Etter avtale med kultur- og kirkestatsråden og familie-, kultur og administrasjonskomiteen gjør Stortinget nå en liten endring i det oppsatte program. Vi behandler sakene nr. 34 og 35 først, før vi fortsetter med resten av dagsordenen.
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se stortingsmøtet 18. juni ved møtets begynnelse.]]
Etter ønske fra familie- kultur og administrasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Dette anses vedtatt.
ordfører for saken): I denne saken mener en samlet komite - alle unntatt forslagsstillerne selv, Karin S. Woldseth og Ulf Erik Knudsen fra Fremskrittspartiet - at det ikke har kommet fram argumenter i begrunnelsen for forslaget som gir grunn til å gjøre endringer i forhold til tidligere vedtak i saken. Flertallet viser i denne sammenhengen til brev fra Kultur- og kirkedepartementet datert 18. mai 2004, hvor det framholdes at departementet ikke kan se at ESAs beslutning av 23. april 2004 om å åpne formell granskning av Stortingets vedtak i forhold til EØS-avtalen i seg selv kan gi grunnlag for å forskyve avviklingen av eksisterende gevinstautomater. Departementet kan heller ikke se at det pågående arbeidet med å etablere et nytt og mer moderne spilletilbud bør avventes som følge av ESAs brev. Flertallet i komiteen legger dette til grunn for sin vurdering. Flertallet mener videre at det ikke foreligger nye opplysninger som tilsier at Stortinget igjen skal realitetsbehandle saken. Flertallet viser til Regjeringens oppfølging av Stortingets vedtak i forhold til ESA, og understreker at dette tilligger Regjeringen å håndtere. Flertallet vil på denne bakgrunn ikke bifalle forslaget.
Fremskrittspartiet innser at vi nok en gang står alene i saken om gevinstautomater. Det er leit, for vi trodde på det som stod i Sem-erklæringen om å sikre økonomiske ressurser og rammevilkår som stimulerer til innsats for frivillige lag og organisasjoner, uten at det offentlige vil legge føringer på deres virksomhet. Når vi da i tillegg kunne lese i VG 16. juni at direktør Reidar Nordby i Norsk Tipping vil utplassere 120-150 automater, samtidig som bare 538 automater er i kommersiell drift i 2005, forstår jeg ikke hvor statsråden skal ta de milliardene som de frivillige organisasjonene skal driftes fra. Det mangler da ca. 9 400 automater å hente overskudd fra. Hva slags økonomiske ressurser har da statsråden tenkt å bruke for å dele ut et spilleoverskudd for 2005? Og hvor ble det av de forutsigbare rammevilkårene som det står om i Sem-erklæringen? Hvis det da i tillegg viser seg at ESA vurderer lovligheten i vedtaket Stortinget gjorde i fjor, som i strid med EØS-reglene, vil staten ha et enormt ansvar, ikke minst overfor alle de frivillige lag og organisasjoner som da ikke får noen penger fordi det nesten ikke har vært gevinstautomater i drift i 2005. Dette er et vakuum som faktisk kan sette mange av de frivillige lag og organisasjoner i fare for å måtte avvikle. Tidsklemma er kommet for å bli, og jeg tror verken foreldre eller drivere av lag og organisasjoner er i stand til å gå tilbake til den tiden da dugnadsånden rådet i landet. At SV så til de grader lener seg til statsrådens ord, er i grunnen ikke overraskende i denne saken, selv om agendaen deres er en annen. SV ønsker ikke automater av noen art, og det er fair og et realt standpunkt. Men det er ikke det SV sier i denne saken. Sammen med de andre partiene viser man altså til et brev fra departementet hvor departementet skriver at det ikke på bakgrunn av at ESA har åpnet sak mot Norge, kan ses noen grunn til å forskyve eller utsette vedtaket som Stortinget fattet i fjor. Det er det samme departementet som la fram saken den gangen, og som hele tiden har ønsket seg et monopol på gevinstautomater i samarbeid med Norsk Tipping og Norsk Tippings generalforsamling. Jeg vil sikkert nok en gang bli beskyldt for å være i lomma på den private automatdriften, og det er ikke første gangen. Selvsagt er jeg ikke det. Men jeg og Fremskrittspartiet har et engasjement for de frivillige lag og organisasjoner, og det er med stor bekymring vi nå følger utviklingen og bortfallet av inntektene for disse i 2005, når det ikke på landsbasis er mer enn 650 automater i drift. Jeg forstår ikke hvor verken statsråden eller Stortingets flertall skal få de pengene fra, som er lovet til den frivillige verden. Men jeg er redd for at kompensasjonen til Frivillighets-Norge samt de varslede søksmål fra bransjen kommer til å koste Norge mye penger. Statsråden sa i sitt innlegg den 12. juni 2003: "Fleire av aktørane i dagens marknad har alt signalisert at dei vil bringa saka inn for rettsapparatet. Alt no ligg det to klagar over forslaget frå marknadsaktørane til handsaming hos EFTAs kontrollorgan, ESA, i Brussel. ESA vil handsama klagane når Stortinget har gjort sine vedtak. Både eg og Regjeringa sine ekspertar er likevel overtydde om at forslaget ligg innafor det rommet for nasjonal sjølvråderett som EØS-avtalen opnar for." - Vel, ESA er åpenbart av en annen oppfatning. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, sa i sin merknad da saken ble behandlet i juni 2003, følgende: "Flertallet viser til proposisjonen og til Kultur- og kirkedepartementets brev til komiteen av 23. mai 2003[[vedlegg]] Det spørsmålet jeg da sitter igjen med, er: Når skal Stortinget ta innover seg at ESA, som jo er EFTAs kontrollorgan, faktisk har åpnet sak mot Norge, og at det kan se ut som de er uenig med Stortingets flertall og statsråden når det gjelder vurderingen som er foretatt? Når skal man ta innover seg at det som Stortinget i dag legger opp til, nesten er å sammenligne med en tyv som blir oppdaget, men like fullt fortsetter å putte penger i sekken sin? Jeg fremmer herved Fremskrittspartiets forslag.
Representanten Karin Woldseth har tatt opp det forslag hun selv refererte til.
Stortinget vedtok 17. juni i fjor at dei gevinstautomatane vi har i dag, skal fjernast. Eit samla storting stod bak, bortsett frå Framstegspartiet sine representantar. Eg er glad Stortinget ikkje har endra syn i denne saka i året som har gått. Motstanden mot vedtaket frå dei kommersielle interessene i spelemarknaden har vore stor heile vegen. Alt før Stortinget fatta vedtak i fjor, låg det to klager over forslaget frå marknadsaktørane til handsaming hos EFTAs kontrollorgan ESA i Brussel. No har ESA motteke seks klager på framlegget. Bransjeorganisasjonen for automateigarane, NOAF, har teke vedtaket inn for Oslo Tingrett. Hovudforhandling er tillyst til hausten. Tingretten har nyleg gjort om sitt vedtak om at saka skal leggjast fram for EFTA-domstolen før tingretten handsamar saka vidare. At det kjem reaksjonar, er ikkje uventa. Drift av gevinstautomatar har utvikla seg til ein milliardindustri, nærast utan kontroll. Det var aldri meininga at drift av slike automatar skulle bli ein eigen næringsveg. Med grepet Stortinget har teke, vil vi få eit heilt nytt regime som vil gjera det mogleg å minska dei sosialpolitiske konsekvensane. At ESA vel å opna sak for å granska vedtaket nærare, er ikkje direkte overraskande i høve til at vedtaket m.a. inneber at Norsk Tipping skal ha einerett til å driva automatverksemd. I mitt svar til ESA vil eg gå grundig inn på kvifor Noreg og ei rekkje andre land, både i og utanfor EU, i mange år har hatt statleg einerett for mange av dei pengespela som har høg risiko for at spelarane kan bli avhengige. Målet med eineretten på automatar er å redusera talet på speleavhengige. Talet på automatar skal nær halverast. Omsetnaden i automatar skal meir enn halverast. Toppgevinsten blir mindre, minste speletid på kvart spel skal doblast. Spela skal bli meir uskuldig underhaldning og mindre av kasinoliknande pengespel. Regjeringa meiner einerettsmodellen er ein avgjerande føresetnad for ei forsvarleg innretting av speleautomatmarknaden i Noreg. Einerett for Norsk Tipping vil gi optimal kontroll og gjere at automatane sin funksjon raskt kan bli endra etter kvart som kunnskapen aukar om kva for faktorar som kan gi risiko for speleproblem. Denne modellen vil også gi rasjonaliseringsgevinstar. Trass i ein nedgang frå dagens nivå kan dermed overskotet til dei samfunnsnyttige og humanitære formåla sikrast på 2001-nivå. Eg er personleg svært glad for at det no blir mogleg å gjera ei slik innstramming. I lang tid har eg nærast dagleg motteke brev og e-post frå speleavhengige eller pårørande som finn seg sjølve i ein tragisk livssituasjon på grunn av økonomisk tap og gjeld i samband med pengespel. Eg er glad for at eg no har eit svar som eg har tru på. Eg er òg glad for at eit breitt fleirtal på Stortinget har teke desse personane på alvor og gått inn for innstrammingar. Det skal vera mogleg å handla mjølk og brød på butikken utan å bli møtt av ein vegg av speleautomatar. Sjølv om problema ikkje er løyste med dette, vil vi no få automatane bort frå daglegvarebutikkane og dei opne romma i kjøpesentra. Vi får òg ein direkte kontroll med utvikling av slike spel. At ESA har opna sak i høve til eineretten til Norsk Tipping, kan ikkje endra det faktum at dei automatane vi har i dag, har vist seg å verka på ein måte som er klart i strid med tradisjonen for pengespel i Noreg. Situasjonen har komme ut av kontroll. Omsetnaden har auka frå 8,5 milliardar kr til 22 milliardar kr på tre år. Det er mi meining at desse automatane bør bort så fort som mogleg. Eg er glad for at det same fleirtalet som støtta saka for eit år sidan, er einig i at det ikkje ligg føre nye opplysingar som gjer at Stortinget bør handsama saka på ny. Eg vil gjera kva eg kan for å overtyda ESA om at saka er eit viktig og avgjerande sosialpolitisk tiltak. Eg har stor tru på at nøkkelen her ligg i å gi ESA eit best mogleg innsyn i korleis tilhøva på den norske pengespelmarknaden er i dag, og korleis visse pengespel i særleg grad treng sterk regulering og sterk statleg styring. Til slutt er det grunn til å understreka at spelemarknaden har endra seg kraftig både nasjonalt og internasjonalt dei siste åra. Så langt har utviklinga svekt den samla styringa med speletilbodet i Noreg. Avisene melder stadig oftare om personar som har spelt bort både heim og familieliv frå datamaskina heime eller på jobben. Ved valet av strategi for å møta denne utviklinga må ein ikkje gløyma at målet for norsk spelepolitikk er ei moderat speleutvikling. I ein situasjon med auka speletilbod frå utlandet via Internett og andre kanalar må vi unngå at vi møter den nye konkurransen med like aggressive speletilbod som dei tilboda vi vil verna oss mot utanfrå. Historia har gjennom fleire hundre år vist at speletilbodet i visse periodar grip om seg, for så å bli stramma inn på grunn av dei uheldige konsekvensane som kjem til syne. Det er mi tru at det internasjonale speletilbodet vi i dag ser, på sikt vil komma inn i meir regulerte former når konsekvensane av utviklinga blir betre kjende. Når den tid kjem, er det viktig at vi i Noreg ikkje sit med slike aggressive spel som dei vi ynskjer forbod mot. Den nye einerettsmodellen som er etablert av eit breitt fleirtal i Stortinget, gir oss den nødvendige spelepolitiske handlekrafta til betre å styra utviklinga dit vi ynskjer.
Det blir replikkordskifte.
I forbindelse med etableringen av nytt regime for spilleautomater ble det uttrykt av et flertall i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, at det vil være riktig å videreføre spillerelatert virksomhet på Fagernes, ved at Norsk Tipping lokaliserer aktuelle deler av sin virksomhet der. Statsråden nevnte ikke noe om det i innlegget sitt. Jeg vil derfor spørre statsråden om hva status er i dag når det gjelder arbeidsplasser på Fagernes.
Det er ikkje tvil om at dersom Norsk Tipping hadde fått det akkurat som dei ville, hadde dei nok helst kutta ut heile Fagernes-tilbodet. Dei meiner nok at det er mest rasjonelt å leggja alt til Hamar. Reint økonomisk for Norsk Tipping ville det nok vera mest rasjonelt å leggja alt saman til Hamar. Dette er eit engasjement som Stortinget har vist, og som eg sjølv har stått bak, og førebels har Norsk Tipping lyst ut 10-12 stillingar på Fagernes for å ha eit kundesenter der. Eg vil følgja opp den saka vidare, og eg er veldig glad for at dei har vist vilje til å lytta til Stortinget, slik at vi får behalda ein god del arbeidsplassar på Fagernes òg i framtida.
Først vil jeg bare si at dette Dokument nr. 8-forslaget er adressert til Stortinget, ikke til statsråden. Jeg ønsker ikke å angripe statsråden i det hele tatt. Jeg bekymrer meg lite grann for de frivillige lag og organisasjoner på grunn av det vakuumet som er rundt 2005, særlig når vi leser at Norsk Tipping har utsatt sine innkjøp og tatt innover seg at ESA har åpnet sak. Dermed har de i hvert fall satt ned tempoet på innkjøp av automater. Jeg lurer på om statsråden kan fortelle meg hvordan hun har tenkt å få til at gode formål får de pengene som er lovet i 2005, når det ser ut til at vi kan få et vakuum med bare 650 automater i drift.
For oss som har følgt med og delteke i denne debatten, er det litt underleg å høyra at det er eitt parti som er oppteke av dei frivillige lag og organisasjonar, og at alle vi andre ikkje er det. Slik eg kjenner denne salen og dei ulike partia her, er det eit stort og varmt engasjement for å gi dei frivillige organisasjonane økonomisk spelerom for å driva eit flott arbeid. Framstegspartiet er ikkje aleine om det engasjementet. Difor synest eg òg at det er ganske flott av dei frivillige organisasjonane å seia seg einig i den omlegginga vi ønskjer, trass i at det vil gi dei mindre pengar enn om vi berre hadde halde fram det løpet vi har i dag. Dei har sagt seg einige i at vi skal leggja oss på 2001-nivå i forhold til løyva. For ein del av organisasjonane betyr det at den veksten dei har hatt, kan dei ikkje lenger rekna med. Grunnen til at dei har teke den haldninga, er nok at dei òg ser at det er ein for stor pris å betala for dei som ikkje taklar dette. Vi har lovd dei frivillige organisasjonane at dei skal få desse midlane. Det er sett av midlar på premiefondet til Norsk Tipping.
Noen av de bekymringene som er reist i forbindelse med saken, er eventuelle søksmål fra aktører i bransjen som vil kunne påføre staten milliarderstatninger, har jeg sett nevnt i avisene. Personlig kan ikke jeg se at aktører med konsesjoner som går ut, kan kreve erstatning for tapte inntekter i framtiden, for det er vel ingen automatikk i de konsesjonene som blir brukt i dag. Har statsråden gjort seg noen betraktninger om slike eventuelle erstatningssøksmål?
Ein av grunnane til at automatane får stå ut 2006, er at då har alle automatar fått stått ut den tida dei har konsesjon for. Så må alle automateigarane søkje om ny konsesjon. Den får dei ikkje. Det er ikkje automatikk i at ein skal få ein ny konsesjon, sjølv om ein søkjer - det har vi for så vidt vore vitne til på andre arenaer enn i spelebransjen - det skal behandlast. No har Stortinget behandla dette, og dermed blir ikkje nye konsesjonar gitt. Difor er ikkje eg engsteleg for søksmål frå desse, for avtalen deira har gått ut, og konsesjonen blir ikkje fornya. Men difor må vi bruka heile 2006. Norsk Tipping har sett av midlar på sitt fond som skal gå til å dekkja desse utgiftene for organisasjonane for 2005, slik at vi skal kunna innfri den lovnaden vi har gitt dei i forhold til dei midlane dei skal få til neste år, som representanten Woldseth var engsteleg for.
Replikkordskiftet er omme. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Det er mye interessant hobbyjus her i dag. Jeg kunne tenke meg å ta tak i noen realiteter og ikke bedrive hobbyjuridisk virksomhet, og siterer noe fra Dagens Næringsliv torsdag den 10. juni 2004 under tittelen "Norge taper alltid mot Esa", hvor følgende står å lese: "Norske politikere glemmer jevnt og trutt å ta hensyn til EU-reglene når det lages nye lover. Esa som passer på, får rett - hver eneste gang.Siden EØS-avtalen begynte å virke for drøyt ti år siden, har Esa - som overvåker EØS-avtalen - tatt opp 200 formelle saker. I disse har Norge bøyd av og justert lovverket i 98 prosent av sakene. De siste to prosentene stammer fra de første årene som avtalen virket. I praksis skyter dermed Esa i dag blink hver eneste gang." Det er mye som tyder på at Norge kommer til å få beskjed om å endre sine vedtak på dette området. Jeg tror på basis av disse tallene som jeg nå har lagt frem, at det er litt naivt å tro at vi skal vinne frem i denne saken. Da det ble kjent at ESA begynte å se på denne saken, var det en rekke lag og foreninger som henvendte seg til meg og sa at nå håpet de at automatene deres og driften videre fremover var reddet. Dette var ikke de store og kjente organisasjonene, men små lokale idrettslag og andre foreninger som driver med mye aktivitetsarbeid i lokalmiljøet, foreninger som sannsynligvis vil drukne i den nye ordningen. Når det gjelder realiteten i saken, er dette de mange gode ønskers sak. Jeg tror det er åpenbart at man aldri vil fjerne spillegalskap gjennom disse tiltakene. Det vil alltid finnes, særlig gjennom Internett og mobilsektoren, som blir mer og mer dominerende, og som alle etter hvert får tilgang til. Å fjerne spillegalskap gjennom å fjerne automatene eller lage et monopol for automatene er som å si at vi har et vinmonopol i Norge, derfor kan vi umulig ha noen alkoholproblemer. Vi vet jo at det ikke er slik. Til slutt til flertallets vurdering i denne saken. Siden sosialkomiteen har kommet i salen, vil jeg trekke en parallell til en TV-reklame for reiseforsikringer som for tiden går, fra et utenlandsk sykehus hvor man er i ferd med å kappe feil ben.
Hva nå det har med sosialkomiteen å gjøre! Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 35.[[Votering, se stortingsmøtet 18. juni ved møtets begynnelse.]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3492]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3493]]
Etter ønske fra sosialkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Dette anses vedtatt.
Det er også i år blitt ført de sedvanlige drøftelsene mellom partene i trygdeoppgjøret for å forsøke å komme fram til en felles forståelse og enighet om hva som skal bli økningen i grunnbeløpet gjeldende fra 1. mai. Partene i drøftelsene er som vanlig staten, Norsk Pensjonistforbund, LO og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon. Årets drøftelser fant sted i dagene 26. og 27. mai. Årets drøftelser dreide seg i all hovedsak om årets regulering av grunnbeløpet, og det ble ikke fremmet krav om innhenting av de historiske etterslepene som er blitt pensjonistene til del. Det brukes i proposisjonen flere forskjellige prosentsatser, alt etter som hvilke modeller man legger til grunn. Når jeg nå vil omtale de forskjellige tilbud og krav, vil jeg bruke de sammenlignbare størrelsene. Dette innebærer at en har korrigert for den etterslepskompensasjonen som ble gitt 1. mai 2003. Organisasjonene la under drøftelsene fram sitt krav om at grunnbeløpet skulle økes med 3,75 pst., gjeldende fra 1. mai i år. Staten la om morgenen 27. mai fram sitt tilbud, som omregnet til denne størrelsen var ca. 3,5 pst. Etter videre drøftelser ble statens tilbud høynet til ca. 3,55 pst. Dette innebar en økning i grunnbeløpet fra 1. mai 2004 med 1 917 kr, fra 56 861 til 58 778 kr. Det ble etter dette enighet mellom staten, Norsk Pensjonistforbund og Landsorganisasjonen. Men Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon kunne ikke akseptere denne løsningen og brøt drøftelsene. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, viser til at det framforhandlede resultatet er i tråd med de nye retningslinjene for trygdeoppgjøret, og støtter på denne bakgrunn proposisjonen. Sosialistisk Venstreparti fremmet også et forslag om å endre retningslinjene for trygdeoppgjøret, slik at en i framtiden skal legge til grunn den forventede inntektsutviklingen for lønnstakere i alt i reguleringsåret, slik det framkommer i revidert nasjonalbudsjett. Dette antar jeg at Sosialistisk Venstreparti selv vil argumentere for i sitt innlegg. Jeg vil tilkjennegi at Fremskrittspartiet ikke støtter dette forslaget, da dette vil kunne medføre at framtidige trygdeoppgjør i for ensidig grad knyttes opp mot ett spesielt forhold og dermed blir for snevert. Regjeringen har i sitt utkast til revidert nasjonalbudsjett lagt til grunn en forventet lønnsvekst for alle grupper på 3,75 pst. for inneværende år. Dette er den samme prosentsatsen som organisasjonene opprinnelig krevde under drøftelsene med staten. Under høring i sosialkomiteen viste Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon til at dette kravet fra deres side fortsatt stod ved lag. De viste videre til at når en ser historisk på hvorvidt Regjeringens anslag de forskjellige år slår til, er det i alle fall de senere år blitt en utvikling som har vist at den faktiske lønnsutviklingen har blitt noe høyere enn det som har blitt lagt til grunn i revidert nasjonalbudsjett. Fremskrittspartiet er enig i de betraktningene som FFO hadde under høringene i komiteen. På denne bakgrunn fremmer Fremskrittspartiet forslag om at grunnbeløpet i folketrygden settes til 58 945 kr, som tilsvarer 3,75 pst. Jeg tar herved opp Fremskrittspartiets forslag, som er inntatt i innstillingen.
Representanten Harald T. Nesvik har tatt opp det forslaget han refererte til.
Gjennomføringen av trygdeoppgjøret i år innvarsler forhåpentligvis en ny æra for de årlige oppgjørene. Gjennom år har det fra sosialkomiteens side vært arbeidet med å få retningslinjer og praktiseringen av dem slik at de gir grunnlag for oppgjør som sikrer pensjonister og trygdede en inntektsutvikling på linje med lønnstakernes. De senere års oppgjør har i stor utstrekning vært preget av en dragkamp mellom storting og regjering med hensyn til hvordan gjennomføringen av trygdeoppgjørene skal skje, og en diskusjon om hvorvidt Regjering har fulgt retningslinjene eller ikke. Denne diskusjonen toppet seg ved fjorårets oppgjør, der Stortingets flertall dikterte i detalj hvordan oppgjøret skulle skje, med en påfølgende underkjenning av oppgjøret fordi retningslinjene for beregning av etterslepet og av forventet lønnsutvikling ikke var fulgt. Det synes nå å være en felles forståelse mellom Regjeringen og flertallet i Stortinget om hvordan retningslinjene skal forstås, og hvordan de skal praktiseres. Denne felles forståelsen må også i framtiden lede til at trygdeoppgjøret følger prosedyrer tilsvarende dem i tariffoppgjørene ellers, med det resultat at også de trygdede følger lønnsutviklingen ellers i samfunnet. Etter mange års arbeid med dette var det derfor veldig gledelig å høre Pensjonistforbundet i komitehøringen uttrykke sin tilfredshet med både prosedyre og resultat av oppgjøret. Også FFO bekreftet at drøftingene og fastsettelse av etterslepet var gjort i henhold til retningslinjene, og bekreftet således at den lange veien for å få aksept for etterslepsberegningen kan sies å være tilbakelagt, og at en veldig viktig brikke i å sikre trygdedes inntektsutvikling er på plass. Når FFO allikevel valgte å bryte forhandlingene, var det med utgangspunkt i en vurdering av anslaget for den framtidige lønnsutvikling, der FFO mener det er prinsipielt riktig å forholde seg til Regjeringens anslag, slik det kom til uttrykk gjennom revidert nasjonalbudsjett. Dette anslaget var noe høyere enn anslaget basert på inntektsoppgjøret. Det er i den forbindelse rimelig å peke på at revidert nasjonalbudsjett og de tallene som framkommer her, var beregnet før resultatet av lønnsforhandlingene var ferdig. Slik vi ser det, er det rimelig å legge de ferskeste tallene til grunn. I så måte mener Arbeiderpartiet, i likhet med LO og Pensjonistforbundet, at trygdeoppgjøret bør godkjennes, slik Regjeringen anbefaler.
Jeg vil vise til de to foregående innlegg. Jeg har ikke så mye mer å bemerke. Det er gledelig at vi i år har fått et trygdeoppgjør der man har blitt enig med to av de tre partene. Jeg oppfatter at det er bred tilslutning til at Regjeringen har fulgt de retningslinjene som ble vedtatt i Stortinget i fjor. Slik jeg oppfatter uenigheten, knyttes den til at FFO mener at en skal knytte oppgjøret ensidig til Regjeringens anslag i revidert nasjonalbudsjett, og som en ser av de forslag som blir fremmet i dag, er det SVs forslag som i realiteten tar opp i seg det prinsipielle standpunktet. Vårt utgangspunkt er det samme som det representanten Hildeng redegjorde for, at en her må korrigere kartet etter terrenget når en har fått ny informasjon, når nye store oppgjør allerede er i havn når en starter trygdedrøftingene. Nå har en hatt en utvikling der denne gruppen har hatt en betydelig realvekst i sin inntekt de siste årene. Fra 2002 til 2003 var veksten på 5,1 pst. for enslige og 7,4 pst. for par. I samme periode var det en prisvekst på 2,5 pst. Det illustrerer at denne gruppen i de siste årene har fått en betydelig vekst i sin kjøpekraft. Det blir spennende å se framover i forhold til de diskusjonene som vi nå skal ha om Pensjonskommisjonens arbeid, og oppfølging av det. Der vil jo en del av de temaene som her er berørt, igjen bli et diskusjonstema.
Også SV er glad for at årets drøftinger med organisasjonene er ført til ende uten det konfliktnivået vi så i fjor. Det er tydelig at de rundene man har hatt i Stortinget, har ført til at prosedyrene nå er langt ryddigere enn det de var. SV støtter også det resultatet som ligger på bordet, og har ikke noe behov for å gå imot oppgjøret. Men vi er enig i innspillet fra Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon om at det kan være viktig å være presis med hensyn til hva slags anslag som skal ligge til grunn. Flertallet i sosialkomiteen gav da også i fjor uttrykk for at man skulle legge forventet lønnsvekt til grunn ut fra det tall som framkom i revidert nasjonalbudsjett. Derfor ønsker vi at retningslinjene presiserer det, og har fremmet forslag om det. Det forslaget tar jeg nå opp. Ellers kan man få den situasjonen at avhengig av om man finner et avvik på et senere tidspunkt som går opp eller ned, vil man kunne spille på det for Regjeringen gunstigste anslaget, og på den måten ikke gi organisasjonene det som de i forhold til retningslinjene da egentlig skulle hatt. Så vi synes nok at det hadde vært rimelig å presisere det, slik at man ved senere års oppgjør får klarhet med hensyn til hva slags anslag som skal ligge til grunn. Ellers vil SV stemme for oppgjøret som det foreligger.
Representanten Olav Gunnar Ballo har tatt opp det forslaget han refererte til.
Dette er det første trygdeoppgjøret vi behandler etter at vi vedtok de nye retningslinjene for trygdeoppgjøret for ett år siden. Kristelig Folkeparti hadde håpet at disse retningslinjene hadde ført til stor enighet mellom partene. Jeg er glad for at representantene fra Norsk Pensjonistforbund under høringene med sosialkomiteen gav uttrykk for at årets oppgjør var i samsvar med deres tolkning av retningslinjene som ble vedtatt i fjor. FFO valgte å bryte forhandlingene fordi partene var uenige om hva som skulle legges til grunn for beregningen av forventet lønnsvekst. Kristelig Folkeparti har liten forståelse for dette, da resultatet av inntektsoppgjøret fra i år var kjent da forhandlingene pågikk. De fleste sluttførte lønnsoppgjørene har hatt en ramme for årslønnsvekst på om lag 3,5 pst. En heving av grunnbeløpet i folketrygden med 1 917 kr, fra 56 861 kr til 58 778 kr, korrigert for virkningene av etterslepskompensasjon som ble gitt 1. mai 2003, viser at veksten blir i overkant av 3,55 pst. Dette viser at tilbudet var minst på linje med inntektsutviklingen til yrkesaktive. Kristelig Folkeparti finner det merkelig at Fremskrittspartiet legger seg på samme linje som FFO. Dersom det viser seg at den historiske utviklingen av årslønnsveksten blir høyere enn det som nå er lagt til grunn, vil jo dette bli etterregulert. For Kristelig Folkeparti er det viktig at pensjonsoppgjøret ligger innenfor rammen av det inntektspolitiske oppgjøret. Vi vet at for de fleste arbeidsgivere står lønninger til ansatte for 80-90 pst. av bedriftenes utgifter. Det er viktig at en ikke kommer i en situasjon der pensjonsveksten er med på å presse lønnsveksten til yrkesaktive oppover. Det har vært stor politisk enighet om at forhandlingsinstituttet skal være reelt. Jeg synes Fremskrittspartiet er med på å svekke dette, ved at de også i år legger seg på et høyere grunnbeløp. Ifølge revidert nasjonalbudsjett har utgiftene til folketrygdens stønadsordninger økt med nærmere 3,2 milliarder kr siden budsjettet for 2004 ble vedtatt. Hver femte nordmann har trygd som sin hovedinntektskilde. Noe av grunnen til at utgiftene øker, er at antall eldre øker. Samtidig ser vi at framtidens eldre har høyere inntekter, bl.a. som følge av opptjente tilleggspensjoner. De har høyere utdanning, ofte formue og god bostandard. Den lave prisstigningen gjør at pensjonister i likhet med andre har fått bedre økonomi de siste årene. Som Kristelig Folkeparti-representant er jeg stolt over at par nå etter hvert får en selvstendig opptjening av hver sin pensjon. Dette er en sak Kristelig Folkeparti har kjempet for i flere år. Allerede i 1991 ble det foreslått at gifte pensjonister skulle ha selvstendige rettigheter. Som følge av dagens vedtak vil pensjonen for et minstepensjonistektepar øke med 9 048 kr pr. år til 190 248 kr pr. år. Utregningen tar hensyn til at grunnpensjonen for ektepar og samboende økte fra 0,8 G til 0,825 G fra 1. mai i år. Dette er skritt i riktig retning, som Kristelig Folkeparti er tilfreds med.
Retningslinjene for trygdeoppgjøret ble bredt debattert i denne salen i fjor, og det var bred enighet om hvordan disse skulle utformes. Jeg er veldig glad for å kunne konstatere at den enigheten som var i Stortinget i fjor da vi behandlet disse retningslinjene, er satt ut i praksis i år mellom partene, også med klare utsagn fra Norsk Pensjonistforbund om at årets forhandlinger var ført på en slik måte at de var i samsvar med disse retningslinjene. Det synes jeg er gledelig og bør poengteres fra Stortingets talerstol. Den 27. mai ble det altså inngått en avtale mellom staten, Norsk Pensjonistforbund og Landsorganisasjonen i Norge om en økning av grunnbeløpet i folketrygden med 1 917 kr, som tilsier at 1 G nå blir på 58 778 kr. Det gir en vekst i grunnbeløpet fra 2003 til 2004 på 3,89 pst., og korrigert for virkningene av etterslepskompensasjonen blir det en vekst på i overkant av 3,55 pst. Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon, FFO, kunne ikke akseptere dette opplegget og brøt forhandlingene. FFO har selv redegjort for hovedårsaken til at det ble brudd fra deres side, og det er at økningen i grunnbeløpet burde vært på samme nivå som anslått forventet lønnsvekst angitt av Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett. Senterpartiet har forståelse for at en rent prinsipielt kan legge dette til grunn, men samtidig må det også poengteres at den reelle lønnsveksten gjennom de forhandlinger som allerede var sluttført da trygdeforhandlingene pågikk, viste at det kanskje ville bli visse korreksjoner. Samtidig er det også grunn til å merke seg at to av tre parter, nemlig Norsk Pensjonistforbund og Landsorganisasjonen i Norge, tiltrådte avtalen vedrørende årets trygdeoppgjør. Dette er tungtveiende grunner. Samtidig er det grunn til å understreke at det er viktig at forhandlingsinstituttet fungerer og vises respekt, når to av tre parter inngår en avtale med staten. Med dette vil jeg si at Senterpartiet stemmer for det framforhandlede forslaget til trygdeoppgjør for 2004.
I likhet med de representantene som har hatt ordet, er jeg også svært glad for at vi i årets drøftinger kom fram til et resultat og en avtale sammen med Norsk Pensjonistforbund og LO om reguleringen av grunnbeløpet. Vi snakker her om en regulering som bestemmer store deler av inntekten til over 1 million inntektstakere i landet. Det er med andre ord et meget omfattende oppgjør, og nettopp derfor er det viktig at det er en slik bred enighet om de resultatene vi har kommet fram til. Jeg skulle selvsagt helst sett at også FFO hadde sluttet seg til avtalen. Det gikk ikke denne gangen, og det er jeg lei meg for. Jeg legger imidlertid stor vekt på det Pensjonistforbundet har uttalt i komiteen, hvor de sier at dette oppgjøret var i samsvar med deres tolkning av retningslinjene for trygdeoppgjøret slik de ble vedtatt i denne salen for ett år tilbake. Jeg er også glad for at oppgjøret har fått bred tilslutning i Stortinget, ikke minst fordi vi fra Regjeringens side la stor vekt på det da vi forberedte årets drøftinger og årets oppgjør. Særlig vil jeg peke på den måten vi i årets oppgjør har behandlet etterslepsproblematikken på. Ved å trekke etterslepskompensasjonen som ble gitt i 2003, ut av årets oppgjør fikk vi en ryddighet i oppgjøret som jeg tror bidrog sterkt til den enigheten vi kom fram til. Jeg har merket meg at ingen i Stortinget har hatt merknader til den måten dette er gjort på. Sosialistisk Venstreparti har fremmet forslag til endringer i retningslinjene for regulering av grunnbeløpet som låser anslaget for ventet lønnsvekst til det som står i revidert nasjonalbudsjett. Jeg synes retningslinjene som ble vedtatt for ett år siden, nå fortjener å stå uendret i mer enn ett år. Videre synes jeg kanskje det blir litt underlig med en slik endring, sett i sammenheng med Sosialistisk Venstrepartis merknader i innstillingen, hvor de sier: "Disse medlemmer legger imidlertid de omforente retningslinjene til grunn. I årets trygdeoppgjør var resultatet av inntektsoppgjøret kjent, og disse medlemmer mener at en da må ta utgangspunkt i dette." Jeg kan vanskelig tolke dette annerledes enn at Sosialistisk Venstreparti mener at anslaget i revidert nasjonalbudsjett skal brukes selv om det er gode grunner for noe annet. Nå vil jeg presisere at vi ennå ikke vet hva årets inntektsoppgjør totalt vil komme ut med. Det vi vet, er hva de ulike partene har lagt til grunn som rammer. I trygdeoppgjøret har vi sammen med to organisasjoner valgt å legge vekt på nettopp dette. Dersom partene i trygdeoppgjøret ikke skal kunne utøve et slikt skjønn, blir hele drøftingsinstituttet overflødig. Sosialistisk Venstrepartis forslag til endring av retningslinjene vil i praksis innebære at hele drøftingsinstituttet avskaffes. Fremskrittspartiet har fremmet et forslag som legger anslaget for lønnsvekst i revidert nasjonalbudsjett til grunn. Det er i og for seg et ryddig og greit standpunkt. Det som taler imot, er at to av de tre organisasjonene som deltar i drøftingene, mener at en kan legge det partene i arbeidslivet sier er rammene for årets lønnsoppgjør, som mal også for trygdeoppgjøret. Så vil jeg legge til at dersom vi nå skulle bomme på lønnsvekstforutsetningene, vil det bli rettet opp neste år, og den modellen Regjeringen la til grunn for etterslepshåndteringen i år, sikrer at dette vil bli gjort på en ryddig måte. Nettopp denne tryggheten tror jeg var avgjørende for at vi fikk en drøftingsløsning.
Det blir replikkordskifte.
Det var i hvert fall hyggelig at statsråden fikk ryddet opp i flere av de misforståelser som åpenbart er i denne salen når det gjelder lønnsoppgjøret, for det er faktisk ikke ferdig ennå. Vi vet ikke hva den gjennomsnittlige lønnsveksten blir, fordi man bl.a. skal ha en del lokale oppgjør. Det er mange som ikke er ferdige med det ennå, så det er det man har lagt til grunn, som er det som tallene henspiller på. Men det jeg ville stille statsråden spørsmål om, gjelder partene som deltar i drøftelsene. Der deltar Norsk Pensjonistforbund, som representerer en del pensjonister, der deltar FFO, og der deltar LO. Spørsmålet mitt er om statsråden vil foreta en gjennomgang og vurdere om det ikke er andre som også burde slippe til i drøftelsene, bl.a. Landslaget for offentlige pensjonister og en del andre organisasjoner. Vil statsråden foreta en gjennomgang av dette, slik at man får en bredest mulig representasjon av pensjonistene?
Jeg er ikke fremmed for å vurdere det spørsmålet. Samtidig tror jeg det er verdt å understreke at vi ikke skal lage drøftingsinstituttet mer komplisert og mer omfattende enn nødvendig for å få et resultat Stortinget vil slutte seg til ved hver trygdeforhandling. Jeg vil jo ta som utgangspunkt at de retningslinjene Stortinget vedtok i fjor vår, legger en ramme for trygdeoppgjøret som innebærer at drøftingene i seg selv forhåpentligvis vil fungere også i tiden framover, på samme måte som de har gjort i år, nemlig på en måte hvor det var ryddig og greit å komme til enighet, og hvor Stortinget bredt slutter seg til drøftingsløsningen.
Jeg reagerer litt på framstillingen til statsråden, for det er jo ikke slik at SV er uenig i årets oppgjør. Men vi sier at vi ønsker klare retningslinjer i forhold til at man ikke skal kunne sjonglere mellom ulike tallstørrelser. Det jeg vil spørre statsråden om, er: Hvis man tenker seg til neste år at man får et avvik mellom det tallet som er i revidert nasjonalbudsjett, og det man kommer fram til etter oppgjøret, der man får et høyere tall og ikke, som nå, et lavere tall, vil man da ta konsekvensen av det ut fra det man har gjort i år, og legge det høyeste tallet til grunn - altså slik at man ikke hele tiden velger det av de to tallstørrelsene som blir lavest, for at Regjeringenpå den måten økonomisk sett skal komme gunstigst ut? Jeg håper statsråden skjønte spørsmålet.
Utgangspunktet for dette resultatet skal være drøftinger mellom organisasjonene og Regjeringen. Utgangspunktet for disse drøftingene må være retningslinjene som Stortinget vedtok i fjor vår. Men det kom altså tydelig fram i debatten rundt de retningslinjene og gjennom tilslutningen til trygdeoppgjøret i år at det er rom for å vurdere den faktiske situasjonen når forhandlingene starter. Det vil til syvende og sist være den endelige lønnsutviklingen i samfunnet vårt som også vil være utgangspunkt for den reguleringen av G som vil finne sted for dette trygdeoppgjøret, uavhengig av om det er en lønnsutvikling som ligger over eller under anslaget i revidert nasjonalbudsjett. Så med etterreguleringsklausulen som ligger i Stortingets vedtak fra i fjor, vil pensjonistene, uavhengig av om vi treffer helt korrekt ved selve trygdeoppgjøret, være sikret den inntektsutviklingen Stortinget har forutsatt.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 21.[[Votering, se side 3494]]
Det er for så vidt nærmest en kort merknad, men jeg har lyst til å si litt om et forhold i forbindelse med denne innstillingen. Vi merker oss i komiteen at det er blitt enighet når det gjelder resultatet av forhandlingene med Norsk Fysioterapiforbund og Norsk Psykologforening. Når det gjelder forhandlingene mellom Den norske lægeforening, Kommunenes Sentralforbund, staten og de regionale helseforetakene, er ikke de sluttført, og Regjeringen ber om en fullmakt til å sluttføre disse og til å komme tilbake med egen og endelig bevilgningssak når dette er ført i havn. Den fullmakten som Helsedepartementet her ber om i forhold til å sluttføre avtalen om basistilskudd, driftstilskudd og takster med legene og dermed fullmakt til å avgjøre endringer i trygderefusjonene som følge av dette, er vi sterkt skeptiske til. Vi mener at det både av prinsipielle og praktiske grunner er grunn til å merke seg dette og gi en kommentar til det. Stortingets innflytelse og ansvar svekkes på denne måten sterkt, og erfaringene fra forrige forhandlingsrunde med innføring av gebyr på telefonkonsultasjoner gir heller ingen ytterligere entusiasme for en slik fullmaktshåndtering og at vi skal gi fra oss muligheten til å få oversikt over og innsikt i hva som blir det endelige resultatet. Det kunne også ha vært grunn til å kommentere lønnsnivå og avtaleopplegg, ikke minst når det gjelder legene og utviklingen innenfor helseforetakene, men det skal jeg ikke gjøre nå, det får vi vurdere å ta opp i en annen sammenheng. Vi mener at disse forhandlingene bør starte så tidlig at det er rimelig tid til å komme fram til et resultat, slik at sluttforhandlingene kan skje i Stortinget på ordinær måte. Vi ser nå at situasjonen er slik at det er meget vanskelig å endre dette uten at fullmakt blir gitt, men jeg vil på denne måten varsle at for kommende forhandlinger og avtaleopplegg må dette endres, slik at man kan unngå denne situasjonen. Vi har til dels vært i den samme situasjonen også før, og derfor er det nå grunn til kanskje å rette en pekefinger i været.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 22.[[Votering, se side 3496]] Før vi begynner på sak nr. 23, tar vi en bitte liten pause, slik at vi får saksordføreren og statsråden på plass.
Da begynner vi med saken.
Etter ønske fra forsvarskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Stortinget skal i dag ta stilling til et Dokument nr. 8-forslag fra Arbeiderpartiet om omgjøring av salget av Østre Bolærne slik at eiendommen fortsatt blir i offentlig eie. Alternativt antyder forslagsstillerne at man om nødvendig vil be om at området blir ekspropriert. Bolærne er et område på ca. 2 600 dekar og 45 mindre og større øyer. Østre Bolærne er på 590 dekar. Østre Bolærne er en øy, som i likhet med resten av øygruppen, har vært utilgjengelig for allmennheten i nærmere 100 år. Øya ligger i et svært populært båtutfartsområde og har gode fortøyningsmuligheter, i tillegg til en skjermet havn. Nå, etter Forsvarets avhending av øygruppen, er "Adgang forbudt"-skiltene i ferd med å bli fjernet, og forsvarministeren har oppfordret båtfolket til å ta området i bruk - med forbehold om sesongrestriksjoner i forhold til dyrelivet. Forsvarets avvikling av virksomheten, fjerning av piggtråd og avhending av eiendommene i Bolærne, er først og fremst en gladmelding til alle båtfolk og friluftsinteresserte - tilreisende som lokalbefolkningen. Først er det viktig å understreke at salget av Bolærne er gjennomført i henhold til Stortingets retningslinjer for salg av Forsvarets eiendommer. Det er inngått en for staten bindende avtale om salg av eiendommen Østre Bolærne til Brunstad Conference Center AS, som var høyeste budgiver. Videre er Nøtterøy kommune gitt anledning til å ivareta allmennhetens interesser på Østre Bolærne og sørge for at kjøperen overholder de heftelser som hviler på eiendommen. Flertallet i komiteen er enig med forslagsstillerne i at større arealer, spesielt i strandsonen, må sikres for allmennheten. Allemannsretten er den viktigste bærebjelken for at alle skal kunne utøve et aktivt friluftsliv. Av hensyn til friluftslivet og betydningen av reglene knyttet til allemannsretten er det i forbindelse med avhending av Bolærne lagt inn formelle bindinger i form av tinglyste klausuler på at 2 400 av 2 600 dekar er tilgjengelig for allmennheten. De øvrige 200 dekar er et konsentrert område med bygningsmasse på Østre Bolærne som også skal tilrettelegges ved et mangfoldig aktivitetstilbud åpent for alle. I de aller fleste tilfeller er det ikke noen konflikt mellom allmennhetens ønske om fri ferdsel og privat eierskap. Mange mener at det eksisterer et motsetningsforhold mellom privat eiendomsrett på den ene siden og allemannsretten på den andre. Det er en feiloppfatning, etter min oppfatning. Allemannsrettighetene har lange tradisjoner i Norge. Allemannsrettighetene er en samling av rettigheter som folk i sin alminnelighet har over en annens faste eiendom. En viktig lov her er loven om friluftsliv av 28. juni 1957 nr. 16, som regulerer allmennhetens rett til ferdsel i naturen. Denne loven gjelder både for privat og offentlig grunn og gir allmennheten rett til å utøve friluftsliv, som å gå tur, fortøye og gå i land fra båt, raste og bade. Loven gjelder f.eks. både for de 70 pst. av Oslomarka som er i privat eie, og for de 30 pst. som er i offentlig eie. Den samme loven gjelder også f.eks. for Østre Bolærne i Nøtterøyskjærgården og for Utøya innerst i Tyrifjorden. Når det gjelder Østre Bolærne, er det lagt inn en rekke klausuler både for inn- og utmark som gjør at allemannsretten gjelder betydelig lenger enn det som følger direkte av loven om friluftsliv. Når det nå, på bakgrunn av engasjementet rundt salget av Østre Bolærne, er kommet positive signaler både fra kjøper og lokale og regionale myndigheter om en mulig felles løsning, har en samlet komite valgt å legge betydelig vekt på dette. Jeg har lyst til å understreke at det er engasjementet fra den lovlige eier, sammen med fylkeskommunen og Nøtterøy kommune, som gjør at vi her kan finne en omforent og minnelig løsning. En enstemmig forsvarskomite gir sin støtte til at denne prosessen videreføres. Staten skal sikre at forhandlingene mellom Brunstad Conference Center, Nøtterøy kommune og Vestfold fylkeskommune finner sted. Siden dette er en sak som har skapt betydelig oppmerksomhet lokalt og regionalt, er det viktig at de lokale og regionale aktørene bidrar til å gi saken en minnelig løsning. Allmennhetens tilgang har hele tiden vært sikret gjennom de heftelser som selger har lagt på eiendommen. Når vi nå i tillegg får en løsning som ivaretar de sterke følelsene som denne kystperlen har utløst, er det bra. Videre ber en enstemmig komite Regjeringen om å foreta en gjennomgang av statens eiendommer som skal avhendes, spesielt med tanke på hvilke eiendommer som er interessante i forhold til allmennhetens muligheter til friluftsliv og/eller kulturhistorie, og utarbeide en plan for hvordan allemannsretten og/eller vern av slike eiendommer kan ivaretas. Komiteen innstiller i tillegg enstemmig på et forslag om å be Regjeringen om en klargjøring av retningslinjene for salg av Forsvarets eiendommer. I essens er det vanskelig å skille disse to anmodningsvedtakene. Så langt jeg kan se, ber Stortinget langt på vei Regjeringen om det samme to ganger. Det er derfor ikke problematisk for regjeringspartiene å støtte begge forslagene. For øvrig viser jeg til dokumentet som det foreligger, og anbefaler komiteens innstilling. Det blir ikke tid til å kommentere mindretallsmerknader her. Det går jeg ut fra at de partiene som har mindretallsmerknader, gjør selv.
Det får vi avvente i spenning.
Den 29. mai ble det gjennom Dagbladet kjent for allmennheten at Skifte Eiendom - eller Forsvarsbygg - hadde bestemt seg for å selge Østre Bolærne til Smiths Venner gjennom Brunstad Conference Center. I dag sikrer et enstemmig storting Østre Bolærne tilbake til allmennheten. Øya skal sikres i offentlig eie, og Regjeringen bes sikre at det skjer gjennom forhandlinger mellom de ulike partene, bl.a. Smiths Venner, Vestfold fylkeskommune, Nøtterøy kommune, eventuelt ved et makeskifte som muliggjøres gjennom velvillighet fra Brunstad. Men denne saken skulle selvfølgelig aldri ha kommet så langt. Når vi i dag finner grunn til å stramme inn på regelverket for avhending av forsvarseiendommer og be om en plan for hvilke anlegg som bør sikres vern, så er det fordi det de siste tre årene ikke har vært politisk vilje i regjeringsapparatet til å avvike fra høyeste bud når særskilte hensyn tilsa det. I 2001 la Stoltenberg-regjeringen fram den store forsvarsreformen i St.prp. nr. 45 for 2000-2001. Stortinget sluttet seg til at Forsvaret som følge av nedleggelser og geografisk konsentrasjon skulle selge 2 millioner m2 bygg og anlegg. Det var understreket i proposisjonen at utgangspunktet for avhendingen skulle være markedspris, men at det alltid ville være unntak til dette. Det måtte tas hensyn til allemannsretten, til bygg av kulturhistorisk verdi, til friluftsliv, til sterkt belastede lokalsamfunn, når pris på eiendommen skulle fastsettes. Forsvarskomiteen laget en egen innstilling om festninger og kulturhistoriske verdier, Innst. S. nr. 314 for 2000-2001. Regjeringen ble der bedt om å komme tilbake med en egen sak for bevaring av festningene. Til tross for flere purringer har vi ennå ikke fått en slik sak fra Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Vi måtte derfor fremme et Dokument nr. 8-forslag om Oscarsborg i fjor. Og nå har vi altså Østre Bolærne til behandling. Men det må ikke bli en vane at slike saker må til Stortinget som enkeltsaker, for det er ikke her vi skal drive denne type saksbehandling, det vil være bare unntaksvis. Nå tror jeg Dagsavisens Hilde Haugsgjerd traff spikeren på hodet da hun sist lørdag skrev at reglene for salg av Forsvarets eiendommer "var først og fremst utformet med tanke på brakkeanlegg og tomter i strøk der det er nok av kystlinje og utmark, ikke der dette er mangelvare. En øy utenfor kysten av Norges tettest befolkede områder er blant det mest verdifulle i vår nasjonalarv, som må sikres for folket i framtiden gjennom offentlig eie". På denne bakgrunn er det ubegripelig at ikke statsråden har vurdert det slik at avhending av Østre Bolærne er et av de salgene der spesielle hensyn må tas "for å sikre kultur- og friluftsinteresser", slik Victor Norman uttrykte seg i denne salen 27. februar 2002 om unntak fra statens avhendingsinstruks. En differanse på 2,5 mill. kr velter ikke forsvarsbudsjettet. Forsvarets utstilling på Hellerudsletta i fjor kostet til sammenligning over 20 mill. kr. Problemet er, slik jeg ser det, at det i den nåværende politiske ledelsen i Forsvarsdepartementet aldri har vært politisk vilje til å avvike fra hovedregelen om markedspris - med Østre Bolærne som det hittil verste eksemplet, men vi har hatt andre eksempler. Og la meg fra denne talerstolen nevne kampen for og de timene vi har brukt på å få til at Rissa kommune kunne få kjøpe Hysnes fort for en litt lavere pris enn markedspris. Det var vel den kommunen som kunne defineres som særskilt belastet lokalsamfunn, på grunn av bortfallet av arbeidsplasser. Dette har vi hatt oppe tidligere i en interpellasjon. Nettopp derfor ber nå Stortinget Regjeringen foreta en gjennomgang av de eiendommer som skal avhendes. Vi ønsker en plan over hvordan allemannsretten eller vern av kulturverdier kan sikres, og at retningslinjene for salg klargjøres i den forbindelse.
Østre Bolærne-saken har engasjert Vestfolds befolkning til de grader, ja for den saks skyld engasjert folk langt utover Vestfolds grenser, ikke bare fordi en kystperle holdt på å glippe ut av allmennhetens hender, men også fordi saken har en sterk symbolsk virkning. Ikke minst synliggjør den dårlig håndverk og dårlig utvist skjønn fra to statsråders side. Miljøvernministeren og forsvarsministeren støtter seg helt og holdent til et tidligere dårlig formulert vedtak i Stortinget om at alt overflødig materiell, areal og bygningsmasse i Forsvaret skal, etter at det offentlige først har fått tilbudet og frasagt seg det, ut på det åpne markedet og selges til høystbydende. Og det er her det glipper. Jeg tror verken miljøvernministeren eller forsvarsministeren hadde vært og inspisert Østre Bolærne før de behandlet saken. Da ville de raskt ha oppdaget at dette er en perle som ikke må gå ut av det offentliges eie, slik at allmennheten ville mistet muligheten til et ideelt rekreasjonsområde. Etter Fremskrittspartiets mening har de to nevnte statsråder ikke utvist nok skjønn i denne saken. Deres meninger og holdninger kom også klart fram under høringene. De vek ikke en tomme, og var ikke villige til å lytte til folkemeningen eller gode råd. Vi kan derfor bare registrere at siden det her er en komite som går på tvers av statsrådenes mening, så har selv deres egne medlemmer i komiteen tatt til fornuft. Jeg vil gjerne understreke at alle parter i saken har opptrådt korrekt. Skifte Eiendom har fulgt de vedtatte retningslinjer for avhending, og man kan forstå at de har vært under et visst press, når regjeringspartiene og Arbeiderpartiet gjennom sitt forsvarsforlik har saldert ved å inntektsføre høye beløp ved salg av eiendom. Når det blir bevilget for lite midler til Forsvaret over forsvarsbudsjettet, har jo disse partiene allerede akseptert salg til høystbydende for å sikre Forsvaret midlene. Det å saldere budsjettet ved salg av eiendom er svært uheldig. En må derfor stille seg undrende til at kritikken mot salget av Østre Bolærne nettopp kommer fra Arbeiderpartiet, når de gjennom forliket med regjeringspartiene om revidert budsjett pålegger et ytterligere salg av forsvarseiendommer på 50 mill. kr. Fremskrittspartiet er opptatt av å legge større vekt på de allmennyttige kriterier ved avhending av Forsvarets eiendommer enn hva som er beskrevet i dagens avhendingsinstrukser. Derfor vil vi fremme følgende forslag: "Når forsvarseiendommer skal avhendes, undersøkes og vurderes først muligheten for at eiendommen kan benyttes til fornuftige og vanlige samfunnsformål i offentlig regi eller ansvar av andre statlige etater, fylkeskommuner og kommuner. Hvis så anses å være tilfellet overføres eiendommen vederlagsfritt til vedkommende offentlige myndighet klausulert for det formål som er begrunnelsen for vedtaket.Når det ikke foreligger aktverdige samfunnsgagnlige formål å benytte eiendommen til, selges den til høystbydende til inntekt for statskassen." Når komiteen er kommet til en samlet tilråding, vil dette være et sterkt og viktig signal til Regjeringen om å ta initiativ til at det blir en avtale mellom partene, og et signal til partene om at de bidrar positivt. Etter høringene og det som kom fram der, er jeg sikker på at dette vil lykkes. Likeledes blir Regjeringen bedt om å "foreta en gjennomgang av eiendommer som skal avhendes", og også bedt om å "klargjøre retningslinjene for salg av Forsvarets eiendommer". Denne saken har klart synliggjort at det er behov for at disse tilrådinger blir vedtatt. Til slutt vil jeg henvise til Fremskrittspartiets forslag i innstillingen og fremme disse.
Representanten Per Ove Width har tatt opp de forslagene han refererte - og refererte til.
Øygruppen Bolærne er ikke lenger isolert til en diskusjon om 45 flotte øyer i Oslofjorden og om hvem som skal kjøpe til hvilken pris. Den har blitt et eksempel på at det er av stor betydning at slike eiendommer eies av folket i fellesskap. Denne saken dreier seg om den 45. øya, Østre Bolærne, men har gjennom innstillingen fra komiteen også betydning for andre eiendommer som Forsvaret skal selge. Forsvaret skal nemlig selge mange eiendommer, og flertallet på Stortinget har forlangt at salgene skal gi inntekter til å dekke noen av utgiftene til andre deler av Forsvaret. Stortinget har åpnet for at særlige grunner kan gi grunnlag for å gjøre unntak fra prinsippet om salg til den som betaler mest. Det har gitt forsvarsministeren mulighet til å bruke skjønn, men det har hun ikke skjønt. Derfor skjedde det som skjedde. Østre Bolærne ble solgt til full markedspris, til tross for at Direktoratet for naturforvaltning hadde sagt at de var interessert i eiendommen, men ikke i bygningene - og for så vidt ikke hadde frie midler - at Nøtterøy kommune var interessert, men ikke hadde penger, og at Vestfold fylkeskommune var interessert, men ikke hadde forkjøpsrett. Forsvarsministeren kunne altså brukt skjønn. Det fantes offentlige kjøpere, men forsvarsministeren skjønte ikke at dette var viktig. Hvorfor gjorde hun ikke det? Og hvorfor har dette blitt en stor sak, der Stortinget i siste liten har tatt over, og instruerer forsvarsministeren om at Østre Bolærne skal forbli i offentlig eie? Det er det Stortinget nå gjør. Det er jeg glad for, men saken kunne ha vært unngått dersom forsvarsministeren hadde skjønt at det er bedre at det offentlige eier denne eiendommen, enn at det er allemannsretten som skal avgjøre offentlighetens tilgang til - i denne saken - utmarksarealer som det ennå ikke foreligger stadfestet reguleringsplan for, slik det kom fram i den åpne høringen. Jeg vil sitere fra § 2 i friluftsloven: "I utmark kan enhver ferdes til fots hele året, når det skjer hensynsfullt og med tilbørlig varsomhet." Allemannsretten er helt vesentlig, for den gir folk ferdselsrettigheter i naturen. Men mange vil som en ren refleks være forsiktige med å gå inn på privat eiendom, til tross for at man faktisk har rett til det. Det er ferdselsrett langs hele kysten. Allikevel er det mange som føler at tilgangen til strandarealene er blitt kraftig redusert de senere årene - på grunn av hytter, hus, gjerder, brygger og andre installasjoner. Man føler seg som inntrenger på privat grunn. Slik skal det ikke være, men bl.a. av slike grunner blir de relativt urørte arealene enda viktigere. Jeg vil anta at dette er en av grunnene til at folk har gått mann av huse i Vestfold den siste tiden. Østre Bolærne vil nå bli sikret å bli i offentlig eie, og det vil også være mulig å utvikle eiendommen til beste for friluftslivet. Forsvaret skal selge mange eiendommer, og for mange av disse er det også særlige grunner til at de ikke bør selges til private, uten at det er avklart hva slags samfunnsinteresser som er knyttet til dem, og om slike interesser skal legge føringer når det gjelder hvem som skal kunne overta. Derfor er det gledelig at en samlet komite nå ber Regjeringen foreta en total gjennomgang av Forsvarets eiendommer som er aktuelle for salg, og vurdere hvilke eiendommer som er interessante med tanke på allemannsretten, friluftsliv og kulturhistorie. Det vil deretter bli laget en plan for hvordan eiendommer som er av størst interesse for allmennheten, kan forbli i offentlig eie. Jeg er glad for at en samlet komite også vil be Regjeringen foreta en gjennomgang av retningslinjene for salg av forsvarseiendommer som skal avhendes, slik at det er klare retningslinjer ved framtidige salg. Denne saken har jo vist at det ikke er så klart hvem som har forkjøpsrett, og hvem som ikke har det. Det er derfor viktig at dette nå blir gjort helt klart. For SV er det ikke viktig at Forsvaret skal tjene mest mulig penger på salg av eiendommer, men at eiendommene avhendes slik at de kommer folket til gode der det er behov for friluftslivsarealer og verneområder, eller der det er kulturhistoriske grunner som tilsier det. Etter SVs mening hadde dette vært betydelig enklere dersom statens avhendingsinstruks, som tillater vederlagsfri overføring mellom statsinstitusjoner, også gjaldt for forsvarsbygg. Da hadde vi unngått den situasjonen som oppstod da Direktoratet for naturforvaltning meldte sin interesse, men ikke hadde råd til å kjøpe hele eiendommen. Eiendommen kunne ha vært overført til annen offentlig eier - uten kostnader. SV og Senterpartiet har for å gjøre dette mulig fremmet forslag om endring av avhendingsinstruksen, og jeg tar hermed opp dette forslaget. Jeg vil be Arbeiderpartiet redegjøre for om det kan være aktuelt å støtte forslaget om endring av avhendingsinstruksen, etter at gjennomgangen av de ulike eiendommene er foretatt.
Representanten Kjetil Bjørklund har tatt opp det forslaget han refererte til.
Kristelig Folkeparti er opptatt av allmennhetens tilgang til strandsonen. Allemannsretten er den viktigste bærebjelken for tilgang til rekreasjons- og friluftsarealer. Derfor tilrettelegger også Stortinget for allmennhetens tilgang til fri ferdsel. Så til Østre Bolærne. Jeg vil vise til at Skifte Eiendom, som på vegne av Forsvarsdepartementet har forestått salget av Østre Bolærne, gjennom hele salgsprosessen har hatt som forutsetning at allmennhetens interesser i området skal sikres. Skifte Eiendom har fulgt de vedtatte retningslinjer for avhending av forsvarseiendommer i den måten de har avhendet Østre Bolærne på. Salgsprosessen har ivaretatt allmennhetens muligheter til å utnytte dette attraktive området til rekreasjon. Salget har også ivaretatt statens interesser som selger av bygningsmassen. Det er fra Forsvarets side stilt strenge krav på allmennhetens vegne. Disse kravene har kjøper uforbeholdent signalisert vil etterkommes. I det tenkte tilfellet at kjøper ikke skulle overholde forpliktelsene i forhold til allmennheten, vil tinglyste klausuler være basis for tvangsgrunnlag som kan brukes av Nøtterøy kommune, idet Forsvaret har gitt Nøtterøy kommune anledning til å ivareta allmennhetens interesser på Østre Bolærne. Saken om Østre Bolærne har skapt stort engasjement i Vestfold - ingen tvil om det. Vestfold er et fylke med forholdsvis liten kystlinje og med stor befolkningstetthet. Vestfoldinger har alltid vært glad i fjorden. Det kan man se på sommerdager når båtene ligger tjukt på fjorden. Problemet er at områdene en har kunnet ankre opp ved, har vært altfor få. Det er det som kommer til uttrykk når folket nå har reist seg mot dette salget. Altfor mye av strandsonen blir oppfattet som utilgjengelig for folk flest. Jeg er glad for at Smiths Venner er innstilt på å forhandle med Vestfold fylkeskommune og Nøtterøy kommune om en løsning som gjør at Østre Bolærne blir i offentlig eie, at øya blir benyttet til samfunnsnyttige formål, samt at allmennheten sikres fullverdig og fri adgang. Det tjener Smiths Venner til ære at de går med på dette. Jeg er ikke i tvil om at Smiths Venner ville kunne ha tatt vare på bygninger og utearealer på Østre Bolærne på en god måte. De har ressurser og ikke minst et frivillig engasjement som vi har sett komme til uttrykk i andre sammenhenger. Derfor er det et stort ansvar som nå vil ligge på de nye eierne. Bygningene må ikke forfalle. Det må sikres at Østre Bolærne ivaretas på en skikkelig måte. Nedbygging av strandsonen er et stort problem i enkelte kommuner. Kristelig Folkeparti mener at det er viktig å ta vare på retten til allmenn ferdsel i utmark. Det fremmer friluftsliv og fysisk aktivitet og er med på å styrke folks forhold til og ansvarsfølelse for naturen. Strandsonen må også sikres for allmennhetens bruk, og 100-metersregelen må i hovedsak være styrende. Det er imidlertid ikke slik at allmennhetens interesser kun kan ivaretas ved at det offentlige eier alle områder langs kysten. Når det tinglyses klausuler som sikrer tilgang til både strandsonen og havnen, er det fritt fram for både båtfolk, bading, fisking og grilling. Hvis Arbeiderpartiet prinsipielt er imot at private skal eie områder som har verdi for allmennheten, kan man jo sette spørsmålstegn ved det som AUF skriver på sine hjemmesider, at "Utøya er AUFs egen øy". Hva med hensynet til at friluftsliv og allmennhetens interesser dermed reelt sikres på best mulig måte? Dette er uansett en viktig dag for Vestfold. Et bredt folkelig engasjement har fått et godt resultat. Kristelig Folkeparti støtter dette fullt ut.
Senterpartiet er av den oppfatning at det er et fornuftig vedtak en i dag kommer til å fatte, gjennom at et enstemmig storting ber om at det inngås forhandlinger med sikte på at Østre Bolærne kan være i offentlig eie og bli benyttet til samfunnsnyttige formål. Ikke minst er det bra at en ber om en plan for hvordan avhending av eiendommer skal skje, og for hvordan en skal forholde seg med hensyn til allmennhetens muligheter til friluftsliv, kulturhistorie eller andre viktige formål. Det vi egentlig gjør i dag, er å foreta en fornuftig korrigering av de tidligere vedtak Stortinget har gjort, bl.a. om avhending av Forsvarets eiendommer. Slik som forhistorien i denne saken har vært, er det ingen tvil om at en her har valgt å praktisere regelverket både for firkantet og for byråkratisk. Det har også vært uklare ansvarsforhold departementene imellom når det gjelder å ta initiativ til å sikre bl.a. denne eiendommen. Den skylden kan en ikke uten videre legge på én etat eller ett departement. Ministeren kunne ha brukt mer skjønn, og Regjeringen, samlet, kunne også ha sett på dette med litt mer skjønn. Det er også miljøvernministerens ansvar å gjøre det. Men jeg må si at jeg også synes det er uheldig at Stortinget her, i slutten av mai, tar opp til behandling en sak som en så behandler i Stortinget i løpet av to uker, basert på et enkeltstående eksempel som får stor medieoppmerksomhet. Dette spørsmålet fortjener en langt bredere vurdering enn det en har fått gjennom det Dokument nr. 8-forslaget som er lagt fram her. Derfor synes jeg at II-vedtaket i dag er det aller viktigste, nemlig at en får en gjennomgang av alle eiendommer som kan være berørt av denne typen problemstillinger knyttet til allmennhetens interesser og friluftsliv, og at en får nettopp den brede vurderingen som må tvinge seg fram i kjølvannet av denne saken. For det kan komme til å gjelde mange. Vi har allerede fått henvendelser angående Årøyholmen i Lyngenfjorden i Troms, der det lokalt er store ønsker om at dette skal tilbakeføres til allmennheten. Fra mitt eget område vil jeg peke på en av Forsvarets eiendommer langs kysten av Trondheimsfjorden, i Malvik, som er en strandperle uten like. Hva som også skal skje med den, er et spørsmål som har store parallelliteter til dagens sak, sjøl om en kanskje ikke er kommet så langt som en i dagens sak er kommet. Men i alle fall: Jeg synes nettopp derfor at den planen som en her har bedt om når det gjelder samtlige eiendommer, kanskje er det viktigste vedtaket Stortinget i kveld kommer til å fatte. Ellers har jeg nok et par merknader. Den ene er at jeg synes det er viktig at man nå i gjennomføringen av forhandlingene ikke rusher inn i dette på en slik måte at det igjen skaper løsninger som kan vekke sterk motstand eller store interessemotsetninger. Jeg tror det er viktig at man her gir seg den tiden som trengs til å finne en løsning som vil bli akseptert av alle parter lokalt, og som ikke fører til nye konflikter. Jeg tror også at man i kjølvannet av denne saken burde gå igjennom ansvarsforholdet mellom Forsvarsdepartementet og Miljøverndepartementet når det gjelder sikring av denne typen eiendommer. Her må jo Miljøverndepartementet ha forholdt seg nokså passivt i forhold til hele spørsmålet. Det er et forhold som jeg synes fortjener en viss oppmerksomhet departementene imellom. Senterpartiet er til en viss grad enig i det som er sagt fra enkelte talere her, at eiendom ikke nødvendigvis trenger å være offentlig for at allemannsretten og friluftsliv skal sikres. I det spørsmålet tror jeg det er grunn til å utvise et visst skjønn. Men i en del tilfeller vil offentlig eierskap være et tydeligere og klarere signal om tilgang for allmennheten, og friluftslivets interesser. Det er likevel ikke slik at allmennhetens interesser kun sikres gjennom offentlig eierskap. Senterpartiet står også sammen med SV om et forslag som angår vederlagsfrie overføringer mellom statsinstitusjoner. Forsvarsbygg har etter omorganiseringen plutselig kommet ut av gruppen av etater som ble omtalt som statsinstitusjoner, sett i forhold til denne instruksen. Det er uheldig, all den tid vi vet at mange av de avgjørelsene som vi står overfor, nettopp er knyttet til Forsvarsbygg, og der ikke minst forholdet mellom Forsvarsbygg og andre statsinstitusjoner, bl.a. Miljøverndepartementet, må være klarere enn i dag.
Når Forsvaret selger eiendommer, er det flere ting som er viktig. Vi skal følge de retningslinjer som Stortingets vedtak og avhendingsinstruksen gir, vi skal sikre allmennheten tilgang til naturopplevelser og kulturhistorie, som ikke har vært mulig på disse eiendommene tidligere, og vi skal nå målet om netto salgsinntekter på 295 mill. kr, som Forsvaret er pålagt av Stortinget gjennom budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Noen eiendommer som Forsvaret eier, er av liten interesse for allmennheten, mens det er svært viktig å sikre allmennheten tilgang til andre. Bolærne er nettopp et område som det har vært viktig å sikre allmennheten tilgang til, og derfor har man altså lagt ned et betydelig arbeid i å lage heftelser, tinglyste forutsetninger og premisser for salg av disse eiendommene som har hatt som det ene klare mål å sikre allemannsretten. Allmennheten må sikres uavhengig av om et salg går til private eller offentlige aktører. Derfor ble flere øyer, holmer og skjær på til sammen 2 010 mål av Bolærne solgt til Nøtterøy kommune for en symbolsk sum, og derfor ble den ene øya, Østre Bolærne, som ikke ble solgt til Nøtterøy kommune, solgt med en rekke heftelser og restriksjoner for å sikre allemannsretten. Restriksjonene som Skifte Eiendom la inn, gikk i korthet ut på at marinaområdet skulle være åpent og inkludere et tilbud for alle, at alle skulle kunne benytte seg av friluftsområdene, og at driften av bygningsmassen skulle være på en slik måte at ikke én spesiell gruppe skulle ha tilgang til den alene. På denne måten sikret Forsvarsdepartementet og Skifte Eiendom at dagens forbudte områder i framtiden ville være åpne områder. Brunstad konferansesenter måtte i likhet med alle andre offentlige og private interessenter akseptere disse vilkårene for overtakelse. På mandag ble det kjent at Brunstad konferansesenter hadde tatt et initiativ overfor Nøtterøy kommune og Vestfold fylkeskommune som kunne føre til at disse partene skulle komme til enighet. Det synes jeg var et særdeles positivt initiativ. Jeg vil understreke at Brunstad konferansesenter pr. i dag sitter på de juridiske rettighetene til øya Østre Bolærne, og det konstaterer jeg at komiteens flertall også erkjenner. Derfor er det positivt at Brunstad selv har tatt initiativ overfor Vestfold fylkeskommune til å overføre disse rettighetene til fylkeskommunen, gjennom f.eks. et makeskifte. Løsningen vil derfor i første rekke være å finne en dialog mellom Brunstad konferansesenter på den ene siden og myndighetene, Nøtterøy kommune og Vestfold fylkeskommune, på den andre siden. Forsvarsdepartementet vil selvsagt gjennom Skifte Eiendom sikre at en slik dialog finner sted, og bidra til at en slik dialog ender opp i en god løsning for alle parter. En dialog som alle parter har vist interesse for, vil derfor bli videreført, for å finne løsninger. På bakgrunn av forsvarskomiteens innstilling vil Forsvarsdepartementet utarbeide et iverksettingsbrev til Forsvarsbygg ved Skifte Eiendom med konkrete oppdrag knyttet til de aktuelle vedtak. Forsvarsbygg ved Skifte Eiendom bes sikre at forhandlingene mellom kjøper av Østre Bolærne, Brunstad Conference Center AS, og Vestfold fylkeskommune og Nøtterøy kommune finner sted, og Forsvarsbygg vil bli gitt i oppdrag å ta på seg en fasilitatorrolle, der de bidrar til at partene kommer fram til en minnelig avtale. Jeg vil videre be Forsvarsbygg foreta en fullstendig gjennomgang av Forsvarets eiendom, bygg og anlegg som skal avhendes, spesielt med tanke på hvilke eiendommer som er interessante i forhold til allmennhetens muligheter til friluftsliv og kulturopplevelser, og hvordan dette kan sikres i forbindelse med avhendinger. Dette tar jeg sikte på å komme tilbake til i forbindelse med stortingsproposisjonen til høsten. Men jeg vil gjerne få understreke det flere har vært inne på, faktisk et flertall av talerne her i dag, at det er ikke slik at det bare er offentlig eierskap som sikrer allmennhetens interesser. Klausuler og tinglyste forpliktelser er også måter å sikre allmennhetens interesser på, og her må det være fleksibilitet fra sak til sak. Jeg synes det er gledelig at komiteens flertall overlater til partene i samarbeid med staten å finne fram til en minnelig løsning, og jeg synes også det er grunn til å minne om at når vi i forbindelse med St. prp. nr. 1 skal behandle retningslinjer for salg fra Skifte Eiendom, bør det skje der det hører hjemme, nemlig i en budsjettsammenheng. Fremskrittspartiets forslag om at eiendommene i realiteten kan gis bort, henger for så vidt sammen med Fremskrittspartiets politikk: De vil ha en annen finansiering av Forsvaret. Men den politikken som flertallet har lagt til grunn, gir altså et betydelig salgsinntektspålegg til Forsvaret gjennom de eiendommene som avhendes, og da må man også ha en avhendingsretningslinje som står i forhold til dette salgspålegget, og det får vi god anledning til å ta opp under statsbudsjettet til høsten.
Det blir replikkordskifte.
Jeg er enig med representanten Arnstad i at det er II og III som egentlig er de viktige i denne saken. En enstemmig komite, og jeg forutsetter et enstemmig storting, ber Regjeringen lage en plan over anlegg som har allmennhetens interesse, og klare retningslinjer for salg av Forsvarets eiendommer. Kan statsråden bekrefte at dette arbeidet vil bli gitt topp prioritet i departementet, og at Stortinget blir forelagt instruks og plan på en høvelig måte?
Replikanten tok spesielt opp forslagene II og III. Forslag II ber om en gjennomgang av statens eiendommer som skal avhendes, ikke bare Forsvarsdepartementet sine, men også Fiskeridepartementet sine, Landbruksdepartementet sine - det er en rekke departementer som har eiendommer som berører allemannsretten og friluftslivsinteressene. Det betyr selvfølgelig at Regjeringen i en eller annen form må komme tilbake til det som etterspørres her, hvordan allemannsretten kan sikres. Det andre forslaget, forslag III, går på salg av Forsvarets eiendommer. Her kan jeg selvfølgelig i sterkere grad forplikte meg til en tidsframdriftsplan. Min hensikt er at dette skal vi være meget klare på i St. prp. nr. 1. Jeg mener at vi allerede i dag har meget klare retningslinjer, og at vi har full adgang til å sikre allmennheten gjennom klausuler osv. Men jeg vil også gi Stortinget anledning til å endre politikk, hvis det er ønskelig, men da i samsvar med statsbudsjettet, slik at det blir sammenheng.
I mitt innlegg kom jeg inn på og kritiserte Arbeiderpartiet spesielt, men jeg kan også kritisere regjeringspartiene når det gjelder dette forliket om revidert, hvor det er lagt inn ytterligere salg av forsvarseiendommer på 50 mill. kr. Det kom også forsvarsministeren inn på i sitt innlegg her nå. Da må jeg nesten spørre forsvarsministeren, fordi hun så sterkt gikk inn på det: I hvilken grad har dette pålegget, salgsinntektene og salgsinntektspålegget vært førende for statsråden når det gjelder salget av denne eiendommen? Likeledes vil jeg også spørre: Kan hun gi noen forklaring på eller noen utreding om i hvilken grad hun mener hun har utvist skjønn ved avgjørelsen i denne saken? Ellers synes jeg det er veldig hyggelig at statsråden bekreftet at hun tar vedtakene som blir gjort i dag, til etterretning, og at hun vil følge dem skikkelig opp.
Representanten Width har selvfølgelig et godt poeng når han ser en sammenheng mellom salgspålegget som både budsjettforliket i desember 2003 og revidert-forliket nå i juni fastsetter overfor Forsvaret og Forsvarsbygg, der det er nesten 300 mill. kr i nettoinntekter som skal bringes inn fra disse salgene. Dette salget skal altså være med på å finansiere den forsvarsstrukturen vi har vedtatt. Hvis ikke må disse millionene tilføres Forsvaret, med den vedtatte struktur, på en alternativ måte. Slik sett er det selvfølgelig en klar sammenheng. Det er derfor det er så klare vedtak i budsjettet i desember 2003 nettopp om at Forsvarsdepartementet i 2004 kan avhende fast eiendom, uansett verdi, til markedspris. Det er for å gi Forsvaret en mulighet til å realisere det salgspålegget man er pålagt, fordi vi alternativt må kutte drastisk i forsvarsstrukturen eller ta midler fra andre samfunnsområder og overføre dem til Forsvarsdepartementet.
Ifølge spørsmål nr. 88 til miljøvernministeren fra finanskomiteen den 7. juni 2004 i forbindelse med revidert budsjett, sies det at det gikk ut et rutinemessig varsel om å skifte eiendom og ønsket om å selge Østre Bolærne i januar i år, og at Direktoratet for naturforvaltning den 28. januar signaliserte interesse for en dialog med Skifte Eiendom, med tanke på fradeling av et nærmere definert utmarksareal. Det ble imidlertid presisert at kjøp av bygningsmassen ikke var av interesse, da den ikke er egnet for friluftsformål. Dessuten driver ikke direktoratet med forvaltning av bygningsmasse av den karakter. I sitt svar til Direktoratet for naturforvaltning den 12. februar 2004 bekrefter Skifte Eiendom at de ønsker å selge det hele under ett, og forsikrer om at friluftslivets interesser var vel ivaretatt. Spørsmålet er: Var dette kjent for statsråden, altså forsvarsministeren, og var forsvarsministeren involvert i denne beslutningen? Det var i realiteten her det ble avgjort at Miljøverndepartementet ikke kunne se seg råd til å kjøpe hele eiendommen innenfor sine budsjettrammer.
Her vil jeg svare helt generelt at det i alle saker som Skifte Eiendom håndterer, knyttet til salg av forsvarseiendom, har vært meget god kontakt mellom Forsvarsdepartementet og Skifte Eiendom. Det betyr at den kontakten har jeg ingenting å utsette på. Når det gjelder Miljøverndepartementet, tror jeg miljøvernministeren bekreftet i høringen på mandag at det er ikke noe absolutt krav om at det offentlige må eie for at miljøverninteresser og allmenne interesser skal ivaretas. En rekke av de viktige friluftsområdene våre er i privat eie. Det er også et viktig poeng som Bjørklund her er inne på, at miljøvernmyndighetene ikke hadde noen interesse av å eie bygningsmassene. Jeg vil minne komiteen om at det er bygningene på Østre Bolærne som det har vært viktigst for Brunstad Konferansesenter å kjøpe. Det er nettopp bygningene og deres bygningsmessige verdi det har vært viktig å få en markedspris på, fordi det faktisk koster å vedlikeholde bygningene. Det er en næringseiendom. Derfor var det ikke aktuelt for Miljøverndepartementet å kjøpe disse, og derfor var det riktig å legge dem ut for salg, slik som det ble gjort.
Replikkordskiftet er omme. De talere som heretter får ordet, har en taletid på 3 minutter.
Dette er en gledens dag for allmennheten, ved at Østre Bolærne fortsatt skal være i offentlig eie og ikke overlates til private, slik Regjeringa hadde lagt opp til. Det er også særdeles bra, og jeg vil si helt nødvendig, at retningslinjene nå blir skjerpet, slik at det heretter må tas hensyn til allmennheten, friluftsliv, kulturminnevern og lokale og regionale myndigheter også ved avhending av forsvarseiendommer. Dette var helt nødvendig i og med at Regjeringa ved Miljøverndepartementet tidlig i år unnlot å kjøpe denne eiendommen for 14 mill. kr, hvilket departementet hadde hatt full mulighet til å gjøre hvis man ville. Også senere utviste Regjeringa etter Arbeiderpartiets mening et særdeles dårlig skjønn ved å ville selge til Smiths Venner, særlig når differansen på budene fra Vestfold fylkeskommune og Smiths Venner var 2,5 mill. kr. Det er med respekt å melde slik at det ikke er de 2,5 millionene vi salderer forsvarsbudsjettet med. Det er forskjell på forsvarseiendommer. Noen kan åpenbart selges til høyeste pris, men når det gjelder andre, må en ta andre hensyn, bl.a. til folks tilgang. Vi er derfor svært glad for at det også ser ut til å bli et bredt flertall for at Regjeringa nå må lage en plan, foreta en gjennomgang av statens eiendommer, slik at de blir ivaretatt også for allmennheten, der det er riktig. Strandsonen vår er allerede svært bebygd, særlig langs Oslofjorden og ned til svenskegrensen, og den er derved mange steder i stor grad utilgjengelig for folk flest. Da må vi i hvert fall evne å ta vare på de kystperler vi har i offentlig eie, og sørge for at de forblir i offentlig eie, slik at folk kan bruke kystperlene og bade, sole seg, gå tur eller hva de måtte ønske. De skal og bør etter Arbeiderpartiets mening være folkets eiendom og ikke tilhøre private. Derfor er vi i dag særdeles glad for at Østre Bolærne blir offentlig eid, slik vi foreslo, fordi det spiller en rolle hvem som eier. Jeg vil også si at dette tror jeg ikke vi hadde greid hvis ikke mange tusen hadde stått opp og kjempet for at Østre Bolærne skal være i offentlig eie. Jeg mener også at vi er dem stor takk skyldig. Så har jeg også lyst til å kommentere det at det er så mange andre av de øyene der som er tilgjengelige for folk flest. Jeg har vært der og sett, i likhet med flere andre som er her i salen, og det er altså Østre Bolærne som er indrefileten, som er den øya som bør være tilgjengelig for folk flest. Mange av de andre øyene som det her snakkes om, og som man hevder er tilgjengelige for folk flest, er holmer og skjær. Det er ikke der folk ønsker å legge til. Det er dette som er saken. Jeg er glad for at dette salget nå ble omgjort, og for at vi også får klare retningslinjer for andre eiendommer for framtida.
Noen mener at folk ikke er opptatt av politikk. Bolærne-saken er et eksempel på at de tar feil. Folk er opptatt av politikk når den berører dem, og de blir spesielt engasjert når de føler at de ikke blir hørt der beslutningene fattes. Striden om Østre Bolærne har mobilisert folk i Vestfold og andre steder i landet til en formidabel innsats for å bevare en av perlene i Oslofjorden. Det var fantastisk å komme ut til øya i Bellona-båten 6. juni og se hvor enormt mange båter og mennesker som hadde møtt opp. Det var flere båter på sjøen denne søndagen enn det er på St. Hans, og St. Hans er spesiell i Vestfold. Folk var kampklare, de var kamplystne, og det var tydelig at de ikke ville gi seg. Nå har folk gått av med seieren, og det er fantastisk. Aldri har så mange kunnet navnet på en fylkesordfører. Jeg vil sitere Høyres varaordfører på Nøtterøy, Erik Holmelin. Han sa: "Nøtterøy kommune har gjennom mange år kjøpt øyer i skjærgården, med støtte fra Miljøverndepartementet. Vi selger ikke øyer her. Derfor er den enerådende holdningen her nede at "noen har rappet øya vår - vi vil ha den tilbake"." Han sa også: "Hvis ikke salget omgjøres, vil vi oppleve en politikerforakt som overgår det meste". Folk i Vestfold trodde ikke det var sant da de fikk vite at private hadde fått kjøpe Østre Bolærne. Da det ble kjent at den private kjøperen var Smiths Venner, ble folk enda mer overrasket. Sjokket ble enormt da de skjønte at et par lusne millioner avgjorde saken. De hadde nemlig ikke trodd at småpenger skulle avgjøre vestfoldingenes tilgang til strandsonen. Det ble sagt at allmennhetens tilgang var sikret gjennom klausuler. Men ingen som har vokst opp i Vestfold, trodde noe på at salget til Smiths Venner ikke ville ha betydning for vestfoldingenes tilgang til området. Smiths Venner pleier å samle mange tusen medlemmer på Brunstad i den kommunen hvor jeg sjøl vokste opp, og vestfoldinger er, som nordmenn flest, stort sett opptatt av å verne om privatlivets fred. De hadde ikke lyst til å føle seg som inntrengere. Smiths Venner har i denne saken vært svært mye mer konstruktive enn Regjeringa. Dessuten handlet dette også om noe mer enn bare å sikre allmennheten tilgang til selve øya og områdene langs stranden. Dette handlet også om visjoner fra fylkeskommunen, om å gjøre øya til et samlingspunkt, ta i bruk de bygningene som står der, og lage et samarbeidsprosjekt mellom ulike aktører som vil bidra til å gjøre Østre Bolærne til en livsnerve i Vestfolds skjærgård. På en måte er det bra at Regjeringa har håndtert denne saken som den gjorde, fordi det betyr at bevisstheten når det gjelder problematikken, er blitt større. Folk følger med. Kanskje kan vi forhindre at andre perler blir solgt unna senere. Det er veldig bra at Arbeiderpartiet sørget for at pengene som skulle gå til å kjøpe friarealer, ble lagt tilbake i budsjettet da de inngikk forlik. Men kuttet fra Regjeringas side gav en pekepinn om hva vi kan vente oss senere. Det er viktig å få strammet inn retningslinjene nå, og det er bra at komiteen går inn for dette. SV håper at komiteen går enda et skritt lenger.
Fremskrittspartiet er opptatt av å legge større vekt på de allmennyttige kriterier ved avhending av Forsvarets eiendommer enn hva som er beskrevet i dagens avhendingsinstruks. Derfor mener vi at det er viktig at Forsvaret beholder en god kontakt med lokalmiljøene hvor Forsvaret har og har hatt aktivitet. Forsvaret er godt tjent med at nærmiljøet og allmennheten generelt føler at Forsvaret bidrar til en styrking av lokalsamfunnet. Vi er klar over at kommuner og fylkeskommuner har begrensede midler når det gjelder å sikre seg interessante eiendommer fra Forsvaret, når disse må kjøpes til markedspris eller til takst. Fremskrittspartiet mener at sterke lokale interesser må ivaretas i størst mulig grad ved avhending av Forsvarets eiendommer. Det kan konstateres at for befolkningen virker det merkelig at når en offentlig myndighet har en eiendom som den ikke trenger, mens en annen offentlig myndighet har et meget viktig formål eiendommen kan benyttes til, men har dårlig råd, er det altså ikke mulig å bare overføre eiendommen fra den avhendende myndighet til den trengende. Det er jo skattebetalerne som har betalt for eiendommen, og når den kan benyttes til et fornuftig samfunnsmessig formål, er det nåværende avhendingssystemet en hindring for sunn fornuft, nemlig gratis overføring av eiendom mellom offentlige myndigheter. Slik Fremskrittspartiet ser det, bør det derfor vedtas nye retningslinjer, slik at Forsvaret ikke mottar salgsinntekter for eiendommer som avhendes ved Skifte Eiendom, fordi Forsvaret skal fullfinansieres over statsbudsjettet, uavhengig av salgsinntekter fra eiendommer som er overført til Skifte Eiendom. Vi vil også påpeke de problemer mange lokalsamfunn møter når forsvarsvirksomhet avvikles. Derfor er det også rimelig at disse kan gis en form for kompensasjon gjennom eiendomsoverføring så lenge disse kan benyttes til samfunnsgagnlige, offentlige formål. Når Skifte Eiendom og overordende myndigheter fatter vedtak om gratis overføring av eiendommer til et bestemt formål, er det viktig at overdragelsen klausuleres for dette formål, slik at eiendommen føres tilbake hvis dette formålet opphører. Det bør derfor ikke være mulig å få overført en eiendom som selges videre til andre etter noen få år. Derfor fremmer, som tidligere nevnt, Fremskrittspartiet forslag om dette.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 23.[[Votering, se side 3496]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3497]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3498]]
Ingen har bedt om ordet[[Votering, se side 3498]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3498]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3498]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se sidene 3498 og 3501]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se stortingsmøtet 18. juni ved møtets begynnelse.]]
Jeg håper at jeg for enkelhets skyld kan få lov til å knytte en kommentar både til sak nr. 31 og til sak nr. 32. For ordens skyld: Når det gjelder forslaget i sak nr. 31, vil jeg bare presisere at det fra Senterpartiet side menes dagens gjeldende tomtefestelov. Senterpartiet ser det ikke som aktuelt at dette forslaget skal gjelde den tomtefesteloven som nå er vedtatt gjeldende fra 1. januar 2005 - bare slik at det er sagt i forbindelse med forslaget. For øvrig: Når det gjelder forslaget i sak nr. 32, vil jeg, på bakgrunn av de signaler som kom fra statsråden i Odelstinget om at en ville gå gjennom dette spørsmålet nærmere, be om at det forslaget blir omgjort til et oversendelsesforslag.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 31.[[Votering, se stortingsmøtet 18. juni ved møtets begynnelse.]]
Representanten Marit Arnstad har foreslått å gjøre dette om til et oversendelsesforslag.[[Votering, se stortingsmøtet 18. juni ved møtets begynnelse.]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se stortingsmøtet 18. juni ved møtets begynnelse.]] Sakene nr. 34 og 35 er allerede behandlet.
Vi går til votering i sakene som er oppført på dagens kart.
Under debatten er det satt fram 18 forslag. Det er forslagene nr. 1-3, fra Ivar Østberg på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti forslag nr. 4, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslag nr. 5, fra Reidar Sandal på vegne av Arbeiderpartiet forslagene nr. 6-8, fra Karin Andersen på vegne av Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslagene nr. 9,10 og 16-18, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet forslagene nr. 11-13, fra Karin Andersen på vegne av Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 14, fra Magnhild Meltveit Kleppa på vegne av Senterpartiet forslag nr. 15, fra Karin Andersen på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet Forslagene er inntatt på side 57 og 58 i innstillingen, med unntak av nr. 15-18, som er omdelt på representantenes plasser i salen. Det voteres først over forslag nr. 14, fra Senterpartiet. Forslaget lyder: "Veksten i kommunesektoren sine samla inntekter skal vere 6,5-7 mrd. kroner for 2005.Veksten i kommunesektoren sine frie inntekter skal vere 4,45 til 5,2 mrd. kroner for 2005."
Det voteres over forslagene nr. 11-13, fra Sosialistisk Venstreparti.
Det voteres over forslag nr. 9, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen utarbeide forslag om hvordan lokaldemokratiet kan utvikles, og innbyggerne i de ulike kommunene skal få økte incentiver for å delta i lokalpolitikken. Herunder bes Regjeringen legge frem en helhetlig plan for hvordan kommunene skal få råderett over plan- og arealsaker innenfor sine egne kommunegrenser." Kystpartiet har varslet at de støtter dette forslaget.
Det voteres så over forslagene nr. 10 og 16, fra Fremskrittspartiet.
Forslag nr. 18, fra Fremskrittspartiet, er omgjort til et oversendelsesforslag. Forslaget lyder i endret form: "Det henstilles til Regjeringen å vurdere en likebehandling og inkludere 14-kommunegruppen i kompensasjonsordningen vedrørende ny arbeidsgiveravgift. Regjeringen bes å legge frem forslag i kommuneproposisjonen for 2006."
Det er visst noen som har stemt feil her. - Presidenten forstår det da slik at forslaget er bifalt med 54 mot 44 stemmer. Det voteres så over forslagene nr. 6, 7 og 8, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Det voteres så over forslag nr. 5, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder:
Det voteres så over forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringa utrede friere kommunal beskatningsrett og komme til Stortinget med en slik utredning, senest sammen med framlegging av kommuneproposisjonen for 2006."
Det voteres over forslag nr. 15, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen i statsbudsjettet for 2005 sørge for at påviste feil i uttrekk knyttet til tekniske fagskoler i rammetilskudd for fylkeskommunene i 2004 blir rettet, slik at både uttrekk og gjesteelevsatsen blir korrekt."
Det voteres så over forslagene nr. 1, 2 og 3, fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti.
Presidenten regner med at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Presidenten regner med at Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre vil stemme imot.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen fremme egen sak for Stortinget, hvor bosetting av flyktninger og asylsøkere vurderes i sammenheng."
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen å utrede konsekvensene av å oppheve utlendingsloven § 12 om bosettingstillatelse."
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Heikki Holmås på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen iverksette en fast ordning hvor en frivillig organisasjon har ansvar for informasjon og tilbud om individuelle samtaler med asylsøkere etter ankomst."
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Heikki Holmås på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet oversendt fra Odelstingets møte 10 juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen i tillegg opprettholde dagens ordning med tre timer fritt rettsråd i første instans behandling, men med en differensiering slik at de antatt grunnløse saker gis to timer fritt rettsråd. Advokat tildeles lokalt ved ankomst til mottak."
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Heikki Holmås på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen iverksette tiltak som gir personer med definerte Dublin II-saker 3 timer fritt rettsråd ved klagebehandling av søknad."
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen snarest utrede og endre regelverket slik at det er et vilkår for familiegjenforening til Norge at kvinnen er sikret lik rett til skilsmisse i ekteskapskontrakten."
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstinget møte 10. juni 2004: "Stortinget opphever anmodningsvedtak nr. 612 av 19. juni 2003."
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen om å utrede hvorvidt domstolene, og ikke Utlendingsdirektoratet, skal fatte vedtak om utvisning i de saker hvor brudd på straffeloven krever en rettskraftig avgjørelse i form av endelig dom ved domstolene." Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet står bak forslaget.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen om å sette av økte ressurser knyttet til tilbudet om individuell veiledning relatert til saker som kan inkludere kjønnsrelatert forfølgelse." Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet står bak forslaget.
Under debatten er det satt fram 38 forslag. Det er forslagene nr. 1-4, fra Vidar Bjørnstad på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslagene nr. 5 og 6, fra Vidar Bjørnstad på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslagene nr. 7-31, fra Arne Sortevik på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen forslagene nr. 32-35, fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslagene nr. 36 og 37, fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 38, fra Rune J. Skjælaaen på vegne av Senterpartiet
Det voteres over forslagene nr. 32, 34 og 35, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslag nr. 32 lyder: "Eksamen i sidemål vert å oppretthalde i grunnskole og vidaregåande skole så lenge ein brukar eksamen i hovudmål."
President! Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt for.
Dermed er forslagene fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet med 78 mot 21 stemmer ikke bifalt. Det voteres så over forslag nr. 33, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen legge til grunn at den informasjon som gis fra nasjonale prøver, kun skal baseres på et statistisk representativt utvalg av elever."
Det voteres over forslagene nr. 7, 8, 9, 10, 12, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 27, 28 og 31, fra Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen.
Det voteres så over forslagene nr. 11, 13, 14, 15, 18, 23, 24, 25, 26, 29 og 30, fra Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen.
Det voteres over forslagene nr. 5 og 6, fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Det voteres over forslagene nr. 1, 2, 3 og 4, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Det voteres så over forslag nr. 38, fra Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til endring av opplæringsloven § 3-1 slik at søkere får rett til inntak på ett av de to utdanningsprogrammene de har prioritert." Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti har varslet at de vil støtte dette forslaget.
Presidenten antar at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stemme imot.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Arne Sortevik på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004[[(jf. Innst. O. nr. 92):]]
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Eva M. Nielsen på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004[[(jf. Innst. O. nr. 82):]] Fremskrittspartiet har varslet at de støtter dette forslaget subsidiært.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Arne Sortevik på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004[[(jf. Innst. O. nr. 82):]]
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 10. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen foreta en helhetlig gjennomgang og evaluering av praksis med bruk av politiattester innen utdanningssektoren, sett i lys av den forskningen som finnes om seksuelle overgrep mot barn. Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med en bred vurdering av hvordan ordningen med politiattester i utdanningssektoren bør utformes i fremtiden, også sett i sammenheng med bruk av politiattester innenfor andre tjenesteområder."
Under debatten har Eva M. Nielsen satt fram et forslag på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Sikkerhetsopplæringen for fiskere opprettholdes og videreføres i sin nåværende form." Det voteres alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen. Komiteen hadde innstillet: Stortinget ber Regjeringen legge frem egen sak om fremtidig organisering og finansiering av sikkerhetsopplæringen for fiskere i forbindelse med statsbudsjettet for 2005.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra Harald T. Nesvik på vegne av Fremskrittspartiet forslag nr. 2, fra Olav Gunnar Ballo på vegne av Sosialistisk Venstreparti Det voteres først over forslaget fra Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: "I retningslinjene for trygdeoppgjøret endres tredje ledd andre punktum til:Til grunn for reguleringa skal liggja venta inntektsutvikling for lønnstakarar i alt i reguleringsåret slik det kjem fram av Regjeringa sitt framlegg til Revidert nasjonalbudsjett, etter justering av grunnbeløpet for avvik mellom venta og reell lønnsauke siste år."
Det vil så bli votert alternativt mellom forslag nr. 1 fra Fremskrittspartiet og innstillingen fra komiteen. Forslag nr. 1 lyder: "Grunnbeløpet i folketrygden settes til kr 58 945 med virkning fra 1. mai 2004.I statsbudsjettet for 2004 blir det gjort følgende endringer: Kap.PostFormålKroner660Krigspensjon71Tilskott, sivile, overslagsløyving, vert auka med 16 000 000frå kr 651 000 000 til kr 667 000 000664Pensjonstrygden for sjømenn70Tilskott, vert auka med 14 000 000frå kr 557 000 000 til kr 571 000 000666Avtalefesta pensjon70Tilskott, vert auka med 17 000 000frå kr 707 000 000 til kr 724 000 0002543Ytingar til yrkesretta attføring70Attføringspengar, overslagsløyving, vert auka med 214 000 000frå kr 8 134 000 000 til kr 8 348 000 0002652Medisinsk rehabilitering mv.70Rehabiliteringspengar, overslagsløyving, vert auka med 201 000 000frå kr 8 512 000 000 til kr 8 713 000 0002655Uførepensjon70Grunnpensjon, overslagsløyving, vert auka med 394 000 000frå kr 15 330 000 000 til kr 15 724 000 00071Tilleggspensjon, overslagsløyving, vert auka med 569 000 000frå kr 22 696 000 000 til kr 23 265 000 00072Særtillegg, overslagsløyving, vert auka med 33 000 000frå kr 1 356 000 000 til kr 1 389 000 00074Tidsavgrensa uførestønad, overslagsløyving, vert auka med 15 000 000frå kr 853 000 000 til kr 868 000 0002670Alderdom70Grunnpensjon, overslagsløyving, vert auka med 770 000 000frå kr 31 496 000 000 til kr 32 266 000 00071Tilleggspensjon, overslagsløyving, vert auka med 1 044 000 000frå kr 42 729 000 000 til kr 43 773 000 00073Særtillegg, overslagsløyving, vert auka med 122 000 000frå kr 4 985 000 000 til kr 5 107 000 0002680Ytingar til gjenlevande ektefellar70Grunnpensjon, overslagsløyving, vert auka med 29 000 000frå kr 1 200 000 000 til kr 1 229 000 000 71Tilleggspensjon, overslagsløyving, vert auka med 25 000 000frå kr 1 030 000 000 til kr 1 055 000 00072Særtillegg, overslagsløyving, vert auka med 2 000 000frå kr 62 000 000 til kr 64 000 0002683Stønad til einsleg mor og far70Overgangsstønad, overslagsløyving, vert auka med 54 000 000frå kr 2 199 000 000 til kr 2 253 000 000"
Under debatten er det satt fram tre forslag. Det er forslag nr. 1, fra Kjetil Bjørklund på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslagene nr. 2 og 3, fra Per Ove Width, på vegne av Fremskrittspartiet Det voteres først over forslagene nr. 2 og 3, fra Fremskrittspartiet.
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen gjøre avhendingsinstruksens kapittel 1.3. om vederlagsfrie overføringer mellom statsinstitusjoner gjeldende for avhendingen av Forsvarets eiendommer." Fremskrittspartiet har varslet subsidiær støtte til dette forslaget.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 14. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om delfinansiering av sprøyterom i forbindelse med statsbudsjettet for 2005, der den statlige andelen minst tilsvarer halvparten av kostnadene for etablering og drift av sprøyterom." Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet står bak forslaget.
Senterpartiet skulle ha stemt mot forslaget.
Da beklager jeg at jeg orienterte Senterpartiets gruppe feil. Det voteres da på nytt. Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak forslaget. Ved voteringen viste det seg å være en teknisk feil med voteringsanlegget.
Vi tar en liten pause. Møtet avbrutt kl. 20.29. ------- Stortinget gjenopptok sine forhandlinger kl. 20.42.
Vi var altså kommet til sak nr. 24, der vi skal gjøre et nytt forsøk. Stortinget skal votere over forslag oversendt fra Odelstingets møte 14. juni 2004. Forslaget lyder: "Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om delfinansiering av sprøyterom i forbindelse med statsbudsjettet for 2005, der den statlige andelen minst tilsvarer halvparten av kostnadene for etablering og drift av sprøyterom." Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak forslaget.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 14. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen om å bli orientert på egnet måte om forskrift om sprøyterom før de trer i kraft." Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak forslaget.
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 14. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen sørge for at nødvendige lovendringer og forskrifter kommer på plass slik at sprøyterommene kan tas i bruk fra 1. januar 2005." Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak forslaget.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant André Kvakkestad på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 15. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen vurdere alternative tiltak som kan avhjelpe situasjonen for de som har fått så store utslag av endringene i festeavgiften at de har problemer med å beholde egen bolig."
Det voteres over forslag fra André Kvakkestad på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte den 15. juni 2004: "Stortinget ber Regjeringen gå gjennom lovverket og fremme de nødvendige forslag slik at ordet "festeavgift" kan erstattes med ordet "tomteleie" i alle bestemmelser." Senterpartiet har sagt at de støtter dette forslaget.
Det voteres over forslag fra André Kvakkestad på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte den 15. juni 2004: "Under henvisning til Grunnloven § 83 ber Stortinget Høyesterett om en betenkning om følgende i forhold til Grunnloven §§ 97 og 105: 2. Vil det være i strid med Grunnloven å innføre en rett for fester til å kunne kreve å få innløse festetomten uten grunneiers samtykke i forbindelse med allerede eksisterende festeavtaler?3. Vil det være i strid med Grunnloven dersom en eventuell innløsningssum lovfestes til et bestemt antall ganger festeavgiften uten en individuell prisfastsettelse der også andre forhold blir tillagt vekt?" Også her har Senterpartiet varslet støtte til Fremskrittspartiets forslag. Det ble gjort forsøk på å votere ved bruk av voteringsanlegget.
Det viser seg at voteringsanlegget nok en gang svikter. Presidenten foreslår derfor at de gjenstående voteringene - det gjelder sakene nr. 29-35 - utsettes til møtet i morgen kl. 10.
Det foreligger ikke noe referat.