u nekoj instituciji proistekla je ova ideja da predsednik Saveta DRI ima za 50% veća primanja od državnog revizora. Čini mi se da je još jedan istovetan amandman podnet, sa tim istim procentom. Ali, nisu amandmani, pogotovo ovaj naš amandman nije proistekao kao svojevrsna licitacija nečega, jer smo podneli i drugi amandman, koji se tiče primanja članova Saveta i potpredsednika, gde smo pokušali da uravnotežimo taj odnos. Vodili smo se pre svega principom da onaj odnos koji postoji u drugim državnim organima, poput ministarstava, da taj odnos plata u hijerarhiji zadržimo, da bude identičan, jer Državna revizorska institucija je državni organ; Ustav je predviđa, Ustav nalaže donošenje zakona o toj instituciji, to je samostalan, nezavisan državni organ, radi vrlo težak, komplikovan posao. Duboko smo svesni činjenice da i sa ovom intervencijom ne može da se popravi status DRI, s obzirom na stvarno ograničene kapacitete. Postoje tu i objektivni i subjektivni razlozi. Postoji nešto što je moguće u ovom trenutku i toga treba da budemo svesni, a ima i nešto što možemo samo da želimo, ali je nemoguće da se sprovede u praksi. I da povećamo DRI na 250 ili 300 zaposlenih, teško da možemo da obezbedimo da se svake godine 9.000 subjekata prekontroliše u revizorskom smislu reči. To je nemoguće. Takva je situacija. Treba da činimo neke pokušaje da popravimo taj status da bismo omogućili toj instituciji da napokon krene sa ispunjavanjem svojih ustavnih obaveza u pogledu revizije načina kako su se trošila sredstva koja su obezbedili građani u svim našim budžetima. Zato smo podneli ovaj amandman. Želeli smo da poboljšamo ovaj tekst. Moram i zbog predlagača, to su poslanici članovi Odbora za finansije koji su stali iza ovog predloga... Iza ovog predloga stoji ceo Odbor za finansije, to mogu da kažem, bez obzira na to da li su poslanici vlasti ili opozicije. Mislim pre svega na one poslanike koji su bili na sednici kada se razmatrao ovakav predlog; kada se dolazilo do predloga oni su stali iza ovog teksta. Nikakav problem nije što postoje amandmani. Nisu amandmani podneti da bi se omalovažio predlagač, to moram svima jasno da kažem, već da se, ako može, nešto poboljša. Radi javnosti, moram da skrenem pažnju, što se tiče Ministarstva finansija, Ministarstvo finansija je dostavilo, čini mi se, dva puta svoje mišljenje povodom ovakvog predloga, i povodom jednog radnog teksta i povodom ovog zvaničnog predloga, da postoji mogućnost u budžetu da se obezbede sredstva, da se materijalno podrži ova promena zakona i učini kvalitetnijim i efikasnijim rad Državne revizorske institucije. Moram da kažem nešto zbog poslanika, pre svega. Nije mi jasan stav Vlade. Zašto? Prema Poslovniku i prema Zakonu o Narodnoj skupštini Republike Srbije, kada predlagač nekog zakona nije Vlada, već, recimo, poslanici, to se obavezno dostavlja na mišljenje Vladi, ali se Vlada ne izjašnjava o amandmanima. Ovo izjašnjenje Vlade od pre nekoliko dana, da oni prihvataju neki amandman, ne samo što je bespredmetno, nego je i van okvira koji su propisani u komunikaciji između Narodne skupštine i Vlade Republike Srbije. Oni su izašli izvan tog okvira. Možda se radi o neukosti, možda su to uradili po inerciji. Mislim da to ne obavezuje poslanike prilikom glasanja, da li Vlada stoji iza nekog amandmana ili ne stoji. Zašto? Zato što je za sve ove amandmane koji su podneti Ministarstvo finansija blagovremeno obavestilo predlagača da postoje sredstva, da su obezbeđena sredstva i da neće biti nekog većeg problema. Državna revizorska institucija mora da dođe do nekog velikog dvocifrenog broja ovlašćenih revizora, a ne da bude na granici jednocifrenog i dvocifrenog broja. Sa desetak ljudi koji taj posao nose praktično je nemoguće nešto uraditi. Mnogo su veća očekivanja od DRI u onom delu koji se kolokvijalno naziva kontrola. Oni nisu kontrolori. Jednostavno, javno mnjenje je pripremljeno da su oni neki vrhovni kontrolori, da su oni bič božji. Iskoristio bih ovu priliku, s obzirom na to da ima malo amandmana a imam sasvim dovoljno vremena, da se objasne stvari koje se tiču DRI. Obraćam se pre svega predlagačima iz parlamentarne većine, ali bi bilo dobro da to čuju i predstavnici Vlade. Tu pre svega mislim na Ministarstvo finansija i Ministarstvo pravde. Vidite, posle prvog nedovršenog izveštaja Državne revizorske institucije opet su neki novinari, neka piskarala, po nečijem nalogu krenuli sa serijom tekstova i, naravno, promašili temu. Ali, običan čitalac ne zna da su oni promašili temu. Zašto bi on morao da zna sve pojedinosti? Jednostavno, čita se u novinama, piše u novinama, ljudi koji su lakomisleni poveruju u ono što je napisano. Konkretno ću vam reći i molim za trenutak pažnje, jer je načelna stvar u pitanju. Ne radi se o imenima i prezimenima, niti o institucijama. Vidite, još u vreme onog socijalizma boljševičkog tipa na teritoriji bivše Jugoslavije, pa i u vreme onog samoupravnog, u našem krivičnom zakonu je postojalo krivično delo – zloupotreba službenog položaja. Po definiciji, to krivično delo podrazumeva i štetu i korist, pa je neko službeno lice ili ovlašćeno lice odgovorno i kad napravi korist za svoju firmu, a i kada eventualno napravi štetu. Tako nešto ne postoji u uporednoj praksi. Ovde se svi kunu da idu prema nekoj Evropi i prema nekim civilizacijskim kriterijumima. Imamo paradoksalnu situaciju da se protiv glavnog trgovca duvanskim prerađevinama, glavnog švercera, kako ga nazivaju neki, Stanka Subotića Caneta, vodi postupak i da mu se u optužnici stavlja na teret – zloupotreba službenog položaja. Nikakav on službeni položaj nije imao u državi, nego je možda imao neki položaj u svojoj firmi. Ali, pogledajte, smeje nam se ceo svet. Švajcarci kažu – za ovo krivično delo mi nikoga ne možemo da isporučimo, jer to ne postoji. Na pola puta je stala ona grupa poslanika koja je predložila Zakon o DRI. Zašto? Za većinu propusta, prekršaja i nepoštovanja nekih odredaba Zakona o DRI, te radnje su propisane kao prekršaj, malo ima krivičnih dela. Pitanje je da li može da postoji krivično delo, zato što posao DRI nije posao budžetske inspekcije. Revizija je jedno, a kontrola je nešto sasvim drugo. Ako pričamo o reviziji, onda verovatno glavna reč koja treba da stoji, da bude sinonim za to jeste da se ispita bonitet – da li su pravilno iskazani svi prihodi, svi rashodi, da li je to knjiženo i kakav je bonitet. Nas su novinari naterali da razmišljamo o DRI kao da je budžetska inspekcija. Moraju da se promene propisi. Za svaki dinar koji se isplaćuje sa računa bilo kog korisnika budžetskih sredstava (ili onoga što zovemo javna sredstva) moraju da se ugrade interni mehanizmi tako da je nemoguće da se plaćanje izvrši a da prethodno nije izvršeno nekoliko vrsta tih kontrola. Zašto? Slaba je vajda od naknadne inspekcijske kontrole kad je nešto urađeno. Uostalom, i budžetska inspekcija ima veliki problem jer kada utvrdi da nešto nije namenski potrošeno ne postoji mogućnost da se ta sredstva vrate ponovo u budžet i na račun tog korisnika. Ne postoji mogućnost, a nešto je bio prioritet u nekom trenutku. Ovo je vrlo važna tema zato što smo u prošlosti imali i neke svoje nebuloze. Ja ću da vas podsetim na jednu od tih velikih nebuloza. Podignuta je optužnica protiv Vojislava Šešelja zato što je kao potpredsednik Republičke vlade potpisao zaključak Vlade, za koji je Vlada glasala, svi članovi Vlade glasali su za taj zaključak, a zaključak glasi: „Godine 1999. zbog velikih poplava…“. Sećate se Jagodine itd., cela Srbija je bila poplavljena. Na računu Komisije za elementarne nepogode nije bilo dovoljno sredstava i Vlada je preusmerila sredstva sa računa koji je postojao za Valjevo, za sanaciju onih kuća koje su zemljotresom porušene, koja nisu mogla da se koriste jer su bili potrebni planovi, programi itd. Znači, jedna, kako bih rekao, pasivna masa sredstava usmerena je za sanaciju posledica poplava, a da se kasnije, kada se obezbede sredstva, to vrati i ide namenski. Protiv Vojislava Šešelja, kao potpredsednika Vlade koji je potpisao zaključak koji je donela cela Vlada, vođen je krivični postupak. Tek posle nekoliko godina neko je verovatno malo drmnuo glavom pa je shvatio da to radi i ta nova, aktuelna vlada, svakodnevno, da je prinuđena na to. I ova naša vlada je prinuđena da reaguje kada se pojave poplave. Ne može da kaže – molim vas, na računu za elementarne nepogode imamo malo sredstava, jer, pobogu, niko nije ni planirao da budu neke velike poplave. Jer, ko može da planira poplave, ko može da planira zemljotres, ko može da planira požar, ko može da planira neku veliku havariju? Niko to ne može da planira. I ova vlada je suočena sa problemom da mora da seli sredstva sa jednog na drugi račun. Da li treba da podnosimo krivične prijave i optužnice protiv predsednika Vlade i drugih? Da li treba da podnosimo krivične prijave protiv ovih koji se slikaju po Trgovištu? Ako se slikaju, sa razlogom, treba da obiđu, treba da se pomogne ljudima. Oni su na funkciji. Oni su prvi koji moraju da odu na ugroženo područje. Svrha ovoga što pričam jeste da moramo da preuredimo te propise da se ne bi dešavale ove nebulozne stvari, da se ne bi hranili neki neprijatelji ove države, da idu sa serijom tekstova, članaka, da omalovaže i najbolju nameru koja postoji kod ljudi na vlasti koji moraju da vode računa o ovim stvarima. To su stvari koje moraju da se srede. Mora da se izbaci svaki adut za proizvoljna tumačenja. Neko tamo napisao tekst, verovatno je u pitanju neko knjiženje itd., nije ni bitno, u krajnjem slučaju, ali od toga je napravljen tekst i u startu je proglašen za kriminalca, pa sad ti izvoli, idi tamo pa se pravdaj da li si kriminalac ili nisi kriminalac. Kod nas postoji nešto što nigde u svetu ne postoji. Evo, uzeo sam vam primer Caneta Subotića Žapca. Kažu – zloupotreba službenog položaja. Kakav je on službeni položaj imao? A to krivično delo, po definiciji, nekada je to bio član 242, kada uzmete komentare za taj član i sudsku praksu za taj član, ono je postojalo da bi se sprečavali pre svega državni službenici u socijalizmu i direktori socijalističkih preduzeća da slušaju komunističku partiju, pa je u uputstvu i u praksi kako se primenjivao član 242. direktor društvenog preduzeća odgovarao i ako je u nekom poslu ostvario korist za svoje preduzeće. Vi sad po tom članu proganjate neke ljude. Zašto? Ceo nam se svet smeje. Sledeća stvar, prirodna veza sa ovim zakonom o kome danas mi pričamo – ne, ne tiče se konkretno ovih izmena koje su predložene, već same suština zakona – jeste Zakon o budžetskom sistemu. Godine 2001. krenule su naše ekskurzije sa Zakonom o budžetskom sistemu, od 2001. godine. Tada je rečeno – moramo da krenemo sa jednim novim zakonom, uvodi se sistem novih javnih finansija itd. Koliko smo puta menjali taj zakon? Na šta nam taj zakon sada liči? Uzmimo u obzir još i Zakon o finansiranju lokalnih samouprava i uzmimo druge zakone koji se tiču korišćenja javnih sredstava. Da li to čini prirodnu celinu? Da li je to međusobno povezano? Nije. Raštimovano je. Nema konzistentnosti, nema logičke povezanosti. Zašto to? Šta je posledica toga? Posledica toga je da svako može da stavi notes u mali džep, da izvadi hemijsku olovku i da glumi velikog novinara ili ekonomskog analitičara. Smejemo se mi koji nešto malo znamo o tim stvarima. Ko su najveći ekonomski analitičari u Srbiji? Ljudi koji nisu ekonomisti. Sociolozi, psiholozi, elektroinženjeri, mašinski inženjeri. Kakve veze oni imaju sa ekonomijom? Ili onaj što mu reče Vuk Drašković – kolega, pa bili smo na Pravnom fakultetu, kako si ti ekonomista? Svako se predstavlja kako hoće. Kakve veze Medojević ima sa ekonomijom? On je elektroinženjer. Ali, on je autoritet. Zašto? Objavile novine. Ko kontroliše novine? Upozoravao sam vas pre nekoliko meseci da mafija kontroliše, smeškali ste se, sada vidite i sami. Sada su i novinari shvatili ko komanduje njima. Moramo da sredimo te propise. Mora taj posao da se uradi i časno i pošteno. Na kraju, da se vratim na ovaj amandman. Naša želja nije bila da licitiramo, naša želja nije bila da se nekome dodvoravamo, već samo da izrazimo u procentima ono što jeste odgovornost između nekoga ko je organizator posla i nekoga ko treba da nosi taj posao.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Po Poslovniku, gospodin Obradović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član 149. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Ustav definiše ko sve može da bude predlagač zakona. U ovom slučaju iskorišćena je ustavna mogućnost i ovo je srećna okolnost da je grupa kolega narodnih poslanika predložila ovaj zakon. Član 149. kaže da je predlagač dužan da razmotri amandmane i da obavesti Skupštinu koji su amandmani prihvaćeni. Podsećam vas, kada smo imali takve situacije sa Vladom često je bio slučaj da smo pomerali početak sednice da bismo dobili mišljenje Vlade. Mislim da nije nikakav problem. Tu je koleginica Branka Ljiljak, koja je ovlašćeni predstavnik grupe narodnih poslanika, i prosto da čujemo šta predlagač misli o svakom od ovih amandmana. Mislim da će to samo olakšati raspravu. Hvala.
Zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika. Gospođa Ljiljak je ovde i izjasniće se u slučaju da prihvata amandman. Dakle, ne može se izjašnjavati i nema potrebe da se izjasni ako ne prihvata amandman. Mislim da se razumemo. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić, koji ima reč.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, mislim da je rasprava o izmenama Zakona o DRI zašla u onaj deo koji devalvira vrednost ovog predloga zakona. Naime, prvobitni predlog, koji je podnelo sedam poslanika vladajuće koalicije, bio je izraz, rekao bih, realne mogućnosti da se u ovom trenutku omogući ono što je bio zahtev, pre svega, javnosti, ali i članova Saveta DRI i želja svih nas – da plate u DRI, koje su bile prilično destimulativne, svi zajedno dovedemo na nivo koji će omogućiti motivaciju novih mladih ljudi koji će naći sebi tu mesto i koji će proširiti na taj način potencijal i kapacitet DRI. Manje važan deo, ali ne potpuno nebitan, u tom predlogu zakona jeste bila i plata članova i predsednika Saveta DRI. Mi smo u Odboru za finansije nekoliko meseci vodili raspravu o tome koliko u ovom trenutku, kao narodni poslanici, možemo da podržimo povećanje plate predsednika i članova Saveta. Prva varijanta, koja je podrazumevala gotovo dvostruko višu platu od one koja je bila na snazi, dobila je pozitivno mišljenje od Ministarstva finansija. Međutim, kroz raspravu smo videli da ne postoji politički konsenzus da se tako dramatično poveća plata i onda smo imali otprilike dva meseca nekih pokušaja, razgovora, pregovora sa članovima Saveta DRI. Otežavajuća okolnost u svemu tome je bila činjenica da ne postoji nekakav jasan raspon koji bi određivao plate već smo morali taj problem da rešimo ad hok, dakle, kao slučaj za sebe. Smatrao sam da jedina logika koja može da bude branjena u Skupštini jeste da mi na kraju prihvatimo neki kompromisni predlog članova Saveta DRI. Taj predlog je, u stvari, rezultat onoga što sam ja predložio u svom amandmanu, takođe i kolege iz SRS. Dakle, zbog javnosti, zbog članova Saveta DRI, zbog stručne javnosti koja sa velikom pažnjom prati ovu raspravu, hoću da kažem da ovaj amandman nije rezultat nikakvog sukoba unutar vladajuće koalicije. Dakle, ako amandman ne prođe, mi ćemo, naravno, podržati ovaj predlog zakona jer ćemo svakako unaprediti uslove rada DRI i bez ovog amandmana. On je samo rezultat jedne logike da ispoštujemo ono što je bio zahtev DRI i potrebe da kažemo da smo u ovom trenutku učinili maksimum i omogućili ljudima da rade pod uslovima koje su praktično oni sami tražili i predupredimo u budućnosti bilo kakvu sumnju članova Saveta, javnosti i svih državnih službenika o tome da ljudi koji rade jedan tako odgovoran posao nemaju odgovarajuće uslove za rad. Moram da kažem da je odluka Vlade da usvoji jedan od ponuđenih amandmana unela dodatnu konfuziju u ovu raspravu i moram da priznam da mi nije jasno zašto je Vlada donela odluku da, na primer, usvoji amandman kojim se predlaže da se plate povećaju za 40%, a da odbije amandman mojih kolega i moj, koji predlaže da se plate povećaju za 50%. Jer, logika nalaže da se radilo o nekakvom trgovanju, kao na pijaci, gde je neko pošao od logike i rekao – evo, predlog je 30%, ovi najekstremniji traže 50%, mi ćemo kao kompromis da ponudimo 40% i još ćemo da prihvatimo amandman opozicione stranke i da sve to lepo izgleda u javnosti. Mislim da tu je Vlada promašila suštinu i žao mi je što je tako. Nadam se da ćemo mi imati prilike da kroz ovu raspravu tu grešku Vlade ispravimo, jer se ovde, još jednom ponavljam, ne radi apsolutno ni o kakvom predlogu koji ima nekakvo stranačko opredeljenje ili utemeljenje. Interes svih nas narodnih poslanika je da DRI kao institucija zaživi. Ona će trajati mnogo duže nego što će trajati bilo ko od nas ovde u Skupštini ili u političkom životu. Možda će se nekad, negde, u nekoj istoriji zabeležiti da smo mi kao narodni poslanici izglasavanjem ovog zakona učinili jedan mali napor da Državnoj revizorskoj instituciji obezbedimo uslove da normalno obavlja svoj posao, tim pre što će opseg rada ove godine biti veći, što će prvi put predmet revizije biti i javna preduzeća. Na ovaj način mi idemo u susret toliko očekivanom upitniku EU, dakle, sa velikom dozom optimizma očekujemo da tokom jeseni Srbija dobije upitnik EU, da počnemo da odgovaramo na ta pitanja, da tokom 2011. godine dobijemo status kandidata za EU i ubrzamo evropske integracije naše zemlje. Mislim da prvi put imamo priliku da uradimo nešto bar za korak ispred onoga što će nam neminovno predstavnici EU u narednom periodu tražiti. Siguran sam da će za brzinu ulaska Srbije u EU jedan od ključnih elemenata (ako eliminišemo ovo političko, haško pitanje) biti upravo suštinske reforme, koje podrazumevaju i unapređeno upravljanje javnim finansijama. Jedan od elemenata (to možemo pitati sve naše kolege iz okruženja, mislim na zemlje iz okruženja), jedan od osnovnih parametara na koji način jedna zemlja upravlja javnim finansijama, kako kontroliše javne finansije, jeste upravo položaj, uloga i rezultati rada DRI. Mislim da treba dodatno da budemo zabrinuti zato što smo poslednja zemlja u regionu koja je omogućila rad DRI, zato što smo poslednja zemlja u regionu koja je dobila izveštaj DRI. Danas kada razgovaramo o ovom zakonu i sutra kada budemo glasali treba da razmišljamo o tome da ima nekoliko koraka koje moramo da učinimo ubrzano da bismo sve te zaostatke i nedostatke koje smo imali u prošlosti nadoknadili, da bismo jesen sačekali spremni i da bi 2011. godina bila ta godina kada će Srbija i formalno dobiti status kandidata za članstvo u EU. Po meni, ova rasprava je, kao što sam rekao i kada je bila rasprava u načelu, izvan bilo kakve stranačke prepirke, izvan bilo kakve stranačke logike i interesa. Ovo je potreba Skupštine da donese jedan zakon koji bi objedinio vlast i opoziciju, a zapravo još jedan pokušaj da damo podršku Državnoj revizorskoj instituciji. Ne predsedniku te institucije, ne članovima Saveta, već instituciji koja u poslednje dve godine funkcioniše u Srbiji. Zbog toga je važno da javnost ne razume ovu našu raspravu o amandmanima kao nekakvo trkanje u tome da li ćemo dati platu predsedniku 220.000; druge kolege iz vlasti bi mu dale 187.000, a Vlada je oduševljena idejom da ta plata bude 202.000. Upravo to nije suština. Mislim da je suština potpuna drugačija. Nadam se da ćemo uspeti da iznađemo način da u potpunosti prihvatimo ono što je bio predlog samog Saveta DRI. Neće biti nikakav problem i neću biti razočaran ako ovaj amandman ne bude usvojen. Naravno da ćemo podržati ovaj zakon. Mislim da je ova rasprava samo doprinela kvalitetu rasprave o suštini uloge Državne revizorske institucije. Slažem se sa mnogim stvarima koje je rekao kolega Krasić i verujem da će to biti pouka članovima Saveta DRI da nam izveštaj za 2009. godinu prirede na način kako i priliči jednoj tako ozbiljnoj instituciji, da se govori o suštini, a ne da se pravi nekakav medijski performans, koji potpuno odvlači pažnju od suštine. Onda, naravno, imamo velika očekivanja javnosti, a nakon toga, kao i uvek u Srbiji, veliko i još veće razočarenje te iste javnosti. Još jednom, podrška za izmene Zakona, uverenje da ćemo omogućiti pre svega novim, mladim ljudima da nađu posao u DRI i da će za pet ili nekoliko godina to biti institucija kojom ćemo moći da se ponosimo, a mi ćemo moći da kažemo da smo dali značajan doprinos početku rada te institucije. Hvala.
Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik mislim da je veoma dobro što o ovoj temi ovako pričamo i da je veoma dobro da javnost vidi da u Skupštini Republike Srbije postoje teme o kojima narodni poslanici mogu da razgovaraju na način gde faktički svi vidimo isti cilj, svi imamo isti cilj i svi tom cilju težimo, a to je da jednu od najvažnijih nezavisnih institucija u ovoj državi učinimo efikasnijom. Zbog čega to kažem? Srbija je verovatno jedina zemlja u okruženju, da ne govorim o Evropi, koja je tek ove godine dobila izveštaj DRI. Javnost treba da zna zbog čega je on značajan. Značajan je zbog toga što narodni poslanici i javnost jedino na taj način mogu da sude o završnom računu budžeta Republike Srbije. Nažalost, završni račun budžeta Republike Srbije, iako je predat za 2008. godinu, još uvek nije bio tema u ovoj skupštini. Prethodnih godina, tačnije od 2002. godine, nije ni predavan, i to samo govori o izvršnoj vlasti. Izvršna vlast je izbegavala da uradi ono što je obaveza svakog pravnog lica u ovoj državi, a to je da podnese završni račun za prethodnu godinu. Svako ko se bavi bilo kakvim poslom zna kakvu sankciju snosi ukoliko ne preda završni račun. Vrhovni poslodavac u ovoj zemlji, država, tačnije Vlada, ne podnosi završni račun budžeta od 2004, 2005, 2006, 2007, predala je za 2008, ali nažalost, nismo mogli o njemu da raspravljamo. Mogli smo da raspravljamo o izveštaju DRI o završnom računu, tačnije o nekih 25% koliko je kontrolisano budžetskih korisnika, odnosno ministarstava. Na osnovu toga smo mogli videti da postoje određeni propusti. O tim propustima ne želimo sada da pričamo. To je bila sada tema i verovatno će biti tema i u budućem periodu. Ono što je za nas bitno je da povećavajući primanja u DRI jačamo tu instituciju. Koliko god to nekom možda zvučalo paradoksalno, to je istina. Sa primanjima koja su do sada imali predviđeni revizori bilo je nemoguće da se bilo ko ozbiljno prijavi na konkurs i da se zaposli u DRI. Ono što je dobro jeste da je Narodna skupština, odnosno da su poslanici Narodne skupštine koji se nalaze u Odboru za finansije preuzeli odgovornost da naprave izmenu i dopunu Zakona, odnosno da se poveća plata državnim revizorima. Na Odboru za finansije smo o tome zaista više meseci razgovarali. Zbog čega Liberalno-demokratska partija nije potpisala, odnosno ja kao član Odbora za finansije nisam potpisao ovaj predlog vladajuće većine? Mislim da se to najbolje vidi iz onoga šta se desilo na poslednjem Odboru za finansije. Mislim da moramo javnost upoznati s tim da se trenutno u proceduri nalazi veoma mali broj zakona. Sigurno će u narednom periodu, ukoliko Skupština ne bude radila, neki, u ime izvršne vlasti, krenuti opet u obračun sa Narodnom skupštinom govoreći kako ovde sede neradnici. Da bismo mogli bilo šta da radimo, moramo da imamo zakone o kojima ćemo da raspravljamo. Moram da kažem da sam siguran da su svi poslanici u ovoj Narodnoj skupštini zadovoljni što je ovaj zakon sada na dnevnom redu. Mislim da oni koji sede u izvršnoj vlasti, odnosno Vladi, nisu zadovoljni. Nisu zadovoljni ni što postoji DRI. Sada ću da vam objasnim zbog čega je to tako. Oni su dali mišljenje, odnosno izjasnili su se o amandmanima koji su podneti na ovaj predlog zakona i, kao što je rekao moj prethodnik, gospodin Vlajko Senić, u pitanju je bila očita trgovina. Podneti su predlozi da se za određen procenat (30, 40, 50) poveća plata državnim revizorima. Onda je neko u Vladi, ne verujem da je neko ko je birokrata, nego da je neko ko donosi ozbiljnije odluke u Vladi, doneo odluku da se prihvati neko srednje rešenje. Mene veoma interesuje da li bi neko mogao, u ime vladajuće većine, da nam kaže zbog čega je Vlada odabrala predlog SNS da se poveća za 40%, a ne predlog vladajuće većine ili jednog od članova Odbora za finansije iz vladajuće većine, koji je, pretpostavljam u ime svoje poslaničke grupe, podneo predlog za 50%; ili jedne poslaničke grupe koja je podnela predlog takođe za 50%; ili poslanika koji je podneo predlog za 30%? Šta je to što je u Vladi presudilo da se prihvati predlog da se poveća za 40%? Duboko smo ubeđeni da ne postoji spremnost Vlade da podrži rad... Ne da podrži, čak mislimo da postoji spremnost Vlade da opstruira rad Državne revizorske institucije, jer ono što dobijamo kao izveštaj DRI ide uz završni račun Vlade. Da bismo ikako mogli sledeće godine pričati o budžetu za 2011. godinu, mi moramo raspravljati i o tome kako su trošene pare 2008. i 2009. godine, moramo dobiti izveštaj DRI o tome, moramo dobiti završni račun od strane Vlade. Vladi to, naravno, ne odgovara. Možda sam u zabludi, ali iskustvo nas uči poslednjih godina da je lakše iščupati povećanje plata za bilo koju delatnost u ovoj zemlji, nego dobiti izveštaj završnog računa budžeta Republike Srbije. Još jednom molim, ako ima nekog da u ime vladajuće većine kaže da li imaju saznanja o tome šta je one koje je vladajuća većina birala da vode ovu državu, odnosno izvršnu vlast, šta je inspirisalo Vladu da prihvati po nekima kompromisno rešenje, po nekima da trguje oko ovoga? Po meni, u pitanju je krajnja neozbiljnost, neodgovornost i nespremnost da se zaista i suštinski posvetimo kontroli budžeta. Jedini ko može da kontroliše na pravi način kako se troše pare iz budžeta Republike Srbije to je ovaj parlament. Da bi taj parlament to mogao da radi, mora da ima završni račun, mora da ima izveštaj Državne revizorske institucije. Ukoliko DRI ima četiri zaposlena, ili pet, ne možemo ni očekivati potpuniji izveštaj nego što je onaj koji smo dobili za 2008. godinu. Da bi bio bolji u 2009. godini, moraju da se prime novi zaposleni. Da bi se primili novi zaposleni, preduslov je da se podignu plate. Mi smo sada u ime Narodne skupštine ovde učinili sve i zaista su sve poslaničke grupe saglasne da mora da se podigne plata onima koji tamo rade zato što je to, podvlačim, jedna od najvažnijih institucija u ovoj državi. Ali, ako ima nekog ko bi mogao dati odgovor, u ime vladajuće većine, šta je to presudilo da se prihvati amandman, koji je mogao bilo ko da podnese, ali igrom slučaja podnela ga je Srpska napredna stranka...? Naravno, nemam ništa protiv, ali me interesuje šta je to inspirisalo Vladu da prihvati njihov amandman, a ne amandman člana Odbora za finansije koji je ispred svoje poslaničke grupe podneo predlog ili nekih drugih poslaničkih grupa? Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Gordana Čomić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko minuta koje ću iskoristiti od vremena koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi ZES biće iskorišćeno zahvaljujući razgovorima, konsultacijama i ovde izrečenom od strane kolega narodnih poslanika Nikole Novakovića, Zorana Krasića, Radeta Obradovića i Slobodana Maraša. Zahvalna sam svoj četvorici na izrečenom o trenutnoj proceduralnoj i sadržajnoj fazi u kojoj se nalazi i DRI i direktno predlog dopuna i izmena zakona koji je pred nama. Šta je srž moje primedbe koju hoću da podelim sa vama? Ovlašćeni predlagač Zakona o Državnoj revizorskoj instituciji bila je Narodna skupština. Nakon mnogo rada radne grupe, narodni poslanici su imali dogovor, i to međupartijski i između vladajuće većine i opozicije, da je neophodno da država dobije nezavisnu instituciju koja će kontrolisati javne prihode, način na koji se troše, taman toliko u iznosima koliko i u zakonitosti, odnosno u procedurama, na koji način prikupljamo javne prihode od svih da bismo ih dali samo nekima, da li to radimo poštujući pravu vrednost dinara. To je bilo 2003. godine, pa 2005, 2007. godine i taj zakon je donet. Današnji akt koji je pred nama... predlagač je ponovo grupa narodnih poslanika i ovlašćeni predlagač u ime te grupe narodnih poslanika je narodna poslanica Branka Ljiljak. Zašto ovoliki uvod? Zato što su podneti amandmani. Dešava nam se nešto što je paradigma kada gradite institucije, kada uređujete državu i kada pokušavate da na najbrži mogući način, korišćenjem najviše znanja koje imate, posao uradite dobro. Ovaj akt je podnela grupa narodnih poslanika. Na osnovu odredaba Poslovnika Narodne skupštine, mi tražimo mišljenje Vlade, bez obzira na to ko je predlagač, i to je do ovog trenutka u redu. Šta je diskutabilno i šta nam se dešava prvi put? Izveštaj koji nam je Vlada poslala, da je ona prihvatila amandman. Ako tumačite obavezu da Vlada da mišljenje, ona može da da mišljenje kada je ona predlagač, tako što amandman prihvata ili ne prihvata, ali ako Vlada daje mišljenje o nekom amandmanu na predlog zakona čiji je predlagač neko drugi, mi prvi put imamo dilemu da li Vlada može da prihvati taj amandman ili može samo da kaže da ima lepo mišljenje o tom amandmanu ili nema lepo mišljenje o tom amandmanu. Malo karikiram, ali razumete zašto je važan trenutak. Zato što je ovo prvi put da imamo takvu situaciju u parlamentu, što znači da postoji zrelost međupartijskog dogovora i dovoljno znanja o tome koliko je važna revizorska institucija, ali da postoji i osvajanje prostora koji parlament, Narodna skupština mora da ima, a to je da neke teme mi hoćemo da predložimo kao narodni poslanici, bez obzira na to da li to radimo kao članovi odbora, da li to radimo kao članovi radne grupe, kao što je bio slučaj sa Zakonom o Narodnoj skupštini, ili to radimo tako što će nas sedam, osam, tri, dvoje narodnih poslanika, bez obzira na to gde smo, kazati – vidi, ovaj deo u našem društvu je bez dobre regulacije, mi imamo predlog. Ne sporim, naravno, poslovničko pravo Vlade Republike Srbije da prihvata amandman, jedino smatram dovoljno važnim sam događaj da bi nam svima bilo jasno šta ćemo raditi u sledećim slučajevima kada ponovo bude u Skupštini predlog akta kome Vlada nije predlagač i na koji način ćemo tražiti, možda preciznije u sledećem tekstu Poslovnika koji radi radna grupa, kakva prava ima Vlada u tom slučaju. Dakle, ne ulazim ni u sadržaj amandmana, ne ulazim ni u sadržaj samog predloga akta koji je pred nama. Smatram da je događaj dovoljno važan i vidim to iz diskusija kolega narodnih poslanika, kao i da ga treba osvetliti i na način na koji ja to činim koristeći vreme svoje poslaničke grupe. Zašto je još ovaj događaj paradigma? Zato što nam pokazuje da smo mi u jednoj fazi temeljenja institucija i uređivanja države, kada svi znamo šta hoćemo. Hoćemo nezavisnog državnog revizora, hoćemo poverenika za informacije koji će obezbeđivati pravo na slobodan pristup informacijama, ali istovremeno i štititi podatke o ličnosti, hoćemo zaštitnika građana, hoćemo RATEL (znači, hoćemo nekog ko vodi računa o telekomunikacijama), hoćemo Savet Radiodifuzne agencije, koji će voditi računa o zaštiti. Sve to hoćemo, da ne ređam dalje, i tu se slažemo, čini mi se. Ali, ono oko čega se sporimo, ono o čemu nam možda nedostaje znanja je kako mi hoćemo da sve to što želimo poboljša kvalitet usluge ili uredi državu u nekom sektoru, kako da to radi i kako mi to da kontrolišemo, jer nam je to ustavna nadležnost. Sada se pojavljuje jedna isprekidana linija, a to je kako Vlada Republike Srbije učestvuje u tom procesu, kada smo se usaglasili da nam trebaju regulatorna tela, kada smo se usaglasili da nam trebaju institucije poput državnog revizora i kada treba regulacijama intervenisati u tom delu. S nadom da ćemo naći zajedničko rešenje i da se razumemo oko toga šta je to što nam se, mislim, dešava prvi put, želim da naglasim da, i lično i u okviru poslaničke grupe i kao pripadnica Demokratske stranke, podržavam instituciju državnog revizora, kao i svaku drugu kontrolu koja bi se bavila javnim finansijama, jer je to ključ dobrog upravljanja. Upravljanje državom vrlo često se najbolje i jedino vidi kroz upravljanje budžetom. Još je bolje ako postoji neko ko je nezavisan i stručan, ko može da vas oceni nekom ocenom od jedan do pet, od jedan do deset, koliko dobro upravljate novcem koji prikupljate od svih a svojom politikom opredeljujete da se da samo nekima. Sa željom da potpuno razjasnimo na koji način će Vlada ubuduće imati ulogu u našem poslovniku u davanju mišljenja, i uz ponovljenu zahvalnost kolegama koji su se bavili sličnim stvarima, nadam se da će na kraju u danu za glasanje biti doneta odluka iza koje će stajati cela Skupština, jer je to jednako važno kao i izgradnja nezavisnih institucija. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođi Čomić. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, može se reći da je rasprava koja je bila u načelu i danas u pojedinostima dobrim delom vanstranačka i da predstavlja izraz podrške radu Državne revizorske institucije. Naravno da zabrinutost koja se izražava zbog činjenice da je Srbija među poslednjim državama gde je državna revizorska institucija počela da radi i koje su dobile izveštaj o završnom računu delom bledi pred tom činjenicom i ohrabrenjem da je ovo prva Vlada Republike Srbije koja je učinila sve da DRI profunkcioniše, a pristupom problemima koje je sama DRI istakla potpuno dokazuje da je apsolutno zainteresovana i da želi da da svaku vrstu podrške radu Državne revizorske institucije. Naravno da značaj DRI u sistemu državnih organa, koji je ovde više puta istican, prouzrokuje i činjenicu da se Republika Srbija mora u kontinuitetu baviti radom DRI i činiti da se on svakako pospešuje, i organizaciono i u smislu ovlašćenja i u smislu ojačavanja njene nezavisnosti, jer činjenica da ovakve institucije u okruženju i u EU postoje više desetina godina ide u prilog tome. U načelnoj raspravi sam to rekao a i ovoga puta želim da ponovim, uvažavajući raspravu koja danas teče, da je bilo i drugih predloga da se u ovom trenutku Zakon o DRI izmeni. Pre svega, bila je inicijativa da se članovima Saveta produži mandat, sa idejom jačanja nezavisnosti u odnosu na narodne poslanike, odnosno Vladu, odnosno da taj mandat bude čak i devet godina, na osnovu iskustava u nekim drugim državama. Međutim, cilj i osnovna ideja koja se ovih dana predloženim izmenama želi postići jeste da se pre svega neutrališe prvo ograničenje koje je izneto u izveštaju, a to je nedostatak državnih revizora. Hitnost proističe u tom smislu da mi... Koliko sam shvatio, svi smo se složili da želimo da imamo rad DRI u punom kapacitetu i da izveštaj o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2009. godinu bude mišljenje u potpunosti, a ne izraz, kao u ovom slučaju koji smo imali, dakle, da se faktički ne izražava mišljenje. Naravno, ta osnovna ideja, kao inicijativa koja je potekla iz same DRI, iskazana je činjenicom da konkurs koji je Državna revizorska institucija više puta raspisivala nije dao rezultate, činjenicom da su zarade zaista bile male i da nisu mogle da motivišu ljude sa posebnim sposobnostima, znanjem da rade taj posao. One su bile: za državnog revizora 50.715 i za ovlašćenog državnog revizora 63.554 dinara. To je zaista iznos koji je znatno iznad onoga što postoji na tržištu Republike Srbije za revizore ovog kvaliteta. Ideja je da se ovlašćeni državni revizor i državni revizori stimulišu na način da se stave u rang državnih službenika, u prvu i drugu grupu, sa koeficijentima 9 i 8, s tim što predlog ide u smeru da bazična osnovica bude zarada ovlašćenog državnog revizora sa koeficijentom devet, koja bi uz osnovicu od 16.049 dinara iznosila 144.411 dinara. Namerno spominjem ove iznose jer sam shvatio više puta da se u javnosti uglavnom govori o osnovicama, koeficijentima i uopštenim stvarima, a da se cifre koje predstavljaju zaradu uopšte ne iznose i u tom smislu stvorena je mala pometnja. Dakle, ta bazična zarada je i osnovica od koje se dalje grade osnovne zarade predsednika Saveta, članova Saveta, vrhovnog državnog revizora. Dakle, zarada državnih revizora u iznosu od 128.000, dakle, revizora koji faktički treba da urade kontrolu, sada je po ovom predlogu zakona vrlo stimulativna i vrlo konkurentna na tržištu ljudi obučenih da obavljaju ovaj posao. Za zaradu predsednika Saveta, kada se uzme osnovica ovlašćenog državnog revizora, Predlogom zakona je predviđeno uvećanje od 30% i ona bi po tom predlogu iznosila 177.773 dinara. Zarada člana Saveta bi bila 90% procenata od te zarade, dakle 168.996, i vrhovnog državnog revizora - 152.096 dinara. Naravno da zarade državnog revizora i ovlašćenih državnih revizora uopšte nisu bile predmet spora ni u jednom trenutku, ni na Odboru za finansije, nijednog poslanika, nijedne poslaničke grupe, odnosno političke partije. Predmet rasprave su bile zarade koje polaze od ove osnovice i prvog predloga, o kojem je ovde bilo reči, da se zarada predsednika Saveta uveća za 100%, dakle, da bude duplo veća od plate vrhovnog državnog revizora, dakle, 288.000 dinara. Poslanički klub SPS-JS je smatrao da je takav iznos zarade neprimeren, odnosno nije spojiv sa trenutnom ekonomskom situacijom u Republici Srbiji. On je možda uporediv sa predsednicima saveta državnih revizorskih institucija u zemljama u okruženju i možda će jednog dana i biti u RS, voleo bih da bude, jer ćemo tada imati DRI u punom kapacitetu, ali u ovom trenutku nismo želeli da podržimo takav predlog jer smo smatrali da on nije primeren. Uvažavajući tu činjenicu i sled ideje zakona i hijerarhiju koja treba da se uspostavi, a ceneći trenutnu ekonomsku situaciju i potencijal naše države, predlog je bio da se ta zarada uveća za 30%, što bi zaista dalo jednu pristojnu zaradu u ovom trenutku. Činjenica da se ta zarada zadržava u procentima od 90%, kao što sam rekao, omogućiće da se hijerarhija u tom nizu i nivou zarada zadrži. Neki drugi predlog, niže zarade, narušio bi tu hijerarhiju i nismo želeli takav predlog, a cenim da smo na ovaj način, sa ovom pristojnom zaradom, uspostavili i tu ideju i trend da se, iako je Ministarstvo finansija odobrilo dodatnih 25 miliona dinara, ovim predlogom zakona uštedi i nekoliko miliona dinara. Naravno da je Državna revizorska institucija vrlo značajna. Želim da kažem da njena nezavisnost neće biti izazvana samo materijalnim položajem, koji mi želimo da popravimo. Naprotiv, više puta smo čuli predsednika DRI i same državne revizore da su i ovoga puta potpuno nezavisno, bez pritisaka obavili taj posao, što znači da i ta vrsta materijalnog položaja i zarade nije opredeljujući faktor u tom smislu da DRI zadrži potrebnu nezavisnost. To ne znači da, prateći rad u DRI u kontinuitetu i mogućim izmenama i dopunama ovog zakona u nekom narednom periodu i drugih zakona koje očekujemo, da DRI, kada profunkcioniše u punom kapacitetu, prokomentariše, predloži ono što bi bilo u interesu boljeg rada same Državne revizorske institucije... Ceneći upravo sve ovo što sam izrekao smatram da je predlog optimalno rešenje. Predlagač je, rukovodeći se ovim idejama, bez ikakve namere da se sa nečim licitira ili pogađa, utvrdio u ovom trenutku dobar predlog, koji će omogućiti rad Državne revizorske institucije u punom kapacitetu, sa željom da i u narednom periodu ona ima potpunu podršku i Odbora za finansije, a nadam se i Narodne skupštine. Dakle, ovo je bila inicijativa. Dobro je što se na ovaj način raspravlja i u plenumu i na sednicama Odbora za finansije; naravno, Narodna skupština je ta koja će dati svoju konačnu reč i podržati ili ovaj predlog u osnovnom tekstu ili nešto drugo. Smatram da je ovaj osnovni predlog optimalan u ovom trenutku i da ga treba podržati. Zahvaljujem.
Gospodin Radojko Obradović ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što trenutno nije tu koleginica Čomić, pošto je otvorila vrlo interesantnu temu i njena diskusija je bila interesantna, jer se ticala i te kako procedure, koja je posebno važna. Raspravljamo o tome kako da omogućimo jednoj od najvažnijih državnih institucija da radi, a u stvari raspravljamo o proceduri i na kraju se sve svelo na procente ili na dinare, kako je to taksativno naveo kolega Kasalović. Ono što možemo da zaključimo... Ili, neko ko prati ovu raspravu može da zaključi da je očigledno da procedura nije dovoljno jasna u Skupštini; s druge strane, bez obzira na to što običan građanin misli da postoje vrlo stroge procedure oko donošenja nekih važnih stvari, očigledno je da, na primer, oko plate državnog revizora ne postoje neki jasni reperi kako bi se utvrdila ta i brojne druge plate. Prvo o proceduri. Činjenica je da ovaj poslovnik, o tome je gospođa Čomić najviše govorila, odražava realno stanje u ovom parlamentu, a to je da 99,9% akata jesu akti Vlade. Ovaj poslovnik, u stvari, tretira donošenje svih akata, ali uvek u prvo lice stavlja Vladu i onda dođete u situaciju da, pošto ovaj poslovnik nije usklađen sa novim Ustavom… Drago mi je što je došla gospođa Čomić, pošto sam insistirao nekoliko puta. Ovaj poslovnik nije usklađen sa Ustavom, izmene pre godinu dana su promenile samo nekoliko članova, ali novi poslovnik mora da definiše to da Vlada nije ekskluzivni predlagač zakona. Na primer, novi Ustav kaže da, pored toga što građani mogu da predlože, mogu i narodni poslanici, ali može i Narodna banka da bude ovlašćeni predlagač zakona. Narodna banka je nezavisna institucija. Prema tome, ako Narodna banka predloži neki svoj akt, Skupština, odnosno Vlada bi mogla da da mišljenje samo o nekim aspektima, i to da mišljenje ne bude obavezujuće, o nekim aspektima koji možda zadiru u poslove Vlade i pri tom da mišljenje bude samo vezano za eventualnu pomoć Zakonodavnom odboru i proceduri u okviru same Skupštine. Slična stvar je sa državnim revizorom. Osnovni zadatak državne revizije je da kontroliše Vladu i bilo bi nelogično da se Vlada meša u procedure prilikom donošenja zakona o državnoj reviziji. Treba napraviti telo koje će tu Vladu da kontroliše. Ovde se postavlja pitanje: Vlada je predložila da se neki amandmani prihvate, da li je to mišljenje obavezujuće? Druga stvar, na koji način, a to nije jasno u našem poslovniku, može da se izbegne glasanje o nekom amandmanu? Zašto? Ako nadležni odbori prihvate određeni amandman i ako ga Vlada prihvati, onda taj amandman postaje sastavni deo teksta, u slučaju da je Vlada predlagač. Šta se dešava u slučaju da, recimo, Vlada ne prihvati amandman, a ovlašćeni predlagač (to je u ovom slučaju grupa narodnih poslanika, sa predstavnikom Brankom Ljiljak) i nadležni odbori prihvate amandman? Da li se o tom amandmanu glasa ili ne? Što se tiče procedure, ukazao sam na povredu Poslovnika, ne zato da bih dokazao da je neko u pravu ili ne, to mi nije bio cilj u toku ove rasprave. Jedini način da ukažete da ima manjkavosti u proceduri je da reklamirate povredu Poslovnika. Ne postoji druga mogućnost da dobijemo reč. Gospođo Đukić, ako možete samo da... pošto niste dobro citirali onaj član koji sam rekao da je povređen. To je član 149. Dali ste mi objašnjenje da ovlašćeni predstavnik predlagača treba da se izjasni samo o amandmanima koje prihvata. Tako ste mi rekli. Da li sam u pravu?
Rekla sam da to ima smisla, da je to logično.
Ne mora da se izjasni o amandmanima koje ne prihvata?
On treba da se izjasni o svim amandmanima, ali tražiće reč za slučaj da prihvata amandman, jer se podrazumeva da one amandmane … To je stvar logike.
Ako ćuti, znači da nije prihvatio?
Ako kaže da je prihvatio, prihvatio je.
Zato što se u Poslovniku kaže nešto drugo u odnosu na ono što ste sada rekli.
On se izjašnjava o svim amandmanima, ali ne mora posle svakog učešća u raspravi komentarisati vaše sugestije da se prihvate amandmani.
To je njegova obaveza, jer ako nije dostavio u pisanoj formi…
On nema obavezu usmeno da se izjasni. Analiziraće sve amandmane…
Pročitaću vam član 149. da vidite kako jednostavne stvari u ovoj skupštini mogu da budu nejasne: „Predlagač zakona, nadležni odbor i Vlada dužni su da pre sednice Narodne skupštine razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije“. Ne kaže da ćutanje podrazumeva odbijanje ili bilo šta, nego kaže da su dužni. Ukazujem na to kako procedura može da bude nejasna. Ne vidim šta je ovde sporno. Ako kaže da su dužni da se izjasne i da tačno kažu koje prihvataju, a koje ne, onda to samo može da popravi raspravu. Nije mi namera da ukazujem na greške u proceduri, jer je to najmanja stvar kod ovako važnog zakona, ali očigledno treba da znamo kako se i koji su razlozi zašto se neki amandmani prihvataju, a neki ne. Da se vratim sad, pošto smo proceduru raspravili. Došli smo do situacije da pričamo o tako važnom telu, a da raspravljamo o procentima. Kada pogledate ove amandmane vidite da je to 30, 40 i 50%. Samo da podsetim, kada je bio taj prvobitni predlog, koji je ocenjen kao nerealan, Vlada je prihvatila i taj prvobitni predlog. Mi smo, kao Odbor za finansije, dobili mišljenje Vlade, gde oni kažu da ima sredstava da se plata poveća 100%. To je bilo pre nekoliko meseci. Vlada je to uradila i rekla da ima sredstava. Procenjeno je da je to mnogo. Usledili su neki drugi predlozi. Sada Vlada odlučuje, između 30, 40 i 50, koji će procenat da prihvati. Da li to znači da tim procentom, kada Vlada prihvati tih 40, praktično poništava Predlog zakona i ovih 30%, jer preferira neko drugo rešenje? Mislim da to nije dobar način i da bi trebalo da iznađemo način da u danu za glasanje svi podržimo jedinstven predlog i da cela Skupština stane iza jednog od ovih rešenja. Ne vidim da su tu bitne razlike. Podržaćemo i amandman gospodina Senića. Mislim da bi trebalo da se do plate državnog revizora i do podrške toj instituciji dođe glasovima svih narodnih poslanika i nema razloga da bude drugačije, u duhu procedure i nezavisnosti te institucije.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Stevanović ima reč.
Gospođo predsedniče, ako se još neko prijavio, spreman sam da sačekam, nije problem, neka završe svi, pa ću ja…
Gospodine Stevanoviću, redosled davanja reči je od predstavnika manjih ka većim poslaničkim grupama.
Po amandmanima i u raspravi po amandmanima.
Kada se javite svi u istom momentu onda poštujem načelo koje je uobičajeno.
Čovek uvek nešto novo nauči.
Eto, naučili ste.
Moram takođe nešto da primetim, gospođa Čomić mi neće zameriti, ali mi se čini da ste mnogo konstruktivniji kada sednete sa ove strane. Tu ste u funkciji Vlade, a ovde u funkciji parlamenta. Moje pitanje je – da li neko u Skupštini zna koji ćemo procenat prihvatiti, s obzirom na to da nas ne interesuje šta je Vlada kao mišljenje dala i poslala u Skupštinu? Slažemo se sa time, s obzirom na to da nije predlagač. Odnos Vlade prema ovoj instituciji se promoviše već pet godina, otkako je institucija formirana i uspostavljena, i mnogo je bolje što nećemo uvažavati stav Vlade, jer ko zna kakav bi bio, iako je izražen tako kako jeste. Na osnovu onoga što smo čuli malopre, amandman SRS je identičan amandmanu gospodina Senića. S obzirom na to da će gospoda iz Demokratske stranke podržati taj amandman, indirektno amandman SRS, pozivamo sve da podrže amandman SRS, odnosno gospodina Senića, da se prihvati u skupštini procenat od 50. Zašto to kažem? Ne mogu da se složim, u ime SRS, sa gospodinom Senićem da je danas učinjen maksimum, odnosno da ovom sednicom i ovim izmenama i dopunama činimo maksimum. Plate su samo jedan segment izmena i dopuna ovog zakona koje je Skupština dužna da uradi kako bi na potpun način bio omogućen rad DRI. Plate su samo jedan segment i to ste mogli da čujete od gospodina Sretenovića i na onoj tematskoj sednici koju ste tražili, a mogli ste da čujete i u javnosti, i u nizu drugih rasprava, što plenarnih, što nekih drugih. Državna revizorska institucija očekuje i neke druge izmene, i u kontekstu njene nezavisnosti i u kontekstu javnih nabavki i uopšte u postupku revizije itd. Da ne ulazimo sada u te segmente ovoga zakona i njihovih potreba, ne možemo da svedemo priču na povećanje plata u DRI i da kažemo – evo, u ovom trenutku činimo maksimum. To svakako nije tačno, ali doći će vreme da razgovaramo i o tim drugim izmenama i dopunama. Ono što takođe ne možemo da prihvatimo jeste da danas ispunjavamo, na neki način, zahtev javnosti. Ako je to tačno, onda je to i naš poraz. Od nas se očekuje da toj javnosti pružimo odgovornu, efikasnu i potpunu kontrolu, koju treba da ostvari DRI. Šta je problem? Problem je što smo ušli u pola godine i tek sada raspravljamo o svemu ovome. Ako će povećanje plata biti ključni motiv onima koji treba da uđu u DRI, podsećam vas na načelnu diskusiju, i tada smo rekli – do kraja ove godine ovaj posao neće moći da se privede kraju. Dok ovo stupi na snagu, dok se objavi, odnosno objavi i stupi na snagu, dok se raspišu konkursi, sprovedu konkursi, ti ljudi uđu u posao, eto nas na kraju godine. Gospodin Senić je rekao – opseg će ovaj put biti veći, jer će DRI ući u tri javna preduzeća. Ući će u tri javna preduzeća, ali na račun tri druge državne institucije. U ovu kontrolu DRI ulazi sa kadrovski, tehnički i materijalno potpuno istim kapacitetima, kao što je radila i reviziju za 2008. godinu. Dobro je što će pretresti javna preduzeća, to je tek dobro. Zamislite, šta se sve tamo... Odnosno, znate vi dobro šta se sve tamo dešava. Komentarisali smo pre neki dan, da ne podsećam na JAT, Telekom i na neka druga javna preduzeća koja su u mnogo goroj i težoj situaciji nego što su JAT i Telekom. Dobro je što će ući tamo. Ima informacija sa te druge strane, ljudi koji rade u tim institucijama u kojima se revizija i danas vrši kažu da se revizori zbog svega ovoga bave potpuno perifernim stvarima, ne zbog svog neznanja, nego zbog deficita kapaciteta koji su objektivno potrebni. Budite ubeđeni, nije tačno da će opseg biti veći. Izveštaj DRI za 2009. godinu biće isti kao i prethodni izveštaj, po svom obimu. Možda će se veće zloupotrebe identifikovati i determinisati, ali budite ubeđeni da više od 27% ukupnog budžeta Republike Srbije i njegovog trošenja neće biti tretirano i neće biti kontrolisano. To je naš poraz; vas koji to podržavate i koji stojite iza izvršne vlasti, a načelno, da kažem, i institucije Skupštine zato što sve ovo nije uradila mnogo ranije. Možda bismo to i uradili ranije, da smo bili u poziciji da odlučujemo, da pritiskamo, da tražimo, međutim, sada je sve u vašim rukama. Očekivalo se da se sve ovo o čemu pričamo uradi mnogo ranije. Šta je još važno reći? Sada će delimično odgovornost da padne na DRI, to smo rekli u načelnoj raspravi. Reći ćete – dobili ste plate, pa sada radite. To nije sve. Ovim izmenama i dopunama gospoda iz DRI veliku odgovornost preuzimaju na sebe. Da budemo banalni i da kažemo za platu, da li će biti 190.000 ili 200.000, potpuno je svejedno toj javnosti koja u proseku prima oko 30.000 i manje, ali to je prosek; u taj prosek će ući ovih 200.000, i ovo od 200.000 će praviti taj prosek. Od njih se za tih 200.000 ili 190.000 traži velika odgovornost. Od predsednika Saveta se traži odgovornost da napravi adekvatnu trijažu i da protrese one koji će se javiti na konkurs. Ti ljudi ne smeju da budu isključivo motivisani sa 190.000 ili 200.000 dinara. To smo rekli. To treba da budu ljudi koji su odgovorni, sposobni i posvećeni javnom interesu, pošto se ovde pozivamo, kako je rekao gospodin Senić, na zahtev javnosti. Baš nekoga u javnosti briga koliku platu primam. On od mene traži rezultate i traži da uperim prstom u ministra, direktora javnog preduzeća, šefa nekog regulatornog tela, kako je nenamenski trošio pare; ne kako je jeo pljeskavice i ćevape, nego kako je sprovodio javne nabavke, kakav je tender raspisivao, kako je nameštao tendere, kakve je ugovore plaćao, a nije ih obnavljao ili ih nije sprovodio kroz adekvatne procedure, definisane zakonom. To se očekuje od tih ljudi. Zbog toga kažemo da je velika odgovornost na onima koji će birati te ljude, a na kraju krajeva i onih koji će u ime DRI, a na račun ove podrške koju treba da dobiju u parlamentu, sprovoditi ubuduće kontrolu. Predlažemo da se prihvati predlog SRS, koji je podneo u identičnom tekstu i gospodin Senić, odnosno G17 plus, koji će podržati DSS. Tako ćemo, bar u ovom segmentu podrške DRI, mi u parlamentu biti apsolutno čiste savesti, ako tako mogu da kažem. Učinili smo sve što je do nas, od Vlade se više nije ni očekivalo. Vlada je našla sredinu: mi smo dali 30, ovi su dali 50, pa hajde 40, našli smo se na sredini. Vladi objektivno nije stalo da ova institucija radi kako treba. Pre nekoliko meseci usvojili ste Zakon o Narodnoj skupštini, apostrofirali ste kontrolnu funkciju parlamenta u odnosu na izvršnu vlast. Ovo je prilika da pokažete da iza ovoga stojite, vi i svi mi zajedno u parlamentu, i mi koji insistiramo na kontrolnoj funkciji sa aspekta opozicije, da damo punu podršku nezavisnom telu, koje opet do kraja neće ostati nezavisno, sve dok se još neki drugi delovi zakona ne izmene. Što se nas tiče, za SRS je prihvatljivo da se prihvati ovo od 50%. Nemoguće je da nema para u budžetu. Za ovo novca u budžetu mora da ima. Dvadeset pet miliona u budžetu na godišnjem nivou nije ništa za jednu državu, naročito što će se obezbediti mehanizmi koji će na drugoj strani sačuvati stotine miliona, ili milijarde, jednom smo to rekli. Ministar finansija nam je ukazivao na činjenicu da ne mogu da kontrolišu preko sto milijardi dinara koji se kreću isključivo u javnom sektoru, a da ne govorimo za javne nabavke koje prolaze i kroz privatne kompanije itd. Ima rezona dati novac ovoj instituciji, ali sa pozicije kontrolnog dela vlasti kontrolisati, odnosno tražiti rezultate za tako nešto, koliko god da će oni biti poražavajući za pojedince koji će biti predmete tretmana Državne revizorske institucije. Sve ovo o čemu danas pričamo moći ćemo da očekujemo tek od naredne godine, kada se efekti ovog zakona i drugih izmena i dopuna u potpunosti zapate na terenu, odnosno u praksi. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi ostala nekakva sumnja da se ovde sada poslanici dele na one koji su spremni da podrže povećanje primanja u DRI i na one koji imaju rezervu u odnosu na to, i da se to na neki način tumači kao podrška ili izostanak podrške instituciji, želim da kažem sledeće. Što se nas tiče, zaista smo zainteresovani, i mislimo da je to nemerljiv interes sa stanovišta države i građana Srbije, da DRI preraste u ozbiljnu, samostalnu i odgovornu instituciju. Što se nas tiče, spremni smo da učinimo sve kako bi se to i ostvarilo. Ne želim da sporim nijednu rečenicu od onoga što ste naveli kao važnost te institucije i kao potencijalne dobiti koje ovo društvo i ova država treba da imaju od odgovornog rada ove institucije. Saglasna sam da je sve ono što ste rekli tačno. Verujem da postoji dobra volja da se učini sve kako bismo stvorili takvu instituciju. Kako se radi o tome da je naša poslanička grupa, odnosno da su predstavnici naše poslaničke grupe predložili izmene zakona koje podrazumevaju povećanje od 30%, imam potrebu da objasnim koje smo sve kriterijume imali na umu. Jedna od pretpostavki za nezavisnost te institucije i onih koji rade u njoj jeste i visina primanja, tolika da oni koji rade u njoj ne budu skloni korupciji, da ne budu skloni potkupljivanju. Ali, ako samo na taj način posmatramo stvar, onda mislim da ne postoje plate koje bi mogle da spreče pojedinca sklonog korupciji da bude korumpiran u situaciji u kojoj onaj drugi, čiji je interes nemerljivo veći da korumpira, može da ponudi neuporedivo više nego što država ikada može da ponudi ovakvoj instituciji. Zato mislimo da to nikako ne sme da bude jedini kriterijum prilikom stvaranja DRI. Kako to ne sme da bude jedini kriterijum, podrazumeva se da kriterijum mora da bude stručnost i znanje. Tu smo pošli od toga koja su to realna sredstva za koja može da se angažuje dobar stručnjak koji zna da radi taj posao, ne mereći moralne kvalitete pojedinca i njegovu sposobnost da se sa određenog nivoa plate odupre, a sa nekog nižeg nivoa ne, korupciji i pokušaju da bude korumpiran. Jer, ako bismo pokušali na taj način da vrednujemo, onda ne postoji mogućnost da država plati onoliko koliko neki pojedinci mogu da ponude ukoliko je njihov interes neuporedivo veći. Ono što je takođe za nas bilo izuzetno važno, polazili smo od toga koliko je to neophodno da bi se mogli obezbediti stručnjaci u toj instituciji. Po svim pokazateljima, analizama koliko ti stručnjaci dobijaju u nekim drugim institucijama, zaključili smo da je ovaj procenat od 30% adekvatan procenat, koji može da omogući da se u DRI zaposle kvalitetni profesionalci koji znaju taj posao. Istovremeno smo imali na umu i neke druge parametre koji su takođe izuzetno važni i od kojih moramo da pođemo svaki put kada u ime društva pokušavamo da učinimo iskorak u izgradnji jedne institucije. Pošli smo od toga da je podjednako važno da imamo nezavisne stručnjake koji rade u Agenciji za borbu protiv korupcije, pa smo onda upoređivali koliko njih može ova država u vremenu ekonomske krize i teške situacije da plati, očekujući takođe od njih da budu otporni na svaki oblik pokušaja da budu korumpirani, s jedne strane, da budu takođe vrlo hrabri jer se radi o poslu u kojem ne samo da naknadno izveštavaju o zloupotrebama, nego ukazuju na potencijalne zloupotrebe i ukazuju na korupciju, sa namerom i instrumentima da te pojave spreče. Dakle, neophodno je da u toj instituciji takođe rade kvalitetni stručnjaci, ljudi od integriteta, ljudi imuni na pokušaje da budu korumpirani. Ako uporedimo primanja u Agenciji za borbu protiv korupcije, videćemo da su ona manja od onog što smo predložili za DRI. Istovremeno, potreba da se društvo izbori sa negativnim pojavama, kriminalom, zloupotrebama, korupcijom itd., podrazumeva da imamo snažno i nezavisno sudstvo. Da bismo imali snažno i nezavisno sudstvo, takođe moramo omogućiti da primaju onoliko para koliko, s jedne strane, država može da plati, a s druge strane da za tu platu dobijete takođe kvalitetne stručnjake. Dakle, ništa manje važan, ništa manje opasan i ništa manje podložan potencijalnoj korupciji nije ni posao sudija. Onda smo uporedili koliko primaju sudije i shvatili smo da je ovo što je naš predlog više od onoga što primaju sudije. Pošli smo od toga da nije ideja promene ovog zakona da institucionalno korumpiramo jednu instituciju i da krenemo da se nadmećemo u tome ko će više da ponudi toj instituciji, kako bi možda stvorio povoljniju poziciju u mogućim izveštajima DRI. Dakle, vodeći računa o potrebi jačanja te institucije, o potrebi da u tu instituciju dođu najbolji stručnjaci, hteli smo da utvrdimo koja je to, u ovoj ekonomskoj situaciji, optimalna mera. Ako možemo da dobijemo najkvalitetnijeg sudiju za primanja koja dobija, ako možemo da dobijemo najkvalitetnije članove Agencije za borbu protiv korupcije za sredstva koja dobijaju, ako možemo da dobijemo i na drugim mestima, ako možemo da dobijemo dobre, nekorumpirane policajce za plate koje primaju (njihov posao je takođe rizičan, njihov posao je takođe izložen mogućim korupcijama) i tako dalje, onda je ova mera od 30% optimalna mera, u kojoj stvaramo uslove da se institucija razvija tako što će primiti najkvalitetnije stručnjake iz te oblasti. S druge strane, nećemo pokušati da time stvorimo iluziju (ne stvarnu pretpostavku) da možemo dati dovoljno para, a da on, ako nije kvalitetan, neće biti korumpiran sa mnogo više para. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo da vratim diskusiju na pravu temu, bez namere da osporavam bilo čiju diskusiju i te slobodne sastave. Ovaj zakon i ovaj amandman nemaju veze sa korupcijom. Nemaju nikakve dodirne tačke sa korupcijom. Ova izmena zakona je potrebna da bi Državna revizorska institucija mogla da sprovede konkurs. Imali su dva neuspešna konkursa. Javi se nekoliko stotina ljudi, oni izaberu one koji ispunjavaju uslove: „Da li ste raspoloženi da vas primimo?“ „Jesmo“. Pitaju kandidati: „Kolika je naša plata?“ „40.000.“ „Hvala, u postojećoj firmi primam već 150.000“. Znači, nema veze sa korupcijom, nego je pitanje da li ćemo imati osam ovlašćenih državnih revizora ili ćemo imati četrdeset. Ni sa četrdeset ne možemo da završimo posao. Molim vas, prekinite više da brkate neke stvari. Ovo nema veze sa korupcijom, ovo ima veze s tim da li ćemo da popunimo sistematizaciju, elementarno. Kada kažem elementarno – minimum, da bismo mogli da opravdamo postojanje jedne institucije. Kako možemo da pričamo da imamo neku instituciju, a imaju osam revizora i 9.000 pravnih lica koja oni treba da kontrolišu? To ne ide. Još jedna stvar. Molim vas, od 1990. godine naovamo svi se zalažu za principe tržišne ekonomije. To po jednostavnoj definiciji znači slobodno tržište, što slobodnije, tržište rada, robe, usluga i kapitala. Manimo više floskule da neko ulazi u radni odnos iz emotivnih, patriotskih, rodoljubivih, satiričnih, humorističkih i drugih razloga. U radni odnos ulazi da bi zaradio, da bi obnovio svoju radnu sposobnost, poboljšao svoj život, omogućio deci da jedu, da budu uredna, da se razvijaju. Koliko para, toliko muzike. Ljudi, budimo realni. Imali smo mi patriotsku vojsku, patriotsku policiju, patriotsku državnu bezbednost. Videli ste knjige, šta su radile patriote iz državne bezbednosti – pratile. Nemojte više. Znači, da sažmemo to. Što se tiče konkretnog amandmana, on se ne odnosi na neko mesto koje tek treba da se popuni, već na popunjeno mesto. Koje mesto? Jednog čoveka. Ljudi, jedan amandman se odnosi na platu predsednika Saveta, to je jedan. Da li on treba da ima nešto veću platu od ovlašćenog i državnog revizora? Treba. Koliko? Da ne licitiramo, nego neka bude u istoj srazmeri kao što postoji u drugim državnim organima. Taj amandman je u vezi sa amandmanom koji će gospođa Lidija Dimitrijević da objašnjava, gde se u nizu vrši neka korekcija. Po njenom amandmanu, ona će to mnogo bolje da objasni, prati se ova promena i dolazi se kod onog sledećeg amandmana praktično na isto, kada se to matematički svede. Dobro je što smo otvorili temu i plata u drugim institucijama. Vi niste bili jutros, gospođo Kolundžija, kada sam ja pričao malo duže; bilo je nekima ovde dosadno, ali sam generalno pričao o usklađenosti naših propisa i o tome da je stvarno bilo neprihvatljivo rešenje u postojećem zakonu, gde se plata državnog revizora određuje prema plati predsednika Saveta, a plata predsednika Saveta zavisi od plate predsednika Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine i svi u Narodnoj skupštini kobajagi su u radnom odnosu, a nisu u radnom odnosu, već primaju samo kao funkcioneri javni. Pa, ne možete vi državnom službeniku da određujete platu prema nečemu što je kobajagi. Prednost ovog zakona jeste što se ovlašćeni revizor i državni revizor vraćaju u sistem državnih plata, državnih službenika i u odnosu na njih određuje posle ono dalje. Znači, ovo što deluje da licitiramo da li će biti 30, 40 ili 50 odnosi se samo na jednog čoveka, predsednika. Sledeći amandman odnosi se na članove Saveta, njih ima ukupno pet. Zato sam i rekao, ne vredi da sada pričamo nešto, delovaće ljudima kao svojevrsna licitacija. Nemamo mi potrebe da licitiramo ovde ništa. Ali, treba da uzmemo u obzir neki hijerarhijski odnos koji već postoji u sistemu plata državnih službenika. O tome se radi. Nema tu ni govora o nekoj korupciji. Pitanje korupcije nije pitanje materijalnog položaja onoga koji može biti korumpiran. Tu se u potpunosti slažem sa vama. Možete dati čoveku da ima i 500.000 mesečnu platu, pa će biti još korumpiraniji. Jednostavno, naviklo se to, grabi, uzimaj itd. Pa vidite ove tajkune, oni su postali prosto zavisnici od para. Ako danas nije zaradio ne znam koliko hiljada evra, on je bolestan. Oni postaju robovi svog novca. Sad kapital gospodari njima, ne gospodare više oni kapitalom. Kapital ima prirodnu želju da se širi, da se oplođuje. Oni patološki ulaze u nove poslove, grabe poslove, prave monopole itd., da bi potvrdili onu staru tezu – nemoj da me pitaš za prvi milion, a posle tog ima sve da ti kažem. Pa, ti veliki industrijalci... On, kada pređe tih milion dolara, a jedan je filozof izračunao da u životu čovek može normalno da zaradi maksimalno do milion dolara, ali ovi koji imaju mnogo više, njihov kapital traži da imaju legalno poslovanje i da kontrolišu svoje službenike. Nisu oni veliki ljubitelji države i obaveza. Pa, svi su nastali tako što su ukrali od države ili zabušili državi. Ako idemo ka tim principima tržišne ekonomije, molim vas, nešto su postulati, ne smemo to da menjamo. Svako za svoj rad treba da bude plaćen. To se ne odnosi samo na DRI, odnosi se na svakog ko radi. I na onog ko radi kod zanatlije, i na onog ko radi kod industrijalca, i na onoga ko radi u državnoj službi, na svakoga ko je svojim radom na tržištu. On mora biti plaćen za svoj rad. U potpunosti se slažem da ima i drugih državnih funkcionera i državnih službenika koji imaju vrlo čudnu platu. Možda je dobar primer ovo upoređivanje sudija i ovlašćenih revizora i državnih revizora. Ali, revizija je jedna branša, to mora da se kaže, jedna profesionalna branša. Vidite koliko primaju u ovim privatnim revizijskim kućama, gde smo jednim drugim zakonom dali njima pravo da utvrde bonitet pravnog lica, da li su pravilno knjižili, pravilno iskazali aktivu, da li su finansijski rezultati poslovanja pravilno iskazani itd. Stičem utisak da mi nismo spremni na neke promene. Još bismo hteli da živimo u nekom samoupravnom socijalizmu, gde su inspektori SDK (dok je bila SDK) bili bog i batina i kontrolisali sve. Danas, u suštini, imamo samo dva principa u ekonomiji: likvidnost i solventnost. Da li će privatnik da pojede svoj kapital, da li će da pojede svoje mašine, to državu više ne interesuje u krajnjem slučaju. Ali, sve učesnike u privrednom životu interesuje kakav je on kao poslovni partner i zato je potrebna revizija da kaže kakav je bonitet toga. O tome se radi. Neću da koristim vreme kao predstavnik Odbora za finansije zato što je sve ovo jednoglasno urađeno u Odboru za finansije, od prisutnih članova Odbora, i ne treba tu da pravimo neku veću galamu nepotrebno. Saglasni smo oko ovog. Mislim da ne zaslužuje ovoliku pažnju pitanje plate jednog čoveka, i sledeći amandman, pitanje plate još trojice; ne zaslužuje veliku pažnju. Vlajko Senić je u pravu, dajmo tom jednom tih 50% više, pa ih posle sve prozivajmo na odgovornost.
Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
U principu, priča o Državnoj revizorskoj instituciji je priča o kojoj je upravo govorio gospodin Krasić, ali čini mi se da se malopre sa terena te suve ekonomije ili finansija izašlo već u filozofiju. Ono što je poražavajuće je to što se priča o DRI brani kategorijama, oblastima koje su u potpunosti zakazale kod nas u Srbiji, kao državne institucije, pa priča kreće od sudstva, a svi mi dobro znamo u kakvoj je situaciji. Ne sporim ja da ste vi sproveli reformu, ali efekte reforme svi dobro osećamo, slušamo dosta o tome, ali i konkretno osećamo. Da sada ne zalazimo u reformu pravosuđa. Suština priče, potpuno sam saglasan sa gospodinom Krasićem, ni moje, nije bila da se delimo ovde, da delim poslanike. Jasno sam povukao liniju između nas u zakonodavnom telu i gospode iz izvršne vlasti. Ovo je isključivo priča nas u zakonodavnoj vlasti. Nema spora da treba da im se poveća plata. Čime se rukovodimo kada ovo govorimo? Dvadeset poslanika može da pokrene inicijativu za smenu jednog čoveka o kome je govorio i gospodin Krasić malopre, predsednika Saveta. Mi to možemo da uradimo. Pretpostavimo da to nikad neće biti stvar nečije zloupotrebe ili političkog hira ili besa. Ako smo mi ti koji imaju priliku, na osnovu zakona, da ga smene ili pokrenu inicijativu za njegovu smenu, neka do nas ne bude ništa što će eventualno dovesti u pitanje njegov rad ili funkcionisanje. Žalosno je ako kod nezavisnih regulatornih tela, ponavljam, priču svedemo samo na plate. To je žalosno. Žalosno je što živimo u vremenu u kom je standard i vrednost, za koje kažete da ih ne delimo, isključivo novac, ako nekog treba da motivišemo novcem da bi radio dobro posao sudije, revizora, lekara itd. Nisam ja uopšte čovek koji ne razume tržišno funkcionisanje, sve je u redu i prihvatam i adekvatnu nadoknadu i sve, ali ovo je posao koji podrazumeva i odgovornost i pravičnost, a u jednom trenutku i hrabrost. Ali, vi o tome više nećete moći da odlučujete; o tome će odlučivati jedan čovek. U ime SRS to sam apostrofirao. Vi se više ne pitate. Dok se pitamo, dajte da učinimo sve, maksimum, da bismo kasnije mogli da tresemo onog kome smo sve mehanizme dali u ruke. Tada ćemo imati argumente da pokrenemo inicijativu i nekog smenimo. Ne zbog nas, ne dajmo prostora bilo kome da se brani, da ima rezervu – pa, nisam ja ovo... Evo vam sve od nas, dobili ste, radite svoj posao onako kako se od vas očekuje da ćete da radite. Još jedna stvar, neukusno je što ovaj posao pokušavate da dovedete u kontekst sa evropskim standardima, evropskim integracijama. Poštedite nas danas te priče. Hajde da govorimo o ovome zbog naše potrebe i zbog Srbije, zbog okolnosti i ambijenta koji u Srbiji važi, koji je na snazi. Juče slušamo, ili prekjuče, kad je bilo u Skupštini – znate, donosimo zakon o fiskalnoj odgovornosti. Donosimo zakon kojim ćemo formulisati telo koje će biti možda pandan DRI. Daćete mu, pretpostavljam da ćete za to da glasate, ovlašćenja koja biste kao alternativu mogli da date Državnoj revizorskoj instituciji. Sad novo telo. Šta će to da otvori? Čekajte da vidimo predlog tog zakona. Mi ga nismo videli, ali MMF već daje ocenu o njemu, tamo ste ga poslali. Ali, mi ili vi... vi ga niste dobili. Vaša vlada ga je poslala prvo tamo, pa ćete onda vi da dajete ocenu o njemu, verovatno kroz plenarnu raspravu, ili svi mi zajedno. Zbog čega? Zašto fiskalno veće, ako imate Državnu revizorsku instituciju? To je odnos prema Državnoj revizorskoj instituciji. Državna revizorska institucija, njeno funkcionisanje i njen izveštaj, kako je gospodin Senić malopre rekao, vas kvalifikuju na tom vašem putu u EU i tu ste potpuno zakazali. Zato dajte da pričamo o ovome kao o nečemu što je naša stvar i naša potreba i naša obaveza, na kraju krajeva. Hvalite se što ćemo doneti zakon, 40%, recimo, najveći dug u odnosu na BDP. Vi se hvalite time. Hvalimo se slabostima. U modernom svetu je standard 60%, a mi se hvalimo standardom od 40%. Zašto? Zato što nam je realna ekonomija potpuno trula. Sad se hvalimo kako smo odgovorni u tom delu. To su neki paradoksi, paradoksi koji se na jedan potpuno drugačiji način i danas u ovoj diskusiji pojavljuju. Znači, nije nam namera da ovde bilo koga delimo. Gospodin Krasić je lepo rekao, potpuno smo saglasni da podržimo sve ono što će dati, ali smatramo... Još jednom ponavljam i time završavam, neću više da govorim, znači, neka Skupština uradi sve što je do nje, jer je Vlada ovde zakazala. Neka Skupština pokaže da je spremna da učini sve, a onda će sa punim pravom moći da traži odgovornost od onih kojima je dala potpunu podršku. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, rasprava očigledno pokazuje podršku radu DRI, ali su načini i putevi, kada je ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o DRI u pitanju, malo drugačiji. Moje drugo javljanje danas proizvela je pre svega diskusija gospodina Krasića koji je, želim da kažem, ruku na srce, svojim predsedavanjem i inicijativom dosta doprineo da se danas na ovaj način raspravlja i da ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o DRI uopšte dospe na dnevni red. Ali, on je rekao ključnu stvar i ogolio potpuno, do kraja, ideju ovog zakona, a to je da DRI treba da dođe u poziciju da može uspešno da sprovede konkurs za izbor državnih revizora i ovlašćenih državnih revizora. Zakon tu ideju i inicijativu DRI sledi. Ta zarada koja je utvrđena u prvom trenutku ostala je kao neprikosnoveni predlog u svim diskusijama, među svim političkim strankama, svim narodnim poslanicima. Naravno, ta zarada, koja je sada predviđena u iznosima od 128.000 i 144.000... Ako hoćete da kažem u procentima, uvećanje za državne revizore iznosi 153%, a za ovlašćenje državne revizore 127%. Druge zarade i plate... Kao što je rekao i gospodin Krasić, radi se o ljudima čije zarade i materijalni položaj nisu bili glavni okidač za ovaj zakon, čija su radna mesta popunjena. Ideja ovog zakona uvažava činjenicu da je zarada ovlašćenog državnog revizora bazična zarada za utvrđivanje i zarade predsednika Saveta. Ono što jeste ovde bitno reći, dakle, radi se o jednom čoveku, ali ne u tom smislu da je njegova zarada samo njegovo pitanje. Zarada predsednika Saveta DRI iziskuje i zarade članova Saveta, zatim vrhovnog državnog revizora i sekretara DRI. Ukoliko se uvećava zarada predsednika Saveta DRI, uvećavaju se zarade, shodno hijerarhiji koja je uspostavljena, i članovima Saveta i vrhovnom državnom revizoru i sekretaru DRI. Za to je potrebno izdvojiti dodatna sredstva. Dakle, tačno je da je jedan čovek u pitanju, ali ne samo zarada jednog čoveka, nego i drugih. Mi smo imali zahteve da ta zarada, osnovna zarada državnog revizora bude uvećana za 100%, ali imali smo i predloga da ona bude uvećana i za 20%. Ono što je bitno ovde reći (i to je ideja u ovom drugom delu Predloga zakona) jeste da ovaj iznos od 20% uvećanja osnovne zarade ovlašćenog državnog revizora proizvodi, ustrojenom hijerarhijom sleda zarada, da bi zarada vrhovnog državnog revizora bila manja u odnosu na zaradu ovlašćenog državnog revizora, što svakako nije spojivo, jer je vrhovni državni revizor nadređen i ima širi opseg i složenost poslova i zavređuje da ima veću zaradu od ovlašćenog državnog revizora. Naravno, ceneći ideju u tom delu, da u ovoj situaciji ekonomske krize rukovodeći se zaradama koje postoje utvrdimo uvećanje zarade, dakle, da utvrdimo zaradu predsednika Saveta uvećanjem zarade ovlašćenog državnog revizora u optimalnom procentu, najnižem, a koji obezbeđuje pristojnu zaradu u iznosu od 187.000 dinara... Podsetiću vas, to je oko 100% uvećanja zarade. Na ovaj način, i dodatnim uvećavanjem zarade i predlozima koje ovde postoje proizveli bismo u hijerarhiji uvećanje zarada. Ne radi se ni o kakvoj vrsti licitacije, nego o logičnom sledu ideje predlagača zakona u ovom delu da se omogući rad onih koji rade na terenu, državnih revizora, ovlašćenih državnih revizora. Uz uvažavanje hijerarhije, uvećavaju se zarade optimalno, na najnižem mogućem nivou koji može da podnese trenutni budžet i Republika Srbija, a obezbeđuje se pristojna zarada u ovim uslovima. Verujte mi, kada se saopšti da ona iznosi 187.000 dinara, to zaista izgleda kao sasvim pristojna i respektabilna zarada. Ako bismo razgovarali o nekim parametrima i usklađenosti zarada u državnim organima, možda bi bilo mesta da raspravljamo o nekim odnosima i zaradama, i predsednika Skupštine, potpredsednika, pa i nas narodnih poslanika, ali pre svega predsednika Skupštine, jer su zarade u DRI bile vezane za zaradu predsednika Skupštine i potpredsednika. U tom smislu, naravno da se u jednom delu može ogledati ad hok rešenje ovog zakona i možda neutemeljenje u nekim jasnim parametrima. S druge strane, treba da bude jasno, zbog ovakvog pristupa i hitnosti izmena ovog zakona, da je opredeljenje Vlade i vladajuće većine da obezbedi maksimalne uslove za rad DRI, jer je to jedan od uslova da Republika Srbija dobije javne finansije, da može da se utvrdi utrošak svakog dinara građana Republike Srbije. To je, naravno, interes i izraz želje ove vlade i vladajuće većine, i potreba, a ne samo jedan od uslova u evropskim integracijama naše države. Očekujem da će Narodna skupština Republike Srbije uvažiti ovu ideju jer je ovo optimalno rešenje, po meni. Naravno, u danu za glasanje vrhovni, onaj ko odlučuje jeste većina, odnosno biće onako kako bude odlučila Narodna skupština Republike Srbije, ali svakako ćemo dobiti pomak u radu Državne revizorske institucije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Kasaloviću. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i Petar Jojić. Gospođa Dimitrijević želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je logičan sled prethodnog amandmana koji su u ime poslaničkog kluba SRS podnele kolege Zoran Krasić i Dragan Stevanović, i u ime Poslaničke grupe G17 plus isti amandman podneo je gospodin Vlajko Senić. Da je prihvaćen ovaj amandman, tačnije ovi amandmani, predsednik Saveta bi imao uvećanje osnovne plate za 50% i time bi se stvorili uslovi da plate predsednika i članova Saveta budu veće, jer je ova plata predsednika Saveta osnova za obračun njihovih plata. Sa tako uvećanom osnovom, 80% te plate značilo bi viši iznos u odnosu na ovih 90% od neuvećanog iznosa kako stoji u Predlogu zakona. Ne bi se radilo o mnogo višem iznosu. Jednostavnom računicom dolazi se do podataka da bi bila viša za neka dva i po procenta u odnosu na ovu iz Predloga zakona, dok bi funkcija predsednika Saveta bila uvažena. Pošto je više puta ponovljeno da je problem kadrovskog manjka u tome što plate nisu adekvatne u odnosu na složenost radnih zadataka, rešenje je, naravno, povećanje plata. Posao revizora jeste odgovoran, potrebno je mnogo znanja, prakse i to zanimanje zaista treba uvažiti, a jedan od vidova uvažavanja svakako je i plata koju će primati revizor. S druge strane, pored kvalifikacija, priroda posla nalaže da revizor mora biti zadovoljan svojim primanjima. Kada revizor vrši reviziju rada budžetskih korisnika u većini slučajeva se susreće sa mnoštvom nepravilnosti o kojima treba da sačini zapisnik i o tome podnese izveštaj. Znači, on će obelodaniti šta se radilo, kako je trošen novac poreskih obveznika, da li se to činilo na ispravan ili na neispravan način. Nimalo nije slučajno što godinama od osnivanja Državna revizorska institucija nije funkcionisala, jer čim je počela sa radom odmah su otkrivene različite nepravilnosti, a urađena je samo delimična revizija završnog računa, koja je obuhvatila nešto manje od trećine budžetskih sredstava i svega 18 budžetskih korisnika. Za mnoge od tih nepravilnosti se znalo i ranije, međutim, izveštaj DRI je zvanični dokument koji je potvrdio sve to. Rezultat podnošenja izveštaja bilo je povlačenje Predloga zakona o završnom računu za 2008. godinu od strane Vlade, a razloge za povlačenje objasnio je sam premijer, rekavši da se radi o neznatnim kozmetičkim izmenama. Nepravilnosti koje su u nalazu DRI su brojne: kršenje odredaba Zakona o javnim nabavkama - postoji mnoštvo spornih ugovora o javnim nabavkama, između ostalog, usluga prevođenja, kompjuterskih usluga, usluga informisanja; neosnovani ugovori o delu i previsoki honorari (radi se o potpisivanju ugovora o delu za obavljanje onih poslova za koje DRI kaže da predstavljaju poslove državne uprave i da se za obavljanje istih ne mogu zaključivati ugovori o delu); mnoštvo časova prekovremenog rada (da su pojedinci radili i do 30 sati dnevno); ne postoje ni interne revizije; nevraćanje pozajmica iz budžeta, i mnoge druge. Inače, DRI kontroliše trošenje novca iz republičkog budžeta, poslovanje javnih preduzeća, organizacija obaveznog osiguranja, lokalnu samoupravu, političke stranke, Narodnu banku, kao i korisnike međunarodnih donacija. Veoma je važno da se nakratko podsetimo kolike su bile zarade pojedinih rukovodilaca javnih preduzeća u februaru prošle, 2009. godine. Najveću platu imao je generalni direktor „JAT ervejza“ i iznosila je 379.161 dinar. Inače, ovo su zvanični podaci iz izveštaja koji je objavljen na internet sajtu Vlade. Drugi po visini zarade bio je generalni direktor „Telekoma Srbije“, koji je imao platu 354.879 dinara, a treći direktor „Elektroprivrede Srbije“ sa neto platom od 345.779 dinara. Prema podacima iz izveštaja, direktor „Transnafte“ je imao platu od 331.163 dinara, direktor „PTT Srbije“ 297.202 dinara, zamenik generalnog direktora Aerodroma „Nikola Tesla“ u Beogradu 297.474 dinara, direktor „Službenog glasnika“ 275.904 dinara, Zavoda za udžbenike i nastavna sredstva 226.214 dinara, „Srbijavoda“ 220.500 dinara, generalni direktor „Srbijašuma“ 205.415 dinara, direktor „Železnica Srbije“ 202.383 dinara. Svima nam je dobro poznato da su mnoga javna preduzeća veliki gubitaši. Takođe, Vlada je objavila na svom sajtu listu zarada direktora javnih agencija isplaćenih u februaru 2009. godine, prema kojoj je najveću platu primio direktor Centralnog registra za hartije od vrednosti - 355.205 dinara, a direktor Agencije za privatizaciju 344.149 dinara. Svi ostali direktori su primali visoke plate, da ne nabrajam sve, a najmanju platu među njima imali su direktor Antidoping agencije Srbije, čija plata je iznosila 97.411 dinara i direktor Zavoda za zaštitu prirode Srbije, kome je isplaćeno 71.703 dinara. Sve sam ove podatke navela kako bismo mogli da napravimo poređenje sa platama državnih revizora, jer su to ljudi koji treba da vrše reviziju rada ovih izuzetno plaćenih rukovodilaca javnih preduzeća i ostalih službi. Kolega Kasalović je već naveo kolike su plate u instituciji, prema sadašnjim propisima. Kako sam već ranije rekla, za obavljanje posla revizora potreban je visokostručan, ekspertski kadar. Ove poslove ne mogu obavljati kandidati koji nemaju dovoljno radnog iskustva, već je potreban kadar sa bogatim iskustvom, koji poseduje specifično znanje i veštine za obavljanje tog posla. Inače, važno je da se podsetimo da godinama nakon donošenja Zakona o DRI ovom organu nisu bili obezbeđeni uslovi za rad, pre svega nije bio obezbeđen prostor. To dovoljno govori o odnosu vlasti prema ovom kontrolnom organu. Izgleda da je bilo jednostavnije da ne funkcioniše. Verovatno ne bi još dugo funkcionisao, međutim, u izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije u evropskim integracijama u 2008. godini napisane su kritike u vezi sa nepotpunom operativnošću DRI. Kako je reč „Evropa“ jedini zakon koji poštuje ova vlast, pristupilo se stavljanju u funkciju Državne revizorske institucije. Na kraju, reći ću još to da nam je svima dobro poznato da mnogo ljudi u Srbiji danas radi za platu od 10.000 do 15.000 dinara, mnogo ljudi radi na crno, bez osiguranja i plaćenih doprinosa. Nažalost, među njima ima i ljudi sa visokim obrazovanjem, koji ne mogu da se zaposle u struci. Sada nekom od tih ljudi koji slušaju ovu našu raspravu iznosi tih plata koje smo pominjali mogu delovati kao visoki iznosi, međutim, kada realno sagledamo sve iznose koje smo naveli jasno je da su ove izmene i dopune Zakona preduslov za potpuniju operativnost Državne revizorske institucije. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Predsedniče, koliko imamo minuta? (Predsednik: Trinaest i po minuta.) Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, kada je u pitanju reforma zakonodavstva u Srbiji, treba reći da postoji jedan problem, a to je što se propušta korišćenje uporedno-pravne analize. Šta to znači? Srbija ima Institut za uporedno pravo. Ako je u pitanju ova oblast, koja treba da bude uređena na jedan način shodno zemljama EU, kontinentalnog ili anglosaksonskog prava, onda treba imati u vidu činjenicu da narodni poslanici i svi oni koji u Skupštini učestvuju u donošenju zakona nemaju priliku da dobiju analizu, uporedno-pravnu, kako je to regulisano pojedinačno u nekim zemljama. Podsetiću vas da je još davne 1878. godine ustanovljena državna revizorska institucija u Kanadi. U razvijenijim zemljama status revizorske institucije je na veoma visokom nivou. Mislim da je broj revizora po onom pravilniku koji je ustanovljen, prihvaćen i donet u Narodnoj skupštini mali. Vi se sećate da su poslanici SRS pre dve godine tragali i jedva smo pronašli četiri revizora; navodno su revizori, to su bila četiri, takoreći, činovnika, ovde u potkrovlju ove zgrade, a Zakon o revizorskoj instituciji donet je još 2005. godine. Problem je u tome što ta revizorska institucija nije opremljena i nije popunjena prema potrebama države Republike Srbije. Ako imate trenutno četrdeset zaposlenih, zajedno sa državnim revizorima i predsednikom, to je jako malo. Nije moguće da taj broj ljudi obavi adekvatnu i sveobuhvatnu kontrolu korisnika budžeta. U pitanju je između osam i devet hiljada korisnika državnog budžeta Republike Srbije. Postavlja se jedno logično pitanje: da li je taj broj ljudi u mogućnosti da izvrši reviziju i kontrolu utroška budžetskih sredstava? Po mojoj proceni, to je samo simbolično i nema ni govora o tome da oni mogu da izvrše određenu kontrolu trošenja budžetskih sredstava. Samo u Vladi Republike Srbije imate 25 ministarstava, a u nekim razvijenim zemljama imate između 10, 12 i 14. Sa ovim brojem stanovnika, to je apsolutno neprimereno. Uz to da kažem, pored 25 ministarstava treba da kontrolišu i još 111 organa republičkog nivoa. Šta je sa javnim preduzećima u vlasništvu Republike Srbije? Šta je sa javnim preduzećima, ko će da ih kontroliše na lokalnom nivou? Koliki je broj tih javnih komunalnih preduzeća? Veliki, u svakojopštini. Znate li koliko je opština i koliko ima budžetskih korisnika, osim javnih preduzeća, kao institucija na lokalu? Od 2000. godine do današnjeg dana niko ih nije kontrolisao. Oni kontrolišu sami sebe. To je poznato i rečeno je – poverite kozi da čuva kupus. Nema tu kontrole. Ono što je apsolutno vidljivo, ova vlast nema nameru da osposobi, da popuni i da obezbedi uslove DRI. Da ima volje, ne bi se dogodilo da mi imamo izvršenu kontrolu pedesetak korisnika budžeta i da su odmah u startu ljudi koji rade u toj državnoj instituciji utvrdili brojne nepravilnosti, ali je nevolja u tome što nije uređeno zakonom kako treba da se utvrdi odgovornost onih koji nenamenski troše sredstva i tamo gde su brojne zloupotrebe. Jer, sada se ispostavilo da neko može i pola milijarde dinara nenamenski da troši i da bude podneta prekršajna prijava i da on plati kaznu do 50.000 dinara maksimalno. To nije adekvatna kazna. S tim se svrha kažnjavanja ne postiže. Tu je problem. Dakle, treba brojne zakone koji su u tesnoj vezi sa DRI i zakone koji se primenjuju na finansijsko i materijalno poslovanje menjati, uskladiti i doneti čvrste zakone. Državni revizor na zapadu ima posebnu zgradu, ima posebno policijsko obezbeđenje, nijedan revizor ne može odlaziti u drugu kancelariju kod drugog kolege revizora a da se prethodno nije čekirao, odnosno da nije napisao belešku, pa čak ni njegov šef. Naši revizori su kod železničke stanice u Beogradu dobili neke neadekvatne prostorije, a sada su dobili neke prostorije, takođe neadekvatne, kod hotela „Slavija“. Dakle, treba imati volju da se revizorska institucija osposobi da obavi takve zadatke, koji su i te kako važni za državu Srbiju. Kako se to u praksi dešava? Kako se nenamenski troše sredstva? Bojim se da mi ovde ne mlatimo praznu slamu i da ne skupljamo klasje po lanjskom strništu, a zaboravljamo da mnogi korisnici budžeta rade šta god hoće, žare i pale, troše nenamenski sredstva poreskih obveznika. Narodna skupština mora biti taj kontrolor i odgovara u pogledu nadziranja Vlade i njenih resora. Vlada ne može da troši novac bez kontrole. Izveštaji revizora moraju da budu češće podnošeni, da bi parlament i narodni poslanici bili upoznati. Evo jednog primera koji je svež, da sada obavestim javnost, a i vas narodne poslanike, a i vas, gospođo predsedniče, na jednom primeru, bio on mali ili ne, bio beznačajan ili ne. Šta se dogodilo? Pre neki dan na Zlatiboru skupio se jedan broj turista, njih oko hiljadu, a to su predstavnici toplana Srbije, pa su održali savetovanje u hotelima na Zlatiboru. Njih hiljadu treba da su potrošili, po svim osnovama, oko pedeset miliona dinara, a otišli su da se dogovore kako će da podižu cene grejanja. Pitam da li su neki direktori vodili sekretarice da ih savetuju na Zlatiboru? Da li su otišli radi turizma ili je ovo bilo savetovanje, i sa kojom svrhom? Zamislite, jedan dan putuju, tri dana borave, peti dan se vraćaju. Cena u hotelima je između četiri, pet, šest, sedam ili osam, gde ima zatvorenih bazena. Oni su otišli jer su čuli i vremensku prognozu, pošto se ona često daje, verovatno je bilo najave da će biti snega na Zlatiboru, pa su onu žičaru koju je gradio gospodin Dinkić hteli da posete i da se malo skijaju, trebalo je od te silne toplote malo i da se ohlade. Postavljam pitanje Ministarstvu finansija. Ovo je značajno za parlament i značajno je, gospođo predsedniče, i vi da znate da mi ova pitanja ne pokrećemo slučajno. Znate koliko se stotina hiljada građana u Srbiji sada greje toplotnom energijom. Ako je sada njih hiljadu na Zlatiboru potrošilo pedeset miliona samo za jedan odlazak na savetovanje, koliko će oni tek da potroše za godinu dana i koliko će da podižu cene, a toplane su u gubitku jedanaest milijardi dinara, ili 250 miliona evra? Ovo je primer za koji treba da znaju građani, da se ne može ovako olako trošiti novac poreskih obveznika i da kontrola parlamenta mora biti u odnosu na revizora i u odnosu na Vladu. Postavljam pitanje i tražim odgovor od Ministarstva finansija i državnog revizora, da se utvrdi ko je iz toplana boravio na Zlatiboru 16, 17, 18. i 19. maja 2010. godine, po kom osnovu, ko je organizator seminara, koliko je učesnika, poimenično, iz kog grada, koliko je sredstava utrošeno, i da se na taj način jednom stane na put tom turizmu. To je bilo i u pravosuđu. U pravosuđu ste imali situaciju da predsednici sudova ili javni tužioci nikada nisu nijedno savetovanje propustili, ali su zato stotine miliona trošili i država je plaćala. Vidim da sada Ministarstvo pravde preduzima određene korake i sprečava zloupotrebe. Zbog toga je potrebna ta kontrola, ali budžetska institucija mora da se konstituiše; ona mora raditi. Tražim odgovor na pitanje koje sam postavio, jer smatram da je značajan za parlament i za naše građane koji plaćaju toplotnu energiju, tj. cenu grejanja. Sad pratite koliko će oni da podignu cenu, pa ćete videti da plate ili penzije nisu porasle toliko, one miruju. Neki nemaju ni platu ni penziju, a moraju da plate grejanje. Koliko će to grejanje sada da poskupi? Odakle? Vidite ovo rasipništvo. Ovom rasipništvu država i Ministarstvo moraju da stanu na put. U javnim komunalnim preduzećima nema kontrole. Tu je problem. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Molio bih ovaj odgovor od Ministarstva i Državne revizorske institucije. Hvala najlepše.
Gospodine poslaniče, institut postavljanja poslaničkih pitanja regulisan je članovima od 199. do 203. Poslovnika. Vi ste zapravo sada imali jednu raspravu u vezi sa amandmanom, a postavljanje poslaničkih pitanja je naravno moguće, ali... Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Zoran Antić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova izmena i dopuna Zakona o DRI i te kako je važna i za SNS i žao mi je što sam stekao utisak da smo skoro dva sata izgubili govoreći o platama državnih revizora. Čini mi se da je to ipak u svemu ovome što se dešava oko DRI marginalna stvar. Mi iz SNS čak smo došli u jednom trenutku u situaciju da treba da se pravdamo što je taj naš amandman prihvaćen, a radilo se o tome da smo hteli da iskažemo podršku Državnoj revizorskoj instituciji i da taj predlog, koji je bio nekih 30% povećanja, eventualno bude 40%. Neke poslaničke grupe, kao što su G17 i SRS, čini mi se, predlagale su 50%. Svi mi smo imali samo dobru volju i nije bilo nikakvog razloga da se oko toga stvara tolika polemika, da se nadmudrujemo, da se neko prikazuje kao miljenik Vlade, a neko kao neko ko to nije, da se toliko vremena troši na proceduru, da li je ispoštovana ili nije. To je stvar Poslovnika. Evo, menjaćete ga uskoro, promenite Poslovnik. Dajte da o DRI govorimo mnogo ozbiljnije, jer DRI treba da kontroliše preko 50% bruto domaćeg proizvoda, jer toliko prođe kroz javni sektor. Znači, ako pogledate činjenicu, mnogi od kolega su to već pomenuli, da imamo sedam revizora... Dajte da budemo malo samokritični, poštovane kolege. Mi smo ti koji su taj zakon doneli pre četiri godine. Šta smo mi svojim činjenjem ili nečinjenjem doprineli da je stanje danas, kada je u pitanju državna revizija, ovakvo? Da li je Odbor za finansije dovoljno dobro u prethodnom periodu radio svoj posao, da li je temu DRI dovoljno često stavljao na dnevni red, da li je to bilo često na dnevnom redu ovog parlamenta? Rekao bih da nije, rekao bih da smo i te kako saučestvovali u lošem stanju kada je u pitanju DRI i da ne možemo odgovornost da prebacujemo na izvršnu vlast, jer izvršna vlast po nekoj svojoj prirodi, znajući situaciju u Srbiji, beži od DRI. Njoj nije u interesu... Kako se bahato odnosi prema građanima, zašto ne bi i prema jednoj instituciji koja treba da je kontroliše? Ne možemo mi na taj način da budemo amnestirani od odgovornosti za stanje u ovoj oblasti. Znači, ove predviđene promene, koje su kako-tako dogovorene među poslanicima, i ovo povećanje plata trebalo bi da znače povećanje broja revizora, ali sve to što je predloženo je, čini mi se, samo kap u moru kada je u pitanju DRI. Pred nama je jedan mnogo ozbiljniji posao i nadam se da će ovaj saziv Skupštine, a i Odbor za finansije, smoći snage da izađe sa mnogo ozbiljnijim promenama, da izvrši jedan ozbiljniji pritisak na izvršnu vlast da bi se situacija popravila. Nije potrebno da EU ucenjuje Vladu činjenicom da neće dati kredite za ovo ili ono javno preduzeće ukoliko se u tom javnom preduzeću na izvrši revizija. Potrebno je da mi danas, kada već govorimo o prodaji nekih javnih preduzeća, kao što je „Telekom“, imamo pravo stanje vrednosti tih preduzeća, da mi narodni poslanici, koji treba da uzmemo učešće u toj raspravi, znamo kakvi su bilansi, kakav je bilans stanja, kakav je bilans uspeha „Telekoma“, da znamo koliko realno vredi to preduzeće, a ne da već unapred krčmimo tu imovinu i, eventualno, neke prihode koji na osnovu te prodaje treba da se ostvare. Isto tako, treba da znamo kako se upravlja tim javnim preduzećima. Direktori tih javnih preduzeća su puni hvale na svoj račun, ali ako se uđe u aktivu i u pasivu tih preduzeća, videće se da mnoge stvari nisu tako ružičaste kako se predstavljaju javnosti, da se imovina jednog dobrog dela javnih preduzeća urušava iz godine u godinu; da imamo jako loše upravljanje, i to je partijsko upravljanje; da mi, konkretno ću govoriti o „Telekomu“, u jednom sektoru koji ima velik rast ne samo kod nas nego u celom svetu ipak ne ostvarujemo takve rezultate kakve bi trebalo, jer se samo kratkoročni dugovi tog preduzeća poprilično uvećavaju. Očigledno je da to preduzeće, bez obzira na to što svoje usluge naplaćuje za 50 dana, a usluge prema drugima plaća tek posle nekih 700 dana, kako stvari stoje iz bilansa, nema dovoljno vlastitih obrtnih sredstava. Treba se na jedan ozbiljniji način posvetiti stanju u javnim preduzećima i Državna revizorska institucija je ta koja treba da nam omogući, nama i javnosti, da steknemo pravi uvid u poslovanje tih preduzeća. Želeo bih da kažem da se nadam da ćemo u nekom narednom periodu voditi računa i o celishodnosti sredstava koja su potrošena iz budžeta. Faktički, o tome nema ni reči danas, danas se to svodi na eventualnu kontrolu zakonitosti utroška sredstava. Tek kad budemo u toj fazi da možemo da procenjujemo celishodnost i rezultate pojedinih ulaganja sredstava koja se ulažu i idu iz budžeta, tek tada ćemo moći da govorimo da je Državna revizorska institucija ipak dostigla jedan kapacitet koji je preko potreban u kontroli uopšte javnih sredstava koja imamo. Rekao bih da se, nažalost, kada je tema DRI na dnevnom redu pokazuje da danas u ovoj državi, kada je u pitanju kontrola institucija, imamo jako loše stanje. Rekao bih da izvršna vlast na tome, da ne kažem insistira, ali ne radi ništa, ali i da, nažalost, mi kao zakonodavna vlast ne insistiramo u dovoljnoj meri da se mnogobrojne afere koje se svakodnevno otvaraju sankcionišu. Na taj način se urušava poverenje građana u institucije, pa i u ovu našu instituciju, instituciju narodnog parlamenta. Ne može se sve u ovoj zemlji relativizovati, ne može sve i da može i da ne mora. Moramo konačno da dođemo u situaciju da te nezavisne regulatorne institucije koje imamo, koje smo oformili, ne oformljujemo samo zato što to od nas traži EU, da to ne bude forma, već da stvarno bude suština u kontroli trošenja sredstava i ponašanja izvršne vlasti. Nadam se da ovi amandmani koji su predloženi od Srpske napredne stranke i prihvatanje ovog amandmana od strane Vlade neće biti prepreka za narodne poslanike da glasaju. Spremni smo da glasamo i za amandmane SRS i G17, gde se plate uvećavaju, ali plate su ono što je marginalno u celoj priči. Mnogo je važnije kako funkcioniše DRI i tu svi, pre svega mi koji smo taj zakon doneli, mi iz zakonodavne vlasti, moramo mnogo više da se potrudimo ne bismo li situaciju popravili, a ona je trenutno izuzetno loša. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Gospodin Antić.
Samo kratko, da ne ostanem bez komentara. Stav Srpske napredne stranke je da Savet, koji broji pet članova, treba da dobije mnogo ozbiljnije ingerencije i da mnogo više utiče na rad DRI, jer smo stekli utisak da taj uticaj nije dovoljan. Amandman ide u tom smeru. Žao mi je što nije bilo razumevanja. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i Dragan Stevanović. Gospodin Stevanović želi reč.
S obzirom na to da je ovo kraj diskusije, zaključio bih – Srpska radikalna stranka je, kada su ove izmene i dopune Zakona u pitanju i kada je ova institucija u pitanju, isključivo želela da bude konstruktivna. To je pokazala na Odboru za finansije (gospodin Krasić i ostali), a namera nam je bila da pokažemo i danas. Što se nas tiče, Državna revizorska institucija, njena samostalnost, sloboda i, kako bih rekao, opredeljenje da radi posao koji je zakonom predviđen nikada neće biti dovedeni u pitanje, ali nemamo nameru da bilo koga poštedimo ili ne pozovemo na odgovornost ukoliko se sve ono što Skupština obezbedi i omogući kroz proceduru u institucijama dovede u pitanje. Nemamo nameru da ćutimo i zatvaramo oči pred tim. Takođe, tražimo od predstavnika vlasti da slede ovaj primer koji smo mi poslaniciSRS pokušali da pokažemo danas u raspravi i da se u svom odnosu prema Državnoj revizorskoj instituciji postave upravo kao mi. Mislim da će to dati jedan kvalitet više našem ekonomskom, finansijskom, odnosno fiskalnom sistemu i biti u interesu građana, u koji se navodno svi ovde zaklinjemo i na koji se svi pozivamo. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, reč dajem predstavniku predlagača gospođi Branki Ljiljak.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kao neko ko je izabran da od predlagača, sedam poslanika, bude izvestilac, želela bih da kažem nekoliko reči. Moje izlaganje će se vezati umnogome i za diskusije koje su bile vrlo konstruktivne i pokazuju da svi želimo da DRI radi na dobar način, da nema pritisaka, to smo svi shvatili, a pogotovo u Odboru za finansije, gde sam imala malo više dodira sa članovima DRI, kao i da oni rade svoj posao odgovorno, da im je pomoć potrebna, da smo to rekli na plenumu, kada je bila rasprava o završnom računu Republike Srbije za 2008. godinu. Ovo su početni koraci. Oni su uvek nespretni i moramo da im damo ne samo podršku rečima, nego i stvarno, da bi oni svoj posao počeli da rade onako kako zakon nalaže. Hoću da napomenem, uz sve razgovore o tome kako izvršna vlast radi svoj posao i treba da bude i kritikovana, a i da se vrši revizija, da je ovo prva vlada koja je dobila izveštaj DRI, da je i pored svih teškoća u početku (više tehničke prirode, nego druge vrste) smogla snage da Državnoj revizorskoj instituciji da podršku da krene sa radom, što je rezultiralo izveštajem. On jeste delimičan, ali to su početni koraci, koji će se ispraviti u daljem radu državne institucije. Sledeće, mada svi kritikuju, nema neke određene materijalne uslove da radi, nema svoje prostorije, odgovarajuće, ona je to nekako stavila da može da radi u tim novim prostorijama u kojima je sad došla na red; kadar, slažem sa svim prethodnim govornicima, treba da bude kvalitetan, mada je moj neki deo da se prime i mladi ljudi koji će se u toku rada školovati i dobijati određene sertifikate. Državna revizorska institucija svake godine podnosi finansijski plan svoga rada, mislim da to mnogi poslanici znaju, i u izveštaju za 2010. stoji da oni trenutno imaju 22 zaposlena. Na početku, članovi Odbora za finansije se sećaju, a ja ću sada podsetiti i građane, mi smo im pomogli da u delu koji se odnosi na plate dobiju veća sredstva nego što im je odredilo Ministarstvo, odnosno Vlada. Znači, mi smo već dovoljno signala uputili Državnoj revizorskoj instituciji da radi i da samostalno vrši svoj posao. Planirano je da zaposle 80 ljudi i na osnovu toga je Ministarstvo finansija dalo u rebalansu jedan određeni deo sredstava koji će se odnositi na novozaposlene ljude. Očekujem da će se to desiti. Postoje primedbe da će to trajati šest meseci, do zapošljavanja; ne mora da bude, ti ljudi ne moraju odmah da dobiju tu platu, ali sad imaju uveravanje da će dobiti veću. Što se tiče izrade izmena i dopuna Zakona, radi izbegavanja ovih licitiranja kolika će da bude plata i koliko procenata veća, ja sam i onda na sednici rekla da se zalažem za to da državni i ovlašćeni revizori imaju onoliku platu koliko će biti dovoljno da ljudi iz privatnog sektora, a mislim da će to da bude i imam uveravanja, pređu u DRI. Znači, prvo i osnovno mi je bilo, a mislim da su zato predlagači i potpisali ovo, da se ljudi koji će raditi svoj posao dobro nagrade. Svakako da Savet revizorske institucije, kao neko ko će odlučivati o njihovom radu, treba da ima veću platu. Vidim da provejava isto. Situacija u Srbiji je malo teža nego što je bila ranijih godina i zato nismo radili licitacije da li će to biti 20, 30 ili 50%. Trideset posto veća plata na ovo što dobijaju revizori došla je kao rezultat dogovora i pregovora da sistematizacija koja postoji u DRI neće narušiti integritet ni Saveta DRI, a ni ljudi koji će to da rade. Zato smo mislili da je to dobro i da treba da bude u ovom procentu. Ne zato što mi mislimo da je to dovoljno, previše itd. Mislim da nije ni premalo, ali situacija je takva da mislim da će ovo da bude pristojno i za onoga ko bude radio i odlučivao u DRI. Još jednom ponavljam da u Odboru za finansije nije bilo nikakvih problema. Podrška postoji. Svakako moram da istaknem da mi u Odboru radimo izuzetno dobro, da je predsednik kooperativan. Ovoga puta se stvarno slažem i sa izlaganjem gospodina Krasića u delu koji se odnosio na temu koja je danas na dnevnom redu. Takođe se slažem i ponovila bih ovog puta da se često brka šta radi revizorska institucija, a šta radi budžetska inspekcija. Pri tom, u radu ove revizorske institucije postoje interni revizori, koji se još uvek nisu razvili i o tome treba da vodimo računa. Pre neki dan smo na Odboru za finansije imali izveštaj budžetske inspekcije; mislim da nije prošao olako. Ali, isti je problem i kod budžetskih inspektora, ni oni trenutno nemaju odgovarajuću platu; nalaze se pod Ministarstvom finansija i potpadaju pod zakon kojim se određuju plate za državne službenike i nameštenike. Možda bismo tu mogli da imamo neki svoj stav. Ovo je ipak rađeno u dogovoru i sa poslanicima, koji su imali odgovarajuće primedbe, i sa DRI i mislim da je to za ovo vreme dobar predlog i da treba da glasamo svi zajedno. U diskusiji smo pokazali da podržavamo rad i mislim da ćemo, ako ovako nastavimo, doneti dobro Srbiji, u svakom pogledu. Hvala.
Predstavnica predlagača, kojoj se zahvaljujem, upravo je pozvala sve poslanike da, u skladu sa atmosferom koja je bila pri raspravi o ovoj tački, uzmemo učešća u danu za glasanje i glasamo za predlog. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Rad ćemo nastaviti 26. maja u 10.00 časova. Zahvaljujem na saradnji. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 155 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj narodnih poslanika u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Primenom elektronskog sistema za glasanje ustanovljeno je da je u sali prisutno 140 narodnih poslanika. S obzirom da je u sali prisutno više od 126 poslanika, a u međuvremenu je u skupštinsku proceduru stiglo više predloga za izbor, imenovanje i razrešenje funkcija, sa predlogom da se stave na dnevni red u toku ove sednice, ispunjeni su uslovi da se Narodna skupština o tome izjasni saglasno članu 165. stav 3. i 5. Narodne skupštine. Prelazimo na odlučivanje o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku u toku sednice, saglasno članu 165. stav 3. i 5. Poslovnika Narodne skupštine Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 14. maja 2010. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 144 poslanika, za se izjasnilo 138. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa G17 plus je na osnovu člana 165. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice tačka – Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 20. maja 2010. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 146 poslanika, za ovaj predlog je glasalo 138. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, prof. dr Slavica Đukić-Dejanović je, na osnovu člana 165. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, a podnela je to Skupštini 20. maja 2010. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 147 poslanika, za se izjasnilo 140. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Nastavljamo rad. Prelazimo na jedinstven pretres 13. tačke dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, vreme rasprave za poslaničke grupe je pet časova i da se raspodeljuje tako da Poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, 7 minuta i 24 sekundi; Poslaničkoj grupi G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslaničkoj grupi "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslaničkoj grupi SPS-JS - 18 minuta; Poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslaničkoj grupi Manjina – 8 minuta i 24 sekunde i Poslaničkoj grupi PUPS – 6 minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Miloš Aligrudić, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam još jedanput da li neko ko nije iskoristio pravo iz člana 93. želi da uzme učešće? (Ne.) Zahvaljujem. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Vreme rasprave iznosi pet časova i raspodeljuje se na način kako sam vas već prethodno obavestila. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Suzana Grubješić, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da niko nije na prijavljenim listama poslaničkih grupa, pa zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O UTVRĐIVANjU SASTAVA STALNIH DELEGACIJA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE U MEĐUNARODNIM PARLAMENTARNIM INSTITUCIJAMA Primili ste Predlog odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u Međunarodnim parlamentarnim institucijama, koji je podnela predsednik Narodne skupštine. Primili ste amandman narodnog poslanika Zorana Krasića. Podsećam vas da prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se na način kako sam vas već obavestila. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Predlagač ne želi reč. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih kandidata, pa zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 26. maj 2010. godine, sa početkom u 12.30 časova kao Dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda. Zaboravili ste da ćemo primeniti Zakon o Narodnoj skupštini i da ćemo imati svečani karakter i zakazujem glasanje za 12.00 časova danas. Gospodo poslanici, ima sugestija da odmah pređemo na glasanje. Poštovane dame i gospodo poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Imamo uslove za rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU ZLOSTAVLjANjA NA RADU Stavljam na glasanje Predlog zakona o sprečavanju zlostavljanja na radu, u načelu. Za je glasalo 125, od 128 poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Dušanke Plećević na član 6, Gordane Paunović-Milosavljević na član 13, Aleksandre Janković na član 15, Lidije Dimitrijević na članove 16, 22. i 27, Radovana Radovanovića na član 17, Nemanje Šarovića na član 18, zajedno Milana Dimitrijevića, Milice Vojić Marković i Aleksandra Pejčića na član 19, Bojana Mladenovića na član 24, Dragana Stevanovića na član 35. i Milana Avramovića na član 36. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo Milovan Radovanović. Od 129 poslanika, jedan za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, zajedno Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić i narodni poslanik Nemanja Šarović. Od 131 poslanika, dvoje za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 2. Vlada je prihvatila amandman. Od 133 poslanika, 123 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Mićić i Kenan Hajdarević. Od 140 poslanika, za amandman je glasalo 8. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 139 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 138 poslanika, troje za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela Aleksandra Janković. Od 137 poslanika, troje za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela Aleksandra Janković. Od 137 poslanika, troje za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 137 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. U toku pretresa u pojedinostima predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Od 137 poslanika, za amandman je glasalo 126. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na naslov iznad člana 5 i član 5. Vlada je prihvatila amandman. Od 136 poslanika, 120 je glasalo za. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Mićić i Kenan Hajdarević. Od 136 poslanika, 7 za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 136 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli Milica Vojić Marković, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milan Dimitrijević. Od 134 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Od 134 poslanika, za ovaj amandman je glasalo četvoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podnela Aleksandra Janković. Od 134 poslanika, za amandman nije glasao niko. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 6. Vlada je prihvatila amandman. Molim da se mi izjasnimo o njemu. Od 134 poslanika, za ovaj amandman je glasalo 123. Amandman je prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Od 134 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić podnela je amandman kojim je predložila dodavanje novog naslova i novog člana 6a. Od 134 poslanika, za amandman je glasalo 26. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Od 134 poslanika, za amandman nije glasao niko. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Od 134 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 134 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Od 134 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Od 134 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo Tomislav Ljubenović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo Radovan Radovanović. Od 129 poslanika, za ovaj amandman je glasalo četvoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Od 129 poslanika, niko za ovaj amandman. Skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 129 poslanika, niko za ovaj amandman nije glasao. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podnela poslanik Aleksandra Ilić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Od 129 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Od 129 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Od 129 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela Aleksandra Janković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Od 129 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podnela Aleksandra Janković. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 27. O ovom amandmanu ćemo se kasnije izjasniti. Sada se izjašnjavamo o amandmanu na član 24, koji je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Sada se izjašnjavamo o amandmanu na član 27, koji je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja na član 27. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 narodnih poslanika, za je glasalo 125. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić Od 128 narodnih poslanika, za jedan. Amandman nije prihvaćen. Na član 28. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 29. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 128 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 30. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 poslanika, za 126. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Od 128 poslanika, za 26. Amandman nije prihvaćen. Na član 31. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 128 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 128 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 33. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 poslanika, za 120. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Od 128 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podnela Aleksandra Janković. Od 128 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 36. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 120. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 36. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Od 128 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 37. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 126. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 37. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. U toku pretresa u pojedinostima predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Od 128 narodnih poslanika, za je glasalo 122. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 37. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 128 narodnih poslanika, jedan je glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 37a. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 122. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 38. Vlada je prihvatila amandman. Od 128 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 119. Narodna skupština je prihvatila amandman. Poštovani narodni poslanici, pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o sprečavanju zlostavljanja na radu, u celini. Molim da se izjasnimo o Predlogu zakona. Od 128 narodnih poslanika, za Predlog zakona glasalo je 126. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o sprečavanju zlostavljanja na radu. Pre nego što pređemo na izjašnjavanje o 2. tački dnevnog reda, Predlogu zakona o volontiranju, dozvolite da vas obavestim da deo naše današnje sednice sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine prati grupa učenika srednje tehničke škole "Mileva Marić" iz Titela i srednje škole "22. oktobar" iz Žablja, u pratnji svojih nastavnika. Dozvolite da pročitam njihova imena: Dušan Bogojević, Miloš Cvetković, Tijana Petrović, Brankica Šarkić, Jelena Todorović, Jelena Živković, Alen Dišpiter, Stefan Stević, Željko Dešić, Milovanka Panić, Saša Lazarčev, Milica Milenković, Aleksandra Jovanović, Snežana Pantić, Amanda Bajović, Nenad Jandrić, Svetlana Jovičić, Čedomir Ždrnja, Zorica Gerić, Radivoj Dejanović, Aleksandar Janoš, Aleksandra Krivokuća, Slavica Milinov, Milica Mišinski, Pavle Stojković, Ivana Kokoza, Milica Keleč, Jelena Beljin, Petar Bubnjević i Jovana Čavić. U njihovoj pratnji je profesorka sociologije Ines Bereš, članovi opštinskog veća opštine Žabalj: Maksim Srećković, Dragica Dragin i Milena Isakovski, kao i nastavnica Borislavka Majkić. Pozdravimo ih još jedanput. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O VOLONTIRANjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona o volontiranju u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o volontiranju, u načelu. Od 128 narodnih poslanika, za zakon u načelu glasalo je 124. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prelaska na glasanje, podsećam vas da je Zakonodavni odbor na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika odbacio kao nepotpune amandmane narodnog poslanika Zlate Đerić na članove 7. i 12. Predloga zakona, a odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa, kao i da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Milice Vojić Marković, Donke Banović, Nikole Lazića i Milana Dimitrijevića na članove 4. i 22, Snežane Stojanović Plavšić na član 10, Gordane Paunović Milosavljević na član 12, Zorana Popovića na član 20, Donke Banović i Nikole Lazića na član 23, Milice Vojić Marković, Milana Dimitrijevića i Aleksandra Pejčića na član 23, grupe od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo" na član 24, Ivana Jovanovića na članove 25. i 32. i Zlate Đerić na član 27. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, prelazimo na glasanje. Na član 1. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 128 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Od 128 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Milica Vojić Marković. Od 128 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Od 128 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić, Elvira Kovač i zajedno narodni poslanici Zoran Ostojić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Od 129 narodnih poslanika, 9 je glasalo za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Bojan Mladenović i zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 3. Vlada je prihvatila amandman. Od 129 poslanika, 125 je glasalo za. Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Od 129 poslanika, tri su glasala za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 129 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Elvira Kovač, Miljan Ranđelović i zajedno narodni poslanici Zoran Ostojić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Od 129 poslanika, 7 za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Od 129 poslanika, 120 je glasalo za. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nije prihvatio amandman. Od 129 poslanika, 116 je za. Narodna skupština je prihvatila amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 11. Vlada je prihvatila amandman. Od 129 poslanika, 115 za. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Aleksandar Pejčić, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman je podneo poslanik Miljan Ranđelović. Od 129 poslanika, 9 za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Aleksandar Pejčić, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nije prihvatio amandman. Od 129 poslanika, 116 za. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 15. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Od 129 poslanika, dva su glasala za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo Radovan Radovanović. Od 129 poslanika, četiri za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nije prihvatio amandman. Od 129 poslanika, 110 za. Narodna skupština je prihvatila amandman. Na član 21. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podneo poslanik Ivan Jovanović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman je podneo poslanik Miljan Ranđelović. Od 129 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Elvira Kovač i zajedno poslanici Zoran Ostojić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Od 129 poslanika, za je glasalo 7. Amandman nije prihvaćen. Na član 26. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman je podneo poslanik Ivan Jovanović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 129 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 28. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Miljan Ranđelović i zajedno poslanici Zoran Ostojić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Od 129 poslanika, za je glasalo 8. Amandman nije prihvaćen. Na član 29. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Miljan Ranđelović i zajedno poslanici Zoran Ostojić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Od 129 poslanika, za je glasalo 9. Amandman nije prihvaćen. Na član 29. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Miljan Ranđelović i zajedno poslanici Zoran Ostojić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Od 129 poslanika, za je glasalo troje. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika podneo je amandman na član 34. Vlada je prihvatila amandman. Od 129 poslanika, za je glasalo 115. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Poštovani narodni poslanici, s obzirom da je sa jedne strane Narodna skupština prihvatila amandman na član 11 grupe od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo", a sa druge strane, imajući u vidu da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 10. narodnog poslanika Snežane Stojanović Plavšić, obaveštena sam od službe Narodne skupštine da je nastupila situacija iz člana 146. stav 4. i 5. Poslovnika Narodne skupštine, odnosno da je nastala potreba da Narodna skupština zastane sa usvajanjem Predloga zakona u celini kako bi nadležni odbori, odnosno nadležni odbor, usvojio amandmane sa tekstom Predloga zakona i podneo amandmane kojima se nesaglasnosti otklanjaju. U skladu sa tim, određujem pauzu od pet minuta i molim narodne poslanike članove odbora da uzmu aktivno učešće u radu u predviđenom vremenu.