Comença la sessió. [[Els diputats del Grup Parlamentari de Junts pel Sí deixen una rosa blanca a l'escó de la diputada Muriel Casals i Couturier. Aplaudiments llargs i perllongats.]] [[Manifestació de condol per la mort de la diputada Muriel Casals i Couturier]] Abans de començar, guardem un minut de silenci en memòria de la nostra companya i amiga Muriel Casals, una persona exemplar, dialogant i compromesa que, malauradament, ens va deixar el passat diumenge. El nostre més sentit condol a la família i als amics de la Muriel. [[La cambra serva un minut de silenci.]] La llista de les preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier. D'acord amb l'article 161 del Reglament, se substanciaran aquest matí, com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió. Els recordo també que, d'acord amb l'article 93 del Reglament, per aquesta sessió plenària la diputada Alícia Romero Llano, del Grup Parlamentari Socialista, ha delegat el seu vot, per motius de maternitat, en la portaveu del seu grup, la senyora Eva Granados. [[Salutació als nous diputats]] Així mateix, em plau saludar les dues noves diputades que s'incorporen avui: la senyora Maria Assumpció Laïlla, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí, i la senyora Pilar Castillejo, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. [[Pregunta al Govern sobre la Llei orgànica 4/2015, de protecció de la seguretat ciutadana]] [[310-00017/11]] El primer punt de l'ordre del dia és preguntes amb resposta oral. Preguntes al Govern. Pregunta al Govern sobre la Llei orgànica 4/2015, de protecció de la seguretat ciutadana. Formula la pregunta la senyora Mireia Vehí, del Grup Parlamentari de Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades. Senyor Jané, l'altre dia, a la Comissió d'Interior ens va exposar que aplicaria la Llei de seguretat ciutadana, llei que ha estat titllada per les organitzacions de drets humans com a demofòbica i com a contrària als drets i a les llibertats, civils i polítics, de la ciutadania. No obstant això, en la declaració del 9 de novembre hi havia el compromís adquirit per la seva formació, pel seu Govern i per la CUP, de no aplicar la Llei de seguretat ciutadana, més coneguda com «la llei mordassa. A vegades, la legalitat i la legitimitat no només no van juntes, sinó que estan enfrontades. Què farà, senyor Jané? Apostarà per la legalitat demofòbica, contrària als drets humans i als drets i a les llibertats o es posarà al costat de la legitimitat de la declaració del 9 de novembre i del compromís de no aplicar la llei mordassa i per la defensa dels drets humans?
Respon el senyor Jordi Jané, conseller d'Interior.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Moltes gràcies, senyora diputada, per la seva pregunta. La Llei de seguretat ciutadana la van aprovar a les Corts Generals, la passada legislatura, en un context de majoria absoluta. Aquella norma va rebre el vot contrari de la majoria de forces polítiques que estem en aquest Parlament; el vot contrari de moltíssimes diputades i diputats, inclòs el del conseller que ara li parla, que llavors era diputat al Congrés, i que hi vaig votar en contra. Per tant, que quedi clar que aquesta llei no ens agrada. Que quedi clar, també, que hi ha nou preceptes –nou–, d'aquesta llei, que aquest Parlament, d'acord amb el Consell de Garanties Estatutàries, considera que poden ser inconstitucionals, que els ha recorregut i que considera, a més a més, que poden vulnerar els drets fonamentals. No tingui cap dubte que, d'acord amb aquella resolució aprovada per aquest Parlament, aquest Govern el que farà sempre és vetllar pels drets fonamentals, vetllar per les llibertats públiques, vetllar per la defensa de la seguretat, per l'aplicació de les lleis, sí, però fer-ho quan és en aquest cas concret, una llei amb molts preceptes oberts, ambigus, indeterminats, buscar sempre que es pot fer, l'aplicació més favorable al dret fonamental. Això és el que va aprovar aquest Parlament i això és el que, com a Govern, volem fer; tenint en compte, també –i això és molt important– que jo no puc dir que no s'apliqui una llei quan els que han d'aplicar les lleis són funcionaris públics, servidors públics, que han fet un procés d'oposicions i que tenen l'obligació en tot moment d'aplicar la llei. Però no en tingui cap dubte: nosaltres volem aplicar sempre d'acord amb el sentit més favorable a la interpretació dels drets fonamentals.
Té la paraula la senyora Mireia Vehí.
Gràcies, senyor conseller. M'alegro que parli de drets fonamentals i de defensa dels drets humans, perquè en la mateixa comissió ens va dir que sí que comprarien pistoles tasser, pistoles que, aquestes sí, les compren perquè volen, perquè no hi ha cap legalitat que els obligui. Unes pistoles que emeten uns electroxocs de 50.000 ampers de baix voltatge, que el Comitè de les Nacions Unides contra la Tortura ha exposat que, a causa del dolor que fan, són, diguéssim, causa de tortura i que Amnistia Internacional, en un estudi que es va fer als Estats Units entre el 2001 i el 2007, afirma que van morir més de cent cinquanta persones per l'aplicació d'aquestes pistoles. Què faran, senyor Jané? Altre cop defensaran els drets humans? Perquè vostè, a la comissió, quan li vaig preguntar per això em va dir que les aplicarien, però que no ens preocupéssim, que les aplicarien amb una càmera. A nosaltres això no ens val, senyor Jané. Les mateixes pistoles tasser són, en si mateixes, contràries a la defensa dels drets humans. És més, quan li vam demanar per això, vostè ens va dir que «oh, els mossos les demanàvem; que què havíem de fer si els mossos les demanaven?. Nosaltres volem un debat polític, senyor Jané. Volem que l'ús de les pistoles tasser es debati al Parlament, en termes polítics i no en termes policials i per una demanda de comandaments policials. També ens agradaria saber si, ja que estan pensant en comprar tantes pistoles tasser per a tots els comandaments operatius, pensen substituir les armes de foc o què? Per tant, senyor Jané, què passa? Com abordarem el debat? Serà polític?
Se li ha acabat el temps, senyora Vehí. [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]] Té la paraula el senyor Jordi Jané.
Gràcies, senyora presidenta. Gràcies, senyora diputada. Considero adient el que proposa. Fem una comissió en aquest Parlament i analitzem aquesta possible compra d'aquestes pistoles. Tasser és el nom d'una marca, em diuen; però, més enllà de si és el nom d'una marca o no, les tenen a Suïssa, a Alemanya, al Regne Unit, a França... La majoria de països del nostre entorn civilitzat, amb policies modernes, tenen aquests dispositius. Per tant, jo estic disposat a parlar-ne, com no pot ser d'altra manera. Parlem-ne. Veiem quins avantatges, quins inconvenients tenen. I, per tant, aquest Govern no farà altra cosa que el que li mani aquest Parlament de Catalunya veient...
Conseller, se li ha acabat el temps.
Moltes gràcies.
Pregunta sobre l'informe de l'Oficina Antifrau de Catalunya amb relació a la gestió de l'empresa concessionària d'Aigües Ter Llobregat. [[Pregunta al Govern sobre l'informe de l'Oficina Antifrau de Catalunya amb relació a la gestió de l'empresa concessionària d'Aigües Ter Llobregat]] [[310-00011/11]] Formula la pregunta el diputat Jordi Terrades, del Grup Socialista.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor conseller, l'externalització d'Aigües Ter Llobregat perquè la gestió es fes des de l'empresa privada, ha estat des del primer dia un ensurt darrere l'altre. Primer, l'organisme administratiu de recursos contractuals de la mateixa Generalitat de Catalunya els va dir, un dia després de l'adjudicació, que l'empresa a qui se li va adjudicar la concessió havia d'haver quedat exclosa del concurs. En segon terme, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya els declara nul tot el procés d'adjudicació. I ara, l'Oficina Antifrau de Catalunya li esmena la plana a la concessionària, veu responsabilitats fiscals en la seva gestió i veu, fins i tot, responsabilitats penals i, fins i tot, planteja la possible resolució del contracte per incompliments manifestos. I també li posa deures al Govern, conseller: estem parlant de 13 milions d'euros que poden haver estat facturats irregularment. Ens pot explicar si ja ha contestat a l'Oficina Antifrau i què pensa fer el Govern?
Té la paraula el conseller senyor Josep Rull.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, tenim un termini d'un mes per poder respondre aquest escrit de l'Oficina Antifrau. Estem treballant la resposta, però ja li puc avançar que nosaltres constatem que, evidentment, hi ha hagut una actuació irregular per part de l'empresa concessionària i una actuació absolutament diligent per part del Govern de Catalunya, que en el seu moment va detectar que les coses no es feien ben fetes, i, per tant, va prendre les mesures necessàries per tal de corregir aquesta situació. En molt bona mesura, l'Oficina Antifrau fa les reflexions que fa a partir, entre d'altres, d'allò que la Generalitat de Catalunya, que l'Agència Catalana de l'Aigua, doncs, ja ha dut a terme per tal de neutralitzar aquesta situació i revertir-la.
Té la paraula el senyor Jordi Terrades.
Miri, senyor conseller, no volem ser malpensats, però tot el que envolta aquesta adjudicació cada vegada és més estrany. I no li parlo només del nyap de l'adjudicació. Ara ens hem assabentat que l'exgerent de l'ACA, que va participar en la redacció dels plecs, sobretot la part econòmica, no va fiscalitzar correctament l'operador privat. També hem conegut que un exgerent d'Aigües Ter Llobregat va assessorar l'actual concessionària en la redacció de les ofertes. El president Mas i el conseller Mas-Colell van assegurar-los a les empreses del grup guanyador que els seus interessos estaven garantits. Tampoc sabem qui participa en l'accionariat de l'actual concessionària, més aviat ja sembla una multipropietat. Ara ha aparegut un fons britànic que, a través de dues empreses radicades a les illes Caiman i a les Bermudes –paradisos fiscals, per cert–, afirma que també tenen accions. També hem vist com una part minoritària de l'actual concessionària feia servir un grup empresarial radicat a la Haia per vincular les seves inversions per tributar menys. Per cert, el mateix grup que també feia servir el senyor Oleguer Pujol. Hem comprovat contradiccions evidents de quin és el moment que l'ACA coneix les facturacions creuades que denuncia Antifrau, tot indica que bastant abans del que reconeix el Govern. Sembla que tampoc s'han abonat els 40 milions d'euros de l'impost de transmissions patrimonials. Les inversions que havia d'efectuar la concessionària tampoc s'han dut a terme. Senyor conseller, algun dia ens explicaran de veritat què ha passat amb aquesta adjudicació? Algun dia assumirà responsabilitats algú, en el Govern? Quan faran cas dels tribunals i de l'Oficina Antifrau?
Té la paraula el conseller.
Vostè ha fet una intervenció de perdigonada. Alguns dels grups parlamentaris ens han demanat que compareguéssim. Tenim molt interès a fer-ho, perquè aquest és un tema extraordinàriament sensible. I vostè coneix quines són les circumstàncies per les quals l'anterior Govern va prendre la decisió d'externalitzar la gestió del subministrament d'aigua en alta, en unes circumstàncies absolutament dramàtiques per a la Generalitat de Catalunya: no hi havia FLA, no hi havia accés a crèdit i les nòmines dels treballadors públics de la Generalitat..., o es prenia una decisió d'una radicalitat com aquesta o no hi havia recorregut, no hi havia marge, i amb una agència catalana de l'aigua absolutament endeutada. Per tant, aquest és un primer element. Segon element. Quins són els mecanismes de control que té la Generalitat de Catalunya i té l'Agència Catalana de l'Aigua? Auditories que fa bianualment per tal de determinar el contingut econòmic i financer d'aquests comptes. I aquesta auditoria no va fallar, i en aquesta auditoria concreta que va plantejar la Generalitat de Catalunya es va detectar que hi havia la creació d'una empresa operadora i que havia facturat sense tenir mitjans propis amb Aigües Ter Llobregat concessionària. I va ser a partir d'aquest moment que es prenen unes decisions que són molt contundents, i es comunica a l'agència tributària, i s'impedeix que això s'avanci, i es neutralitza aquesta situació. I en aquests moments estem en punt zero. Què ens diu l'Oficina Antifrau? Diu: «Compte, que no hagi quedat malmesa la capacitat de la Generalitat de Catalunya per controlar aquesta concessió. No ha quedat malmesa, i nosaltres això ho garantirem amb tota rotunditat, senyor diputat. Gràcies.
Pregunta sobre el futur del Centre Recreatiu Turístic de Vila-seca i Salou i del projecte Barcelona World. [[Pregunta al Govern sobre el futur del Centre Recreatiu Turístic de Vila-seca i Salou i el projecte BCN World]] [[310-00010/11]] Formula la pregunta la senyora Hortènsia Grau, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Conseller, si el projecte Barcelona World ja no existeix i no era un bon projecte, com deia vostè el dissabte a RAC1; si es va fer una aprovació inicial d'un pla director urbanístic en el qual hi havia quatre operadors per fer els quatre centres integrats, dels quals un ja s'ha despenjat, Veremonte, i només en queden tres, la qual cosa canvia substancialment el projecte, perquè augmenta costos, etcètera; si hi ha una discrepància d'opinions en el si del seu Govern, no?, en els partits que donen suport a aquest Govern, com hem vist aquests darrers dies, jo li demano si el seu Govern pensa continuar mantenint l'actual Pla director urbanístic, paral·lelament no pensa introduir esmenes o modificar la llei que va fer possible..., que estava feta al dictat d'un projecte concret, que no existeix, Barcelona World, i que ha fet possible aquest Pla director urbanístic i el moment en què ens trobem. Gràcies.
Té la paraula el conseller senyor Josep Rull.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, vostè ha situat perfectament, amb la seva intervenció, quins són els termes d'aquest projecte en aquests moments. I es referia a aquesta entrevista que vaig fer aquest dissabte passat en una emissora de ràdio. El projecte de Barcelona World estava vinculat a un operador que en aquests moments ja no hi és, ja no actua, que era Veremonte; ja no hi és, sobre la taula. Per tant, estem parlant d'un projecte que s'expressa en uns termes diferents, a l'entorn de tot un seguit d'instruments que són de titularitat pública: el PDU, la llei, una opció de compra de la Generalitat sobre els terrenys per poder-hi dur a terme aquesta actuació; i un PDU redimensionat, amb nous operadors, amb operadors solvents. Què hem de fer? Parlar-ne a fons, que hi hagi molta informació i poder prendre la millor decisió per al territori i per al conjunt del país. Aquest és el capteniment que planteja aquest Govern: des de la transparència, des de la informació, prendre les millors decisions per al benefici de la gent. Aquesta és la nostra opció. Gràcies, presidenta.
Té la paraula la senyora Grau.
Conseller, amb aquest projecte que va començar el 2012, hem vist tant de postureo, tantes falses promeses, hem vist operadors tan volàtils, que hi estaven i no hi estaven... I l'última ens sorprèn molt, perquè, miri, l'últim anunci de Hard Rock Cafe, d'una inversió de 2.500 milions, quina casualitat que coincideix amb el que val urbanitzar –tant costos directes com indirectes– tota la pastilla on havien d'anar els quatre. Per tant, jo pregunto: Hard Rock ho pensa pagar tot? Perquè, clar, Hard Rock anuncia aquesta inversió; què passa amb els altres operadors? De Melco no en sabem res, ni ganes, eh?, tampoc el volem, aquest operador pel que representa i per la situació que té; però és que de l'altre operador, Peralada, tampoc. Jo el que li dic: miri, tenen l'oportunitat de no respondre a les al·legacions del Pla director, no les responguin; repensem el projecte, repensem... Perquè vostès saben..., igual que el tema del joc és un tema que, per exemple, Hard Rock no sabem si l'imposa com a necessari i que, a més, no genera riquesa, no genera economia productiva en un país –ho deia el premi Nobel d'economia, ho deia Samuelson. Tenen la possibilitat..., no cal fer una consulta, no cal que es barallin per qui ha de consultar, a qui li ho han de preguntar. Si, escolti, si repensem el projecte des de l'inici, model turístic, model econòmic, amb el Camp de Tarragona, amb tots els agents, no ens caldrà ni fer la consulta, perquè podrem asseure a tothom i repensar, amb aquests terrenys que queden, amb aquestes quatre-centes hectàrees, què fem. I, si em parla de l'opció de compra, vostè sap que l'opció de compra és paper mullat. Perquè, per començar, l'actual Pla director urbanístic ja no compleix les condicions que «la Caixa imposava, aquell famós apèndix en què «la Caixa condicionava la venda dels terrenys a uns determinats criteris urbanístics, que afortunadament l'Incasòl no ha complert. Per tant, jo li dic: escolti, ara en tenim l'oportunitat, deixem...
Senyora Grau, se li ha acabat el temps. Té la paraula el conseller.
Gràcies, presidenta. Aquesta és una oportunitat que no podem malmetre. Estem parlant d'un projecte turístic de primer nivell, que genera riquesa, que genera valor afegit, que té operadors que són solvents, i, per tant, hem d'aprofitar aquesta oportunitat. I ho hem de fer en termes de consens, i de consens polític, i de consens territorial. Això és el que nosaltres estem plantejant en aquests moments i estem posant sobre la taula, tota aquesta informació, perquè hem redimensionat el projecte. Què diu el programa electoral de Junts pel Sí? Diu: «Revisem i impulsem... Doncs, fem-ho –fem-ho– i utilitzem tots els instruments al nostre abast perquè la informació estigui sobre la taula, perquè es facin les modificacions que siguin pertinents. Estem parlant de 2.500 milions d'inversió, estem parlant de nou mil llocs de treball possibles, directes, estem parlant bàsicament d'això. I, per tant, nosaltres què plantegem? Per exemple: reunim la Comissió de Seguiment del PDU, que té tots els actors territorials, i posem tota la informació sobre la taula; compartim aquesta informació, i que el territori escolti, que el territori parli. I aquests són els termes de la consulta que el president Puigdemont va situar i va posar sobre la taula. En base a aquests elements, que té arestes, alguna part del projecte? Parlem-ne, parlem-ne a fons: parlem de les taxes, parlem de la progressivitat, parlem, diguem-ne, dels impostos vinculats al joc... Parlem de tots aquests elements i parlem-ne a fons. Que a ningú no li faci por de poder escoltar, de poder saber de què estem parlant i de fugir de determinats tòpics i determinats prejudicis. Si hem de fer un debat seriós i solvent, el Govern el liderarà, i el liderarà a fons. Ens agradaria comptar amb la seva complicitat. Moltes gràcies...
Senyor conseller, se li...
...senyora presidenta.
Pregunta sobre les polítiques de transport. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de transport]] [[310-00013/11]] Formula la pregunta la senyora Marina Bravo, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Senyor conseller, el martes pasado empezó muy mal, con una lamentable incidencia que colapsaba el servicio de Rodalies, y siguió mal también, porque tuvimos que presenciar cómo, mientras decenas de miles de ciudadanos sufrían esperas y nervios, Generalitat y Adif lo único que hacían era echarse la culpa el uno al otro, cuando lo que nos interesa no es quién tiene más culpa, lo que nos interesa es dar un buen servicio a los ciudadanos, un servicio más fiable, que nadie deje de coger el tren porque cuando no falla una cosa falla otra. Ya hemos presentado en el Congreso iniciativas para el Ministerio de Fomento, porque es verdad que podrán decir que invierten más o menos, que siempre estamos con la guerra de cifras, pero lo cierto es que algo va mal y que la red está empeorando. En cuanto a ustedes, desde 2010 tienen la responsabilidad sobre el servicio ferroviario. Creemos que podrían haber hecho más cosas en estos seis años. No han conseguido, por ejemplo, sacar a concurso la explotación, y eso les quita mucho margen de negociación. ¿Y qué han hecho para mejorar las Cercanías de Barcelona? Han inaugurado cosas –en Tarragona, en Gerona–, pero lo que ya teníamos, que era la parte fundamental, no han hecho mucho para mejorarlo. Tampoco tienen ningún plan de servicio que justifique con fuerza nuevas inversiones. La pregunta es sencilla: ¿con las competencias que tienen, por qué no han hecho más estos seis años?
Té la paraula el conseller senyor Josep Rull.
Gràcies, senyora diputada. M'agraden els termes en què planteja aquesta intervenció, la primera part de la intervenció. És a dir, escolti... [[Veus de fons.]] La primera part de la intervenció; sí, sí, aquesta és la clau. I, per tant, he quedat sorprès, de dir: «Home, ens posarem d'acord i tot, fins i tot, amb Ciutadans, en aquest punt. Hi ha una cosa: als ciutadans, qui en té la culpa els és indiferent. Els ciutadans el que volen és..., nosaltres, poder donar respostes concretes. Nosaltres no volem donar la culpa a Madrid, nosaltres volem tenir totes les eines al nostre abast per proveir un bon servei als catalans. Aquest és l'element bàsic. I aquell traspàs de Rodalies és un traspàs incomplet, és un traspàs en què la Generalitat de Catalunya no té el control de les vies, no té el control de la catenària, no té el control dels centres de comandament i no té el control dels trens. Nosaltres podem controlar els horaris, podem decidir quins serveis circulen sobre la via i podem garantir com està actuant el servei. Ajudi'ns a tenir el traspàs ple del sistema de rodalies. Quan nosaltres hem gestionat plenament un sistema ferroviari, com Ferrocarrils de la Generalitat, hem estat capaços de fer-ho en termes d'excel·lència, els diversos governs que hi ha hagut aquí. Ajudi'ns a tenir el control ple per donar un servei millor als catalans, que això és el que en darrera instància ens demanen, ens exigeixen.
Té la paraula la senyora Marina Bravo.
Senyor Rull, a ustedes parece que solo les importa quién gestiona cada competencia. A nosotros lo que nos importa es cómo se gestiona, que se haga bien. Y además ya está comprobado que ese mantra de que si lo hacen ustedes estará bien hecho y si lo hace el Gobierno de España lo seguirá haciendo mal no es cierto siempre. Hay miles de ejemplos: ATLL, la línea 9. Ferrocarriles es mucho más sencillo que la compleja red de RENFE. Así que le propongo tres cosas. Una, aprovechar plenamente las competencias que tenemos, que no lo hemos hecho, pensando, por ejemplo, cómo vamos a aprovechar a partir de ahora la variante de Vandellòs. Dos, pedir responsabilidades a Adif y al ministerio, pero no solo con cifras ni con traspasos; hay que explicarles que lo que necesitamos son resultados, que deben prestarle atención al mantenimiento, aunque no les permita inaugurar nada. En tercer lugar –y este merecerá más esfuerzo y tendrá más mérito–, coordinarnos y, sobre todo, corresponsabilizarnos seriamente en todo aquello en que los dos tenemos parte de responsabilidad. Parece que está funcionando con los Mossos en el tema de los robos; pues, hagamos lo mismo con la limpieza, con los cerramientos. Bueno, yo quiero ser optimista, y espero que me dé una alegría y me diga que al menos estos tres puntos sí que los vamos a seguir trabajando, aunque usted siga pensando en otras cosas.
Té la paraula el conseller.
Aquí el que necessitem és fer fiable la línia, fer fiable el sistema ferroviari. Li dono unes dades, i que vostè les coneix perfectament. Puntualitat, nivell de puntualitat. Ferrocarrils de la Generalitat, que gestiona cent quaranta quilòmetres de vies –no només Sabadell-Terrassa, no només Martorell, sinó Igualada-Manresa; per tant, cent quaranta quilòmetres–: 99 per cent de puntualitat. Sistema de rodalies a l'entorn de Barcelona: 94 per cent de puntualitat. Mitjana distància: 58 per cent de puntualitat. Tortosa: 40 per cent de puntualitat. Això no és acceptable. I, per tant, hem de prendre decisions en aquest sentit. I, per tant, vam pactar quines inversions per posar al dia a la xarxa calien..., que s'executi, que es faci. I nosaltres amb RENFE vam tenir una reunió l'altre dia i vam prioritzar determinades actuacions. El corredor de Vandellòs ens dóna moltes oportunitats, ens permetrà reduir temps de trajecte. Ens estem movent en aquests termes. I RENFE mateix ens proposava que la Comissió de Coordinació entre la Generalitat i Adif no fos informativa, sinó que fos decisòria. Això és el que necessitem, i nosaltres estem treballant en aquesta línia de poder prendre les decisions que convenen a aquest país. I vostès decideixen si juguen per aquí o juguen per Madrid; és la seva opció. La nostra és molt clara. Gràcies, senyora diputada.
Pregunta al Govern sobre els mitjans de comunicació. [[Pregunta al Govern sobre els mitjans de comunicació]] [[310-00014/11]] Formula la pregunta el senyor Fernando de Páramo, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Consellera Munté, estamos muy preocupados por la situación que estamos viviendo en los medios de comunicación públicos de Cataluña, porque ustedes han hecho lo mismo que ha hecho el Partido Popular y lo mismo que ha hecho el Partido Socialista en otras partes de España con otros medios de comunicación públicos, pero además ustedes le han añadido un agravante, que es también la ideología; una ideología que, por cierto, no es la de la mayoría de los ciudadanos de Cataluña. Y estamos preocupados, pero es una preocupación que no es solo nuestra, no es de este diputado ni de este grupo parlamentario, es una preocupación que comparten incluso trabajadores de estas cadenas públicas. Y se lo leo textualmente. El comité de empresa de TV3 y Catalunya Ràdio: «Los medios públicos tienen que estar al servicio de la sociedad. El Sindicato de Periodistas de Cataluña: «La primera deuda de los servicios informativos es con los espectadores, no con el Gobierno. Y yo le pregunto, señora consellera: nosotros hemos hecho propuestas, una propuesta que pretende que a la hora de escoger los consellers de la «corpo sea de una forma más plural. Hemos hecho una propuesta para que los consellers tengan quince años de experiencia en el sector de la comunicación. ¿Qué van a hacer ustedes para que los medios de comunicación públicos de Cataluña sean más plurales?
Té la paraula la consellera Neus Munté.
Moltes gràcies, presidenta. Veig que aquesta pregunta és la continuació del debat que vam tenir la setmana passada en la compareixença davant de la Comissió d'Afers Institucionals, quan parlàvem dels objectius del Departament de la Presidència. Allà, el seu grup parlamentari, al costat del Grup Parlamentari Popular, van insistir una i una altra vegada a qüestionar la neutralitat dels mitjans de comunicació públics. Jo li agraeixo l'oportunitat que em brinda, una vegada més, de defensar aquesta pluralitat. Ho farem tantes vegades com calgui, des del Govern, perquè continuarem apostant pels mitjans de comunicació públics com a garants de la normalització de la nostra llengua; de la visibilitat de totes les opinions, ideologies i creences; de la cohesió social, i també de la difusió dels valors democràtics del país. Vull tranquil·litzar-lo, vull tranquil·litzar-los: no han de tenir cap preocupació sobre aquesta neutralitat i sobre aquesta pluralitat. Els mitjans de la Corporació Catalana estan sotmesos al control de diferents institucions i organismes: d'aquest Parlament, per exemple, i la seva comissió de control, que el seu grup parlamentari, per cert, presideix; també del Consell de l'Audiovisual de Catalunya, i d'altres organismes, com el Consell Assessor de Continguts o els consells professionals de TV3 i Catalunya Ràdio. Per cert, la intervenció i la crítica totalment desaforada d'una persona del seu partit, el senyor Girauta, diputat al Congrés, va obligar i va fer que aquests treballadors, aquests professionals dels mitjans públics –de Catalunya Ràdio, concretament– emetessin una nota, també, en defensa de la seva honorabilitat. Per tant, no es preocupin, tinguin la màxima tranquil·litat que aquest pluralisme dels nostres mitjans públics està plenament garantit, i tant els informes com els índexs d'audiència, com la valoració que en fan els ciutadans de Catalunya ho avalen perfectament.
Té la paraula el senyor Fernando de Páramo.
Gracias, señora presidenta. Señora consellera, usted siempre habla del mismo informe, que es un informe del CAC, que es un informe sobre campaña electoral. Si ustedes ya no cumplen con los bloques de campaña, entonces ya tenemos un problema; si ustedes ya no cumplen con la LOREG es que entonces ya tenemos un problema más serio. ¿Está diciendo, entonces, que mienten, los trabajadores? ¿Está diciendo que el comité de empresa también miente? ¿Está diciendo que esta oposición miente? Porque fueron varios grupos quiénes se lo dijeron en la comisión el otro día; fue también Catalunya Sí que es Pot, fue el Grupo Socialista, fue el Grupo Popular, fue también este Grupo de Ciutadans; no solo nosotros. Y ustedes tienen dos opciones, básicamente dos opciones: decir que todos mentimos, que todos nos hemos vuelto locos y que los medios de comunicación en Cataluña son los más plurales del mundo, o, si no, tienen una segunda opción, y es una oportunidad, y aquí es donde le tendemos la mano; una oportunidad para que de una vez por todas los medios de comunicación en Cataluña sean plurales. Si ustedes optan por la primera opción, como entenderá, nos tendrá enfrente para reclamar que los medios sean de los ciudadanos. No queremos que los medios sean ni de Ciudadanos, ni del PP, ni de Convergència, que sean de todos, de todos los catalanes, que se sientan representados los que son independentistas y los que no lo somos. No queremos unos medios para los partidos políticos, queremos unos medios para los catalanes. Y si optan por esta segunda opción, por esta oportunidad, nos tendrán al lado –nos tendrá al lado, para construir unos medios de comunicación que sean de todos, y unos medios que sean plurales. Tienen que elegir entre decir que no pasa nada y que todo va bien, o entre cambiar las cosas.
Té la paraula la consellera.
Gràcies, presidenta. El que no és cap mentida són els índexs d'audiència; no només els informes del CAC, que també, sinó els índexs d'audiència. Informatius de TV3 i de Catalunya Ràdio, com a primera opció àmpliament més escollida pels ciutadans i ciutadanes. S'equivoquen, els ciutadans? Menteixen, els ciutadans? Informe d'anàlisi quantitativa de GFK de l'any 2015: Telenotícies de TV3, líders en credibilitat, confiança i imparcialitat. Escolti, vostès fan una proposta que no és innovadora, no és nova. De fet, l'actual Consell de Govern de la Corporació Catalana i el seu president, el senyor Brauli Duart, ja van ser escollits per aquest Parlament precisament per una majoria de dos terços. Ell va ser escollit amb un total de cent sis vots dels cent trenta-cinc possibles; setze vots per sobre dels noranta, que serien aquestes dues terceres parts de què vostè parla. I no va caldre una segona volta. Escollits tots els membres per la seva trajectòria professional, pels seus mèrits professionals. En tot cas, uns mitjans públics a Catalunya molt més plurals…
Consellera, se li ha acabat el temps.
…que els mitjans de comunicació… (La presidenta retira l'ús del micròfon a la consellera i aquesta continua parlant uns moments.)
Pregunta sobre la concessió de la gestió d'Aigües Ter Llobregat. [[Pregunta al Govern sobre la concessió de la gestió d'Aigües Ter Llobregat]] [[310-00012/11]] Formula la pregunta el senyor Santi Rodríguez, del Grup Parlamentari Popular.
Gràcies, presidenta. La setmana passada, a la compareixença del vicepresident i conseller d'Economia, el nostre grup li va preguntar quina era la posició del Govern amb relació a la patata calenta que tenien sobre la taula, sobre la concessió d'Aigües Ter Llobregat i el seu conflicte; el conseller en aquell moment va fer com si sentís ploure. I la pregunta és si el Govern té opinió sobre aquest conflicte, quina és la seva opinió, com té previst abordar el conflicte i si té previst, també, resoldre'l.
Té la paraula el conseller Josep Rull.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, he respost en l'anterior intervenció. Nosaltres tenim un requeriment específic, l'estem treballant, l'estem treballant a fons, i el que plantegem són diversos escenaris d'actuació. Tindrem la possibilitat de parlar-ne a fons en la compareixença que algun grup ens ha plantejat en aquesta cambra, eh?, i que anirà més enllà, evidentment, de les reflexions, de les respostes que ara li podria donar en aquests dos minuts i mig. Gràcies, presidenta.
Té la paraula el senyor Santi Rodríguez.
Conseller, veig que vostè també sent ploure. Mirin, ATLL va quedar amb 750 milions d'euros de deutes i..., manca de valor polític per afrontar la pujada de tarifes que havien de fer complir el pla de sanejament que tenia en aquell moment. Aquesta va ser l'herència que va deixar el tripartit. El nostre grup parlamentari va ser conscient d'aquesta herència, i hem intentat ser coherents des del principi. No consideràvem que fos una magnífica solució, l'externalització d'aquesta empresa pública, però ens hi vam avenir i la continuem defensant, a diferència d'altres grups que en aquell moment...; uns van defensar l'externalització i ara no; altres estaven en contra de l'externalització i ara, segurament, la defensen des del mateix Govern...; aquesta és la diferència entre uns grups i uns altres. Però la veritat és que es va fer molt malament, aquella gestió. L'adjudicació es va iniciar l'1 de gener i el mateix 2 de gener ja hi havia una resolució executiva que deia que l'execució estava mal feta. El Tribunal Superior de Justícia va ratificar dues vegades aquella resolució executiva; també ho va fer el Tribunal Suprem. El juny de l'any passat el Tribunal Superior de Justícia diu que s'ha d'anular l'adjudicació perquè està mal feta, i el Govern, a tot això, com si sentís ploure. Ara tenim al damunt de la taula un informe de l'Oficina Antifrau, que ja és estrany, perquè l'hermetisme de les investigacions de l'Oficina Antifrau s'ha trencat, precisament, en aquesta ocasió, sense que hi hagi una resolució definitiva al respecte. Però ens agradaria saber i creiem que, davant de les sospites que es posen al damunt de la taula amb aquest informe de l'Oficina Antifrau, el Govern hauria, com a mínim, de dir quina és la seva posició i no fer com si continués plovent.
Té la paraula el conseller.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, nosaltres continuem defensant –i defensem davant de la Justícia– que aquest procediment d'externalització del servei, en unes circumstàncies, hi insisteixo, que són molt dures, no s'externalitza per atzar còsmic, sinó que s'externalitza davant d'una situació financera molt complicada. I, per tant, o tenim aquest punt de partida o serà difícil que puguem entendre res. I, per tant, estem, en aquests moments, defensant la posició del Govern davant del Tribunal Suprem. Amb relació a aquest plantejament que fa l'Oficina Antifrau, jo abans li he explicat exactament quins són els termes. Primer, vull deixar molt clares dues coses: el servei –la qualitat del servei– no se n'ha ressentit, u; dos, no hi ha hagut cap impacte en la tarifa que en aquests moments paguen els ciutadans. Aquests són dos elements i són dos elements bàsics, clars. Segon, la Generalitat de Catalunya, en el moment que detecta que s'està actuant sense l'autorització de la mateixa Generalitat, actua, i actua de manera molt ràpida. En el moment que detectem que l'empresa operadora que es crea ha facturat amb ATLL concessionària, nosaltres ens posem..., interpel·lem la concessionària i diem que aturi automàticament aquesta actuació que no té l'autorització de la Generalitat de Catalunya. I ho posem en coneixement de l'agència tributària. Aquestes són les dues actuacions que hi ha. En aquests moments, què tenim? Que aquesta empresa operadora, doncs, ha quedat neutralitzada –no existeix– i s'han revertit tots els efectes d'una actuació que no era una actuació adequada. I, per tant, en el moment que tocava i quan tocava, la Generalitat de Catalunya va prendre les decisions com a òrgan de control d'aquesta concessió, i sempre vetllant per allò que li deia al principi: perquè el servei es continués prestant de manera solvent i amb la qualitat que els ciutadans ens exigeixen. Gràcies, senyora presidenta.
Pregunta al Govern sobre el paper dels regadius davant els reptes del canvi climàtic. [[Pregunta al Govern sobre el paper dels regadius davant els reptes que planteja el canvi climàtic al sector agrari]] [[310-00015/11]] Formula la pregunta el senyor Bernat Solé, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Honorable consellera, el passat 8 de gener el Consell de Ministres va aprovar dos decrets que incloïen l'aprovació de setze plans hidrològics de conques, entre els quals hi havia el Pla hidrològic de la conca de l'Ebre. Segons la Llei d'aigües de l'any 2001, els objectius d'aquests plans hidrològics de conca són els següents, exactament: «Aconseguir el bon estat i l'adequada protecció de les masses d'aigua, i alhora satisfer les demandes d'aigua i l'equilibri i harmonització del desenvolupament regional i sectorial, incrementant les disponibilitats del recurs, protegint-ne la seva qualitat, economitzant-ne la seva utilització i racionalitzant-ne els seus usos en harmonia amb el medi ambient. És evident que el canvi climàtic al qual estem sotmesos ens exigirà, ens exigeix dia rere dia, per una banda, una gestió eficient de l'aigua garantint el cabal ecològic per als rius del nostre territori, i per altra banda, doncs, garantir els recursos hídrics i els usos de l'aigua per a sectors econòmics tan importants com l'agroalimentari, fonamentals per al desenvolupament territorial i ambiental de les zones rurals, que suposen un 70 per cent del nostre territori a Catalunya. Per tot l'exposat anteriorment, en nom del Grup Parlamentari de Junts pel Sí, li formulo la següent pregunta: davant els reptes que planteja el canvi climàtic en el sector agrari, quina és la posició del Govern amb relació al paper que han de jugar els regadius del nostre país? Gràcies.
Respon la senyora Meritxell Serret, consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputats; senyores i senyors, certament, el canvi climàtic té efectes contundents, per dir-ho breument, sobre el nostre territori. Tinguem present que el sector agroforestal –agricultura, ramaderia i forests– ocupa el 70 per cent i gestiona també el 70 per cent del territori de Catalunya, tant per a produir aliments com també per a gestionar els ecosistemes. En aquest sentit, tots els efectes; tot el que sigui l'adaptació a les sequeres, als canvis de temperatura que afecten els cicles de cultius, a tot el que són també les malalties i plagues són importants estratègies d'adaptació i de mitigació. Dit això, hi han dos factors que són clau que són: el sòl, mantenir la fertilitat del sòl agrari i gestionar bé el cicle de l'aigua. En aquest sentit, els regadius són una peça clau, els hem de veure com un aliat, un aliat a l'hora de gestionar com el sector agrari fa un ús eficient d'aquesta aigua en tant que n'és un gran consumidor. Tinguem present, també, que el 28 per cent de la superfície agrària útil del nostre país està en regadiu i en aquest 28 per cent, actualment, s'hi fa el 70 per cent de la producció agrària. Per tant, és un factor bàsic també per a la nostra sobirania alimentària. Dit això, tenim molt clar des del Govern que hi hem d'apostar i que hi hem d'apostar seriosament. Ho tenim clar i en el Pla de regadius de Catalunya del 2008-2020 ja vam prioritzar el que és la modernització per convertir els regs tradicionals en regs eficients; vam prioritzar també el que és la consolidació dels nous regadius, que estan en curs, i qualsevol nou plantejament de regadius s'ha de fer sota criteris científics i tècnics que assegurin la sostenibilitat en l'ús del recurs, mantenint també, evidentment, els cabals ecològics. D'aquí, també, l'oposició d'aquest Govern al Pla hidrològic de la conca de l'Ebre, aprovat a Madrid, perquè no segueix aquests mateixos criteris de prioritat i aquestes premisses. Paral·lelament, hem de tenir molt clar que el Govern ens hem manifestat ja reiteradament –molts cops– en la conveniència d'apostar decididament pels regadius i ho fem tant donant suport amb assessorament, transferència als regants a l'hora de fer aquest canvi, d'adaptar-nos a la capacitat que ens dóna l'eficiència i l'ús de nous regadius modernitzats, com també amb suports econòmics. De fet, enguany, resoldrem 13 milions en plans de millora que aniran a ajudar les inversions dels pagesos i ramaders en l'ús eficient de l'aigua. En definitiva, volem sobretot apostar i entendre el regadiu com una capacitat...
Consellera, se li ha acabat el temps. [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]] Té la paraula Bernat Solé. [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]] [[Pregunta al Govern sobre els motius pels quals no es pot fer en català l'examen d'accés a l'advocacia]] [[310-00016/11]] Pregunta al Govern sobre els motius pels quals no es pot fer en català l'examen d'accés a l'advocacia. Formula la pregunta el senyor Jordi Orobitg, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Diputades, diputats, honorable conseller, són sobradament conegudes les dificultats amb què topen els ciutadans i els diferents operadors jurídics del nostre país per utilitzar amb normalitat la llengua catalana en l'àmbit de l'Administració de justícia. Prova de tal fet és que, segons dades fetes públiques l'any 2015, només el 12,50 per cent –repeteixo la dada: el 12,50 per cent– de les sentències dictades pels òrgans jurisdiccionals amb seu a Catalunya estaven redactades en català. En aquest context, l'any 2015, els diferents col·legis d'advocats de Catalunya, l'Institut d'Estudis Catalans i les administracions públiques catalanes van denunciar que les proves d'accés a la professió d'advocat, a les quals van concórrer més de quatre-cents graduats en dret de tot Catalunya, més concretament, 442, només podien ser efectuades en castellà, vulnerant el legítim dret dels aspirants a fer-ho en la llengua pròpia del nostre país, és a dir, el català. Doncs, tals fets van generar el compromís, al seu dia, per part del Ministerio de Justicia, de facilitar en un futur la realització de la prova en totes les llengües oficials existents en l'Estat espanyol. Properament, aquest mes de febrer, es celebrarà la primera de les convocatòries de l'any 2016 per a les proves d'accés a la professió d'advocat, és a dir, les proves d'accés a l'advocacia. Interessaria saber a aquest diputat i al Grup Parlamentari de Junts pel Sí, per quins motius no es podrà fer l'examen d'accés a l'advocacia, que organitza el Ministerio de Justicia, en llengua catalana. Moltes gràcies, senyora presidenta.
Té la paraula el conseller de Justícia, senyor Carles Mundó.
Gràcies, presidenta. Bon dia. Bé, el Govern de Catalunya, des de ja fa uns anys, ha insistit al Ministeri de Justícia per tal que les proves d'accés a la professió d'advocat es poguessin fer també en llengua catalana. S'han adreçat múltiples escrits i requeriments al ministeri i, de fet, el mateix ministeri, en la comissió tècnica entre les comunitats autònomes i el Ministeri de Justícia mateix es va comprometre, i així consta en acta, que en la següent convocatòria, que és la d'aquest febrer del 2016, les proves també es podrien fer en llengua catalana, però finalment això no ha estat possible. Hem ofert la cooperació amb el Ministeri de Justícia perquè això fos possible. Hem ofert mitjans tècnics per a la traducció, assegurant els termes que consideressin adequats per garantir la confidencialitat, i això tampoc ha estat possible. Jo mateix he parlat amb el ministre de Justícia d'aquesta qüestió, insistint en aquest fet i en aquesta oferta de cooperació, però no ha estat possible. I no ha estat possible no pas per raons tècniques –i això ha estat admès pel mateix ministeri–, sinó que ha estat, en definitiva..., no ha estat possible perquè no els ha donat la gana de fer-ho. Perquè raons per fer-ho n'hi ha, motius per fer-ho n'hi ha, mitjans tècnics per fer-ho n'hi ha, però això no ha estat possible. La conclusió, per tant, és que si això no s'ha pogut aconseguir és per falta de voluntat política. I vostè ho deia molt bé: en l'àmbit de la justícia és ben necessari l'esforç per normalitzar la llengua catalana; només un 12 per cent de les sentències són en català i, en canvi, a l'hora de l'accés a l'advocacia, a Catalunya només es pot ser advocat si s'utilitza el castellà, no es pot ser advocat fent la prova en català. De fet, resulta que a les escoles, si un sol alumne ho demana, tots han de canviar la llengua, però, en canvi, si nou-cents graduats en dret demanen de fer la prova en català, això no és possible. Per a l'Estat espanyol, massa sovint, i, en concret, per al Govern del Partit Popular, la pluralitat lingüística, la diversitat lingüística, no és una riquesa; de fet, és una anomalia que cal combatre. I d'això se n'ha fet ressò fins i tot el Consell d'Europa quan en un informe del 20 de gener ha denunciat l'Estat espanyol perquè no fa res perquè les llengües oficials a l'Estat puguin ser presents de manera normal en la justícia. [[Aplaudiments.]]
Pregunta sobre el manteniment de la xarxa ferroviària que administra l'empresa pública de l'Estat Adif. [[Pregunta al Govern sobre el manteniment de la xarxa ferroviària que administra l'empresa pública de l'Estat Adif]] [[310-00018/11]] Formula la pregunta el senyor Joan Ramon Casals, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Honorable conseller Josep Rull, l'Estat espanyol fa dècades que ha dimitit de les inversions en infraestructures a Catalunya, i això és així indiferentment del color polític que hi hagi a Madrid, i això encara és més evident en la falta de manteniment i inversions en la xarxa de rodalies. Cal recordar, per exemple, que el Pla de rodalies aprovat pel senyor Zapatero 2008-2015 s'ha executat en menys d'un 10 per cent. I s'ha arribat a un punt de falta de fiabilitat total i contínues interrupcions del servei de transport públic per a desenes de milers de persones, amb avaries i incidències com la que va passar la setmana passada, que fa afectar gran part de la xarxa de rodalies i de retruc, també, la del metro de Barcelona. La mateixa Unió Europea recentment ha criticat la política d'inversions en ferrocarrils de l'Estat espanyol, que respon a criteris totalment polítics i que gasta milers de milions d'euros –3.500 l'any 2015– en l'alta velocitat amb diners dels catalans i que s'oblida de les inversions bàsiques en el manteniment de la xarxa de proximitat, especialment al nostre país. Aquestes són les preferències del Govern espanyol, gastar en línies amb poca viabilitat econòmica en comptes d'invertir en les línies utilitzades per milers de persones. Això genera greus prejudicis en els serveis, amb promeses d'inversions que no es compleixen, que, per cert, es tornen a prometre l'any següent i que tampoc no es compleixen, arribant a tenir, per exemple, estacions tercermundistes, on hi ha gent gran o amb dificultats de mobilitat que no poden accedir a les vies, o amb constants retards o interrupcions dels serveis. Com molt bé vostè ha dit, els que vivim a una banda del Llobregat, que som els que estem a Adif, no ho tenim resolt; en canvi, els que viuen a la banda dels Ferrocarrils de la Generalitat ho tenen resolt. Bé, conseller, l'Estat té moltes maneres de vulnerar els drets bàsics dels catalans. De vegades ho fa amb sentències del Constitucional suspenent declaracions del Parlament o, fins i tot, conselleries o consellers; però també vulnera els drets bàsics dels catalans com fa amb Rodalies, suspenent les inversions o deixant constantment suspès el servei per la seva falta de manteniment. Què farà el Govern de la Generalitat per acabar amb aquesta injustícia que patim els catalans i les catalanes? Gràcies.
Té la paraula el conseller Josep Rull.
Moltes gràcies. Senyor diputat, ho ha explicat molt bé. D'arguments per a la independència n'hi ha molts, i aquest és un argument molt clar per demanar la independència. Miri, l'últim gran servei massiu que presta l'Estat espanyol a Catalunya –l'últim gran servei massiu– és aquest sistema de rodalies, i ho fa amb unes condicions que no són correctes, que no són adequades, que no són dignes. I, per tant, aquest és el compromís que té aquest Govern, i per això és un govern de transició nacional perquè, o canviem radicalment les normes del joc, o tenim el control absolut sobre el territori, o serà molt difícil de poder revertir aquesta situació. I, per tant, aquest és l'esquema, i l'esquema bàsic, i vostè hi feia referència. És inaudit que el president d'Adif, davant del que va passar el dimarts de la setmana passada, busqui excusa de seguida: que si són els Mossos d'Esquadra... Escolti, no busqui excusa, doni respostes. I les ha de donar amb uns termes que són adequats. Mentrestant, nosaltres què plantegem? Plantegem tres mesures molt concretes, molt específiques. Primera: l'acord de capacitat, que és l'òrgan de coordinació entre la Generalitat i Adif, ha de tenir capacitat de decisió. Això ho va proposar Renfe, i amb bon sentit i amb bon criteri. Primer element. Segon: volem saber quines limitacions temporals concretes de velocitat hi ha a la xarxa ferroviària catalana per poder-la revertir. I Adif no por actuar unilateralment en aquest sentit menystenint i afectant el servei que és titularitat de la Generalitat. I tercer: el que demanarem serà una auditoria concreta sobre el conjunt de la xarxa en aquests moments, sobre talussos, neteja de marges de via, tancaments perimetrals, accessibilitat d'estacions, instal·lacions elèctriques, instal·lacions de seguretat, condicions de seguretat. Volem que es posi al dia, saber exactament com és la xarxa perquè, si no, a l'entorn d'Adif hi ha un àmbit de descontrol absolut, descontrol amb relació a la Generalitat i descontrol amb relació al mateix Estat. És a dir, Adif és Estat espanyol que es menja els diversos governs que hi ha –els diversos governs de l'Estat espanyol. Nosaltres davant d'això no volem romandre impassibles, prendrem decisions a curt termini i plantegem el repte ambiciós de país, que és «nosaltres ho volem decidir nosaltres mateixos. Per això, nosaltres defensem la independència d'aquest país. Moltes gràcies.
Preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el desplegament operatiu i la dotació pressupostària del Pla de protecció internacional a Catalunya i sobre les mesures per a rebre els refugiats]] [[317-00008/11]] Pregunta sobre la situació política i social. Formula la pregunta la senyora Gabriela Serra, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bon dia, president. El 28 de gener del 2014 el Parlament de Catalunya va aprovar el Pla de protecció internacional a Catalunya. El pla va ser elaborat pel grup de treball sobre protecció internacional integrat per la Taula de Ciutadania i Immigració i format per les principals entitats de la societat civil catalana expertes en l'àmbit, amb la col·laboració de la Direcció General per a la Immigració de la Generalitat de Catalunya i l'Ajuntament de Barcelona. El pla perseguia aglutinar, coordinar i impulsar tota l'acció solidària en el camp de la protecció internacional al nostre país, donant suport a les iniciatives de la societat civil en matèria d'asil i de refugi. El pla té una vigència de quatre anys, ja n'han transcorregut dos i la dotació pressupostària que s'hi ha destinat fins al moment ha estat de 600 euros pelats per al 2014 i 100.000 euros –no tan pelats– per al 2015. Xifres que s'han demostrat absolutament insuficients. La CUP - Crida Constituent fem nostra la posició mantinguda per les plataformes ciutadanes Stop Mare Mortum i Asil.Cat, que avui ens acompanyen, que defensen que el desenvolupament del Pla de protecció internacional ha de conduir a la consolidació d'una política pública en matèria de protecció internacional a Catalunya, sostenible en el llarg termini i que doni plena cobertura a les necessitats de les persones sol·licitants de protecció internacional i de refugi que es troben al nostre país. Cent mil euros és una quantitat absolutament insuficient per garantir el desenvolupament d'aquest pla. Per això li vull preguntar: més enllà de la creació conjuntural que va significar la creació del Comitè per a l'Acollida de les Persones Refugiades, com s'està planificant el desplegament operatiu del Pla de protecció internacional a Catalunya i quin és el pressupost que es pretén dotar? Segona: hi ha alguna previsió pel que fa a la intervenció i l'acollida de les persones desplaçades forçosament que pertanyen a col·lectius amb necessitats específiques, com ara són les víctimes del tràfic d'éssers humans, els menors no acompanyats o les víctimes de tortura, entre d'altres? Gràcies.
Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, comparteixo amb vostè que ens cal –i per això, entre d'altres, s'han fet les accions que vostè coneix, algunes les ha descrit, les altres les coneixerà a mesura que tinguem oportunitat de parlar de pressupost– la idea que cal una política pública clara de suport a les persones necessitades en aquest àmbit. Això no és cap novetat que jo li digui. És veritat que vam començar amb una dotació pressupostària molt, molt baixa, que l'hem millorada, però no de manera suficient, i que buscarem l'acord, d'entrada a aquest Parlament, però no només a aquest Parlament, sinó en el marc de totes les institucions que han expressat la voluntat de ser part actora de la solució d'aquest problema, una atribució pressupostària, un conjunt de recursos econòmics, tècnics, d'infraestructures i personals que respongui a aquesta vocació que vostè diu i que el Govern comparteix de tenir una política pública clara i ambiciosa. El repte que tenim davant, el més gran, és el que emana de la declaració conjunta del darrer Ple del Parlament de Catalunya amb relació a les persones refugiades, que parteix de la constatació a la consternació de la situació de vergonya amb què està tractant Europa el conjunt dels refugiats i, molt particularment, a causa de deu mil infants desapareguts. Per tant, partim d'aquesta constatació, de l'assumpció de la pitjor cara d'Europa, i nosaltres expressem que ens pertoca utilitzar els recursos que tenim a l'abast, peti qui peti, li pesi a qui li pesi, per expressar, justament, la millor cara d'Europa. Quina és la millor cara d'Europa? Aquella Europa que acull, aquella Europa que és solidària, aquella Europa que li importa el patiment dels altres, i per això, òbviament, a nosaltres, com ja coneix, ens trobarà en totes les polítiques de coordinació amb ajuntaments, des dels petits als grans, i en aquest sentit el Govern començarà aquesta setmana o la setmana que ve la ronda de consells d'alcaldes de Catalunya per explicar tot el que tenim previst en aquest sentit. Ens toca continuar exigint i esperant l'Estat que comparegui, clarament, amb mesures concretes, amb persones concretes i amb recursos econòmics concrets, i ens pertoca, naturalment, impulsar de manera coordinada a través de la consellera Bassa, però implicant el conjunt dels departaments, totes les accions d'aquest Govern amb relació, sobretot, a les persones refugiades. Moltes gràcies.
Pregunta al president de la Generalitat sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'acatament de la suspensió pel Tribunal Constitucional d'algunes de les competències del Departament d'Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència]] [[317-00011/11]] Formula la pregunta el senyor Xavier García Albiol, del Grup Parlamentari Popular.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor president, ara fa uns dies, en seu parlamentària, el conseller d'Afers Exteriors, el senyor Romeva, deia de manera molt clara que amb la seva conselleria es constituïa la primera estructura d'estat. Gràcies a un recurs del Govern del Partit Popular hem conegut que ha quedat en suspens una part molt important de les competències d'aquesta conselleria. La meva pregunta, senyor president, és molt clara: vostè i el seu Govern pensen acatar aquesta suspensió?
Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, no tingui cap dubte –cap dubte– que aquest Govern continuarà fent acció exterior i que el conseller Romeva continuarà sent conseller. Moltes gràcies. [[Aplaudiments en un sector de l'hemicicle.]]
Té la paraula el senyor García Albiol.
Señor presidente de la Generalitat, yo no sé si usted no me ha respondido por ignorancia o por cobardía. Le he preguntado de una manera muy concreta si usted y su Gobierno piensan acatar una suspensión que garantiza la democracia en Cataluña. Porque aquellos que como usted y su Gobierno pretenden adaptar su acción de gobierno no a la legalidad ni a las necesidades de la inmensa mayoría de los catalanes, sino adecuarla a sus intereses partidistas e ideológicos por encima del estado de derecho, están poniendo en riesgo la democracia. Y es lo que usted acaba de hacer con su respuesta a la interpelación, muy clara, que desde el Partido Popular de Cataluña le hemos realizado. Señor president, desde el Partido Popular de Cataluña damos apoyo a una acción por parte del Gobierno de Cataluña, una acción en el exterior, que signifique promover las exportaciones, agilizar las inversiones para Cataluña, promover el turismo. Claro que sí, solo faltaría. Pero nosotros no estamos dispuestos a que usted engañe a la inmensa mayoría de catalanes, que usted pretenda presentarse en Europa y al resto del mundo como si fuera el primer ministro de un gobierno imaginario. Se está poniendo en ridículo a usted y está poniendo en ridículo a la inmensa mayoría de los catalanes. En Cataluña, señor Puigdemont, le pedimos que actúe de acuerdo con la legalidad, y le pedimos que tome medidas para que su Gobierno se adapte a la legalidad que en estos momentos están saltándose en función de sus propios intereses partidistas, que no representan a la inmensa mayoría de catalanes. El último, o quizás penúltimo, episodio que hemos vivido, y esperamos que no se vuelva a repetir, es la reunión con los cónsules instalados en Barcelona, en Cataluña, donde se puso más que evidente que ustedes no pretenden defender los intereses de los catalanes…
Se li ha acabat el temps.
...sino vender un proyecto...
Senyor García Albiol, se li ha acabat el temps. [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]] Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, deixi'm dir-li que el Partit Popular marxarà del Govern de la mateixa manera que hi va arribar: amb un recurs al Constitucional contra decisions de Catalunya. Hi va arribar amb la motxilla carregada del recurs contra l'Estatut; se n'anirà ara amb el recurs contra el que és una competència estatutària, definida a l'Estatut d'autonomia de Catalunya, clarament reconeguda per la sentència del Tribunal Constitucional, en què explícitament ‒explícitament‒ reconeix el dret que té el Govern de Catalunya a l'exercici legítim de la seva acció exterior. I no hi renunciarem. No hi renunciarem de cap manera. Miri, Catalunya no és menys que altres territoris als quals ningú no els impedeix que facin la seva acció exterior. I contra aquells que volen posar fronteres, perquè de fet ens volen posar fronteres i barreres a la nostra acció exterior, nosaltres el que diem és justament el contrari: a nosaltres, per poder ajudar la gent i les empreses, per poder ser solidari, com s'ha vist ara amb els refugiats, per poder estar al costat de la lluita contra el canvi climàtic que fan altres països del món, ens cal, justament, alçar les barreres que vostès ens volen imposar. I, per tant, el Govern exercirà, exerceix i exercirà, al màxim la responsabilitat que té encomanada. Miri, la té encomanada perquè els ciutadans ho han decidit; la té encomanada perquè en aquest Parlament es va presentar, jo vaig presentar, un pla de govern, contra el qual no s'ha recorregut, per cert, en el qual esmentava explícitament la creació d'aquesta conselleria, i la té encomanada perquè l'Estatut, hi insisteixo, ens atribueix, i vostè ho veurà en el decret de funcions que regula la conselleria, exactament el marc d'actuació de manera absolutament impecable i d'acord, hi insisteixo, amb el mandat dels ciutadans. No anticipi esdeveniments. El Tribunal Constitucional encara no s'ha pronunciat. No ho ha fet. Esperarem que ho faci. Però en qualsevol cas deixi'm dir-li, ja que vostè també aquestes coses les pot entendre, en aquest cas citant no un poeta, sinó un futbolista, un gran futbolista català, que al Tribunal Constitucional jo li diria: «Gracias, Tribunal Constitucional, contigo empezó todo. [[Rialles i aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la conveniència de mantenir Josep Antoni Rosell en un càrrec públic]] [[317-00009/11]] Formula la pregunta el senyor Lluís Rabell, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Molt bon dia. Gràcies, presidenta. Mireu, fa uns dies, tot lamentant la compareixença de l'expresident Jordi Pujol davant de l'Audiència Nacional, el senyor Francesc Homs declarava que Convergència ha trencat pràctiques del passat. Hi ha alguns fets, tanmateix, que ens fan dubtar que el seu Govern estigui realment determinat a trencar, a deixar enrere, una cultura política que ha fet molt de mal, molt de mal a Catalunya i a tot Espanya, unes pràctiques que han vist utilitzar institucions i recursos públics en benefici d'interessos privats, de clans familiars i de partits polítics. Vet aquí que també fa uns dies sabíem que el senyor Josep Antoni Rosell, antic director d'Infraestructures, actualment imputat en el marc de la investigació sobre el 3 per cent, ocupa un càrrec de nova creació en la mateixa empresa pública com a, cito, «responsable del projecte d'actuacions internacionals d'investigació, innovació i recerca. Déu n'hi do! Amb un títol així és comprensible que el salari rondi els 139.000 euros l'any. Molt honorable, li faig la pregunta a vostè perquè sembla que aquests últims dies els seus consellers d'Economia i de Justícia no es posen massa d'acord sobre què cal fer amb aquest senyor i vostè haurà d'arbitrar. Més enllà de la presumpció d'innocència que s'escau en els procediments judicials i en les causes penals, la pregunta és: no li sembla temerari, poc ètic i poc estètic mantenir el senyor Rosell en el marc d'una empresa pública? Quin missatge, quin relat, creu vostè que traslladem a la ciutadania, que està farta de tants escàndols de corrupció? Moltes gràcies.
Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, vostè coneix quina ha estat la posició del Govern amb relació a aquesta qüestió i a totes les que hi tenen a veure. I, per tant, des d'aquest punt de vista només puc fer que reiterar-li el que ja han dit de manera coordinada i de manera coherent els consellers que s'han pronunciat al respecte. Quan hi hagi algun motiu que ens faci pensar que el senyor Rosell no ha de ser objecte d'encàrrec de feina del Govern prendrem les decisions. Però això encara no és així.
Té la paraula el senyor Rabell.
Justament, la pregunta no és d'ordre judicial, com deia, sinó d'ordre polític i estètic. Realment, una persona que ha estat involucrada i que està al centre de l'huracà d'un escàndol de corrupció de les majors dimensions..., jo crec que qualsevol govern responsable el que faria seria apartar-lo, si més no cautelarment, de les seves funcions en una empresa pública, empresa que segueix representant i empresa en la qual segueix cobrant de tots els catalans i catalanes. Per tant, la qüestió és absolutament política. És: quin missatge, hi insisteixo, traslladen vostès a la ciutadania? Pensi, i acabo amb això, que els comportaments que tenim aquí són espanyolíssims, més espanyols que unes castanyoles. Allí els aforen; aquí els guardem a les empreses públiques.
Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Nosaltres hem insistit sempre, senyor Rabell, que les coses s'han de fer bé. Per a tothom. No per criteris estètics. Perquè per criteris estètics, diguem-ne, hi hauria opinions molt contrastades, i segurament no ens posaríem d'acord. El senyor Rabell també ha parlat de qüestions estètiques, i aquí crec que tot és discutible i és opinable. Però en qualsevol cas li reitero el que va comentar la consellera portaveu, el que ha dit també el senyor Mundó, el que ha dit tothom que ha estat interpel·lat en aquest sentit, que és que el senyor Rosell no desenvolupa cap funció directiva ni participa en la presa de decisions. Al costat d'això, si per algú té algun valor la presumpció d'innocència, que crec que en té per tothom, em sembla que faríem bé de respectar-la. Perquè la presumpció d'innocència és una garantia abans no existeixen sentències fermes, que ens obligarien a prendre decisions, naturalment. I en el moment en què hi hagi llum sobre els escàndols que vostè cita, que són investigats i que estan en seu judicial, que, diguem-ne, ens convidi a prendre decisions, aquest Govern no tardarà dos minuts a prendre-les. Si les ha de prendre. Però suposo que tothom deu entendre que la justícia ha de fer el seu recorregut, i que davant de moltes situacions que en el passat fins i tot haurien estat titllades d'escàndols de grans dimensions, com potser pot ser aquesta, la sentència no ha anat pas en la direcció de la percepció estètica. Ara, aquest Govern no el trobarà, en el moment –i s'ha dit en el cas Aigües Ter Llobregat– que té constància fefaent d'alguna qüestió que no és regular..., d'actuar de manera fulminant, que és el que ha fet en el passat i que farà en el futur quan tingui la més mínima constància que això és així. Moltes gràcies.
Pregunta sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el manteniment de Josep Antoni Rosell en un càrrec públic i sobre la garantia de transparència de l'acció del Govern]] [[317-00010/11]] Formula la pegunta el senyor Miquel Iceta, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, senyora presidenta. I, en primer lloc, tot i que ho ha fet el conjunt de la cambra, volia sumar-me al condol per la defunció de Muriel Casals i traslladar-lo a la seva família, a la gent d'Òmnium i a la gent de Junts pel Sí. I ara la pregunta, senyor president. El seu Govern és en gran mesura continuïtat de l'anterior. I des del nostre punt de vista és per això que alguns elements preocupants de l'anterior etapa de govern hipotequen la seva acció. I en concret em referiré a dues qüestions que han estat evocades ja per altres portaveus i per altres diputats, com són l'atribució al concurs d'adjudicació d'Aigües Ter Llobregat o l'atribució de responsabilitats al senyor Josep Antoni Rosell. I la meva pregunta és la següent: quines garanties pot donar a la cambra de transparència i total escrupolositat en l'esforç d'aclarir qüestions com aquestes i d'esvair qualsevol dubte al respecte?
Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor Iceta, vostè em demana garanties de transparència, i jo les hi dono totes. No només les hi dono jo. Les hi dóna tot el Govern, i en particular el conseller Romeva, que és el responsable de garantir que l'exercici de la transparència, obligada i volguda, es mantingui i s'expressi en els límits en què nosaltres estem compromesos.
Té la paraula el senyor Iceta.
Gràcies, senyor president. Jo vull agrair-li les garanties, que és el que li he demanat. Però, per exemple, i parlant del tema d'Aigües Ter Llobregat, el seu grup, juntament amb la CUP, va evitar que en aquest mateix Ple es pogués debatre una proposició de llei presentada pel Grup Socialista per revertir la concessió d'ATLL a Acciona. I ho fèiem després que s'hagin acumulat decisions judicials sobre la nul·litat del concurs i informacions altament preocupants sobre la gestió de les empreses concessionàries. Nosaltres no hem sabut veure cap actuació del Govern adreçada a aclarir aquesta qüestió. I en la nostra opinió es produeix un pur continuisme amb relació a la gestió de l'anterior Govern, que, no cal que li ho digui, posem en qüestió de forma radical. Per tant, garanties, però també decisions i actuacions, que en aquest sentit no veiem. En el tema del nomenament del senyor Rosell, jo coincideixo amb vostè sobre la necessitat d'un respecte escrupolós de la presumpció d'innocència. Ara, quan se'ns diu com a única explicació que és que era una decisió ja presa, jo em veig obligat a preguntar-li si vostès se'n fan coresponsables, si vostès consideren que això és una bona decisió. I no crec que sigui només una qüestió d'estètica, senyor president..., però en tot cas, i això li ho admeto, són sempre qüestions discutibles. Miri, jo crec que vostè és el primer interessat a demostrar que en determinades qüestions el seu Govern no és estricta continuïtat de l'anterior. I jo crec que en l'esforç, que ha de ser de tots, de transparència, d'honorabilitat, de gestió transparent, lluny de qualsevol opacitat, el seu Govern pot i ha de fer més.
Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Començo per això darrer que vostè ha dit. Si podem fer més en transparència i en honorabilitat, cregui'm que ho farem. I de fet aquest és l'encàrrec que té el Govern. I en les passes que hem anat fent com a Govern vostè hi veurà sempre, i si no tindrà ocasió de denunciar-ho, aquesta vocació de transparència i honorabilitat. I, per tant, des d'aquest punt de vista que no li quedi cap dubte. I és veritat, vostè podrà dir: «Vostès només porten un mes i mig i, per tant, me demana, diguem-ne, un acte de fe. Jo crec que no –perquè ja ens coneixem una mica– i crec que vostè entén que quan jo em comprometo a això, i, hi insisteixo, no ho faig jo sol, ho faig en nom de tot el Govern, dels consellers i conselleres, aquest no és un compromís gratuït, és un compromís mesurable. Amb relació al tema d'Aigües Ter Llobregat, vostè no em deu haver sentit dir, en cap moment, que descartem cap escenari. Però per prendre opció per algun dels escenaris on les circumstàncies i l'interès general ens porti, nosaltres, atès que és un assumpte d'una gran envergadura econòmica, etcètera, les passes les hem de fer molt bé, que és el que ha fet el conseller Rull ja i que és el que va fer l'anterior Govern, perquè no és cert que no va fer res. En el moment que l'anterior Govern té constància que hi ha unes anomalies en la gestió, és el primer interessat a anar a l'agència tributària, és el primer interessat. I ho fa. I arran d'això, també, agafa força la decisió de l'Oficina Antifrau, que òbviament estem estudiant i que òbviament tindrà la seva reacció, i que a la llum dels informes econòmics, jurídics i administratius, ens convidaran a prendre decisions. Les que hagin de ser –les que hagin de ser–; no tenim mans lligades, en aquest àmbit, nosaltres. I, de la mateixa manera que li dic que no les tenim en aquest, tampoc les tenim pel que fa a les decisions que hàgim de prendre en el futur en els nomenaments de persones que han estat nomenades i que potser en el futur, si no ho han d'estar, doncs, no ho estaran. Gràcies.
Pregunta sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el manteniment de l'acció exterior malgrat la suspensió del Tribunal Constitucional i sobre la judicialització de la política]] [[317-00007/11]] Formula la pregunta la senyora Inés Arrimadas, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, senyora presidenta. Jo també voldria aprofitar aquests segons per expressar el nostre condol més sincer a familiars, amics i companys de la senyora Muriel Casals. Dit això, senyor president, ja sabem que vostès tenen un únic objectiu, que és declarar la independència i que a més a més ho fan servir com una mena de poció màgica per solucionar-ho tot, o, més bé, per tapar-ho tot, no? Però ja van xocant amb la realitat, i només en el dia d'ahir vam saber que hi ha un informe jurídic del mateix Parlament que diu que no es pot fer ponència conjunta per a aquestes tres lleis per declarar la independència, i, a més a més, hi ha hagut una suspensió del Departament d'Afers Exteriors, que, per cert, es diu «Afers Exteriors, no «Acció Exterior; ja m'agrada sentir-lo parlar i rectificar una miqueta i parlar d'acció exterior. Vostès, senyor president, ja li ho he dit moltes vegades, no tenen majoria social per fer el que estan fent, no tenen suport internacional per molt que el busquin, no tenen cobertura legal i sobretot no tenen raó. Per tant, la meva pregunta és: seguiran vostès en aquest camí, sabent que no tenen cap d'aquestes coses? Gràcies.
Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora Arrimadas, vostè fa una pregunta molt concreta, que té una resposta molt concreta: sí. Sí, perquè –ja ho he dit abans– jo vaig presentar un pla de govern, un pla de govern que ve aprovat –no és una opinió capriciosa– per la majoria absoluta d'aquesta cambra, la qual ens obliga; no és una qüestió de voluntat, que la tenim, sinó que ens obliga, parlamentàriament, que vol dir democràticament, a respondre «sí a la pregunta que vostè em formula.
Té la paraula la senyora Inés Arrimadas.
Gracias, señor presidente. El programa electoral no es nunca una patente de corso para hacer lo que se quiera. Usted podrá cumplir el programa electoral, como lo podemos hacer todos, dentro de la ley y respetando a los tribunales. Porque los políticos en el siglo XXI no estamos por encima de la gente. Y además ustedes están provocando una cosa que es peligrosa, y es que están judicializando la política... [[remor de veus]] , porque... Sí, sí... [[Forta remor de veus i aplaudiments.]] Ustedes están judicializando la política constantemente, porque quien se salta las leyes sabiendo que va a actuar la justicia es quien judicializa la política. Eso lo saben los ciudadanos, y las empresas que no se quieren meter en líos no judicializan sus negocios cuando saben que no se tienen por qué saltar las leyes. Y además hacen otra cosa, que es: politizan –politizan– la justicia. Y aquí hoy vamos a traer una propuesta para eliminar aforamientos y eliminar el control político del Tribunal Superior de Justicia. Y me encantaría saber qué va a votar su grupo parlamentario al respecto, porque no pueden seguir judicializando la política y no pueden seguir politizando la justicia. Nosotros, desde Ciudadanos, queremos acabar con estas dos cosas, porque no necesitamos más bancos centrales sino que la gente llegue a final de mes; no necesitamos más estructuras de estado sino que la gente tenga más quirófanos y menos listas de espera. Si ustedes quieren estar al lado de la gente, hablando de educación, de sanidad, luchando también, por supuesto, por mejoras para Cataluña ante el Gobierno de España, ahí tendrán mayoría social, ahí tendrán cobertura legal y ahí tendrán el apoyo de la oposición. Si ustedes quieren ir por el camino de la independencia...
Senyora Arrimadas, se li ha acabat el temps. [[Pausa.]] Té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora Arrimadas, evidentment que jo li digui que l'únic objectiu no és aquest que vostè diu, crec que això és inútil, perquè vostè me retraurà que sempre ho és, i tant li fa si aquí parlem de refugiats, d'Aigües Ter Llobregat, de la 340, de Rodalies, dels hospitals..., és igual: vostè veu la independència. I nosaltres li explicarem que, justament, la independència –la independència– la fem per no tenir tots aquests problemes que ens genera el dia a dia que compliquen la vida a les persones. Perquè la independència és la de la gent. Sap què vull dir? El patriotisme és el de la gent, no el de les banderes, ni de les ideologies, és el de la gent. I, per això, nosaltres estem fermament compromesos, no amb el programa electoral..., que, de fet, també. A veure, en democràcia, els partits competeixen, van als ciutadans, els presenten un contracte, que és un programa electoral, i els ciutadans que voten esperen que es compleixi aquell contracte. Vaja, jo no hi veig res de dolent, en això. Però jo no vaig..., jo no he al·ludit al programa electoral; jo he al·ludit a un pla de govern, que és una cosa molt seriosa, que és una cosa aprovada al Parlament de Catalunya. No és una declaració d'intencions, és un acord del Ple. I, per tant, el Pla de govern, que és el que definirà el desenvolupament de la política del Govern, ens vincula i ens vincularà. I, per tant, no hi ha cap element de discussió sobre això. Bé, diu que no tenim el suport internacional, però justament una intervenció anterior ens ha dit que no féssim aquells actes que han aplegat els cònsols que hi ha acreditats a Catalunya, que, per cert, fa dos-cents anys que n'hi ha... [[Veus de fons.]] No, no, em refereixo a un altre grup –a un altre grup. Fa dos-cents anys que a Catalunya hi ha cònsols, dos-cents anys. És la tercera ciutat del món que no és capital d'estat –encara– amb més nombre, amb major nombre, de cònsols acreditats; a cònsols de carrera, em refereixo. Per tant, vostè, si d'això en diu que és no tenir suport internacional... No és aquest el que busquem; el que busquem –el que busquem– és que a la gent que està a Catalunya escoltant, més atenta que algun grup parlamentari, el que està passant, i que fa preguntes, i que demana respostes, que aquest Govern li continuarà fornint aquestes respostes. I, finalment, judicialització de la política, després que justament el Tribunal Constitucional hagi admès a tràmit un recurs que té efectes polítics, no crec que sigui el millor moment per criticar-nos-ho.
Pregunta al president de la Generalitat sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la roda de contactes amb els grups parlamentaris]] [[317-00012/11]] Formula la pregunta el senyor Jordi Turull, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí.
Sí; moltes gràcies, presidenta. Colpits encara per la mort de la Muriel Casals, no ens en podem estar, de fer-hi referència. Avui hi ha molt més que un escó buit, no? I per això nosaltres volíem deixar constància en seu parlamentària de la nostra gratitud, sobretot del nostre reconeixement i de la nostra estima a la Muriel. La història recent d'aquest país no hagués estat la mateixa, segur, sense la Muriel Casals. Volem també fer un agraïment, i ho volem fer en seu parlamentària, de totes les mostres de suport de tots els grups parlamentaris, sense excepció; mostres d'escalf i de suport, que les hem sentit com a sinceres, perquè, al marge de la discrepància política, la Muriel, per la seva actitud, per la seva aptitud, era una persona que, per tothom que la coneixia, es feia estimar. En moments en què hi han tants episodis en què la política no s'agrada a ella mateixa, en moments en què hi han tants episodis que els mateixos polítics no ens agradem a nosaltres mateixos, aquests mesos amb la Muriel hem conegut la cara més noble de la política. I per això nosaltres en volem deixar constància expressa aquí. Per això, president, nosaltres la pregunta que li farem serà molt curta, i és: quina valoració en fa, de la roda de contactes que vostè va fer amb tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra? Moltes gràcies.
Respon el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Sobre aquesta part final de la seva pregunta –i després em referiré a la primera–, la valoració que en faig és molt positiva, perquè, malgrat que tots podíem pensar que ja hi anem amb les discrepàncies acreditades i, per tant, que no era necessari, jo crec que és absolutament necessari. Per molts motius: per escoltar. Jo crec que en un debat parlamentari, les coses es diuen d'una manera, i, quan tens una reunió de treball sense límit horari, que hi ha, diguem-ne, confiança personal i discrepància ideològica, les coses discorren d'una altra. Jo vull agrair a tots els presidents dels grups parlamentaris, sense excepció, l'actitud amb què van venir a la reunió i amb què han traslladat els acords o les discrepàncies. Jo crec que és una qüestió que ennobleix l'exercici parlamentari. I, des d'aquest punt de vista, jo, personalment, i crec també parlar en nom d'ells, perquè així també ho van expressar, no escatimarem esforços perquè, malgrat les discrepàncies, hi hagi diàleg i respecte institucional i respecte personal, que segurament és indispensable per si en algun dels trams que hem de recórrer plegats com a representants dels ciutadans ens podem trobar. Queda aquí. Per la meva banda hi insistiré. I si hi ha alguna cosa que, en aquest sentit, jo, personalment, no hi estic contribuint, agrairé, doncs, que se'm faci la censura oportuna perquè estic totalment disposat a corregir-ho. En la línia, de fet, del que ha estat també el mestratge de la Muriel, no?, a qui vaig tenir l'oportunitat de conèixer abans de la política i, per tant, de qui li conec les virtuts. Jo agraeixo moltíssim les expressions de condol sinceres que hi ha hagut de tothom. Jo crec que això també ens honora, i evidentment honora la família i honora el grup parlamentari, però honora els ciutadans en general, que, pensin el que pensin, han vist que, en aquest país, malgrat les diferències, davant de situacions tràgiques com aquestes, ningú escatima cap esforç, cap, no li cauen els anells a ningú, per expressar un condol sincer. La Muriel –ho hem escrit tots, ho hem dit tots, demà tindrem l'oportunitat de reiterar-ho– era una persona d'una tendresa personal i d'una fermesa en les conviccions; era una lluitadora per la democràcia, i, per tant, també va ser dialogant per a la democràcia, des del seu compromís amb la cultura –amb les cultures, de fet–, amb les llengües, amb el medi ambient, amb les persones que ho passaven malament. Efectivament, vostè, senyor Turull, diu que era la cara, diguem-ne, més agradable, més noble de la política, i té raó; ens sentim orgullosos d'haver estat companys d'ella, li devem molt. El Govern de la Generalitat va decidir atorgar-li la medalla d'or perquè va fer mèrits –fins i tot encara que no hagués estat diputada– més que suficients per rebre-la. Per tant, des d'aquest..., també, de la meva modèstia, tot el reconeixement, el suport a la família que ens ha acompanyat una estona i un missatge a tota la gent que la va estimar d'escalf i de gratitud immensa i infinita per la Muriel. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
El següent punt de l'ordre del dia és la situació de compatibilitat dels diputats. [[Situació de compatibilitat de diputats]] [[234-00142/11 a 234-00144/11]] La secretària quarta, la senyora Ramona Barrufet, donarà lectura del dictamen de la Comissió de l'Estatut dels Diputats, que ha estat publicat en el dossier del Ple.
«La Comissió de l'Estatut dels Diputats, en la sessió tinguda el 2 de febrer del 2016, ha acordat d'establir el dictamen següent. Després d'examinar les dades declarades pels diputats Fabian Mohedano Morales, Maria Rosell i Medall i Carles Prats i Cot, relatives a les activitats professionals, laborals o empresarials que exerceixen i als càrrecs públics que ocupen, en compliment de l'article 23.1.b del Reglament, la comissió, tenint en compte la legislació aplicable en matèria d'incompatibilitat dels diputats, d'acord amb l'article 18.2 del Reglament, proposa al Ple la situació de compatibilitat dels diputats Fabián Mohedano Morales, Maria Rosell i Medall i Carles Prats i Cot. Palau del Parlament, 2 de febrer de 2016.
Es pot considerar aprovar aquest dictamen per assentiment? [[Pausa.]] Si no hi ha, doncs, cap objecció, queda aprovat el dictamen. [[Interpel·lació al Govern sobre les noves mesures per a garantir la protecció dels menors en l'àmbit educatiu i altres espais formatius]] [[300-00007/11]] El tercer punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre les noves mesures per a garantir la protecció dels menors en l'àmbit educatiu i altres espais formatius, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. L'exposició de la interpel·lació la farà la senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. El nostre grup vol expressar el condol per la pèrdua de la diputada, companya i amiga Muriel Casals. Creiem que el millor homenatge que li podem fer és cultivar els valors seus; per tant, tendir ponts i tenir respecte als altres. Senyora consellera, aquests dies la societat catalana viu amb gran inquietud les notícies que apareixen amb relació als abusos sexuals detectats en un col·legi dels Maristes i ara també de La Salle. És obvi que el Parlament català està obligat a analitzar les raons per les quals situacions d'aquesta mena es poden produir sense que s'activin els mecanismes d'actuació. No ho plantegem, doncs, com un casus belli, sinó com un cas que ens ha de portar a tots i totes a reflexionar sobre el que ha passat, què ha fallat i com es podria haver evitat, de manera que un fet com aquest no torni a produir-se. És el nostre deure, és el que dóna sentit a la nostra funció política, consellera. I és el que modestament pretenem amb la nostra interpel·lació: contribuir en positiu a millorar les polítiques que cal adoptar per garantir la protecció dels i les menors en l'àmbit educatiu i en d'altres espais formatius. I, també, trencar el silenci –trencar el silenci–, perquè no és el silenci de les criatures el que afavoreix les actuacions dels abusadors, és el silenci del sistema escolar, del sistema judicial, del sistema sanitari; en definitiva, el silenci de tota la societat. Els fets produïts en els Maristes de Sants - Les Corts posen de manifest aquest silenci, posen de manifest que en massa ocasions els drets dels infants i joves resten en un segon pla davant la protecció d'altres interessos com el prestigi dels centres o entitats afectades, les repercussions que fer-ho públic podria tenir o la salvaguarda d'un corporativisme mal entès. Els abusos sexuals a infants i joves són encara un tema tabú del qual costa parlar perquè incomoda. Tendim a treure'ns-el del damunt pensant que són situacions rares, puntuals i que això a casa nostra no passa o a la nostra escola no passa. La realitat i les dades de què disposem, però, diuen el contrari. La majoria d'abusos sexuals, el 85 per cent, es donen en entorns de confiança: el familiar, l'escolar, l'esportiu, el de catequesi, el de lleure. Només un 15 per cent dels abusos sexuals a menors es produeix a mans de desconeguts. I es calcula que un de cada cinc menors és víctima d'abusos almenys un cop a la seva vida. Per tant, aquest és un fenomen força habitual i en entorns que són i han de ser de confiança per a les criatures. I no podem tancar els ulls perquè, si ho fem, ens convertim també en culpables. I tampoc no podem esperar a actuar cada vegada que es produeix un fet demolidor com és el cas del cas Alba el 2005, que va propulsar el Protocol marc d'actuacions en casos d'abusos sexuals i d'altres maltractaments greus a menors, de setembre del 2006, a instàncies del Síndic de Greuges, o com en el cas que ara ens ocupa. Consellera, hem d'actuar abans que es generi el drama. Segons la nostra valoració dels fets, que coneixem bàsicament per les entitats que combaten aquesta xacra i pels mitjans de comunicació, ha fallat tot el sistema. Les responsabilitats són diverses i involucren a tothom. Primer, ha fallat l'escola, que diu que no coneixia el protocol de la Generalitat i que a part de denunciar-ho a la Fiscalia no ho va notificar al Departament d'Ensenyament ni a la DGAIA. Tampoc no es va dedicar a comprovar si hi havia altres casos, com era previsible que fos, ni va avisar les famílies o l'alumnat, sembla que només va informar-ne el claustre. I, fins i tot, hi ha dubtes seriosos amb relació a la seva col·laboració amb la policia. Segon, ha fallat el Departament d'Ensenyament, que no té clar si el protocol d'actuació entre els departaments de Benestar Social i Ensenyament signat el 2012 obliga les escoles concertades a comunicar el cas al seu departament. En canvi, llegint el protocol es comprova que no es fa cap distinció entre públiques i concertades. I en tot cas, malgrat que la titularitat de les concertades no és de la Generalitat, aquests centres formen part del sistema educatiu, i és responsabilitat del Departament d'Ensenyament, consellera, garantir que en tots els centres educatius sense distinció es protegeixen els drets dels nostres infants i joves. Cal assenyalar que en els protocols no es diu que se n'hagi d'informar el Departament d'Ensenyament, i això s'ha d'esmenar, és clar. I tercer, ha fallat la fiscalia, que no va perseguir el delicte d'ofici. Hi insisteixo, consellera, hi ha responsabilitats compartides, però molt especialment és responsabilitat del Departament d'Ensenyament. El departament ha de sentir-se concernit atès que no són només les matèries lectives, sinó l'educació integral de la persona tot allò que ha de ser de la seva competència. Per això li pregunto, consellera: què farà el seu departament perquè un cas així no es torni a produir? Quines conseqüències administratives tindrà per a l'escola? Farà una auditoria, l'escola, com va recomanar ahir el síndic? Nosaltres, després d'analitzar els diversos informes i protocols, considerem que no tan sols han fallat els circuits, també l'enfocament hauria de millorar, almenys pel que fa a dos aspectes. U: els protocols posen l'èmfasi en el fet que els i les professionals dels centres educatius i formatius poden detectar l'existència d'abusos en l'àmbit familiar, però no es posa l'accent en el fet que els abusos puguin produir-se justament en els àmbits educatius. I dos: d'altra banda, els protocols estan centrats en la detecció del problema, més que no pas en la prevenció. I això hauria de ser essencial. Mirem-nos-ho des del punt de vista del que ja tenim: la detecció. S'hi podrien introduir algunes millores. Primera millora: proposem que el Departament d'Ensenyament s'hagi d'assegurar que els protocols no només s'envien, sinó que són rebuts per la direcció dels centres, tal vegada reclamant una signatura de tornada. De fet, l'informe del síndic del 2015 diu que observa desequilibris en l'aplicació i el compliment del protocol, i també les entitats que treballen contra els abusos sexuals ens ho han confirmat. Segona millora: proposem, també, que el professorat, monitors i monitores de lleure i d'esport, catequistes, etcètera, rebin una formació que els permeti reconèixer els indicadors d'abusos sexuals i maltractaments, però no només això, també que rebin informació amb relació als drets dels infants. Aquesta necessitat també apareix en l'informe del síndic. Tercera millora: proposem mesures que evitin la indefensió del professor o professora que vulgui denunciar els fets, sense que hi hagi risc de cap mena, especialment pel que fa al seu lloc de treball. Aquest també és un aspecte que assenyala el síndic. Quarta millora: proposem implicar-hi les famílies –més–, implicar-hi més les famílies; no voldríem que se sentissin doblement victimitzades, però sobta que un pare o una mare no siguin receptius al llenguatge, sovint no verbal, que fan servir els seus fills o filles per expressar el malestar que senten. Pensem que les criatures es veuen forçades a callar perquè així els ho imposa l'abusador; pensem en el desconcert que els genera aquest comportament per part d'algú que se suposa que les estima i que elles estimen, i pensem en la vergonya, sentiment de culpa i sentiment de traïció que els genera parlar-ne. De tot això es valen els abusadors, però les famílies haurien de saber escoltar la canalla i haurien d'estar atentes a reaccions sobtades, com no voler menjar, tornar-se a fer pipí al damunt o negar-se a anar a l'escola. Volem, en aquest sentit, agrair la feina de visualització que duu a terme la Fundació Vicki Bernadet. En tot cas, volem insistir en el fet que, si bé la detecció és important, més ho és la prevenció. Aconseguir que les criatures no passin pel mal tràngol dels abusos sexuals hauria de ser la nostra prioritat, i aquí és on observem més mancances. És per això que proposem que s'ampliï seriosament l'àrea d'educació emocional, en la qual s'inclogui formació per a nens i nenes a partir de P3 i fins acabar els estudis, per tal que siguin conscients d'allò que no han de tolerar-li a un company o companya o a una persona adulta, per exemple, la invasió de la seva intimitat. Tot, però, no han de ser alertes. Voldria llegir-los un fragment d'un article de Jaume Funes a propòsit d'aquest cas. Diu: «Alerta, els nostres infants no poden malfiar-se de tota proximitat adulta. Atenció amb les alarmes, les alertes. No existeix infància sense ingenuïtat ni creativitat, sense llibertat per manifestar el seu cos, sense poder fer les abraçades que vulgui. Això –això–, també ho hem de tenir en compte. Per acabar, només vull afegir que les nostres criatures i joves es mereixen que treballem de manera conjunta per eliminar els abusos sexuals dels seus àmbits de confiança. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula la consellera Meritxell Ruiz.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, deixi'm començar agraint-li al seu grup com ha presentat aquesta interpel·lació. Crec que aquest és un tema que ens preocupa i ens ocupa a tots i que l'hem de tractar amb aquest rigor i amb aquest sentit. Per tant, vull agrair al seu grup la interpel·lació que ha fet en aquest cas. Com ja vaig expressar en la compareixença a la Comissió d'Educació, el deure del Govern davant d'aquests fets tan greus i que estan causant i que han causat tant dolor i tant de patiment als infants i a les seves famílies, perquè justament s'han vulnerat els seus drets més bàsics, és restar, en primer lloc, al costat d'aquests joves, a través dels recursos especialitzats dels quals disposem, i esclarir contundentment si els procediments han estat els correctes i, evidentment, revisar tots els protocols existents. Per començar, com que vostè també ha fet referència, en aquesta interpel·lació plantejada pel seu grup, a quines mesures hi ha per garantir la protecció del menor, i ha fet referència, també, a més àmbits que no són només l'abús sexual, sí que ens agradaria, i com a Govern tenim l'obligació d'explicar-li-ho, com es desenvolupa la protecció dels menors a través de l'àmbit educatiu. Evidentment, aquest és un dret que està reconegut a l'Estatut d'autonomia de Catalunya; i ja en aquest mateix estatut, l'article 166 diu que són els serveis socials «a la competència exclusiva en matèria protecció de menors, que inclou, en tot cas, la regulació del règim de la protecció i de les institucions públiques de protecció i tutela dels menors desemparats, dels menors en situació de risc i dels menors infractors. En els últims anys, també és cert que hi ha hagut un increment de la sensibilització, a nivell social, dels drets dels infants i de la necessitat de configurar espais segurs i de convivència. Però, també, cal estar molt alerta perquè no hem avançat prou en aquest àmbit, i, per tant, hem de seguir i consolidar aquests drets. És per aquest motiu que s'ha treballat i que s'ha de seguir treballant molt en la línia de detectar i catalogar les diferents formes de violència que els menors poden patir fins que són adults. L'obligació del Departament d'Ensenyament és identificar aquelles classes de violència que els menors poden patir. I no només ho hem de fer –i vostè hi ha fet referència– pensant només en els centre educatius, perquè no n'hi ha prou només actuant en els centres educatius, hem de pensar, també –i això ho compartim–, en el paper important que tenen les famílies en aquest àmbit i en la protecció dels seus fills. El departament posa a l'abast dels centres educatius –i després li explicarem com– protocols específics, i també orientacions a les famílies, per detectar i intervenir davant de possibles situacions de violència; protocols que, si bé poden contribuir a generar espais lliures de violència, també han de servir, sobretot, també, per capacitar a tot l'alumnat en la defensa dels seus drets fonamentals i en la gestió positiva dels conflictes. Tenim diferents protocols: el Protocol de prevenció, detecció i intervenció enfront de situacions d'odi i discriminació. Aquest és un protocol pioner a nivell de l'Estat espanyol i que ofereix recursos aplicables davant de qualsevol conducta d'odi i discriminació per motius de raça, gènere, d'orientació afectivosexual i d'identitat de gènere. També hi ha un protocol de prevenció, detecció i intervenció enfront l'assetjament escolar. També tenim un protocol de prevenció, detecció i intervenció enfront de ciberassetjament entre iguals. Avui en dia l'assetjament no es realitza només per canals tradicionals, sinó que bàsicament, també, a través dels mitjans digitals; un protocol de detecció, intervenció i prevenció davant els conflictes greus, i també un protocol de prevenció, detecció i intervenció de bandes juvenils, així com de menors infractors. Per tant, vegin la importància, també, que li donem; però, sobretot, que li hem de donar a l'àmbit de la prevenció. I ara entrem en el protocol que fa referència en tot aquest cas d'abús sexual a menors. Existeix el Protocol de detecció i intervenció davant de maltractaments a infants i adolescents. Aquest protocol s'orienta a detectar casos d'abusos i maltractaments a menors per part dels seus pares o cuidadors, siguin professorat, monitors o altres professionals. I s'ofereixen indicadors per detectar possibles abusos i maltractaments, així com el circuit de derivació i intervenció oportunes. Aquest protocol, com bé saben, bilateral entre el Departament d'Ensenyament i el Departament de Benestar –en aquell moment, actualment és Treball, Afers Socials i Famílies– es va aconseguir l'any 2012 en el marc d'aquest protocol del síndic, que es va signar l'any 2006. Vostès preguntaven: «Quina difusió se'n fa als centres? Aquest és un element important. Aquests protocols estan incorporats a les normes d'organització i funcionament de centres que cada any s'aproven per resolució de la secretària general del departament. I allí es donen les instruccions sobre diversos aspectes, per conèixer una mica què són les normes d'organitzacions i funcions. Aquests protocols, justament, estan enllaçats amb aquestes normes d'organitzacions i funcions de centres, que no són procediments automàtics per molt que cada any ho fem –cada any publiquem les normes d'organització i altres..., eh? Tota la comunitat educativa està molt atenta a la publicació d'aquestes normes, fins i tot, li he de dir que passen per la mesa sindical i per les juntes de directors. Per tant, hi ha comunicació del que són aquestes normes d'organització i funcionament de centres. Però també és important veure quina és la cronologia dels fets i la cronologia d'aquests protocols. L'any 2006 es va signar aquest protocol, impulsat pel Síndic de Greuges, entre diferents administracions, que es configura –i el mateix document ho diu– com «un document marc, que ha de servir per aixoplugar els diferents protocols específics de cada actuació. Per tant, això, és l'any 2006. Aquest protocol era i és un document marc que cada departament ha de concretar en el seu àmbit de competències específic. Malauradament, aquests fets tan greus van succeir el 2011, i en aquella època encara no hi havia un protocol específic per part del departament. Per tant, jo no comparteixo l'opinió que vostè manifestava i que el síndic també ha manifestat, que el protocol no funcionés. El problema és que el 2011 aquest protocol específic no hi era, només hi havia l'acord marc, el protocol marc, on es deia que en el cas que un centre ho detectés es comuniqués a fiscalia. I això és el que estem..., en principi, el centre ho va comunicar a fiscalia, però això és el que estem avaluant. Per tant, no és que no funcionés. Malauradament, és que encara no hi era, la concreció de l'àmbit educatiu d'aquest protocol. Per tant, aquest protocol marc del síndic era una proposta que s'havia d'adaptar. Ara, quan han sortit aquests fets, els últims de què hem tingut coneixement, ara sí que hi ha tot el Govern, tal com indiquen els protocols, coneixedor, i aplicant els circuits i activant tots els circuits: tenim el Departament de Justícia, tenim el Departament de Benestar, tenim el Departament d'Ensenyament, a través de la inspecció... El protocol sí que recull que s'ha de comunicar al Departament d'Ensenyament a través de la inspecció. Aquesta modificació es va posar l'any 2014, comunicar-ho tant a la inspecció com als serveis territorials. Per tant, són protocols que en el seu moment, malauradament, no eren els que hi han ara. Malgrat això, el que sí que li dic és que seguirem revisant aquests protocols. Com li dic, va ser aquell any 2012 que els departaments d'Ensenyament i Benestar Social varen signar aquest protocol específic, que se situa sota la cobertura, evidentment, d'aquest protocol marc. Aquest protocol del 2012 ha sigut objecte de modificacions i de revisions el 2013 i el 2014, i es posa, com li he dit, a disposició dels centres en el context de la normativa d'inici de curs. Malgrat això, torno a expressar la nostra obligació, així com vostè ho ha fet, de revisar els protocols i mirar si hi ha qualsevol element que puguem introduir per treballar sobretot el tema de la prevenció d'abusos. En el cas concret de l'escola, li hem de dir que en el moment en què es posen en coneixement del Departament d'Ensenyament aquests greus fets, el que s'obre és un procés administratiu a través d'un expedient informatiu per part del Consorci d'Educació de Barcelona, que, com sap, és l'Administració educativa que hi ha a la ciutat de Barcelona. La presidenta del consorci i secretària general del departament ordena l'inici d'aquest expedient informatiu. Hem demanat diverses informacions al centre, sobretot per conèixer què sabia el centre i què ha fet en cada moment que en tenia coneixement. Tota la informació que se'n desprengui i que pugui ser rellevant per a la investigació, evidentment que la posarem en coneixement de la fiscalia, perquè és la nostra obligació col·laborar amb la justícia per saber què ha passat i la responsabilitat que té cadascú. Paral·lelament, també tenim l'obligació de donar suport als alumnes en aquest mal tràngol que estan passant, i això és el que hem fet a través de les unitats específiques especials que tenim, com són la Unitat de Suport a la Convivència i els altres recursos de què disposen el Departament de Benestar i el d'Interior. I, evidentment, com que tenim la investigació oberta, doncs, no en podem donar més detalls. Aquest cas està actualment en mans de la justícia, que és l'òrgan competent per poder investigar determinades mesures cautelars, i aquí també li hem de dir que en el moment que vam rebre, ara fa uns dies, les mesures cautelars per part del jutge, el que hem fet és activar tots els procediments per tal que es duguin a terme, com no podia ser d'una altra manera. Per tant, el nostre compromís és de col·laboració absoluta i transparent per ajudar en la investigació, i, per tant, dir-los que aquest expedient, quan estigui conclòs, també el transmetrem a la fiscalia. Em queda molt poc temps en aquesta primera intervenció, però sí que començar a dir-li, i aprofitaré la segona part, que estem molt d'acord que hem d'actuar molt en l'àmbit de la prevenció. És a dir, hem de trencar el silenci d'aquestes víctimes, hem de recordar que són menors, que són menors desprotegits i que, per tant, en el que hem d'avançar sobretot és a trencar el silenci, a saber acompanyar els alumnes i a donar orientacions als docents, i a les famílies també, perquè puguin detectar possibles indicis d'algun cas. Aquests indicadors ja hi són, i, en tot cas, en la meva rèplica m'agradaria explicar-los-els, perquè vegin des d'on partim i que puguem treballar conjuntament cap a on hem d'anar. Gràcies, senyora presidenta.
Té la paraula la senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Senyora consellera, jo també li agraeixo el to de la seva resposta. Amb tot, m'ha resultat insuficient i decebedora, perquè ens ha explicat els protocols i els moments en què es van signar, però el nostre grup ja se'ls havia llegit amb atenció per preparar aquesta interpel·lació, i considerem que el departament s'ha d'implicar molt més en tot el que ha passat, perquè no torni a passar. Una de les coses que ha dit és que espera tenir la resposta judicial per saber què ha de fer amb l'escola. Nosaltres considerem que, al marge de la resposta judicial, l'escola no va actuar de forma protectora amb la resta d'alumnes del centre i no va tenir en compte el principi general d'interès superior de l'infant, que vincula tant institucions públiques com privades. I, per tant, considerem que alguna repercussió ha de tenir tot això sobre l'escola. En qualsevol cas, nosaltres pensem..., ens han tornat a semblar escasses les propostes que ha fet, consellera, i pensem que s'hauria d'anar més enllà del que diuen els protocols. Nosaltres pensem... Per exemple, hem vist que el protocol preveu una comissió tècnica de seguiment per part dels membres dels departaments d'Ensenyament i de Benestar Social, que s'ha de reunir periòdicament per avaluar com es va desenvolupant el protocol. Si s'ha fet –que no ens sembla que s'hagi fet–, s'ha de constituir, ha de fer el seguiment del protocol i hauria d'elaborar informes. Però, a més, proposem que es faci un estudi de prevalença de la victimització infantil i juvenil a Catalunya. L'únic estudi que hi ha és un estudi a nivell espanyol, i és del 94; per tant, el necessitem aquí i actualitzat. També proposem que les pautes aquestes..., el codi que dóna el protocol no es limiti a ser un codi de bones intencions: que siguin qüestions obligatòries que hagin de seguir les escoles i que hagin seguir de molt a prop el departament i la DGAIA. Proposem també que el Departament d'Ensenyament actualitzi i esmerci esforços a tenir unes bones pautes d'observació de la vida infantil a l'escola, dins les quals hi ha l'observació dels abusos sexuals. Proposem, com ja hem dit abans, que tota la gent que està en contacte amb les criatures tingui formació obligatòria i de caràcter presencial, no només una formació optativa i de caràcter virtual, com hi ha ara. Proposem també que es vetlli molt especialment pels menors i les menors amb discapacitat intel·lectual o amb problemes de salut mental, perquè les dades d'incidència en aquest col·lectiu són molt més altes que en la població general. Proposem que el Govern doni protecció jurídica a les treballadores o treballadors que denuncien abusos. Com va ja denunciar el que era fiscal de Catalunya, senyor Josep Maria Mena, la indefensió dels treballadors i treballadores és total. Una denúncia per abús o maltractament ara no es fa de manera institucional, com s'hauria de fer, sinó de manera particular, i el Departament d'Ensenyament no dóna suport ni tan sols al director del centre. Això retreu moltes possibles denúncies per part del professorat, per por de tenir problemes amb les famílies o conflictes interns. Això també ho assenyala el síndic. Proposem, com ja deia abans, que s'ampliï seriosament l'educació emocional i que s'inclogui formació per a nens i nenes de P3, a partir de P3, i fins que acabin els estudis. I no s'esverin quan parlo d'aquest tipus de formació, perquè els nens de P3..., no cal utilitzar determinades expressions, però es pot treballar aquesta prevenció, que a nosaltres ens sembla fonamental, es pot treballar, per exemple, amb el conte de La Caputxeta; segons la Fundació Vicki Bernadet, diu que és perfecte per treballar-ho amb la canalla més menuda. Però a partir de set anys ja podem començar a posar nom a les coses, ja podem començar a dir-los què poden tolerar i què no poden tolerar. I proposem també una campanya de conscienciació per a la societat en general i per a les famílies en particular, per tal d'ajudar a la prevenció –a la prevenció, eh?– i a la detecció d'aquests casos. Creiem que seria una manera de fer miques, d'una vegada, aquest tabú que acompanya els abusos a menors. En el proper Ple, Catalunya Sí que es Pot presentarà aquestes propostes en forma de moció, i emplacem a tots els grups del Parlament a treballar per construir una proposta conjunta. Aquesta és una bona oportunitat per demostrar que en el Parlament no només ens confrontem, sinó també que sabem cooperar. Gràcies.
Té la paraula la consellera Meritxell Ruiz.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, ens deia que no havíem especificat prou bé les actuacions que havia dut a terme el departament. Jo hi insisteixo: el departament, en el moment en què va tenir coneixement dels fets, va fer diverses actuacions. En primer lloc, va entrar en registre del consorci el dia 2 de febrer una denúncia d'aquest presumpte abús d'agressió social. Immediatament, d'acord amb els competències que estableix el decret del consorci, la gerent del consorci, a instàncies de la secretària general, va resoldre incoar un expedient informatiu al centre privat concertat, els Maristes de Sants. En la mateixa resolució es va anomenar l'instructor, el personal jurídic del consorci. En data 9 de febrer, s'ha incorporat a l'expedient informatiu l'informe de la Inspecció d'Educació relatiu a la primera denúncia, a la qual s'adjunta tota una documentació facilitada pel Centre Educatiu Maristes Les Corts. Evidentment, com que aquest és un expedient intern i aquest és un expedient que està en procediment judicial..., però sí que li volia explicar en quina fase ens trobem d'aquest expedient. Actualment, la Inspecció d'Educació està realitzant aquest informe relatiu a la resta de denúncies presentades per exalumnes contra professors del centre educatiu i que també serà incorporat en aquest expedient informatiu. Per tal d'aclarir els fets contra aquest professor, aquests professors, s'ha tramès requeriment a la direcció del centre perquè transmeti un informe detallat sobre els fets denunciats i les actuacions que es van dur a terme al centre per tal d'aclarir els fets denunciats i veure quina actuació va tenir en aquell moment. A part d'això, hem posat a disposició del centre i de les famílies del centre la Unitat de Suport a la Convivència Escolar i els altres recursos de què disposen els altres departaments, justament per atendre les víctimes i les seves famílies. I també ens hem posat a revisar els protocols. Aquests protocols s'han anat revisant. Per tant, aquella comissió que deia, de seguiment d'aquest pacte, justament el que ha produït es anar introduint les revisions que s'han anat fent i les modificacions que s'han anat fent en aquest protocol, que, com li dic, es va aprovar el 2011 i n'hi ha hagut modificacions el 2013 i el 2014. Coincideixo, coincidim molt en tot l'àmbit de la prevenció. Hem d'estimular la denúncia, hem de trencar el silenci, hem d'acompanyar les víctimes, els alumnes, en aquests processos, i també els docents. Però dir-li que en el protocol que, segur, sé que se l'han llegit, però evidentment hi ha tota una sèrie de recursos que arriben als centres educatius, no només en forma de protocols i de manera digital, sinó que hi ha una atenció directa. Tenim tots els equips d'assessorament pedagògic, tenim els psicopedagogs de l'EAP, tenim treballadors socials, tenim aquesta Unitat de Suport a la Convivència Escolar... I dir-li que s'han fet moltes intervencions en centres educatius directament, més de cinc mil actuacions i xerrades directes a centres per intentar prevenir i detectar possibles abusos. Hi ha una relació permanent amb els centres escolars, evidentment. Mai és prou, és a dir, en el moment en què hi ha un cas, mai és prou el que s'està fent; per tant, ho seguirem incrementant. Però dir-li que al llarg de l'any 2015 es van realitzar un total de 16.733 contactes amb representants de les comunitats educatives, 6.500 reunions i 9.600 presentacions que han estat també realitzades a 287.000 alumnes. Aquests tallers, que es fan també en col·laboració amb el Departament d'Interior, són tallers preventius adreçats a la comunitat educativa sobre conductes discriminatòries, sobre situacions de risc, també «La Cibercaputxeta vermella –per tant, també és un recurs que fem servir–, sobre grups juvenils, sobre internet segura, sobre abusos, etcètera. Per tant, malgrat això, dir-li que, evidentment, potenciarem totes aquestes formacions que no només s'estan fent en àmbit digital, sinó també presencial. Al taller d'odi i discriminació, també durant l'any 2015, s'han fet xerrades amb la participació de més de tretze mil persones. Malgrat això, coincideixo que per intentar evitar tot això hem de prevenir i hem d'educar des de ben petits en educació emocional. De fet, en els projectes de convivència hi ha un apartat específic en educació emocional, perquè és l'única manera que els adolescents, que els infants, que els nostres infants vegin que els seus drets han de ser respectats i que no hi ha cap adult –cap adult–, ni del seu àmbit familiar ni del seu àmbit escolar, que pugui vulnerar els seus drets. I això és evident que comença des de ben petits. A partir d'aquí ens estem plantejant altres coses. Evidentment, una comunicació més exhaustiva, encara que hi és, amb els centres, per a aquests protocols; revisar..., que ho vam fer, els vam comunicar a l'escola concertada l'adaptació d'aquests protocols, i també altres propostes de millores, com bones pràctiques de cara al professorat i també educació per a la prevenció d'aquests possibles casos. Hi insisteixo, amb la seva moció també tindrem ocasió de valorar els diferents punts que ens plantegen, però crec que serà molt possible posar-nos d'acord tots plegats per eliminar aquesta xacra de l'abús sexual dels nostres infants i joves en la nostra societat. Gràcies, senyors i senyores diputades; gràcies, senyora presidenta.
El quart punt de l'ordre del dia és interpel·lació al Govern sobre el sistema educatiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. [[Interpel·lació al Govern sobre el sistema educatiu]] [[300-00009/11]] Té la paraula la senyora Esther Niubó.
Gràcies, senyora presidenta. Honorables consellers, conselleres, vull saludar especialment els membres de la comunitat educativa que ens visiten a la tribuna, com la Plataforma per una Secundària de Qualitat, de Barberà del Vallès, i totes aquelles persones que ens estan seguint a través dels mitjans. Mirin, tots els grups d'aquesta cambra –n'estic segura– convenim que l'educació és un dels pilars bàsics d'aquesta societat, que no podem parlar de qualitat sense equitat i que l'educació és un instrument, no només de progrés, sinó de cohesió social i d'igualtat d'oportunitats, que no pot estar subjecte a retallades pressupostàries. Però, com tots sabem, de vegades de les paraules als fets, doncs, hi ha un bon tros. Tal com manifestàvem la setmana passada, durant la compareixença de l'honorable consellera a la Comissió d'Ensenyament d'aquest Parlament, al Grup Socialista el preocupa especialment l'increment de les desigualtats que s'han produït en els darrers anys i, en concret, també, en el sistema educatiu, i especialment, doncs, aquesta manca d'equitat que entenem que hi ha entre centres públics i centres concertats. Les retallades que s'han produït en els darrers anys no han contribuït precisament a enfortir l'escola pública –pilar bàsic de la nostra societat–, sinó més aviat a reforçar un sistema de doble xarxa. Per això els socialistes continuem pensant que cal recuperar la sisena hora, perquè la càrrega lectiva no pot ser tan diferenciada entre un centre i un altre; ens preocupa la compactació de la jornada com un element generador de desigualtats, i per això demanem una avaluació dels projectes pilots on s'ha implantat abans de procedir a ampliar els centres que s'hi adhereixen, i estem en contra de mantenir els concerts educatius amb escoles que segreguen per sexe, i per això hem entrat una proposició de llei de modificació de la LEC. Per tant, estem en contra de qualsevol tipus de segregació escolar i pensem que cal organitzar la matriculació escolar de manera que no hi pugui haver exclusions d'alumnat; és a dir..., ni que determinades escoles concertades seleccionin alumnat amb majors dificultats d'aprenentatge, sense que determinades escoles públiques hagin d'assumir poblacions escolars amb percentatges d'immigració tan elevats que fan difícil el treball acadèmic. També pensem que cal més transparència en els concerts. El que va passar fa uns dies en dues escoles a Badalona posa de manifest fins a quin punt convé revisar, no només reactivament, processos de preinscripció, que no es produeixin irregularitats en aquestes matriculacions. I, doncs, parlant d'un cas malauradament d'actualitat, que s'ha tractat en la darrera interpel·lació, també pensem..., celebrem, d'una banda, la voluntat del Govern de revisar els protocols, però demanem que es modifiqui aquest protocol, perquè entenem que no ha funcionat, tampoc la seva aplicació, i per deixar d'eximir les escoles concertades de l'obligació de comunicar els casos d'abús o maltractament infantil, i que se'n faci també una correcta difusió i formació sobre l'obligatorietat de la seva aplicació. Per tant, demanem al Govern que actuï amb fermesa, que imposi un major control d'aquests casos i que retiri, si convingués, aquest concert, en cas que l'escola no hagués complert amb les seves obligacions. Però el punt central de la meva intervenció té a veure amb..., els darrers dies diferents plataformes en defensa de l'educació pública, AMPA, sindicats de l'ensenyament, representants del món local s'han manifestat arreu de Catalunya en contra de l'anunci, fet pel mateix Departament d'Ensenyament, de tancament de diferents línies i aules públiques de P3 a diferents punts del territori. Segons dades extretes de dades de la pàgina web de Comissions, que en la seva rèplica, doncs, agrairia que em confirmés, estaríem parlant del tancament d'una cinquantena de línies públiques el proper curs, amb les conseqüents afectacions que pot tenir això sobre centenars d'infants, de famílies, així com de les seves escoles i barris. I aquesta decisió se sumaria al tancament de 475 grups d'infantil realitzat en els últims tres anys, un 90 per cent dels quals a l'escola pública. Els motius que addueix el mateix departament per justificar aquests tancaments són estrictament d'ordre demogràfic, en alguns casos econòmic, però en cap cas educatius. El que sorprèn és que la demografia, en aquest cas una davallada demogràfica entre els més petits, que s'argumenta com una causa per justificar aquest tancament de línies de P3, no es tingui en compte en contextos demogràfics contraris –i aquí podríem parlar del pic demogràfic que tenim a la secundària–, quan implica crear noves línies i aules o contractar més professorat per evitar ràtios tan elevades. Fins i tot si la davallada demogràfica fos el motiu del tancament de línies públiques, no entendríem que aquestes previsions de tancament no es fessin de manera equitativa a la concertada, com no succeeix. D'altra banda, volem denunciar que enguany l'anunci de futurs tancaments de línies públiques es produeix prèviament al període de preinscripcions, fet que acabarà predeterminant la preinscripció de moltes famílies a l'escola concertada en detriment de la pública. És a dir que aquest anunci es fa sense conèixer la demanda real de les famílies i negant així, també, el seu dret d'elecció. I, per tant, li demanem que aturi, si us plau, senyora consellera, aquesta pràctica, perquè l'únic que estem demanant és el mateix tractament a la pública i la concertada a l'hora d'ofertar places escolars. El meu grup, senyora consellera, ens posem al costat d'aquestes AMPA, de la comunitat educativa, del món local, per demanar-li que aprofitem la davallada de la natalitat i el context demogràfic entre la petita infància per reduir les ràtios de l'escola pública, millorar la qualitat de la nostra educació, atenent així a la diversitat i contribuint a la millora de l'èxit escolar, mantenint també les plantilles de professorat. Entenem que el contrari comportaria avançar cap a la desigualtat. I parlant de la infància i tenint en compte que la inversió de la Generalitat el 2010 en escoles bressol era de 1.000 milions d'euros i en l'actualitat, en aquells pressupostos prorrogats amb el vot a favor de Junts pel Sí i la CUP, és de zero euros, li preguntem, senyora consellera, si el seu Govern pensa recuperar la coresponsabilitat en el finançament del servei públic d'escoles bressol municipals i garantir el pagament del deute pendent dels ajuntaments, que en l'actualitat supera els 11 milions d'euros. Perquè li recordem que són els ajuntaments, mancats sovint dels recursos suficients, els responsables en l'actualitat de mantenir i construir aquestes llars d'infants, així com també els ajuts a les famílies que no hi poden fer front. L'altre dia, en la seva compareixença, no vam obtenir el compromís de recuperar l'aportació de 1.800 euros per al manteniment de cada plaça, acordats en el seu moment amb els ajuntaments, cosa que seria desitjable, però va anunciar la seva voluntat –entenem que supeditada que hi hagi nous pressupostos i que siguin sensibles a l'educació– d'aplicar la tarificació social en determinades escoles d'entorns desafavorits o complexos. Però no va quedar prou clar. I li agrairia si ens ho pogués detallar i si ens pogués concretar quin cost previst entenen que tindria aquesta mesura. Fins ara he parlat d'educació infantil, però si recuperem el fil de la planificació del mapa escolar, en secundària ens trobem, com deia, que tenim el problema contrari –demogràfic– que a la infantil; tenim un pic demogràfic que comporta la necessitat de crear noves línies en aquesta etapa i ens cal una planificació educativa, una previsió de mapa d'oferta escolar a llarg termini i no només any a any. I aquí veiem la incoherència dels seus plantejaments, perquè la baixa demografia utilitzada per justificar determinats tancaments de línies de P3 no és causa suficient, en aquest cas, si és de boom, per crear aquestes noves línies. I això novament, doncs, provoca que moltes famílies, davant la por de no tenir plaça en un institut públic, hagin de derivar els seus fills a l'escola concertada davant la manca de places en el moment de preinscripció. I això per no parlar de les mancances d'adequació de molts espais. Segons una resposta recent a una pregunta parlamentària que jo mateixa li vaig fer, tenim encara mil escoles en mòduls prefabricats, més coneguts com a barracons, sumat a la falta d'inversió a centres per substituir aquests barracons. Tenint això en compte, li demanem si ens pot dir quantes línies públiques de secundària preveu crear l'any vinent. I una pregunta més concreta, aprofitant, doncs, la presència en aquest Ple de membres de la comunitat educativa afectada, i és que, davant la mancança de places necessàries per a l'escolarització de secundària a Barberà del Vallès i d'una projecció futura que es preveu en augment fins al curs 2020-2021, si tenen previst remodelar l'actual IES Can Planas, amb greus mancances d'infraestructures; si tenen prevista la creació d'un tercer institut, reclamat per tota la comunitat educativa i el consistori, amb cessió de terrenys des de l'any 2010. Tenint en compte aquesta problemàtica a nivell general, els socialistes pensem que és necessari explorar el model d'institut escola, recollit a la LEC, com una molt bona solució no tan sols en aquells municipis o barris on només hi ha una escola primària i hi manquen instituts, sinó també per promoure un model de continuïtat pedagògica. Per acabar, senyora consellera, com sap, el pressupost en educació pública a Catalunya es manté retallat en xifres d'abans, per sota del 2010. Sabem que volen intentar aprovar un pressupost per fer o posar les bases d'unes estructures d'estat –ho hem llegit i ens ho han comunicat–, i li demano que, independentment de la resta, també creguin en l'educació com un dels pilars, com una de les estructures principals que té un estat, qualsevol estat; que es recuperi, per tant, la inversió d'abans de l'arribada de Convergència al Govern. La mateixa LEC, en una disposició final, parla que per assolir els objectius de la mateixa llei el Govern ha d'incrementar progressivament els recursos del sistema educatiu fins a arribar, deia, al cap de sis anys, és a dir enguany, al 6 per cent del PIB, i sap perfectament, doncs, que hi estem massa lluny. Per tant, li demanem que recuperi el prestigi de l'educació pública, que el tenim malmès; que faci del diàleg amb la comunitat educativa, amb el món local, una norma de funcionament abans de la presa de decisions; que posi en valor aquesta coresponsabilitat i que acompanyi, com deia, doncs, el desplegament de la LEC amb els recursos necessaris. En definitiva, li demanem que reconsideri la decisió del departament de retallar línies, aules i professorat de P3 en molts indrets del territori on han estat anunciats aquests tancaments. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Respon la consellera d'Ensenyament.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada –i també membres de la comunitat educativa que ens acompanyen–, ha sigut una interpel·lació molt àmplia i amb molts temes sobre la taula; per tant, no sé si amb el temps de què disposo podré contestar-los-hi tots, però sí amb la voluntat de fer-ho. Vostè ha començat dient que el nostre sistema educatiu ha incrementat les desigualtats, i jo li he de dir que el sistema econòmic i social ha incrementat les desigualtats però això, per sort, no s'ha vist reflectit en el sistema educatiu. I m'agradaria donar-li les dades per demostrar-li que això no és cert, amb dues dades que són prou determinants a l'hora de fer aquesta afirmació que fem. L'abandonament prematur dels estudis –saben que és el percentatge de població entre divuit i vint-i-quatre anys que no..., que segueix estudiant i que ha obtingut una educació postobligatòria. Segons les dades d'Idescat, l'any 2010, aquesta taxa era del 28,9 per cent i el 2015 va ser d'un 18,9 per cent. Per tant, actualment, tenim més alumnes que han superat l'ESO i que han continuat els seus estudis postobligatoris; per tant, això és una millora en les oportunitats d'aquest joves. Per tant, aquí hi ha una primera diferència important en el que deia. Hem de recordar que els objectius de l'Europa 2020 ens demanen un 15 per cent; per tant, hem de seguir avançant i no hem d'estar contents amb aquesta xifra. Estem contents amb l'evolució, que és important, però hem de seguir treballant perquè aquests alumnes, a part d'acabar l'ESO, tinguin uns estudis postobligatoris que els permetin obtenir una feina, una feina digna i fer realitat els seus somnis. Un altre indicador rellevant és la taxa d'idoneïtat als quinze anys; és a dir, aquells alumnes que estan fent el curs que els toca per edat. El 2008-2009 era del 69,2 per cent i el 2013-2014 ja ens trobàvem al 74,8 per cent. Per tant, hi ha més alumnes que estan fent el curs que els toca, menys alumnes repetidors. I, finalment, la taxa de graduats escolars, que ha augmentat des del 81,8 per cent fins al 87,8 per cent dels nostres joves. Per tant, és cert que, malauradament, la crisi econòmica ha fet que les desigualtats s'incrementin, que els que tenen més tenen més i els que tenen menys gairebé no tenen o no tenen. Però és cert també que l'escola ha fet aquesta funció important, social, que és d'intentar ser un instrument per reduir aquestes desigualtats. I aquests són, doncs, els objectius, que no ens els volem donar com a mèrits; en tot cas això és un mèrit de tots, perquè en aquests anys hi hagut diferents governs, i sobretot és un mèrit dels centres educatius que estan fent tot el possible i tot el que està al seu abast justament per intentar que aquelles desigualtats que vénen de casa a l'hora d'arribar al centre es puguin solucionar, es puguin arreglar i els puguin donar una bona oportunitat de futur. Crec que és important començar per aquest punt per veure que el sistema educatiu català funciona, que funciona el sistema educatiu català públic i que està donant oportunitats a nanos que en aquest anys ho estan passant molt malament. També, amb dades d'avaluació, diuen el mateix, és a dir, el que s'ha disminuït és la diferència entre els alumnes que assoleixen un nivell alt de competències i els alumnes que assoleixen un nivell baix. Per tant, pel que ens hem de felicitar tots és que justament les desigualtats socials i econòmiques, quan arriben al terreny educatiu, es redueixen justament per la gran tasca que estan fent els nostres docents. A partir d'aquí, vostè parlava de la sisena hora. És molt coneixedora, i també n'ha fet esment, de la situació econòmica de la Generalitat. I en el seu moment la decisió que es va prendre és que aquesta sisena hora justament on és més necessària és en tots aquells centres de màxima complexitat. Per tant, hem de dir que tots els centres de màxima complexitat i alguns altres tenen o bé una sisena hora, una hora de més, o bé un suport especial, un suport escolar personalitzat, per intentar que aquells alumnes que en algun moment del seu procés educatiu queden enrere, que se'ls doni aquest suport perquè es puguin posar, doncs, al costat dels seus companys i companyes. I, com veurà, insisteixo en aquest tema dels centres de màxima complexitat perquè després, quan avalues els resultats de diferents centres, independentment de la titularitat, els centres públics tenen un gran resultat, malgrat, doncs, aquesta diferència horària. Per tant, on la mantenim és, justament, en aquells centres que més la necessiten, perquè en això vostè també en feia esment el dia de la compareixença i avui mateix que, si hem de posar èmfasi en algun lloc és, justament, en els col·lectius més vulnerables. Per això té tot el sentit mantenir una sisena hora i mantenir un suport escolar personalitzat en tots aquells centres de màxima complexitat. Vostè també feia esment a la jornada compactada. Dir-li que aquí hi ha una prova pilot i que l'avaluació que s'ha fet del projecte pilot és positiva, i l'únic que hem fet és, justament, tenint en compte que aquest és un element important i que aquest és un element que ha d'anar acompanyat de tota la reforma horària que en aquest país ens estem plantejant, l'únic que hem fet és afegir-hi –ho afegirem perquè encara no estan seleccionats– uns quants centres que compleixen uns requisits molt concrets per tal d'ampliar aquesta avaluació, i, per tant, continuar en aquest projecte pilot i no fer-ne cap extensió generalitzada, sinó només continuar aquest projecte pilot en més centres per poder tenir, també, més arguments d'avaluació. A partir d'aquí, vostè parlava de la modificació de la LEC, hi insisteixo, que nosaltres..., és el nostre programa electoral i el nostre compromís de Govern, de mantenir la LEC, el mateix..., vostès van aprovar aquesta llei d'educació de Catalunya, per tant, tots els reconeixements que en aquesta llei hi han són els que mantindrem nosaltres. L'altre dia, també, en va fer esment, i avui també, que les escoles concertades seleccionen els alumnes. Catalunya té un sistema i l'hem de posar en valor, i l'hem posat en valor davant de diferents institucions; un procediment pel qual tots els alumnes passen pel mateix procediment de preinscripció que qualsevol altre; és a dir, independentment, del centre on vagin –sigui públic concertat, sigui concertat o en sigui un altre– tots participen del mateix procediment. I això garanteix la igualtat d'oportunitats i la igualtat d'accés a tots aquests centres. Per tant, no hi han procediments diferents, sinó que justament és un procediment igual, a diferència d'altres comunitats que sí que permeten que els centres educatius posin punts a les famílies, en el sistema educatiu català això no existeix. Transparència en els concerts: justament perquè hi havia transparència i perquè els circuits funcionen, tots aquests casos que van sortir a la llum, de Badalona, estaven sentenciats; és a dir, hi havia la sanció corresponent a cada cas. Per tant, la inspecció hi ha estat a sobre i la inspecció va actuar en el seu moment. No insisteixo, perquè no em queda gaire temps, en tot el tema que hem parlat en la interpel·lació anterior, però, hi insisteixo, no crec que sigui un problema que el protocol no funcionés. El problema és que en aquell moment el protocol no hi era, o sigui, no hi havia un protocol concret en l'àmbit d'ensenyament per veure com s'havia d'actuar. Per tant, aquest és el problema principal, que aquest protocol no hi era. I, per finalitzar –i necessitaré temps a la meva rèplica–, vostè parla de tancament de línies, de ràtios, etcètera. Aquí sí que m'agradaria fer una primera valoració: és a dir, la programació respon a la necessitat d'escolarització i, malauradament, en aquest país la taxa de natalitat des del 2011 no para de davallar. Per tant, no és voluntat d'aquest Govern tancar línies de primària. També som els primers que insistim –i celebro que vostè també ho hagi dit– de la mateixa manera que la demografia no ens és favorable a primària, ens ho és molt a secundària; és a dir, el departament fa anys, i durant deu anys així serà, que incrementa les línies de secundària en tots aquells municipis que sigui necessari. Malauradament, aquesta no és la mateixa actuació que fem a primària, perquè, malauradament, els alumnes de P3, doncs, van disminuint, i, esperem que en un futur això no hagi de passar i que puguem seguir incrementant el nombre d'alumnes de P3. Què vam posar sobre la taula? Davant d'aquest problema, de dir «tenim menys alumnes de P3, vam posar tres punts sobre la taula que estem negociant i s'està parlant –per tant, això encara no està tancat– davant de les comissions a les taules de planificacions mixtes. Primer, el fet que no fer cap acció comporti el perill de tancament d'una escola; és a dir, si cal hem d'actuar abans, reduint el nombre de grups, justament, perquè després la tria que facin les famílies no produeixi haver de tancar una escola. En segon lloc, no estigmatitzar determinats centres; és a dir que aquest fet de baixa demogràfica no produeixi que determinats centres s'estigmatitzin. I, finalment, garantir a les famílies que aquest dret de llibertat d'elecció de centres es pugui mantenir, perquè si no fem cap actuació davant de la davallada demogràfica, el que pot passar és que moltes famílies acabin demanant un centre que no hi hagi gaire més sol·licituds i els hagin de dir en el seu moment que se sent molt, però que en aquell centre no hi haurà una línia de P3, i, per tant, enviar-les a un altre centre que ells no hagin demanat. A partir d'aquí, doncs, tota la nostra predisposició, perquè així està sent, per parlar amb els ajuntaments. Vostè feia..., el cas concret, o em preguntava sobre el cas concret de Barberà del Vallès. Mirin, s'està treballant a la taula de planificació, hi han hagut moltes reunions i el que sí que li puc dir en aquest moment és que es crearà un nou institut a Barberà i que també s'asseguren les obres de Can Planas. Ara, de la mateixa manera que li dic això, també li diré que això s'ha de fer de manera consensuada, però de manera, també, raonable. Per tant, el compromís d'aquest departament de fer les obres a Can Planas hi era i hi seguirà sent, i també per assegurar un nou institut. Ara, hem de trobar la millor manera per tal de garantir que les dues coses siguin possibles. I, en tot cas, vull fer-li referència a les ràtios i a altres temes en la rèplica. Gràcies, senyora presidenta.
Té la paraula la senyora Esther Niubó.
Bé. Gràcies, consellera, per la resposta. Bé, és veritat que hem parlat de moltes coses, començant pel tema de la planificació. Parlava vostè d'aquests tres principis que no qüestionem, els tres principis que vostè mostrava. El problema és si vostès, a l'hora de fer aquest anunci..., que el departament ha fet aquest anunci de tancaments de línies que ja s'han realitzat, han tingut ja en compte aquests tres principis. Clar, i, en aquest cas, li demanaríem que..., que és veritat que hi han moltes famílies, moltes AMPA, moltes plataformes que s'estan mobilitzant, que sí que pensem que realment la llibertat d'elecció no sempre es garanteix; un dels motius és perquè en el moment que s'anuncien ja tancaments de línia pública, en molts casos, doncs, d'alguna manera, implica que aquestes famílies, com li deia en la intervenció inicial, doncs, ja acabin derivant i fent una preinscripció en una escola concertada. Però, en tot cas, nosaltres no li demanàvem que pogués mantenir aules amb cinc o sis infants. Nosaltres parlem d'aprofitar aquest nou context per reduir, precisament, les ràtios, i, per tant, que a l'escola primària en lloc de vint-i-cinc poguéssim parlar de ràtios de divuit o de vint, i que això no suposés un problema. I, com deia, tenir sobretot en compte el món local, la comunitat educativa a l'hora de fer aquesta planificació, en la mesura que també són coresponsables de no només entendre aquest element demogràfic, que entenem que l'hem de tenir en compte, però també tenir en compte els projectes educatius consolidats, i també una planificació no any a any, perquè això en molts casos implica –i l'altre dia, doncs, ens ho explicaven a Sabadell– la construcció, l'adaptació de barracons en el mes d'agost, abans just de l'inici de curs, sinó fer una planificació més a llarg termini del mapa d'oferta escolar. Parlava, també, dels centres d'alta complexitat, i entenem i celebrem com una bona notícia que es pugui recuperar la sisena hora, que s'introdueixin, doncs, grups de suport de professorat, però ens agradaria saber el cost que això tindrà, més que re perquè quan nosaltres parlem d'aquestes escoles que segreguen per sexe i que entenem que els hauríem de retirar el concert, estem parlant segons..., i em pot desmentir la dada, d'uns 30 milions d'euros, que pensem que, en general, doncs, podem dir que no és gran cosa, però segurament ens podrien servir per avançar molt més en matèria de millora de la qualitat de l'educació pública. I vostè deia: «Tenim un bon sistema educatiu. Si..., considerem que tenim un bon sistema, que no entenem, fins i tot, com ha aguantat la pressió que ha hagut d'aguantar, perquè, és veritat, segurament s'han fet esforços per contribuir, doncs, a l'èxit escolar, però entenem que la reducció de professorat o amb una gran càrrega, o la reducció d'hores lectives, no contribueix precisament a aquest èxit, més aviat són condicionants que, en fi, poden generar, doncs, problemes en termes d'equitat. I les dades que ens donava d'abandonament. Doncs, celebrem millores en aquestes dades, però també entenem que tenen a veure amb unes males condicions del mercat de treball en uns anys de crisi que..., en fi, també segurament han condicionat la sortida de molts alumnes, o la no-sortida de molts alumnes dels centres educatius, com passava anteriorment. No ha parlat del model d'institut escola, que és un model que nosaltres defensem molt, que pensem que, pel problema que dèiem, precisament, demogràfic, en la secundària, doncs, pot aportar una solució, no només pel model de continuïtat pedagògica, sinó que, a més a més, en molts llocs on només hi ha una escola de primària, doncs, garantir aquest nou model d'institut escola aniria bé. I, en definitiva, pensem que..., en fi, com deien, doncs, vostè ha donat les seves explicacions, però entenem que, per exemple, els concerts…, ens faltaria transparència, i que entenem que a vegades hi ha irregularitats, que és veritat que s'acaben detectant perquè hi ha aquests mecanismes, però, tant de bo, doncs, es fessin no només reactivament i que poguéssim, doncs, treballar-hi sovint, per evitar que aquests casos s'acabin produint. En general, doncs, nosaltres el que li demanem és que, malgrat aquests principis que vostè mencionava, reconsideri aquesta decisió d'aquest tancament, que aprofiti aquest nou context per reduir les ràtios, que les escoles finançades amb fons públics però de titularitat privada siguin tractades amb el mateix barem que l'escola pública en el cas de les retallades i que mantingui totes les línies en el procés de preinscripció per garantir efectivament el dret de les famílies a escollir el centre escolar que volen per als seus fills. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula la consellera.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, miri, tant de bo siguin dades que les puguem assumir entre tots. Les ràtios a P3 el curs 15-16, en el 92,9 per cent dels casos dels centres educatius de Catalunya estaven o a vint-i-cinc o per sota de vint-i-cinc. Per tant, no és cert que a Catalunya les ràtios estiguin molt per sobre de les ràtios fixades, no: el 92,9 per cent dels centres estan ja en el curs 2015-2016 per sota dels vint-i-cinc, o vint-i-cinc o per sota de vint-i-cinc; en el cas d'educació infantil, de tot el cicle d'educació infantil, és del 88,7 per cent, i, en el cas de primària, és del 89,2 per cent. Per tant, la gran majoria, pràcticament a P3, gairebé la majoria de centres de Catalunya estan amb una ràtio per sota. Ho dic perquè és important saber que això ja és així, i que, malgrat això, el nostre compromís és: allà on té sentit…, on té sentit? On té més sentit abaixar les ràtios, justament, per atendre millor l'alumne? En els centres de màxima complexitat. I això és el que hem fet i el que hem dit que vetllaríem en aquesta…, i que ho posaríem sobre la taula en les comissions de planificacions, per acordar-ho amb els municipis i amb la comunitat educativa. Faig referència a dos serveis territorials, que tinc dades aquí davant mateix. Mirin, al Baix Llobregat, des del curs 12-13 fins al 15-16, hi ha hagut 1.414 alumnes menys de P3. I per al curs vinent baixaran 954, la previsió de padró és de 954 alumnes menys. Per tant, cal tenir en compte, justament –i això és el que s'ha posat a les taules mixtes de planificació–, aquest element, perquè això no és una davallada d'un grup, això és la davallada de molts grups. Hi insistim. I això hem de vetllar-ho perquè no comporti una estigmatització de centres, perquè no comporti un tancament de centres no volguts i perquè no comporti que famílies triïn un centre i després se'ls hagi de dir que no hi poden anar. I també cal dir-li, per exemple, quan deia «aprofiti per abaixar les ràtios, doncs justament, la ràtio mitjana al Baix Llobregat és de 22,7 alumnes per grup. El mateix passa al Baix Llobregat: hi ha hagut una davallada de 1.500 alumnes i, enguany, la previsió del padró és 539. Justament, la ràtio mitjana del Vallès Occidental és també de 22,8 alumnes. Altres temes: el cost de la sisena hora ja es feia, ja és un element que ja es fa i que es seguirà mantenint. Vostè donava la xifra dels concerts; uns concerts que també es van donar a la seva època, uns concerts que es van consolidar en la Llei d'educació de Catalunya i uns concerts on hi ha uns contractes vigents. Però si és un tema pressupostari, en podem parlar un altre dia. No és un tema pressupostari, és a dir, no són diners de la pública que se'n van a la concertada: tenim un servei d'educació de Catalunya on les famílies tenen el dret i la llibertat de triar centre. I això té un pressupost. I, per tant, no és cert que els diners de la pública se'n vagin a la concertada, sinó que són uns diners d'unes famílies que també han triat centres. Per tant, si volen un dia en fem un monogràfic, però, hi insisteixo, eh?, no és cert que els diners de la pública se'n vagin a la concertada, sinó que tenim tot un servei d'educació de Catalunya i que la Generalitat es compromet en el finançament d'aquest servei d'educació de Catalunya. Vostè deia que hi hagut reducció de professorat. El que hi ha hagut és un increment d'hores de professorat. És a dir, aquesta reducció de pressupost, i, en canvi, aquest increment o aquest manteniment de la qualitat del sistema educatiu de Catalunya, justament l'hem pogut fer perquè s'ha demanat als docents l'esforç de fer dues hores lectives més, tant a primària com a secundària. Per tant, el que sí que s'ha de dir és que, malgrat la disminució de pressupost, això no ha afectat les hores de docència que els alumnes han tingut, perquè justament hi ha hagut un esforç per part dels docents. Vostè parlava del model d'institut escola: està reconegut a la Llei d'educació, hi vàrem votar tots a favor i li he de dir que ja n'hi han, d'instituts escola. I que, justament, des de fa dos cursos vam començar, en determinats llocs, la voluntat que els alumnes que no tinguessin institut en aquella població es poguessin quedar en aquella mateixa població fent el primer i el segon d'ESO. I també aquí, doncs, tornar a fer esment al compromís que li he expressat sobre Barberà del Vallès. És a dir, actualment, i els ho hem assegurat, que les obres a Can Planas estan previstes, que es podran continuar i també que es pot crear aquest institut de dues línies de secundària en aquests espais actualment de l'escola. Diàleg, n'hi ha i n'hi haurà. És el que estan fent justament els directors dels serveis territorials en totes les taules mixtes de planificació, i el que hem de tenir és la responsabilitat, tots, d'assumir les decisions que hem de prendre. Ja ho vaig dir en el dia de la compareixença i hi insisteixo avui, que el que no pot ser és que, per por a haver de prendre decisions, això comporti un perjudici en el futur. Per tant, no tanquem escoles, estem reduint línies allà on no fer-ho abans de la preinscripció pot suposar un perjudici. I també dues coses abans d'acabar. Li he d'assegurar que no hi ha cap família a Catalunya que, volent anar a la pública, hagi d'anar a la concerta. Això no passa. És a dir, tot alumne que vol anar a la pública té una plaça garantida a l'escola pública, entre d'altres coses perquè tenim excés de places al sistema públic, per tant, hem de dir aquí, en seu parlamentària, que no hi ha cap família que vulgui anar a l'escola pública que no hi pugui anar. I finalment, incidir en el tema de les ràtios. És a dir, les ràtios a Catalunya ja són les adequades i que ens comprometem que en els centres de màxima complexitat, estudiar que puguin ser per sobre. Això és feina també de la planificació i el que també li he d'explicar –perquè tingui la tranquil·litat el seu grup parlamentari– que, quan fem programació, no fem programació per un any vista, sinó que la programació es fa a deu anys vista. I justament és la que ens ha permès veure aquests increments de secundària que tindrem, però que d'aquí a deu anys aquests increments seran decrements perquè, malauradament, ens tornarà a passar el mateix que ens està passant ara amb la primària, i és que aquests alumnes que ara són menys, passaran a la secundària.
Consellera, se li ha acabat el temps.
Gràcies, senyora presidenta. I resto a la disposició, doncs, de la diputada per tots aquests temes, perquè em sap greu que han quedat i que no hem pogut tocar. Gràcies, senyora presidenta.
El cinquè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre el projecte Barcelona World, presentada pel Grup Popular. [[Interpel·lació al Govern sobre el projecte BCN World]] [[300-00008/11]] Té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Bé, «projecte insostenible, «trinxarà el territori, «ens deixarà sense aigua, «generarà feina de poca qualificació i especulació urbanística. Algú podria pensar que aquestes afirmacions les ha fet algú recentment amb relació al projecte BCN World. Doncs, no; són declaracions d'un diputat d'Iniciativa per Catalunya de l'any 1993 referint-se a Port Aventura –a Port Aventura. Doncs bé, vint anys després paga la pena fer balanç del que va ser Port Aventura i analitzar si els profetes de la malastrugança, en definitiva, els pájaros de mal agüero, que es diu en castellà, tenien o no raó. Fem una miqueta de balanç. Què ha significat Port Aventura vint anys després? Consolidació europea i mundial de la marca Costa Daurada, referents hotelers i en el marc de convencions a tot Europa, inversions ininterrompudes durant més de vint anys que han ampliat el projecte i feina, moltíssima feina, difícilment quantificable, en tot aquest temps, i directes i indirectes. Només donaré una xifra: el mes de juny de l'any passat, quatre mil persones treballaven a Port Aventura. I sí, algunes d'alta qualificació i moltes de poca qualificació, però resulta indignant, francament, la frivolitat amb la qual es refereixen moltes vegades a aquest tipus de feines, perquè hi ha molts joves, milers, i no tan joves, que fan de cambrers, de muntadors d'escenaris i que no tenen cap altra possibilitat, que és aquesta feina o l'atur, i la necessiten ja, no els poden parlar que d'aquí a vint anys un nou model de producció, etcètera, no. Necessiten ja aquesta feina i la necessiten urgentment. Malauradament, no tothom es pot permetre el luxe de fer vida contemplativa i fer jocs malabars en un casal okupa; hi ha gent que ha de matinar, que ha de pencar i que s'ha d'esforçar. I necessiten aquesta feina. Bé, any 2012. L'any 2012 es presenta el projecte BCN World en societat. Un projecte que havia de completar, juntament amb Port Aventura i amb Ferrari Land, una oferta absolutament imbatible –imbatible–, única a Europa i una de les tres o quatre millors del món. Quin va ser el discurs dels profetes de la malastrugança? El mateix: «projecte insostenible, «trinxarà el territori, «ens deixarà sense aigua, «la feina serà poc qualificada i «és especulació urbanística. El discurs, que no va triomfar afortunadament l'any 1993 i que ens hauria portat al paleolític, sembla que està triomfant ara. Fem una miqueta de cronologia: 7 de setembre de l'any 2012, Artur Mas, Isidre Fainé i Bañuelos presenten en societat, d'una manera més seriosa, l'inici del procés parlamentari de BCN World. Un procés parlamentari que culmina l'1 d'abril de 2014 al Pretori de Tarragona en acte solemne, amb la presència del president de Catalunya, Artur Mas, i dels alcaldes de Salou –Pere Granados, de Convergència Democràtica–, Vila-seca –Josep Poblet, també president de la Diputació i Convergència Democràtica– i Tarragona –Josep Félix Ballesteros, del Grup Socialista. Recolzament de totes les patronals, recolzament dels sindicats majoritaris, UGT, representada, per cert, pel flamant nou diputat al Congrés d'Esquerra Republicana, el senyor Salvadó; i el recolzament dels partits que representem el 90 per cent dels votants a la zona. L'any 2015 es produeix la sortida, mai del tot ben explicada, de Veremonte, però la posició del Govern continuava sent clara: «El projecte –deien el senyor Felip Puig i el senyor Artur Mas– «està més viu que mai, i ho van repetir al llarg de tres, quatre mesos. Va ser el discurs oficial fins a finals d'any. A finals d'any, el senyor Rull, en aquell moment coordinador de Convergència Democràtica de Catalunya, al diari La Xarxa deia el següent: «Convergència defensa el projecte a peu i a cavall, perquè és bo per al país. BCN World està més viu que mai. 23 de desembre de 2015. 12 de febrer de 2016, d'enguany, el mateix senyor Rull, ja conseller, al diari Nació Digital, només dos mesos després: «BCN World està mort, és un mal projecte per al país. Ho tornaré a repetir, no perquè li vulgui treure els colors al senyor Rull, que també, sinó perquè entenc que és important que la gent ho entengui, perquè sembla increïble. Ho torno a repetir; 23 de desembre de 2015: «És bo per al país, BCN World més viu que mai; 12 de febrer d'enguany: «BCN World està mort, és un mal projecte per al país. Què li ha passat al senyor Rull en aquests dos mesos i mig? Quin expedient ics, quin procés de transformació personal, quin fenomen paranormal ha passat? Bé, ha sigut durant les vacances de Nadal. Són tres opcions les possibles, de les quals cap de les tres deixa en bon lloc el senyor Rull. La primera seria que abans de ser conseller no coneixia el projecte, no en tenia ni idea, i que es pensava que això de Tarragona és una cosa que queda al sud de..., que no es Catalunya i que no interessa massa. M'agradaria pensar que aquesta no és l'opció, no és la possibilitat. La segona és que el senyor Rull, en dates nadalenques, doncs, com que són molt emotives i ara tothom s'emociona molt, tingués una epifania «progre i se'ns fes antisistema. És una possibilitat que jo descarto. Jo crec que la més plausible de totes és la tercera. La tercera és, senzillament, que va cedir al xantatge de la CUP i que ara no sap ben bé què fer per explicar-ho. I, per tant, a mi m'agradaria..., pensava que vindria el senyor Baiget, ara interpel·laré al senyor Junqueras, que m'ha comentat que serà ell qui, amablement, em contestarà. Coneixem la posició del senyor Rull, i a mi m'agradaria preguntar-li, senyor Junqueras, una primera pregunta –després n'hi faré unes quantes més–: considera que és bo o dolent per al país? Perquè aquí hi han hagut canvis de posició en dos mesos. El Govern de Catalunya ha decidit, per guanyar temps –que en realitat és perdre'l–, treure's de la màniga un referèndum. Un referèndum que, en fi, es pot analitzar. Deia el politòleg italià Sartori, el millor especialista en participació democràtica, que la participació democràtica podia –la participació directa– substituir en pocs casos la democràcia representativa, que, en tot cas, l'enriquia. Només deia que era possible la substitució quan es produïa un dèficit flagrant de legitimitat. Per posar un exemple, en el cas que ens ocupa: que els tres alcaldes dels municipis afectats presenten el mes d'abril el projecte i després tenen una davallada electoral brutal. Tenint aquest projecte com a projecte estrella, seria una deslegitimació del seu projecte. Però no és el cas; els tres alcaldes continuen en el seu lloc i, a més, amb governs sòlids, amb una majoria clara a favor de BCN World. No cal buscar, com es deia abans, un nou consens, el consens a Tarragona ja hi és. Per tant, aquest referèndum seria un referèndum legal, sí, però és un referèndum del tot innecessari i, m'atreviria a dir, il·legítim. Per tant, senyor Junqueras, m'agradaria plantejar-li quatre preguntes sobre aquest referèndum, molt concretes. La primera: serà vinculant o no? La segona: quin seria el cos electoral –el cos, em refereixo al «cos electoral, no al «cost, al «cos electoral. Tercera: quina la circumscripció? Els municipis afectats, la província o, com va dir vostè enmig de l'estupefacció de tothom, per les implicacions que això té d'incoherència amb el seu discurs sobre els referèndums, a tot Catalunya? Ens ho podria explicar? Quarta, important: preveu que el seu departament, o el departament del senyor Rull o el departament del senyor Jané, que també hi és per aquí, resolgui qualsevol discrepància que tingui, parlamentària, amb un referèndum? Seria important saber-ho. Ho dic, sobretot, pels companys d'Iniciativa i Catalunya Sí que es Pot, que van ser pioners a rebutjar el projecte i no els van fer ni cas. Sembla que només és quan els ho demana la CUP. Aquestes serien quatre preguntes concretes. I m'agradaria acabar, senyor Junqueras, amb un prec: és que no facin el referèndum. Miri, el Pla director urbanístic es va aprovar el 31 de juliol de 2015. Està pendent de la resolució de les al·legacions, amb un retard considerable. Tenim molta pressa. El juny d'enguany –juny d'enguany– venç l'opció de compra dels terrenys, que ha provocat que els inversors ja hagin avisat que, si no es resol ràpidament el tema, no tindran més remei que marxar. Ho han dit als mitjans de comunicació. Per tant, i ho saben perfectament, i per això no guanyen temps, l'intenten perdre, saben perfectament que el referèndum seria, en definitiva, l'acta de defunció de BCN World. Liquidarien, d'aquesta manera, un projecte que ha tingut consens territorial, empresarial, sindical i polític a Tarragona. Ja el tenim, el consens, a Tarragona. No cometin l'error que, afortunadament, no es va cometre amb Port Aventura. No siguin profetes de la malastrugança. A Tarragona volem ser líders en turisme. Volem ser líders en l'àmbit europeu i mundial. No trenquin el somni de la nostra província. Gràcies. [[El conseller de Territori i Sostenibilitat demana per parlar.]]
Per què em demana la paraula, senyor Rull?
Sí, la hi demano per al·lusions i per contradiccions. Per al·lusions, en aquest cas concret.
D'acord.
No, bàsicament, el que li demanaria és..., hi ha aquella idea que «que la realitat no t'espatlli un bon titular, i vostè volia comparar el viu i el mort. Jo mai no vaig dir que Barcelona World estigués mort. Simplement vaig dir que no existia perquè és un projecte vinculat amb un operador, i aquest operador s'ha retirat. El que vaig dir és el mateix que avui he respost a la senyora Hortènsia Grau: que hi ha un projecte, i aquest és un projecte que hi ha a sobre la taula. Per tant, no em posi en els meus llavis coses que jo no he dit. Sigui una mica rigorós, perquè, si no, tota l'explicació que ha fet ara estarà absolutament mancada de la credibilitat que requereix una bona feina, per al país i pel territori. Gràcies.
Contesta.
Declaracions que surten a Nació Digital, 12 de febrer d'enguany, diari gens sospitós d'espanyolisme radical, dit sigui de pas. Per tant, revisi vostè el que va dir en aquest mitjà, que el titular de la informació és: «BCN World està mort, és dolent per al país. Sí, senyor. [[Veus de fons.]] No, no, no m'ho invento: 12 de febrer, va sortir a tots els mitjans, i al Diari de Tarragona també. Després ho mirarem. Gràcies.
Per respondre a la interpel·lació té la paraula el vicepresident, senyor Oriol Junqueras.
Bé, gràcies, presidenta. Senyors i senyores i senyor diputat, volia començar agraint-li el to simpàtic de la seva intervenció, i espero que si algun dia es donés el cas que en alguna rèplica algú utilitzés un to tan simpàtic com el que ha fet servir vostè, doncs, vostè s'ho prengués també amb l'esportivitat amb què tota la cambra s'ho està prenent en aquests moments, amb un somriure dibuixat als llavis dels diputats que tinc al davant. Un primer aclariment sobre temes de legitimitat i victòries electorals: vostè citava els alcaldes que han guanyat i que tenen, òbviament, tot el nostre respecte. Jo he sigut alcalde fins fa poc i sóc conscient de la importància que té el món municipal: els ajuntaments, les alcaldies, els regidors, etcètera, també en la mateixa línia de respecte pels resultats electorals de tothom. Recordar-li que el partit polític al qual vostè feia referència, Iniciativa per Catalunya, en una de les seves versions, amb la coalició electoral de la qual formava part en les últimes eleccions espanyoles que s'acaben de produir, va ser la primera força a la província de Tarragona, i la segona va ser Esquerra Republicana; i la primera a les europees, Esquerra Republicana. Per tant, la mateixa legitimitat que avala els uns, avala els altres i ens avala a tots, i ens avala als que estem en aquesta cambra en representació del poble de Catalunya. Fet aquest primer aclariment, volia dirigir-me a vostè, que fa la interpel·lació directament. Vostè sap que, tal com estava formulat el projecte del CRT, tal com estava formulat el projecte de Barcelona World va fracassar. Com a mínim, va fracassar amb la retirada de l'intermediari –és una obvietat, es va retirar, no hi és– i va fracassar amb la incompareixença dels inversors. Per cert, inversors que aleshores, també, deien: «Si no es pren una decisió immediata, marxarem per sempre. Van marxar, malgrat que les decisions estaven totes preses, perquè totes les decisions estaven preses amb el suport majoritari d'aquesta cambra amb grups que aleshores tenien majoria en aquesta cambra, aleshores. Per tant, és evident que, tal com estava formulat, aquell projecte no agrada. Com a mínim, no agrada ni a l'intermediari que hi havia aleshores, ni als inversors que suposadament hi havien aleshores, ni a bona part dels que s'expressen també en aquesta cambra. I, com que no agrada gairebé a ningú –acceptin que no agrada almenys a l'intermediari que hi havia en aquell moment ni als inversors que hi havia en aquell moment–, el que sí que hi ha, dins i fora del Govern, és la voluntat de revisar-lo i de reformar-lo. De fet, el programa electoral de Junts pel Sí, que és el programa electoral que avala l'acció del Govern, les propostes del Govern, és un programa que ja feia referència a la necessitat que el projecte fos un projecte raonable, sostenible i de caràcter familiar. I aquesta és la voluntat del Govern: repensar el projecte, de forma consensuada, per tant, també, òbviament, escoltant les aportacions que pugui fer el seu grup, que pugui fer vostè mateix; en especial, també, les aportacions que puguin fer aquells grups que estan vinculats a l'estabilitat parlamentària, per tant, en aquest cas la CUP; però també el seu; aquell al que vostè feia referència anteriorment, en aquest cas el Grup de Catalunya Sí que es Pot, o qualsevol altre grup que hi vulgui estar implicat. Per tant, necessitat de replantejar-lo, replantejar-lo des del consens, i replantejar-lo allunyat del que va ser l'anterior model, perquè aquell model va fracassar. Volem, per tant, un projecte que sigui el millor per a l'economia catalana –el millor. Volem un projecte que sigui sostenible, que sigui responsable, que estigui vinculat a l'oferta que ja hi ha actualment en aquell àmbit territorial, per tant, a Port Aventura –vostè hi feia referència un moment– i també a la futura, per exemple, a Ferrari Land. Un projecte de turisme de qualitat, un projecte que també, entre altres coses, sigui compatible amb el que representa la Fira de Barcelona –vostè parlava de les convencions, etcètera. Sens dubte, l'àmbit més important del nostre país, en aquest sentit, és la Fira de Barcelona, en alguns casos és un àmbit que està superat, diguem-ne, i que necessita espais perquè hi han molts grans esdeveniments que s'hi desenvolupen i és evident que l'àmbit del Camp de Tarragona té unes condicions infraestructurals molt importants: el port de Tarragona, l'aeroport de Reus, les connexions ferroviàries amb la capital del país, etcètera, i, per tant, és un àmbit possible. I volem també, per tant –resum de tot això–, un projecte que no estigui protagonitzat pel joc, en el qual el joc no tingui un protagonisme absolut. El joc és compatible amb d'altres àmbits? Ho és. N'hi ha a Barcelona –ciutat–, n'hi ha a Tarragona ciutat, n'hi ha a Lloret, per posar un exemple, però és evident que cap d'aquestes marques turístiques és coneguda a nivell ni nacional ni internacional precisament per la seva vinculació amb el joc. Per tant, aquí d'opcions n'hi han, n'hi han moltes i del que es tracta és de buscar la millor combinació possible. Volem que el projecte tingui una dimensió coherent i, per tant, atès que ha anat evolucionant al llarg del temps, és evident que cal que les propostes estiguin relacionades amb com modifiquem el Pla director urbanístic. Recordem que l'any 2012, en el moment del projecte Barcelona World, que s'anomenava «Barcelona World, estava previst amb sis casinos i que tot això, aquell model, aquella dimensió és precisament la dimensió que no va funcionar. L'operació, el possible projecte, el CRT, aquest projecte que nosaltres volem que sigui el millor és un projecte que òbviament ha de comptar amb l'opinió i amb el paper i amb la intervenció dels inversors privats que hi siguin, no d'aquells que diuen que hi seran i després no hi són, com va passar anteriorment, sinó els que hi siguin de veritat. Però també és evident que s'ha de fer des de criteris públics, perquè són criteris públics els que han d'establir quin és l'espai disponible, són criteris públics perquè afecten béns que són escassos, recursos que són escassos, com per exemple, el territori, com per exemple l'aigua –vostè en feia menció a l'inici de la seva intervenció–, l'energia, etcètera. I, per tant, recursos escassos tenen costos d'oportunitat alts. I, per tant, és bo prendre la millor decisió per no posar en risc el desenvolupament futur d'aquell espai, del CRT mateix i del conjunt del seu entorn. Per tant, és evident que això s'ha de fer des del redimensionament del pla urbanístic, segur. Entre altres coses, també perquè el redimensionament del projecte urbanístic, el que comporta és que els costos de la inversió siguin més sostenibles i, per tant, fa més viable que la inversió es concreti. Per tant, s'ha de dimensionar la inversió que pot haver-hi, la inversió per la qual hi ha un possible candidat, amb els costos que aquest candidat ha d'assumir, que és evident que no s'assemblen als del projecte anterior. Per tant, el pla urbanístic també s'ha d'adaptar. S'han d'adaptar també les estructures viàries que en permeten l'accés, i s'ha de fer d'una forma raonable, perquè el que no podem és córrer el risc, com ha passat en d'altres grans projectes de caràcter turístic, que després quedin abandonats. Perquè això no només és un cost per a l'inversor, que és evident que ell se'l voldria estalviar, sinó que també és un cost per a tota la societat, perquè deixa una cicatriu en el territori que, ni vostè ni jo –n'estic segur–, doncs, preferiríem no haver de suportar. Per tant, ajustem el projecte a la realitat dels inversors que hi han. Respecte a la qüestió fiscal, que és una altra qüestió central: vostè sap que en aquesta cambra va haver-hi un debat intens, vinculat al projecte anterior, sobre la rebaixa o no de la fiscalitat del 55 per cent al 10 per cent. En tot cas, aquella rebaixa, que es va fer per garantir una inversió, és evident que no la va garantir, hi insisteixo, l'intermediari va desaparèixer i els inversors no van comparèixer. Per tant, qualsevol reflexió vinculada a la fiscalitat també ha d'anar vinculada a la relació que hi ha entre quins són els guanys globals d'aquesta fiscalitat vinculats a quina és la inversió global. I, en tot cas, aquí estem davant d'una inversió que en el millor dels casos, és a dir, en el cas que sigui el més gran possible serà molt inferior a la que era. I, per tant, s'ha de replantejar la qüestió fiscal: o bé amb la rebaixa de l'impost o bé amb mesures fiscals compensatòries. Estarem molt atents a les aportacions que vostè mateix pugui fer sobre aquesta qüestió. I una reflexió final –perquè el temps corre molt de pressa– sobre els volums urbanístics i sobre les dimensions dels casinos. El projecte actual, tal com està previst, parla de seixanta mil metres quadrats destinats al joc. Voldria recordar i voldria compartir amb tota la cambra que el casino que té Hard Rock a Las Vegas té tres mil metres quadrats, vint vegades menys; i que el Venetian Resort, de Las Vegas també, en té deu vegades menys, i que el Caesars Palace, de Las Vegas, un dels grans –grans, grans– té quinze mil metres quadrats –per cert, ha tancat. Per tant, escolti, la dimensió s'ha d'ajustar i ha de ser realista. Ha de ser realista i l'experiència ens ensenya que el model anterior no era realista i, per tant, com que ho volem fer bé, ho hem de fer allunyats del projecte anterior. I, per acabar, encara que després tindrem un torn de rèplica, voldria acabar tal com hem començat, diguem-ne, eh? Volem un projecte de qualitat, fet des del consens, que faci créixer la nostra economia, que sigui responsable, que sigui sostenible, que sigui de caràcter familiar...
Vicepresident, se li ha acabat el temps.
...que no posi en risc les inversions futures en aquell àmbit. Moltes gràcies, senyora presidenta.
Té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Bé, senyor Junqueras, jo també li agraeixo el to amable, simpàtic... Bé, en fi, només faltaria, no? Amb les coses que estan fent, que encara no fossin amables i simpàtics després, però bé. En qualsevol cas, miri, només..., ha estat vostè simpàtic però decebedor amb el contingut, només ha tingut raó en una frase, quan ha dit que el temps corre, corre molt de pressa. Ho deia vostè per la seva intervenció, que se li posava vermell això... Corre molt de pressa per a Port Aventura, per a Ferrari Land, per a Barcelona World i per a tota la Costa Daurada, i vostès l'estan desaprofitant. Què ha fet vostè en la seva rèplica? Fugir d'estudi. No ha contestat res, cap de les preguntes concretes que li he formulat, no ha parlat en absolut del referèndum i no ha dit absolutament re. Ha dit vaguetats, per exemple, una mena de carta als Reis: que el projecte ha de tenir una dimensió coherent, que ha de ser compatible amb les ofertes dels voltants, que ha de ser sostenible i realista. Home, només faltaria. Això..., en fi, què vol que li digui? Això tothom ho sap, però concretem una miqueta més. Si diu que l'anterior no ho era, què feia el senyor Artur Mas al Pretori de Tarragona l'1 d'abril de 2014 presentant el projecte que havia de canviar la fesomia de la Costa Daurada per sempre? Què passa, que ara com que això va passar l'1 d'abril de 2014 no surt el senyor Rull a defensar aquesta interpel·lació i l'envien a vostè? Ho dic perquè Convergència Democràtica va defensar el projecte. Què passa aquí? Que fan amb el futur de Tarragona? Ha parlat vostè de legitimitat: home, coincidirà vostè amb mi que en unes eleccions municipals, en la ment del votant, un projecte com BCN World és més decisiu quan votes unes municipals que quan votes política general espanyola o quan votes política europea –coincidirà amb mi. Però és que no estava parlant només de legitimitat derivada dels partits polítics, he fet esment a les cambres, he fet esment a les patronals, he fet esment als sindicats, a totes les entitats veïnals, que van signar un manifest. El consens de més del 90 per cent del teixit social a tota la zona de Tarragona. Això no és legitimitat? Vostè l'ha obviada, perquè sap perfectament el que fan. En definitiva, jo la sensació que tinc –i com que això no és nou per a nosaltres, a Tarragona– és que els primers –i amb això acabo– damnificats del pacte amb la CUP serem tots els catalans, però la primera «patada allà on l'esquena perd el seu noble nom la rebem els tarragonins, amb aquest nou Govern. Gràcies.
Té la paraula el vicepresident del Govern.
Res, espero que prengui seient, diguem-ne, per no sorprendre'l per la rereguarda –ho dic en referència a l'expressió que vostè ha utilitzat sobre el final de l'esquena. Escolti'm, la seva intervenció ara ha acabat simpàtica però no ha començat igual de simpàtica, des del meu punt de vista, eh? –i permeti'm aquesta reflexió. Ha començat d'una manera més agra, segurament volent fer veure que vostè estava molt ofès davant d'una obvietat, cosa que és bastant difícil de justificar. Vostè critica alguns dels partits que van votar a favor del projecte anterior i oblida que vostè no hi va votar pas en contra. I aquell projecte, en tot cas, es va demostrar que no funcionava, perquè els intermediaris se'n van retirar i els inversors no s'hi van presentar, malgrat que, suposadament, s'havia fet tot perquè estiguessin molt contents. Per tant, escolti, vostè i el seu partit també deu tenir alguna responsabilitat sobre el seu vot, sobre la decisió que van prendre al voltant d'aquell projecte, i que aquell projecte no funcionés. Li recordo que el seu partit, per exemple, va ser l'avalador d'un projecte que suposadament era gegantí, als afores de Madrid, amb un Eurovegas on tampoc no es va presentar ni l'inversor ni ningú, malgrat que el van presentar amb bombo i platerets. Per tant, escolti, el seu partit, que és un especialista a vendre fum i, sovint, a provocar greus problemes a la ciutadania, segur que no és el més adequat per donar lliçons que les coses s'hagin de deixar de fer bé. I el que li estem dient és que nosaltres som els màxims defensors, precisament, del desenvolupament econòmic del conjunt del país i, per tant, també del Camp de Tarragona, només faltaria. I, precisament perquè som els màxims defensors del seu desenvolupament econòmic, el que volem garantir és que hi hagi un projecte que sigui sostenible i que no acabi amb la retirada dels inversors; un projecte que sigui sostenible en el temps, que generi riquesa de forma continuada, que no posi en risc les activitats que ja existeixen, que sigui compatible amb les activitats que ja existeixen, que ajudi a desestacionalitzar el turisme, que acabi amb un model en el qual el seu partit també ha tingut enormes responsabilitats arreu de la costa mediterrània, un turisme basat en uns llits freds que no generen riquesa, és a dir, amb uns habitatges buits, amb unes segones residències, que no contribueixen a generar riquesa de forma sostinguda, quan el model ha de ser un model o hauria de ser un model i treballarem perquè sigui un model basat precisament en llits calents i, per tant, en la presència de turistes de forma continuada que contribueixin a desestacionalitzar el turisme i que contribueixin també a una visió integrada de l'activitat turística i de l'activitat econòmica en el conjunt del Camp de Tarragona i, per tant, també, els vincles que han d'existir entre el CRT –aquest projecte que ha de ser sostenible al llarg del temps, que ha de ser responsable, que ha de ser ben dimensionat– i l'entorn i el conjunt del Camp de Tarragona, de la vegueria i de les vegueries properes. Per tant, em sap greu que vostè s'enfadi quan li diem que el que farem és garantir que es faci bé, al contrari del que es va fer en el passat, que no va acabar anant bé, i en el qual vostè també va tenir alguna responsabilitat no votant-hi en contra i facilitant-ne l'aprovació. Vostè va contribuir –vostè o la seva formació política– a dissenyar unes condicions ad hoc, unes condicions especialment dedicades a una proposta, i, escolti, se li van retirar els inversors. D'això no en té la culpa ni la gent de Catalunya Sí que es Pot, ni d'Iniciativa l'any 92 –que vostè ha començat la seva intervenció fent-hi referència–, ni la gent de la CUP, ni molt menys la immensa majoria dels ciutadans de Tarragona, que es mereixen propostes serioses, propostes sostenibles, propostes raonables i, per tant, propostes absolutament allunyades del que el seu partit polític ha representat arreu –arreu– de la costa mediterrània. Moltes gràcies.
El sisè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació sobre les concessions de l'aigua, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Interpel·lació al Govern sobre les concessions de l'aigua]] [[300-00011/11]] Exposa la interpel·lació la senyora Marina Bravo.
Presidenta, consellers, diputats..., bueno, cambio de legislatura, cambio de presidente, de consellers, pero un mismo tema que ya heredaron de sus antecesores, que heredan ahora ustedes y que esperamos, esta vez, no pase a los siguientes. Eso sí, tenemos un nuevo capítulo, un nuevo capítulo de la crónica de la chapuza de la concesión Aguas Ter Llobregat. El motivo de la interpelación creo que está claro: la lista de despropósitos sigue creciendo, cada día nos despertamos con una irregularidad más, y pedimos explicaciones ya; no para nosotros: para todos los ciudadanos. Necesitamos que nos expliquen de una vez cómo fue esa adjudicación, qué se hizo bien, qué se hizo mal, y ahora, como novedad, también qué pasa con esas facturas para las que la misma Oficina Antifraude no encuentra justificación; qué sabían de ellas, cómo ha llegado a pasar, cómo podemos tener garantías de que no vuelva a ocurrir... Se ha dicho ya infinitas veces, pero como hay algunos diputados nuevos repaso un poco los principales hitos. Comenzó en agosto de 2012, con el anuncio de la licitación. En noviembre, en plena campaña electoral, se produjo la adjudicación. En diciembre, la adjudicación ya se estaba investigando, pero aun así antes de acabar el año se firmó el contrato y se empezaron a recibir los primeros pagos. Solo unos días después se recibió el resultado de la investigación, que ya se sabía que estaba en marcha, la resolución administrativa que se estaba esperando por parte del organismo administrativo de recursos contractuales de Cataluña. El resultado: el adjudicatario quedaba excluido del proceso, nada menos. Y de ahí todo a peor. Pero no se hizo nada. En aquel momento era conseller de Territori i Sostenibilitat el señor Lluís Recoder, cuando se promovió esta operación, y de Economía, el senyor Andreu Mas-Colell. Ha llovido mucho desde entonces. Usted acaba de repetirlo como respuesta a una de las preguntas, casi orgulloso de tener esa justificación; ha dicho que las circunstancias eran dramáticas, y ha echado de menos el FLA, por cierto, cuando en realidad esta argumentación lo que quiere decir es que el senyor Recoder y el senyor Mas, cuando promovieron esta licitación, no tenían ninguna otra justificación, ni de eficacia, ni de mejora del servicio, ni de mejora de gestión, ni nada que beneficiara a los ciudadanos. Si al final la hubo, que no lo sé, desde luego fue algo casual, porque no se hizo pensando en ellos. Además esta operación, como tenía esa justificación concreta, tenía también unos plazos muy concretos, y ya quedaba muy poco tiempo. Así que por desgracia la operación se convirtió en un buen ejemplo de que las prisas no suelen ser buenas consejeras. Pan para hoy y hambre para mañana. ATLL, que fue calificada como la joya de la corona, se malvendió, con la única justificación de tapar rápidamente un agujero que se había generado por la nefasta gestión de un gobierno que de esa forma dejaba claras sus prioridades. Y desde entonces han pasado los meses sin ninguna buena noticia. El Tribunal Superior de Justicia de Cataluña y el Supremo rechazaron varias veces las medidas cautelares que el Gobierno de la Generalitat y el adjudicatario habían solicitado para mantener la concesión, a la espera de una sentencia firme sobre el fondo. Pero, a pesar de tener esas sentencias que no se lo permitían, no se tomó ninguna decisión. Huida hacia adelante. Mil irregularidades detectadas, pero ninguna explicación clara. Entre sentencia y sentencia –que todas eran negativas–, llegamos hasta el pasado mes de julio, en el que compareció por última vez el senyor Mas-Colell, una comparecencia a la que debía asistir también el senyor Santi Vila, pero se excusó por motivos de agenda. Ahora intentaremos que tengan la oportunidad de volver a comparecer juntos. Poco antes de la comparecencia del senyor conseller, el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña se había pronunciado, ahora sí, sobre el fondo de la cuestión en una sentencia que incluía, entre otras cosas, la siguiente frase: «Todo el proceso de adjudicación es nulo, porque se vulneraron los principios de publicidad, concurrencia e igualdad. No está mal. Pero, bueno, aquel día el senyor Mas-Colell ya nos anunció que le daba una nueva patada al balón hacia delante y que recurriría la sentencia y seguiría sin hacer nada. Nueva etapa del mismo bucle que sirve de excusa para no dar explicaciones, no responsabilizarse del problema y no tomar ninguna decisión. ¿Cómo puede ser que tras tres años desde la primera resolución, la de la OAC, y media docena de sentencias desfavorables sigamos sin tener claros con qué escenarios nos podemos encontrar, sin ese análisis? Es lo único que pedimos. ¿Cómo puede un gobierno tomar así una decisión correcta? ¿Cómo puede tomar la decisión que menos perjudica a los ciudadanos? Senyor conseller, hereda un tremendo lío. Le pedimos que no siga la estela de sus antecesores, que no deje pasar ni un día más sin analizar qué riesgos está corriendo, qué riesgos estamos corriendo todos los catalanes. Pero este análisis, que ya imaginamos que está haciendo, también le pedimos que no dure eternamente. Que no habrá impacto mientras se mantenga la concesión, nos dijo en julio el senyor Mas-Colell. Ah, muy bien, mientras se mantenga. Y si finalmente hay que revertirla, ¿entonces qué? ¿Ya se lo encontrará el siguiente? Pues no, señores, la sentencia del Tribunal Superior de Justicia no marca ningún buen precedente, es una sentencia que ya entra en el fondo de la cuestión. Obviamente no es firme, lo sabemos, pero creemos que tampoco es pedir demasiado que ante una sentencia que ya entra en el fondo de la cuestión, aunque no sea firme, ustedes expliquen qué puede costar a los ciudadanos de Cataluña su actuación en caso de que esta sentencia se confirme. Porque nos adelantaron una cifra, pero la cifra que nos adelantaron ni era clara ni estaba completa. Creo que es lo menos que un gobierno que ha cometido una actuación que de momento parece irregular –al menos eso dice el Tribunal Superior de Justicia de Catalunya, ya veremos qué dice el Supremo– debería hacer, y debería hacerlo aquí, en sede parlamentaria. Y me preocupa no solo que se explique; lo que me preocupa de verdad es que, porque ustedes no hagan nada hoy, los ciudadanos tengan que asumir mañana un coste que no merecen y que a lo mejor se podría haber evitado. Y también me preocupa que las finanzas de la Generalitat, ya suficientemente frágiles, tengan que soportar unas cargas que pueden llegar a ser peores que las que le llevaron precisamente a iniciar todo este proceso. Lo mínimo que se puede hacer es dar explicaciones, y luego, en su caso, asumir responsabilidades. Bueno, ahora tenemos un nuevo elemento sobre la mesa, y es un informe de la Oficina Antifraude en el que dice que la empresa concesionaria ha estado emitiendo facturas a empresas filiales por unos servicios que no parece que se puedan justificar. ¿Esto es así? Ha presumido de que la ACA detectó estas facturas –eso lo ha dicho– y que las envió a..., ¿a quién?, ¿a la Agencia Tributaria? [[Pausa.]] Vale. Pero lo que nos ha dicho es que esas facturas no estaban autorizadas. Aparte de la autorización, ¿qué implicaban esas facturas? ¿Esos servicios se llegaron a realizar? ¿No? ¿Qué van hacer para que no vuelva a ocurrir algo así? ¿Cómo afectará a los bolsillos de los ciudadanos? Le agradeceremos también que ahora, en su intervención, arroje luz, toda la que pueda, sobre esta cuestión. Porque las preguntas, al final, siguen siendo las mismas, las mismas que hemos hecho en otras ocasiones, ahora añadiendo este nuevo elemento. Y la pregunta fundamental que le hacemos es: en esta situación, ¿ustedes pueden explicarles a los catalanes cuál es el riesgo que estamos asumiendo?, ¿cuánto nos estamos jugando en esa resolución judicial? Porque además ahora el riesgo es doble: si hay que anular la adjudicación, el coste puede ser enorme; pero, si no se anula, ¿qué?, ¿qué hacemos con esas facturas que están apareciendo ahora? El senyor Puigdemont nos ha dicho también como respuesta a unas de las preguntas, precisamente, lo que le estamos diciendo ahora: que no se puede tomar ninguna decisión sin conocer los distintos escenarios. Pues, hombre, eso es lo que necesitamos, conocer los distintos escenarios, y eso es lo que pedimos. Y supongo que lleva tiempo, pero es que ya llevamos treinta y seis meses; ¿cuántos más hacen falta? También estaría bien –ya se lo habían pedido mis compañeros en alguna otra ocasión– que explicaran además si van a asumir alguna responsabilidad política, llegado el caso. Pero eso ya seguramente es mucho pedir. Gracias.
Respon el conseller Josep Rull.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, senyores i senyors diputats..., senyora diputada, vostè ha fet un plantejament global amb relació a aquest tema, i també li agraeixo que no només hagi entrat específicament en aquest informe de l'Oficina Antifrau, sinó que hagi volgut fer un plantejament general del conjunt de la situació. Jo abans he tingut molt poc temps per explicar en quins termes es va produir aquella concessió i per què es va haver de prendre aquella decisió. I m'agradaria aprofitar aquesta interpel·lació per entrar-hi una mica més a fons, perquè em sembla que hi ha molts diputats que s'incorporen en aquesta legislatura, i per part del Govern, a l'hora de prendre decisions, val la pena de tenir, diguem-ne, una radiografia molt clara, molt precisa, de què va passar en aquell moment i, sobretot, saber per què es prenen determinades decisions. Una primera idea és, en termes conceptuals, plantejar que qui manté la titularitat pública del servei continua sent la Generalitat de Catalunya, continua sent l'Agència Catalana de l'Aigua, i, per tant, qui manté el seu deure amb la ciutadania de proveir un bon servei, un bon servei bàsic, continua sent la Generalitat de Catalunya. L'aigua és un bé públic, i per això cal protegir-la, i cal protegir-la a fons. Aquest és el primer compromís que té la Generalitat de Catalunya, que és conservar aquest bé públic i garantir-ne el seu accés al conjunt de la ciutadania. Situació que ja l'any 2011-2012..., quan es pren aquella decisió, la Generalitat de Catalunya estava extraordinàriament endeutada i tenia moltes dificultats per poder accedir als mercats financers –moltes dificultats‒, pel seu propi endeutament i per les limitacions que s'establien des de la mateixa Administració general de l'Estat. La prima de risc era molt alta, la qualificació creditícia de la Generalitat era extraordinàriament baixa i, és veritat, aquest instrument que era el FLA, que és un mecanisme que t'obliga només a poder accedir al FLA renunciant a d'altres mecanismes a l'entorn d'altres mercats financers, no existia. I, per tant, el problema que hi havia és que s'havien de prendre decisions perquè el jou de la imposició de dèficit públic era el que era. I aquí nosaltres havíem de poder obtenir liquiditat per fer front a determinades obligacions –abans he parlat de les nòmines dels treballadors d'aquell mes de desembre; he parlat d'això– i també a determinats elements vinculats a serveis socials. O es feien retallades o s'aconseguien aquests recursos, perquè els diners no hi eren, no teníem la liquiditat, ni teníem més capacitat d'endeutament, ni teníem accés als mercats financers. I, per altra banda, a l'entorn d'Aigües Ter Llobregat, hi havia tres elements, tres passius que m'agradaria poder compartir amb vostès. Primer –un ja l'ha explicat–: un endeutament proper als 700 milions d'euros, fruit de les obres provinents de la sequera –se'n recorden, d'aquells episodis de sequera– i d'altres actuacions fetes sense un endeutament ben estructurat. Aquest era un primer passiu que hi havia. Un segon, que era la situació de crisi de l'any 2011-2012, la tancada de crèdit a què he fet referència i la restringida solvència de la Generalitat, que feien que Aigües Ter Llobregat no pogués retornar les exigències dels crèdits mal estructurats a curt termini. Aquest era el segon passiu. I el tercer, un punt ben important, i no menor, i que a l'hora de parlar d'aigua hem de tenir molt present: l'ATLL tenia una tarifa mitjana de venda d'aigua molt per sota del cost real d'operació del servei, i això no és menor. Serà més fàcil d'entendre-ho amb xifres: mentre el preu mitjà de la tarifa aleshores se situava a 0,37 euros per metre cúbic, el preu de cost d'explotació era de 0,67 euros / metre cúbic, és a dir, la meitat. Això era, simplement, insostenible. Recordi aquests tres passius que li deia: un endeutament altíssim, una arquitectura financera mal plantejada a curt termini i un cànon que era simplement insostenible i que contradeia la Directiva marc de l'aigua, en el sentit que no incorporava cap mena d'incentiu ni a les administracions ni a la ciutadania per tal d'apostar per un ús sostenible de l'aigua i..., l'aposta per l'estalvi de l'aigua. Aquest és el sentit de la decisió que es pren, i que es pren en aquest moment. Si no hi hagués hagut la concurrència d'aquests elements, la Generalitat de Catalunya aleshores hauria pres aquesta decisió? No, ja li dic que no. Vostè ha parlat d'ATLL com una de les peces més preuades de l'Administració. En la interpel·lació que vam substanciar al Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot es feia referència també a Tabasa, a Túnels de Barcelona; també vam haver de plantejar una concessió en aquest mateix sentit. Va ser volguda?, va ser desitjada? No, de cap de les maneres. I és a partir d'aquí quan es produeix aquesta concessió. I, és veritat, no ha estat absenta d'un litigi, i d'un litigi judicial. I vostè explicava: «Quins són els escenaris? Doncs, nosaltres estem convençuts que les coses es van fer adequadament, i per això s'han anat presentant tots els recursos. Fixi's que amb relació a la resolució de l'OARCC, la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, diguem-ne, en prescindeix, d'allò que havia plantejat l'OARCC. Planteja la nul·litat per altres raons, no per estrictament aquelles que s'havien posat sobre la taula i aquelles que s'havien plantejat, i, per tant, no és una la conseqüència de l'altra, sinó que estem parlant en termes sensiblement diferents, i, per tant: què mantenim? Una coherència. I vostè incorporava un element, i un element que és fonamental; de dir: hem de vetllar pels interessos de l'Administració, que en darrera instància són els interessos dels ciutadans; i nosaltres no podem prendre una decisió que pugui tenir un cost que sigui altíssim o que sigui difícilment sostenible pel conjunt de la ciutadania. Mentrestant, jo el que sí que li vull plantejar –amb molta rotunditat– és que aquesta concessió no ha tingut un impacte ni en la qualitat del servei ni en el cost del servei que paguen els ciutadans. I, per tant, aquests són dos elements que han quedat preservats –han quedat preservats– al llarg de tot aquest procés tortuós, judicial, u; i, independentment, d'aquesta denúncia que ha fet l'Oficina Antifrau. En cap dels dos casos no s'ha afectat ni la qualitat del servei ni s'ha afectat la tarifa que, en darrera instància, paguen els ciutadans. Per tant, aquest és un element de garantia i de garantia bàsica. Per tant, amb relació al tema de fons, de com s'ha fet aquesta concessió, nosaltres el que volem és defensar l'actuació de l'Administració de la Generalitat a totes les vies judicials que puguem; primer element. Segon element –i vostè me'l plantejava–: «Què ha passat quan aquesta concessió ja s'ha fet efectiva? Que hem detectat i hem acreditat que hi ha hagut un funcionament anormal de la concessió; és el que vostè deia. I tercer, doncs, políticament aquí hi ha un acord, un plantejament seria –polític, de naturalesa política– poder recuperar algun dia la concessió directa d'aquest servei, però, ho hem de fer en uns termes que siguin sostenibles per a la mateixa Generalitat de Catalunya. Hi insisteixo: és dolenta per si mateixa aquesta gestió indirecta? No. Ens agradaria més fer-ne una gestió directa? Bé, aquest és un plantejament que sembla que suscita una certa majoria en aquest Parlament, però hem de mirar com prenem les decisions per fer-ho sense precipitar-nos i per fer-ho d'una manera que sigui sostenible. Sobre la denúncia de l'Oficina Antifrau: simplement, el que li vull traslladar és el mateix que feia amb les preguntes orals aquest dematí. En el moment que l'Agència Catalana de l'Aigua té coneixement que hi ha una relació entre la concessionària i una empresa operadora que no havia estat autoritzada per l'Agència Catalana de l'Aigua, s'és molt clar i s'és molt contundent, i s'atura automàticament aquesta via. És veritat, fixi's en la paradoxa: la concessionària ens demana autorització per treballar amb l'operadora i, mentrestant, acreditem que ja estan treballant amb l'operadora. Això no té cap mena de sentit. I, per tant, en el moment que es fa l'auditoria econòmica sobre els comptes de l'operadora, es pren aquesta decisió. Es detecta que hi ha hagut una relació, es quantifica quina relació hi ha hagut i s'actua en conseqüència. Com? Interpel·lant la concessionària, en aquest cas ATLL, perquè aturi aquella situació i faci marxa enrere en tots els elements, i també es comunica a l'agència tributària, i també es respon a l'Oficina Antifrau. I en molt bona mesura, l'Oficina Antifrau fa aquest nou escrit fruit de la tasca –si m'ho permet dir– diligent que ha fet la Generalitat de Catalunya en aquest sentit. Però, a nosaltres no ens tremolarà el pols, no ens tremolarà la mà a l'hora de garantir l'interès general, i de garantir el bé comú. I quan les coses no es facin bé, serem tan contundents com faci falta, com la ciutadania ens exigeix, com la llei ens exigeix. Per tant, he volgut esbossar un primer plantejament de com va anar, de quina és la previsió de capteniment d'aquest Govern obrint tots els escenaris –i després en parlarem més a fons– i he mirat de respondre-li concretament aquesta actuació de l'Oficina Antifrau. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Té la paraula la senyora Marina Bravo.
Bueno, sobre cómo fue nos ha repetido una cosa que no me gusta nada oír y que escucho constantemente, y me da mucha pena, que se tomó una decisión que puede afectar a todos los catalanes durante cincuenta años, para resolver una situación puntual. Sin tener en cuenta si era o no la mejor solución de eficacia, de gestión, de servicio para esos cincuenta años. El motivo ya era el equivocado. Y, sobre cómo estamos ahora, mire, señor Rull, esto va un poco al hilo de lo que le decía esta mañana: cuando creen que todo iría mejor si lo gestionasen ustedes, deberían fijarse en casos como este. Ustedes creen que se ha hecho bien, y la verdad es que ojalá, porque nos costaría menos a todos, seguramente. Pero lo que nosotros no dejamos de preguntar, lo que les estamos preguntando –y parece que no lo escuchan– es que si van a esperar a la sentencia del Supremo para analizar, en aquel momento, si habría sido mejor que hubiéramos hecho algo ahora, en este momento, o no. Porque cuando llegue aquel momento, cuando llegue la sentencia del Supremo no van a poder volver a viajar al pasado y decidir que a lo mejor, si lo hubieran analizado, hubiera habido otra opción mejor. Eso es lo que le estamos preguntando, que analicemos la situación y veamos y analicemos los riesgos de cada una de las dos posibilidades. Porque hay una posibilidad de que el Supremo no les dé la razón. Tampoco ha dicho gran cosa nueva sobre esto, sobre la situación en la que estamos. Pero, bueno, como me había quedado alguna pregunta sin responder, alguna antigua, no pierdo la esperanza en que en la próxima intervención pueda decir algo nuevo. Si el Tribunal Supremo confirma la sentencia, ¿qué riesgo estamos asumiendo? ¿Cuánto cuestan las indemnizaciones? Y esta no es la misma pregunta que antes, porque el señor Mas-Colell ya nos dio una cifra en su día: 300 y pico millones de euros que eran, pues, lo que ya se había puesto, las obras, la devolución. Pero, parece que hay un compromiso de indemnización por escrito, una carta que ya se ha enseñado aquí en alguna ocasión, en la que se establece que, aunque la resolución fuera por una sentencia judicial, la indemnización sería igual que la que se otorgaría si la resolución hubiera sido unilateral. Es decir, nos hemos comprometido con el adjudicatario a que, aunque sea un juez el que diga que la adjudicación hay que anularla, que hay que rescindir el contrato, le vamos a pagar una indemnización como si hubiéramos resuelto el contrato porque nos daba la gana. ¿Esa sobreindemnización por encima de lo que se había previsto en los primeros documentos a cuánto asciende? Porque eso no se nos ha llegado a decir. ¿Qué impacto tendría en el déficit de la Generalitat? Porque si se han comprometido con una empresa a pagarles una sobreindemnización, a darles unas garantías extras a las que exige la ley –aunque ustedes han defendido en alguna ocasión que son garantías normales–..., si se han atrevido a hacer esto, pues también deberían atreverse a decirnos a los catalanes cuánto arriesgamos con esa sobreindemnización. Porque suponemos que antes de firmar un documento como aquel, habrían hecho sus cálculos; no creemos que el Gobierno de la Generalitat, por muchas chapuzas que haga, no haya cuantificado los riesgos a los que estaba sometiendo a las arcas públicas. Esta era una de las preguntas que se ha hecho más de una vez y sigue sin respuesta. La segunda pregunta –que tampoco respondió en su día el señor Mas-Colell– es qué pasaba con el impuesto de transmisiones patrimoniales. Los 40 millones que por contrato se supone que ha ingresado el concesionario y que, por tanto, suponemos también que estaremos en riesgo de perder si la sentencia del Tribunal Supremo no piensa, como ustedes, que todo se ha hecho correctamente. Puede parecer poco con las cifras que se manejan, pero 40 millones no es poco. Nada de esto estaba incluido en las cifras que nos dio Mas-Colell, en aquellos 300 millones. Sobre la cifra del canon –ahora a lo mejor me puede responder–..., dice que eran muy bajas y que eran insostenibles, pero ya las elevó antes de la operación, ¿no es verdad? La que me ha dado era la de antes de elevarlas. El señor Mas-Colell, sobre todas estas cosas que le pregunto: sobre la indemnización, sobre estos 40 millones, nos dijo algo así como que no era su libro. ¿Será el suyo, señor Rull? ¿Podrá decirnos algo sobre esto? ¿Forma parte del riesgo? ¿Habrá que devolverlo, en el caso de que el Tribunal Supremo confirme la sentencia del Tribunal Superior de Justicia? Bueno, si puede responder a alguna de estas preguntas me daré por satisfecha. Gracias.
Té la paraula el conseller Josep Rull.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorables consellers, senyores i senyors diputats; senyora diputada, amb la intervenció que ha fet... –vostè té tot el dret a fer totes aquestes preguntes–, però també seria interessant de conèixer –tindrem l'oportunitat de fer-ho en properes ocasions– quina és la seva posició, en el sentit de si creu que la Generalitat de Catalunya havia d'haver presentat un recurs de cassació davant del Tribunal Suprem o no, o havia d'haver acceptat els termes de la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Perquè vostè està fent tots aquests plantejaments, però també seria interessant de veure quina és la seva posició concreta. Si creu –i nosaltres n'estem molt convençuts– que en la mesura que les coses s'han fet ben fetes i que es va fer un procés adequat de concessió i que es va fer amb concurrència pública, i aquest és un element molt rellevant, doncs, nosaltres volem ser coherents, des d'aquesta perspectiva, perquè estem convençuts que les coses es van fer raonablement bé, i és el que ha plantejat el president Puigdemont en la intervenció que també ha fet, abans, a primera hora del matí, que en la mesura que està sub iudice nosaltres hem d'utilitzar tots els mecanismes per defensar aquests interessos de la Generalitat de Catalunya. Jo li torno a insistir que això no té cap mena d'impacte ni en la qualitat del servei, ni en les tarifes, diguem-ne, que paguen els ciutadans. I aquesta concessió en aquell determinat moment ens va permetre fer algunes inversions que, per compte propi, la Generalitat de Catalunya no hauria pogut fer. I, per tant, hi havia diversos elements: primer, una estructura financera molt complicada a l'entorn d'ATLL i de l'Agència Catalana de l'Aigua, i això no és menor; un segon és les necessitats immediates de finançament de la Generalitat de Catalunya en el seu moment, i, tercer, la necessitat de fer inversions concretes en l'abastiment en alta que, amb una provisió estrictament pública, nosaltres no hauríem pogut plantejar, no hauríem pogut afrontar, i hauríem malmès la qualitat del servei. Aquest és el tema bàsic. I, per tant, jo el que he volgut reflectir-li i li he volgut traslladar és que no és un únic factor. Diu: «Escolti, vostès van actuar de manera improvisada... No; jo li he intentat plantejar que hi havia diversos elements, diversos factors. I ara el que hem de mirar és, de cara al futur, com actuem. Si actuem a l'entorn d'aquesta resolució o aquesta actuació de l'Oficina Antifrau sobre aquest tema concret. Nosaltres ara estem encara en termini de resposta. Però obrirem, hem obert un expedient informatiu per veure quin impacte concret ha tingut, i si les raons que dóna l'Oficina Antifrau són raons suficients per prendre determinades decisions. Per tant, aquest és un element nou, en aquest escenari. I nosaltres l'hem de contemplar, és evident que sí, perquè no tenim cap altra limitació que l'interès general. I això és el que els hem volgut traslladar amb tota rotunditat. Una altra opció és plantejar la reversió, no fruit de decisions judicials o del que planteja l'Oficina Antifrau, sinó com una decisió política; això seria perfectament legítim, com una decisió política. Si la majoria de la cambra considera que hi ha d'haver un canvi de sistema de gestió, doncs, evidentment això s'hauria d'executar. Però hem d'avaluar quin cost té. I amb això sí que li agafo el guant de poder-li fer un escenari de tots els elements i de tots els costos. Perquè aquí hem pensat i hem parlat d'allò que és el dany emergent, però la part de lucre cessant, diguem-ne, és d'un nivell d'incertesa extraordinari. I vostè ho coneix, i ho coneix perfectament. Ja sigui a l'entorn d'una sentència judicial o ja sigui a partir d'una decisió política. I, per tant, aquí hem de ser..., aquest és un element que en la definició dels escenaris ens costarà molt d'acabar determinant, molt, perquè aquí hi ha doctrina diferent, hi ha elements jurisprudencials diferents sobre quin impacte concret tenen aquestes previsions de lucre cessant. I aquesta és una peça que nosaltres, en aquests moments, doncs, no la podem definir amb tota la precisió, no la podem definir, eh?, i, per tant, haurem de treballar a l'entorn d'això. I darrera qüestió. Jo torno a insistir que en aquests moments..., també explicar a la ciutadania que els mecanismes de control de què disposa la Generalitat de Catalunya, l'Agència Catalana de l'Aigua, funcionen. I això ho acredita. Quan es comet alguna actuació que no és regular, s'actua i es reverteix. Si la Generalitat de Catalunya no hagués actuat de manera diligent i aquests instruments no haguessin funcionat bé, avui l'Oficina Antifrau s'expressaria amb uns termes diferents i aquesta empresa operadora continuaria funcionant. No funciona; va quedar aturat perquè aquests mecanismes de control de la Generalitat van funcionar adequadament. Gràcies, senyora presidenta, honorable conseller, senyores i senyors diputats.
Es suspèn la sessió fins a les tres de la tarda.
Es reprèn la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre les prerrogatives d'alguns polítics]] [[300-00010/11]] El setè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre les prerrogatives d'alguns polítics, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. L'exposa, la interpel·lació, el senyor Carlos Carrizosa.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputados, diputadas…, bueno, bienvenido, primero, señor conseller, al nuevo Gobierno. Este diputado ya fue diputado en la anterior legislatura y sabe que nosotros consideramos que ha llegado el momento de una nueva política. Ustedes son un gobierno que quiere optar a grandes reformas, se supone que son un gobierno, también, que tiene que tener una idea reformadora de la sociedad, aparte de sus objetivos que ustedes confiesan como prioritarios, pero ustedes están compuestos por dos fuerzas, por Convergència i Unió y por Esquerra Republicana, que muchas veces dicen que en España funcionan muy mal las cosas. Y nosotros es verdad que estamos de acuerdo en que muchas cosas funcionan muy mal, y por eso las queremos cambiar y por eso queremos que haya un nuevo modo de hacer política, una forma de hacer política que busque la confianza de los ciudadanos que hemos perdido todos progresivamente por el camino. Y creemos que esto pasa porque desde el Gobierno y las instituciones se demuestre que se ha captado el mensaje de la ciudadanía, que la ciudadanía advierte muchas veces que nuestros políticos no nos representan suficientemente y que nuestros políticos, muchas veces, están amparados en privilegios y en prerrogativas que en estos días no tienen ya sentido. Por eso, yo en esta interpelación le quiero preguntar a usted por diversos temas y saber que usted, en la interpelación, nos diga si está o no de acuerdo en que estas reformas las debemos acometer en Cataluña ya y sin esperar más. La primera de ellas sería la supresión de los aforamientos. Nosotros creemos que el aforamiento, tal y como está diseñado hoy día, es un privilegio para algunos. Mire, esta noticia es: «El PP blinda a Rita Barberá: la coloca en la Diputación del Senado y seguirá aforada si hay nuevas elecciones. Esta otra: «Irene Rigau: Conservaré mi escaño, los tres imputados por el 9-N nos beneficiamos del aforamiento. Esta otra: «El PSOE promovió al magistrado que investigará ahora a sus aforados por el asunto de los ERE. Un consejero, señor Vallejo…, el señor Vallejo votó al magistrado que le ha de juzgar, lo votó para que fuera miembro del Tribunal Superior de Justicia de Andalucía. Es evidente que cuando hay políticos que buscan la conservación de los aforamientos, es porque les es beneficioso, y en un entorno en el que estamos llenos de corrupción, muchas veces... [[Veus de fons.]] No todos son por corrupción, evidentemente los que he nombrado. No se ponga nerviosa, señora Rigau, no… Pero esto es así, usted quiso beneficiarse de los aforamientos, señora Rigau, y usted lo declaró así. Yo solamente he dicho esto. Hablamos de si los aforamientos son o no un beneficio y una prerrogativa de los políticos. Yo creo que sí y a los hechos me remito. Por causas distintas, en las que no entro, pero hablamos de aforamientos. Querríamos suprimir los aforamientos. Hay miembros del Gobierno…, en el Estatut de Cataluña los aforamientos afectan a todos los parlamentarios –nos afectan–, y también a los miembros del Gobierno. Queremos saber su criterio: ¿Está usted a favor de suprimir ya este privilegio, sí o no? Segunda cosa: podríamos modificar la ley para evitar que los parlamentos intervengan en el nombramiento de los jueces de los tribunales superiores de justicia. Esto que hace que el aforamiento en vez de ser una defensa frente a intromisiones de otros poderes, sea un privilegio, es el hecho evidente de que los diputados nombran a aquellos que un día les podrían juzgar. Tenemos que acabar con esta modalidad, que no es competencia de este Parlamento. Pero nosotros, desde Ciudadanos, ya hemos presentado iniciativas en otras autonomías para suprimir los aforamientos que afectan a otras autonomías. También lo impulsaremos en el Congreso y querríamos que desde el Parlamento de Cataluña también los diputados del Parlamento de Cataluña se comprometan a promover esta reforma en el Congreso de los Diputados. Por eso, entendemos que tenemos que promover, también, esta reforma de la forma de nombrar a los magistrados en los tribunales superiores de justicia. Ya le adelanto que si vemos renuencia y tardanza por parte de ustedes para sumarse a este carro de reformas de la nueva política, yo le voy a decir a usted –ya se lo adelanto–: ¿Y está usted de acuerdo en que, entre tanto y hasta que no acometamos estas reformas, los imputados por corrupción queden fuera de los cargos públicos, sí o no? Nosotros querríamos promover un acuerdo de todos los partidos políticos por el que los imputados por causas de corrupción no puedan seguir teniendo cargos públicos. Y mire, me remito aquí, y ha salido en este Parlamento esta misma mañana: «La Generalitat justifica que el imputado Rosell siga en Infraestructures.cat. Un señor que está nombrado a dedo por los políticos y que está involucrado en el máximo caso de corrupción, que es el del 3 por ciento por la obra pública. «Nos parece que es feo, se ha dicho aquí. «No es estético, es antiestético. Bueno, pues, promovamos entre todos los cambios necesarios para acabar con esto. Tercera cosa, y hay muchas, pero yo creo que –para que vea usted por dónde va la interpelación– tenemos y queremos eliminar los privilegios del cap de l'oposició. ¿Estamos de acuerdo en eso? ¿Estamos de acuerdo, señor conseller, en impulsar esta eliminación de privilegios? Nosotros, como es sabido, podíamos haber optado a estos privilegios y renunciamos. Renunciamos al sobresueldo que suponía este cargo de cap de l'oposició, renunciamos a los asesores que nos hubieran podido haber correspondido y renunciamos, también, a los privilegios protocolarios que llevaba aparejados este cargo. Por lo tanto, si nosotros hemos renunciado –y aquí seguimos haciendo una oposición dura, porque seguimos liderando la oposición, porque renunciamos a los privilegios, pero no al honor de liderar la oposición–, por qué no hacer que todos convengamos, en el Parlamento de Cataluña, que enseñemos a todos los ciudadanos que este gasto adicional que puede entrañar este cargo público, nos lo podemos ahorrar y el contribuyente no tiene porqué apechugar con el pago de este cargo, que está diseñado pero que se puede prescindir de estas prebendas. Otra cosa a la que podríamos y deberíamos poner limitaciones es al nombramiento de cargos a dedo –al nombramiento de cargos a dedo. Fíjese, otra noticia que afecta a su Gobierno: «Puigdemont amplía las estructuras faraónicas del Gobierno catalán. El Govern aumenta un 8 por ciento el número de altos cargos en esta legislatura. No vamos a hacer demagogia –no vamos a hacer demagogia. Hay que hacer equipos de trabajo, hay que configurar equipos, hay que poder trabajar, pero también hay que ser prudentes. No se puede tener, como tenemos en Cataluña, el Gobierno con más estructuras, empresas, fundaciones, de España, el que más dinero cuesta, ¿por qué tenemos que hacer esto? Mire, y hay otra cosa, este aumento, que supone el aumento este del 8 por ciento, también se ha dado porque tenemos una nueva conselleria, que es la conselleria d'Afers Exteriors, que ustedes mismos han explicado a los periodistas que, como necesita unas infraestructuras necesarias para internacionalizar el procés… Pues ahora yo le pregunto: oiga, espero que nos ahorraremos el dinerito de todas estas infraestructuras que ustedes iban a pagar y que iban a crear y que ya estaban nombrando gente. Yo…, aprovechamos para, si puede usted contestarme, aunque propiamente el objeto no es objeto de su negociado, pero convendrá en que necesitaremos regular un poquito las cosas para que estos nombramientos que se producen en cuanto un gobierno llega, y que en Cataluña son muy superiores al resto de otras comunidades autónomas, convendrá conmigo en que si ahora el Tribunal Constitucional les ha dicho «no necesitas tanta infraestructura, pues habrá algunos cargos de estos que estaban ya o nombrados o pendientes de nombrar, que ya no se van a poder nombrar y que podremos reducir las infraestructuras de la Generalitat, por lo menos en esa medida. Pero, en cualquier caso, lo que tendremos que tomar entre todos, yo creo, para demostrar a la ciudadanía que nos preocupamos no de engordar cargos políticos, sino de hacer una gestión competente para los ciudadanos, tendremos que llegar a algún tipo de acuerdo para que esto sea así y lo podamos llevar adelante. Gracias.
Respon el conseller de Justícia, senyor Carles Mundó.
Senyora presidenta... Senyor diputat, en fi, li agraeixo que em doni l'oportunitat d'estrenar-me en aquesta tribuna, en aquest faristol, parlant d'un tema tan important com és, en definitiva, l'exigència de bon govern i de transparència. I, en aquest sentit, vostè fa un seguit de consideracions que li haig de dir que no puc compartir, algunes d'elles sí. Per exemple, sí que puc compartir la necessitat de generar confiança amb relació al conjunt de persones que es dediquen en algun moment de la seva vida a les tasques públiques. I aquesta confiança és una confiança que només la podrem aconseguir guanyant-nos-la. I segurament l'aconseguirem més si, quan intervenim en públic, posem èmfasi en, també, les coses que es fan bé, i posem èmfasi en la part noble de la política i no contribuïm, d'una manera sistemàtica, a confondre la política amb la corrupció. Perquè vostè, quan intervé, fa un seguit de consideracions que sempre el porten a la mateixa conclusió, i és que –i especialment en aquells que es dediquen a la política a Catalunya– sempre acaben esquitxats per la corrupció, i jo haig de subratllar que això és rotundament mentida. Hi pot haver exemples que cal combatre amb tota la contundència –i en això estic segur que hi estarem tots d'acord–, però no s'hi val esquitxar d'una manera genèrica i sense introduir-hi cap matís, i alhora que parlem que cal regenerar la política, parlem que cal dignificar-la, però cada vegada que parlem de la política, l'associem a la corrupció. Per tant, jo crec que això és una qüestió que hauríem d'interioritzar tots plegats, i assenyalar, amb tota la contundència, sense matís, aquells que sí que tenen pràctiques que no són acceptables i, alhora, contribuir, en el mateix discurs, a subratllar la part noble de la política, que afortunadament hi és. Em parlava dels aforaments com a privilegis, i és cert que quan l'aforament s'utilitza amb unes finalitats que no són per les quals les lleis, en el seu dia, el van preveure, és certament un privilegi. Però també és veritat que l'aforament, en determinades circumstàncies, no sempre i no de manera generalitzada –en determinades circumstàncies–, més que un privilegi és una garantia. Jo estic d'acord que no és acceptable que es faci un ús abusiu de la figura de l'aforament. De fet, a l'Estat espanyol a mi em sembla excessiu i exagerat que hi hagi deu mil persones aforades. I en això estic segur que vostè i jo hi coincidim, i hi estem d'acord; i, de fet, el grup de la majoria d'aquesta cambra que dóna suport al Govern, que és Junts pel Sí, en el mateix programa electoral ho té recollit, i diu, explícitament i literalment, que estan d'acord a revisar i a limitar el nombre d'aforats i la figura dels aforats. Per tant, jo crec que és una injustícia dir que d'una manera sistemàtica l'aforament és un privilegi perquè en algunes ocasions és una garantia. I un exemple del que deia abans que vostè barreja les coses sense matís és, per exemple, quan en la mateixa frase hi inclou la senyora Rita Barberá i l'exconsellera Rigau. Jo crec que això és una profunda injustícia perquè posa en el mateix sac algú que és assenyalada per presumptes delictes de corrupció amb algú que és assenyalada pel fet d'haver ajudat a fer un procés participatiu a Catalunya. I, per tant, jo crec que aquestes són aquelles qüestions que no tot s'hi val a l'hora de defensar una posició. Per assegurar el ple exercici de les funcions pròpies dels càrrecs públics, és per això que en el seu dia qui en tingués la responsabilitat va considerar que tenia sentit la figura de l'aforament; no per a tot ni per emparar la comissió de cap delicte, ni per dissimular, ni per fer que ningú s'escapi de la justícia, perquè un altre dels equívocs que moltes vegades es dóna és que s'assimila o s'equipara la figura de l'aforament amb la figura de la immunitat. L'aforament no dóna dret a la immunitat; l'aforament el que fa és donar garanties, no pas privilegis, a aquelles persones –vostès mateixos, els representants del poble de Catalunya que sou presents al Parlament en són un exemple, o els membres del Govern en són un altre exemple–, donar garanties perquè puguin exercir el seu càrrec i no estiguin subjectes a denúncies, a vegades sense fonament, que això no vol dir en absolut que aquell que cometi un acte il·lícit no hagi de ser perseguit i jutjat, ho ha de ser igual que qualsevol ciutadà, i això que quedi més que clar. Per tant, no estem davant d'un privilegi, sinó que estem davant d'una garantia quan se'n fa un ús correcte. Estem d'acord que la figura de l'aforament té sentit que es limiti –que és limiti– en el nombre de persones aforades, i no només que es limiti en el nombre de persones sinó que també s'acoti, es circumscrigui en aquells aspectes que es deriven de l'activitat del càrrec públic. Per descomptat, l'aforament no hauria d'emparar ni qüestions que afectin les circumstàncies personals d'algú ni en delictes que clarament no es corresponen amb l'exercici del càrrec públic com pot ser, per exemple, aquells que estan vinculats a la corrupció. Quan dic que s'és injust, de vegades, quan s'assimila l'aforament a un privilegi, n'hi ha prou amb veure, per exemple, que aquells que estan aforats i que, tant si volen com si no, acaben estant jutjats per un tribunal superior, sigui el Tribunal Suprem o el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, en realitat, de privilegis, pocs, perquè el que passa quan són jutjats en aquest àmbit és que de facto no tenen una segona instància on apel·lar si la resolució d'aquell tribunal no els agrada, cosa que sí que tenen la resta de ciutadans, que tenen més d'una instància. I en dret comparat, la figura de l'aforament no és una figura certament estesa. A l'Estat espanyol és una figura que, com dèiem, està exageradament present amb deu mil persones que tenen aquesta condició, però tampoc és una figura rara. En estats democràtics perfectament homologats, posem per cas el cas dels Estats Units, el president dels Estats Units tampoc pot ser jutjat per qualsevol tribunal la primera vegada que li presenten una denúncia. També hi ha unes certes garanties que el que fan és que pugui exercir el càrrec amb una certa solidesa. Vostè m'ha fet un seguit de consideracions molt concretes, que jo no vull defugir-ne la resposta. Em pregunta, per exemple, si estem d'acord que les persones imputades participin de càrrecs públics. Jo li haig de dir que no, no hi estem d'acord i, per tant, el que caldrà cada vegada que es doni aquesta circumstància és convidar aquelles persones que es vegin afectades per un cas en què hi hagi fonament..., perquè no n'hi ha prou amb fer la denúncia perquè moltes vegades les denúncies no tenen recorregut, però quan hi hagi fonament, aquestes persones és desitjable que deixin d'ocupar el seu càrrec públic o la seva funció pública en l'àmbit que sigui. És clar també que no podem compartir l'afirmació que fa vostè embrutant, diguem-ne, la independència dels magistrats del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya quan diu –com si, diguem-ne, estiguessin tocats d'alguna cosa que s'encomana– que han estat escollits per aquest Parlament. Primer, que l'afirmació és mentida –no admet matís, és mentida– perquè els magistrats del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya els escull i els elegeix el Consell General del Poder Judicial, i només aquest Parlament en dos dels seus membres té la possibilitat de proposar una terna, però al final elegeixen magistrat aquells que el Consell General del Poder Judicial té interès a nomenar. I, per tant, jo el que li haig de dir és que aquest Govern està absolutament compromès amb la transparència, amb la dignificació de la política; i vostè s'ha referit al final de la intervenció a les bondats que vostè reconeix en la decisió del Tribunal Constitucional de suspendre les competències en matèria d'exteriors del departament creat pel Govern de Catalunya. Jo li haig de dir que aquest departament, a banda de les imprescindibles funcions d'acció exterior que ha de desenvolupar per donar suport a l'àmbit econòmic, cultural i social de Catalunya, també fa altres funcions imprescindibles que per elles mateixes també justifiquen el departament, i vostè sap que aquest departament, apart de l'acció exterior, també és el competent en matèria de transparència i bon govern. I només des d'aquest punt de vista i en allò que vostè reclama, ja té tot el sentit del món que aquest departament, no només existeixi, sinó que tingui els mitjans suficients per poder fer molt bé la seva feina.
Té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Señor conseller, bueno, ha empezado usted su intervención coincidiendo en que tenemos que hacer lo necesario para que los ciudadanos tengan confianza en la clase política, y parece que empezábamos bien, más o menos, porque usted dice que en Junts pel Sí sí que llevan en su programa el acometer la revisión y la limitación del número de aforados. Lo que no me ha quedado muy claro es cuándo. ¿Cuando les vaya bien? ¿Cuando sea el momento? ¿Cuando ya no haya ningún peligro de nada? ¿O cuándo? ¿Es una declaración de principios? Yo le estoy interpelando y le estoy proponiendo, y así será nuestra moción, que abordemos ya ese tema. Entonces, a ver si usted en la réplica me lo puede especificar un poquito mejor. También ha dicho usted que el aforamiento es una garantía. Y sí que pudo nacer como una garantía, podría serlo, pero se convierte en un privilegio desde el momento en que los que juzgan son los votados por los mismos que habrán de ser juzgados, y esto no es embrutar la imagen del Tribunal Superior de Justicia de Catalunya, pero su réplica me obliga a recordarle que hace poco una de las personas responsables de la Oficina de Transparencia de la Generalitat, pues, ha sido cesada y se va a reincorporar a su cargo de magistrada en el Tribunal Superior de Justicia, cargo que ya ejerció y, por cierto, archivando el asunto de una persona del partido Convergència i Unió, archivando un asunto del escándalo de Adigsa y tal, que lo archivó –bien archivado estaría–, luego fue designada por los políticos para transparencia, luego es cesada por esos mismos políticos en la Oficina de Transparencia y luego vuelve a su cargo en el Tribunal Superior de Justicia de Catalunya. Es feo –es feo. Ya está y ya está. No inspira confianza. Esta señora, personalmente, no la conozco y respeto profundísimamente toda su actividad profesional, pero es feo de cara a la ciudadanía. Y estas cosas no pueden ocurrir, y estas cosas son las que tenemos que aplicarnos en reformar. Cuando usted habla... También querría precisar: hablamos de imputaciones para políticos en casos de corrupción política. Cuando hay casos de corrupción política no deberían continuar en sus puestos. Si usted está de acuerdo, pues yo le he citado ya una persona que, por el momento, está siendo conservada en su cargo. Esto es lo que los ciudadanos esperan de nosotros. Que nosotros montemos las necesarias estructuras, pero estas estructuras, verdaderamente administrativas –no hace falta que sean de estado, ¿eh?–, pueden ser estructuras autonómicas que sirvan para lo que los ciudadanos quieren, que es una administración neutral y que sirva a los intereses de todos y que no sea un «colocadero poco transparente para amigos, parientes y compañeros de partido y políticos varios. Eso es lo que quiere la gente en sus casas. Y por último, decirle que ha centrado usted su intervención en el tema de los aforamientos, que ha tratado usted de lavar o limpiar un buen nombre de un Tribunal Superior de Justicia que para mí no ha sido puesto en cuestión, se pone muy en cuestión el sistema de nombramiento de los magistrados, pero no me ha dicho nada de si estamos dispuestos a eliminar los privilegios del cap de l'oposició, no me ha dicho nada sobre si estamos dispuestos a pactar algún tipo de sistema para eliminar las prerrogativas que tienen algunos cargos públicos de nombrar a dedo a otras personas, infringiendo la forma verdaderamente jurídica y justa de acceder a la función pública por principios de mérito y de capacidad, y no a dedo. Si podemos hacer algo para evitar que se continúen engrosando las filas de aquellos que son nombrados a dedo y que tenemos en Cataluña, repito, de las máximas cotas de nombramientos de este tipo de cargos. Y por último, tampoco me ha dicho nada –y acabo ya– con la oficina del expresidente, la supresión de la oficina del expresidente de la Generalitat, y la incompatibilidad de cargos públicos, que será otro de los temas que podemos plantear cuando llegue el momento oportuno de la moción.
Té la paraula el conseller de Justícia.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, en fi, jo no vull defugir –li ho deia abans– les respostes a les preguntes que vostè em feia i, per tant, aprofito aquest segon torn per aclarir el que hagi quedat pendent per aclarir. Quan aquest Govern, diu vostè, prendrà les mesures –això que diu que estem d'acord–, quan ho farem? Doncs, miri, jo li ho haig de dir, aquesta és una qüestió que, bàsicament, ateny al Parlament de Catalunya en aquest cas i, per tant, aquesta és una qüestió que el Govern estarà al costat del que majoritàriament acordi el Parlament de Catalunya. Per tant, vostès, com a grup de la cambra, prendran les iniciatives, igual que la resta de grups que creguin en aquest sentit i, per tant, el ritme serà el ritme que determini el Parlament. Val a dir..., per acabar amb els dubtes i després faré un parell de consideracions més. Vostè presumeix que la cap de l'oposició ha renunciat a tots els privilegis que vostè diu inherents a la seva condició. En fi, no hem descobert res, l'anterior cap de l'oposició, el senyor Oriol Junqueras, actual vicepresident, també va renunciar a això que vostè en diu «privilegis, per tant, a vegades fa la sensació que en aquest país fins que vostès no es lleven el sol no surt, però, bé, això ja cadascú en farà la valoració que consideri. Insisteix amb el nombre de càrrecs, i ens porta, bé, un retall de diari, que jo no dubto del rigor periodístic, però, a vegades és millor preguntar les coses, veure el conjunt de la informació en global i, per tant, poder treure conclusions exactes. Pot ser que en alguns departaments hi hagi alguna direcció general que no hi havia, però segurament en aquell departament també hi ha alguna secretaria que no hi havia i, per tant, vostè ha de fer una valoració en el conjunt. I les consideracions que jo li volia fer, una primera: és veritat –i això podríem dir que és empíric–, com més democràtic és un estat, com més tradició democràtica té un estat, menys aforats hi ha. I a l'Estat espanyol hi ha deu mil aforats. Tenim camí per recórrer. L'altra consideració que jo li faria: vostè m'ha parlat de moltes coses, però, segurament s'ha oblidat de subratllar l'últim aforament que per part del Parlament espanyol es va incloure en l'ordenament jurídic, que és l'aforament del rei emèrit. Jo no n'he sentit parlar d'això ni aquí, ni en el Congrés dels Diputats. Colant..., perquè és així, en una llei de mesures administratives es va incorporar, quan el rei va abdicar, no només la immunitat de què ja gaudia com a cap de l'Estat sinó que es va colar amb efectes retroactius –que no és poca cosa– la seva condició d'aforat, segurament, en aquest cas sí, pensant que era un privilegi, no pas una garantia. En tot cas, jo li agrairia que quan parlem d'això parlem de tot. En conclusió, jo li haig de reiterar el compromís inequívoc d'aquest Govern amb la transparència, amb l'exemplaritat. I, per tant, tot allò que contribueixi a dignificar la política de ben segur que tindrem la valentia i l'obligació, també, de tirar-ho endavant en aquests termes.
El vuitè punt... [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Per què em demana la paraula?
Per contradiccions, senyora presidenta. [[Pausa.]]
No? [[Veus de fons.]] Només se li dóna la paraula, en aquest cas, em diuen, al Govern. Ho sento. [[Veus de fons.]] Que al Govern, sí; em diu el secretari que al Govern, sí. [[Interpel·lació al Govern sobre la memòria històrica, la simbologia i la nomenclatura feixista a l'espai públic]] [[300-00012/11]] El vuitè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació sobre la memòria històrica, la simbologia i la nomenclatura feixista a l'espai públic, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Exposa la interpel·lació la senyora Mireia Boya.
Bona tarde a toti. Gràcies, presidenta. Conselhèr, centenats de carrèrs hènt encara aunor ath nòm deth caudillo e a d'auti personatges der aparelh politic e militar dera dictadura franquista. En Catalonha encara son quaranta un personatges qu'an eth sòn nòm en un des nosti carrèrs, bèri uns tan vergonhosi coma eth senhor Eduardo Aunós, ministre de Justícia entre es ans quaranta tres e quaranta cinc, en plena dictadura. Es partits politics dera extrèma dreta, eretièrs deth franquisme son legaus, encara, e contunhen a hèr aumenatges publics ath fascisme. D'auti, coma nosati, sonque podem díder «free Otegi, free them all. De tot açò arren ei inconstitucionau; de hèt, sonque ei inconstitucionau çò que se hè en aguest Parlament. E aguest ei un indèx dera salut democratica der Estat espanhòu. Non calerie, en camin de cap tara nauèra republica de Catalonha e Aran, nèisher malauts. Parlarè, donques, aciu, de memòria, mès tanben parlarè deth dret ara memòria. De hèt, en Catalonha, er article 54 der Estatut hè referéncia ad aguest dret ara memòria. Ditz que cau velhar pera sua coneishença e mantenença coma patrimòni collectiu testimòni dera resisténcia e luta pes drets e es libertats democratiques, damb un arrefús des totalitarismes e damb ua reconeishença de totes es persones qu'an patit persecucion degut as sues opcions personaus, ideologiques o de consciéncia. Bères constatacions prealables entà compréner perqué non i a ua aplicacion d'aguest article deth nòste estatut. Era prumèra ei que i a ua preséncia de simbèus franquistes en espaci public, pr'amor que persistís un franquisme sociologic en molti sectors dera nòsta societat, pr'amor qu'era ideologia que represente era simbologia franquista ei era dera memòria der Estat. Arrebrembam qu'eth franquisme, a diferéncia deth fascisme o deth nazisme, non siguec derrotat militarament, e, de hèt, tanpòc siguec derrotat institucionauments. Era Transicion non siguec ua ruptura damb era dictadura fascista, donques es aparelhs der Estat, era Administracion, era armada, era judicatura, era policia passèren intactes tà ua naua democràcia sense èster depurats toti es crims contra era umanitat, totes es tortures e totes es execucions extrajudiciaus que se perpetrèren. Es pactes dera Transicion establiren un silenci sus era magnitud dera repression fascista. Quan era pòur, despús de setanta ans a començat a desaparéisher, es familhes vòlen saber a on son enterradi es sòns pair-sénhers, es sòns oncles, es sòns germans, es sòns frairs. E maugrat qu'es simbèus fisics dera dictadura franquista despareishen, en imaginari collectiu de molta gent d'aguest país e deth nòste pòble, seguís viu aguest arrebrembre de çò que signifiquèc er exili. Arrebrembam, tanben, era Lei 13/2007, de creacion deth Memoriau Democratic, aquera institucion publica qu'auie de servir entà portar endauant politiques de memòria en tot recuperar, commemorar e fomentar era memòria democratica en Catalonha en periòde de 1931 a 1980. Es objectius èren molt clars, mès era realitat non li ei fidèla, o non ei guari fidèla. Dempús deth 2011 i a agut ua inaccion totau, damb ua politica que s'escarte des foncions que se dèren ad aguesta institucion. S'a abandonat eth hilat des espacis de memòria, qu'auie generat moltes sinergies damb eth territòri, e eth memoriau a passat a èster un burèu de gestion culturau, e pòca causa mès; non a es competéncies definides e ja non ei un referent e non a ne iniciativa ne lideratge. Enquiàs entitats memorialistes e es istorians d'aguest país, es scientifics, li van ara contra; ei çò qu'an manifestat publicament enes mieis de comunicacion. Era pregunta ei se pense hèr bèra causa, aguest Govèrn, sus eth Memoriau Democratic..., perque ei de besonh entà poder parlar. Prumèr auem de parlar d'apariament, parlar d'ua istòria que mos l'an explicada es vencedors, parlar des que non i son, des que non sabem a on son. Sonque en Catalonha i a mès de 4.700 familhes que cerquen a familhaus desapareshudi, desapareshudi hè mès de setanta ans, mès tanben ath long de tota era dictadura franquista. Cerquem-les, identifiquem-les, daurim es cabòts comuns, retornem era dignitat as nòsti mòrti assassinadi. Volem parlar tanben de vertat, de justícia. E voleríem, tanben, era anullacion immediata des procèssi des conselhs de guèrra deth franquisme, coma eth deth president dera Generalitat republicana Lluís Companys. E volem parlar tà pr'amor qu'era societat civiu parle; parle perque ei preocupada e se mò damb un potent movement que s'a materializat damb era aparicion de moltes entitats que trabalhen pera recuperacion dera memòria istorica, e qu'an hèt un trabalh ingent, coma pòt èster era Comission dera Dignitat, era Associacion pera Recuperacion dera Memòria Istorica, er Amical de Mauthausen, era Associacion d'Ex-presi, eth Banc d'ADN, d'autes de caractèr mès comarcau o locau, o totes es assemblèes locaus dera CUP, que, ajuntament per ajuntament, demanen que se retiren es nòms, es simbèus fascistes des nòsti carrèrs. I a exemples, molti exemples a seguir, coma en Navàs, que s'an installat es prumères stolpersteine en aumenatge a toti aqueri deportadi tàs camps de concentracion nazi. Auem, tanben, era Lei de memòria istorica estatau, era Lei 52/2007, qu'en sòn article 15.1 establís que «las administraciones públicas, en el ejercicio de sus competencias, tomarán las medidas oportunas para la retirada de escudos, insígnias, placas y otros objetos o menciones conmemorativas de exaltación, personal o colectiva, de la sublevación militar, de la Guerra Civil y de la represión de la dictadura. De forma, pensam que vergonhosa, aguesta a estat soent obviada de forma manifèsta pes responsables politics qu'auien d'amiar endeuant era eliminacion des simbèus franquistes. I a partits que s'i oposen ad aquerò, ei evident, mès tanben i a ua passivitat de cèrti govèrns locaus que tanben ei pro vergonhosa, coma cau que se digue des d'aciu. Hè ans eth Memoriau Democratic encarguèc un cens des simbèus franquistes de tota Catalonha, qu'encara non ei acabat. Es resultats d'aguest inventari provisionau son escandalosi. I a 3.647 elements fascistes en un país a on se supause qu'impèren es valors dera democràcia, dera libertat e deth respècte. Eth protocòl de retirada qu'auie de hèr aguesta institucion, eth Memoriau Democratic, tanpòc ei acabat. Estam parlant que se creèc en 2007 e qu'estam en an 2016; ua inaccion pro evidenta. Son simbèus e reconeishences a persones qu'an contribuït a ua dictadura, an incitat ar òdi, ara discriminacion, an assassinat, an executat sense judici prealable. Exigim, donques, era retirada des simbèus fascistes d'aguesta dictadura que, pendent quaranta ans, mos a oprimit coma catalans e tanben coma trabalhadors. Volem cambiar eth relat egemonic e dar a conéisher es dimensions reaus dera repressions franquista. E era pregunta ei s'aguest Govèrn pense hèr bèra causa entà qu'açò sigue possible.
Per respondre té la paraula el conseller Raül Romeva.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora i senyor consellers, senyores i senyors diputats..., bona tarde a totes e a toti, e ua salutacion especiau tàs aranesi que mos seguessen aué. És especialment rellevant que aquesta tarda, especialment avui, puguem parlar de la necessitat de recuperar la història per justícia, però també per poder construir una societat que aprengui del passat i, sobretot, pensi en el futur amb una voluntat de treballar en aquells valors que l'han de caracteritzar. I, per tant, des d'aquest punt de vista jo crec que és necessari començar per algunes de les reflexions que la senyora diputada compartia amb nosaltres i que, des del punt de vista d'aquest conseller i d'aquest Govern, fem absolutament nostres. Deia, d'una manera molt encertada, que aquí tenim una necessitat imperant que és canviar el relat, el relat imperant o el relat dels vencedors, el relat que ha tergiversat d'una manera molt clara i molt preocupant el que ha estat aquesta història. I és exactament la voluntat d'aquest departament. Catalunya, i fa molt de temps que diverses institucions i diverses organitzacions hi estan treballant d'una manera absolutament incansable, té una llarga trajectòria per la lluita a favor de les llibertats, la defensa de les seves institucions, per la dignitat. I això no és d'ara, això ja ve de la Segona República, i especialment importants són els moments que en determinats contextos van caracteritzar i protagonitzar tots aquells que reivindicaven, precisament, aquests valors. La dictadura del general Franco simplement va suposar, com malauradament cal seguir recordant, una vulneració de manera inacceptable de les llibertats, en el sentit més ampli d'aquest terme. I la repressió que va suposar a nivell polític, cultural, social, lingüístic i nacional, en tots els àmbits, és precisament allò que ens pertoca avui posar de manifest i revertir. És, per tant, aquesta preservació de la memòria històrica –jo comparteixo absolutament la diagnosi que s'acaba de fer– la que ens pertoca fer com a país, com a societat, com a generació, precisament per posar en valor aquesta expressió de la seva llibertat. És no només un acte de justícia; és també una responsabilitat de cara a les generacions futures, ho repeteixo, per posar en valor tot allò que té a veure amb conceptes tan fonamentals i tan absolutament necessaris de preservar com són la llibertat i la democràcia. Apel·lar, per tant, al passat és la manera, la millor manera, segurament l'única, per comprendre el present però sobretot per afrontar el futur. I aquest és, per mi, un dels aspectes que hem d'assenyalar com a full de ruta inqüestionable per part d'aquest Govern. Certament, també s'ha dit, i ho comparteixo: tenim un problema històric. Des del punt de vista de la Transició, tenint en compte a més a més que es va fer –i això em sembla que és important recordar-ho– a partir d'un procés de reforma iniciat en una legalitat institucional que provenia de la dictadura, tenim un deute; tenim un deute com a societat i tenim un deute, ho repeteixo, com a generació. Però tenim una obligació, i com a govern crec que en aquest sentit hem de ser absolutament clars: un dels dèficits més greus de la Transició va ser la institucionalització de la desmemòria. I aquest és un aspecte que no ens ha de fer perdre de vista precisament la importància del moment i dels fets que la diputada ha expressat. És veritat que tenim un estatut que, clarament i d'una manera molt clara, en el seu article 54, vetlla perquè la memòria històrica es converteixi en un símbol permanent de la dignitat, de la tolerància, del rebuig als totalitarismes, del reconeixement i de la rehabilitació de totes les persones que en el seu moment van ser perseguides a causa de les seves opcions personals, ideològiques o de consciència. És veritat que aquest text, aquest estatut, té un desenvolupament normatiu: la Llei 13/2007, del Memorial Democràtic, i la Llei 10/2009, sobre la localització i la identificació de les persones desaparegudes durant la Guerra Civil i la dictadura franquista i la dignificació de les fosses comunes. I és veritat, també, que existeix una ley –una llei espanyola, una llei estatal en tot cas– de memòria històrica, adoptada l'any 2007, que estableix una sèrie de mesures a favor de lluitar contra aquesta situació i de perseguir, en tot cas, algunes de les situacions que es van produir. També és veritat que aquesta llei es va aprovar en el seu moment i va significar un determinat avenç, però comparteixo –i aquesta és una reflexió molt personal– que és una llei que a molta gent ens hauria agradat que anés molt més enllà i que, certament, té algunes llacunes importants que és important no perdre de vista. No cal, tampoc, obviar –i no ho hem de fer i no ho farem– un fet evident, circumstancial si voleu, però absolutament rellevant per entendre què està passant, i és l'existència d'un govern d'un marcat to i accent conservador que, precisament, si ja hi ha dificultats per al desplegament d'aquesta llei, quan hi ha zero voluntat política això encara es fa molt més palès. És cert, tanmateix, que a Catalunya tenim una sèrie d'eines i una sèrie de capacitats per poder fer coses concretes; algunes ja s'han fet, i la voluntat d'aquest Govern és seguir-hi treballant i, «si m'apuren –jo crec que amb una gran vocació–, impulsar-les encara més i ampliar-les. N'hi ha dues que a mi em semblen especialment significatives: una, que és l'actualització i la millora del web del mapa de fosses, aquest és un aspecte; i dos –també l'ha esmentat la diputada–, el protocol que proporcioni un marc tècnic per a la identificació mitjançant l'ADN, els famosos bancs d'ADN. Aquest no és un tema menor. Aquest és un tema tècnicament complex, ho sabem, però és un tema fonamental, precisament, per poder fer tot allò que ens hem plantejat. Hi ha moltes altres mesures i moltes altres iniciatives que hem de posar en valor i reconèixer: els actes de commemoració vinculats al dia internacional en la memòria de les víctimes de l'holocaust o els homenatges als soldats morts i desapareguts a la batalla de l'Ebre, per exemple, o la necessitat d'una acció transversal, d'una acció coordinada, d'una acció en equip que permeti afrontar les polítiques de recuperació de memòria, de pau i de drets humans, potenciant, precisament, l'intercanvi i, sobretot, el treball conjunt d'institucions com el Museu Memorial de l'Exili, el Mume; el Consorci Memorial dels Espais de la Batalla de l'Ebre, el Comebe; el Memorial Democràtic, que ja s'ha esmentat, o el mateix Institut Català Internacional per la Pau; a més a més, lògicament, de les pròpies polítiques d'aquesta conselleria, d'aquest departament. Tot això només es pot fer si volem ser eficaços, si volem ser efectius, a partir d'un marc de col·laboració amb aquells actors, amb aquells ens, amb aquells marcs que hi tenen competència i, òbviament, això afecta totes les administracions, des de l'àmbit estatal fins a l'àmbit local, passant òbviament pel Govern de la Generalitat i per les diputacions. D'una manera molt específica, sí que m'agradaria posar èmfasi en algunes dades que, si bé –si bé– certament no són encara la totalitat de la fotografia que volem fer, diuen molt del que hi ha i, per tant, mostren d'una manera molt preocupant el que malauradament cal fer. S'han fet algunes referències i simplement des d'un punt de vista específic, quan es parla del cens de la simbologia franquista. S'ha fet una feina, jo crec extraordinàriament eficaç que ens ha donat uns resultats molt dramàticament, crec, espectaculars: 185 municipis que tenen catalogats determinats símbols franquistes o 3.647 símbols entre dotze tipologies comptabilitzats. Són xifres significatives, són xifres importants. Catalogar tot això, ho repeteixo, no és només necessari, és fonamental, ho repeteixo, per poder construir aquell marc, aquell espai, aquella realitat adequada a la història i no tergiversada, com determinades veus ens han volgut plantejar els últims anys. I es poden fer moltes coses, s'estan fent moltes coses però se'n poden fer encara moltes més. I senzillament per posar un últim exemple: algunes de les decisions que ha pres, per exemple, l'Ajuntament de Barcelona –i ho dic per esmentar una institució que s'ha caracteritzat darrerament per poder afrontar aquesta qüestió amb una responsabilitat, crec, prou notable– demostren que es pot fer molt sempre que hi hagi allò que tantes vegades reclamem i que, per tant, és necessari posar de manifest: un mínim de voluntat política, un mínim de consciència, un mínim de responsabilitat històrica, un mínim de reconeixement que tenim, com deia abans i ho reitero, un deute, un deute històric, un deute polític, un deute social, un deute generacional.
Té la paraula la senyora Mireia Boya.
Parlaue d'institucionalizacion dera desmemòria. Jo le vau a proposar de..., vam a hèr un calendari entà trencar damb era institucionalizacion dera impunitat. Perque era pregunta ei: quan aguest país aunorarà as 1.717 executadi en Camp dera Bóta? Quan... (aplaudiments), es vesins e vesies d'El Masnou, enquià quan an de suportar un carrèr que commemòre eth bombardament deth 26 de gèr deth 39, que siguec eth mès sagnant en tot eth Maresme? Perque en Lhèida an de suportar nòms de colpistes coma es frairs Requesens, o era d'un baile franquista coma Ramon Areny, que mantenguec tres camps de concentracion e ua preson a on sigueren executades 558 persones, 148 des quaus sense cap sòrta de judici? Ei ua anomalia democratica era actitud ipercinica deth senhor Àngel Ros. En noveme va tar aumenatge que se hè as victimes deth bombardament fascista deth Licèu Escolar, en Lhèida, e non dobte en mantier es carrèrs damb nòms franquistes ena ciutat, vòte en contra dera sua retirada e ac justifique a plaser en tot díder qu'èren bones persones, e ath madeish temps, hèr un aumenatge public ena Paeria de Lhèida ath senhor Víctor Hellín, que ja sabem qu'ei un personatge tanben de dubtosa..., ben, enfin... Enquia quan en Ripoll s'a d'auer un barri damb eth nòm de Fuensanta, generau colpista as ordes deth dictador Franco, qu'entrèc en Barcelona? Enquia quan es vesins e vesies de Vilassar de Mar, de Mataró, de Manlleu, de Granollers, d'Alpicat, de Tàrrega, de Barcelona, per non hèr era longa lista de pobles e ciutats d'aguest país que an de convíuer damb ua nomenclatura e ua simbologia fascistes en espaci public? Enquia quan es abitatges que heren pendent era dictadura an d'exibir plaques fascistes, damb joates e flèches que non mos identificam damb eres tad arren? E un des casi mès grèus, eth deth monument commemoratiu dera batalha der Ebre, ditz ena base «Al Caudillo y a los veinticinco años de paz: quina paz? Inaugurat per Franco en 66, que se trobè en miei de..., ena pilastra der antic pònt dera Cinta de Tortosa, en miei deth riu Ebre. Jo m'atreviria a díder que se... «lo riu és vida, lo riu és memòria, tanben. E çò mès chocant de tot ei qu'en Tortosa ei Convergència, ei eth Govèrn municipau en minoria damb un pacte de governança damb Esquèrra Republicana, eth que non retire aguesta òbra, qu'ennautís era victòria franquista ena batalha der Ebre, e qu'arrebrembe eth sometiment de tanti e tanti catalans. Non volen era retirada immediata, mès volen ua consulta. Ua consulta tà qué?, tà decidir qué? Estam ací confonent çò qu'a d'èster eth dret ara memòria damb era participacion ciutadana. Se pòt retirar, se pòt museïzar, auem espacis de memòria entà hèr aguest tipe de causa? En tot cas, ço que s'a de sométer ath debat ciutadan non ei era retirada senon ei coma explicam era istòria, coma la museïzam s'ei de besonh. Pensi que non demanam arren que non sigue ua obvietat democratica, en quinsevolh aute país d'Euròpa. Vosté ac sap, senhor Romeva, se perseguís er ennautiment deth fascisme e eth nazisme. Eth problèma, dilhèu, ei qu'er Estat espanhòu e fòrça cargues publics d'ací e de delà, tanben, semble que non consideram fascisme ara dictadura franquista. De hèt, pensi qu'èm eth solet país en mon a on a un aute nòm ath fascisme, non? Eth fascisme entà nosati ei franquisme, però ei coma mens dolent qu'eth fascisme. Eth Parlament de Catalonha, per favor, que non sigue complice de tot açò, qu'eth Govèrn non sigue complice de tot açò, qu'es ajuntaments governadi per sòn partit actuen d'un còp per toti e retornen era memòria a sòns vesins e vesies. Cau bastir ua naua republica damb valors de democràcia, de respècte, de memòria. Vosté didie: «Er antifascisme aurie d'èster un des valors constitutius d'aguest nau estat que volem fondar. Era memòria des que mos an precedit enes sues lutes, tanben, n'aurien d'èster. E ja, deishatz-me qu'acaba, damb dues frases que pensi que son pro significatives. Milan Kundera didiee qu'era luta der òme contra eth poder ei era luta dera memòria contra eth desbrembe. E Montserrat Roig didie que se i a un acte d'amor, aguest ei era memòria. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller Raül Romeva.
Sí; moltes gràcies, senyora diputada. Del tot d'acord –del tot d'acord. És a dir, crec que és absolutament necessari –i precisament és mostra de la voluntat almenys d'aquest Govern– posar en evidència aquestes anomalies. Perquè en el fons són anomalies que es poden resoldre. No és una qüestió, per dir-ho així, impossible; reclama, simplement, voler-ho fer. I, per tant, amb aquesta voluntat jo em presento davant seu en aquest incipient departament, però amb la clara voluntat, com vaig explicar quan vaig presentar les línies marc d'aquest departament, ara fa uns dies a la comissió pertinent, que aquesta havia de ser –i ho serà, no en tingui cap dubte– una de les línies que marcaran l'acció d'aquest Govern i d'aquest període que encarem. És veritat que tenim molta feina feta, s'ha de reconèixer. És veritat, també, que en queda molta per fer; molta a molts nivells. És veritat que, des del punt de vista de la llei estatal, això correspon a totes les administracions. És veritat, també, que cadascuna pot i ha de fer la seva feina. I, des d'aquesta perspectiva, aquí crec que hem de ser absolutament proactius, també com a Govern, i vostè ho ampliava, com a Parlament i com a ajuntaments. És la voluntat. Necessitem, per tant, tres elements. Un: creure-hi. No és un tema menor. Ser-ne conscients i creure-hi. I això és el principi fonamental per començar a actuar. Dos: dotar-nos de les eines que..., algunes ja les tenim, però d'altres, en aquests moments encara necessitem acabar d'implementar. I tres: a mi em sembla que també és especialment important la col·laboració. Treballar amb aquelles entitats, aquelles organitzacions, aquella gent que fa molt de temps que està treballant des de molts àmbits per fer justícia; no per cap privilegi de cap tipus, sinó, senzillament, per una cosa tan òbvia, tan necessària però tan fonamental com és fer justícia. I només, per acabar, faig meves les seves paraules, faig meves les seves demandes i comparteixo –i permeti'm que ho ampliï– aquesta voluntat de fer evident i manifesta la repulsa total i absoluta d'aquest departament i d'aquest Govern cap a tot allò que signifiqui guerra, feixisme i oblit. Són elements que, per poc que algú tingui un mínim de consciència, pot entendre que tenen una significació enorme en les violències, en plural. I no parlo només de la violència exercida físicament, sinó també d'allò que podríem anomenar «la violència històrica: la violència que comporta el fet de fer desaparèixer una veu, fer desaparèixer una simbologia, fer desaparèixer una ideologia, fer desaparèixer, en definitiva, persones amb tot allò que significaven. Vostè parlava de la necessitat de combatre la desmemòria..., en tot cas, perdoni, plantejava la institucionalització de la impunitat. Doncs, ampliem-ho: jo parlava de la institucionalització de la desmemòria, ampliem-ho també a la lluita contra la institucionalització de la desmemòria i la impunitat. I davant d'això, ho repeteixo, ens hi trobarà sempre. I és per això que, en definitiva, les eines de què nosaltres disposem seran utilitzades fins al final i aquelles que no tinguem, però que puguem fer que els qui les tinguin les apliquin, també. Moltes gràcies, fòrça gràcies e adishatz.
El novè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els centres escolars concertats, presentada pel Grup Parlamentari Popular. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els centres escolars concertats]] [[302-00001/11]] Per exposar-la, té la paraula la senyora María José García Cuevas.
Gracias, presidenta. En primer lugar querría saludar a los miembros del Sindicat de Pares, los miembros de la plataforma Que no et desconcertin y familias y docentes que nos acompañan. Señoras y señores diputados, consellers, dice la Declaración de derechos humanos, en su artículo 26: «Toda persona tiene derecho a la educación, que debe ser gratuita. Y sigue: «Los padres tendrán derecho preferente a escoger el tipo de educación que habrá de darse a sus hijos. Y también podemos leer en la declaración de derechos y libertades fundamentales del Parlamento Europeo, artículo 14: «Todos tienen derecho a la educación, «la enseñanza será libre y finalmente «se asegurará el derecho de los padres a hacer impartir esta educación de acuerdo con sus convicciones. Literal. En definitiva, estamos hablando de derechos y de libertades: a recibir la educación, a impartirla en un marco de libertad y, también, al derecho de los padres a elegir el modelo que prefieran para sus hijos. Son ideas que se oponen al concepto totalitario de la educación como una herramienta de ingeniería social al servicio de un estado que decide por los padres cuál es el modelo único de enseñanza válido para sus hijos. Son ideas que abogan más bien por defender la pluralidad de la sociedad y por respetar a cada familia como el núcleo donde se desarrollan sus miembros, por eso los padres son los que eligen el modelo educativo para sus hijos. Todo ello, lógicamente, en el marco de unas normas básicas de convivencia recogidas en la ley. Este también es el modelo de doble libertad que defendemos desde el Partido Popular. Por una parte, libertad de enseñanza, autonomía de centro, red única pero plural en cuanto a modelos y titularidades, y por otra, garantía de los padres de poder elegir entre varios modelos educativos el que mejor se adapte a sus convicciones. Libertad de enseñanza y libertad de elección, libertad que debe garantizar la Administración bajo premisas de calidad y de gratuidad. Porque si la libertad de elección queda supeditada al nivel de renta de las familias no podemos hablar de libertad. Y es que la manera de que no exista una enseñanza elitista reservada solo para aquellos que se la puedan pagar es que estos centros, si así lo desean, puedan ofrecer plazas gratuitas –o prácticamente– a través del modelo de concierto. Con los conciertos, la Administración ayuda a que las familias puedan acceder a un mayor número de centros y de modelos educativos, centros y modelos que también, en muchos casos, no podrían existir sin un concierto económico que les permita ofertar su proyecto pedagógico a un coste nulo o, al menos, suficientemente asequible. Por tanto, los conciertos favorecen la pluralidad y la diversidad en el sistema educativo, favorecen la libertad de enseñanza y favorecen la posibilidad real de que los padres puedan elegir conforme a sus convicciones, exactamente como nos piden la Declaración de derechos humanos y la declaración de derechos y libertades fundamentales del Parlamento Europeo. Pero todo esto no implica, en absoluto, que no se apueste por la enseñanza pública, al revés, porque por los mismos motivos de garantizar la libertad de enseñanza, de garantizar la pluralidad y la diversidad de nuestra sociedad y de garantizar que los padres puedan elegir según sus convicciones es indispensable fomentar e invertir en una enseñanza pública de calidad con recursos suficientes, instalaciones dignas y docentes motivados. Para que los padres elijan y la calidad quede asegurada al margen de la titularidad. Este modelo de pluralidad y de libertad es el que defendemos, es el que recoge la LEC y el que queremos blindar presentando esta moción, que en su primer punto aboga por la libertad de enseñanza, por ofrecer a todos los catalanes una educación de calidad, acorde con los valores de cada familia y con los principios legales que rigen nuestra convivencia; este es el límite a las libertades de enseñanza y la libertad de elección: el respeto a nuestras normas de convivencia. En el segundo punto se apuesta por mantener la estabilidad, vigencia y suficiencia en términos de oferta y también, económica, del Servei d'Educació de Catalunya; lo que supone mantener la red mixta actual, sin perjudicar ni favorecer a ningún centro por cuestiones ideológicas o de coyuntura política. Esto supone garantizar a estos centros un marco de estabilidad según su demanda, con el objetivo de garantizar la suficiencia y la calidad del sistema en su conjunto. En el tercer punto de la moción se explicita la obligación de mantener los conciertos a aquellos centros educativos privados que lo soliciten y que cumplan con las condiciones legales y la normativa establecida, porque no queremos que se favorezca ni se perjudique ningún proyecto educativo por un motivo ideológico o de coyuntura política, pero eso sí, siempre que los centros cumplan con los requisitos. Y en el último punto, se requiere la partida presupuestaria para que en el 2016 los conciertos queden garantizados, porque sin esto todo lo que presentamos en la moción quedaría como un brindis al sol. Gracias, presidenta; consellers, y señoras y señores diputados.
Per a defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Senyora consellera, senyors consellers, senyores i senyors diputats..., senyora García Cuevas, em van sorprendre algunes afirmacions que va fer vostè en la interpel·lació i que avui també ha fet, sabent el rigor de lletrada –encara que no ho sigui– que vostè fa servir habitualment, i la defensa tancada de la Constitució espanyola que ens etziba pel cap cada vegada que vostè parla. I em va sorprendre perquè repartia drets allà on la Constitució només dóna llibertats. I això li servia, i li ha servit avui, per fer una defensa aferrissada de l'escola concertada, com si aquí haguéssim tingut governs que haguessin treballat en contra dels interessos del seu lobby, quan segons percebem des del meu grup, el desplegament normatiu i les iniciatives polítiques que s'han fet de les lleis educatives a Catalunya han estat, precisament, defensant alguns apriorismes que aquest lobby ha anat reclamant històricament. És a dir, que, en contra del que vostè pensa i diu, nosaltres creiem que el lobby de l'escola concertada a Catalunya ha tingut sempre, en els representants polítics d'aquest país, algú a qui anar-li a plorar les penalitats i sentir-se escoltat i reconfortat. Curiosament, tractant-se del mateix patró, les escoles públiques segurament no han tingut sempre tanta sort i, com a mínim, no tenen la mateixa percepció. Per tant, i veient la seva moció, em permetré, sense que serveixi de precedent, recordar-li l'article 27 de la Constitución española, que parla, en el seu punt 1, que tothom té dret a l'educació i reconeix la llibertat d'ensenyament: gran diferència. Gran diferència perquè un dret situat dins d'una constitució en el paquet de drets fonamentals genera unes obligacions a les administracions, que l'han de garantir, mentre que una llibertat, senzillament, permet que els ciutadans i les ciutadanes puguin exercir-la, però no genera una contraprestació, sinó només una garantia. En canvi, la contraprestació del dret a l'educació l'explica el punt 4 del mateix article 27 de la Constitució, quan diu que l'ensenyament bàsic és obligatori i gratuït. Per tant, l'Estat i la Generalitat com a administració amb competències exclusives en aquest àmbit estan obligats a oferir una plaça gratuïta a qualsevol persona que cursi els ensenyaments bàsics, però no estan obligats a oferir la plaça escolar que els pares o les mares puguin decidir. Això sí, aquests tenen la llibertat per escollir el que vulguin per als seus fills i les seves filles. Gran diferència, li ho torno a dir, perquè és l'Estat el que planifica l'oferta escolar a través d'una programació general dels ensenyaments, tal com diu l'article 27.5, i no els pares i les mares els que la condicionen. I són les lleis orgàniques educatives que despleguen aquest dret, que ho regulen de manera concreta. Li vull fer referència a una de les poques lleis que es conserven des del seu origen amb molt poques modificacions com és la LODE, la Llei del dret a l'educació, que és de l'any 85, i que, precisament, regula el règim dels concerts. Senyal que és una llei que deu ser prou consensuada perquè encara no l'hem canviat. Vostès saben que quan entren vostès la canvien, quan entra el PSOE... Espero que, bé, espero que la LOE la deroguem quan vostès no governin Espanya, espero que sigui aviat també. Només dos articles. L'article 51.1: «El règim de concerts que s'estableix en aquest títol implica, per part dels titulars, l'obligació d'impartir gratuïtament els ensenyaments objectes d'aquests, no passa sempre, i vostè ho sap; 51.3: «En els centres concertats, les activitats extraescolars, així com les seves quotes, no poden formar part de l'horari escolar del centre, com vostè sap, tampoc passa sovint; article 52.3: «Tota pràctica confessional té caràcter voluntari, això només passa en comptades ocasions. N'hi ha d'altres, eh? N'hi ha uns quants; no li llegiré, per exemple, els que defineixen com es pot perdre un concert si no es cobreixen les necessitats educatives tal com l'Administració té previst planificar i programar. Per això, m'he permès presentar algunes esmenes al seu text que crec que s'adeqüen millor –sense que serveixi de precedent– a la Constitució espanyola i a la Llei orgànica del dret a l'educació, que no als punts que vostè fa a la moció, que són més aviat l'expressió dels seus desitjos polítics –no cal dir que he aprofitat també per posar una petita part dels meus desitjos en aquests temes. Així, doncs, en el primer punt li he afegit que l'educació és un dret garantit, d'acord amb l'article 27, facilitant a tots els catalans l'accés a una plaça pública i gratuïta. En el dos, li he afegit que s'asseguri que tots els centres sostinguts amb fons públics garanteixen el dret a l'educació en gratuïtat, igualtat en l'accés, en el tractament dels currículums, en la no-discriminació, en la no-segregació, retirant immediatament el concert educatiu d'aquells centres concertats que no assegurin aquests principis. En el punt tres, li he fet també mantenir només els concerts educatius en aquest cas que li acabo d'explicar. I en el punt quatre –i amb això acabo– li he afegit que garanteixin un ensenyament públic, laic, de qualitat i gratuït a tota la població escolar de Catalunya. En resum, i per acabar, crec sincerament que el que necessita una especial atenció i una dedicació econòmica específica al nostre país no és precisament l'ensenyament concertat, sinó justament l'ensenyament públic, que és l'única xarxa que pot garantir la igualtat d'oportunitats a tota la ciutadania. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula la senyora Susana Beltrán, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Membres del Parlament, consellera, bé, jo crec o Ciutadans creu que parlar d'una moció sobre centres escolars concertats és parlar també d'educació, no? Nosaltres en això som persistents i nosaltres voldríem que hi hagués un pacte nacional per a l'educació que durés una generació i no pas una legislatura –i menys aquí, que les legislatures són exprés o últimament, potser, a corre-cuita–, que fos fruit, aquest pacte nacional per a l'educació, d'entre les diferents forces polítiques i la comunitat educativa. Potser és veritat que quan es va aprovar la LEC, la Llei d'educació de Catalunya, hi havia un suport de les forces polítiques, que ara no hi és, i que tampoc, doncs, va tenir el suport d'una part de la comunitat educativa. De la mateixa manera que la LOMCE a l'Estat ha tingut el recolzament del Partit Popular, però, en canvi, no ha comptat amb altres forces polítiques, ni amb una part –o amb una bona part– de la comunitat educativa. Malgrat això, des de Ciutadans, sí que estem d'acord amb preservar el Servei d'Educació de Catalunya, que és un model mixt, que inclou centres de titularitat pública i centres de titularitat privada sostinguts amb fons o amb recursos públics. Igualment, subscrivim les llibertats i els principis rectors que estan establerts en la Llei d'educació de Catalunya, com la llibertat d'ensenyament, la llibertat de creació de centres o la llibertat d'elecció; aquesta llibertat d'elecció que tenen les famílies, que té també la societat catalana, com, per exemple, doncs, poder escollir models cooperatius, eh?, serveix, i serveix actualment per donar respostes a altres maneres d'entendre la societat i, probablement, també, a models a on l'Administració no pot arribar o no ha arribat. Centres d'educació especial, com El Carrilet, doncs, serien un exemple d'aquestes maneres diferents, diverses, no?, d'entendre l'educació, i que ja formen part de la cultura educativa a Catalunya i que creiem que hem de preservar. Ara bé, garantir aquesta lliure elecció ha de ser..., o ha de pretendre, doncs, que totes les famílies hi puguin optar en les mateixes condicions, no?; aquesta lliure elecció no pot ser una lliure elecció per a unes famílies i per a altres no. Des de Ciutadans, nosaltres creiem que tots els infants, vinguin d'on vinguin i sigui quina sigui la família a on estan..., tinguin les mateixes oportunitats aquí, a Catalunya. Precisament, per això, respecte..., no?, i per això també, doncs, hem formulat esmenes a la moció que presentava el Partit Popular. Creiem que no es tracta de mantenir els concerts perquè sí, no?, als centres educatius, sinó de vetllar perquè aquests centres, que reben fons públics, que reben recursos públics, respectin els criteris establerts per accedir a aquests i facin l'ús que la normativa preveu. Gràcies.
A continuació, té la paraula la senyora Anna Simó, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellera, conseller, vicepresident, diputades i diputats..., senyora García Cuevas, després de tot el que hem estat parlant i intentant negociar aquest matí, li he de dir que no entenc l'objectiu de la moció, continuo sense entendre l'objectiu de la moció, i miri que me l'he mirada. I m'he llegit la interpel·lació del principi fins al final, quan comença allò de «porque son los padres los responsables de la educación de sus hijos y son los niños los titulares del derecho a una educación de calidad y de acceder en condiciones de igualdad, y son los padres los tutores de los hijos, no lo es la Administración. I això, llegint això, i llegint el primer punt dels quatre de la moció: clar, les famílies trien, no l'Administració. I aquí, el senyor Vidal feia referència de quin és el dret constitucional que l'article 27 de la Constitució dóna als pares i quin dóna a l'Administració. I d'allà em sonava: «Les famílies –entre parèntesis: i els tribunals– «trien la llengua d'escolarització dels seus fills, no l'Administració. Perquè és això –és això–, no l'Administració, i hi afegiria: no l'Administració catalana. Perquè sí, l'Administració de l'Estat, i tant, i a més a més et pot dir: «I ara, vostès, a càrrec de pressupostos de la Generalitat, pagaran sis mil euros a aquelles famílies que hi vulguin anar... Clar, és això! El seu punt 1 és això. I quantes vegades –quantes vegades– la mateixa jurisprudència constitucional ha dit que la interpretació de l'article 27 de la Constitució espanyola –agafant-la pels pèls, així– no és en cap cas aquesta i que no són les famílies les que trien llengua i centre, sinó que és l'Administració la que ho ordena? Per tant, primer punt: no entenc per on va. Però encara li diré més: tampoc no entenc per on va la resta dels tres punts. Bé, l'últim sí, que és: posa diners a uns pressupostos que encara no estan aprovats, i que ho hem de parlar tots plegats, aquests pressupostos. Oi, vicepresident, que...? [[Pausa.]] Oi. El segon i el tercer punts. Ah!, tant a la interpel·lació com al segon i tercer punts, fan una referència constant a la LEC. Em meravella. I a l'Estatut. Em meravella encara més –encara més. Vostès, que van votar contra la LEC, que van recórrer la LEC al Tribunal Constitucional i que han promogut la LOMCE, que vulnera la distribució de competències de la LEC i de l'Estatut, com l'organització de l'ensenyament o la llengua en què s'imparteix. Per tant, no entenc, continuo no entenent, l'objectiu de la moció. Com va apuntar la consellera en la seva compareixença en comissió i com el nostre grup s'hi ha compromès, el nostre compromís, el nostre punt de trobada sempre serà la LEC, aquesta legislatura, mantenir i desplegar la LEC, mentre treballem per fer un sistema..., per debatre, per consensuar un nou sistema educatiu i una nova llei d'educació que no estigui sotmesa a la normativa estatal, és a dir, amb tot aquest procés constituent. Amb tot el debat que convingui. Aquí, aquest és el nostre camp. I, per tant, vostè ens diu en la seva moció que complim la LEC que vostès no van votar i que nosaltres sí; ens diu que preservem el Servei d'Educació de Catalunya que vostès no van votar i nosaltres sí, i que el departament compleixi la normativa del mateix departament per a la formalització i manteniment dels concerts educatius. Però quina moció és aquesta? Facin, vostès, allò que ja estan fent. Una moció que diu que hem de complir la LEC, i, quan he intentat transaccionar amb vostè durant aquest matí amb fragments de la LEC referents als principis rectors del sistema educatiu, a la transmissió i consolidació de valors propis d'una societat democràtica, a la universalitat i l'equitat com a garantia d'igualtat d'oportunitats, a la llibertat d'ensenyament, de creació de centres, d'elecció entre centres públics o centres altres que els creats, tot allò que diu la LEC, el Servei d'Educació de Catalunya com a model d'interès públic i els principis generals de gratuïtat, els ensenyaments obligatoris, d'accés dels alumnes en condicions d'igualtat, de coeducació per mitjà de l'escolarització mixta, el finançament del sistema, de tot això vostès no m'han acceptat la transacció, que no ho entenc. Jo ja li ho dic, la nostra esmena és claríssima; m'ha dit: «Ni hablar del peluquín. Molt bé. Però la nostra esmena diu: «El Parlament insta el Govern a mantenir i desplegar la LEC mentre no es disposi d'una llei d'educació de Catalunya que incorpori totes les competències educatives que ara corresponen a l'Estat, prioritzant el suport als centres, a l'alumnat, a les famílies que més ho necessitin per assegurar la igualtat d'oportunitats, l'equitat i la inclusió. Pel que fa referència als centres privats sostinguts amb fons públics, concretament, ha de, u, vetllar per l'aplicació en tot el Servei d'Educació de Catalunya dels principis rectors del sistema educatiu –article 2 i títol IV, i, en especial, els articles que fan referència a aquests principis generals–, i, dos, regir-se, pel que fa al finançament del sistema educatiu, pel títol dotzè i, en concret, l'article 205 del capítol II, que és el que, fil per randa, fixa quin és el finançament del sosteniment dels centres privats. Vostè, això, no m'ho accepta. Definitivament: no entenc què busca amb aquesta moció, no entenc de què va aquesta moció. El Govern està complint la LEC. I, per tant, nosaltres no podem donar suport a això que vostè ens demana, perquè no entenem, de debò, quin és l'objectiu d'aquesta moció. I continuem sense entendre-ho. Moltes gràcies.
A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula la senyora Esther Niubó, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, senyora presidenta. Senyors i senyores diputats, consellera, bé, prenc la paraula per posicionar-me sobre la moció presentada pel Partit Popular sobre els centres escolars concertats. La veritat és que em sorprèn que en un context on l'escola pública i el seu professorat suporta grans càrregues i sacrificis i els centres han d'afrontar ràtios més elevades, grups complexos, més alumnes, professionals que fan més hores i amb més necessitat d'atenció a la diversitat, i, per tant, encara amb grans problemes pendents de solució i de millora, en gran mesura també com a conseqüència de les retallades infligides tant per Convergència i Unió, pel seu Govern, com també pel Partit Popular, no?, em sorprèn que ara el PP aparegui amb aquesta defensa de la suficiència dels concerts educatius vigents. Bé, potser no ens estranya tant tenint en compte el precedent de la llei Wert, que esperem poder derogar de la mà del conjunt de la comunitat educativa i de la majoria de grups parlamentaris al Congrés en un futur govern de progrés. Mirin, pel PSC la principal prioritat és la defensa de l'escola pública, una escola pública i de qualitat, ben dotada de recursos, especialment en un moment de grans dificultats i on constatem que hi ha hagut retrocessos molt importants en la qualitat d'aquesta educació pública i en el seu mateix prestigi. Això és el primer que volem recuperar. Defensem, perquè així ho estableix la LEC, i ens en sentim orgullosos, el concepte de servei públic d'educació. I parlem de servei públic d'educació perquè no ens agrada parlar de doble xarxa, malgrat que creiem que en els darrers anys les polítiques de retallades que s'han dut a terme han contribuït a incrementar la distància i l'equitat entre centres públics i concertats. Nosaltres defensem una única xarxa amb els mateixos drets i deures entre centres que reben finançament públic, que en la interpel·lació del matí, doncs, denunciàvem que en els darrers temps no es produïa. No estem, per tant, per suprimir concerts, però sí que estem en contra de concerts educatius poc transparents, dels concerts amb escoles que segreguen, i aquí sí que demanem la retirada dels concerts i del finançament públic que reben els centres que no compleixen el principi de coeducació per mitjà de l'escolarització mixta –i per això hem presentat una proposició de llei de modificació de la LEC en aquest sentit–, i pensem, per tant, que cal organitzar matriculacions de manera que no hi pugui haver exclusió de l'alumnat, garantint el dret a l'educació, amb gratuïtat, i a la igualtat d'accés. Tot això ja ho comentàvem a la interpel·lació del matí. Per tant, estem en contra de qualsevol tipus de segregació. Però, en aquest sentit, quan en el primer punt de la moció es parla de llibertat d'ensenyament no hi tenim inconvenient, tenint en compte que és un principi rector reconegut a la LEC. Però el que no podem fer és recolzar una moció que, en un context de tantes dificultats per a l'escola pública, només aposta per garantir la vigència i suficiència de tots els concerts educatius vigents, on s'inclouen també aquests centres que segreguen per sexe, i prioritzar pressupostàriament aquests recursos quan no tenim els imprescindibles coberts. Finalment, dir que el meu grup demanarà la votació separada per a cada punt i que ens trobaran sempre en la defensa d'una educació pública i de qualitat. Gràcies.
A continuació, té la paraula la senyora Pilar Castillejo, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bona tarda a tots i totes. Gràcies, senyora presidenta. Diputats i diputades, hem de reconèixer que també ens ha costat una mica la interpretació sobretot d'aquest primer punt, i ens hem trobat molt identificats amb l'exposició que ha fet la senyora Simó. Però jo crec que hem posat una mica de bona voluntat, jo crec, també, de frescor, que aporta la novetat, i que encara intentem mirar-ho amb bons ulls. I quan llegíem en aquest primer punt que parlaven de llibertat d'enseñanza a Catalunya, ens venia al cap la persecució judicial de famílies que opten per l'escolarització a casa o els problemes amb què es troba la Xarxa d'Educació Lliure, i pensava: «Mira, encara ens entendrem amb el Partit Popular, en aquesta moció. O quan parlava de «facilitar a todos los catalanes el acceso a una educación de calidad; home, nosaltres no hauríem dit «facilitar, sinó que hauríem dit «garantir, però també ens hi podíem trobar, en aquest punt. Quan parlaven que havia d'estar «acorde con los valores y prioridades de las familias, nosaltres, quan parlem amb les famílies de quines són les seves prioritats, doncs, la majoria ens vénen amb temes com el no-tancament de les línies de P3, la baixada de ràtios en aquesta franja, per, precisament, no tancar-les, o amb la prioritat, també per a ells, de la no-massificació a secundària. Doncs, mira, no?, dèiem: posem-hi aquesta bona voluntat que encara arribarem a algun lloc. Continuàvem amb aquest punt i anàvem complicant el tema, perquè parlaven que «debe ser respetuosa con los principios democráticos y legales. I aquí sabem que tenim contradiccions de com entendre aquesta dicotomia entre legalitat i legitimitat amb el Partit Popular. Perquè si fins ara el tema era poc concret, entenem que aquí arribem a un punt en què pot ser contradictori. Perquè, per nosaltres, en alguns punts, complir la LOMCE implica incomplir principis democràtics; com, per exemple, el Decret 29/2015, de direccions de centre, que per nosaltres implica una gestió no democràtica ni la pràctica participativa dels centres. O, per exemple, respectar els principis democràtics, com ara els acords presos en aquest Parlament amb la declaració del 9-N, doncs, implica desobeir la LOMCE. I, per tant, sabíem que en aquesta dicotomia ja no ens acabaríem de trobar. En definitiva, trobàvem que aquest primer punt era poc concret, contradictori, i que portava a confusió i que ens permetia interpretacions, com ja veieu, molt diverses, i que, per tant, no el podíem recolzar. En la resta de punts, però, la cosa quedava bastant clara. En el segon i en el tercer ens deien clarament que parlaven de preservar «el sistema mixto, garantizar la estabilidad, vigencia y suficiencia d'aquest sistema mixt, mantenir els concerts educatius. I, en l'últim punt de tots, en què parlaven ja dels pressupostos del 2016, que s'estan elaborant, parlava de l'estabilitat, vigència i suficiència, però, ep!, només per a la demanda del concert; no parlaven d'aquesta vigència, suficiència i estabilitat per a l'ensenyament. Llegint el punt: «Eh, eh, eh, eh..., disposición de recursos económicos necesarios que garanticen la estabilidad, vigencia y suficiencia de los conciertos educativos vigentes en Cataluña. No parla dels dos. Bé, llavors, ens queda molt clar i no tenim en aquest moment cap problema d'interpretació. Agraïm, doncs, els termes tan clars en què se'ns planteja la qüestió, que vol dir mantenir el concert i garantir econòmicament el seu funcionament. Creiem que és important mantenir aquest debat en aquest moment en què ens proposem construir les bases per a un nou país, perquè considerem que l'educació és cabdal per a aquesta construcció i cal que debatem sobre el model educatiu que volem. La posició del Grup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent sobre els punts que planteja la moció és molt clara: apostem clarament per una única xarxa pública, i cal que tendim de forma progressiva cap a aquest objectiu per tal que tant la titularitat com la gestió siguin públiques i es puguin eliminar els concerts, que suposen una anomalia respecte al model prioritari a Europa. Les famílies que vulguin i que vulguin pagar, doncs, que puguin fer-ho, i les empreses que vulguin fer negocis, que també els puguin fer si volen, però que no ho facin a costa de les subvencions públiques. Cal aquesta progressivitat en l'eliminació del concert per tal que les escoles s'adaptin a la xarxa pública o que bé optin per una gestió clarament privada però amb un punt de partida molt clar, i és l'eliminació del concert per a aquells centres educatius que segreguen per sexe. Això ha de ser rotund i des del principi. Pel que fa al punt de referència al pressupost, la situació de crisi econòmica i les polítiques de retallades han colpejat durament el sistema educatiu, però essencialment l'ensenyament públic. Per això cal revertir aquesta desigualtat de tracte entre la xarxa pública i la concertada. Com? Amb un finançament digne i d'acord amb la importància que donem a l'educació. Per tant, aquest finançament ha d'arribar al 6 per cent del PIB. Segon, els diners públics han d'anar a finançament dels centres públics. I tercer, hem de discriminar de forma positiva el repartiment de recursos per compensar les desigualtats. Aquest és un debat molt curt, un debat que no és complet, un debat parcial sobre un dels àmbits. Creiem que el que convé és un debat ampli sobre tot el model educatiu, i que aquest debat l'hem de fer podent discutir aquí sobre la ILP per al model educatiu. És una eina de participació que ve recolzada per més de 95.000 signatures, avalada per més de cent seixanta entitats de la societat civil catalana, i creiem que és important tenir aquest debat...
Senyora Castillejo, se li ha acabat el temps.
...tenir aquest debat per poder debatre el model en el seu conjunt. Gràcies.
Per a pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula la senyora María José García Cuevas.
Gracias, presidenta. Consellers, señoras y señores diputados, no aceptaremos las enmiendas de Catalunya Sí que es Pot porque pretenden transformar una moción de apoyo en una moción de rechazo y de supresión del modelo de la LEC. Pretenden anular la libertad de enseñanza y el derecho a elegir controlando desde la Administración, con un modelo único, la educación que reciben nuestros hijos, lo que no podemos asumir, además, como he dicho en la primera parte, de que va en contra de las declaraciones de derechos humanos y de derechos y libertades fundamentales del Parlamento Europeo. Creemos que ya recogemos su preocupación de que la enseñanza pública sea de calidad y con la dotación suficiente en los puntos 1 y 2 de la moción, y también de que ningún centro privado pueda hacer trampas a la hora de obtener o mantener un concierto en el punto 3. En cuanto a Ciudadanos, aceptaremos las enmiendas 1 y 2 presentadas, que creemos que complementan el sentido de lo que queremos expresar. Y en cuanto a la tercera, eliminar los pagos complementarios en los centros concertados, creemos que solo sería planteable si los módulos de concierto cubrieran el mismo coste de la plaza pública, cuando en la actualidad solo cubren el 60 por cierto. Además, por principio somos contrarios al intervencionismo y defendemos la libertad de la iniciativa privada. En cuando a las enmiendas de Junts pel Sí, hemos tratado de transaccionar incorporando el grueso de sus enmiendas, todas sus enmiendas, pero sin desvirtuar el objetivo prioritario de nuestra moción, que es –señora Simó, atiéndame– que las familias puedan estar tranquilas con la estabilidad, la garantía, la calidad y la suficiencia del Servei d'Educació de Catalunya, prestado a través de centros de titularidad pública y titularidad privada, lo que implica apostar sin complejos, sin titubeos, por la garantía, la estabilidad y la suficiencia de los conciertos educativos. Si lo que Junts pel Sí pretende es eliminar estos principios de la moción, no tendrá nuestra complicidad. Como vemos, Junts pel Sí lo que hace es tachar literalmente de nuestra redacción, una vez aceptadas todas sus enmiendas, la estabilidad, garantía y suficiencia de la red mixta, mantener los conciertos educativos que cumplan la ley y garantizar en el presupuesto 2016..., para pagar estos conciertos; es lo que tachan, una vez aceptadas sus enmiendas. Ellos tendrán que explicar a las familias y al sector de la concertada por qué tachan y por qué no pueden votar estos principios generales en una moción tan sencilla, de un redactado tan sencillo. Si la respuesta es que no lo votan porque lo propone el PP, pues solo será una muestra de su sectarismo y de su falta de talante democrático. Y si es una imposición de la CUP, lo que nos empezamos a temer, pues, ya sabemos quién manda en este Gobierno. Nosotros lo que pretendemos es blindar este modelo publicoprivado sin discriminaciones ideológicas y dar tranquilidad a las familias. [[Remor de veus.]] Y esto es lo que sometemos a votación. Muchas gracias, presidenta, consellers, señoras y señores diputados.
Per què em demana la paraula, senyora Simó?
Per al·lusions, presidenta.
Trenta segons.
Ara sí, senyora García Cuevas. En els seus últims cinquanta segons he entès definitivament quin era l'objectiu de la moció. Jo li he de dir: LEC, LEC, LEC. I que tothom estigui tranquil mentre s'apliqui la LEC. Gràcies. [[Crits de «Molt bé! i aplaudiments. Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Per què em demana la paraula?
Sí, per demanar votació separada.
Sí, gràcies. Ja se'ns havia demanat abans, em sembla...
Ah, sí. Gràcies.
...sí. Sí, ja se'ns ha demanat abans votar punt per punt, i ho farem. Votarem el primer punt. Comença la votació. Ha quedat rebutjat, el primer punt, per 47 vots a favor, 77 nos i 0 abstencions. [[Veus de fons.]] Perdó, 48 –perdó. Gràcies per recordar-m'ho. A continuació... [[Veus de fons. Pausa.]] Recordo als diputats que acaben d'entrar ara que un cop iniciada la votació no poden votar. Per tant, els demanaria que aquests tres punts que falten no els votessin. Passem a votar ara el segon punt. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor, 78 nos i 14 abstencions. [[Veus de fons.]] Perdó, són 15 abstencions –perdó. Però queda rebutjat igualment. A continuació passem a votar el punt número 3. Queda rebutjat, el punt número 3, per 34 vots a favor, 91 en contra i 0 abstencions. A continuació passem a votar el punt número 4. Comença la votació. Queda rebutjat també, el punt número 4, per 11 vots a favor, 92 nos i 23 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la transfòbia]] [[302-00004/11]] El desè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la transfòbia, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la té la paraula Sonia Sierra. [[Remor de veus. Pausa.]] Demanaria als diputats i diputades que surtin de la sala que ho facin en silenci, si us plau. Respectem els companys i companyes que estan parlant o que han de parlar.
Gràcies, senyora presidenta. Bona tarda, diputats, diputades, i molt especialment els representants de les associacions LGTBI que aquesta tarda ens acompanyen i que vull donar-los la benvinguda. «No se nace mujer, se llega a serlo. Esta frase de Simone de Beauvoir es una de las piedras angulares del feminismo, pero además es fundamental para entender el pensamiento contemporáneo, porque rompe con el esencialismo biologista. No hay una sola manera de ser mujer, como no hay una sola manera de ser hombre y como no hay una sola manera de amar. Si hay algo universal, es sin duda la diferencia. No es lo mismo la palabra «matrimonio en la época actual que en la época feudal, como no es lo mismo en India que en Suecia. También la consideración de la trans- y la homosexualidad son diferentes a lo largo del tiempo y el espacio. Baste para ello recordar los bellos pasajes del Fedro de Platón. Así pues, todos diferentes, pero a la vez todos iguales en derechos y en libertades. Des de Ciudadanos exigimos el absoluto respeto a la libertad individual, el respeto a la libre identidad de las personas y la igualdad de todas y de todos, independientemente de cómo nos sintamos y de cómo amemos. En la actualidad, más de la mitad de los alumnos trans- y homosexuales afirman recibir agresiones físicas o psíquicas. Estos datos son una ofensa a la democracia, son un insulto al estado de derecho y desde luego no son aceptables. No podemos permitir el acoso en nuestras aulas, y desde Ciudadanos no estamos dispuestos a permitirlo. Dice Stuart Mill en su libro Sobre la llibertat que «l'única demarcació de la conducta de qualsevol persona per la qual aquesta és responsable davant la societat és la que afecta els altres. En la part que només l'afecta personalment, la seva independència és, per descomptat, absoluta. Sobre si mateix, sobre el seu cos i sobre el seu esperit, l'individu és sobirà. Así pues, nadie debe rendir cuentas a la sociedad sobre su identidad o su orientación sexual. Los que sí deben rendir cuentas a la sociedad son aquellos que violentan la libertad de los otros a ser y a sentir como quieran. Los que tienen que rendir cuentas son los que acosan, son los que agreden. Nosotros no podemos permitir que los menores acosados sean los que tienen que cambiar de centro, que es lo que está ocurriendo actualmente. También es necesario revisar la definición clásica de «acoso, que habla de «reiteración. Porque ¿cuántas veces tienen que insultarte, agredirte, vejarte o quitarte el bocadillo para que se considere acoso? No, desde el primer momento hay que actuar o, mejor aún, lo que tenemos que hacer es prevenir para que no llegue a darse. Y por eso es tan importante la formación del profesorado en este ámbito, nos decía esta mañana la profesora Gemma Lienas y lo decía yo la semana pasada; pero formación presencial, no sirven demasiado estos cursos online que se dejan a la buena voluntad de los docentes y que en muchos casos ni saben que existen. Queremos que los centros escolares estén libres de violencia, que sean lugares donde el alumnado pueda desarrollarse plenamente y donde reine el respeto a la libertad de cada una de las personas. Por este motivo, presentamos esta moción. Queremos que se desarrolle un protocolo para prevenir el acoso escolar por trans- y homofobia teniendo en cuenta el asesoramiento de las asociaciones y plataformas LGTBI, que llevan años luchando por la libertad y la igualdad. Y queremos la creación de un protocolo específico para tratar la transexualidad, porque en la mayoría de los casos el profesorado no sabe qué hacer con estos alumnos y puede encontrarse problemas. Pues, por ejemplo, a la hora de utilizar los lavabos o los vestuarios, o con los nombres. Y sobre todo queremos que por fin se aplique la Ley 11/2014. Este es un trabajo de todas y de todos. Y por eso quiero agradecer la colaboración de mis compañeras Laura Vílchez, portavoz de infancia, y Noemí de la Calle, portavoz de igualdad, y la aportación de todos los grupos parlamentarios. Y no es una frase de diplomacia parlamentaria, sino de verdad. Creo que las aportaciones y todo lo que han trabajado los demás grupos han servido para hacer un texto mucho más interesante y mucho mejor del que nosotros habíamos presentado en un principio. Y muy especialmente quiero agradecer el apoyo y el trabajo de las asociaciones y plataformas LGTBI. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Per a defensar les esmenes, té la paraula la senyora Gemma Lienas, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Des de Catalunya Sí que es Pot volem agrair aquesta moció presentada per Ciutadans com a conseqüència de la interpel·lació al Govern sobre transfòbia. Estem d'acord amb tots els punts que planteja. Tanmateix, d'entre tots volem remarcar-ne un: la necessitat d'una estratègia contra la violència masclista tant als centres educatius com als espais de lleure o els d'esport. Entenem que caldrà discutir aquesta estratègia, que a la nostra manera d'entendre passa per aconseguir que la mirada de la nostra societat sigui d'igualtat cap a totes les persones. Com deia la consellera Bassa en l'anterior Ple, no és un tema d'assetjament LGTBI, sinó un tema d'igualtat de totes les persones. El nostre sistema educatiu continua tenint una mirada androcèntrica, fruit d'una estructura patriarcal secular. Aquesta mirada androcèntrica és la que col·loca els nois heterosexuals al centre i deixa a la perifèria, mancats d'igualtat d'oportunitats i de poder, i sotmesos sovint a l'assetjament, totes les noies, els nois LGTBI, l'alumnat d'altres ètnies, l'alumnat amb diversitat funcional i l'alumnat sense recursos econòmics. Així, doncs, l'estratègia passa per modificar aquesta mirada androcèntrica, que es manifesta, per exemple, en el currículum, amb continguts sempre relacionats amb les figures del centre del poder. O sigui, els homes. I no em diguin que tot depèn de Madrid. Alguna capacitat d'intervenció tenim. Fins la LOMCE, el 45 per cent del currículum escolar depenia de Catalunya; el 55 per cent, de Madrid. La LOMCE ara ens restringeix la capacitat de maniobra. Però hi ha algú que apliqui aquesta llei? L'estratègia també passa per canviar la mirada dels llibres de text, una mirada androcèntrica que queda plasmada en il·lustracions i textos. Els en poso només un exemple: un llibre de text de filosofia actual parla de la democràcia grega com d'un sistema molt evolucionat on per fer carrera política es necessitava dominar l'oratòria. En cap moment l'autor del llibre recorda que les dones no formaven part del sistema. L'estratègia també passa per ensenyar l'alumnat a tenir sentit crític davant de pel·lícules, cançons, novel·les, pàgines web, programes de ràdio i de televisió o publicitat que afavoreixen aquesta mirada. No han sentit mai les cançons pop que escolten els nostres i les nostres adolescents? La majoria projecten com a desitjables models de relacions de parella abusives on el control i la gelosia són una forma d'amor, i naturalment sempre són exemples de relacions heterosexuals. I també l'estratègia ha de passar per canviar el que moltes vegades encara es limita a ser educació mixta als nostres centres i transformar-ho en autèntica coeducació, basada en el respecte de la diversitat sexual i de gènere. D'altra banda, sí que hem trobat a faltar un aspecte en la moció presentada per Ciutadans, que per altra banda ens ha encantat, i és per això que hi hem afegit aquest punt: la necessitat d'implementar una formació obligatòria i presencial en diversitat sexual i de gènere per a qualsevol treballador o treballadora del sector públic o privat. Només així les persones LGTBI, vagin on vagin, es trobaran amb gent sense prejudicis. Aquesta formació hauria de fer-se amb les entitats LGTBI i amb les entitats feministes. Per acabar, només vull afegir que el nostre grup parlamentari se sent complagut de poder donar el vot per aprovar aquesta moció, que és progressista i molt necessària. I només volem destacar la nostra estranyesa, i a la vegada la nostra satisfacció, en veure l'evolució ideològica de Ciutadans en menys de tres mesos. Va ser just abans del 25 de novembre, Dia Internacional contra la Violència envers les Dones, que Catalunya Sí que es Pot va presentar a la resta de grups parlamentaris una declaració contra la violència masclista perquè pogués ser aprovada pel Parlament. Tot i ser molt genèrica, no va ser fàcil consensuar-la. Entre d'altres coses, vam haver de treure les referències a les retallades si volíem que Junts pel Sí i el PP la signessin. Però a més vam haver de suprimir a instàncies de Ciutadans aquest paràgraf que diu, que deia: «La persistència de valors, actituds i comportaments patriarcals, que suposen la dominància masculina i la subordinació femenina i que són presents des del currículum escolar fins als mitjans de comunicació, passant per la distribució de la riquesa o els llocs de responsabilitat a la nostra societat, manté les relacions desiguals entre dones i homes. Sorprèn que tres mesos enrere no l'acceptessin i el titllessin d'ideològic i en canvi ara, en aquesta moció, hagin incorporat la teoria queer, un gir ideològic de cent vuitanta graus en un temps rècord. Felicitats. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula la senyora Marisa Xandri, del Grup Parlamentari Popular.
Gràcies, presidenta. Consellers, conselleres, president de la Generalitat –disculpi–, diputats, diputades, bé, ens trobem davant d'un fenomen que afecta un col·lectiu de la nostra societat que des del nostre punt de vista s'ha d'abordar amb el màxim respecte i, per descomptat, des d'una òptica humana i amb respecte als drets humans. Crec que en una qüestió com aquesta no podem deixar-nos portar per actituds desmesurades d'alguns, que s'allunyen de com es tracta la transsexualitat des d'un punt de vista mèdic i científic. Vagi per endavant que des del partit que represento ens mostrem totalment en contra de la transfòbia. Només faltaria. Però, dit això, ja ho vam manifestar en el seu dia, de discriminacions n'hi ha a tot arreu i per motius ben diferents. I és cert que en l'àmbit educatiu això s'accentua. Però cal que siguem conscients tots que els assetjaments, a l'escola, a la feina, a la mateixa família, són de caire molt divers. I per això en el seu dia, quan es va aprovar la Llei LGTB, nosaltres vam reiterar en diverses ocasions, de la mateixa manera que va fer l'exconsellera de Benestar, Neus Munté, la possibilitat de donar cobertura legal a totes aquelles persones que, pels motius que siguin, pateixen la humiliació física i psicològica. Tots coneixem que la llei aprovada va ser aplaudida per part del col·lectiu, però no per aquells que no creiem en l'intervencionisme ferotge de les institucions, i molt menys en la inversió de la càrrega de la prova, on l'acusat ha de ser el qui demostri la seva innocència, i no l'acusador. Mirin, des de l'octubre del 2014 aquest Parlament disposa d'una de les lleis més avançades del món en matèria dels drets sexuals, segons van manifestar el mateix Govern i les associacions LGTB, una llei que té per objectiu combatre la discriminació contra els homosexuals i els transsexuals. Doncs bé: un any i pocs mesos després de la seva aprovació, ens trobem, malauradament, davant un cas de suïcidi per transfòbia. És curiós que ara, que suposadament tenim més instruments que mai per posar fi a l'assetjament pel fet de ser transsexual, ens trobem amb el primer cas de suïcidi a Catalunya. Esperem que la Plataforma LGTB i associacions afins utilitzin tot el seu potencial activista per dir al Govern que és responsable d'alguna cosa, tenint en compte que el mateix projecte deia, i llegeixo textualment: «S'han regulat qüestions com que es tingui en compte la diversitat afectiva i sexual i s'eviti qualsevol tipus de discriminació i actuació contra l'assetjament de què puguin ésser objecte les persones LGTBI en el medi escolar. Resultat: malauradament, un suïcidi d'un noi a Rubí. Dit això, i seguint aquesta línia, davant la moció de Ciutadans, i en consonància amb l'informe del Síndic de Greuges sobre drets dels infants de novembre del 2014, hem presentat un parell d'esmenes a la proposta i que agraeixo a la diputada Sierra que hagi acceptat. En primer lloc, quan parlem d'assetjament escolar, en aquest cas és per raó de gènere però nosaltres ho fem extensiu a d'altres raons que segurament són més abundants que la que tractem aquí, demanem al Departament d'Ensenyament que creï els mecanismes necessaris perquè en els centres educatius i espais de lleure sigui possible una prompta detecció dels signes de patiment dels alumnes. En segon lloc, instem el departament a garantir que els centres docents abordin de manera integral i decidida les sospites d'una situació de possible assetjament, amb especial protecció per part dels professionals dels centres dels alumnes que en poden ser víctimes. Dir que estem totalment d'acord amb el punt 6 de la moció, que demana impulsar programes com és el Kiva, ja que és un referent clar en aquesta qüestió, no solament a les aules, sinó també a la xarxa, i pensem que programes com Kiva han demostrat que, a més de l'increment de benestar escolar i la motivació per estudiar, disminueixen l'angoixa i la depressió. Finalment, vull acabar la meva intervenció fent un reconeixement als professionals del món sanitari per la seva tasca discreta. Ells es comuniquen a través d'articles acadèmics i ponències científiques. No es dediquen a l'activisme, perquè la seva professió exigeix una atenció de qualitat a tothom, pertanyin al lobby que pertanyin i creguin el que creguin. I coincideixo amb el psiquiatre Carlos Chiclana que el camí de la ciència és millor que el de la lluita ideològica. Moltes gràcies.
A continuació, té la paraula la senyora Gabriela Serra, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades..., companys i companyes de l'Observatori contra l'Homofòbia i de la Plataforma LGTBI de Catalunya, benvinguts. Catalunya ha estat capdavantera en la promulgació d'una llei que defensa i garanteix explícitament els drets i les llibertats de les persones lesbianes, gais, bisexuals, transsexuals i intersexuals. És la Llei 11/2014, una llei que hem de dir pionera en el món, que vam aprovar el 2 d'octubre del 2014 amb el vot, també, de la CUP - Crida Constituent. Ara bé, després de més d'un any d'entrada en vigor la seva implementació i el seu desenvolupament ha estat molt deficitari, insuficient, i fins i tot absolutament inexistent en alguns àmbits. Als centres educatius del nostre país hi ha casos de bullying, d'assetjament escolar, per LGTBIfòbia, insults, menyspreus, vexacions, aïllament, extorsions, amenaces, agressions físiques... Són situacions de violència. Una autèntica xacra que dissortadament sempre s'ha entomat seguint el mateix patró: la víctima ha de canviar de centre, l'agressor queda immune i l'Administració pública no activa els mecanismes necessaris. I ens referim en concret al cas del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya, que malauradament no ha dut a terme un pla d'actuació ferm i contundent per evitar, per combatre i per eradicar aquesta problemàtica de les aules de les nostres escoles i dels nostres instituts de secundària. La llei està aprovada i és una bona llei, però no es desplega ni s'aplica suficientment. I això és molt greu, perquè comporta una absoluta indefensió davant la vulneració de drets fonamentals. La llei que va aprovar aquest Parlament establia, i estableix, un clar mandat a les administracions públiques per posar totes les eines i els recursos per prevenir la LGTBIfòbia i vetllar pel dret a la no-discriminació o exclusió per raó d'orientació sexual, identitat i expressió de gènere i a denunciar-ho quan aquest dret sigui vulnerat. L'any passat, l'Observatori contra l'Homofòbia, que ens acompanya, va intervenir directament en set casos de bullying per LGTBIfòbia a diferents centres escolars de Catalunya. Per tant, és urgent que s'adoptin totes les mesures per evitar que els nens o les nenes, els adolescents, les adolescents, víctimes d'assetjament escolar, hagin de canviar de centre o abandonin els estudis; per evitar que es vegin abocades o induïdes al suïcidi, perquè els han robat la dignitat, el respecte i la llibertat, com ha estat el cas de l'Alan, que mostra amb tota la cruesa la dura realitat d'un menor transsexual en fase de construcció de la seva identitat de gènere. La mort de l'Alan, fa poc més de dos mesos, ens interpel·la com a societat. Estem parlant de dignitat, de respecte i de llibertat. En definitiva, no estem parlant només de drets sexuals, estem parlant de drets humans. S'han d'acabar els silencis còmplices, la banalització d'uns actes inadmissibles, intolerables, o actuar com si no passés res; s'ha d'acabar mirar cap a una altra banda. És imprescindible, com diu la llei, oferir mecanismes als centres perquè detectin situacions de discriminació o exclusió de qualsevol persona per les dites raons, la qual cosa hauria d'obligar a dotar els equips directius dels centres, el professorat, els pares, les mares i tota la ciutadania de les orientacions, els protocols de prevenció, detecció i intervenció de les eines i els recursos necessaris per fer front a les situacions d'odi i discriminació. Així mateix, i per la CUP - Crida Constituent és fonamental, cal posar les bases per dur a terme un treball coordinat entre els diversos departaments amb responsabilitats en aquest àmbit –Ensenyament, Salut, Treball, Afers Socials i Família i Interior– i la dotació del pressupost corresponent per a la plena implementació de la Llei 11/2014 per tal de garantir el seu correcte i efectiu desenvolupament. Ens consta que l'Observatori contra l'Homofòbia i la plataforma LGTBI de Catalunya han mantingut converses, a hores d'ara, amb la presidenta del Parlament de Catalunya, i també amb la directora general d'Igualtat. Entenem que és necessari i amb caràcter d'urgència una reunió amb la consellera d'Ensenyament, i concretar la imminent constitució d'una taula de treball per activar protocols d'actuació i el consell nacional LGTBI. És per tots aquests motius que la CUP - Crida Constituent votarem favorable la moció que ha tingut a bé presentar-nos el Grup de Ciutadans. Hem fet aportacions, hem introduït esmenes que han sigut ben acollides, i que ho agraïm, i, per tant, el nostre vot serà a favor. Ara bé, a excepció del punt 7, en el qual demanarem una votació separada, atès que ha sigut l'única esmena que no han tingut a bé incorporar. Per acabar, insistim que s'han d'acabar els silencis còmplices, la banalització d'uns actes inadmissibles i intolerables o actuar com si no passés res. S'ha d'acabar de fer veure que es mira cap a una altra banda. Per què? Per dignitat, per respecte i per llibertat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula la senyora Montserrat Palau, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. President, diputats, diputades..., i a tota la gent en representació de les diverses associacions LGBTI que ens acompanyen. Sempre és un goig i és positiu, i, sobretot, en la primera intervenció des del faristol, poder defensar les llibertats individuals i col·lectives i fer-ho, a més, amb un ampli o, si més no, general consens, com és el cas d'aquesta moció que ara tractem contra aquesta patologia destructiva i discriminatòria que és la transfòbia, que, a més, implica rebuig i violència. Aquesta moció es refereix, sobretot, a un tipus d'assetjament, al tipus d'assetjament escolar. Un, un tipus, ho remarco, perquè, malauradament, n'hi han molts d'altres, no només per raons de gènere, per identitats de gènere o per orientació afectiva i/o sexual, sinó també altres assetjaments per ètnia, per classe o per poder, que cal denunciar. És una moció dirigida, en especial, a l'àmbit de l'educació, que és bàsic, fonamental. Tot i que també caldria, i caldrà, incidir en molts altres àmbits i departaments, perquè hem d'acabar amb les discriminacions per raons d'orientació afectivosexual, en el cas de gais, lesbianes o bisexuals, i per raons d'identitat de gènere, en el cas de les persones trans. Però cada pas és important –cada pas és important– i, malgrat algunes discrepàncies amb la seva exposició general, tot i que estem d'acord..., vostè ha citat Simone de Beauvoir, la senyora Lienas ha citat la teoria queer. Caldria, també, citar la senyora..., o els estudis de Judith Butler. Però estem d'acord en l'ampli sentit i en l'objectiu de la moció. A més, tenint en compte que, per una banda, com diu el punt 1, el Departament d'Ensenyament ja disposa del protocol de prevenció, detecció, valoració i intervenció en front l'assetjament escolar amb recursos que treballen les identitats de gènere i les orientacions afectives i sexuals. I, per una altra banda, com recull també el punt 3 de la moció, perquè ja s'han establert i s'estan establint protocols d'actuació amb els ajuntaments en el marc dels plans educatius d'entorn, i es promouen projectes d'àmbit comunitari, de convivència i amb col·laboració amb associacions LGTBI. Estem també d'acord, des de Junts pel Sí, també amb la necessitat de desenvolupar les actuacions necessàries per donar compliment a les lleis 14/2010, sobre els drets i oportunitats de la infància i l'adolescència, i 11/2014, que garanteix els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals, per eradicar l'homofòbia, la lesbofòbia, la bifòbia i la transfòbia. I, a més a més, com s'ha citat abans, la defensa concreta de l'article 12, de la Llei 11/2014, juntament amb tots els agents de la comunitat educativa i amb les associacions LGBTI; unes associacions i entitats, val a dir-ho, sempre disposades a participar i amb les quals hi ha diversos grups que han..., hem tingut reunions i canvis d'impressions. I, tal com demanen, cal, això sí, i es tornarà a repetir, un desplegament real, efectiu, en ferm, reglamentari, d'aquestes lleis citades per tal que aquests col·lectius implicats puguin exercir els seus drets i actuacions que preveuen en aquests articles. També cal, com diu la moció, impulsar nous programes per eradicar qualsevol tipus d'assetjament escolar, amb models com el projecte KiVa, que se cita en la moció de Finlàndia. Justament, perquè els recursos preventius del protocol català de prevenció, detecció, intervenció en front l'assetjament entre iguals coincideixen amb aquest protocol esmentat. Com ha dit la senyora Serra, que abans m'ha precedit, molt d'acord amb tots els punts de la moció; però, evidentment, tot i coincidir amb el text de moltes esmenes, que, com s'ha dit també, han estat pactades i consensuades, no podem votar a favor i demanarem votació separada de l'últim punt. No coincidim en absolut amb el marc geopolític on el marc nacional. Però sí que coincidim, en aquest cas concret, a favor de mesures de justícia social. I, per això, el nostre grup aposta per portar-les a terme, d'acord amb les competències de les nostres administracions i departaments, i d'acord, és evident, amb un projecte de futur d'un país que volem amb tolerància zero sobre aquestes violències i discriminacions. I, per acabar, simplement: feliciteu-nos per poder arribar a acords, per apostar pel reconeixement de la diversitat sexual i de les identitats de gènere. Ens cal, però, molta feina per poder viure les diferències en condicions d'igualtat, d'equitat i de llibertat. Fem lleis i farem lleis pioneres i avançades, però no basta de gratar l'iceberg, o la punta de l'iceberg, sinó canviar imaginaris i valors, posar en qüestió, en definitiva, tot aquest nostre sistema de...
Senyora Palau...
...obsolets, heteronormatiu...
...ha esgotat el temps.
...i patriarcal. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula la senyora Marta Moreta, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Molt honorable president, honorable consellera, consellers, conselleres, diputats, diputades, deixi'm saludar abans d'iniciar els representants de l'Observatori contra l'Homofòbia, el vicepresident de les famílies gais i lesbianes i el president d'ACORD. La Unió Europea ha estat capdavantera en els drets del col·lectiu LGTBI, i a Catalunya podem manifestar fermament que els seus drets estan garantits, com no podia ser d'altra forma, i, sens dubte, és un dels llocs del món on aquest col·lectiu pot viure millor gràcies al marc legislatiu que tenim. Malgrat aquesta constatació, encara ens queda molt camí per córrer i moltes coses a millorar. Cada dia, des de diferents racons del nostre país, homes i dones han lluitat, lluiten i treballen per acabar amb l'homofòbia i la transfòbia. Encara, però, ens manca molta formació pel que fa a la sensibilització d'aquest tema, malgrat la normativa aprovada en aquest Parlament, que suposa un gran pas endavant. La llei representa un instrument que ens guia per la lluita de l'eradicació de la discriminació per raó d'odi, per orientació sexual o d'identitat de gènere. Ens cal, doncs, que aquest instrument ens doti de tots els recursos que siguin necessaris. Aquesta llei, aprovada en aquest Parlament l'octubre del 2014, preveia que en un any s'implementés el seu desplegament, i és cert que s'han desplegat algunes accions, com la campanya de difusió del contingut de la norma i l'habilitació del telèfon 012, a més del formulari de denúncia per a persones que sentin vulnerats els seus drets, però per al nostre grup, pel PSC, això no és suficient: ens cal, de forma immediata, posar en marxa altres àmbits que es defineixen a la llei, començant pel respecte a la diversitat afectiva i sexual en tot el sistema educatiu, incloent-hi els reglaments de centres, els materials escolars..., entre altres temes. I ens cal incorporar en el pressupost 2016 una partida específica per poder desplegar la llei. Malauradament, més recursos no vol dir eradicar les pressions i agressions, però sí que poden prevenir-les. El bullying, per desgràcia, continua massa present a les nostres aules, on una bona part dels alumnes assetjats pertanyen al col·lectiu LGTBI. Hem de ser durs i contundents, i sancionar, tal com es va aprovar, a tots aquells que volen humiliar, rebutjar o incitar a la violència a les persones per motius d'orientació sexual, d'identitat o d'expressió de gènere a les persones que de forma intencionada impedeixen la tramitació o accés a un servei públic. I, evidentment, no es pot permetre sota cap concepte l'assetjament i agressió a aquestes persones o a les seves famílies. Sabem que l'objectiu no és sancionar, sinó prevenir i dissuadir, i perquè tot això sigui viable cal posar més recursos en formació i en sensibilització a tota la població. Fins ara, s'ha constatat que els insults són majoritàriament el que més arriba a la central del 012, sobretot realitzats a les xarxes socials, però és evident que, veient els esdeveniments succeïts darrerament, encara ens falta treballar més intensament perquè les agressions i vexacions, la vulneració dels drets sexuals i reproductius i l'assetjament escolar desaparegui de la nostra societat. El sector més vulnerable són, com poden imaginar-se, els menors, que pateixen agressions verbals, i també físiques. La incomprensió i discriminació que viuen aquests menors els fa molt vulnerables. No volem més bullying ni a les escoles ni enlloc. Prou actes d'assetjament i de violència de cap mena i que, com ja he dit, malauradament, amb més recursos no aconseguirem la protecció total que es mereixen tots els ciutadans i ciutadanes del nostre país, però sí podem avançar que per arribar a l'eradicació d'actituds d'assetjament. Aquesta moció posava un especial èmfasi a desenvolupar els reglaments de la Llei 14/2010 i de la Llei 11/2014. Així, doncs, honorable consellera, d'això es tracta: de fer complir allò que el Parlament va aprovar de forma unànime. Les lleis les treballem, les elaborem i les aprovem per complir-les, per molt que per sobre de les lleis, els desitjos i les bones intencions hi ha les persones, les persones que pateixen cada dia, que són assetjades, insultades i agredides. I això no es para només amb voluntat de tenir una llei, evidentment, s'ha d'aplicar i fer-la efectiva. Deixem que tothom sigui com vulgui, se senti com desitgi i fem que Catalunya sigui pionera en aquest tema, i amb els que transgredeixen, amb aquests, senyora consellera, tolerància zero. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Sonia Sierra, de Ciutadans.
Doncs, sobre les esmenes, sobretot el que vull dir és «gràcies. Ho he dit abans, era un agraïment sincer. Aquestes esmenes, fetes amb tota la bona voluntat i les ganes de col·laborar, han servit per fer un text molt complet. Jo penso que tractem molts aspectes, es fa molta incidència, per exemple, en la formació del professorat. Per mi, com a professora, aquest punt és especialment important perquè també sé l'angoixa del professorat quan hi ha problemes al davant i no té les eines o no sap com es poden solucionar. Estic molt contenta del suport unànime a aquesta moció. Penso que quan es parla de nova política no és una frase feta. Crec que els ciutadans i les ciutadanes de Catalunya estan esperant això, estan esperant veure que treballem per solucionar els problemes i que no venim aquí a barallar-nos els uns amb els altres, sinó que tenim voluntat de poder dur a terme projectes que serveixin realment per solucionar els problemes i millorar la vida de les persones, el seu dia a dia. I llavors, més enllà dels agraïments, també els diré que si tinc alguna cosa és que sóc molt pesada; llavors, penso estar molt atenta que realment això no es queda en la bona voluntat i les fotos, sinó que realment es fan coses per solucionar-ho. I estic convençuda que els de les plataformes i associacions LGTBI també estaran vigilants perquè això no quedi en fer-se una foto i uns aplaudiments, sinó que, de veritat, acabem d'una vegada amb la LGTBIfòbia, perquè no es pot acceptar que això estigui passant a una societat democràtica al segle XXI. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Estic cridant a votació. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Senyor Rod...
Senyora presidenta, per demanar votació separada dels punts 2 i 6 bis.
D'acord. [[Pausa llarga.]] S'ha demanat votació separada per als punts 2, 6 bis i 7. Per tant, començarem votant el punt número 2.
Comença la votació. El punt 2 queda aprovat per 119 vots a favor, 11 abstencions i cap vot en contra. [[Veus de fons.]] Ara ho provem, a la propera votació ho tornem a provar. D'acord? [[Pausa.]] Ara anem a votar el punt 6 bis. Comença la votació. El punt queda aprovat per 121 vots a favor, 11 abstencions i cap en contra. I ara, a continuació, votarem el número 7. Comença la votació. El punt queda rebutjat per 62 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I ara, a continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. [[Aplaudiments.]] Queda aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política sanitària]] [[302-00002/11]] L'onzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política sanitària, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. L'exposa la senyora Assumpta Escarp. [[Remor de veus.]] Prego, si us plau, que surtin en silenci.
Gràcies, presidenta. Consellers, conselleres, diputats, diputades, aquesta moció que avui presentem és la continuïtat d'aquella interpel·lació, la primera que va fer el meu grup sobre llistes d'espera al conseller de Salut. També va ser un dels temes més tractats en la compareixença que el conseller va fer a la Comissió de Salut, només cal recordar les dades de què parlàvem: 104.000 persones en llista d'espera per a una intervenció quirúrgica o 112.000 en espera de prova diagnòstica. Ens va dir el senyor Comín, a la seva compareixença a la Comissió de Salut, que en tots els sistemes sanitaris de finançament públic hi ha llistes d'espera. El debat que nosaltres volem tenir no és aquest, sinó quant temps s'esperen els ciutadans i ciutadanes perquè els atenguin a la primària, l'especialista, per a la prova diagnòstica o per a una intervenció. I què vol dir la suma de tots aquests temps d'espera que han d'aguantar els nostres ciutadans. Ara com ara, per a la ciutadania, l'accessibilitat al sistema sanitari és sinònim d'espera, i, per tant, clarament, conseqüència de les retallades. En aquests moments, molts ciutadans se'n van a casa seva sense cita concertada, amb el compromís verbal del centre sanitari o del centre d'assistència primària que se'ls avisarà més endavant. I el «més endavant, no queda mai clar quan es produeix. Aquesta moció..., sobre la qual vull agrair les esmenes presentades per diversos grups i també la voluntat de transacció, que, segurament, milloren el text i, a més, aprofundeixen molt més en tot l'àmbit de la transparència i en el mateix seguiment que podem fer del tema de les llistes d'espera. El que volem és que la modificació que es va fer sobre temps d'espera garantit, que es va passar a temps de referència, és a dir, aquell decret que el conseller Ruiz va fer, que va fer perdre els drets a molts ciutadans i ciutadanes, d'entrada es compleixi. D'entrada, que compleixin allò que Convergència, en el seu moment, va canviar i que, en aquest moment, està en vigor. I, a partir d'aquí, introduir les modificacions d'aquest decret que es va firmar i, per tant, recuperar els drets. Realment, si pensen complir, com vostès moltes vegades... –també ho va dir el senyor Comín a la compareixença–, els temps que s'han marcat, ni que siguin de referència..., no costa diners i, per tant, el que estem fent és recuperar el dret, de la gent, que tingui un marc normatiu sobre el qual poder reclamar davant de l'allargament de temps d'espera. Aquestes modificacions es basen en el temps per a l'assistència per a l'atenció primària, en el temps d'urgència, però, també, en aquestes reclamacions: com fer-les en cas d'incompliment. Que no ens torni a passar, aquestes 39.000 reclamacions no ateses, que es van deixar, i per això es va fer un decret per canviar-ho; que hi hagi un mecanisme de gestió i revisió de les llistes d'espera, i que quan es cancel·li una visita programada se surti amb la reprogramació i, per tant, es pugui fer. Això és el que avui es planteja, al mateix temps que recuperar la moció 83/9 del Parlament de Catalunya, aquella que podia establir, entre d'altres coses..., i donava, per exemple, més pes a l'atenció primària i deia que els metges de família, pediatres poden demanar, ja directament, les proves diagnòstiques, les visites a altres especialistes. Alguns dels aspectes –crec que el conseller ho compartirà amb mi– que són bàsics per desbloquejar temes de llistes d'espera. I els darrers punts, bàsicament, plantegen, com podem tenir, tots plegats, la informació per saber quant temps s'esperen els nostres ciutadans i quines garanties tenen. Per tant, les iniquitats territorials en matèria de salut; les mesures per reduir-les; la publicitat en el web de CatSalut de totes les llistes d'espera per a primeres visites i especialitats i, a més, determinades –a través d'una esmena de Catalunya Sí que es Pot molt clarificada– per centres, i tots els mecanismes que ens permetrà, a tots plegats, conèixer de manera molt específica la situació de les llistes d'espera i també quins són els mecanismes que s'hi poden posar, molts d'ells a vegades no pressupostaris, però que poden donar garantia a la gent que en el seu temps seran tractats i respectats. Gràcies.
Per a defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Partit Popular.
Gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller i consellera, senyors i senyores diputats, per a defensar el posicionament del Grup Parlamentari del Partit Popular amb relació a aquesta moció sobre la sanitat, la qual té per objecte un dels aspectes que, en aquest moment, creiem que més preocupa a la ciutadania de Catalunya com és la situació de les llistes d'espera no només per a les intervencions quirúrgiques sinó també per a les proves diagnòstiques o també per a l'atenció programada a primària, com també –per què no?– la situació que viuen els serveis d'urgències de la majoria d'equipaments hospitalaris de Catalunya, especialment de l'entorn metropolità. Entenem que és una moció bastant de mínims i que intenta buscar un consens amb la majoria de grups parlamentaris. I a nosaltres ja ens sembla bé, aquesta voluntat; ja ens sembla bé que hi hagi aquesta voluntat de mínims. Però hi han alguns elements que creiem que són importants de ressaltar, importants de tenir en compte quin és el seu valor. I, per això, hem presentat, jo diria, bàsicament, dues esmenes; n'hem presentat tres, però, bàsicament, jo crec que n'hi han dues que són fonamentals. Una primera esmena és en relació amb aquell punt en el qual la moció presentada demanava una atenció en quaranta-vuit hores dels serveis d'urgències i que el nostre grup ha esmenat dient: «No, en quaranta-vuit hores, segurament el que es demana –pensant que podia ser un error del proponent– és que hi hagi una cita programada en els centres d'atenció primària. I, per una altra banda, hem afegit: «I l'atenció a urgències, que sigui en un màxim de vint-i-quatre hores. I això és rellevant i això és important, i sabem que pot ser difícil, però té altres derivades i té altres connotacions. Per què parlem de les vint-i-quatre hores en urgències en una esmena que finalment no ha estat acceptada? Doncs, parlem de les vint-i-quatre hores en urgències perquè d'aquí se'n deriven altres qüestions, com, per exemple: per què hi han acumulacions a urgències? Doncs, perquè hi ha hagut una reducció de l'atenció d'urgències en els centres de primària. Si hi hagués una adequada dotació d'atenció a primària, hi hauria menys afluència a urgències. Segon aspecte: el fet que hi hagin centres hospitalaris amb llits tancats, amb plantes tancades, el que fa que, quan hi ha acumulació en els centres d'urgències, no es puguin derivar a llits perquè no n'hi han. Per tant, segon element important amb relació a urgències. I per això el nostre grup hem presentat l'esmena amb relació al temps màxim garantit d'atenció a urgències, perquè d'aquesta manera posem en evidència que hi ha una deficiència quant als horaris d'atenció d'urgències a l'atenció primària, per un costat, i per un altre costat, hi ha un altre dèficit pel que fa a la disponibilitat de llits per derivar pacients d'urgències. Però, si m'ho permeten, ens donarem per satisfets amb les esmenes que ens proposen, tot i que parla de les quaranta-vuit hores en urgències, i ho farem perquè, com que un dels punts de la moció és donar suport a una moció de l'IX legislatura, que és la número 83, i en aquella moció l'apartat g diu que les atencions a urgències han de ser de vint-i-quatre hores, hi donarem suport, perquè entenem que aquesta és la clau de volta d'aquesta moció que es presenta avui sobre temes sanitaris. Hem presentat una tercera esmena, que fa referència, simplement, a una paraula, que era la inequitat territorial de les llistes d'espera, que és un aspecte que considerem important. Però també hem considerat..., és un tema, potser, més lingüístic, que la paraula «inequitat té una connotació més aviat negativa i, en canvi, la paraula «desigualtat segurament reflecteix més una situació neutra quant a aquesta situació. I diem que preferim que sigui una situació neutra perquè creiem que el fet que hi hagin desigualtats territorials es pot veure com un aspecte –i és un aspecte– negatiu del sistema, però també s'ha de veure com una oportunitat –una oportunitat– per intentar equilibrar les llistes d'espera en el conjunt del sistema sanitari català i, per tant, millorar la situació que en altres llocs no hi és. Per tant, a l'espera que properament puguem parlar de pressupostos, a l'espera que properament puguem parlar de mesures concretes, a l'espera que puguem parlar d'altres coses que no siguin els disset plans que ens va venir a prometre el conseller a la comissió de la setmana passada, donarem suport a aquesta moció. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
A continuació, té la paraula la senyora Marta Ribas, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Consellers, conselleres, diputades, diputats, no venim verges a aquest Parlament de Catalunya; venim de fer política, també en els últims anys, també el grup que fa suport al Govern ve d'estar fent política aquests últims anys, d'estar fent suport a un govern determinat, a un govern que ha dut a terme unes polítiques sanitàries determinades, que han generat un retrocés claríssim en les llistes d'espera. Per tant, tant de bo ara vulguin resoldre-ho, però s'han d'escoltar –sí, s'ho han d'escoltar– que vostès han estat fent suport a unes polítiques determinades que ens han portat a aquesta situació. Una retallada de pressupost, una retallada de recursos que, evidentment, ha provocat la degradació del servei. Nivells de despesa per capita de fa nou anys, 1.400 milions d'euros menys de pressupost que el 2010, 1.250 llits estructurals menys, gairebé cinc mil professionals menys: això té repercussions en les llistes d'espera, evidentment. Més llistes d'espera, especialment en les fases de diagnòstic, i un col·lapse constant en alguns serveis d'urgències hospitalaris. Ho hem estat vivint aquests últims anys, ho ha estat denunciant la ciutadania aquests últims anys, s'ha estat mobilitzant la ciutadania perquè ho resolguem aquests últims anys i ho segueixen fent. La realitat continua existint. En paral·lel, també en aquests últims anys, s'ha pervertit el sistema, a base d'opacitat i de confusió en la planificació i en la compra d'activitat, amb un creixement en la derivació de pacients a centres privats, alguns d'ells amb afany de lucre, mentre als públics hi havia aquestes retallades, hi havia quiròfans tancats, hi havia menys personal, plantes i llits tancats. I també en aquests últims anys s'ha fet una gestió de les llistes d'espera –com a mínim, per dir-ho suau– dubtosa; una gestió de les llistes d'espera amb aquelles «llistes passives que ens deien els mateixos professionals, amb aquell punt incert de quan començaves a comptar en les llistes d'espera, etcètera, etcètera. La perjudicada de tot això és la ciutadania i, en general, no només la ciutadania, també els professionals i les professionals d'aquests serveis. Per tant, davant d'això i davant també del canvi de model que ens van fer i del trencament també dels consensos en aquests temes, a partir d'aquella Ordre 102/2015, de l'abril passat, en què van passar de garanties a terminis de referència en l'amplíssima majoria de les intervencions, i que, a més, ens van passar de sis mesos a un any aquests terminis de referència, aquest grup parlamentari els reclama que, amb urgència, canviem totalment les tornes, conseller, respecte de com pensa dur a terme la política sanitària. Estaria bé, que el conseller escoltés aquestes coses perquè és vostè hereu, senyor Comín, és vostè hereu d'aquestes coses que ara mateix li estic denunciant, del que ha estat duent a terme el Govern de Convergència i Unió aquests últims anys amb el suport d'Esquerra Republicana. Farem suport a aquesta moció –ja està, ja li ho he explicat, conseller, recupera la intervenció i s'ho escolta–; farem suport a aquesta moció i hi hem fet diverses esmenes, com han vist, i ens alegrem que s'incorporin esmenes principalment per incorporar alguns elements de més transparència respecte d'això que estava denunciant, de com s'han gestionat les llistes d'espera, de com han servit les llistes d'espera per donar més negoci als privats i de com no s'ha estat fent bé una monitorització de com havien d'estar controlats aquests temps garantits d'espera des de les urgències dels hospitals fins a la primària, les proves diagnòstiques i, evidentment, les visites als especialistes; punts, per cert, que van ser aprovats en una moció el març passat, una moció que vaig defensar jo mateixa en aquest Parlament, i que reclamaven uns informes respecte a dades del 2014 que encara estem esperant. Per això els reclamem aquests informes amb un mes de temps, perquè aquests informes estan reclamats des de fa un any. Per tant, esperem que, realment, amb un mes de temps tinguem aquests informes per part del departament. I dues esmenes més que s'han incorporat, més de fons, respecte de les esperes garantides també en atenció primària, en les visites programades a primària, i que la priorització sigui sempre cap als centres de gestió pública quan calgui canviar de centre per poder tenir garantida aquesta llista d'espera. Acabar només amb una petició al conseller: no sé que s'aprovarà de tots els punts d'aquesta moció però esperem, conseller, que també marqui vostè la diferència respecte del conseller anterior complint allò que s'aprova en les mocions d'aquest Parlament de Catalunya. I que, com a mínim, a aquells punts que s'aprovin avui en aquesta moció, se'ls doni compliment i en el termini establert per a aquest compliment. No és al que estàvem habituats en aquesta darrera legislatura; tindrà oportunitat de començar-nos a demostrar, amb fets i no només amb paraules, si realment el conseller Comín és diferent del conseller Boi Ruiz.
A continuació, té la paraula el senyor Jorge Soler, de Ciutadans.
Bé, bona tarda. Presidenta, consellers, il·lustres diputades i diputats i gent que ens acompanya com a visitant, les meves primeres paraules les voldria destinar, doncs, a donar les meves mostres de condol per la pèrdua d'una companya diputada i, per tant, les mostres de condol a la família i als amics i a tots els companys i companyes. Sempre la pèrdua d'un company de feina és una cosa ben trista i, per tant, volia fer aquest reconeixement. Seguidament, donar les gràcies –donar les gràcies–, ja que estem parlant avui de llistes d'espera i, per tant, de salut; donar les gràcies als professionals del sistema sanitari perquè crec que és gràcies a tots ells que tenim un sistema sanitari, doncs, molt bo. I encara que treballar –disculpeu-me la veu– amb llistes d'espera dificulta moltíssim la labor d'un clínic, perquè no és el mateix poder treballar tenint unes proves complementàries amb rapidesa o poder demanar l'ajuda d'un company perquè ajudi a orientar o a canviar un cas, amb llistes d'espera, això, doncs, s'eternitza, dificulta molt la clínica. Per tant, jo els vull donar les gràcies perquè han suportat tot això continuadament. I les gràcies també als pacients, pacients de paciència; paciència per aguantar i suportar les interminables i injustes llistes d'espera que hem tingut els darrers anys. Per tant, davant d'aquesta moció presentada pel Grup Socialista, jo crec que solament hi ha dues opcions. L'opció del «no, que seria la de continuar la llista d'espera, que seria l'antiga forma o la forma, doncs, que ens tenen habituats a les darreres legislatures. Votar «no seria, doncs, continuar en això. (L'orador mostra uns papers.) Això és una mostra, per exemple, d'un CAP d'aquí de Barcelona, de la perifèria, on tenen apuntades les llistes d'espera, els quadrants per a cada especialista, bé, tapat, tenen anonimitzat el quadre, però els el puc facilitar sense anonimitzar, eh? Per exemple, bé, jo no sé què pensarien vostès si tinguessin una hèrnia abdominal i us enviés el vostre metge al cirurgià i us donessin visita per dintre de cinc mesos. O, per exemple, si tinguéssiu un procés, no ho sé, una conjuntivitis vírica que no s'acaba de curar i voleu que us visiti l'oftalmòleg i us donen per dintre de quatre mesos. O, per exemple, teniu un problema d'hipoacúsia que no se soluciona i el vostre otorino urgent us visitarà dintre de vuit mesos. O ja no us dic re si us han de canviar una fèrula posterior de guix i us diuen que el traumatòleg us visitarà en un mes. A mi em sembla, això, bastant lamentable. Igual que la cara que m'imagino que fa aquest pacient quan surt de la visita de la UAU, de la unitat d'atenció a l'usuari, i li diuen que el visitarà el 29 de gener del 2018. És clar, jo la cara d'aquests pacients la conec bé: és una cara que habitualment no s'oblida, eh?, perquè la cara del metge també, en aquest sentit, és bastant fàcil d'empatitzar. Igual que tenim queixes –que ens han entrat algunes per la presidenta–, com per exemple les 1.111 signatures que fa Resistència Clínic, en què ens diuen que no es respecten els drets, que s'haurien de garantir l'accés de servei i prestacions sanitàries públics a ser atesos en un temps adequat, a obtenir informació sobre temps d'espera en l'atenció sanitària, com també que es respectin els horaris de programació, etcètera, i diu «Tanquem Barnaclínic, SA, que expressa el descontentament de veïns i la retallada de recursos de l'Hospital Clínic; o la que ens presenta perfectament Marea Blanca, que ens diu el mateix de les llistes d'espera als centres d'atenció primària; o les 7.889 signatures recollides per associacions de veïns de Barcelona, que parlen, doncs, que porten molt de temps esperant una intervenció quirúrgica. Totes elles ens indiquen el mateix. Això seria votar «no. Votar «no, doncs, seria afavorir les inequitats d'accés, el Barnaclínic, o que la gent que necessiti assistència sanitària acabi havent de pagar-se-la de la seva butxaca contractant mútues per fer-ho. Per tant, seria augmentar les desigualtats en salut que el nostre conseller ens comentava l'altre dia; perpetuar la desídia en gestió, en lloc de prioritzar millor i trobar un millor finançament. Recordem que Catalunya destina el percentatge del PIB més baix respecte d'altres comunitats autònomes espanyoles i que, a més a més, estem molt lluny del PIB que destinen les europees. Per tant, nosaltres votarem «sí. Votarem «sí perquè nosaltres creiem que cal apoderar els professionals en la gestió de la llista d'espera, i votarem «sí perquè creiem que s'ha de primar la qualitat assistencial perquè els nostres pacients estiguin ben atesos. Per tant, nosaltres votarem «sí a tot això. Agraeixo molt que hàgiu incorporat totes les nostres esmenes. Les han incorporat totes i, per tant, votarem que sí, especialment contents per això; perquè creiem que les llistes d'esperes han estat gestionades amb criteris clínics i socials i recordant que per nosaltres la llista d'espera comença des del moment que el metge decideix enviar a un altre company un pacient i, per tant, aquell dia, en aquell moment que es genera l'ordre clínica, per nosaltres comença la llista d'espera. I, per tant, serem molt curosos a dir «no és llista d'espera quan el paper es queda a la unitat d'atenció a l'usuari i els diuen «ja us trucarem, i serà dintre de dos o tres mesos, quan els truquin, que començarà la llista d'espera. Per nosaltres això, evidentment, no serà la llista d'espera. I estarem també molt atents a les consultes urgents. Sí que és veritat que hem debatut si vint-i-quatre o quaranta-vuit hores en espera a urgències, però per mi el més important és que una visita urgent demanada per un metge sigui atesa per un company de forma urgent. I urgent, habitualment, s'entén resoldre-la al dia o, com a molt, el dia següent. Per tant, parlarem de temps màxim garantit, sense maquillatge. Estic molt d'acord amb tot això, però que no serveixin les llistes d'espera com a excusa per a derivar a altres centres amb ànims de lucre. I acabo. Crec que es poden canviar moltes coses, com us vaig dir l'altre dia, conseller, moltes coses en què, a més a més, no cal gastar cap diner, simplement cal modelar la política...
Senyor Soler, se li acaba el temps.
...–acabo ja–, i sense gastar diners, amb una gestió diferent. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula la senyora Montserrat Candini, de Junts pel Sí.
Gràcies, senyora presidenta. Bona tarda; disculpin la veu, també, no la tinc massa bé. En tot cas, amb relació a la moció presentada pel Partit Socialista, consegüent a la interpel·lació sobre política sanitària, dir-li que des del Grup Parlamentari de Junts pel Sí, lògicament, ens hem mirat aquesta moció no únicament amb la vocació de servei públic que portem inherents a nosaltres, sinó també amb la voluntat de donar la màxima resposta possible –la màxima resposta possible– a aquestes peticions, que d'altra banda, en bona mesura, diguem-ne que pràcticament al cent per cent es compleix. Permeti'm, però, en tot cas, senyora diputada, que entri en més detall respecte a la formulació de la seva petició. Li hem demanat que en la primera part sortís, en tot cas, la frase «de manera immediata, no tant perquè no és la nostra..., no és perquè no sigui la nostra voluntat d'esmenar tot allò que pugui ser i de millorar, sinó que, a més a més, nosaltres volem ser suficientment curosos perquè tot allò que fem, realment, no generi cap falsa expectativa i respongui realment, amb els instruments que tenim, i amb la capacitat, en tot cas, pressupostària que tenim, a poder donar resposta a les necessitats. Unes necessitats que hi són, que a dia d'avui ho tenim, amb uns grans professionals, amb un sistema molt i molt bo, però per damunt de tot amb la voluntat, sobretot, de millorar el dia a dia. En aquest sentit, el conseller ja ho va manifestar el dia de la seva compareixença, la ferma voluntat d'emprendre totes les accions al seu abast per complir els terminis de garantia i de referència a les llistes d'espera, i també ens va anunciar la presentació d'un pla d'acció que ha de permetre, en un termini de no més enllà de dotze mesos des de l'aprovació dels pressupostos, assolir reduccions importants del temps d'espera tant per a intervencions quirúrgiques com per a les proves diagnòstiques i consultes d'especialistes. Per tant, estem convençuts que aquest pla vetllarà per garantir l'equitat territorial, l'accés a les prestacions, amb llistes d'espera, tot reduint-ne la variabilitat, i d'això n'estem absolutament convençuts. Una altra cosa és el punt 2 i el punt tercer, que, diguem-ne, quan un se'ls llegeix pot pensar que tenen tota la raó de ser. Però, justament perquè tot té tota la raó de ser i perquè el paper ho aguanta tot, nosaltres hem de tenir justament l'equilibri entre allò que de debò podem fer en base a les disponibilitats pressupostàries, referència que hem comentat amb la senyora diputada, que és la que, lògicament, ha presentat la moció..., perquè realment, si nosaltres ho mirem, podem estar en bona mesura absolutament d'acord amb moltes de les coses. Però és evident, senyora diputada, i vostè ho sap, que vostè també forma part d'una formació política que ha tingut responsabilitats institucionals i, per tant, sap que més enllà de la vocació ideològica, de la vocació de servei públic, el que és molt important és com un és capaç de tirar endavant a partir, doncs, dels elements i de les eines que tenim. En aquest punt segon, i fent referència als plans d'acció de llistes d'espera, que estem convençuts que ho podrem millorar molt i molt, necessitem, només per a aquest punt segon, 300 milions d'euros addicionals als que tenim. Per tant, vagi per endavant que des d'un punt de vista, diguem-ne, de vocació de servei –de vocació de servei–, ho compartim plenament. Des d'un punt de vista de millora sanitària, sempre tot es pot millorar, i estem convençuts també que –així mateix el conseller ens ho va dir– té..., diguem-ne, el seu primer objectiu és mantenir no únicament el sistema que tenim, sinó, en la mesura de les nostres possibilitats, de les possibilitats del Govern, anar-lo millorant. Però també és veritat que el que no podem fer és anar explicant coses sense els recursos necessaris. Per tant, mala política faríem, aquella que és capaç de generar falses expectatives i..., més enllà de proclames, en tot cas molt legítimes, d'altra banda, però de proclames, en tot cas, amb bona voluntat, però que no es podrien complir. Si ens n'anem al tercer punt, veurem exactament que aquí, a mitjà termini, en un any, donar compliment a la Moció 83/IX del Parlament de Catalunya..., aquí li hem demanat a la senyora diputada, que ens ho ha acceptat..., dient «tenint en compte també els criteris clínics que l'avalin. En tot cas, això ens sembla que queda molt més en la part proporcional de més enllà de les voluntats polítiques, amb el criteri professional, amb el criteri, en tot cas, de les persones que en saben, d'aquest sector, que és absolutament, diguem-ne, important, però dit de passada, també, que tot això que d'una manera molt tranquil·la només ocupa cinc ratlles representa 600 milions d'euros. Per tant, aquests 600 milions d'euros, que tant de bo que els tinguem i que sí que, si em permeten..., que, en tot cas, els emplaço a tots vostès, els que d'alguna manera o altra donaran suport al conjunt de la moció, que en el moment de la tramitació dels pressupostos d'aquest 2016 siguin absolutament sensibles a tot el que representa, lògicament, doncs, el reequilibri pressupostari del Govern de la Generalitat, dels pressupostos del 2016, perquè al cap i a la fi, quan de cada una d'aquestes mocions de manera individualitzada nosaltres n'anem explicant les bondats, l'oportunitat, l'interès general, la capacitat de la capil·laritat de poder arribar a cada una d'aquestes dificultats i d'aquestes necessitats, això no té un altre nom que és igual a «pressupost, «pressupostari, i, per tant, sí que m'agradaria poder-los emplaçar que en aquest sentit vostès estiguin, no únicament avui, sinó en aquell moment, també donant-hi, diguem-ne, suport. I finalment, en el punt 4, presentar al Parlament, no en dues setmanes, sinó en quatre mesos, una anàlisi sobre les iniquitats territorials –crec que es diu «desequilibris, finalment, «territorials– en matèria de salut. Ho va explicar perfectament el conseller en la seva compareixença, i estem convençuts que en bona mesura la feina ja s'està fent i, per tant, d'una manera relativament ràpida això es podrà complir. Tant pel que fa al punt cinquè com al sisè..., a partir del punt cinquè hem demanat que s'elimini «en el termini d'un mes, però absolutament...
Senyora Candini, se li ha acabat el temps.
Finalitzo ja, senyora presidenta. Tot el que té a veure amb la transparència, per nosaltres, és absolutament essencial, perquè només explicant..., i a vegades explicar també vol dir pedagogia, i si és veritat que per nosaltres «explicar i «transparència volen dir pedagogia, de ben segur que entre tots plegats ens farem més coresponsables...
Ja ha acabat el temps.
Gràcies, senyora presidenta. Perdoni. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bona tarda. Seré breu, però primer de tot ens agradaria destacar d'aquesta moció que ens preocupa, sorprèn –o comença a no sorprendre'ns tant–, la hipocresia d'alguns que han estat responsables de l'infrafinançament del sistema sanitari català, que han estat coresponsables d'aquest model sanitari que, més enllà de les retallades que l'han minvat, ja és un model sanitari o era un model sanitari amb deficiències, que ara es facin els abanderats i les abanderades de la sanitat pública a Catalunya. [[Aplaudiments.]] Entenem que així ens podem estar divuit mesos i els mesos que faci falta, però que també cal que tothom es miri, s'avaluï, pensi en el que ha fet i, sobretot, treballi per arribar a decisions també de maneres col·lectives i treballant conjuntament. També volíem dir que, amb relació a algunes de les esmenes que s'han presentat, també ens hauria agradat que les haguéssim pogut tenir abans, i no amb el plec del Ple, perquè llavors es fa molt difícil poder discutir, avançar i consensuar postures amb la resta de grups. I finalment, per acabar, perquè he dit que seria breu, nosaltres donarem suport a aquesta moció convençudes que tant nosaltres com el Govern compartim l'objectiu de la reducció de les llistes d'espera i compartim l'esforç, com aparentment és, de tots els grups parlamentaris aquí presents, per tal de trobar recursos, per tal de donar un servei públic realment de qualitat a totes les persones i, per tant, per facilitar l'accés a la sanitat pública de tothom. Sabem que avui hi haurà qui farà lectures manipulades, lectures interessades, però que ningú no dubti que nosaltres seguirem treballant per una sanitat pública en què sabem que, pel que fa a la reducció de llistes d'espera i d'altres temes d'aquest àmbit, ens trobem i ens podrem trobar perfectament amb el Govern, i que nosaltres estem aquí per garantir que la construcció de la república catalana avança i que, en la mesura del possible i en tot allò que estigui a les nostres mans, els serveis públics de la futura república seran d'accés, per a totes, de qualitat i realment públics. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per a pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula la senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, presidenta. Ho he dit abans, a l'inici: agrair les esmenes que s'han presentat, que enriqueixen en si mateix el text, i també algunes de les observacions que s'han fet, que possiblement, doncs, puguin donar sortida a aquesta moció i, per tant, al seu compromís. M'agradaria fer una referència, i la faré començant pel final, a la intervenció de la senyora Reguant, i després, si tinc temps, acabaré també d'altres esmenes. Miri, senyora Reguant, el meu grup no se sent coresponsable en absolut dels darrers cinc anys de la gestió de la sanitat pública d'aquest país [[remor de veus]] , de Catalunya, però el meu grup sí que se sent responsable [[aplaudiments]] i se sent partícip del que va fer l'Ernest Lluch i del que van fer molts altres per la sanitat d'aquest país. [[Aplaudiments.]] Això és el que li volia dir. Certament, el que em sembla, a més, és que..., miri, vostès no han presentat ni esmenes. Jo crec que ens hauríem pogut posar d'acord, perquè, entre altres coses, amb les llistes d'espera estem tots d'acord, perquè tots entenem que darrera un número hi han persones que s'estan esperant, i, per tant, possiblement, hauríem pogut estar tots d'acord. Podran vostès donar suport a un govern per a una finalitat concreta, però, en tot cas, no busquin excuses. Parlem clar, i tots plegats també ens entendrem. Però entenc que comparteixen amb nosaltres que les llistes d'espera i el problema s'han d'abordar –s'han d'abordar–, i s'han d'abordar de manera seriosa. I, per tant... Parlava la senyora Candini abans de les disponibilitats pressupostàries. Un pressupost són voluntats polítiques. I, per tant, quan un el fa, recull aquelles voluntats polítiques, també les decisions d'aquest Parlament, i, per tant, prioritza allò que creu que és més important per als ciutadans i ciutadanes, la millor manera de garantir la seva qualitat de vida i el servei públic a què vostè feia referència. No tenim cap inconvenient a introduir el tema dels criteris professionals, només faltaria. Són els professionals d'aquest país –i recullo les paraules del diputat Soler quan deia l'agraïment als professionals d'aquest país i als que aguanten dia a dia, també, la gestió de les llistes d'espera, i també el fet de dir-li: «No li ho puc reprogramar, perquè no em deixa l'ordinador i, per tant... Jo l'únic que els demano és que..., possiblement siguin 900 milions d'euros, però que, en tot cas, siguin sensibles en el moment de fer el pressupost. No demanin tant la col·laboració com recullin la sensibilitat del que es diu i la sensibilitat del que és més important prioritzar. Nosaltres, des d'aquí, com ja li vaig dir el dia de la seva compareixença, estarem sempre per tirar endavant el que calgui i el que anem a fer. Senyor conseller, no li ho volia dir, però jo estic convençuda que vostè tindrà un tarannà diferent del senyor Boi Ruiz. Però avui, a la compareixença de tots els diputats i diputades que han parlat d'aquesta moció, no ha fet cap gest que demostri que vol escoltar. Moltes gràcies.
M'ha demanat la paraula, senyora Rovira.
Per demanar votació separada dels punts 2 i 3.
Tot el 2? [[Pausa.]] Al 2 hi ha molts apartats, eh? [[Pausa.]] Tots. I el 3 també? [[Pausa.]] Tot el 2 i tot el 3. Algú més vol votació separada d'algun altre punt? [[Pausa.]] Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Comença la votació. [[Remor de veus.]] Del punt 2 ‒del punt 2. Queda aprovat per 71 vots a favor, 1 no i 58 abstencions. A continuació, votem el punt 3. Comença la votació. Queda aprovat per 72 vots a favor, 1 en contra i 59 abstencions. I ara passem a votar la resta de la moció. Comença la votació. Queda aprovada per 132 vots a favor, cap abstenció i cap vot en contra. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la nova cultura de l'aigua i del territori]] [[302-00003/11]] El dotzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la nova cultura de l'aigua i del territori, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar-la té la paraula el senyor Sergi Saladié. [[Remor de veus.]] Si us plau, els demano que surtin en silenci.
Gràcies, presidenta. Bona tarda a tothom. Fa quinze dies estàvem aquí presentant o fent una interpel·lació sobre una nova cultura de l'aigua i del territori, explicant o plantejant unes propostes que avui es concreten en una moció, que partirien d'un doble enfocament: un primer enfocament de caràcter general, un enfocament de canvi de model, un enfocament que ha de permetre transitar cap a noves sobiranies, des de la sobirania nacional, però, començant també des d'aquesta base, de les sobiranies de tot allò que mos afecta el dia a dia; i, també, concretant-ho en uns aspectes que nosaltres considerem, a dia d'avui –segur que mos en deixem molts, però aquests consideràvem que eren, diguéssem, substancials per totes les implicacions i connotacions que tenen–, de caràcter concret. I això ho diem perquè lo context actual planteja, diguéssem, la conjuntura actual, dos oportunitats –mos sembla. La primera, que mos trobem en un context de disponibilitat decreixent dels recursos, especialment, los energètics, però també d'altres tipus, i que això és una qüestió que vam constatar amb unes dades que vam donar la setmana passada –no cal repetir-les–, de baixada de transport per carretera, debacle en lo consum de ciment, per exemple, a l'hora de relacionar-ho amb temes de construcció... És a dir, tot lo sistema que havíem conegut fins ara no funciona amb los mateixos paràmetres i, a més a més, en lo context nostre, català, estem en un procés de construcció d'una nova república. I per això diem que això presenta una doble oportunitat de treball per a plantejar un canvi de model territorial i un canvi d'aquestes sobiranies que comentava. La moció que es presenta avui planteja o està plantejada, igual que l'altre dia la interpel·lació, en sis grans blocs. Un primer bloc, que és breu, que parla sobre model territorial; tres blocs que parlen d'aigua, i, després, dos blocs finals: un que parla d'infraestructures de mobilitat i un que parla d'energia. Lo primer punt, o aquest primer bloc de planejament territorial, lo que planteja és que en lo marc d'aquest nou procés constituent que estem iniciant..., aprofitar per a definir també un nou model territorial, uns nous instruments de planejament territorial que permetin o es basin en la sostenibilitat, per una banda; plantegin un objectiu de reequilibri territorial, que és un dels grans problemes que tenim a nivell territorial al país, i, a més a més, que sigui un model territorial i uns instruments que permetin l'assoliment de totes les sobiranies, especialment aquelles bàsiques per a la vida i la subsistència com a espècie, que serien, bàsicament: l'alimentària, és a dir, anar a menjar cada dia; l'energètica, a l'hivern mos hem d'escalfar, i l'habitacional, és a dir, hem de tindre un refugi per a poder conviure, amb diferents fórmules relacionals. En matèria d'aigua, plantejàvem un primer bloc de qualitat d'aigua. Aquí ho enfocàvem amb dos temes urgents: un tema a Flix, diguéssem, també de molta actualitat; és a dir, s'han d'acabar aquests..., lo procés de descontaminació d'una manera urgent i s'ha de fer bé perquè, a més, estem descobrint aquestes últimes setmanes que no s'ha fet tan bé com fins ara se mos havia dit, i, per tant, aquí, hi hem de posar un especial èmfasi que això s'acabi i s'acabi bé. També en relació amb Iberpotash, tots los problemes que causa a la conca del Llobregat, doncs, també, exigir que l'empresa compleixi tot lo que ha de complir qualsevol fill de veí, i sense cap tipus d'excepcions, pel fet que pugui significar o, per alguna part, una empresa més o menys important. Tenim un segon gran bloc d'aigua, relacionat amb temes de grans transvasaments, d'actualitat fa quinze dies, però continua vigent tota aquesta problemàtica de l'amenaça dels grans transvasaments. Aquí plantegem, doncs, un reconeixement a totes les lluites territorials en defensa de l'aigua, dels diferents rius, dels diferents ecosistemes. Plantegem també la revisió dels dos grans canals; un ja pràcticament executat i l'altre també amb unes clares intencions de portar-se a terme, com són: un, lo Segarra-Garrigues i, l'altre, el Xerta-Sénia, per tal de fer uns regadius que estiguin al servei del territori, no al servei de l'especulació, dels grans terratinents, que és lo que està començant a passar amb lo cas del Segarra-Garrigues. I, per tant, aquí plantegem un enfocament, un redimensionament, una revisió per a adaptar-ho, realment, a les necessitats del territori amb aquestes necessàries polítiques de reequilibri territorial, que és per lo que pot acabar servint utilitzar bé aquesta aigua. Tenim un altre bloc relacionat amb lo garantiment –en aquest cas l'aigua– d'aquests serveis bàsics, a través de l'aplicació dels punts 1 i 9 de l'annex de la declaració aprovada el 9 de novembre. Amb relació a l'aigua, també, acabàvem concretant-ho amb lo tema de l'informe que ha sortit aquestes setmanes passades de l'Oficina Antifrau amb relació al Ter-Llobregat, a les Aigües Ter Llobregat, a l'ATLL. I, aquí, diguéssem, lo que considerem..., és necessari explorar la possibilitat d'estudiar si aquest informe de l'Oficina Antifrau permet, doncs, per incompliment de contracte, revertir i recuperar públicament la gestió d'aquesta aigua. I, finalment, fèiem esment a dos qüestions: una amb relació a les infraestructures de comunicació i l'altra al sistema energètic. En tot cas, a l'últim punt, doncs, ja acabaré de concretar-ho. Gràcies.
A continuació, per a defensar les esmenes, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Senyor Saladié, aquesta moció, suposem que era per marcar posicionament, però al final el que hem vist és que n'han marcat poc, de posicionament, perquè en molts dels punts vostès han anat per darrere de coses que estan aprovades en aquest Parlament. La legislatura passada vam, diversos grups..., no només amb tema energètic, amb tema nuclear, amb el tema de carreteres no ens diuen re nou. Però ja el tema més greu, que ens sembla a nosaltres, és l'acord a què han arribat –bé, l'«acord, aquesta voluntat a què ja hi estem acostumats, pregunti'ls-ho als d'Esquerra Republicana, que d'aquestes en van signar moltes la legislatura passada, amb el tema ATLL. I, miri, això sí que ens sap greu, perquè tenien la possibilitat..., avui teníem la possibilitat de començar el camí per revertir la privatització, perquè, a més, els donàvem un full de ruta molt clar, amb la nostra esmena. Perquè, a més, ara podem estar molt preocupats amb el que ha destapat l'Oficina Antifrau, amb les possibles males pràctiques d'ATLL, amb l'incompliment, etcètera, però resulta que, a part d'això, hi ha tota una qüestió que ve des de l'any 2012 i que fa referència al nyap jurídic de com es va fer aquesta concessió. I que hi han dues sentències del Tribunal Superior de Justícia sense complir i hi ha tota una sèrie de qüestions que, si realment volem revertir aquesta concessió, si realment volem no acabar pagant la ciutadania, perquè hi ha el tema de la clàusula –ja l'he sentit jo, aquest dematí, conseller, com ho explicava–, que ens caurà a sobre com una espasa de Dàmocles i que farà que al final això sigui un mini-Castor, tindrem un «castoret català, amb el tema de l'ATLL. I avui teníem la possibilitat, avui teníem una esmena que, per si alguns no l'han llegit, jo els la llegiré, l'esmena, miri, era que la Generalitat desistís dels dos recursos de cassació que va interposar contra les dues sentències del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. El tribunal, què li diu? Li diu primer, el 2013: «Escolta, això, aquesta concessió s'ha d'anular. I li torna a dir el 2015 –li torna a dir: «Això s'ha d'anular, ha de tornar a la mesa de contractació. Nosaltres diem: «Acatem..., que el Govern acati i recuperi, de forma immediata..., acati aquestes sentències i doni compliment. I això, encara que hi hagi altres recursos, perquè Agbar ja sabem que continua amb el recurs endavant; nosaltres podem fer aquesta recuperació. I, en tot cas, podem donar compliment a aquestes sentències sectorials. Del que es tractaria és de deixar sense efecte aquesta adjudicació que es va fer del contracte de gestió, que se li va fer a Acciona, i del retorn immediat a la mesa de contractació. Per tant, teníem una possibilitat d'anar ordenant aquest tema jurídic, que el tenim aquí des de l'any 2013. Però és que, per altra part, tenim que aquesta gestió que es va fer d'ATLL..., veiem que també comporta problemes –i ho hem vist, ho vam tractar i ho tractarem amb la moció següent– pel tema que ha tingut no només de les pràctiques aquestes de les factures, sinó que ha incomplert termes del contracte. Perquè, per exemple, no ha fet anar a les dessaladores el tant per cent que tocava i ha estat extraient aigua de la superfície i dels aqüífers, la qual cosa, en una situació de sequera com en la que estem actualment, ens posa en perill. Per tant, teníem suficient material com per poder iniciar aquest camí. Però vostès opten, al final –i suposo que això, clar, és donar suport al Govern, això és el seu pacte de Govern i d'estabilitat–, per una esmena d'esmena que no posa termini, no fixa termini, i que, a més, diu que «vist el que diu l'Oficina Antifrau, obrirem un expedient informatiu.... A veure, l'Oficina Antifrau –tothom ens hem pogut llegir l'informe– ja ha dit el que havia de dir; i, per tant, ara, a qui li toca... I, a més, l'Oficina Antifrau els ho diu molt clar en el seu informe, que aquesta concessió, que aquesta licitació no està ben feta. Per tant, això és com si, diguéssim, guanyar temps. Tirem una «patada endavant, guanyem temps, qui dia passa any empeny, i és un d'aquests pollos que vostès tenen i que suposo que, amb les negociacions del pacte, doncs, no van tenir suficient temps per resoldre-ho. I acabo amb el tema ATLL perquè sí que hi ha una cosa que li voldria dir, i més a vostè, que ha sigut una de les persones, en el territori, capdavantera en la lluita antinuclear: a veure, que vostè vagi de demanar el tancament absolut de les nuclears a no dir res d'un calendari de tancament, quan sap que estem, tot el moviment antinuclear de l'Estat, amb el tema de no allargar-ho més de quaranta anys, i em digui allò que el 2050 tot renovables, sense dir ni piu del tancament, de no allargar la vida als quaranta anys, doncs, a mi em sap greu, em fa pena. Suposo que això forma part del Govern, que és el preu que s'ha de pagar, però les sobiranies, com vostè deia, no només són nacionals, i perquè siguin nacionals han de ser energètiques, han de ser alimentàries i les hem de tenir totes. Gràcies.
A continuació, té la paraula el senyor Jordi Terrades, del Grup Parlamentari Socialista.
Senyores diputades, senyors diputats, em posicionaré respecte a algunes de les qüestions que se'ns han plantejat ja amb la moció transaccional que se'ns ha fet arribar a tots els grups parlamentaris, no tant a les esmenes que havíem presentat del Grup Parlamentari Socialista sinó a tal com ha quedat el text que se'ns ha sotmès a la nostra consideració ara fa poca estona, no? I hi han qüestions de les que es plantegen a la moció que s'han d'abordar sí o sí, hi hagi procés constituent o no hi hagi procés constituent. Per tant, aquí hi han temes que s'han de tractar, no? El planejament territorial que ens plantejava el senyor Saladié, nosaltres hi estem d'acord. Ja li anuncio que demanarem votació separada, eh?, perquè no entenem aquesta diferenciació entre abordar les coses si hi ha un procés constituent o si no hi ha un procés constituent, quan els temes de planejament territorial basats en la sostenibilitat i l'equilibri territorial, o la revisió dels models de creixement, que el temps i la situació demogràfica del país i la situació econòmica del país no han confirmat les previsions que s'havien fet en el passat, això, senyor Saladié, és al marge del que vostès han batejat, la majoria parlamentària, com a «procés constituent. Igualment, de reconeixement de drets bàsics: no té res a veure amb el procés constituent que vostès volen endegar. Hi han qüestions que tenen a veure amb la dignitat de les persones, amb els serveis bàsics, que no tenen res a veure amb aquesta definició que vostès hi han posat. Són temes que aquest Parlament, el Govern, els grups parlamentaris els hem d'abordar de manera normal dins de la funció de control dels grups de l'oposició i de la funció, evidentment, de govern que li correspon a l'executiu. No votarem a favor de..., hauríem votat el punt de tornar a recuperar la gestió pública d'Aigües Ter Llobregat, tal com vostès ho havien plantejat. No donarem suport a la fórmula que al final han vostès acordat amb el grup majoritari de la cambra, de Junts pel Sí, eh? Em sembla que ho deia la diputada Hortènsia Grau, és allò, «qui dia passa, any empeny; ella parlava de tirar una pilota endavant. Bé, és exactament el que s'ha fet; no és abordar el debat del problema que tenim al damunt de la taula. Nosaltres ho hem dit aquest matí, ho tornem a dir ara, quan es pugui veure la proposició de llei que el Grup Parlamentari Socialista ha presentat ho seguirem defensant: hem de retornar a recuperar no només la regulació, la gestió pública del subministrament amb alta d'Aigües Ter Llobregat. El Tribunal Superior de Justícia a Catalunya va declarar nul el procés, va dir que ni l'una ni l'altra, és a dir, estic parlant de les dues empreses que estan competint en això que algú ha anomenat la «guerra de l'aigua. No, no, nosaltres creiem que qui ha de fer aquesta funció és el Govern de la Generalitat de Catalunya. I aquesta fórmula que han trobat no ens satisfà, eh? No ens satisfà perquè aquest matí el conseller ens deia: «Quan ho hem detectat o quan ho vam detectar, vam donar-ne compte a l'Agència Tributària. És clar, i és veritat, l'empresa que gestiona va cancel·lar aquesta refacturació que es va fer. Ai las!, que el 2015 hem vist que ha tornat a refacturar aquells 13 milions a la Generalitat de Catalunya. Per tant, escolti, abordem el problema de cara. I molt breument, en els quaranta segons que ens queden: votarem en contra de l'acord que han arribat respecte al tema de les centrals nuclears, perquè això és no dir res. Nosaltres plantegem un calendari de tancament i, tal com s'ha redactat aquest tema a la moció que es pretén... –bé, que es pretén, no, que es posarà a votació–, deixa la porta oberta a revisar que la vida útil de les centrals nuclears no sigui de quaranta anys, tal com van estar dissenyades, sinó que es pugui obrir la porta –es pugui obrir la porta– que algú demani una revisió de més temps, fins als seixanta anys, i vostè sap que aquest debat en el grup –en part del grup– que dóna suport al Govern, està instal·lat.
A continuació, té la paraula el senyor Alberto Villagrasa, del Grup Parlamentari Popular.
Presidenta, conseller, diputados, diputadas, primero, decirles a los señores de la CUP que antes uno de sus portavoces se quejaba por los tiempos en los cuales se presentaban las mociones transaccionadas. Aplíquense el cuento ustedes mismos también. Presentan una moción en la cual mezclan cultura del agua, peajes, energía nuclear y uno, al final, piensa cual era el objetivo final. Y el objetivo final viene marcado por el espíritu del primer punto de su moción, que es cuando dan por hecho que con el supuesto procés constituent tendrán las competencias de todos estos temas de los que ustedes quieren hablar. Es decir, seguir apostando por su proyecto soberanista y seguir reclamando o cargando contra el Estado todo tipo de reproches y reclamaciones. En materia de agua, ustedes hacen algunos comentarios, alguno que nos preocupa y otro que encontramos un poco irresponsable. Irresponsable porque proponen cosas como la descontaminación del embassament de Flix, cosa que se hace ya desde dos años con una inversión muy importante y que lo único que pretende es confundir, porque esto ya se está haciendo. Y luego, supongo que lo que ustedes quieren es ir a la moción, es decir: «Oiga, mire, esto se hace gracias a la CUP, y no, no, esto ya se está haciendo. No hay que confundir a la gente. Y nos preocupa su postura con los regadíos, los regantes de Lleida y Tarragona, porque entendemos que tienen una postura bastante contraria a los intereses de estos colectivos tan importantes en Cataluña y contarios a los regadíos del Segarra-Garrigues y la Xerta-Sénia. Y eso nos preocupa, su postura, para ir contra un colectivo tan importante en las terres de Tarragona y de Lleida. Pero luego vamos a las infraestructuras de comunicación. Bueno, hay aquí, creo, que plantear una visión estratégica con peso y resulta que lo único que proponen es la supresión de peajes. Precisamente, los peajes que son del Estado. ¿Quieren que hablemos de peajes? Perfecto. ¿Suprimimos peajes? Ningún problema, pero hablemos de todos, aquellos que también son titularidad de la Generalitat de Cataluña. ¿Por qué no hablamos de ellos? ¿Por qué no hablamos de suprimir, por ejemplo, la C-16? Y luego está la leyenda negra, aquí el senyor conseller, en la interpelación del pleno anterior decía que había un agravio comparativo con el resto del Estado. Esta leyenda negra que no es más que una mentira. Si uno se va a la AP-7, que es esa vía de comunicación que vertebra todo lo que es el eje del Levante español, vemos que sí, que hay peajes en Cataluña; también en Valencia, en Murcia y en Andalucía. Y si usted coge el mapa de los peajes que son titularidad del Estado, verá que media España también paga peajes. Por lo tanto, de agravio comparativo, nada, y mentira, senyor conseller. Y por último, haciendo un quiebro, nos meten en materia de energía. Podremos estar de acuerdo que hay que priorizar las inversiones en energías renovables, porque son el futuro –es verdad, son el futuro– y son indispensables para tener un medio ambiente más sostenible y que nos haga más independientes del petróleo y de la energía nuclear, eso es verdad, pero también es verdad que son totalmente insuficientes –totalmente insuficientes– para las respuestas de energía que necesitamos hoy en día. Le voy a poner un ejemplo muy claro: si usted va al Fòrum verá una placa fotovoltaica enorme, que tenía que dar servicio para diez mil viviendas. Esta placa solo da servicio para mil. Tal es el fracaso de este equipamiento que se tenía que hacer una igual al lado y al final se desechó su construcción. Por lo tanto, seamos realistas. ¿Este tipo de energías es el futuro? Sí. ¿Actualmente son suficientes? No. Y ustedes proponen exigir al Estado cerrar centrales nucleares, las que hay en Cataluña, y paralizar la construcción de líneas eléctricas de alta tensión. ¿Me pueden decir de dónde sacamos la energía que necesitamos? Porque ustedes no dan alternativas. Ni una alternativa. ¿De dónde sacamos la energía? Seguramente acabaremos comprando más energía a Francia, que sale de las centrales nucleares, seguramente, y con su propuesta lo único que conseguiríamos es encarecer más la energía y esto iría en detrimento del usuario o una factura de la luz mucho más cara; y de otra, acabaríamos teniendo una oferta energética totalmente deficitaria y nos haría menos competitivos como sociedad y como economía. Y al final, de su moción inicial, me quedo con tres ideas, que algunas de ellas nos preocupan. Su postura en contra de los regantes de Lleida y Tarragona, que queda muy clara; que a ustedes el tema de los peajes simplemente les importa si son del Estado o no, pagar los peajes de la Generalitat, que son los más caros, no les importa, y, desde luego, con su política energética, en casa nos quedamos sin luz. Como ustedes entenderán, gran parte de la moción no la podemos compartir. Y aquí, esta es nuestra intervención y como entenderá, no votaremos a favor. Gracias.
A continuació, té la paraula el senyor Marc Sanglas, de Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellers, algú, algun dels intervinents anteriors es queixava, diguem-ne, del que hem trigat o del que s'ha trigat a portar el conjunt de la moció, i només veient els punts que hi ha en aquesta moció era normal que haguem trigat temps a consensuar alguns punts. És una moció llarga, és una moció que abasta diversos punts i, per tant, des d'aquest punt de vista també hem fet un treball ingent amb el senyor Saladié i amb la senyora Mireia Boya, i els agraïm la predisposició a les esmenes que hem presentat. Hem debatut molt, han estat bastantes hores intentant trobar punts d'acord; com vostès comprendran, hi han diferències en alguns d'aquests temes i, per tant, el que hem intentat és assolir una majoria àmplia en alguns temes que, de vegades, són dificultosos. No acabo d'entendre, tampoc, la senyora Hortènsia Grau que es queixés tant quan amb vostè també hem transaccionat i hem fet molts acords, i que, en tot cas, si vostè tenia alguna queixa sobre el tema de l'ATLL, podia haver presentat també una proposta, un punt en la seva moció sobre el tema ATLL i, per tant, diguem-ne, des d'aquest punt de vista, ens sembla sobrer aquest acord. Vostè sap que hem manifestat en diverses ocasions..., sempre que hem pogut hem intentat arribar a acords amb tothom, i ens sembla que especialment en aquests temes, en els temes que defensem sobre els temes de medi ambient, territorials, és important aquest acord. I, per tant, diguem que des del nostre punt de vista ens sembla que hem d'arribar al màxim de consensos i, per tant, treballar el màxim que puguem. Compartim la filosofia de la moció, entenem que aquest país, aquest nou país que estem construint des de zero en molts aspectes i que, per tant, volem construir en aquest procés constituent, ha de ser un país socialment just, territorialment equilibrat i mediambientalment sostenible i, per tant, des d'aquest punt de vista hem d'anar avançant en alguns dels àmbits que se'ns plantegen en aquesta moció. Jo voldria posar l'accent en algun dels temes on hem estat més estona debatent perquè ens sembla que són elements cabdals. Evidentment, tot el tema i l'àmbit de la qualitat de l'aigua, tot el que fa referència al pantà i a la descontaminació del pantà de Flix és important per nosaltres i, per tant, diguem-ne, des d'aquest punt de vista, hem volgut també posar en valor la feina que s'ha fet des de l'Agència Catalana de Residus i que ens sembla que cal continuar i, en tot cas, cal garantir el pla de restitució i que es garanteixi el consum de boca per als habitants de la zona. En el cas d'Iberpotash, vam presentar una esmena, però que, en tot cas, la voluntat era clara en el sentit que ningú s'escapi del compliment de la llei. És evident que és una empresa que genera ocupació, però això no pot anar en detriment de la salut ni pot anar en detriment del medi ambient, per tant, cal ser exigents –cal ser exigents– des de l'Administració per als compliments de tots els requeriments mediambientals. Algú apuntava que aquesta moció anava contra els regants. Doncs, escolti'm, ens sembla que no. Nosaltres hem volgut fer accent en aquest àmbit i hem presentat una esmena en el sentit que entenem que cal dimensionar, cal utilitzar aquests canals però, en tot cas, millorar l'eficiència, també, d'aquests regadius com una eina de generació de valor econòmic de l'àmbit i que, per tant, ens sembla que és important puntualitzar, i per això hem presentat aquesta esmena que ha estat acceptada. I, per tant, des d'aquest punt de vista, també pensem que hem ajudat a recollir i a millorar el text. Pel que fa al tema de la mobilitat i al tema de les infraestructures i al tema de l'aixecament de barreres de peatges. El senyor Villagrasa ens deia: «Escolti, a la resta d'Espanya tenen peatges. Certament, tenen peatges; però també tenen autovies gratuïtes, que en aquest país no tenim. I, si no, només cal veure el rescat de 2.000 milions d'euros que va fer el Govern de l'Estat a les concessionàries d'autopistes de Madrid. Només un exemple. En tot cas, veiem que la política de Madrid ha estat en aquest sentit facilitar l'accés directe a Madrid, però que en tot cas s'ha oblidat de la resta de territoris. Volem garantir, amb l'esmena que hem presentat, un primer element: garantir les comunicacions en l'àmbit territorial, garantir la seguretat viària també en aquests àmbits. I, per tant, ens sembla que, primer..., des d'una perspectiva que cal una nova política de mobilitat que ha de passar per l'alliberament de peatges en un futur..., però que en tot cas passa en aquests moments per intentar aconseguir desviar el trànsit des de les «carreteres nacionals, entre cometes, cap a les autopistes per tal de facilitar, hi insisteixo, i millorar la seguretat viària. I pel que fa a l'àmbit energètic, a l'àmbit de les nuclears, pensem que el plantejament que es fa a partir, diguem-ne, de les esmenes presentades millora i segueix en la línia, senyora Grau, que hem presentat i aprovat en aquest Parlament en moltíssimes ocasions. S'ha de fer un pla de transició que ens permeti passar a les energies renovables, però que això no tingui cap efecte negatiu ni cap a l'economia ni cap al medi ambient. Gràcies.
A continuació, té la paraula el senyor Sergio Sanz, de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Davant d'aquesta moció que ens presenta la CUP, el que farem serà una crítica constructiva, atès que hi ha qüestions de fons en algunes matèries amb què podríem estar d'acord. I tenint en compte la quantitat de qüestions que es tracten en aquesta moció no és poca cosa. Això sí, no em refereixo, és clar, al que és el MacGuffin d'aquesta moció. Deuen recordar que així és com es coneix aquell element de suspens que en les pel·lícules fa avançar els personatges en la trama. Avui, l'anomenen «procés constituent; ahir, els seus pares polítics l'anomenaven «construcció nacional. I forma part d'aquest marc conceptual del projecte separatista, que, els ho recordo, no té el suport majoritari de la societat catalana. Però ja està bé que ens recordin a cada moment, en totes les mocions, en totes les seves defenses, que la seva prioritat política és aixecar una frontera que converteixi en estrangers els nostres conciutadans de la resta d'Espanya, per poder-la contraposar amb la prioritat de tota aquella majoria de catalans que, amb veus diferents, això sí, el que reclamen és que fem servir les atribucions d'aquesta cambra, del Govern de la Generalitat i del conjunt d'administracions per donar solucions eficients i realistes a les seves necessitats. Feta aquesta prèvia, parlaré del posicionament que tenim a Ciutadans sobre altres continguts de la moció. Nosaltres defensem que el model territorial i urbanístic de Catalunya i les institucions que se n'ocupen han de contribuir a donar solució a alguns dels reptes i problemes de caràcter social i ambiental que són presents a la nostra societat. I en aquest sentit pensem que trobarem amb altres partits d'aquesta cambra objectius compartits que ens obligaran a posar-nos d'acord en la cerca de determinades solucions. Per exemple, avançar en la reducció del consum energètic dels edificis impulsant la rehabilitació energètica, o definir plans que permetin disposar d'un parc públic d'habitatges de lloguer, o establir mesures per impedir noves bombolles immobiliàries. També hem de reduir l'impacte ambiental dels processos urbanitzadors amb mesures que, per exemple, serveixin per reduir l'efecte illa de calor o el consum d'aigua dels edificis. Lamentem, però, que en aquell punt de la moció en què vostès parlen de planificació territorial allò que aparegui amb més força sigui el que anomenava «MacGuffin. També volem deixar constància, com no podria ser d'una altra manera, de la nostra preocupació i interès pels treballs de descontaminació de l'embassament de Flix. Pensem que s'ha de continuar avançant perquè cada cop més el vector ambiental tingui una importància definitiva en totes les accions humanes. I si parlem d'energia i atenem el compromís que vam adquirir a les darreres eleccions amb els nostres votants, han de saber que som partidaris de transformar el model energètic actual en un model en què el cent per cent de l'energia provingui de fonts renovables cap a l'any 2050, amb generació distribuïda. I en aquest sentit estem oberts a treballar amb altres grups per assolir aquest objectiu, que considerem que serà tecnològicament viable i socialment i ambientalment imprescindible. En aquest sentit, pensem que necessitem treballar conjuntament amb totes les administracions: amb el Govern d'Espanya, en coordinació amb la resta de comunitats autònomes, amb la Unió Europea. Perquè, de vegades, en aquesta cambra el que se sent és que alguns fan servir el seu càrrec per intentar generar enfrontament entre els diferents nivells administratius. I això, de debò, penso que als nostres ciutadans no és el que més els importa. I, bé, ens agradaria pensar que demà podríem tancar les centrals nuclears i tèrmiques i que deixéssim de fer servir vehicles de combustió, però s'ha d'actuar amb realisme i responsabilitat més que no amb un impuls ideològic. Per acabar, i atenent el que he exposat anteriorment, el Grup de Ciutadans votarem a favor d'alguns punts de la moció i d'algunes esmenes. I esperem que aviat començaran a funcionar les comissions i serem capaços de treballar per donar solucions als reptes territorials, socials i ambientals que tenim al davant. Però recordin: això que volen vostès d'aixecar una frontera no és donar cap solució als reptes, els dificulta o impedeix, i aixecar una frontera, tant que parlen de sobirania, és trencar un espai de sobirania compartida que tenim ara amb algunes persones amb què vostès volen que deixem de compartir drets socials i polítics. I això, des d'un punt de vista del progrés, no és només inadequat, sinó que és èticament reprovable. Res més. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Sergi Saladié, de la CUP - Crida Constituent.
Bé, com vam dir l'altre dia i torno a dir avui, cap dels blocs que aquí tractem són excloents..., ni de continuar-ho parlant i aprofundint en cada un dels aspectes, de mobilitat, d'energia, d'aigua. És a dir, són temes que continuarem parlant-ne. I, per tant, nosaltres estem oberts a parlar de qualsevol qüestió que avanci cap a aquest canvi de model. Amb relació a les esmenes del PSC i del Partit Popular, no les hem acceptat bàsicament perquè entenem que rebaixen los nostres plantejaments. De les de Catalunya Sí que es Pot n'hi ha una que queda pràcticament integrada en un dels punts que nosaltres ja tenim tractats, que és la referent a Iberpotash, i l'altra és aquesta qüestió que tu mateixa comentaves..., i que ara has de sortir aquí a defensar una moció que va sobre l'aigua. Per tant, nosaltres el que fem amb aquesta moció nostra és explorar una via per resoldre aquesta problemàtica i recuperar la gestió en alta de manera pública, i enteníem que aquesta altra, si vosaltres la defenseu, la podríeu incorporar a la vostra pròpia moció. I dit això, això no exclou que en un futur puguem continuar explorant aquestes altres vies, no? I, per tant, des d'aquí lo nostre oferiment. Amb relació a les esmenes, que han sigut la majoria de les que incorporem nosaltres en aquesta moció, provinents de Junts pel Sí..., també és per una qüestió de treball en temps i forma que jo he considerat més adequat. Vull dir, jo sóc «novato aquí, i m'ha sobtat molt rebre esmenes aquest dematí o ahir a la nit. I dius: «Ostres, i com te poses ara a treballar, i a negociar, i a parlar de qüestions, que algunes són molt importants, amb tan poca estona? Potser és defecte professional, no ho sé, però a mi m'agrada treballar les coses, diguem-ne, més ancorades i més substanciades, i no amb pocs minuts o poques hores. Per tant, lo que d'alguna manera jo he agraït, diguem-ne, a nivell individual com a nou diputat aquí és trobar un grup, concretament amb la Meritxell, amb lo Marc, de dir: «Bé, doncs treballem això amb una perspectiva de més dies, de més hores de poder elaborar... I jo crec que és una qüestió que entre tots l'hem de millorar, aquesta, perquè, si no, negociar i parlar de coses a última hora a vegades és molt difícil. I amb relació al contingut d'aquestes esmenes de Junts pel Sí, doncs... [[Remor de veus.]]
Guardin silenci, si us plau.
Independentment de la qüestió de temps i forma, que crec que encara es pot millorar, perquè això és una moció que es va presentar fa quinze dies... I és això: les esmenes han arribat avui a última hora. Hem tingut quinze dies, i és una qüestió que es pot treballar amb més temps. Per tant, en lo contingut d'aquestes de Junts pel Sí, sí que entenem..., i les hem acceptat, la majoria, tal com han vingut, perquè entenem que milloraven substancialment les nostres mateixes, i això també és un defecte meu a nivell particular de ser nou i de no entendre com s'han de posar les coses en cada un dels punts, i d'alguna manera aquí és també agafar aquest múscul i aquesta experiència per treballar amb lo que nosaltres entenem que permet aquesta moció: resoldre unes problemàtiques urgents i concretes i avançar cap a un canvi de model que garanteixi una mobilitat segura, una gestió pública i eficient de l'aigua, una definició d'un nou model energètic sense nuclears. I, en tot cas, dir als grups que no compartixen lo nostre projecte polític que disculpin les molèsties, però és que nosaltres construïm una república i la volem fer la millor possible. Moltes gràcies.
Cridem a votació. [[Hortènsia Grau Juan demana per parlar.]] Senyora Grau.
Per demanar votació separada del punt 4.b i del punt 6.a. Gràcies. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Sí, senyor Carrizosa.
També per demanar votació separada dels punts 2.b, 2.c, 3.f, 4.b, 4.c, 5.a, 5.b, 6.a i 6.c. (L'orador riu. Veus de fons.) Sí. [[Rialles.]]
Han demanat votació separada dels punts 1, 2.b, 2.c, 3.f, 3.g, 4.a, 4.b, 4.c, 5.a, 5.b, 6.a i 6.c. D'acord? (Pausa.) Doncs comencem la votació. Començarem pel punt 1. [[Veus de fons.]] Queda aprovat... (Pausa.) Què ha passat? (Remor de veus.) Repetirem la votació –repetirem la votació. Vinga, tornem a votar el punt 1. Comença la votació. Queda aprovat per 81 vots a favor, 35 en contra i 16 abstencions. Ara votarem el punt 2.b. Comença la votació. Queda aprovat per 120 vots a favor i 11 en contra. Ara votarem el punt 2.c. Comença la votació. Queda aprovat per 121 vots a favor i 11 abstencions. Ara votarem el punt 3.g. Comença la votació. Queda aprovat per 80 vots a favor, 35 en contra i 16 abstencions. Ara votarem el punt 3.f. Comença la votació. Queda aprovat per 121 vots a favor i 11 en contra. Ara votarem el punt 4.a. Comença la votació. Queda aprovat per 80 vots a favor i 51 en contra. Ara votarem el punt 4.b. Comença la votació. Queda aprovat per 93 vots a favor, 12 en contra i 27 abstencions. Ara votarem el 4.c. Queda aprovat per 120 vots a favor i 11 en contra. Ara votarem el 5.a. Comença la votació. Queda aprovat per 121 vots a favor i 11 en contra. Ara votarem el 5.b. Comença la votació. Queda aprovat per 97 vots a favor, 12 en contra i 23 abstencions. Ara votarem el punt 6.a. Comença la votació. Queda aprovat per 94 vots a favor, 26 contra i 11 abstencions. Ara votarem el punt 6.c. Comença la votació. Queda aprovat per 121 vots a favor, 11 en contra i cap abstenció. Ara votarem la resta de la moció. Comença la votació. Queda aprovada per 97 vots a favor i 35 en contra, i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de l'aigua]] [[302-00005/11]] El tretzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de l'aigua, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Hortènsia Grau.
Presidenta... Conseller, consellera, consellers i conselleres, primer de tot, vull agrair a tots els grups que han presentat esmenes la facilitat per poder arribar a acords en una moció que, com ja vaig dir en la interpel·lació, abordava temes d'aigua, bàsicament, en dos blocs: el tema Pla hidrològic de la conca de l'Ebre, perquè, a més, si se'n recorden va ser previ a la manifestació que hi va haver el diumenge, i em pensava que era important que aquest Parlament es manifestés, la sobirania d'aquest Parlament. I, també, tot el tema del Pla de conques internes. Per això, Sergi, senyor Saladié, per això, no vaig incloure el tema de l'ATLL en aquesta moció, perquè ja li vaig dir al conseller que jo crec que el tema d'ATLL requeria, requereix una proposta de resolució, però com que en tindrem oportunitat amb la «propo de llei que han presentat els socialistes, o, si no, presentarem una nova moció, no passa re, o una nova proposta de resolució, aquí m'interessava, ens interessava molt més parlar de les qüestions ambientals, parlar del Pla hidrològic de la conca de l'Ebre i parlar del Pla hidrològic de conques internes. Per tant, dit això, a mi em sembla molt important que aprovem molts dels punts d'aquesta moció que avui tenim. Mireu, i el primer, per exemple, em sembla importantíssim: que el Parlament de Catalunya manifesti al Govern de l'Estat espanyol aquest rebuig a aquest pla nacional, que posi la seva sobirania, crec que és molt important, si aconseguim aprovar aquest punt, perquè ja no és les entitats, ja no són els partits, és el poble de Catalunya, que la sobirania rau en aquest Parlament. Em sembla també molt important que hàgim pogut treballar totes les qüestions de blindar que no hi hagi cap transvasament i que puguem aprofitar i que hàgim d'aprofitar els recursos que estan..., els recursos que ja estaven concretats en el Pla de conca, que és tot el tema de la dessalació, tot el tema de l'estalvi, tot el tema de la depuració, i, per tant, blindem d'alguna manera el que, malgrat que hi hagi un dèficit hídric, com deia el Pla de gestió de conques fluvials, en el complex ATLL, blindem que això no impliqui un transvasament d'aigües, sigui de l'Ebre, sigui del Roine o sigui de conques externes, tal com diu la Directiva marc, que el transvasament sempre és l'última solució. Com que encara tenim solucions, perquè les dessaladores no han funcionat, per exemple, al cent per cent de la seva capacitat, doncs, és important que aprovem aquest punt. També, tota la qüestió de les bones pràctiques en el..., i això ho agraeixo a Ciutadans, no?, perquè garanteixin la supervivència del delta de l'Ebre, tot el compliment de les directives europees. I aquí m'alegra molt que Ciutadans també s'impliqui en això, perquè és una qüestió en què tothom..., i com més força fem, més força tindrem a la Unió Europea, que és on finalment caldrà que acabem defensant aquest pla. També he acceptat, hem acceptat totes les esmenes de la CUP, excepte, bé, en el tema de regadius, perquè, clar, vostès, quan en la moció anterior, quan pacten amb el Govern el tema de regadius, pacten estudiar, revisar tot el sistema Xerta-Sénia-Segarra-Garrigues, i quan jo dic el mateix, a mi em diuen: «No, revertir. Home, no, doncs, si revisem i estudiem, revisem i estudiem, però el que no es pot fer és quan jo estic al Govern reviso i estudio, i quan presento esmena dels altres vull revertir-ho tot. Vull dir, si revisem i estudiem, revisem-los i estudiem-los, que ja ho hem dit amb la consellera, que és un tema que crec que s'hi hauran de posar els dos consellers aquí asseguts, per superar aquest décalage que tenim, històric, entre conservacionistes i el sector agrícola, però és un tema que caldrà revisar, no només al Segarra-Garrigues, que també hi ha tot un tema econòmic, sinó també al Xerta-Sénia. I també ens interessa molt que s'hagin aprovat totes les esmenes que fan relació al Pla de conques internes, el Pla de conques fluvials de Catalunya, que està pendent ara de respondre totes les al·legacions, que ens agradaria, ens consta que el Govern ha estat treballant en les al·legacions, però que creiem que, si s'aprova, amb aquestes esmenes i amb moltes de les al·legacions que han presentat entitats com Aigua és Vida, com Ecologistes en Acció, jo crec que es podrà millorar aquest Pla de conques i realment complir amb la Directiva marc de l'aigua. O sigui que moltes gràcies a tots, i fins a la propera.
Per a defensar les esmenes, té la paraula la senyora Mireia Boya, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Nosati auem presentat quate esmendes, se mos an acceptat totes. Aué s'a pogut parlar aciu des politiques d'on venguem, des privatizacions, dera expansion des regadius –grani, impagables–, der impuls e consentiment a cèrti plans de transvasament. Aué s'a pogut parlar aciu, tanben, deth necessari recolzament a tot eth movement sociau que i a contrari ad aguest Plan idrologic nacionau. Molti de nosati anèrem tara manifestacion en Amposta hè quauqui dies. E, en aguest sentit, tanben mos auesse agradat qu'era mocion auesse includit ua condemna, ua revision mès fòrta de tot eth plan de regadius, perque consideram que hè a créisher es regadius non ei ua bona manèra de gestionar sosteniblament era aigua. Aquerò que demanam tar Ebre, ac demanam tanben tàs auti arrius deth nòste país. Ei per aquerò que tanben auem aprovat era mocion deth Plan de gestion de conques fluviaus de Catalonha, qu'en bèri punts ei ua còpia barata d'aguest Plan idrologic nacionau; en arrius com eth Ter e era Muga produsís un efècte practicaments similar, non?, deishant eth cabau en minims e deishant aguesti arrius en sòn tram finau coma ua causa qu'ei coma ua claveguera, non?, sense eth cabau ecologic minim necessari. E tot en prò d'un desvolopament economic qu'ei basat en torisme e era concentracion e era urbanizacion d'ues aires que son densament poblades. Tà nosati era aigua ei un ben comun, e apostam tanben pera remunicipalizacion deth servici en nauta. N'auem parlat aué molt, en aguest Plen; en calerà parlar molt mès. Eth cas d'ATLL, tà nosati, ac auem dit e repetit, per activa i per passiva, ei ua qüestion politica, non ei arren mès, e sustot despús de veir er informe dera Oficina Antifrau, que, per incompliment de contracte, nosati vedem clar que se pòt revertir era concession sense cap indemnizacion. Mès..., ja en parlaran mès endauant, com vosté diguie. Era qüestion ei que, si n'auem de parlar mès endauant, nosati consideram que tanpòc cap èster oportunista, e se'n parlam en parlam en plen o en parlam enes comissions; tanpòc cau anar a cercar es micros dera ràdio e dera television e dera premsa tà deishar anar causes que non son deth tot cèrtes. En aguest sentit, mos sorpren qu'ena sua mocion, senhora Grau, non age parlat deth cas d'Aigües Ter Llobregat, se tant interessada ère en aguest ahèr. Non sai s'ei perqué sonque le interèsse parlar aciu, ena gessuda, en passadís. En tot cas, trobam que manque de seriositat; de hèt, manque seriositat enes negociacions d'aguestes esmendes qu'auem hèt. Vosté a jogat un shinhau a un trilerisme que non mos a agradat guaire. Ja sabi qu'èm novatos, que hè pòc qu'èm aciu, mès auem molt de camin per córrer, moltes causes per apréner. Dilhèu non n'a volut parlar per divèrsi motius, perque poderíem parlar deth senhor Manuel Hernández, qu'ei cargue de confiança d'Iniciativa, qu'ei imputat en un cas qu'a quauquarren a veire damb ATLL, ena epòca deth tripartit, per faussetat documentau, per contaminacion der arriu Tordera, per un trasvasament encobèrt entre Blanes e Cardedeu. E le rebrembi tanben que siguec ua pregunta dera CUP ena passada legislatura, e sustot eth trabalh ingent d'investigacion dera CGT, era qu'a destapat eth cas. Alavetz, non volgue arribar e punar eth sant, non?, aquerò que diden es castelhans, de llegar y besar el santo. Se vò es medalhes, en aguest cas, se les vò dauant dera premsa, es medalhes les pòt anar a cercar en Lordes. Tot e açò, coma era CUP èm legaus e creiguem en ua gestion sostenibla dera aigua, votaram a favor dera sua mocion. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Jordi Terrades, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, avançar-li –ja li ho he avançat abans a la senyora Hortènsia Grau– que, bé, les dues esmenes que ha presentat el Grup Parlamentari Socialista eren dues esmenes, des del nostre punt de vista, tècniques, que aclarien i milloraven el text, des del nostre punt de vista. No les han acceptat, però amb la resta de la moció estem d'acord i, per tant, la hi votarem a favor. Perquè el Pla hidrològic s'ha aprovat definitivament..., des del nostre punt de vista, no garanteix la continuïtat del delta tal com el coneixem. No és només..., ho vam dir als darrers plens de l'anterior legislatura, que el Govern de l'Estat espanyol va aprovar de pressa i corrents un pla, pràcticament als darrers mesos, de vigència del mateix pla, i ara el que s'ha fet és un copia-pega, no? És el mateix pla que ja es va sotmetre i es va aprovar l'any 2015. No era, i ho dèiem aleshores i ho diem avui, no és només una qüestió exclusiva de cabals, el que estem discutint, eh? Estem discutint també de la qualitat de l'aigua. La directiva marc, que tots ens la posem a la boca, l'èmfasi principal que posa no és tant en els cabals com en la qualitat de l'aigua, i perquè l'aigua tingui qualitat és necessari també que hi hagin uns cabals ambientals garantits, cosa que en aquest cas no succeeix. Seguim pensant que es vulneren dues directives europees: la Directiva marc de l'aigua i la Directiva d'hàbitats, i per això estem en contra d'aquest pla que s'ha aprovat. No estem d'acord, i ho diem aquí, que «a l'albur d'aquest debat, que és un debat importantíssim, obrim un enfrontament entre territoris i entre sectors, i aquesta moció va en la línia d'obrir taules de diàleg, no només a Catalunya, sinó en el conjunt de la conca hidrogràfica, per tal d'analitzar aquestes qüestions, perquè els regadius de Catalunya no són més bons, o l'augment de regadius a Catalunya, no són més bons que els de la resta de la conca, o no són pitjors els de la resta de la conca i els nostres són millors. Per tant, aquest és un debat que el tenim aquí obert. I jo crec que a tall d'aquest debat i de les propostes que es fan de taules de negociació i de diàleg, més que de negociació, entre els sectors implicats, jo crec que hem d'abordar –i el Govern ho ha de liderar, el Govern de la Generalitat de Catalunya ho ha de liderar, i espero que un nou govern a Espanya també ho faci– com optimitzem els recursos per millorar la producció alimentària, com utilitzem els recursos hídrics, però com fem inversions per millorar els regadius que en aquests moments ja tenim. Altres països de la conca mediterrània amb els mateixos problemes d'aigua que poden tenir Catalunya i l'Estat espanyol això ho han fet, i tenen nivells de producció alimentària superiors a la nostra, en alguns casos amb menys recursos hídrics que Catalunya. Nosaltres introduíem el debat que jo crec que s'haurà d'introduir, tot i que la senyora Grau no m'ha acceptat l'esmena, que és el debat sobre els regs de suport, eh? Aquest és un debat que s'haurà d'introduir en aquest diàleg que vostè proposa. Pel que fa referència al Pla de gestió del districte de conca fluvial de Catalunya, estem d'acord que s'ha de revisar, perquè no hi ha justificació, no hi ha cap justificació d'aquesta disminució del 40 per cent que es proposa dels cabals de manteniment. O observem que no hi ha reducció dels cabals captats al Ter, tot el contrari: el darrer any, Aigües Ter Llobregat, és a dir, la concessionària que explota el sistema, ha captat més hectòmetres cúbics que els que estan permesos actualment. Seguirem insistint –que aquest és un debat que el mantindrem viu– que, fruit de les polítiques que estarem obligats a mantenir per adaptar-nos al canvi climàtic, el debat sobre la regulació i la gestió de l'abastament d'aigua a Catalunya en mans del sector públic és estratègic i és crucial. Perquè totes les diagnosis ja ens estan dient que d'aquí a l'any 2050 tindrem menys pluges, tindrem més aigua en tot el sistema fluvial a Catalunya. Gràcies.
A continuació té la paraula la senyora Meritxell Roigé, de Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellers, consellera, «Per Catalunya, salvem lo Delta, deia la pancarta de la Plataforma en Defensa de l'Ebre que ens va acollir als tres únics diputats ebrencs que té aquesta onzena legislatura. Per cert, els tres, membres únicament del Grup Parlamentari de Junts pel Sí: en aquest cas, la presidenta del Parlament, el company Germà Bel i jo mateixa. Això també deu voler dir alguna cosa. Malauradament, només el nostre grup compta amb diputats ebrencs aquesta legislatura. Però, evidentment, els tres plegats treballarem, i molt, per les Terres de l'Ebre. I amb molta satisfacció vam estar acompanyats per membres del Govern: pel vicepresident, pel conseller Rull, també pel conseller Mundó, pel president del nostre grup parlamentari, Jordi Turull, per molts i molts càrrecs institucionals que ens van voler acompanyar aquell diumenge a Amposta. I la gent de l'Ebre ho vam viure amb molta emoció, perquè milers de persones d'arreu del nostre país van vindre i van demostrar que la defensa del riu, del delta, no és només una qüestió territorial, sinó que és una qüestió de país, és un tema de país. I, per tant, l'escalf de tota aquesta gent que ens va acompanyar, que ens vau acompanyar, que vau omplir cotxes, que vau omplir autobusos per estar al nostre costat en aquesta lluita per reclamar un cabal suficient per a l'Ebre, ens enforteix la nostra causa davant les institucions europees i posa en evidència un govern de l'Estat que, malgrat que està en funcions, ha volgut aprovar un pla hidrològic de conca sense atendre a criteris científics i en contra de la voluntat de la ciutadania, de la voluntat de les entitats, de la voluntat dels ajuntaments i de la voluntat de tot un govern. I tots plegats vam voler deixar clar que l'Ebre és una línia roja i que no admetrem més imposicions. La manifestació va tindre un caràcter netament festiu, com totes les que s'han fet a les Terres de l'Ebre i com les que estem acostumats a fer la gent d'este país, perquè la defensa de l'Ebre ha sigut i continuarà sent un tema cabdal en l'agenda del Govern del nostre país. El conseller Rull, a pocs dies de ser escollit president, va venir a l'Ebre, va estar a Tortosa, després també va vindre el president de la Generalitat, i tots dos es van reunir amb la Plataforma en Defensa de l'Ebre. Va quedar clar que la lluita del Govern català contra el pla de conca és una lluita ferma, és una lluita política, però també és una lluita basada en criteris científics. I si bé cal mantenir aquesta atenció ciutadana, aquesta pressió popular, és molt important també continuar la pedagogia en els diferents àmbits que avui ens estem trobant. I ho fem amb la tranquil·litat que ens dóna saber que la batalla de les idees està guanyada. Per una qüestió de sentit comú, perquè els tècnics i científics així ens ho avalen, i, per tant, no renunciarem a explicar-ho allà on faci falta. Perquè hem vist que aquells que ens intenten imposar un pla hidrològic, el Partit Popular, però també el Partit Socialista, estan mirant de furgar en la confrontació territorial, atiant focs entre regants i entre diferents territoris. I no ho aconseguiran. Perquè davant de tot això cal insistir que un règim de cabals adequat és clau per als interessos de tothom. A ningú li convé posar en crisi el riu Ebre, i als ciutadans menys que a ningú. Estem a favor del regadiu, evidentment; donem i donarem tot el suport al sector de l'agricultura, a Terres de Lleida, a Terres de l'Ebre, perquè ens ho creiem i perquè ho hem demostrat al llarg de molts anys. Però no compartirem un creixement desmesurat de regadius aigües amunt de Catalunya, un regadiu impossible com el que planteja el Pla hidrològic de la conca aprovat per un govern, com he dit, absolutament en funcions. Per tant, des del Govern es continuarà apostant per uns regadius basats en una premissa d'estalvi, d'eficiència en l'ús, en el consum. Però també amb la visió de l'aigua com un recurs essencial i estratègic per al desenvolupament econòmic del nostre territori, sempre sota criteris de sostenibilitat. I, a més, en el cas específic de la conca de l'Ebre, això és absolutament compatible amb establir un cabal ecològic al tram final del riu. Perquè estem en contra d'aquest pla, perquè no prioritza tampoc la modernització dels regadius, ni la millora en la gestió global del recurs, sinó que el que fa és posar en perill la disponibilitat de l'aigua per a assegurar un cabal ecològic, alhora que posa en perill la viabilitat, la sostenibilitat dels regadius actuals, aquells que hem anat treballant al llarg d'estos anys. I, evidentment, cap problema, senyora Grau, pel que fa a la moció, a adoptar mesures necessàries per a garantir el subministrament en aquells llocs on hi han problemes amb aqüífers afectats; evidentment, cap problema. Per tant, pel que fa a la defensa del nostre riu, acció de govern que reivindico, que ha estat ferma, que ha estat clara; lluita, evidentment, al carrer; pedagogia, moltíssima pedagogia arreu del nostre país, i més política davant de qui ens vulgui confondre o enfrontar territorialment, perquè no ho aconseguiran. I, si el Govern de la Generalitat i el Parlament en diverses ocasions ens hem manifestat en aquest sentit, avui també ens tornem a manifestar amb aquesta moció, una moció que hem consensuat, com no pot ser d'una altra manera, arribant a acords, perquè calia arribar a acords, i calia fer-ho conjuntament. I amb això també aprofito per agrair el paper dialogant d'haver-nos acceptat les nostres esmenes, de la senyora Hortènsia Grau, una vegada més, i per tal d'haver pogut arribar a aquestes transaccions que han fet possible que avui puguem votar a favor d'aquesta moció. Per tant, ja, com acabo, i com he dit al principi, aquesta és una qüestió de país, salvar l'Ebre, salvar el delta, i també fer-ho compatible amb aquests regadius arreu del nostre país, és una qüestió de país, i en això hem d'anar tots junts. Moltes gràcies, presidenta, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Francisco Javier Domínguez, de Ciutadans.
Bona tarda, presidenta. Consellers, diputats, bona tarda a tots. Primer, volia donar les gràcies pel reconeixement de la meva companya de Tarragona, la senyora Grau. I avui volia començar la meva intervenció, la primera meva intervenció parlamentària, amb unes paraules que no són meves, que no són de ningú del meu partit i que tampoc són de cap escriptor ni cap literari; són paraules del nostre conseller, el nostre conseller de Territori i Sostenibilitat, o de medi ambient i sostenibilitat, que són les següents: «Nosaltres estem convençuts que és perfectament possible conciliar les pretensions, les voluntats, amb els usos amb relació a la gestió de l'aigua, perquè, si comencem a generar una dinàmica de confrontació entre territoris, no ens en sortirem. Hem de ser capaços de teixir complicitat amb altres territoris, fixant-hi unes bases comunes. Aquestes paraules a mi em semblen perfectes, seriosament. En Ciutadans pensamos exactamente lo mismo, exactamente igual. No podemos tolerar que se utilice el agua como un arma arrojadiza entre Cataluña y el resto de España. No podemos tolerar que se utilice el agua para enfrentar a las personas y para dividir catalanes que legítimamente defienden la preservación de unos espacios naturales y catalanes que también defienden legítimamente querer regar sus explotaciones agrícolas. Pues, para evitar estos enfrentamientos, existe una herramienta que es una herramienta muy eficaz, una herramienta que pone a comer en la misma mesa todas las administraciones implicadas, una herramienta en la que participan comunidades de regantes, asociaciones ecologistas, las eléctricas..., todos los agentes. Esa herramienta, que está muy demonizada últimamente, se llama «plan, un plan hidrológico –en general me refiero, ¿eh? Es un instrumento de planificación cuyo principal objetivo es proteger las masas de agua y los ecosistemas asociados. Pues, si queremos garantizar los espacios naturales, los usos ya establecidos y consolidados, necesitamos una planificación. Solo así podremos asegurar el cumplimiento de las normativas medioambientales europeas, como el marco del agua, la protección de hábitats y la de aves, y otras. Un plan hidrológico elaborado de forma consensuada por una entidad como la CHE, integrada por todos los agentes implicados, es la única manera de planificar con garantías. Ciutadans, ante la inquietud generada en torno a los caudales ecológicos necesarios o ante cualquier otra cuestión técnica, volvemos a decir siempre lo mismo: hay que centrar el discurso en el debate técnico. Y por eso esperamos el informe que presentará en marzo la Comisión Europea. Y estaremos expectantes ante cualquier requerimiento o corrección que hubiera que implementar, para dar cumplimiento a las directivas medioambientales. Y centrándome en la moción sobre políticas de agua, de Catalunya Sí que es Pot, quería comentar que, primero, Ciutadans, votará a favor de todas las medidas dirigidas a garantizar la sostenibilidad de los espacios naturales, ecosistemas y usos del río. Ciutadans poyará todas las iniciativas de mejora ambiental y económica vinculadas al río y su entorno, garantizando el cumplimiento de las directivas europeas sobre políticas de agua, hábitats, aves, etcétera. Ciutadans apoyará cualquier medida dirigida a garantizar el abastecimiento de las poblaciones, usos eficientes y medidas de ahorro. Ciutadans votará a favor de un plan de gestión de la sequía, la priorización de las actuaciones del ACA y la actualización de un plan de usos de agua que contemple la gestión, el ahorro y la eficiencia. Por eso, hemos presentado algunas enmiendas –unas se han admitido, otras no– con el único objetivo de poder votar a favor y apoyar el máximo número posible de puntos. Porque nuestro objetivo es garantizar la preservación, tanto en cantidad como en calidad de las aguas y de los caudales ecológicos. Pero Ciutadans no quiere renunciar a poder implantar riegos modernos y eficientes y a apoyar, efectivamente, a los productores agrícolas y a la industria agroalimentaria de nuestro territorio. Ciutadans queremos una regulación del Ebro y de las cuencas internas que garantice la preservación del medio natural, asegurando que los usos, riegos, industria, abastecimientos, no comprometan la sostenibilidad de los ecosistemas y los usos ya consolidados. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Alejandro Fernández, del Partit Popular.
Moltíssimes gràcies, presidenta. La setmana passada Josep-Lluís Carod-Rovira publicava un article a diversos mitjans de comunicació titulat «L'Ebre i nosaltres. Algú se sorprendrà que comenci així la meva intervenció, però crec que aquest article és perfecte per definir fins a quin punt el populisme ha arribat al debat de l'aigua. Diu en un moment del seu article, el senyor Carod-Rovira: «Sense l'Ebre, els catalans no som plenament nosaltres. Una taca a l'Ebre és una taca a Catalunya. El debat de l'aigua –queda clar– viu ara mateix dos populismes: un populisme nacionalista i un populisme ecologista, que impedeix un debat racional sobre la qüestió. El populisme nacionalista parteix de la premissa que l'Ebre és només dels catalans, quan s'obvia que passa per Cantàbria, Castella i Lleó, la Rioja, País Basc, Navarra, Aragó; seria un raonament tant absurd com dir que el Volga pertany només a l'óblast d'Astrakhan, que és una de les nou regions per les quals passa. El debat que tenim aquí, el debat que tenim a Catalunya, no passa enlloc, és un debat absurd i, per tant, hem de posar damunt de la taula la primera premissa: és la veritat. I ja sé que la veritat, de vegades, per alguns, és dolorosa, però, s'ha de dir: l'Ebre és de tots els espanyols i el futur de l'Ebre l'hem de decidir entre tots els espanyols. Dit això, el populisme..., hem parlat del nacionalista..., després hi ha un altre populisme que és l'ecologista, i que parteix d'una declaració, molt emotiva, que és que l'aigua no es ven i que, per tant, cal una nova cultura de l'aigua. Bé. Aquesta frase de «l'aigua no es ven contrasta dramàticament amb la realitat. Només cal rebre la factura de l'aigua cada mes o cada dos mesos per veure que l'aigua es ven, i cara, o anar al supermercat. Però és que sembla que només hi ha una aigua en el món que no es pugui vendre, que és l'aigua del riu Ebre, però, fins i tot, això també és fals, mentida. L'aigua de l'Ebre s'ha venut tres vegades i, curiosament, l'han venuda vostès, vostès i vostès. La primera vegada va ser a finals de la dècada dels vuitanta, en l'anomenat «minitransvasament, que de «mini en tenia poc; abasta setanta poblacions de Tarragona, inclosa la capital, i trenta indústries tarragonines, de les quals divuit son del consum intensiu d'aigua. Però, clar, com que la van aprovar Convergència i PSC, no era transvasament, era mini transvasament. La segona vegada va ser el pla Borrell, que comportava un transvasament també, que tenia una filosofia que nosaltres compartim plenament: s'ha de salvar el delta de l'Ebre, però s'ha de salvar el delta de l'Ebre partint d'un gran pacte nacional de l'aigua: solidaritat entre territoris. Se salva el delta, compartim aigua: impecable plantejament de Josep Borrell, un català socialista; malauradament ja es veu que no està de moda entre vostès el seu plantejament. La tercera vegada que es va vendre l'aigua va ser en l'anomenada «interconnexió de xarxes, un altre eufemisme per parlar del Decret de la sequera –per cert, suspès però no derogat– i que comporta el transvasament d'aigua a Barcelona, que es va iniciar i que va començar a ploure i es van salvar; però és un transvasament, no és una interconnexió de xarxes, es diu «transvasament. I qui el va fer? El tripartit, el conseller d'Iniciativa, el senyor Francesc Baltasar. On estava el senyor Carod-Rovira quan es va fer el transvasament a Barcelona? On estava la senyora, amb tot el «carinyo que sap que li tinc, Hortènsia Grau, quan es va fer aquest transvasament? Calladets i muts. He revisat a fons l'hemeroteca: calladets i muts. Només es manifesten quan qui mou fitxa és el Partit Popular, quan a l'hora de la veritat els únics que han transvasat aigua són vostès i els únics que han venut lo riu són vostès. El Pla de conca de l'Ebre no és un transvasament i s'ha venut com si fos un transvasament. Res a veure té amb el que va passar l'any 2002. Efectivament, l'any 2002 el Partit Popular va proposar un transvasament inspirat en el pla Borrell, però això no hi té res a veure, s'ha volgut sentimentalitzar el debat, com he explicat abans. Parlem de racionalitat, si us plau? Posem damunt de la taula racionalitat? El cabal ecològic que proposa el Govern d'Espanya és gairebé el doble que el que demanava el senyor Artur Mas quan era conseller de política territorial al Govern d'Espanya. I sap vostè que és veritat, senyora Grau, i per fi m'està dient que sí, ho celebro. Dos: el cabal ecològic no és un requisit de la Directiva marc de l'aigua, ho ha mig insinuat el portaveu socialista. No és que digui: «No, és que ho passa per damunt, no, és que no ho diu. És un requisit de la legislació espanyola, que s'està complint i totes les sentències ho diuen. En definitiva, el que estem vivint és un pacte nacional de l'aigua, amb consens, amb diàleg, en el marc del Consejo Nacional de l'Aigua. Aquí han pactat set comunitats autònomes, governades per partits de tots tipus, d'esquerres, de dretes, més nacionalistes..., a set comunitats autònomes. També a Catalunya ha tingut un recolzament significatiu. Els regants de Lleida, els regants del marge dret de les Terres de l'Ebre. Què passa, que són uns lladres, aquesta gent, d'aigua, que són uns traïdors al delta? Es mereixen un respecte, també. Per tant, abordem el debat de l'aigua amb racionalitat, acceptem d'una vegada que el futur de l'Ebre el decidim entre tots els espanyols, i, si us plau, acabem aquesta bogeria, que al final el que acaba provocant és, efectivament, enfrontaments entre territoris, entre aquells que es pensen que l'Ebre és seu. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Hortènsia Grau.
Gràcies, presidenta. He de començar per contestar al senyor Alejandro, del PP, perquè és que ara ja tenen això de la moda de posar el ventilador, i cada vegada que els diuen alguna cosa, en comptes de donar compte del que ells han fet, ventilador, ventilador –ventilador. A veure, escolti, aquest pla, igual que el que vostès volien fer el 2003, el que van aprovar el 2014 i el que han aprovat el 2015..., en el del 2014 els ho ha dit la Comissió Europea. [[Veus de fons.]] No em digui que no, senyor Santi Rodríguez, li passaré per email el document que fa la Comissió Europea amb les vint-i-tres recomanacions que els diu «això no està bé, i no només del Pla de conca de l'Ebre, del Plan de cuenca, el nacional, amb el tema del Tajo, amb el tema del Segura, amb tots els incompliments. Li diu que no és racional allò dels seixanta embassaments i les 300.000 hectàrees de regadiu. I, a més, li diu que no ha contestat..., que no han fet cas de les recomanacions que els fa la comissió, no n'han fet cas. Inclús s'ha portat a la Comissió de Peticions, que per això hi va haver dilluns la visita. Per tant, amb el tema de l'Ebre, vostè, de l'aigua, no ens vagi donant lliçons. Vostè parla de quan el transvasament, que es va intentar... Sí, clar, perquè hi havia una sequera. Primer, la Directiva marc de l'aigua sí que parla de cabals ambientals; parla del bon manteniment de les aigües del riu, i també..., sí, hi va haver una sequera perquè hi havia un problema d'aigua de boca, perquè la directiva també diu que el primer és l'aigua de boca, i perquè en aquest país, durant molts anys, no s'havien fet les infraestructures necessàries, cosa que ara no caldria fer això, perquè hi han dessaladores fetes, i encara se n'havia d'haver fet una altra, la del Foix, que no està feta. Per tant, no cal que ens posi el ventilador. Vostès tenen molta feina i no només amb el Pla hidrològic de l'Ebre perquè hi han altres conques que també se'ls han posat en contra justament per això, per incompliments de la Directiva marc. Pel que fa a la resta d'esmenes jo només volia dir que no es tracta d'apriorismes, es tracta de negociar. Vostès negocien, senyora Boya, nosaltres negociem, i bé, si..., tothom negocia per fer possible avançar, per fer possible avançar allò en què creiem. Jo avui estic contenta amb aquesta moció que hem aprovat i, sobretot, estaré més contenta amb la dels controls de compliment, que ja saben que sóc pesada i penso estar-hi molt a sobre. Per tant, estaré amatent que tot això que hem pactat avui, doncs, no quedi en una declaració d'intencions i que ho anem complint, i els aniré fent les preguntes que toquin. Gràcies, a tots i a totes. [[Aplaudiments.]]
Estem cridant a votació. [[Jordi Terrades i Santacreu demana per parlar.]]
Senyor Terrades.
Per contradiccions, senyora presidenta –per contradiccions.
Trenta segons.
Gràcies, presidenta. Recordar-li a la diputada Meritxell Roigé que el pla hidrològic aprovat pel Govern del senyor Aznar, recolzat entusiàsticament pel Govern del senyor Pujol, va ser derogat, entusiàsticament també pel Govern del senyor Zapatero. [[Crits de «Molt bé! i alguns aplaudiments. Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]]
Senyor Rodríguez.
Per al·lusions de la senyora Grau.
Trenta segons.
Gràcies. Senyora Grau, amb tot el respecte: lliçons per part de vostès, cap ni una. Vostès van ser els que van impulsar el transvasament de l'Ebre cap a les comarques de Barcelona. I li ho dic jo mateix que vaig anar a veure com estaven posant canonades a Cubelles per connectar el minitransvasament de Cunit cap a la zona del Garraf; primera. Segona: vostès van deixar l'ACA i l'ATLL a la ruïna, i això ho estem pagant els catalans ara amb les tarifes que s'estan apujant i que vostès quan governaven no es van atrevir a apujar tal com haurien d'haver fet. Tres: amb relació al Ter, vostès i un conseller d'Iniciativa van signar un decret per assecar el Ter, i per anar per sota –anar per sota– del cabal ecològic del Ter. El va signar un conseller d'Iniciativa. I acabaré.
Sí, ja no li queda més temps.
La solució que vostès aporten per a la sequera és anar a pregar a la Mare de Déu de Montserrat. Per molts anys. [[Aplaudiments. Meritxell Roigé i Pedrola demana per parlar.]]
Meritxell.
Gràcies, presidenta. Per contestar per al·lusions al senyor Terrades.
Trenta segons.
Dir-li, amb tot el «carinyo, que qui va voler fer el transvasament però que tenia fetes les estaques i posades les estaques va ser un govern presidit pel senyor Montilla, socialista. I que el document que el Partit Popular ha portat a aprovació és aquell document que el Partit Socialista va deixar absolutament escrit, el cent per cent escrit, i que no va acabar aprovant, però que el tenia escrit i el va deixar preparadet perquè després ho fes el Partit Popular. Per tant, cap lliçó per part del Partit Socialista. [[Hortènsia Grau Juan demana per parlar.]]
Senyora Grau.
Al·lusions directes. Senyor Santi Rodríguez, miri, aquest tema aquí l'hem debatut quaranta vegades. Jo només li dic: el 2003 un govern del PP va intentar un transvasament que es va aconseguir aturar. Vam tenir una greu sequera. Del tema del deute de l'ATLL ja ho sap, per activa i per passiva, el que aquest Govern es va trobar. I, per tant, per molt que diguem les mentides com la del Ter una i una altra vegada no acaben sent veritat. Per tant, és igual, no es tracta del pim-pam-pum. Avui hem aprovat una bona moció, siguem capaços de tirar-la endavant. I vostès, espero que no governin perquè realment puguem tirar endavant i no tinguem Pla de conca de l'Ebre. Gràcies.
Algú demana votació separada d'algun punt? [[Pausa. Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Senyor Carrizosa.
Sí, nosaltres demanem votació separada dels punts 1 a 5, 6, 10, 14 i 22.
«De l'1 al 5 vol dir 1, 2, 3, 4 i 5?
Podem votar-los tots junts, per nosaltres, eh?
Ah, molt bé. Doncs, en tot cas, si ningú s'hi oposa, comencem votant de l'1 al 5. D'acord? [[Pausa.]] Comença la votació. [[Pausa llarga.]] Han estat aprovats per 97 vots a favor i 35 en contra. A continuació, votarem el punt 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 97 vots a favor, 11 en contra i 24 abstencions. A continuació, votarem el punt 10. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 97 vots a favor, 11 en contra i 24 abstencions. A continuació, votarem el punt 14. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 97 vots a favor, 35 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 22. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 97 vots a favor, 35 en contra i cap abstenció. I a continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 121 vots a favor, 11 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la solidaritat, la igualtat i la unió entre tots els espanyols]] [[302-00006/11]] El catorzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la solidaritat, la igualtat i la unió entre tots els espanyols, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Fernando de Páramo. [[Remor de veus.]] Els prego que surtin en silenci. [[Pausa.]]
Bé, bona tarda. Gràcies, senyora presidenta. Bé, algú reia del títol d'aquesta moció, ara, baixant de l'escó, però fixi's que és un tema tan revolucionari com defensar la igualtat, la solidaritat i la unió de tots els ciutadans d'un país; un tema que és molt normal als Estats Units, per exemple, o a França, o a altres nacions civilitzades i veïnes on defensar la igualtat, la solidaritat i la unió, doncs, no m'imagino a aquests parlaments que fessin aquesta broma. Bien, la moción que presentamos hoy parte de una pregunta muy fácil, que yo creo que tiene una respuesta fácil. Y es: ¿están todos los diputados de este Parlamento de acuerdo en que todos tenemos que ser iguales ante la ley? Yo creo que deberíamos estarlo. ¿Cómo le decimos a la gente, cómo les decimos a los ciudadanos que los políticos estamos por encima de la ley y que ellos no tienen que cumplir la ley? Ellos sí tienen que cumplirla, y nosotros, no. Bien, las leyes se pueden cambiar, por supuesto. En una democracia pueden cambiarse las leyes cuando queramos. En otras partes del mundo, no; en otros sistemas políticos, las leyes no se pueden cambiar. En España, sí se pueden cambiar, y en Cataluña, por supuesto que se pueden cambiar. Lo que no se puede hacer es que, cuando no nos gusta una ley, nos la saltemos. Nos vamos, nos enfrentamos entre nosotros y no llegamos a ninguna conclusión. Mire, nosotros en este Parlamento, perdemos muchas votaciones, muchísimas. Estamos en la oposición, no tenemos mayoría, y muchas veces en la pantalla aparece en rojo nuestra votación. Pero nosotros no nos vamos, no rompemos con todo ni decimos que nos queremos separar de Catalunya; seguimos trabajando, porque en democracia se puede ganar y se puede perder, pero lo que nunca se puede hacer en democracia es tirar la toalla, es tirar la toalla política. Y hay algunos que han tirado la toalla política y nosotros no queremos tirar la toalla política, sino todo lo contrario, queremos reformar España y reformar Cataluña, por supuesto, y cambiarla. Esta moción habla, por supuesto, de reformas, de reformas en las que los catalanes queremos participar en primera línea y el conjunto de este país. No queremos lanzar la toalla, como decía antes, y hay cosas que no funcionan en España, estoy de acuerdo. Muchas veces se habla, desde los sectores separatistas, de que, bueno, pues de que hay cosas que avergüenzan y que hay que cambiarlas. Coincido con ustedes, yo también me quiero independizar del Partido Popular y del Partido Socialista en muchas de las cosas que hacen. Por supuesto. Pero, ¿cuál es la solución? ¿Es romper España la solución? ¿Lo rompemos todo? ¿Y si cambiamos el país? ¿Y si lo reformamos? ¿No es más fácil reformar un país y cambiarlo que construir uno nuevo? Háganse esta pregunta. Nosotros, desde luego, lo vamos a intentar, y no nos va mal. Nosotros también nacimos en Cataluña y ahora estamos en el Congreso de los Diputados siendo el partido de origen catalán con más diputados en la historia de la democracia española. Y lo vamos a intentar y vamos a reformar este país. Habla de solidaridad también esta moción que hoy presentamos, porque la solidaridad es un concepto moral, no es un concepto político, no es un concepto económico, no es un concepto identitario. Las personas tenemos que ser solidarias y al final en los territorios, cuando se habla de Andalucía, de Valencia, de Madrid, de Navarra, de Euskadi, son territorios donde hay personas –personas. Y cuando uno dice que los otros te roban, no estás diciendo que Valencia, que Andalucía roba. Les estás diciendo a tus amigos, o a tus familiares, a tus parientes, que te están robando, y eso es muy grave. Por eso, esta moción persigue que todos los diputados de este Parlamento, por lo menos, podamos estar de acuerdo en que hay que ser solidarios. Nosotros lo vamos a intentar. Y por último, hablamos de unión. Las grandes naciones cuando están unidas son capaces de hacer cosas extraordinarias. En cambio, cuando los políticos añadimos problemas a los problemas que ya tenemos muchos ciudadanos desde luego que no podemos progresar. Los catalanes siempre hemos sido protagonistas de las reformas más importantes de España y queremos lanzar este mensaje que hoy reflejamos en esta moción, y nos gustaría que el Gobierno de la Generalitat también hiciera lo mismo, como se ha hecho en otras ocasiones. Los ciudadanos también nos dijeron el 27 de septiembre que nos pongamos a trabajar de una vez por todas para solucionar los problemas reales. Nos lo dijo la mayoría de los ciudadanos. Nosotros respetamos, por supuesto, la mayoría parlamentaria, pero respeten también ustedes la mayoría social. Respeten la mayoría de lo que se ha dicho en la calle. ¿Quién puede estar en contra de estos conceptos? ¿Quién puede estar en contra de la igualdad, de la solidaridad y de la unión? A mí me gustaría que, por encima de las diferencias, esta moción sirviera para que los diputados de este Parlamento, insisto, por encima de nuestras diferencias políticas, ideológicas, estuviésemos de acuerdo en los pilares, en los pilares de la democracia, en los pilares que hacen que las grandes naciones tiren adelante, y ese es el objetivo de esta moción. El objetivo no es crispar, el objetivo no es dividir, eso lo aseguro, el objetivo es que intentemos estar de acuerdo en aquellos puntos, en aquellos aspectos, como decía, que son la solidaridad, la igualdad y la unión, que son los valores más importantes de las democracias modernas. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Ferran Pedret, dels Socialistes.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, bé, el Grup Parlamentari de Ciutadans ens presenta una moció que, diguem-ne, de manera succinta, el que fa és recordar-nos el contingut de l'article 2, el 9 i el 14 de la Constitució, el principi de subordinació dels poders públics a l'imperi de la llei; ens recorda la importància de la rellevància del bloc de constitucionalitat, el fet que ha donat origen a un sistema territorial amb un notable nivell d'autogovern i ens diu, esmenta, que és possible reformar-lo. Bé, diguem-ne, és difícil estar en contra d'una pura constatació, això ja els ho he de dir, perquè, en el fons, el que es fa és constatar el que diuen els textos constitucionals. Nosaltres el que hem fet és presentar una sèrie d'esmenes. No ha estat possible posar-se d'acord en totes. Ens han permès fer una transacció respecte a un aspecte, diguem-ne, relativament menor del punt 3 i és per això que en aquest punt 3 nosaltres votarem a favor, en deferència a aquest gest. Però, pel que fa a la resta, deixi-m'ho dir que, tot i que no ens hi oposarem, perquè constatar els continguts de la Constitució, doncs, diguem-ne, és difícil estar-hi en contra, com deia, tampoc pretenguin que els donem suport, perquè no sé si no entenem bé què és el que pretenen, o ho entenem molt bé. Perquè es pretén fer un gest de fermesa? Bé, no comptin amb nosaltres, diguem-ne, per a una política únicament de gestos. Sobre la fermesa hi tornaré un xic més endavant. Es pretén, simplement, traçar una línia, delimitar el terreny entre un «nosaltres i un «ells? Tampoc comptin amb nosaltres per a una política de blocs o de fronts. Perquè, què és el que aporta, la seva moció? Admonició? Advertència? El recordatori permanent dels textos constitucionals? Sí, però tot això sense fer un esforç sincer per comprendre les raons de l'altre, d'aquells a qui combaten políticament, sense fer un esforç sincer per anar a escatir quines són les raons objectives subjacents en la situació política en què ens trobem, sense provar d'esbossar, apuntar, ni que sigui mínimament, una possible solució per a aquestes qüestions que estan, com deia, subjacents en la situació política actual, doncs, sembla poc productiu. Nosaltres hem arribat a la convicció que per confrontar el projecte polític independentista no n'hi ha prou amb dissenyar una política de blocs, amb delimitar el terreny, amb dir que les coses no es poden fer, sinó que cal presentar una alternativa política que ataqui, que afronti els problemes principals que poden haver portat a molts dels nostres conciutadans a creure que no hi ha altra solució que la ruptura o la secessió. Nosaltres no ho compartim; és un projecte polític que no compartim. I menys encara compartim el full de ruta que els grups partidaris de la independència aquí presents estan intentant dur a terme en aquests mesos. Ho hem dit més d'una vegada i ho tornem a dir: s'ha usat, sovint, en el debat polític català, l'eufemisme de saltar la paret, presentant, per cert, de passada, Espanya i el conjunt dels espanyols com un mur infranquejable que és incapaç de canviar, etcètera. Nosaltres creiem que, si bé és legítim que alguns vulguin portar el país cap a esdevenir un estat independent, el que no és legítim i no es pot basar en els resultats de les eleccions que van donar lloc a aquest Parlament és pretendre fer-ho ignorant absolutament el marc de convivència, les normes que ens hem donat entre tots, i ignorant també la realitat social, política, gairebé, diria, sociològica, del país. Perquè alguns, potser, saltaran la paret, sí. Però es trobaran que hi haurà una bona part dels ciutadans de Catalunya que no ho hauran fet, que no ho volen fer, i aleshores hi haurà una paret que ens separa. I em reitero, i ho reitero en nom del Grup Socialista, aleshores hi haurà una paret que ens separa, i això no ho hauria de voler cap bon governant del país, tingui el projecte polític que tingui. I aquí és on li parlava de la qüestió de la fermesa. Miri, senyor De Páramo, la seva fermesa equival en determinació, almenys en aparença, dels grups parlamentaris destinataris bàsics de la seva moció. Per tant, això ens duu a un empat d'impotències absolut. També ho dic per als que pretenen saltar la paret. No hi ha un consens suficient per fer això. Per tant, nosaltres ens proposem, modestament, explorar la possibilitat de projectes polítics col·lectius per als ciutadans i les ciutadanes de Catalunya, més capaços de generar consensos a base d'anar analitzant i afrontant un per un els problemes que existeixen, que han portat molts catalans a creure que més valia tirar pel dret, equivocadament, com li he dit. I per tant el que farem, senyor De Páramo, és no donar suport a la resta de punts de la seva moció i convidar-lo, diguem-ne, de tornada, a aquesta reflexió que vostè demanava al conjunt dels diputats i les diputades. Reflexionem tots plegats perquè, si no, estarem molts anys en aquest empat d'impotències.
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el senyor Joan Coscubiela, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, senyora presidenta. Senyores i senyors diputats..., senyors del Grup Parlamentari de Ciutadans, compartim amb vostès la seva preocupació per la igualtat i per la solidaritat, i, a partir d'aquí, tota la resta és discrepància. Discrepància en la naturalesa i els orígens i les causes d'aquesta desigualtat, i les mesures necessàries per fer-hi front. Discrepància, també, amb la lectura que fan de la situació social i política de Catalunya i dels resultats del 27 de setembre –per cert, s'han oblidat dels resultats del 20 de desembre. La desigualtat –és evident– és creixent, a Catalunya i Espanya, que, per cert, en aquest sentit s'assemblen molt, però ni les causes d'aquestes desigualtats s'assemblen al model, tenen a veure amb el model territorial, ni amb l'autogovern; tenen molt a veure –molt a veure– amb el model social. La desigualtat a Catalunya i a Espanya no és de naturalesa territorial, no té una clau territorial, no té un risc territorial; és social, és de classe. Per cert, la propera vegada que vulgui posar un exemple de com un país lluita per la igualtat, si us plau, no ens posi els Estats Units; li vull recordar que té 40 milions de persones que no tenen accés a l'assistència sanitària. Per cert, parlant d'assistència sanitària, el que fa desiguals els ciutadans espanyols en l'accés a la salut no és si són catalans o andalusos, així, en genèric, sinó a quina classe pertanyen. Per exemple, si viuen a determinats barris de Barcelona, si viuen a les Arenes de Terrassa o a Matadepera, dos mons separats només per una riera, tenen expectatives de vida profundament diferents. Per cert, el que fa diferents els ciutadans i els fa desiguals és, per exemple, com han d'afrontar el tema de les llistes d'espera: mentre alguns ho viuen de manera dramàtica, altres veuen, tenen la possibilitat econòmica de saltar-se aquestes llistes d'espera a través d'una cosa que durant molt de temps ha estat propiciant algun govern de Catalunya –l'anterior, concretament–, que és l'assegurament privat. No deixa de ser curiós que forces polítiques que es confronten, aparentment, amb algunes coses, concretament en el model d'ordenació política i territorial de l'Estat, resulta que coincideixen plenament en les polítiques econòmiques i socials i el seu model social. Em refereixo, per exemple, a Ciutadans i Convergència Democràtica de Catalunya. Coincideixen, per exemple, en el pacte d'estabilitat pressupostària a nivell d'Unió Europea; coincideixen, per exemple, en els recolzaments a les reformes laborals aprovades, i en un intent de fer-les més aprofundides, des d'aquest punt de vista. És curiós, perquè, en el fons, el que a vostès els separa és un intent de confrontar determinades concepcions del model territorial de l'Estat, però el que els uneix profundament és un mateix concepte de societat. Catalunya Sí que es Pot no votarà la seva moció, no sols pel que diu, sinó pel que ignora i, si se'm permet, respectuosament, pel que intenta manipular. Si nosaltres penséssim que el conflicte polític entre Catalunya i l'Estat espanyol es pot resoldre a través d'una moció, doncs, molt probablement hi hauríem presentat esmenes. I les nostres esmenes podrien dir alguna cosa semblant a aquesta, com un element alternatiu, per exemple: «El Parlament de Catalunya recorda que l'article 135 de la Constitució espanyola –reformat amb nocturnitat– «i les polítiques d'estabilitat pressupostària d'ajust dur de les despeses socials estan provocant grans desigualtats i suposen una ruptura de la solidaritat entre persones. El Parlament de Catalunya manifesta que els resultats electorals del 27 de setembre i el 20 de desembre confirmen l'existència d'una gran majoria de la societat catalana que considera esgotat l'actual model autonòmic i exigeix, en diferents formulacions, ampliar el dret d'autogovern de Catalunya. El Parlament de Catalunya constata que cap poder establert està legitimat per impedir el dret a una ciutadania com la catalana a decidir el seu futur de manera democràtica; al contrari, està obligat a garantir el seu exercici. El Parlament de Catalunya subratlla que la Constitució espanyola no és una constitució militant, i que ens ha de permetre a tots i totes les reformes necessàries, i que totes les opcions polítiques, totes, fins i tot la independència, hi tenen la seva cabuda, sense límit. El Parlament de Catalunya remarca que la ciutadania de Catalunya no pot exercir el dret a decidir i a reformar les formes de convivència per un immobilisme que asfixia la democràcia que practiquen determinats partits polítics. El Parlament de Catalunya constata que l'immobilisme i l'unilateralisme són dues opcions confrontades però que acaben coincidint en un element, que és: impedeixen l'exercici del dret a decidir, uns perquè el neguen i els altres perquè el donen per amortitzat. I, per últim, el Parlament de Catalunya crida totes les forces polítiques a participar de manera responsable i activa en la configuració d'un procés constituent que assenti les bases d'un nou model socioeconòmic. I vostè em preguntarà: «I per què no ha presentat vostè aquestes esmenes? Miri que les tenien redactades, era fàcil. Doncs, perquè no els volem fer el joc i perquè, malauradament, un problema tan important com el que tenim avui plantejat no es resol amb una moció trampa. Solidaritat entre ciutadans, sí; igualtat, també; però no a la seva manera: igualtat de classe, igualtat social, igualtat entre ciutadans, però no a partir de l'immobilisme que vostès practiquen. Moltes gràcies.
A continuació té la paraula la senyora Andrea Levy, del Partit Popular.
Gràcies, senyora presidenta. Senyors diputats..., decía el proponente de esta iniciativa que era revolucionaria porque se hacía aquí, en esta sede parlamentaria de Cataluña. Lo cierto es que, al final, vamos a acuñar nosotros aquella frase de «Catalonia is different, porque lo cierto es que el sentido común aquí, en Cataluña, va a acabar pareciendo que es el menos común de los sentidos. Y hoy venimos aquí a defender..., no a defender, porque la defensa de los principios que usted enumera en su moción –igualdad, solidaridad, convivencia– se defienden con el estado de derecho, se defienden con nuestra Constitución. Hoy les venimos a recordar –se lo venimos a recordar a algunos– que lo que justamente pretenden con sus actitudes es la demolición de estos principios tan fundamentales. Hoy lo veíamos, por ejemplo, con ese pretendido ministro de Exteriores. Pero por mucho que algunos lo que pretendan justamente es esa demolición de nuestra democracia española, tengan por seguro que la democracia española es lo suficientemente sólida, y, desde luego, muchísimo más que todas sus pretensiones de ser ese pueblo irredento en el que sueñan. Y, por lo tanto, sus fantasías quedarán en lo etéreo y la democracia española, desde luego, será mucho más fuerte que todos sus «embistes. Pero fíjense en una cosa en la que a mí me gustaría hacer una reflexión. Ya que hoy el presidente de la Generalitat ha abierto la veda para que podamos citar a futbolistas en esta cámara parlamentaria, a mí también me gustaría aquí citar a Gerard Piqué. (Veus de fons.) Hoy Gerard Piqué... Hombre, «pobre, no; Piqué es de todos, ¿no?, también. (Rialles i veus de fons.) Hoy Gerard Piqué, en una entrevista, dice... Escúchenme que les va a gustar lo que voy a decir. Hoy Gerard Piqué en una entrevista dice: «Juego con España porque ahora mismo soy español. (Veus de fons.) Y fíjese... Pero escúcheme, consejera, un poco de educación –educación, además, que es lo suyo–, escúcheme.
Si us plau...
«Juego en España porque ahora mismo soy español. Y fíjese que este titular ha abierto una discrepancia, ha abierto una polémica entre aquellos que le acusan por esta parte del titular de decir «ahora mismo, como usted, y aquellos que le acusan de «soy español, como usted también, fíjese. Y usted se cree que, como generación política –y, por cierto, como «generación política me refiero a todos, tengamos la edad que tengamos, los que estamos aquí en esta sede parlamentaria representamos una generación política–, ¿tenemos que dejar este país?, ¿este país que se está enfrentando por nuestros sentimientos, por nuestros principios?, ¿esa es la política que verdaderamente queremos? No. Mire, yo creo que los que estamos en política estamos para construir, estamos para trabajar, para crear convivencia, para crear igualdad, para crear solidaridad. Esos son los principios constitucionales por los que, por cierto, estamos en este Parlamento. Si no hubiese habido una generación defendiendo igualdad, defendiendo solidaridad, defendiendo esa democracia... Pero, ¿qué se cree que construyó este Parlamento, si no? [[Veus de fons.]] Por favor.
Si us plau!
Justamente esos principios democráticos... –de la que ustedes me van a enseñar a mí. Mire, fíjese, yo les voy a decir una cosa. Yo, como liberal, no puedo ser nacionalista, porque el nacionalismo es justamente la opresión del individuo, hacerle pensar lo mismo, querer uniformarle en un pueblo, en una lengua, en querer ser todos lo mismo. Pero, ¿sabe lo que pasa?, que el problema es que ustedes se creen que no son igual que todos los nacionalistas que han fracasado en la historia; ustedes se creen que son mejores que esos nacionalismos. Pero, ¿saben lo que pasa?, que, como a todos los nacionalismos, la historia les juzgará, la democracia no les va a amparar nunca y la sociedad les acabará dando la espalda. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula el senyor Benet Salellas, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Senyora presidenta... Primer em toca fer una acotació que no portava preparada però que, davant de la ignorància històrica, gegant, immensa, sobre la qual alguns a més a més pretenen fer el fatxenda, tocarà que d'altres, amb humilitat, recordem que les institucions d'aquest país d'autogovern no es recuperen amb la Constitució, que es van recuperar abans! [[Aplaudiments.]] No li devem res a la Constitució, res, nosaltres! Estudiï història, senyora Levy! I, tornant al tema de la moció, que és el títol..., que porta per títol «solidaritat, igualtat i unió entre tots els espanyols, sí que m'agradaria deixar clar que sobre solidaritat i igualtat, doncs, evidentment són idees o són conceptes que podem compartir, no hi tenim cap inconvenient; segurament els entenem de manera molt diferent de com els entén Ciutadans. Però sí que he de dir, en principi, que ens resulta sorprenent haver de discutir quan es parla de solidaritat i igualtat, en el títol d'aquesta moció, i d'unió dels espanyols. I sí que he d'explicar el motiu de la nostra sorpresa sobretot per deixar clar..., i aquí ja contesto altre cop la senyora Levy, en el sentit que nosaltres no som espanyols. Jo, senyora Levy, jo no sóc espanyol. I a mi cap exèrcit, cap tribunal constitucional, cap llei, cap rei imposat per Franco, no em dirà ni m'imposarà què sóc o què deixo de ser. I jo no sóc espanyol. Per tant, aquesta moció sobre la solidaritat i igualtat entre els espanyols..., doncs, està molt bé que els espanyols discuteixin sobre aquesta qüestió de la solidaritat i la igualtat, però, realment, a aquest Parlament és una qüestió que li és francament aliena. Però, en qualsevol cas, em centraré en el nucli de la seva moció, perquè sí que ens interessa entrar a discutir en aquesta tribuna una fal·làcia ad nauseam que l'unionisme de forma constant repeteix, no?, i és la qüestió de la majoria social. I l'hem de discutir perquè les dades electorals que van portar el 27 de setembre deixen molt clar –i ho repetirem també, diguem-ne, en aquesta contestació a aquesta fal·làcia, que vostès pretenen, a base de repetir una mentida, que es converteixi en veritat, però els resultats estan allà–, que vostès, l'unionisme –PSC, Ciutadans, PP–, no van obtenir un 52 per cent del sufragis. Deixin de parlar de la majoria social, perquè vostès no van obtenir un 52 per cent. [[Aplaudiments.]] Vostès van obtenir concretament un 39,17 per cent, que és inferior al 39,54 per cent que va treure Junts pel Sí i que, si hi sumem la CUP, arribem fins al 47,7 per cent. Per tant, en termes plebiscitaris, tenim un 39 versus un 47 per cent; per tant, no ens parlin de majoria social, perquè la majoria social en aquest país és molt clara. I no sumin en el 52 per cent Catalunya Sí que es Pot, perquè Catalunya Sí que es Pot va abstenir-se en el plebiscit, i perquè fins i tot en algunes circumscripcions, com la meva, alguns candidats van arribar a plantejar que eren independentistes. Per tant, seria un frau que vostès comptessin Catalunya Sí que es Pot en el bloc unionista; no només Catalunya Sí que es Pot, sinó altres partits que ni tan sols han obtingut representació en aquesta cambra, com el PACMA, que va obtenir quaranta mil vots. I vostès, quan sumen el 52 per cent, sumen els vots del PACMA a la bancada del no, i el Partit Animalista no ha sumat al no –no ha sumat al no. [[Veus de fons.]] Per tant, deixin de fer trampes al solitari, que la majoria social d'aquest país és molt clara. La majoria social d'aquest país –i no m'interrompin, si us plau– té a més a més en el vot exterior una altra representació que vostès no citen mai. A l'exili econòmic català, les persones que han hagut de marxar d'aquest país perquè les condicions econòmiques que els governs del Partit Socialista i del Partit Popular, que s'alternen a l'Estat espanyol –per cert, Partit Socialista i Partit Popular obtenen el 27 de setembre menys d'un 25 per cent dels vots en la contesa electoral, menys d'una quarta part, concretament un 21,24 per cent–..., però a l'exili econòmic català saben a quant ascendeixen els vots de Junts pel Sí amb els vots de la CUP? –no la donen mai, vostès, aquesta dada, no la donen mai. Arriba al 63,7 per cent, aquesta majoria social favorable a la independència. Per tant, deixin de fer-nos trampes, deixin de construir fal·làcies ad nauseam i comencin a participar en aquest procés que, evidentment, aquesta majoria social conjuntament amb la majoria parlamentària que representa tirarem endavant; tirarem endavant amb lleis, tirarem endavant amb una nova institucionalitat, amb una nova legalitat, en què els insisteixo que, si tenim finalment una constitució, no serà una constitució feta per set homes fumant puros amb sorolls de sabre de fons..., sense reis imposats per dictadors i sobretot sense lleis que s'hagin d'obeir per por. La por –la por– la passarem també a la història, perquè les lleis que construirem en aquest país seran lleis fruit dels consens i assumides per convicció. Per tant, obrim aquest procés constituent, aixequem la república catalana i, també, en record de la Muriel Casals, construïm aquesta república. Moltes gràcies. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
A continuació, té la paraula el senyor Lluís Llach, de Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. President, conselleres, consellers, honorable conseller d'Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència, diputats, diputades, avui és un dia feixuc per estar darrere d'aquest faristol. Segurament, més que contraposar opcions i opinions, seria un bon dia per fer-nos un somriure, mirar-nos de dret als ulls com ella feia i cercar complicitats, per fràgils que fossin, que ens poguessin acomboiar, almenys avui, en la nostàlgia de la Muriel. Tanmateix, aquest vell Parlament ha de seguir dilucidant com ha de ser el nostre present i com projectem el nostre pervenir. Així que entomo la meva responsabilitat i ja els anuncio que el grup majoritari que representa Junts pel Sí no votarà a favor de cap punt ni cap coma d'aquesta moció presentada pel Grup de Ciutadans. Senyor De Páramo, en l'elaboració dels seus discursos vostès solen apropiar-se de valors universals, acceptats per tothom; seguidament perverteixen la seva semàntica, espigolen el significat a la seva conveniència i, finalment, proclamen, amb un atreviment desacomplexat, les seves particulars conclusions entre els diputats, diputades i càmeres de televisió d'aquest Parlament vejam si algú s'ho creu. Per a l'ocasió d'avui, vostès han tergiversat la semàntica d'alguns conceptes cabdals, com la igualtat, la solidaritat, la legitimitat democràtica. No s'hi posen per poc. A més a més, tant en la interpel·lació precedent com també en aquesta moció, vostès ens han presentat uns comptes ben curiosos sobre les majories i minories d'aquest Parlament, oblidant un detall prou important, i és que vostès mai no han guanyat unes eleccions, mai, i les del 27 de setembre, tampoc. Però aquest fet no els impedeix parlar presumptuosament en nom d'una estranya majoria que, segurament, deu ser aquella majoria silenciosa que, precisament, fou definitivament enterrada per les massives votacions del 27 de setembre per sempre més, amén. En el Diccionari de la llengua catalana es defineix la paraula «solidaritat amb la següent formulació: «Relació de fraternitat, de companyonia, de recíproc sosteniment que lliga els diversos membres d'una comunitat o col·lectivitat en el sentiment de pertinença a un mateix grup i en la consciència d'uns interessos comuns. Molts dels catalans devem fer el camí cap aquesta relació de fraternitat en un tren de Rodalies, perquè quan després de feixucs i tortuosos viatges arribem a l'estació del recíproc sosteniment, vostès no hi són, i l'Espanya que defensen, tampoc. No hi són avui ni hi han sigut mai. I quan la fraternitat no tens amb qui compartir-la, la companyia no saps amb qui fruir-la i l'únic sosteniment que recordem és el de sostenerla per no enmendarla, està ben clar que vostès i nosaltres no utilitzem el mateix diccionari, no fem el mateix viatge i, sobretot, no anem cap el mateix destí ni futur. El diccionari acaba parlant del sentiment de pertinença al mateix grup i en la consciència d'uns interessos comuns. Miri, cadascú coneix, assumeix i pateix el seu sentiment de pertinença, i els vull assegurar que des de Junts pel Sí respectarem i defensem qualsevol sentiment de pertinença, com si fos propi. Però en allò que es refereix als interessos comuns, vostès m'obliguen a recordar algunes dades senzillament escandaloses, com el fastuós i sostingut dèficit fiscal, que depassa els 15.000 milions cada any, o que aportem el 19,2 del nostre PIB i en rebem el 14, o que del pressupost dedicat als nostres trens de Rodalies només se n'ha executat el 7 per cent –el 7 per cent; a Madrid, el 100 per cent, però no és enveja–, o que per poder cohesionar i travar la seva Espanya amb AVE ruïnosos i altres bajanades, es margina la línia més rendible de l'Estat, com és el Corredor Mediterrani, o que el Govern i el Tribunal Constitucional bloquegen convulsivament les lleis recaptadores que ens permetrien actuar millor envers les necessitats socials. Per no parlar de la Llei de la dependència, o la perversió ètica, política que significa el FLA, o que des del 2009 l'Estat ha reduït la seva inversió a Catalunya en un 71 per cent, i en la cultura, ai las!, en un 41 per cent, i més i més i més i més –sense gols. Caram amb la fraternitat, la companyia i el recíproc sosteniment que ens ofereix Espanya, o, més ben dit, l'Estat espanyol. Acabo, senyora presidenta. Saben què passa? Quan vostès ens parlen de l'Espanya solidària, tal com la pensen i la somien, nosaltres ens estremim. Quan vostès ens parlen del projecte de la Catalunya autònoma per la qual vostès frisen, nosaltres fremim. I quan, per fer-se diferents d'altres grups del Parlament que defensen el mateix que vostès amb formes més revellides, vostès ens prometen reformes, reformes i més reformes, nosaltres ens aterrim. Sortosament, quan deixem d'escoltar-los i obrim els ulls per alçar la mirada entre les parets d'aquest Parlament, tornem a la realitat, i la realitat és que les urnes ens han donat la majoria absoluta i la legitimitat democràtica per oferir al nostre país l'horitzó d'un estat nou, més just, equitatiu i lliure. I estem determinats que aquest futur que construïm sigui, com deia el poeta, un horitzó lluminós i possible. Amén. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
A continuació té la paraula el senyor Fernando de Páramo.
Bé; gràcies, senyora presidenta. És un plaer tindre un poeta com vostè al Parlament de Catalunya –li ho de tot cor–, però vostè menteix igual que els seus companys. Ho diu amb bones paraules, ho fa molt bonic, i reconec la seva trajectòria i admiració, però vostè ha dit que clar, que els que no guanyen les eleccions, doncs, no podem fer política. Doncs, sí, mira, nosaltres sí que podem fer política, també. Encara no hem guanyat eleccions, les guanyarem algun dia, espero; tant de bo les guanyem algun dia. I seguirem treballant, no farem com vosaltres; nosaltres no llençarem la tovallola, seguirem, seguirem treballant. Y para intentar contestar a todas las intervenciones de los compañeros, en primer lugar, para empezar con el Partido Socialista y el senyor Pedret, yo les pediría por favor que no tengan complejos, que no se justifiquen constantemente. Son el Partido Socialista Obrero Español, el Partido Socialista de Cataluña. No se justifiquen constantemente y sean valientes. Tiene usted razón, son temas muy obvios. Hemos recordado artículos... Si le digo la verdad no he tenido que ser tan creativo como el señor Lluís Llach, ha sido mucho más fácil, pero también le digo: temas obvios que hay que recordar constantemente en este Parlamento, por desgracia. Ojalá no hubiese que recordarlos y pudiésemos hacer política de temas sociales, de temas de igualdad, de temas económicos, pero desgraciadamente hay que venir a este Parlamento a recordarlo, y a nosotros nos gustaría que el Partido Socialista Obrero Español estuviese de acuerdo con estas propuestas. En cualquier caso, es una decisión de ustedes no participar en el conjunto de la ponencia. Y, señores de Catalunya Sí que es Pot, yo también confiaba –confiaba– en que los que se hacen llamar «nuevos participaran de las reformas de España, pero ya vemos que no. Ustedes prefieren decir que esto es una trampa; reconocer la igualdad, la solidaridad y la unión es una propuesta trampa. Pues, miren, ustedes que se hacen llamar «de izquierdas, que no puedan decir que la unión, la igualdad y la solidaridad es un tema importante y lo atribuyan a una trampa... Decía usted que no se soluciona el problema del independentismo con una moción. Estoy de acuerdo, por supuesto. [[Veus de fons.]] Estoy de acuerdo. Pero algo –algo– tendremos que hacer los políticos. Por supuesto haremos mociones, el trabajo parlamentario, entre otras cosas porque nos pagan el sueldo para que lo hagamos, pero, no sé, a lo mejor a usted se le ocurre otra forma de acabar con el problema catalán. El líder de su partido, Pablo Iglesias, dijo que había que ver Ocho apellidos vascos. No sé si usted va a traer alguna moción o alguna propuesta algo más interesante y más profunda que la que han hecho compañeros de su partido. Yo le exigiría –bueno, le exigiría, no, le pediría humildemente– que hagan enmiendas, que participen, que dialoguemos, que hablemos, que lleguemos a acuerdos. Nosotros tenemos la mano tendida, como hemos demostrado, además, con Podemos también en otras partes de España donde hemos llegado a acuerdos en materia de regeneración política y en materia de lucha contra la corrupción, donde estoy seguro que podemos llegar a acuerdos. Ha habido un ambiente muy crispado en esta moción por parte de algunos diputados. Yo no intentaba eso con esta moción, sino todo lo contrario, lo he dicho al principio, y esperaba que fuera un ambiente de diálogo y no un ambiente de discusión. Y para acabar, a los señores de la CUP, simplemente, el señor Baños, el que hasta hace poco era el líder de su partido o de este grupo parlamentario, decía que perdieron el plebiscito. Hablen con él, aclárense primero en su partido y después vienen aquí, al Parlamento, y nos lo cuentan. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Senyor Coscubiela, demana la paraula? [[Pausa.]] Trenta segons.
És que són dos; és al PP i a Ciutadans, són dos. [[Pausa.]] Senyora Levy, abans hem hagut de suportar el senyor Santiago Rodríguez donant lliçons de transvasament, després a vostè donant lliçons d'igualtat, vostès, els de la reforma laboral. A continuació, ens han donat lliçons de com lluitar per la democràcia, vostès, que els vam haver d'arrancar la democràcia de les mans, a vostès i als seus ancestros. [[Forta remor de veus.]]
Disculpeu, només ha faltat que...
Si us plau.
...només ha faltat que ens donessin lliçons de lluita contra la corrupció. De l'únic que ens poden donar, vostès, lliçons, és de nacionalisme; de nacionalisme imperial i excloent. Amb un altre to. Senyor Páramo, no m'ha escoltat, vostè. Defensa de la igualtat, tota; de la solidaritat, també; però no per la seva via. I, sobretot, una cosa: ni l'independentisme és una malaltia, ni el català un problema. No hay enfermedad del independentismo, ni tampoco el problema catalán. Crec que tenim un problema, claríssimament, de conflicte entre Catalunya i l'Estat espanyol...
Senyor Coscubiela, em sembla que ja en fa...
...que hem d'abordar políticament. [[Alguns aplaudiments.]]
...noranta, de segons. [[Benet Salellas i Vilar demana per parlar.]] El senyor Benet Salellas.
Per aclarir l'al·lusió en dos aspectes, amb relació al company Baños. Primer, ja sé que venim de cultures polítiques molt diferents, però crec que estaria bé que cadascú intentés conèixer la contrària, per dir-ho d'alguna manera. Nosaltres..., a la CUP no hi ha líders. Vull dir que això que Antonio Baños era el líder de la CUP... Si vostè parla de líders és que no ha entès gaire com funcionem. Però, en qualsevol cas, deixar-li clar que el que vam dir el 28 de setembre era que no s'havia superat el 50 per cent de vots que ens permetien fer una declaració unilateral d'independència el dia 28 de setembre. I això és el que nosaltres vam dir. Però mai, mai, mai hem dit que no tinguem la majoria social i parlamentària suficient per tirar endavant la construcció de la república. Gràcies.
Senyor Pedret, per què em demana la paraula?
Per al·lusions, presidenta.
Trenta segons.
Gràcies, presidenta. Senyor De Páramo, li prego que no ens psicoanalitzi o, almenys, exhibeixi la qualificació per poder fer-ho. Perquè no tenim cap tipus de complex; el que tenim és un projecte polític diferent del seu, i el que hem fet és, molt educadament, cridar-lo a la reflexió sobre el fet que constantment recordar, advertir, fer admonicions sobre el contingut de la Constitució i l'Estatut no és políticament fructífer en cap sentit. I crec que, veient les intervencions d'aquells a qui anava destinada la seva moció, es constata el que li diem. [[Alguns aplaudiments.]]
Senyor De Páramo, per què em demana la paraula?
Sí, per al·lusions, senyora presidenta. [[Pausa.]] Molt ràpidament, per no perdre més temps. Jo no li puc permetre, senyor Coscubiela, que digui que jo he dit que el nacionalisme és una malaltia. Això no li ho puc permetre perquè jo no he dit això mai, ni ho diré. Així que, li agrairia, en aquest Parlament, que o em demanés disculpes o retirés aquesta afirmació. No sé si vostè feia una frase citant algun personatge, però jo mai he dit això en aquest Parlament i mai ho diré. I després, al senyor Pedret, jo no he fet «psicoanalisme o no he fet de psicòleg, només he enunciat les lletres del seu partit: el Partido Socialista Obrero Español. Eso no es hacer psicoanalismo, eso es explicar las letras que forman su partido. A lo mejor, ustedes no saben en qué partido están.
S'ha demanat... Senyora Levy, per què em demana la paraula? [[Veus de fons.]] Trenta segons.
Sí. Miri, senyor Coscubiela, lliçons de democràcia, no, en el seu costat del mur, de democràcia tampoc n'hi havia, eh? Vull dir que lliçons de democràcia li puc dir que cap ni una. I, en fi, que... [[per raons tècniques, no han quedat enregistrats alguns mots de la intervenció de l'oradora]] ...que avui hem vingut a defensar en aquesta moció, per sort, hem passat totes les dictadures, inclosa la de vostès de l'altre costat del mur. [[Remor de veus.]]
S'ha demanat votació separada del punt 3. Hi ha alguna altra votació, algun altre punt que es vulgui votar per separat? [[Pausa.]] D'acord, doncs. Començarem la votació votant pel punt 3. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 50 vots a favor, 74 en contra i 3 abstencions. Ara, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat rebutjada per 35 vots a favor, 80 en contra i 16 abstencions. Moltes gràcies a tots i a totes. S'aixeca la sessió.