Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Transportministeren (Trine Bramsen): Lovforslag nr. L 160 (Forslag til lov om ændring af lov om godskørsel, lov om buskørsel og lov om arbejdstid for mobile lønmodtagere inden for vejtransportsektoren. Skatteministeren (Jeppe Bruus): Lovforslag nr. L 161 (Forslag til lov om ændring af selskabsskatteloven, skatteforvaltningsloven, skattekontrolloven og ligningsloven. Justitsministeren (Nick Hækkerup): Lovforslag nr. L 162 (Forslag til lov om ændring af lov om politiets virksomhed, straffeloven, lov om vagtvirksomhed, lov om social service og lov om fuldbyrdelse af straf m.v. Erhvervsministeren (Simon Kollerup): Lovforslag nr. L 163 (Forslag til lov om bogføring). Kulturministeren (Ane Halsboe-Jørgensen): Lovforslag nr. L 164 (Forslag til lov om ændring af lov om sikring af kulturværdier i Danmark. for indførsel af ulovligt udførte kulturgenstande)). Per Larsen (KF) m.fl.: Forespørgsel nr. F 52 (Vil regeringen i lyset af en række eksempler på borgere, der forsøger at klage over lægefejl, men rammes af fristen på 5 år for at klage over disse fejl, som det bl.a. fremgår af artiklen fra TV2 Nord »Mettes sjældne sygdom kunne være opdaget langt tidligere – nu får hun erstatning«, ændre reglerne for forældelsesfristerne?) Titler på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor). Jeg skal meddele, at spørgsmål nr. 2 til ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri (spm. nr. S 679) af Carl Valentin (SF) udgår af dagsordenen efter ønske fra spørgeren. Jeg skal endvidere meddele, at spørgsmål nr. 9, nr. 11 og nr. 13 til uddannelses- og forskningsministeren (spm. nr. S 687, S 682 og S 684) af henholdsvis Michael Aastrup Jensen (V), Kim Valentin (V) og Morten Dahlin (V) udgår af dagsordenen efter ønske fra spørgerne. Jeg skal samtidig meddele, at der er kommet medspørger, Per Larsen (KF), på spørgsmål nr. 8, nr. 10 og nr. 12 til uddannelses- og forskningsministeren.
Det punkt, som er opført som nr. 2 på dagsordenen, kan kun med Tingets samtykke behandles på dette møde. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg samtykket som givet. Det er givet.
Spørgsmål nr. 1 er til klima-, energi- og forsyningsministeren af Alex Vanopslagh.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det er tilfredsstillende, at man først kan udbetale varmehjælp i august?
Spørgsmålet er lidt upræcist formuleret, så jeg tillader mig lige her til en start at sige et par ord om, hvordan jeg tolker det. Hvis der med varmehjælp menes den hjælp, en pensionist f.eks. kan få til sin varmeregning, så er det ikke rigtigt, at den først kan udbetales til august. Den udbetales selvfølgelig, som det altid foregår, via de processer, der fungerer der. Det er der sådan set ikke ændret noget på. Det er faktisk endda sådan, at hvis man har fået en større regning, kan man henvende sig til Udbetaling Danmark, og man kan få en større check. Dertil kommer, at der også vil være folk, som har helt akutte problemer med at få dækket deres regninger. Det kan være, hvis man er på overførselsindkomst, det kan være førtidspensionister eller pensionister eller andet. Så kan man gå ned til kommunen og få hjælp til det, og det kan man også få akut. Jeg tænker, at det, der måske refereres til her, er den varmecheckaftale, der er lavet med partier en smule til venstre for spørgerens parti i Folketinget, og det er rigtigt, at den først kan udbetales til august. Hvis jeg ikke tager meget fejl – der bliver nikket – er det den, der refereres til, og derfor kan jeg svare: Nej, det er bestemt ikke tilfredsstillende. Jeg ville ønske, jeg kunne trykke på en knap, og så var de penge udbetalt i morgen, men det kan desværre ikke lade sig gøre af forskellige tekniske årsager.
Spørgeren.
Men altså, kan det virkelig passe, at der skal gå næsten et halvt år, inden man kan udbetale den her check? Det er jo helt utroligt. Når vi træffer beslutninger her i Folketinget, der ikke er til gavn for borgerne, så kan det jo gå hurtigt. Vi kunne nedlægge et helt minkerhverv på 44 minutter. Da gik det hele tjept, endda så tjept, at der ikke var lovgrundlag på plads. Nu skal vi så udbetale en varmecheck på en ca. 6.000 kr. pr. husstand – i hvert fald de husstande, der får det – og så tager det adskillige måneder. Jeg står næsten med det indtryk, at det ville være hurtigere, hvis ministeren gik ned og hævede pengene kontant og så cyklede rundt til alle husstandene i Danmark. Så kunne man nå det inden august. Altså, man må da kunne gøre et eller andet. Hvad har ministeren forsøgt at gøre som ansvarlig minister på området for at sikre en hurtig udbetaling, og hvad er årsagen til, at det skal tage så lang tid?
Ministeren.
Nu må jeg måske lige starte med at sige til dem, der måtte sidde og følge med, at spørgeren jo er imod den her check, altså er imod at give 419.000 husstande en hjælp på 6.000 kr. Derfor tager jeg også hele den her sekvens – og det fremgår vist også med al ønskelig tydelighed af den sådan polemiske tone fra spørgerens side – som et udtryk for, at det mere er politiske drillerier. Og fred nu være med det. Jeg kan forsikre for, at der selvfølgelig ikke er nogen, der har en interesse i, at det ikke går så hurtigt som overhovedet muligt. Det drejer sig om nogle målgrupper, vi aldrig har udbetalt penge til på den måde i Danmark før. Det vil sige, at først skal man identificere, hvem der har den varmekilde, det handler om. Så skal man holde det op imod indkomstgrundlag selvfølgelig, og det er en ganske kompliceret proces.
Spørgeren.
Men det er jo ikke politisk drilleri. Det er politisk sjusk, og det er politiske uenigheder, der gør, at vi så ikke er med i den her aftale. Men derfor kan man godt undre sig over, at det skal tage så længe at få udbetalt en check til borgerne. Kunne det tænkes, at en af årsagerne – ministeren er faktisk lidt inde på det – til, at det tager så lang tid, er, at man har valgt den mest socialdemokratiske løsning som overhovedet muligt, nemlig at gøre det så bureaukratisk og bøvlet, som det overhovedet kan lade sig gøre, ved at sige, at der er nogle vælgergrupper, der ikke skal have penge; de skal ikke have en hjælp, særlig dem, der i forvejen tjener over et vist beløb. Så man har indrettet sådan helt minutiøst præcist, hvem der må få og hvem der ikke må få varmehjælp, og det er det, der skaber bureaukratiet og bøvlet.
Ministeren.
På en måde har spørgeren jo ret. Det er klart, at hvis man bare ville udbetale bredt til alle danskere, som jeg tror spørgeren selv har foreslået, ved at sænke nogle skatter i stedet for, så ville det være en anden form for øvelse. Hvor hurtigt det ville kunne gå, ved jeg ikke. Jeg har ikke undersøgt det, for det har ikke været vores formål. Vi vil hellere give de 419.000 husstande, som har mest brug for det, den her hjælp på 6.000 kr., end vi vil smøre en skattelettelse på et par hundrede kroner ud bredt til hele Danmark. Jeg må sige, at jeg er noget forundret over, at man kalder det her sjusk. Det er jo det modsatte. Det handler tværtimod om at sikre, at man følger de regler, der er, for datasikkerhed, og der kan spørgeren jo godt stå og grine lidt; jeg tror faktisk, der er mange mennesker, der synes, det her er ret alvorligt.
Værsgo til spørgeren.
Jeg vil egentlig gerne komme ministeren i møde. Det er måske egentlig ikke sjusk, det er jo sådan en helt overdrevet nidkærhed, med hensyn til at der er bestemte grupper i Danmark, der ikke må få hjælp, og det er jo så det, der gør, at det tager så utrolig lang tid. Jeg ved ikke, hvor gavnligt det er med en hjælp til at betale en varmeregning i august måned, som måske er den varmeste måned på året. Alternativet kunne jo have været det her med at sænke skatterne og afgifterne generelt for alle danskere, måske midlertidigt. Det ville kunne virke med det samme, og det ville komme alle til gavn, men i stedet opkræver man en hulens masse skatter og afgifter. Der er inflation, og energipriserne stiger, og i stedet for bare at tage det simple ubureaukratiske valg at sænke skatter og afgifter så tilfører man endnu mere bureaukrati. Kan ministeren ikke se, at det er fjollet?
Ministeren.
Nej, det kan jeg bestemt ikke. Og det afspejler måske også spørgerens ideologiske ståsted og mit ståsted, for vi synes selvfølgelig ikke, det vil være rimeligt at bruge skattekroner på at betale for f.eks. en varmecheck til en husstand med en indkomst på 5 mio. kr., 10 mio. kr. eller 100 mio. kr. Og det er jo det, der ville være konsekvensen, hvis vi skulle følge spørgerens model.
Spørgsmålet er afsluttet. Vi siger tak til både spørgeren og ministeren. Det næste spørgsmål er til transportministeren af Torsten Gejl, Alternativet.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, formand. Mener ministeren, at Lynetteholmen hviler i sig selv økonomisk, og at det i det hele taget er et økonomisk bæredygtigt projekt?
Tak for spørgsmålet og ikke mindst interessen for Lynetteholmen. Jeg tror ikke, at svaret på spørgsmålet kommer som en stor overraskelse for spørgeren. Vi havde jo et samråd om det i sidste uge, hvor jeg henviste til det budget, som netop er indsendt fra By & Havn, som altså har godkendt et opdateret budget for anlægget af øen, og af det budget fremgår det, at omkostningerne og indtægterne begge er steget. By & Havn forventer fortsat, at anlægget af Lynetteholmen kan finansieres af indtægterne fra modtagelse af jord samt den garanti, som Københavns Kommune har stillet.
Spørgeren.
Mit spørgsmål handlede om, hvorvidt anlæggelsen af Lynetteholmen er selvfinansierende, og det er jo helt grundlæggende, fordi partierne bag anlæggelsen af Lynetteholmen gang på gang til referat og til mikrofoner og alle vegne har solgt anlæggelsen af Lynetteholmen som selvfinansierende. Tilmed nægtede den forrige transportminister, Benny Engelbrecht, overhovedet at lade sig interviewe af B.T., før B.T. bekræftede, at den er selvfinansierende. Nu er vi så kommet i en situation, hvor der ifølge Berlingske er en budgetoverskridelse på 900 mio. kr. ved anlæggelsen af Lynetteholmen, og samtidig rejses der tvivl om, hvorvidt finansieringen er realistisk. Så anlæggelsen af Lynetteholmen ser ud til at blive dyrere, samtidig med at finansieringen virker usikker. Derfor spurgte jeg i går forkvinderne for både SF og Radikale, om de ville garantere, at Lynetteholmen i sig selv løber rundt. Det ville de ikke. De henviste til transportministeren. Og sidste gang jeg spurgte transportministeren, om hun ville garantere, at Lynetteholmen er selvfinansierende, henviste hun til By & Havns beregninger. Ministeren lovede også på samrådet, at partierne ville blive indkaldt til en teknisk gennemgang af økonomien for Lynetteholmen, og det har vi endnu ikke hørt mere til. Men jeg vil gerne spørge ministeren – og ikke i By & Havn, fordi det politisk blev solgt, som om det er selvfinansierende – om ministeren kan garantere, at det her bliver selvfinansierende.
Ministeren.
Det, jeg kan, er jo at henvise til det netop opdaterede budget, som foreligger. Og det er jo helt korrekt, at der er forventede meromkostninger, men til gengæld er der også forventede merindtægter. Og det er på den baggrund, at By & Havn siger, at deres klare forventning fortsat er, at det kan finansieres af indtægterne fra modtagelse af jord og den garanti, som Københavns Kommune har stillet. I mellemtiden har jeg jo så som minister bedt om, at klapning standses, og at man undersøger alternativer. Det kan jo forventes at have nogle effekter på økonomien, men det må vi komme tilbage til, når vi ved, hvad de alternativer er, for det ved vi jo ikke i dag – det er ved at blive undersøgt.
Spørgeren.
Men beregningerne i forhold til finansieringen er jo tilvejebragt, på baggrund af at der vil være lige så meget byggeri og fremskaffelse af jord i fremtiden, som der har været i de sidste par år, hvor vi har haft danmarkshistoriens største byggeboom. Hvordan kan ministeren regne med, at der fremadrettet vil være endnu mere jord, når det netop viser sig, at man kun kan redegøre for de 6 mio. t ud af de 80 mio. t jord, som skal komme inden for den nærmeste fremtid, for at projektet overhovedet løber rundt? Hvordan forholder ministeren sig til, at det ser ud, som om der bliver mangel på jord, fordi man ikke bare kan regne med, at der bliver bygget lige så meget i fremtiden, som der er blevet under Danmarks største byggeboom?
Ministeren.
Altså, det, jeg er blevet oplyst, er, at der er meget overskudsjord i København, og det problem, som vi aktuelt står med, er, at der er 2 mio. t jord, som p.t. er i et mellemdepot i Nordhavn, og det forventes at indeholde 4 mio. t jord ved årsskiftet 2022/23. Og det, som er udfordringen, er jo: Hvor skal man gøre af den jord? Skal man køre den i lastbiler til den anden ende af landet, eller hvor skal man gøre af den? Og det er jo i det, Lynetteholmen indgår som en del af løsningen, hvor man så kan deponere jorden dér. Så oplysninger om, at der forventes ikke at være jord nok, er jeg ikke i besiddelse af på nuværende tidspunkt. Men hvis spørgeren ligger inde med oplysninger om, at der skulle komme til at mangle jord, kigger jeg meget gerne på det.
Tak. Spørgeren for det afsluttende spørgsmål.
Tak. Mit sidste spørgsmål går netop på dumpning af slam i Køge Bugt. Her er der foreløbig dumpet over 200.000 m³ let forurenet slam, som det hedder, fra udgravningen af Lynetteholmen. De næste kontrakter til udgravningen skulle have været udbudt i mandags, så vidt jeg kan se, men udbuddet er åbenbart stoppet. Er det rigtigt, og i så fald, hvordan kan det være, og hvad tænker ministeren om det?
Ministeren.
Det, som jeg jo har fået forligskredsens opbakning til, er at se på alternativer til det, der betegnes klapning. Det arbejde er nu i gang, og der forventes at foreligge resultater inden for de næste måneder. Altså: Hvad kan man gøre med det slam, som ellers skulle dumpes, og hvor kan man alternativt deponere det? Og det synes jeg er et vigtigt arbejde. Jeg har haft ønsker, og det er derfor, jeg har fået forligskredsens opbakning til at se på alternativer. Det skal vi vurdere, og så vender vi tilbage, når vi har drøftet de muligheder, der foreligger.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Næste spørgsmål er til kulturministeren af Charlotte Broman Mølbæk, SF.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak for det. Vil ministeren, idet e-sporten vokser dag for dag som fænomen i Danmark, idet flere og flere – i alle aldre – bruger e-sport til hverdag, idet flere organisationer, offentlige institutioner og skoler løbende opdager e-sporten som særdeles gavnlig i undervisningen, hvilket bekræftes af undersøgelser fra Esport Danmark, idet e-sporten rummer enorme muligheder for unge mennesker og for samfundet som helhed, og idet vi bør sikre, at udviklingen bliver påvirket af de fællesskabsorienterede værdier, som den danske foreningstanke bygger på, tage skridt hen imod at sikre, at e-sportens uundgåelige udvikling støttes af det offentlige, så vi kan forankre den i foreningstanken ved at udvikle en national strategi for e-sport i Danmark?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet og for muligheden for at drøfte e-sport her i dag. Jeg har personligt en stor forkærlighed for og er også mest rundet af de mere fysiske idrætsgrene og fællesskaber og også de fællesskaber, der følger med en deltagelse i foreningslivet. Samtidig kan jeg jo godt se og deler dermed også spørgerens vurdering af udviklingen. Der er rigtig mange børn, unge og voksne, som er optaget af e-sport, og med den udvikling, som vi ser, kan man jo kun forestille sig, at det går én vej, og det er opad. Jeg synes, at den udvikling både rummer nogle udfordringer, men også nogle muligheder. På den ene side er der en risiko for, at udøverne har mere skærmtid alene derhjemme ved computeren. Det kan jo både betyde, at man bevæger sig mindre, men det kan også betyde, at man har mindre fællesskab og mindre interaktion med venner. Den hadtale, vi kender fra sociale medier, finder også sted i e-sportens verden. Hele det her toxic speech – eller hadfyldte ytringer – rammer særlig piger og kvinder, som desværre ofte oplever sexistiske og diskriminerende kommentarer, når de spiller. I e-sporten finder vi også doping, snyd og matchfixing, og som spiller kan man også blive snydt godt og grundigt i jagten på de her unikke udsmykninger med våben osv. Endelig er det i min optik også en kæmpe udfordring, at spiltitlerne ejes af store internationale virksomheder, som bestemmer spillenes regler og vilkår. Dermed har e-sporten ikke en demokratisk opbygget grundstruktur, som vi kender det fra idrættens verden. På den anden side rummer e-sporten også en masse muligheder, da e-sporten jo netop foregår digitalt og dermed kan dyrkes af alle på lige fod uanset køn, alder og fysiske forudsætninger i øvrigt. Det er heldigvis også sådan, at e-sporten i dag er bredt anerkendt og støttes i Danmark, og jeg synes, det er afgørende vigtigt, at vi understøtter, at e-sport dyrkes under ordentlige rammer i foreningslivet og ikke bare hjemme alene bag skærmen, og det synes jeg at vi skal tales ved om. Tak for ordet.
Spørgeren.
Tak for det, og jeg deler ministerens mange betragtninger i forhold til e-sporten. Én ting er, at e-sporten er en fast implementeret del af rigtig mange børn og unges og i øvrigt også voksnes hverdag og fritidsliv, og i virkeligheden er Danmark jo også blevet ret førende, når det gælder e-sport – vi er faktisk rigtig, rigtig dygtige på det område – men det har en masse slagsider, og især fordi vi politisk set slet ikke er gået ind på banen. Det har været de kommercielle kræfter, der selv er kørt af sted, og så er folk strømmet dertil, fordi det er gode produkter, de leverer på. Det er noget, der er spændende, det er noget, der er sjovt, det er udviklende, og det er et helt nyt univers, som i virkeligheden har været på vej igennem rigtig mange år. Når vi snakker om børn og unge og fællesskaber, at sidde alene og ikke at sidde alene, så skal vi jo også huske, at man sådan set ikke sidder alene, men at der også er nogle ret stærke fællesskaber inde i e-sporten. Der er også fællesskaber omkring e-sporten, hvor man sidder sammen, eller man tager ud til forskellige turneringer osv. Så på den måde er der meget fællesskab i det. Men der er også faldgruberne, som ministeren så fint påpegede, og derfor mener jeg også, at det er rigtig vigtigt, at vi politisk set kommer på banen, så vi kan understøtte den gode udvikling. Der er ikke nogen ordentlige rammer og vilkår for, hvordan man udbyder e-sport i dag. Der er ikke nogen beskyttelse af børn og unge og særlig heller ikke i forhold til noget af den hadtale, som ministeren også henviste til, og rigtig mange forældre aner ikke, hvordan de skal tale med deres børn om e-sport. Så skulle vi ikke prøve at komme ind på den bane og sige, at vi kan give den politiske opbakning, så vi understøtter initiativer og gode rammer og inddragelse af forældre, lærere og pædagoger i e-sporten, så vi faktisk kan hjælpe vores børn og unge godt igennem det?
Ministeren.
Mange tak for det. Jeg synes, det er nogle vigtige og interessante betragtninger i forhold til, at vi jo har noget, som på den ene side benyttes af mange og på den anden side risikerer at føre nogle uheldige ting med sig, jo især for vores børn og unge, og som jo nemt bliver noget skjult også for forældrene. Så hvordan vi som samfund går ind og bedst muligt understøtter, at det så foregår i nogle rammer, hvor vi får flest mulige af de positive effekter af det uden at få alle slagsiderne i fuld flor, synes jeg vi har gode rammer for at gå videre ned ad. Og spørgerens dedikation til emnet gør også, at vi løbende drøfter det her, og tak for det.
Spørgeren.
Det er jeg glad for at ministeren noterede sig, for det er rigtigt, at det er et emne, vi brænder rigtig meget for, og det er her, og det er her i vid udstrækning. Så det, der mangler, er, at vi også ligesom kommer på banen politisk set i forhold til at understøtte de gode rammer, retningslinjer og vilkår, som vi kender fra Foreningsdanmark. Vi er jo verdenskendte for Foreningsdanmark rundtomkring og vores stærke tilslutning til de lokale fællesskaber og måden, vi skaber rammer om at være aktive sammen i fritiden på. Der kan jeg se et kæmpe potentiale i forhold til e-sporten. Kan ministeren også se det? Og kan ministeren også se, at en national e-sportsstrategi kan bakke op om det?
Ministeren.
Jeg kan i hvert fald se, at det her er kommet for at blive, og at vi som politikere har et ansvar for at gå ind og præge det. Det vil jeg meget gerne være med til. Vi har også støttet det økonomisk. Støtte kan jo også bestå i en anerkendelse af arbejder, og jeg synes, at vi skal gå videre ned ad begge spor i forhold til det politiske arbejde, der ligger foran os, sådan at de grundværdier, som jeg jo kan høre på spørgeren at vi deler, nemlig foreningskraftens positive effekt og fællesskabet omkring det, især for vores børne og unge, fylder mest muligt inden for e-sporten og ikke mindst muligt.
Spørgeren for det afsluttende spørgsmål.
Tak. Det er rigtigt, at man kan notere sig, at vi har leveret et beløb, og at det er et meget lavt beløb. Men kan ministeren ikke se, at der er et kæmpe potentiale i forhold til at støtte det med et reelt beløb, som kan komme ud og bakke det op? Det er jo mange hundrede tusinde børn og unge, vi snakker om, der er engagerede i det her, så et par millioner kroner rækker simpelt hen ikke. Kan ministeren ikke se, at nu bliver vi nødt til at give den gas her og så lave både en national strategi og også en reel sikring af et Foreningsdanmark, når det gælder e-sporten?
Ministeren.
Igen vil jeg sige, at jeg synes, at der er nogle vigtige rammesætninger for det her, og der er nogle grundværdier i min forkærlighed for foreningslivet i det hele taget – det at være medlem af et fællesskab, det at blive bragt sammen med andre børn og unge – som e-sport har et potentiale for, men som i sin grundsubstans jo ikke er indbygget på samme måde som i vores øvrige foreningsliv. Derfor er der nogle andre ting på spil her, men det kræver også nogle politiske svar. Og jeg vil godt kvittere endnu en gang for, at ordføreren lægger mange kræfter i at sørge for, at vi har et særligt blik på især vores børn og unge i den her sag,
Vi siger tak til ministeren og spørgeren. Det næste spørgsmål er til udlændinge- og integrationsministeren af Sikandar Siddique, Frie Grønne.
Værsgo at læse spørgsmålet op
Tak for ordet, formand. Tak til ministeren for at møde op. Jeg vil læse spørgsmålet op: Når en iransk kvinde i sidste uge blev forsøgt tvangsdeporteret fra udrejsecenter Avnstrup, hvilket endte i voldsom magtanvendelse mod kvinden, der efterfølgende endte med også at udøve selvskade, så deporteringen måtte afbrydes og kvinden indlægges på hospitalet, får det så ministeren til at reflektere over, om kriterierne for deportering eller asyl bør ændres, når et menneske er villig til at gå så langt for at undgå deportering og dermed blive i det danske asylhelvede, der giver børn ptsd?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Der er hvert år tusindvis af udlændinge, der søger om ophold i Danmark. Rigtig mange af dem får en opholdstilladelse og ret til at være her; andre får afslag eller dømmes til udvisning, og de skal selvfølgelig forlade landet – vi lever trods alt i en retsstat. Når der gives afslag, eller en dommer beslutter sig for at udvise en udlænding, og vedkommende skal udsendes af Danmark, så vil myndighederne forud for udsendelsen altid være i dialog med vedkommende og forsøge at få personen til at udrejse frivilligt, og det gør de fleste faktisk også. Her bliver udlændingene også vejledt grundigt om de forskellige muligheder for støtte og økonomisk støtte, der er i forbindelse med en frivillig hjemrejse. Hvis personen ikke medvirker til at rejse frivilligt, vil udsendelsen som en sidste udvej kunne ske tvangsmæssigt og med bistand fra politiet. Det er heldigvis kun nødvendigt i meget få tilfælde, og langt de fleste udsendelser sker også roligt, ordnet og frivilligt. Men i de tilfælde, hvor en udlænding ikke udrejser frivilligt, mener jeg, det er fornuftigt, at der som en sidste udvej kan gennemføres en ledsaget udsendelse, og også, at der om nødvendigt kan anvendes magt ved udsendelsen. Når der anvendes magt i de situationer, skal det være nødvendigt og forsvarligt, og det skal naturligvis ske så skånsomt, som omstændighederne tillader det, og under hensyntagen til, at udlændingen befinder sig i en meget vanskelig situation. Men helt grundlæggende mener jeg, at retsstaten skal være i stand til at gennemføre de afgørelser, som myndighederne træffer, for ellers kunne vi lige så godt se bort fra den lovgivning, som et flertal i Folketinget er blevet enige om, og det duer jo heller ikke, for vi lever i et demokrati.
Spørgeren.
Men det duer jo heller ikke at splitte en familie ad. Har ministeren set videoen, hvor det her 1-årige barn græder og græder og ikke kan stoppe, fordi barnet vil have sin mor, men moren ikke er der? Det er et 1-årigt barn. Hvis reglerne er sådan, at man splitter familier ad, hvis man skiller et 1-årigt barn fra sin mor, så er der et eller andet galt med reglerne; så må vi have dem lavet om. Mener ministeren, at det er i orden, at man skiller et barn fra sin mor, jævnfør menneskerettighedskonventionens artikel om retten til familieliv?
Ministeren.
Jamen myndighederne skiller ikke familier ad. Det er mennesker, der skal forlade Danmark. Hvis de f.eks. skal til Iran, er det jo myndighedernes opgave at få dem alle sammen til Iran, helst samlet. Hvis man kun har pas på halvdelen af familien, så bliver den anden halvdel af familien selvfølgelig bedt om at medvirke til, at de også får udstedt rejselegitimation, som ambassaderne gerne vil udlevere, hvis folk gør det frivilligt. Men det skal jo ikke være sådan, at hvis folk ikke medvirker til at skaffe sig et eget pas, så de faktisk kan forlade landet, så bliver resten af familien ikke udsendt. Det er jo folk selv, der lader deres familier adskille – det er jo ikke myndighederne.
Spørgeren.
Jamen hvad med barnets tarv? Så holder familien barnet som gidsel, men så holder regeringen jo også barnet som gidsel. Moderen vil ikke samarbejde, det går ud over børnene, og vi vil så heller ikke samarbejde, siger regeringen, og så er man fra regeringens side også ligeglad med barnets tarv. Hvem tænker på barnet? Nu er den her video blevet set over en million gange, og det kan formodes, at også styret nede i Iran har set den her video, og derfor er situationen så en helt anden. Giver det anledning til, at man vil revurdere sagen, genåbne den og revurdere sagen, så moderen kan blive her?
Ministeren.
Myndighederne vil gerne samarbejde. Myndighederne laver ikke andet end at samarbejde med folk, der er udvisningsdømte og har fået afslag på asyl, med henblik på at de medvirker til en frivillig og rolig hjemsendelse. Jeg vil bare holde fast i, at den lov, som politiet benytter til at anvende magt, jo er politiloven. Den gælder for alle i de her land. Hvis der er en person, der ikke følger med politiet, hvis vedkommende skal ind og afsende i arresten, så bruger de jo også magt. Hvis der er nogen, der filmer det, ser det heller ikke pænt ud. Hvis der er psykisk syge på bosteder, hvor politiet også har behov for at anvende magt, så benytter de den samme lovgivning. Vi skal jo ikke have to forskellige lovgivninger, vi skal jo ikke have én lovgivning til udlændinge, der er på udrejsecenter, hvor vi ikke anvender så meget magt, og så have en anden lovgivning til folk, der skal i spjældet, og som måske er udadreagerende psykisk syge, hvor vi så for alvor anvender magt. Den form for forskelsbehandling vil vi ikke have. Der er én lov til borgere i det her land, i hvert fald hvis det står til regeringen.
Spørgeren for et afsluttende spørgsmål.
Og jeg bliver bare også nødt til at fastholde, at barnets tarv må være det afgørende. Hvis forældrene ikke tager ansvaret, som man mener i regeringen, når de ikke flytter, tager regeringen heller ikke ansvaret for barnets tarv, når regeringen siger: Fordi moderen gør det, gør vi det også. På den måde er det barnet, der kommer til at lide. Jeg vil her til sidst fremkomme med en appel: Kære Minister, det her barn kommer til at lide resten af sit liv, det kommer til at sætte spor i resten af barnets liv, vi splitter en familie, vi ødelægger det her barns liv og muligheder. Lad os nu få genåbnet den her sag og sørge for, at den her mor kan blive hos sit 1-årige barn. Barnet har brug for sin mor.
Ministeren for en afslutning.
Danmark har underskrevet børnekonventionen, og jeg er meget stolt af og glad for, at vi har underskrevet den, og derfor lever vi selvfølgelig op til det med barnets tarv. Men børn i det her land af afviste asylansøgere og udvisningsdømte skal være meget glade for, at det ikke er Frie Grønne, der sidder i regering, for hvis man kan bruge sit barn som en krog til at blive boende i landet, vil vi se masser af udlændinge benytte sig af børnene, skubbe dem foran sig og bruge dem som en anledning til at kunne blive boende i Danmark. Lad os holde fast i, at vi lever i en retsstat, Folketinget har vedtaget nogle regler, politiet skal selvfølgelig leve op til de regler, der er omkring magtanvendelse, og de bruger de samme regler over for afviste asylansøgere, som de bruger over for danskere, der skal ind og afsone. Der er ikke forskelsbehandling her, og det vil regeringen i hvert fald ikke være med til, uanset hvad Frie Grønne siger.
Og vi siger tak til minister og spørger. Spørgsmålet er afsluttet. Næste spørgsmål er til uddannelses- og forskningsministeren af Ole Birk Olesen, Liberal Alliance.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Hvad mener ministeren det betyder for beskyttelsen mod fremtidige coronavarianter, at regeringen har valgt at droppe vaccinesamarbejdet med Østrig og Israel?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Når det gælder beskyttelse mod nye coronavarianter, er det væsentligt at sige, at vi står i en anden situation i dag, end vi gjorde for et år siden. Det planlagte samarbejde med Israel og Østrig var kun et spor ud af flere, som regeringen satte gang i i starten af pandemien. Selv om vi har besluttet at standse det konkrete samarbejde, støtter regeringen fortsat, at forskning inden for pandemier og pandemiberedskab prioriteres højt, og her har hovedsporet i forhold til internationalt forskningssamarbejde hele tiden været vores europæiske samarbejde under EU's forskningsprogram Horisont Europa. Som jeg nu flere gange på samråd og i besvarelsen af spørgsmål fra Folketinget har understreget, var det konkrete samarbejde med Israel og Østrig ikke et vaccinesamarbejde, men et forskningssamarbejde om pandemiberedskab, altså et samarbejde med et bredere formål. Det er også det, som fremgår af teksten til bevillingen på finansloven. Det var regeringens forventning, at vi i de kommende år kunne igangsætte og finansiere en række fælles forsknings- og innovationsprojekter via åbne opslag – projekter med et bredt fokus i forhold til smitsomme sygdomme og pandemiberedskab, herunder eventuelt forskning i vaccineudvikling, men ikke produktion af vacciner. Der er et langt sigte og en betydelig usikkerhed om slutresultatet, når man finansierer forskning. Håbet er selvfølgelig, at der skabes ny viden og forskningsmæssige gennembrud, og at denne viden kan gøre en forskel i samfundet. Men grundlæggende var det min forventning, at midlerne kunne bidrage til at etablere et godt og langsigtet samarbejde mellem forsknings- og innovationsmiljøer i de tre lande og potentielt flere, hvis flere ville slutte sig til, og på den måde styrke dansk forskning og på sigt også vores pandemiberedskab. Nu kommer vi som bekendt ikke til at etablere det konkrete samarbejde, men fortsætter jo med det samme formål ad andre veje for at stille Danmark bedre i forhold til at kunne bekæmpe fremtidige pandemier.
Spørgeren.
Det er et interessant svar, for statsministeren har under stor mediebevågenhed fremturet med, at vi skulle have det her samarbejde med Østrig og Israel, og regeringen havde et ønske om at bruge ikke mindre end 122 mio. kr. på det samarbejde. Men da regeringen så møder modstand i den kreds af partier, som regeringen laver finanslov med, mod at bruge 122 mio. kr. på det, så vælger regeringen at droppe det. Nu forstår vi så på ministeren for området, at det ikke har den store betydning for coronabekæmpelsen i Danmark, at man altså ikke bruger de 122 mio. kr. på det. Den er fortsat i rigtig gode hænder og mindst lige så gode hænder, som hvis man ikke havde droppet samarbejdet med Østrig og Israel om coronabekæmpelse. Hvordan hænger det sammen, at regeringen på den ene side mener, at det samarbejde var så vigtigt, at der skulle bruges ikke mindre end 122 mio. kr. på det, og på den anden side nu med ministerens ord siger, at selv om man nu dropper det samarbejde, står vi fortsat rigtig stærkt og rigtig godt, og at det faktisk ikke har den store betydning for vores coronabekæmpelse, at vi nu har droppet det samarbejde?
Ministeren.
Tak. Ja, der var tale om 12 mio. kr. om året i 10 år, og det skal ikke lyde, som om vi ikke gerne ville have gennemført det. Det er derfor, regeringen har foreslået det og arbejdet for, at det skulle ske. Det, jeg siger i min besvarelse, er, at det fra starten har været tænkt som et supplement til det EU-spor, hvor rigtig meget er sket. Og det kan jo lykkeligvis fortsættes, og de fremskridt, som vi gerne ser, kan ske dér, men ikke i forbindelse med det her samarbejde. De partier, der skulle stå bag det og finansiere det, ønskede det ikke.
Spørgeren.
Men jeg forstår det dog alligevel sådan, at ministeren mener, at den danske coronabekæmpelse kommer til at fungere rigtig godt og måske endda også helt optimalt, eller er der nogle mangler i den? Er der mangler i den coronabekæmpelse og den forskning om coronabekæmpelse, som vi nu sætter i gang, fordi vi ikke bruger 122 mio. kr. på samarbejdet om sagen med Israel og Østrig?
Ministeren.
Det vil jo være sådan, at mange lande har en massiv interesse i få skabt en ny udvikling på det her felt. Det gik rigtig stærkt, da det virkelig skulle til, og man kunne også trække på grundforskning sket i andre sammenhænge og rykke ind i coronabekæmpelsen. Det var rigtig, rigtig godt, men vi har da et behov for at blive ved med at interessere os for, hvordan vi stiller os som samfund, hvordan vi kan være rustet godt, være parat til at tackle en pandemi, når den måtte komme en anden gang, hvad den forhåbentlig ikke gør. Men det sker så ad andre veje end det her samarbejde. Og vi havde gerne set det, men det kan altså ikke gennemføres.
Så har vi en medspørger, Morten Dahlin fra Venstre. Værsgo.
Tak for det. Ministeren kan ikke nævne, hvilke konkrete mangler det nu opsagte samarbejde vil efterlade i den danske pandemiindsats, og samtidig siger ministeren, at man nu må finde andre veje til at lukke de huller, de mangler, og hvor ministeren ikke vil redegøre for, hvilke huller og mangler det er. Derfor er det helt oplagte spørgsmål til ministeren: Kan ministeren, hvad angår de 122 mio. kr., man ville have brugt på samarbejdet med Israel og Østrig, ikke her i dag i Folketingssalen nævne, hvilke konkrete projekter inden for corona- og pandemibekæmpelse de penge nu skal gå til?
Ministeren.
Spørgeren er jo udmærket klar over, at de midler, når de ikke anvendes der, så at sige så går tilbage i finansministerens kasse, og de kan omprioriteres til andre ting, og det har et flertal i Folketinget gjort og valgt at anvende dem et andet sted. Men der vil jo fortsat foregå forskning inden for det her felt igennem de midler, der allerede er afsat, midler igennem EU-samarbejdet, som også var en af vejene, hovedvejen, til at sikre nogle af de fremskridt, som skete, og som også danske forskere har bidraget til. Jeg møder ikke de to spørgere i dag sådan meget i forskningspolitiske sammenhænge, og det er måske også derfor, man tror, at man kan sige, at de her penge præcis ville have ført til et eller andet meget specifikt fremskridt. Altså, der ville være tale om temaer, vi ville stikke ud, åbne opslag, forskere kunne byde ind, her er der nogle lande, vi ville have gavn af at samarbejde med. Det havde vi gerne set. Men der er ikke flertal for at bruge de midler, og så bliver de brugt på noget andet. Men det er jo altså sådan, det foregår, og vi ville ikke kunne sige præcis, hvad det ville have endt med, kun, at det var inden for det her tema. Og det må vi jo så søge at styrke forskningen på ad andre veje.
Morten Dahlin.
Men så skal ministeren jo svare bekræftende, når hr. Ole Birk Olesen spørger, om der vil være mangler eller huller i den kommende indsats mod corona og pandemier. For ellers ville man jo ikke have sat 122 mio. kr. af til at lave en indsats, der jo forhåbentlig skulle føre frem til nogle konkrete resultater. Derfor er det måske så bare på sin plads at bede ministeren om at bekræfte, at det nu, når regeringen ikke kom igennem med sit ønske om at bruge 122 mio. kr. på en indsats sammen med Israel og Østrig, så vil efterlade nogle huller i den danske corona- og epidemiindsats. Er det ikke korrekt forstået?
Ministeren.
Jeg synes, det er flot forsøgt med den her lille spørgeraket, der her bliver skudt af, men sådan er det jo ikke. Vi ville gerne have anvendt de midler, og vi mener også, at vi sammen med Østrig og Israel kunne have lavet et godt samarbejde her. Men med det beløb, vi her taler om, er det jo ikke sådan, at der så nærmest ikke sker nogen forskning inden for pandemiberedskab eller vaccineudvikling længere. Vi taler jo om kæmpestore beløb i en helt anden klasse end dem her, der anvendes, og som også vil finde vej til det her felt. Så jeg er glad for omsorgen, men jeg tror lige knap man kan stille det op sådan, som det bliver forsøgt i dag.
Så er der et afsluttende spørgsmål til hr. Ole Birk Olesen.
Jeg tror, vi må konstatere, at de 122 mio. kr. ikke var afsat til noget, som regeringen fandt specielt vigtigt. De var afsat til, at statsminister fru Mette Frederiksen kunne få sig en selfie sammen med nogle regeringsledere i Østrig og Israel. Det var et mediegimmick, at Danmark skulle kunne få noget særligt ud af et samarbejde med Østrig og Israel omkring coronabekæmpelse, og det var en 122 mio. kr. dyr mediegimmick, som der heldigvis ikke var flertal for i Folketinget.
Ministeren.
Men så nærmer vi os vel, hvad det her handler om, nemlig ikke spor bekymring om pandemiberedskab eller forskning noget som helst andet, men en eller anden diskussion om statsministeren og hendes arbejde under pandemien. Og jeg er glad for, at vi havde en statsminister, der afsøgte alle veje til at stille os bedre og også at mødes med nogle af de lande, som på forskellig vis havde klaret tacklingen af pandemien godt, og som også er stærke forskningsnationer, og som Danmark har et godt samarbejde med. Det kommer vi fortsat til at have i et andet regi end det her konkrete samarbejde.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet, og vi siger tak til spørgerne og holder fast i ministeren. Det næste spørgsmål er også til uddannelses- og forskningsministeren, og det er af Katrine Robsøe, Radikale Venstre.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak. Hvilke overvejelser om tiltag med henblik på at fremme trivslen blandt de studerende på landets videregående uddannelser gør ministeren sig i lyset af tallene i den nye nationale sundhedsprofil – Danskernes Sundhed – som bl.a. viser, at mere end hver tredje kvinde og hver femte mand i aldersgruppen 16-24 år har dårligt mentalt helbred?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet og anledningen til at diskutere det her vigtige emne og sætte fokus på det. De tal, som spørgeren henviser til, bekymrer også mig som minister. At så mange unge angiver, at de har et dårligt mentalt helbred, er et samfundsproblem. Det må og skal aldrig være den enkeltes problem. Jeg mener, at det er en bred samfundsdiskussion, der er behov for, men også på uddannelsesområdet har vi jo muligheder for at adressere det. Tallene fra sundhedsprofilen er indsamlet under coronanedlukningerne, og det kan selvfølgelig godt have påvirket resultatet, men det er jo ikke nogen ny problematik. Derfor har vi også fra regeringens side taget en række initiativer igennem de seneste år, og det er et emne, som vi løbende har fokus på. Siden regeringen trådte til, har vi bl.a. fjernet uddannelsesloftet og haft et stort fokus på studerendes trivsel under corona. F.eks. blev der afsat over 100 mio. kr. til en række trivselsindsatser. Jeg drøfter også løbende det her emne med de videregående uddannelsesinstitutioner, og så sent som i sidste uge har det været på dagsordenen til mine møder med bestyrelsesformændene for de enkelte uddannelsessektorer. For mig er et vigtigt redskab til at øge trivslen at vi får skabt nogle gode rammer omkring uddannelserne. Derfor har alle videregående uddannelsesinstitutioner sat strategiske mål om at fremme studerendes trivsel og læring i deres strategiske rammekontrakter frem mod 2025, og det er jo altså kontrakter, der lægger spor ud for, hvordan de vil arbejde, og som netop er blevet eller vil blive indgået i den her tid. De fleste er indgået nu. Mit klare indtryk er, at institutionerne også er meget opmærksomme på deres ansvar i forhold til at øge trivslen. Der er gode eksempler fra f.eks. Arkitektskolen i Aarhus, der er værd at hæfte sig ved. Jeg vil fortsætte med at have fokus på, hvad vi kan gøre for at understøtte de studerendes trivsel. I den kommende tid skal vi bl.a. se på, hvordan optagelsessystemet til de videregående uddannelser og karakterskalaen kan forbedres for at mindske bl.a. den oplevelse at have et præstationsfokus og –pres, som mange unge oplever, og der ser jeg frem til, at der også er et samarbejde med Radikale Venstre om forhåbentlig at nå frem til nogle gode resultater. Tak for ordet.
Tak. Spørgeren.
Tak. Som ministeren selv påpeger, er det her jo ikke nogen ny problemstilling; det er jo en udvikling, vi har kunnet følge gennem lang tid, desværre. Og det er faktisk også en af de ting, som jeg virkelig har et håb om at vi, til trods for alle mulige gode grunde til, hvorfor tiden nogle gange er blevet brugt på noget andet, så også kan nå at gøre noget mere ved i slutningen af den her valgperiode. Det er ikke nok at henvise til, hvad der er blevet gjort under corona. En af de ting, som jeg ved der blev sat i gang til at starte med, er, at den daværende uddannelses- og forskningsminister, fru Ane Halsboe-Jørgensen, nedsatte det her såkaldte trivselskontor. Og jeg kunne rigtig godt tænke mig at høre fra ministeren, hvad der egentlig er kommet ud af det her trivselskontor.
Ministeren.
Det er korrekt, at der jo simpelt hen er et kontor i ministeriet, der decideret har det her som arbejdsopgave. Og det er jo et udtryk for, at det er et fokus fra regeringens side – det var det for min forgænger, som fru Katrine Robsøe er inde på, og det er det også for mig. Der er som sagt allerede taget en række tiltag, og jeg er glad for samarbejdet med Radikale Venstre om det, og vi vil skulle fortsætte det arbejde. Optagesystemet er ét sted, karaktererne, og hvor ofte man skal have dem, er et andet. Det gælder også et andet ressort end mit eget. Og det er jo så også emner, der inden for mit ministerium bl.a. bliver arbejdet med på det her kontor.
Spørgeren.
Altså, jeg synes jo, det er en rigtig god idé at have fokus på det, og det er jo godt at have et kontor til det, men når vi nu også bruger penge på det, så håber jeg også, at vi kan få nogle konkrete ting ud af det, for det var det, jeg i hvert fald dengang forstod på regeringen at man rent faktisk gerne ville, altså få nogle nye idéer på bordet – noget, der måske ikke lige havde været oppe før. Og det med karakterer og optagelsessystem var jo allerede oppe i valgkampen inden, så det kan ikke være det, der skulle være det nye, det her kontor skulle se på. Så jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre: Hvad er det så, kontoret nu kigger på at vi skal gøre ved trivslen?
Ministeren.
Nu bliver det jo en meget specifik diskussion, måske også lidt uden for det, der egentlig er spurgt om. Jeg kan selvfølgelig også godt, hvis der er behov for nærmere redegørelser, komme ind på det ved anden lejlighed. Men når man gør det, altså giver dem den specifikke opgave, så er det jo ikke det, der er løsningen. Det er jo ikke kontoret, der er løsningen; det er jo de politiske handlinger, man foretager. Og der er der så sket en række ting – i forbindelse med corona, men også andet – som har fokus på at øge trivslen, og det er altså et arbejde, som vil fortsætte, og hvor der også er nogle af de mennesker her, som vil rådgive regeringen og arbejde med de emner.
Spørgeren for det sidste spørgsmål.
Jeg ved ikke, om jeg er helt enig med ministeren i, at det ikke ligger nogenlunde inden for det at høre, hvad kontoret for trivsel har i pipelinen, når man spørger til trivslen blandt de studerende og kontoret ligger under ministeren i Uddannelsesministeriet. Jeg håber bare rigtig meget på og har her en opfordring til, at ministeren vil få noget retning på det her og vil få rykket på det her til sidst. Det kan godt være, at der kun er et år tilbage, men der er godt nok meget at tage fat på, hvis der skal rykkes på det her område i den her valgperiode.
Ministeren.
Der er en anerkendelse af fortsat interesse fra Radikale Venstres side for at rejse den her dagsorden og blive ved med at lave nye politiske tiltag. Det er også regeringens ønske, så lad os se, om ikke vi på cirka fem kvartaler endnu vil kunne nå det. Nogle eksempler er givet her: optagelsessystemet, karakterer og andet. Det arbejde fortsætter vi, og jeg er glad for, at Radikale Venstre er med til at skubbe på den dagsorden. Både inden for mit ressort, men i det hele taget i samfundet er der behov for simpelt hen at have en samfundsdiskussion om, hvad det er for en kultur, nogle normer og et pres, som mange unge oplever på en måde, der er jo åbenbart også sætter sig i en øget mistrivsel. Og det er bekymrende.
Tak. Spørgsmålet er afsluttet, og vi siger tak til spørgeren. Det næste spørgsmål er også til uddannelses- og forskningsministeren, og det er stillet af Michael Aastrup Jensen fra Venstre.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig i, at det ikke er godt for Danmarks internationale omdømme, at statsministeren laver aftaler med en korruptionsanklaget premierminister midt i dennes valgkamp?
Ministeren.
Tak. Jeg vil sige, at det jo er et grundvilkår for demokratier, at man nogle gange er i valgkamp. I det her tilfælde er det Israel – der er ikke så mange demokratier i Mellemøsten, Israel er et – og det bør ikke stoppe vores samkvem med dem, slet ikke når vi står midt i en pandemi. I den situation, som Danmark stod i, var det regeringens generelle holdning, at nye initiativer i forhold til pandemibekæmpelse ikke kunne vente. Regeringen ville afsøge alle muligheder. Så nej, jeg er ikke enig i, at statsministerens håndtering af coronapandemien har skadet Danmarks internationale omdømme, som det fremgår af spørgsmålet. Vel snarere tværtimod ses Danmark på som et land, der bl.a. i kraft af et stærkt politisk lederskab har klaret coronapandemien ganske godt, må man sige. Selvfølgelig har vi haft vores udfordringer, men i en international sammenligning er vi vel blandt de bedste, både når det kommer til sundhed og til økonomi. Det har mange ære af, og jeg håber, at jeg kan blive enig med hr. Michael Aastrup Jensen om, at det har statsministeren altså også. Jeg mener ikke, at der er noget kontroversielt i at besøge Israel eller at drøfte et forskningssamarbejde med Israel. Vi har et godt samarbejde med Israel på forskningsområdet, og den dag i dag nyder vi i Danmark godt af, at den daværende Venstreregering i 2016 etablerede et innovationscenter i Israel. Det eksisterer som sagt stadig, og det skete i øvrigt også, mens Benjamin Netanyahu var premierminister. Det synes jeg er godt at man gjorde, og det vil Danmark selvfølgelig holde fast i, ligesom vi samarbejder godt med Israel på andre områder inden for forskning og innovation.
Spørgeren.
Tak for det svar. Der er ikke nogen tvivl om, at jeg absolut også går ind for et tæt samarbejde med Israel, men problemet er jo timingen. Problemet er jo, at man vælger at lade sig så at sige bruge i en igangværende valgkamp. Det er ikke normalt. Jeg erkender, at jeg kun har siddet 17 år i Folketinget og derfor også kun ved, hvad der har været normalt inden for de sidste 17 år, men det er ikke normalt, at Danmarks statsminister tager ned og bliver part i en igangværende valgkamp – ikke mindst en valgkamp i Israel på daværende tidspunkt, som jo var ekstremt polariseret, og hvor man var meget delt omkring, hvad man mente om premierministeren på det tidspunkt. Vi kan alle sammen huske, hvordan og hvorledes der lige pludselig blev lavet en såkaldt photo opportunity ude i et fitnesscenter, hvor statsministeren står og ser daværende premierminister Netanyahu stå og løfte vægte og forklare, hvor stærk han er, for en samlet israelsk presse, så man rigtig kan se, at han altså er en stærk mand, mens vores statsminister står ved siden af og kigger lidt mærkeligt på det hele. Så man blev altså simpelt hen en del af en lang række af de her forskellige, skal vi sige opstillede valgkampsituationer, hvilket jeg må indrømme jeg simpelt hen ikke forstår. Når man så gik statsministeren på klingen og spurgte om, hvorfor det var så nødvendigt at tage derned på det tidspunkt, så fik man at vide, at det handlede om liv og død, at det simpelt hen handlede om, at nu skulle vi redde så mange mennesker som overhovedet muligt, og at vi skulle have gang i vaccineproduktionen; så derfor tog vi ned til Israel. Men hvad er der så kommet ud af det? er jo spørgsmålet. Svaret er, at der ikke er kommet ret meget ud af det, så der var ikke grund til at tage ned og blive part i sådan en valgkamp. Det var jo sådan, at midt under at krigen i Ukraine startede, listede man lige en pressemeddelelse ud om, at man var nødsaget til at stoppe det her samarbejde. Så vil ministeren set i bagklogskabens klare lys ikke give mig ret i, at man ikke burde have været dernede og været part i den valgkamp på det tidspunkt?
Ministeren.
Jeg vil ikke give spørgeren ret i, at det ikke var rigtigt af landets leder at afsøge alle muligheder for at samarbejde med andre lande i forbindelse med bekæmpelsen af pandemien. Det er jo nemt nok at stille sig op her på lang afstand og kloge sig på alle mulige ting. Men det er da klogt og godt af landets statsminister at gøre, hvad man kan – også selv om der er valgkamp i et demokrati – for at samarbejde med andre lande om at stille Danmark og danskerne bedre i bekæmpelsen af en pandemi. Jeg ved ikke, om det trøster hr. Michael Aastrup Jensen, men Benjamin Netanyahu blev jo altså ikke genvalgt, så selv hvis det har gjort indtryk på nogen i Israel, har det næppe haft nogen indflydelse på valghandlingen dernede.
Spørgeren.
Tak for det. Nu siger ministeren, det er på afstand. Jeg sagde det allerede, samme sekund som vi oplevede statsministeren være nede i Israel i de her opstillede kampagneevents med den korruptionsanklagede premierminister. Allerede dengang sagde jeg det, og jeg synes faktisk også, at det var meget, meget mærkeligt, at regeringen ikke valgte at tage en diskussion i Det Udenrigspolitiske Nævn, hvor jeg også sidder, omkring de her ting. Så jeg må sige, at det der med, at det er på afstand, jo er regeringens skyld. Det var, fordi regeringen ikke valgte at inddrage Folketinget, før man tog derned, i det her meget, meget – skal vi sige – ømtålelige programplanlægningsarbejde, der var i at tage derned midt under en valgkamp. Så regeringen bærer selv ansvaret for, at vi altså bliver nødt til at diskutere det, efter at besøget fandt sted.
Ministeren.
Jeg ved nu ikke, om ikke også der har været diskussion undervejs. Hr. Michael Aastrup Jensen nævner en debat, der allerede udspandt sig dengang, og den har jo fandtes lige siden. Jeg har også redegjort over for Folketinget og været i offentlig diskussion om samarbejdet her. Regeringen havde jo gerne set, at vi kunne gennemføre et pandemiberedskabssamarbejde, altså et forskningssamarbejde om pandemiberedskab. Det lod sig ikke gøre, og det har vi haft en diskussion om her og også samråd om tidligere. Men det var da godt, at statsministeren afsøgte muligheder for at stille Danmark bedre. Det forstår jeg ikke det kontroversielle i.
Så har vi medspørger, hr. Per Larsen, Konservative Folkeparti.
Tak for det. Jeg kunne jo godt tænke mig at vide helt eksakt, hvilke overvejelser man gør sig, når nu regeringen træffer den beslutning at indlede en aftale med en korruptionsanklaget statsleder midt i sådan en valgkamp der. Sender det ikke nogle mærkelige signaler?
Ministeren.
Jeg ved ikke, om spørgsmålet bringer meget nyt med sig, i forhold til hvor vi startede før. Men det er jo fair nok, hvis flere partier har interesse i at tage diskussionen op her. Jeg synes, det var rigtigt af statsministeren i den situation, vi var i, at afsøge alle muligheder for at stille Danmark bedre i bekæmpelsen af pandemien. Derfor blev der jo så foretaget en rejse og en dialog med Israel og Østrig specifikt her, men jo også med andre lande, som på forskellig vis gjorde sig erfaringer under pandemien. Det, det nåede frem til, var, at vi kunne lave et forskningssamarbejde om pandemiberedskab, som der jo så ikke har været opbakning til at føre igennem sammen med de partier, der står bag finansloven. Derfor er det blevet indstillet. Men selve det, at man som statsminister tager på sig at afsøge mulighederne og også må acceptere, at når det er med demokratier, så kan der være en valgkamp, er rigtigt og godt. Jeg synes, det er rigtigt og godt, at landets leder valgte at gøre sådan. Det var af hensyn til at stille Danmark bedst muligt.
Per Larsen.
Det svar, som ministeren nu giver, giver jo anledning til at spørge: Hvad var det for nogle forcer, Østrig havde i den situation, man stod i? Hvad var det, man kunne sammen med Sebastian Kurz eksempelvis? Var der noget, som helt åbenlyst tilsagde, at man skulle indlede et samarbejde der på statsniveau?
Ministeren.
Der hører den forhistorie med, at Østrig og Israel jo er lande, som Danmark på forskningsområdet har et godt samarbejde med. Østrig ligger også ret højt, ligesom Danmark gør, i forskningsbevillinger. Vi ser i EU-sammenhæng ofte ret ens på tingene der, og både Østrig og Israel havde jo på forskellig vis udmærket sig under håndteringen af pandemien, og i tillæg til det samarbejde, der var i EU, afsøgte statsministeren andre muligheder. Det synes jeg var godt og rigtigt.
Så er der et afsluttende spørgsmål fra hr. Michael Aastrup Jensen.
Tak for det. Jeg må indrømme, at det, der jo står tilbage, er, at der intet, som i intet, er kommet ud af, at statsministeren valgte at lade sig bruge i en valgkamp i et delt Israel, og det synes jeg ærlig talt er sørgeligt. Så selv om jeg desværre udmærket godt kender svaret, vil jeg håbe på, at det alligevel giver stof til eftertanke, og at man ikke igen sætter sig i sådan en situation, hvor man lader sig bruge i en valgkamp i et delt land.
Ministeren.
Det var vel mere en konklusionen fra hr. Michael Aastrup Jensen end et egentligt spørgsmål, og det er jo udmærket, at Venstre kan komme med den her. Jeg vil sige, at det at samarbejde med andre lande, der også kan være demokratier, og mens der er valgkamp – og hvor lang er den egentlig? Vi har en idé om, at det kan være 3 uger, men det kan jo også være lang tid, hvor man ligesom kan påberåbe sig, at nu er der valgkamp – ikke må begrænse en, når man er i en pandemi og har behov for at afsøge alle muligheder for at stille landet bedre. Det var det, der var tilfældet her.
Spørgsmålet er afsluttet. Vi siger tak til spørgerne. Jeg skal meddele, at spørgsmål nr. 10 til uddannelses- og forskningsministeren af Kim Valentin, Venstre, udgår af dagsordenen. Næste spørgsmål er også til uddannelses- og forskningsministeren, og det er af hr. Morten Dahlin fra Venstre.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak, formand. Hvilke overvejelser gør ministeren sig om statsministerens vaccinetur til Israel under en israelsk valgkamp, og mener ministeren, at vaccinesamarbejdet har været anstrengelserne værd?
Ministeren.
Som jeg også sagde i min besvarelse af spørgsmål 686, er det jo et grundvilkår for demokratier, at man nogle gange er i valgkamp. Hvornår den egentlig starter og slutter, vil mange nok mene er et lidt flydende spørgsmål. Og det bør ikke stoppe vores samkvem med disse demokratier, slet ikke når man står midt i en pandemi. Og som jeg gjorde før, må jeg også her minde om, at Netanyahu jo altså ikke er socialdemokrat, og han blev heller ikke genvalgt. Så mon ikke også der er grænser for, hvor stor en indflydelse man har haft på valget i Israel. Jeg tror måske, at man overgør det en smule. Det er vigtigt at huske, hvilken situation Danmark stod i tilbage i marts 2021. Kun omkring 9 pct. af danskerne havde påbegyndt en covid-19-vaccination, kun 6,7 pct. var færdigvaccinerede, og vaccinerne blev på det tidspunkt stadig leveret meget langsomt. I Israel var situationen anderledes. I marts 2021 var Israel det land, der var kommet længst med udrulningen af vacciner og dermed havde den mest aktuelle forståelse for deres effekt som led i bekæmpelse af covid-19-smitte. Over 50 pct. af befolkningen var påbegyndt vaccinationen, og 36 pct. var færdigvaccinerede. Derfor var Israel også et naturligt sted at kigge hen i regeringens bestræbelser på at stille Danmark bedre. Regeringen havde gennem hele pandemien stået fast på vigtigheden af at vende hver en sten for at stille Danmark bedst muligt og havde i den forbindelse prioriteret internationalt samarbejde gennem EU, hvor Danmark har indkøbt vacciner til den danske befolkning, og vi har engageret os i EU's bestræbelser på at styrke det fremtidige europæiske pandemiberedskab. På forskningsområdet er det også sket gennem Horisont Europa-programmet – en lang række forsknings- og innovationsprojekter – og i tillæg altså nogle bilaterale spor som det, der er interesse for i dag. Så er det jo sådan, at når man sætter meget i gang, er det ikke altid, at det hele lykkes. Det er selvfølgelig ærgerligt. Sådan er det i politik – og jo også i livet i øvrigt. Men det betyder jo ikke, at man ikke skal prøve, og jeg synes, at det både er for nemt og forkert at sige, at så var det ikke indsatsen værd. Vi havde gerne set det her samarbejde gennemført med Israel og Østrig, som vi samarbejder godt med inden for forskningsområdet.
Spørgeren.
Tak til ministeren for svaret på den første del af spørgsmålet, nemlig hvilke overvejelser ministeren gør sig. Og så kan man jo med en kæk bemærkning sige, at så har selv regeringen også fundet grænser for, hvad de mener den socialdemokratiske regering kan udvirke. Man kan trods alt ikke påvirke resultaterne af valget i Israel. Og det er jo også en erkendelse værd – det kan vi jo tage med på sådan en onsdag. Den anden del af spørgsmålet gik på, om ministeren mener, at vaccinesamarbejdet med Israel og Østrig har været anstrengelserne værd. Det svarede ministeren ikke på. Og det er egentlig et meget kort svar, jeg er ude efter: Mener ministeren, at det har været anstrengelserne værd?
Ministeren.
Jeg mener da, at det var rigtigt af statsministeren at afsøge det samarbejde. Og regeringen havde jo også gerne set det gennemført. Så havde det selvfølgelig ført til nogle forskningsprojekter – som så ikke bliver gennemført. Det havde givet et større afkast. Men man må jo bare sige, at når du prøver at gøre alt muligt for dit land og i samarbejde med andre stille det bedre under en pandemi, er det ikke sikkert, at det alt sammen lykkes. Og her har der altså stået nogle ting i vejen for, at det samarbejde bliver gennemført. Men det er da rigtigt at gøre forsøget. Mon ikke kritikken havde været, at man var alt for passiv, hvis der ikke havde været foretaget den slags ting.
Spørgeren.
Det er jo nok ikke hele svaret på spørgsmålet om, om det var anstrengelserne værd, og derfor vil jeg, fordi jeg er i mit gavmilde humør i dag, give ministeren mulighed for at svare endnu en gang, og den her gang måske endda svare kort, klart og præcist: Mener ministeren, at opstarten af det her vaccinesamarbejde med Østrig og Netanyahu i Israel var anstrengelserne værd, ja eller nej?
Ministeren.
Jamen jeg tænker, at stilen her vel meget godt afspejler, at når jeg ikke ser så meget til hr. Morten Dahlin i diskussionen om forskningspolitik i hverdagen, er det, fordi det egentlig mere er polemik og mindre forskningen, det her handler om. Og det er jo fair nok. Men altså, det at søge at indlede et samarbejde med andre lande og stille Danmark bedst muligt i bekæmpelsen af en pandemi synes jeg er rigtigt og godt at en statsminister gør. Det her samarbejde kan ikke føres ud i livet; der er ikke opbakning til at anvende midlerne til det, men det havde vi gerne set. Og det er vel sådan, sagen står.
Så er det medspørgeren, hr. Per Larsen fra Det Konservative Folkeparti. Værsgo.
Tak for det. Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren, hvor mange ressourcer, økonomiske midler, der egentlig har været brugt her. Hvor mange kroner har det kostet at forsøge at oprette det her samarbejde med Israel?
Ministeren.
Der er ikke anvendt midler af de penge, der blev afsat på finansloven. Det er simpelt hen ikke nået at ske, inden beslutningen er truffet om at indstille det samarbejde. Jeg skal gøre opmærksom på, at der jo ikke var underskrevet en aftale; der var gang i arbejdet hen imod at kunne det, men der var ikke underskrevet en egentlig aftale og derfor heller ikke udbetalt nogen beløb til konkrete forskningsprojekter – ikke gennemført opslag og vurderinger af mulige forskningsprojekter osv. Så de penge har kunnet omprioriteres til andre formål, og det er jo så også blevet gjort af et flertal i Folketinget. Så vil jeg vende tilbage til – og det kan måske blive lidt trættende for dem, der har fulgt med fra starten – at jeg synes, det er rigtigt og godt, at en statsminister afsøger muligheder for samarbejder under en pandemi til at stille landet bedst muligt, og nogle ting vil kunne give et meget direkte afkast, noget andet ikke. Det er vel sådan, det er, og mon ikke kritikken af statsministeren havde været, at hun var for passiv, hvis man ikke havde gjort sig de anstrengelser.
Spørgeren.
Jamen jeg forestiller mig nu ikke, at der ville have været den store kritik, hvis det var sådan, at statsministeren var blevet hjemme, for vi har jo kommercielle virksomheder, som har forsket voldsomt meget i vacciner, og som også er lykkedes med det. Og heldigvis havde vi lavet en rigtig god strategi ved at sikre os vacciner, som også havde en god effekt. Så er konklusionen ikke, at det var spild af ressourcer at tage den tur til Israel?
Ministeren.
Jeg må sige, at jeg synes, det er et noget snævert syn på, hvordan man som land og hvordan man inden for forskningen kommer til at bidrage til, at vi står stærkere. Det kan vi ikke gøre alene. Derfor har et hovedspor jo hele tiden været det europæiske samarbejde, forskningsprogrammerne dér – også konkrete indkøb af vacciner gennem EU, som jeg nævnte før, men jo altså også forskning. Her var der en mulighed for at lægge yderligere samarbejder til. Hvorfor skulle det være angribeligt, at man afsøger de muligheder for med lande, man samarbejder godt med, at gennemføre yderligere forskningsprojekter?
Tak. Så er det hr. Morten Dahlin for et afsluttende spørgsmål.
Ministeren har flere gange i løbet af debatten her i dag brugt udtrykket polemik om oppositionens spørgsmål. Jeg vil bare sige, at vi ikke opfatter det som polemik, vi opfatter det som snusfornuft, og vi opfatter det som vores pligt at holde regeringen op på, at man ikke igangsætter en masse projekter, der er dyre og tager lang tid, og som der ikke kommer noget slutprodukt ud af. Derfor er det også vigtigt som regering en gang imellem at have evnen til at se indad og evaluere ens egen indsats. Og derfor vil jeg bare endnu en gang spørge ministeren: Hvis ministeren sådan set mener, at den her tur til Israel har været anstrengelserne værd, hvad er der så rent konkret kommet ud af det?
Ministeren.
Det var jo bl.a. regeringens ønske at gennemføre det her konkrete forskningssamarbejde, og hr. Morten Dahlin kender jo godt bevæggrundene for, at det så ikke kunne realiseres – at et flertal ikke gav støtte til det blandt de partier, der indgår i regeringens finanslovsaftale. De formål, som det at have sådan et samarbejde skal løfte, afsøger vi så ad andre veje igennem europæiske forskningsprogrammer og andre bilaterale samarbejder, og det er jo så det, vi må gøre, når der ikke er flertal for at foretage den bevilling, vi gerne havde set.
Vi siger tak for det. Tak til spørgeren, og tak til ministeren. Det næste spørgsmål er til skatteministeren af Preben Bang Henriksen.
Så tror jeg, at vi er ved at være klar til det. Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak for det. Det gik lidt hurtigt i spørgerrækken, derfor var vi ikke helt forberedt. Det er vi nu. Spørgsmålet lyder: Hvad er ministerens holdning til, at det angiveligt ikke er muligt at få indsigt i, om der er indkommet provenu for de af skattemyndighederne udsendte opkrævninger i sager om kædesvig, hvidvask m.v. for henholdsvis 1,5 mia. kr., 270 mio. kr. og 2 mia. kr.?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg vil gerne fremhæve, at de danske skatteydere generelt betaler skattekrav til tiden. Der bliver årligt opkrævet over tusind milliarder kroner i skatter og afgifter – det er jo trods alt en sjat – hvoraf 79 pct. betales. For kontrolkrav er det Skattestyrelsens erfaring, at betalingsprocenten generelt er på ca. 90 pct. Når det ikke er muligt at opgøre det præcise provenu fra kontrolindsatser af f.eks. hvidvask, momssvindel eller kædesvig, som er blevet betalt, så skyldes det, at det ikke automatisk registreres i Skatteforvaltningens betalingssystemer, altså om et krav er oprettet som følge af et kontrolprojekt eller en almindelig angivelse. Det vil derfor kræve en stor og ressourcekrævende manuel gennemgang at opgøre de faktiske betalinger for de enkelte kontrolprojekter. Det er ressourcer, som i stedet kan anvendes til at gøre det svært for virksomheder, som hverken kan eller vil svare enhver sit. Når det er sagt, arbejder Skattestyrelsen løbende på at blive klogere på, hvor stor en andel af skattekravene i kontrolprojekter der betales. Det er en prioritering, som jeg er helt enig i. Konkret er der igangsat en analyse, som forventes afsluttet ved udgangen af indeværende år. Jeg vil også fremhæve, at der generelt sættes ind over for skatteydere, som hverken kan eller vil betale. Bliver kravet ikke betalt efter Skattestyrelsens rykkeprocedure, så sendes det til Gældsstyrelsen, der har sanktionsmuligheder, hvilket øger betalingsprocenten yderligere. Gældsstyrelsen kan f.eks. foretage udlæg i virksomhedernes aktiver eller indeholde beløb direkte i skyldnerens løn. Afslutningsvis er jeg glad for, at der er bred opbakning fra Folketingets partier til regeringens reform af skattekontrollen, som bl.a. sikrer ansættelse af i alt 1.000 nye medarbejdere i Skatteforvaltningen. Opkrævningsområdet er i den forbindelse blevet styrket til bl.a. mere målrettede opkrævningsindsatser. Tak.
Værsgo til hr. Preben Bang Henriksen.
Tak for det. Jeg står her med nogle pressemeddelelser fra Skattestyrelsen, fint farvelagte, og lige til at ryge i avisen med overskrifter og sammenfatninger og grafer osv., henholdsvis marts 2021, september 2021 og oktober 2021. Det var pr, pr ment i en positiv forstand, fra skattemyndighedernes side om, at her virker kontrolindsatsen mod kædesvig og mod hvidvask osv. Vi opkræver nu så og så mange kroner, altså i alt 7,5 mia. kr. Det dækker de her tre, jeg står med i hånden. Synes ministeren så ikke, at det er højst mærkværdigt, at man har kunnet gøre det helt eksakt op til 7,4 mia. kr., er det vist, og har kunnet udstede sådan løbende meddelelser om, hvilke opkrævninger man nu sender af sted i de forskellige sager? Og når det så kommer til at dokumentere, hvad der er kommet ind på de enkelte sager i kroner og øre, altså nok nærmest det, befolkningen er allermest interesseret i, ja, så kan det ikke lade sig gøre. Jeg synes, at det virker højst mærkværdigt. Jeg synes, at befolkningen har et krav på at få at vide, hvordan inddrivelsen virker over for de her slyngler. Det er den ene ting. Den anden ting er, at er der rejst skattestraffesager i de her tilfælde? Det sidste er ikke skatteministerens opgave, det er justitsministers opgave at svare på. Jeg tror allerede nu, at jeg kan løfte sløret for, at det er der nok næppe. Det er altså sådan, at jo mere kompliceret en sag er, jo vanskeligere er det at få taget fat på den i kongeriget Danmark. Det er et gevaldigt problem omkring økonomisk svig. Men det er ikke det, der er dagens spørgsmål til skatteministeren. Det er spørgsmålet: Har danskerne ikke et krav på at vide, hvordan inddrivelsen virker i de her tilfælde? Og hvorfor kan vi ikke få det svar, når man kunne publicere så kraftigt på de enkelte sager om, at nu havde man udstedt opkrævninger?
Ministeren.
Logisk set er det sådan, at når man sender en opkrævning ud, så virker det, tænker jeg, for de fleste af os ret intuitivt, at så må man også kunne se, hvor mange penge der kommer ind, altså om folk betaler den regning, de får. Og har vi ikke krav på at vide det? Jo, det synes jeg er ret logisk. Først og fremmest har vi krav på at have et skattevæsen, som fungerer, og det er ingen hemmelighed for nogen af os, at skattevæsenet har været udfordret. Den store kapacitet, der nu bliver brugt på it-udvikling, går på ejendomsgæld osv. Det vil sige, at det at honorere det krav altså ikke bare er sådan ligetil.
Preben Bang Henriksen, værsgo.
Tak for det. Jeg synes jo stadig væk ikke, jeg fik noget svar. Hvis det er sådan, at man specifikt kan gøre op – man kan i hvert tilfælde her ovenikøbet udsende med tre mellemrum – hvordan gælden gøres op, hvordan den opkræves hos de enkelte personer, så virker det altså højst besynderligt på mig, at man ikke kan svare befolkningen på, om pengene kommer ind. Det er da dybt utilfredsstillende. Synes ministeren, det er i orden, og vil man arbejde på at få de oplysninger frem?
Ministeren.
Som jeg refererede til, arbejder Skattestyrelsen løbende på at blive klogere på præcis det, og det er jo, som jeg også sagde, en prioritering, som jeg faktisk er helt enig i og også er enig med spørgeren i. Konkret laves der altså en analyse, som er færdig i slutningen af året, og så ser vi da meget gerne på det sammen.
Hr. Preben Bang Henriksen.
Jeg kan jo kun konstatere, at jeg heller ikke her i Folketingssalen kan få at vide, om inddrivelsen virker. Jeg kan få at vide, at man har sendt nogle opkrævninger ud, men jeg kan ikke få at vide, om pengene er betalt. Det synes jeg simpelt hen er dybt utilfredsstillende, men det falder jo egentlig meget godt i hak med, at en journalist fra Jyllands-Posten øjensynlig har spurgt fire gange, nemlig den 30. november, den 9. december, den 20. december og den 11. januar, og alle gange har fået at vide, at besvarelsen blev udsat indtil den 20. januar, og så har man fået at vide, at der ikke var ressourcer til at svare. Jeg synes, det er utilfredsstillende.
Ministeren.
Vi har et skattevæsen, som på mange områder er rigtig, rigtig godt og velfungerende, men som også er udfordret – det er ingen hemmelighed. Som jeg også refererede til her, vil det kræve en stor og ressourcekrævende manuel gennemgang at opgøre det her. Det kan jo være svært at forstå, at man, når man sender noget ud, ikke bare kan trykke på en knap og få resultatet af det, der kommer ind, men det er jo sådan, det er lige nu. Nu laves der en analyse af det, som er færdig i slutningen af året, og så kan vi jo se på det sammen.
Spørgsmålet er slut. Tak til ministeren, og tak til hr. Preben Bang Henriksen. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Forhandlingen er åbnet. Fru Ida Auken, Socialdemokratiet.
Mange tak. Natten til den 24. februar iværksatte Rusland en omfattende militær operation mod Ukraine. Det, vi ser, er en fuld invasion af en fredelig og fri suveræn nation. Det er et angreb på fred og stabilitet, og det er et angreb på den fredelige tid, vi har oplevet siden ophøret af den kolde krig. Det kalder på et modsvar. Et samlet EU har vedtaget omfattende restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands invasion af Ukraine, og forslaget her skal ses i den sammenhæng. Nu tager vi endnu et skridt i fordømmelsen af Ruslands invasion. Som reglerne er i dag, er det muligt at godkende hele uddannelser i udlandet til su. Det gælder også uddannelser i Rusland og Belarus, men som en konsekvens af Ruslands invasion af Ukraine mener vi ikke, at der fra dansk side skal godkendes hele uddannelser til su i Rusland og Belarus. Derfor giver lovforslaget her uddannelses- og forskningsministeren midlertidig bemyndigelse til at fastsætte regler om, at hele uddannelser i visse lande ikke kan godkendes til su. Det gælder både uddannelser, som allerede er godkendte, hvor godkendelsen vil kunne suspenderes, og potentielle nye ansøgninger om godkendelse. Forslaget har en solnedgangsklausul, så loven automatisk ophæves den 1. januar 2024. Uddannelses- og forskningsministeren har allerede opfordret de videregående uddannelsesinstitutioner til at indstille forsknings- og innovationssamarbejdet med institutioner i Rusland og Belarus. Ligeledes har ministeren opfordret til at undlade at igangsætte nye udviklingsforløb med institutioner i Rusland og Belarus. Det mener vi i Socialdemokratiet er fornuftigt. Det er vigtigt, at vi tydeligt viser vores støtte til Ukraine. Forslaget her er et lille, men vigtigt bidrag til fordømmelsen af Ruslands krig, og derfor støtter Socialdemokratiet forslaget.
Vi siger tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger, og det betyder, at vi går videre til fru Anne Honoré Østergaard, Venstre.
Tak. Jeg tror efterhånden ikke, der kan sættes nok ord på, hvor forfærdelig en situation Ukraine har stået i i mere end en måned nu. I sidste uge holdt Ukraines præsident Zelenskyj en rørende og dybt, dybt alvorlig tale til danskerne og det danske Folketing med en opfordring til at lægge yderligere pres på Ruslands livtag om ukrainerne, og med fælles sanktioner har vi og resten af det internationale samfund allerede gjort rigtig meget, men det skal vi blive ved med at gøre. Derfor er det her lovforslag også absolut berettiget. Vi skal ikke under disse omstændigheder støtte uddannelser i hverken Rusland eller Belarus med en dansk su. Det ville være et helt forkert signal at sende, og det er samtidig rigtigt set, at der indsættes en solnedgangsklausul på lovforslaget, som foreløbig varer til den 1. januar 2024, så loven kan tilpasses den fremtidige situation. Jeg kan forstå, at der stadig væk er nogle studerende i Rusland, der stadig væk får dansk su, og som ikke vil blive ramt af det her lovforslag. Det kommer vi nok lige til at stille et par spørgsmål om i Venstre, men ud over det kan Venstre støtte lovforslaget.
Vi siger tak til ordføreren. Der er ingen korte bemærkninger, og vi går videre til fru Astrid Carøe, SF.
Tak for det. Ligesom de andre ordførere før mig synes jeg også virkelig, det er en forfærdelig situation, der lige nu udspiller sig i Ukraine. Vi er vidner til et angreb på den frie verden, og jeg tror, at vi alle sammen herinde har været og er meget dybt påvirket af krigens udvikling, og derfor er der jo heller ikke nogen tvivl om, at der er brug for politisk handling, også på uddannelsesområdet. Det er altafgørende, at vi står sammen om vores fælles demokratiske værdier. Jeg er rigtig glad for, at ministeren har opfordret de danske universiteter til at indstille samarbejdet i Rusland og Belarus. For de aggressioner, vi ser lige nu, skal have konsekvenser, og som jeg ser det, skal vi i videst muligt omfang undgå at have danske studerende på russisk og belarusisk grund. Derfor er det også vigtigt, at vi i dag med forslaget her understreger vores fordømmelse af Ruslands og Belarus' handlinger, og ikke mindst at vi støtter Ukraine og det ukrainske folk, og det er jo for at tage tydeligt afstand fra den vold, der lige nu udføres, men egentlig også ud fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt for vores studerende. Det nytter ikke noget, at vi har su-godkendte uddannelser i lande, der aggressivt fører krig i Europa. Det hører ingen steder hjemme. Så derfor er det godt, at de to landes uddannelsesinstitutioner nu fjernes fra styrelsens liste over su-godkendte muligheder, og vi bakker derfor op om forslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen korte bemærkninger, og det betyder, at vi går videre til fru Katrine Robsøe, Radikale Venstre.
Tak for det. Jeg er jo sådan set enig i det, der bliver sagt. Lovforslaget her er jo rigtig fint. Selvfølgelig skal vi også kunne agere på den nuværende situation og sørge for, at der ikke i den kommende periode er su-godkendte hele uddannelser i Rusland og Belarus. Det giver rigtig god mening. Det er en meget lille ting, tror jeg nok også vi må erkende, men dog fin at have med, og derfor bakker Radikale naturligvis op om også et lille skridt i den retning, som vi selvfølgelig skal gå i. Jeg er enig i SF's pointe i, at det her selvfølgelig også handler om, at vi skal have sikkerhed for de danske studerende, vi sender ud i verden. Så må jeg sige, at jeg er meget tilfreds med, at der naturligvis er en solnedgangsklausul i lovforslaget her, fordi vi jo åbner op for, at ministeren kan suspendere visse lande, og jeg går også ud fra, at skulle der komme en situation, hvor ministeren vil bruge det til andre lande end Rusland og Belarus, så vil Folketingets partier blive taget med på råd. Radikale støtter som sagt naturligvis lovforslaget, og jeg skulle hilse fra Enhedslisten og sige, at det gør de også.
Tak til ordføreren. Der er ingen korte bemærkninger, og det betyder, at vi er videre til fru Gitte Willumsen, Det Konservative Folkeparti.
Tak. Det Konservative Folkeparti kigger med gru på det, der sker i Ukraine lige nu, og vi tager den skarpeste afstand fra alle de krigshandlinger, som foregår på ukrainsk jord. Det er umenneskeligt, og hvem havde troet, at vi skulle have en krig i Europa for blot et halvt år siden? Det er ikke sådan et Europa, vi ønsker. Vi vil på ingen måde være med til at støtte en krigsførende nation. Vi ønsker et frit Europa. Sanktionerne fra hele Europa er stærke og nødvendige for at vise vores sympati til Ukraine. Derfor vil vi heller ikke være med til at sende danske studerende til Rusland, hvor de har deres su med i kufferten. Det vil nemlig være en indirekte støtte til den russiske stat og samtidig en blåstempling af Putins styre. Med disse ord støtter Det Konservative Folkeparti forslaget fra ministeren om at suspendere su-støtten til de videregående uddannelser i Rusland og Belarus fra august og med en solnedgangsklausul, der indebærer, at loven automatisk ophæves fra den 1. januar 2024.
Tak til ordføreren. Der er ingen korte bemærkninger, så vi går videre til Jens Henrik Thulesen Dahl, Dansk Folkeparti.
Tak for det. Det er en forfærdelig situation, vi er vidner til i Ukraine. Derfor er det også oplagt, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at lægge et pres på Rusland og fordømme de handlinger, der foregår. Og derfor er det her forslag jo også vigtigt, primært som et symbol og en markering. Det er ikke voldsomt mange studerende, det rammer, men det sender det signal, at det her vil vi ikke understøtte, hverken i Rusland eller i Hviderusland. Det er selvfølgelig vigtigt, at der er en solnedgangsklausul på loven, så den automatisk forsvinder den 1. januar 2024, og indtil da har vi tillid til, at ministeren bruger beføjelserne heri efter aftale. Dansk Folkeparti støtter forslaget.
Tak til ordføreren. Jeg ser ikke, at der er nogen korte bemærkninger, og der er ikke flere ordførere, der har bedt om ordet. Derfor er det nu ministeren. Værsgo til uddannelses- og forskningsministeren.
Tak for opbakningen til at kunne hastebehandle lovforslaget her allerede i dag. Som andre ordførere har været inde på, og som det også fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, så er det selvfølgelig i relation til den invasion af Ukraine, vi har set, indledt den 24. februar fra russisk side. Den har medført en helt ekstraordinær situation i Danmark og i hele Europa, og den har også givet os anledning til at overveje den nuværende ordning for, hvornår vi sender unge mennesker ud i verden for at læse og dygtiggøre sig med dansk su i rygsækken. Det er en mulighed, som vi fortsat skal holde fast i, men som følge af invasionen af Ukraine mener regeringen ikke, at vi fra dansk side skal su-godkende uddannelser i Rusland og Belarus i den aktuelle situation. Der er i dag 11 uddannelser i Rusland og én uddannelse i Belarus, som er godkendt til su. Andre uddannelser i disse lande vil også kunne godkendes til su, hvis uddannelserne og uddannelsesinstitutionerne opfylder de generelle betingelser herfor. Regeringen har derfor fremsat det her lovforslag, som har til formål at give mig som minister midlertidig bemyndigelse til at fastsætte regler om, at uddannelser i visse lande ikke kan su-godkendes. Det vil skulle gælde både i forhold til de uddannelser, der allerede er godkendt, hvor godkendelsen vil kunne suspenderes, og i forhold til eventuelle nye ansøgninger om godkendelse. Bemyndigelsen vil blive anvendt i forhold til uddannelser i Rusland og Belarus, men der vil også kunne fastsættes regler om, at uddannelser i andre lande end de to ikke kan su-godkendes. Jeg vil dog gerne understrege, som det også fremgår af lovforslaget, at bemyndigelsen alene vil blive anvendt i relation til den aktuelle situation vedrørende Ruslands invasion af Ukraine, og hvor situationen tilsiger det. Det her er ikke et generelt ønske om at skulle til at lukke for mulighederne for at kunne tage su med til godkendte uddannelser i andre lande og få det bidrag til ens uddannelse og kulturelle kendskab og sproglige kendskab osv., som der jo er så mange gavnlige ting ved, når man som studerende tager en del af sin uddannelse i et andet land. Det er specifikt i forhold til den her situation og et tydeligt signal videre til Rusland om, at den form for aggression medfører isolation i det internationale samfund. Det gør det også på forskningsområdet, hvor den opfordring, jeg meget hurtigt gav til universiteterne, også er blevet fulgt. Jeg havde i øvrigt et møde i går med den ukrainske ambassadør, som også kvitterede for den reaktion og den vilje til at vise en isolation af Rusland og en klar afstandtagen også inden for uddannelses- og forskningsområdet. Der er tale om en midlertidig ordning, som automatisk vil blive ophævet igen den 1. januar 2024. Jeg vil sige tak for den brede opbakning til lovforslaget og til hastebehandlingen, og jeg ser frem til den videre behandling og vores fortsatte drøftelser. Tak for ordet.
Tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Uddannelses- og Forskningsudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet. Hr. Rasmus Stoklund.
Med dette lovforslag sikres det, at udlændinge, der er medfølgende familiemedlem til en udenlandsk arbejdstager, som opnår dansk statsborgerskab, fortsat kan opholde sig i Danmark. Derudover foreslås det, at udlændinge, der er medfølgende familiemedlem til en udenlandsk studerende eller praktikant, også kan få lov til at blive i Danmark og ikke miste deres opholdstilladelse, hvis deres familiemedlem opnår dansk statsborgerskab. Lovforslaget er bl.a. motiveret af en sag med en 47-årig indisk arbejdstager, som i 2008 kom til Danmark på en erhvervsordning for at arbejde på Odense Universitetshospital. Da den indiske arbejdstager ønskede at søge om dansk statsborgerskab, viste det sig, at hans medfølgende familiemedlemmer ville miste deres opholdstilladelse i Danmark. For et par måneder siden kunne vi læse om en gymnasieelev, som stod til at blive sendt ud af Danmark, fordi hendes mor var kommet hertil som udenlandsk arbejdstager, men var blevet dansk statsborger. De nævnte eksempler med medfølgende familiemedlemmer, der mister deres opholdstilladelse i Danmark, fordi deres familiemedlem bliver dansk statsborger, er udtryk for, at reglerne på området ikke har været hensigtsmæssige. Socialdemokratiet støtter derfor lovforslaget.
Jeg ser ikke nogen til korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Den næste ordfører er Morten Dahlin fra Venstre.
Tak for det, formand. Det er vigtigt for Danmark, at vi som samfund har mulighed for at tiltrække kvalificeret international arbejdskraft. Når dygtige internationale medarbejdere kommer til landet, bidrager de til at gøre Danmark rigere og vores fællesskab stærkere. Derfor er det vigtigt, at vi har et system, der gør det smidigt og ubureaukratisk at rekruttere kvalificeret international arbejdskraft. En af de ting, vi ved er vigtig for de internationale medarbejdere, er naturligvis, kunne man måske sige, at de kan få deres familie med til Danmark, for ellers vil de danske virksomheder nok få overordentlig svært ved at rekruttere den nødvendige arbejdskraft. Jeg mener derfor også, at vi fra politisk side har til opgave at sikre, at danske virksomheder har gode muligheder for at tiltrække den nødvendige arbejdskraft. Og en af de ting, vi har kunnet konstatere har været en blokade, er, at mennesker, der kommer her til Danmark på en erhvervsordning, som bidrager, opfører sig ordentligt og integrerer sig og er her så længe, at de opnår dansk statsborgerskab, kan støde ind i det problem, at deres families opholdstilladelse er bundet op på deres egen opholdstilladelse, og at den opholdstilladelse jo forsvinder, når de får et dansk statsborgerskab. Det betyder, at familien til den nu danske statsborger kan miste deres opholdstilladelser og derfor skal søge om familiesammenføring, og at de i øvrigt i den periode ikke må arbejde i Danmark. Det kan de fleste nok se er uhensigtsmæssigt, og det har ikke været intentionen med den danske udlændingelovgivning. Derfor er vi i Venstre positivt stemt over for at lave den her lovændring, så man ikke stiller folk og deres familier værre, fordi de opnår dansk statsborgerskab. Vi var egentlig også positive over for idéen, da det oprindelige beslutningsforslag fra Radikale Venstre blev diskuteret her i salen. Dengang stemte vi dog imod beslutningsforslaget, fordi vi ville sikre os, at forslaget ikke førte til, at man kunne finde en måde at snige sig uden om kravene til familiesammenføring på, samt en række andre ting. Men vi sagde også dengang, at når regeringen var færdig med at kigge på det her område og havde lavet en gennemgang af reglerne, var vi villige til at gå i dialog om det. Det arbejde er nu færdiggjort, og resultatet er det lovforslag, vi behandler her i dag. Og vi mener umiddelbart, at regeringen har fundet en god balance og har løst de udfordringer, som vi så i det oprindelige beslutningsforslag. Derfor ser vi fra Venstres side positivt på det her lovforslag, og vi ser frem til den videre udvalgsbehandling.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Jeg ser ikke nogen ordfører fra SF, så vi går videre til fru Kathrine Olldag fra Radikale Venstre. Værsgo.
Tak, formand. Det at få dansk statsborgerskab eller dansk indfødsret kan være en lang sej kamp, men den sunde fornuft ophører jo, når man bliver tvunget til at vælge mellem enten at få dansk indfødsret eller at give afkald herpå og bo sammen med sin familie i stedet for. Det er et fuldstændig urimeligt dilemma at stå i. I dag er reglerne jo sådan, og det er dem, vi er sammen her i dag for at ændre på, at man kan have sin familie med til Danmark, hvis man er på en erhvervsordning, men hvis man bliver dansk statsborger, er reglerne anderledes. Så betyder det, at ægtefællen til den person, som går fra at være i Danmark på en erhvervsordning til at blive dansk statsborger, kan risikere at miste retten til at være i Danmark. Der må gerne stilles krav til udlændinge, der kommer hertil, der må endog gerne stilles stramme krav, men det her er jo bare skørt. Det savner sund fornuft. Rigtige mennesker er kommet i klemme. Det kunne vi se i medierne og i den offentlige debat. Det gjaldt for den indiske pige Mishti i februar i år såvel som for indiske Deepak, hvis sag kom frem i 2020. På det tidspunkt havde han været mange år i Danmark på en erhvervsordning med sin hustru, og nu ville han gerne søge statsborgerskab. Det er to gode eksempler på, hvorfor det er vigtigt, at vi som politikere lytter til de mennesker, som rammes af vores lovgivning. Det kan jo være, at der indimellem er noget, der skal ændres. Udlændinge, som er kommet til Danmark på en erhvervsordning, skal ikke være dårligere stillet, hvis de får dansk statsborgerskab, og det er jeg rigtig, rigtig glad for at vi er et flertal af Folketingets partier der nu kan se det fornuftige i, så vi støtter naturligvis.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Vi siger velkommen til fru Rosa Lund fra Enhedslisten. Værsgo.
Tak, formand. Jeg vil faktisk gerne starte min ordførertale med at sige tak til Radikale Venstre for at tage den her sag op og fremsætte beslutningsforslaget for længe siden, som hed B 32, som vi også behandlede her i salen for snart halvandet år siden. Det er jo en lidt anden tone og indgang, end der har været på de tidligere udlændingepolitiske forslag, som er på det her lovforslag, og det synes jeg i sig selv bare gør lovforslaget til lidt mere behagelig læsning end lovforslag, der ellers kommer fra udlændingeministeren. Vi har jo i Danmark indtil nu stået i den absurde situation, at en udenlandsk specialist, som er kommet til Danmark for at løse nogle opgaver, som vi ikke selv har været i stand til at løse, faktisk er bedre stillet med hensyn til at sikre sin familie opholdstilladelse end hans nabo, som er dansk statsborger. Hvis så den udenlandske specialist valgte at søge om at blive her resten af livet, hvis vedkommende f.eks. fik sine børn her, ville deres familie miste opholdstilladelsen, og specialisten ville være stillet lige præcis så dårligt som en indfødt dansk statsborger. Hvorfor så det? Det er jo, fordi vi har en række partier herinde i Folketinget, som har haft meget travlt med at lave den ene stramning efter den anden, end de har haft med at lave lovgivning, der rent faktisk giver mening for danske statsborgere. Vi har haft en situation, hvor en helt almindelig person, som passer sit arbejde, bidrager til det danske samfund og i øvrigt varetager en essentiel opgave i det danske sundhedsvæsen, må opgive at søge om dansk statsborgerskab, fordi familien så ville miste sin opholdstilladelse, hvis der rent faktisk blev opnået statsborgerskab. Det synes vi i Enhedslisten er fuldstændig absurd, og det er resultatet af mange års stramninger på familiesammenføringsområdet og på opholdstilladelsesområdet. I Enhedslisten har vi en meget klar holdning til det. Det skal være lettere for mennesker med permanent ophold og dansk statsborgerskab at få familiesammenføring, og i de seneste år har vi set, hvordan skruen er blevet strammet og strammet, så danske statsborgere, der ønsker familiesammenføring, skal leve op til en lang række omfattende krav. Det er strenge sprogkrav, det er krav til, hvor mange penge du skal have på kistebunden, og det er krav til, hvor i samfundet du skal bo. De træder også i kraft, så snart du overgår fra at have en almindelig opholdstilladelse på erhvervsordningen til at få dansk statsborgerskab. Heldigvis medfører det her lovforslag, der nu kommer fra regeringen, et delvist bortfald af de alt for stramme regler, i hvert fald for nogle, for det vil stadig være sådan, at hvis du er født med dit danske statsborgerskab, skal du fortsat igennem en lang proces og alt for mange krav for at få familiesammenføring. Jeg synes også, at det er bemærkelsesværdigt, at man har lavet det her lovforslag, når man egentlig bare kunne have ændret i reglerne for permanent ophold, så det blev en lille smule nemmere at få permanent ophold i Danmark, for så behøvede vi ikke at lave alle de her krumspring, som jeg egentlig lidt betragter det her lovforslag som. Enhedslisten støtter lovforslaget, jeg er glad for, at vi nu får løst det her problem, men jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at man ikke går ind og gør udlændingeloven mere simpel og siger, at vi bare kan lette på opholdstilladelsesreglerne, for så ville vi faktisk overhovedet ikke stå i det her problem. Nu skal vi lave endnu et krumspring, endnu en lap oven på det kludetæppe af en udlændingelov, vi har i dag. Jeg synes, det her er en god lap, men jeg synes, det ville være bedre, om vi startede helt fra bunden og sikrede, at uanset om man er her på opholdstilladelse, om man lige er blevet dansk statsborger, eller om man er født dansk statsborger, skal det ikke være besværligt at få lov til at bo sammen med sin familie i Danmark. Derfor havde vi i Enhedslisten, og det håber jeg heller ikke er nogen hemmelighed, hellere set, at man egentlig bare havde gjort det en lille smule lettere at få permanent ophold i Danmark. Det var der så ikke flertal for, det er ikke tilfældet. Det, der er tilfældet, er, at man nu ændrer reglerne på den måde, som der er lagt op til i lovforslaget, og som trods alt gør, at det vil være nemmere at få sin familie til Danmark, hvis man er på en erhvervsordning og bliver dansk statsborger, og det støtter vi meget varmt i Enhedslisten. Jeg håber, at det kan være starten på en række positive lovforslag fra udlændingeministeren, som gør det en lille smule nemmere at være udlænding i Danmark. Enhedslisten støtter forslaget.
Tak. Der er ingen korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Næste ordfører er hr. Marcus Knuth, Konservative Folkeparti.
Tak, formand. Jeg skal prøve at gøre det kort. Det her lovforslag bygger jo på det beslutningsforslag, som netop kom fra Radikale Venstre, hvor vi jo egentlig var positive over for hensigten med det, ikke mindst fordi det kom i forlængelse af den sag om Mishti, som er blevet nævnt flere gange – den unge kvinde fra Indien, som stod til at miste sit ophold, da moderen fik statsborgerskab. Men det, som Radikale Venstre lagde op til, var en form for nyt parallelsystem, således at i det øjeblik man fik indfødsret, skulle ens børn også automatisk have forlængelse af opholdstilladelse. Det var jo lidt en skævvridning i forhold til alle mulige andre, der søger familiesammenføring her til landet. Men der er jo et ekstra ben på det her lovforslag, netop at hvis familiemedlemmet på det tidspunkt for afgørelsen fortsat opfylder betingelserne for deres opholdstilladelse, som de havde, da der blev meddelt tidsubegrænset opholdstilladelse, skal det fortsætte – midlertidigt, vel at mærke, og ikke som permanent ophold. Og netop på den baggrund, i modsætning til beslutningsforslaget, støtter Konservative lovforslaget her.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Næste ordfører er fru Pia Kjærsgaard fra Dansk Folkeparti.
Tak, formand. Ja, hvor regeringens lovforslag ved første øjekast måske kan virke sympatisk og logisk, afslører en nærmere granskning af forslaget, at dets vedtagelse vil medføre nye uhensigtsmæssigheder i udlændingeloven. Indledningsvis må det slås fast, at der må være tale om en meget begrænset problemstilling. Af svaret på spørgsmål 2 på B 32 fra 2020-21, hvis vedtagelse nærværende forslag er en konsekvens af, fremgår det, at Styrelsen for International Rekruttering og Integration ikke kan svare på, i hvor mange tilfælde et medfølgende familiemedlem har fået inddraget sin opholdstilladelse som følge af, at hovedpersonen, altså arbejdstageren, har fået dansk indfødsret. Formentlig er det et absolut fåtal, der søger indfødsret i Danmark, velvidende at ens ægtefælle kan risikere at fortabe sin ret til opholdstilladelse i Danmark, hvis denne bevilges. Det kan umiddelbart virke sympatisk, at en medfølgende ægtefælle kan få forlænget sin opholdstilladelse, uanset at den udenlandske arbejdstager opnår dansk statsborgerskab, men en vedtagelse af forslaget skaber blot en ny uhensigtsmæssighed. Det skaber den situation, at udenlandske statsborgere, der er kommet hertil som lønmodtagere, og som efterfølgende erhverver dansk statsborgerskab, de facto opnår en lempeligere adgang til at opnå familiesammenføring end danske statsborgere, der er danske fra fødslen. Og det er ganske enkelt, fordi de, da de kom hertil som udenlandske lønmodtagere, har haft en lempeligere adgang til at få ægtefæller og børn til Danmark, netop fordi de kom som lønmodtagere. I Dansk Folkeparti vil vi ikke være med til de facto at stille visse personer, der har erhvervet statsborgerskab ved lov, bedre end danskere, der har været danskere fra fødslen. I det hele taget mener vi jo i Dansk Folkeparti, at adgangen til at opnå dansk statsborgerskab skal begrænses. Vi har tidligere foreslået en kvote for, hvor mange udlændinge der kan blive danske statsborgere, og ligeledes ønsker vi en restriktiv adgang for særlig ikkedanske statsborgere til at opnå familiesammenføring i Danmark. Afslutningsvis skal jeg altså konkludere, at Dansk Folkeparti ikke vil støtte forslaget fra regeringen, idet der er tale om en forskelsbehandling til fordel for personer, der har erhvervet dansk statsborgerskab, som hvis regeringens forslag vedtages, stilles bedre end personer, der er født danskere. Tak.
Tak. Der er ingen korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Næste ordfører er fru Mette Thiesen, Nye Borgerlige.
Det her lovforslag synes jeg faktisk har nogle gode takter. Vi kan godt se, at der kan være en problematik i den nuværende lovgivning, hvis nogle af de få, som kommer hertil på nogle af de her erhvervsordninger, bidrager aktivt og positivt, er til gavn for Danmark, assimilerer sig, tilpasser sig, bidrager aktivt, forsørger sig selv, ikke begår kriminalitet, alle de her ting – altså forudsat, at de selvfølgelig ikke kommer fra den kreds af lande, som vi fra start af vil udelukke. Men der er samtidig nogle ting i det her lovforslag, som giver anledning til nogle yderligere spørgsmål, og det er dem, vi vil tage i udvalgsbehandlingen, før vi kan tage endelig stilling. I Nye Borgerlige mener vi grundlæggende set, at det er alt, alt for let i dag at få dansk statsborgerskab, og vi har også foreslået en række forskellige forslag til, hvordan man kunne sikre, at langt færre fik dansk statsborgerskab. Det, vi taler om her, er mig bekendt en meget, meget begrænset gruppe, så lille og begrænset, at man faktisk næsten ikke engang kan lave et overslag på, hvor mange det kommer til at ramme. Men det er selvfølgelig klart, at det er uhensigtsmæssigt, hvis ægtefællen til den fodermester, som er kommet – apropos vores drøftelser også om Ukraine – kan risikere at blive smidt ud af landet, hvis fodermesteren har bidraget aktivt, assimileret sig osv. Men som sagt, vi er overvejende positive over for store dele af det her lovforslag, men har brug for at få afklaret nogle spørgsmål i udvalgsbehandlingen, inden vi kan sige endeligt ja.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Vi siger tak til ordføreren. Jeg ser ikke flere ordførere til stede i salen, så jeg giver ordet til udlændinge- og integrationsministeren.
Tak til formanden for ordet, og tak til ordførerne for diskussionen. Lovforslaget er udmøntningen af et beslutningsforslag, som blev vedtaget for et års tid siden. Som reglerne er i dag, mister medfølgende familie til en udenlandsk arbejdstager sit opholdsgrundlag i Danmark, når den udenlandske arbejdstager opnår dansk statsborgerskab. Det er en uhensigtsmæssig måde at ønske arbejdstageren tillykke med opnåelsen af det danske statsborgerskab på. Med lovforslaget får vi ændret reglerne, så personer, der allerede er i Danmark som medfølgende familie, kan få forlænget deres opholdstilladelse, selv om hovedpersonen opnår dansk indfødsret, så længe hovedpersonen har en ansættelse, der ville kunne give opholdstilladelse efter en af erhvervsordningerne. Det gælder både for medfølgende familie til de udenlandske arbejdstagere, men også til studerende og praktikanter. Vi har set eksempler på højt kvalificerede arbejdstagere, som gerne vil være danske statsborgere, men som vælger det fra, fordi familien risikerer at miste opholdstilladelsen, og sådan skal det selvfølgelig ikke være. Det er ikke verdens største lovforslag, og jeg medgiver, at det ikke vedrører tusindvis af mennesker, men jeg synes, det er sund fornuft, og at det er den retning, vi skal gå. Med lovforslaget sørger vi for, at det ikke får konsekvenser for familiens ophold i Danmark, når kompetente udlændinge, der hjælper danske virksomheder, gerne vil være danske statsborgere. Derved får vi løst det problem, som jeg tror har givet mange af os grå hår, når vi har læst om det i medierne, uden at gå på kompromis med den brede udlændingepolitik. Tak for ordet.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Vi siger tak til ministeren. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen afsluttet. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingerne er åbnet. Jeg giver først ordet til udlændinge- og integrationsministeren.
Tak igen til formanden for ordet, og også tak til forslagsstillerne bag B 163. Det kontanthjælpssystem, som den nuværende regering overtog fra den tidligere regering, var, syntes vi, kommet i ubalance, ikke mindst som følge af utallige knopskydninger. Der var dengang en tydelig ubalance i forhold til børnene, og det var grunden til, at vi indførte det midlertidige børnetilskud som en håndsrækning til børnefamilierne. Det midlertidige børnetilskud ændrer ikke på, at regeringen både har ført og fastholder en stram udlændingepolitik. Det ligger selvfølgelig fast. Og det handler ikke kun om ydelser. Regeringen har tidligere fremsat forslag om indførelse af en 37 timers arbejdspligt. Det handler om at sikre, at nytilkomne og andre med et integrationsbehov ikke kan gå derhjemme og modtage en ydelse, uden at der bliver stillet rimelige krav til dem. Krav er vejen til integration og til det danske arbejdsmarked. Straks efter regeringens tiltræden i 2019 gik vi i gang med forberedelsen til at nedsætte en ydelseskommission for bl.a. at se på forholdene for børnene. Børn i Danmark skal selvfølgelig vokse op under ordentlige forhold og med mulighed for at være en aktiv del af fællesskabet. Beskæftigelsesministeren modtog Ydelseskommissionens anbefalinger for efterhånden et stykke tid siden og har haft drøftelserne med Folketingets partier om anbefalingerne. De drøftelser fortsætter hos beskæftigelsesministeren. Selv om der er mange gode takter i Ydelseskommissionens forslag, så ønsker regeringen en bedre balance mellem tre helt centrale hensyn. For det første må ydelsesniveauet ikke ligge på et niveau, som i sig selv øger tilstrømningen til Danmark. For det andet skal børn i Danmark vokse op under rimelige forhold med mulighed for at være en aktiv del af fællesskabet. Og for det tredje skal der være en gevinst ved at tage et arbejde, også en mærkbar gevinst. Systemet skal også rumme sårbare og udsatte grupper og understøtte, at det er muligt og attraktivt at tage småjobs, som kan være vejen til at blive en del af arbejdsfællesskabet. Det er beskæftigelsesministerens og regeringens afsæt i forhandlingerne om et nyt ydelsessystem. Så vi er enige med forslagsstillerne i, at det skal kunne betale sig at arbejde i Danmark. De problemstillinger vil blive adresseret i de igangværende forhandlinger, og derfor indstiller regeringen forslaget til forkastelse. Tak for ordet.
Tak. Der er en enkelt kort bemærkning fra hr. Morten Dahlin, Venstre.
Det er jeg jo rigtig ked af at regeringen gør. Jeg er ked af, at regeringen ikke kan støtte det her forslag, som jeg egentlig synes er sund fornuft. Derfor kunne jeg godt tænke mig at stille ministeren et meget simpelt spørgsmål. Når nu ministeren har besluttet, at arbejdsløse indvandrerfamilier skal belønnes med en skattefri check på 2.000 kr. om måneden, regner ministeren så med, at det får flere indvandrerfamilier til rent faktisk at komme ind på arbejdsmarkedet og bidrage til Danmark, eller regner ministeren med, at det har den modsatte effekt, nemlig at flere vil blive på passiv forsørgelse og dermed være en belastning for Danmark?
Ministeren.
Jeg tror, at de økonomiske lærebøger vil være rimelig afklarede, i forhold til at jo mere man lukker gabet mellem de overførsler, folk får fra staten, og den minimalløn, folk kan oppebære på arbejdsmarkedet, jo mindre er incitamentet til at gå i arbejde. Men vi må også forholde os til, trods alt, at beskæftigelsen blandt ikkevestlige indvandrere i Danmark faktisk stiger i de her år, og at der faktisk er rekordhøj beskæftigelse. Det er der generelt set i samfundet, men det, der sker blandt ikkevestlige indvandrere viser faktisk en højere beskæftigelsesgrad, end vi ser generelt i samfundet. Så bundlinjen er trods alt, at vi står nu her i april 2022 og kan konstatere, at flere indvandrere er i arbejde og forsørger sig selv, og at flere børn vokser op og ser deres forældre gå på arbejde.
Er der ønske om en anden kort bemærkning? Værsgo.
Jo, jo, men man kan stadig væk sige, at ikkevestlige indvandreres beskæftigelsesfrekvens i Danmark er så lav, at det hvert år koster samfundet 16 mia. kr., i forhold til hvis de i lige så høj grad var i beskæftigelse som etniske danskere. Det er alligevel også en slat penge sidst på måneden, og det er kun i forhold til beskæftigelse. En enlig kontanthjælpsmodtager over 30 år med to børn modtager i offentlige ydelser før skat – og det er så inklusiv tilskud til daginstitution – 25.200 kr. om måneden i Danmark. Hvordan kan man som regeringsparti sidde og kigge på det tal og så tænke, at de ydelser skal da være højere?
Ministeren.
16 mia. kr. er rigtig mange penge, både først og sidst på måneden, og derfor er det også glædeligt, at beskæftigelsen stiger blandt indvandrere. Jeg står ikke her og siger, at folk, der får ydelser fra det danske kontanthjælpssystem, er fattige. Jeg synes ikke, vi har noget at skamme os over. Det, som jeg hele tiden forholder mig til, er forskellen i forhold til en kassedame, og der er jeg meget optaget af, at vi ikke skal have ophævet den forskel. Der skal være en gevinst ved at sidde ved kassen i Bilka tirsdag aften kl. 20.00 og køre flåede tomater hen over kassebåndet, og det skal også være en mærkbar gevinst. Det er også derfor, vi fra Socialdemokratiets side har sagt, at vi ikke bare kommer til at afskaffe integrationsydelsen og sætte alle på kontanthjælp, for vi synes ikke, at der er en rimelighed i, at folk, der er kommet til Danmark for nylig, kan få et beløb, der er så tæt på, hvad en kassedame i Bilka får.
Der er en kort bemærkning fra fru Mette Thiesen, Nye Borgerlige. Værsgo.
Tusind tak. Mener ministeren ikke helt grundlæggende, at det er et meget godt princip, at udlændinge skal forsørge sig selv og i hvert fald ikke belønnes, hvis de ikke er på arbejdsmarkedet?
Ministeren.
Jo, jeg mener, det er et sundt princip, at udlændinge skal forsørge sig selv. Jeg mener også, det er et sundt princip, at danskere skal forsørge sig selv. Vi må bare forholde os til, at det er der nogle – både udlændinge og danskere – der af forskellige årsager ikke er i stand til. Og særlig, når det handler om familier, hvor der er børn, bliver vi jo nødt til at forholde os til, at de børn selvfølgelig ikke skal vokse op med for mange afsavn. Vi kan diskutere, hvad for mange afsavn er. Vi synes, at de ydelser, der blev indført af den tidligere blå regering, efterlod for for mange afsavn. Vi er med på, at vi ikke skal tilbage til de ydelser, der var under tidligere statsminister fru Helle Thorning-Schmidt, for der var ydelserne for Et sted derimellem håber vi at der kan opnås bred enighed i Folketinget om at lægge ydelserne.
Fru Mette Thiesen, værsgo.
Tak. Først og fremmest finder jeg det lidt besynderligt, at ministeren tilsyneladende mener, at det er fuldstændig det samme, man skal have, hvad enten man er udlænding eller man er dansker. Det undrer mig sådan set lidt. Men det er selvfølgelig klart, at Nye Borgerlige har en klar holdning om, at udlændinge skal forsørge sig selv. Det er rigtigt, som ministeren siger, at der er nogle udenlandske familier, hvor man stadig væk ikke er i arbejde, og så er der jo også en helt særlig gruppe, vi godt kender til, som er dem, som ministeren kalder nogle, der har et ekstra integrationsbehov. Men jeg har bare stadig væk svært ved at forstå, hvordan ministeren kan mene, at det her vil gøre, at flere tager et arbejde og forsørger sig selv.
Ministeren.
Parolerne er jeg jo enig i, men lad os nu bare grave os ét spadestik dybere ned i substansen. Ordføreren siger, at udlændinge skal forsørge sig selv. Ja, men hvad nu hvis der er en udlænding i Danmark med to børn, der ikke er i stand til at forsørge sig selv? Hvad nu hvis hun faktisk ikke har et arbejde? Hvad skal der så ske med de to børn? Skal de bo på gaden? Det er vi jo enige om, formoder jeg, at de ikke skal, og derfor er vi nødt til at sørge for, at der er et eller andet niveau af sociale ydelser til de forældre. Vi kan diskutere, hvad niveauet skal være – det er en legitim politisk diskussion – men vi kan jo ikke holde til, og det synes jeg heller ikke at Nye Borgerlige kan sige, at folk bare må ligge på varmeristen.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger. Vi siger tak til ministeren. Den første ordfører er hr. Rasmus Stoklund, Socialdemokratiet.
Tak. I Socialdemokratiet mener vi ligesom Venstre, at vi skal stille krav til arbejdsløse indvandrere. Derfor foreslog vi i vores udlændingeudspil »Retfærdig og realistisk« fra 2018 at indføre en 37 timers arbejdsuge for personer i ydelsessystemet, der har indvandrer- eller flygtninge baggrund. Forslaget går ud på, at hvis ledige indvandrere ikke kan finde et arbejde og derfor befinder sig i ydelsessystemet, skal de gøre nytte for deres ydelse. Der skal med andre ord være mere tydelig sammenhæng mellem indsats og ydelse og mellem ret og pligt. Som der også står i beslutningsforslagets bemærkninger indgik vi kort tid efter valget i 2019 en aftale om at indføre et midlertidigt børnetilskud med det formål at sikre, at børn ikke vokser op i fattigdom. Siden hen er der blevet aftalt at forlænge det tilskud til og med juni 2022, indtil der falder en aftale på plads på baggrund af Ydelseskommissionens arbejde. Forhandlingerne er i gang i Beskæftigelsesministeriet. Problemstillingen i forhold til ydelsesniveauet for arbejdsløse indvandrere er svær. Vi skal tage hensyn til, at børn ikke vokser op under urimelige forhold, og samtidig sikre, at ydelsernes størrelse ikke øger tilstrømningen til Danmark, og endelig er det et vigtigt hensyn, at der er en gevinst ved at have et arbejde. På baggrund af de overvejelser støtter Socialdemokratiet ikke beslutningsforslaget. Jeg skal hilse fra SF og Enhedslisten og sige, at de heller ikke støtter beslutningsforslaget.
Der er en enkelt kort bemærkning. Hr. Morten Dahlin, Venstre. Værsgo.
Mener ministeren, det fremmer integrationen, når man belønner arbejdsløse indvandrere for at sidde derhjemme med 2.000 kr. ekstra om måneden skattefrit?
Ordføreren.
Jeg mener, det er en lidt forsimplet måde at sætte det op på. Der er tale om et midlertidigt tilskud, som er tilvejebragt for at skærme nogle børn mod børnefattigdom. Lidt afhængigt af en families sammensætning er det jo omkring 700 kr. om måneden pr. barn, der er tale om. Det her system gælder jo ikke kun for udlændinge; det gælder også for danske familier, der er omfattet af kontanthjælpslovgivningen.
Hr. Morten Dahlin.
Men det gælder primært for ikkevestlige indvandrere, for det er den gruppe, der vil modtage klart flest af de her penge. Og ordføreren svarede egentlig ikke på mit spørgsmål, og derfor stiller jeg det lige igen: Mener Socialdemokratiet, at det gavner integrationen at belønne arbejdsløse indvandrere for at blive derhjemme med 2.000 kr. ekstra hver måned skattefrit?
Ordføreren.
Men jeg køber ikke præmissen om, at vi belønner nogle for at blive hjemme, for vores mål er jo netop, at folk ikke skal blive derhjemme. Vores mål er, at folk skal ud at arbejde. Der er der desværre en lang række udfordringer. Der er kulturelle udfordringer, og det er der jo bl.a. redegjort tydeligt for, efter at Københavns Kommune iværksatte et nyt initiativ, der handlede om, at socialrådgiverne kunne indberette, når der var nogle, der prøvede at obstruere – f.eks. kvinder, der forsøgte at komme i job, og så kom der mandlige bisiddere med fra familien, som sad og sagde ting på arabisk, der gjorde, at kvinden endte med ikke at få et job. Så der er jo meget andet end det, at vi nu prøver at skærme børn mod børnefattigdom, der er afgørende for at få folk i arbejde.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger, og vi siger tak til ordføreren. Næste ordfører er fru Kathrine Olldag, Radikale Venstre.
Tak for det. Da vi i Radikale i efteråret 2019 indgik en aftale med regeringen, SF og Enhedslisten om at indføre et nyt midlertidigt børnetilskud og annullere den vedtagne reduktion af integrationsydelsen for forsørgere, var det, fordi det for os er helt grundlæggende at bekæmpe fattigdom. Gabet mellem dem, der har mest, og dem, der har mindst, havde vokset sig meget stort og stod til at blive endnu større med VLAK-regeringens planlagte nedskæringer i hjemsendelsesydelsen, som dette forslag også kræver indført. Men børns fremtid skal ikke afgøres af forældrenes økonomiske baggrund eller sociale status. Vi efterlader ikke dem, der har allermindst, på perronen. Vi har familier i Danmark, hvor pengene er så små, at man undlader at spise de tre daglige måltider, man undlader at købe medicin, og jul og børnefødselsdage bliver aflyst, fordi der ikke er råd til gaver. Hertil kommer, at disse familier jo også i denne tid rammes af stigende varme- og elregninger ligesom alle andre. Og derfor mener jeg, at Venstres forslag her er decideret uden empati og situationsfornemmelse. Venstre ved jo også lige så vel som alle os andre, at det at vokse op i fattigdom ikke bare har konsekvenser i barndommen, men også senere i livet. Det kan medføre en lavere løn, kortere uddannelse og dårligere tilknytning til arbejdsmarkedet, og det kan vi i Danmark ganske enkelt ikke være bekendt. Vi skylder alle børn i Danmark at have lige adgang til de muligheder, vi har i det danske samfund. Med det tilskud, vi indførte i 2019, nåede vi ud til knap 28.000 børn, og det er over 14.000 familier. Det er værd at glæde sig over, og det er ikke værd at pille i, før vi har resultatet af de forhandlinger, der pågår omkring et nyt ydelsessystem. Radikale Venstre støtter naturligvis ikke beslutningsforslaget. Tak for ordet.
Der er ingen korte bemærkninger. Undskyld, der kom lige et ønske om en kort bemærkning. Hr. Morten Dahlin, værsgo.
Tak skal du have, formand. Jeg skal nok være lidt hurtigere til at trykke mig ind næste gang. Mener Radikale Venstre, at det fremmer integrationen, når indvandrere ikke er ude på arbejdsmarkedet, men derimod bliver derhjemme på passiv forsørgelse?
Ordføreren.
Nej, det er ikke vores generelle holdning. Ligesom Venstre og alle andre partier herinde ved vi jo og kan se i statistikkerne, at noget af det, der er allermest integrationsfremmende for såvel indvandrere som danskere, og som er godt, er at være på arbejdsmarkedet. Når det er sagt, ser vi heller ikke, at der er nogen gevinst ved eller ligger en stor gave i at gå derhjemme på de lave ydelser, som vi, selv efter vi gav det her ekstraordinære børnetilskud, har i dag. Vi ser jo også, at integrationen og beskæftigelsesgraden blandt indvandrere med ikkevestlig baggrund er stigende i disse år. Derfor mener vi heller ikke, at det børnetilskud, som vi lavede i 2019, decideret har afholdt indvandrere med ikkevestlig baggrund fra at søge ud på arbejdsmarkedet. Det er jo ikke det, vi kan se i tallene. Så præmissen om, at det her tilskud er en forhindring i at deltage på arbejdsmarkedet, er simpelt hen ikke i overensstemmelse med virkeligheden.
Tak. Hr. Morten Dahlin.
Det afføder jo en række kommentarer. Radikale Venstre siger, at vi har lave ydelser her i Danmark. Et par på kontanthjælp, som er over 30 år og har to børn, får efter skat hver evig eneste måned udbetalt 25.200 kr., og 25.200 kr. er ikke en lav ydelse. Så det, Radikale Venstre står og siger, er fuldstændig afkoblet fra virkeligheden. Mener Radikale Venstre virkelig, at hvis man får 25.200 kr. udbetalt, er man offer for et ydelsessystem med lave ydelser?
Ordføreren.
Det, der undrer mig i den her situation, er jo, at Venstre i en tid med høje varmeregninger, og hvor vi har en del ukrainere, der skal ud i kommunerne og overgå til at være på de her ydelser – ukrainere, som jeg ved at ordføreren har et stort bankende hjerte for – alligevel vil fratage dem 2.000 kr. af deres meget, ja, utrolig lave integrationsydelse eller hjemsendelsesydelse, som jeg tror at også Venstre har været med til at kalde det. Det er det, der i den her situation undrer mig, og det er derfor, at jeg påtaler, at det her forslag er udtryk for en utrolig dårlig situationsfornemmelse.
Nu er der ikke flere korte bemærkninger. Vi siger tak til ordføreren. Den næste ordfører er hr. Marcus Knuth, Det Konservative Folkeparti.
Tak, formand. Det her spørgsmål er jo en af de helt store klassikere her i Folketinget, der viser forskellen på rød udlændingepolitik og blå udlændingepolitik. Jeg tror faktisk, at da jeg den allerførste gang stod her på talerstolen i sommeren 2015, var det netop for at diskutere integrationsydelsen. Vi havde jo netop de foregående år set, hvordan Helle Thorning-Schmidts regerings meget, meget høje ydelser til folk, der kom hertil gennem flygtningesystemet, var med til at gøre Danmark til et af de mest attraktive steder at søge asyl i Europa. Da den blå regering kom til i 2015, var det en af de ting, man først tog fat i for netop at bremse det store pres, der var mod Danmark, og jeg stod så her på talerstolen og forklarede, hvorfor det var en rigtig god idé, hvilket det var, fordi det var med til at få antallet af mennesker, der søgte op igennem Europa specifikt for at søge asyl i Danmark, bl.a. på grund af de høje ydelser, til at falde. Og det var bl.a., fordi vi indførte integrationsydelsen, antallet begyndte at falde. Nu har vi så den socialdemokratiske regering, som i hvert fald delvis og på nogle områder har hævet de her ydelser ved hjælp af tilskud osv., og alt andet lige er højere ydelser med til at gøre Danmark mere attraktivt i forhold til de migrant- og asylstrømme, der vandrer op igennem Europa. Så i det her spørgsmål ser vi det en til en på samme måde som Venstre, og derfor støtter vi beslutningsforslaget.
Der er ingen korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Den næste ordfører er fru Pia Kjærsgaard, Dansk Folkeparti.
Tak for det. Dansk Folkeparti kan i sagens natur fuldt ud bakke op om Venstres forslag om at afskaffe det midlertidige børnetilskud og gennemføre de reduktioner i integrationsydelsen, som var aftalt i finansloven for 2019 med virkning fra den 1. januar 2020. Regeringen har indført et nyt midlertidigt børnetilskud, som er blevet forlænget, så spørgsmålet er jo i virkeligheden om, hvor midlertidigt det er. To ud af tre af dem, der får en højere offentlig ydelse som følge af regeringens politik, har ikkevestlig baggrund. Som det fremgår af forslaget, modtager en enlig integrationsydelsesmodtagere med to børn lige over 2.000 kr. ekstra skattefrit hver måned. Det vil sige, at en enlig integrationsydelsesmodtager med to børn modtager i omegnen af 4.000 kr. mere om måneden, end tilfældet havde været, hvis der havde været et borgerligt flertal i Folketinget. Dertil skal lægges, at man som flygtninge er undtaget kravet om optjening i form af et åremål, man skal have været i Danmark, for at få ret til den fulde ydelse, både for så vidt angår børnetilskud og børne- og ungeydelse. Det er altså ganske mange penge, man som børnefamilie på integrationsydelse modtager uden at yde noget til samfundet, og det er fuldstændig urimeligt over for de danskere, som betaler gildet. I den ideelle verden havde asylsøgere ikke adgang til at søge spontant asyl ved Danmarks grænser, og i det omfang de havde, skulle deres anmodning om asyl behandles i et tredjeland, hvor de så kunne få ophold. Danmarks udfordring med integration af indvandrere fra den tredje verden er ganske enkelt uoverstigelig, og derfor er det da også ganske, ganske urimeligt, at regeringen og dens støttepartier hæver ydelser til indvandrere i det voldsomme omfang, som det er sket her. Vi støtter forslaget.
Tak. Der er en enkelt kort bemærkning fra hr. Morten Dahlin. Værsgo.
Tak til fru Pia Kjærsgaard for opbakningen. Årsagen til, at jeg tager ordet, er, at jeg fandt sådan en lille seddel her i min skuffe, hvor folketingsmedlemmernes anciennitet er opført, og der står fru Pia Kjærsgaard jo nærmest øverst med omkring 38 års anciennitet. Derfor kunne jeg godt tænke mig at få en folketingskollega med så meget erfarings vurdering af en enkelt ting i forbindelse med den her debat, og i hvert fald vil jeg gerne citere noget til fru Pia Kjærsgaard: »Der bliver ikke lempet i udlændingepolitikken. Og ydelserne bliver ikke hævet«. Sådan sagde den nuværende statsminister Mette Frederiksen til B.T. den 10. april 2019, altså før folketingsvalget. Med sine 38 års anciennitet i Folketinget må fru Pia Kjærsgaard være en vis kapacitet til at vurdere, om noget er et løftebrud eller ej. Vil fru Pia Kjærsgaard betegne det, at ydelserne er blevet hævet, som et regulært løftebrud?
Ordføreren.
Tak. Ja, jeg får jo næsten helt tårer i øjnene over den første indledning. Men det er da et løftebrud, blot et af mange, og hvor mange gange har vi ikke oplevet det her? Hvor mange gange har vi ikke oplevet det? Det er jo den ene gang efter den anden. Hvad med den lange liste – det kan vi diskutere en anden gang, hr. Morten Dahlin – som Socialdemokratiet kom med i valgkampen? Hvor mange af de forslag er egentlig gennemført? Det synes jeg egentlig også vi skal tage en større diskussion af. Så det er desværre løftebrud på løftebrud, også fra en regering, som hele tiden siger, at den virkelig vil den stramme udlændingepolitik. Men der sker bare de her ting sådan lidt ubeset, kan man sige, som hele tiden går igen, og det er såmænd ikke bare – det må jeg jo så desværre konstatere, og det bliver jeg bare nødt til at sige – en socialdemokratisk regering, for før i tiden var det altså også den borgerlige regering. Men lad os rette op på det. Der er to muligheder: Lad os rette op på det, eller lev med det. Jeg foretrækker det første.
Jeg tror ikke, der var flere bemærkninger til det. Så vi siger tak til ordføreren. Den næste ordfører er fru Mette Thiesen, Nye Borgerlige.
Udlændingepolitikken skal løses fra bunden, og udlændinge skal forsørge sig selv. Vi stemmer for forslaget.
Tak for det, og det gav ikke anledning til nogen korte bemærkninger. Der er ikke flere ordførere, der har bedt om ordet, så derfor er vi er nået til ordføreren for forslagsstillerne. Værsgo, hr. Morten Dahlin fra Venstre.
Tak for det, formand. Det er jo lidt skuffende at skulle stå her på talerstolen og konstatere, at der ikke er opbakning til Venstres beslutningsforslag, og det kan godt være, at jeg havde et lidt naivt håb inden behandlingen i dag, men jeg havde trods alt et håb om, at i hvert fald regeringspartiet Socialdemokratiet kunne støtte det her. For jeg kunne i hvert fald læse i B.T. den 10. april 2019, at den socialdemokratiske partileder, som nu er blevet statsminister, klokkeklart sagde: »Der bliver ikke lempet i udlændingepolitikken. Og ydelserne bliver ikke hævet«. Citat slut. Men desværre er det stik modsatte sket. I efteråret 2019, altså efter folketingsvalget, indgik Socialdemokratiet en aftale med den øvrige venstrefløj om at banke de sociale ydelser til indvandrere i vejret. Nu skal man bruge knap 300 mio. kr. om året på at belønne især arbejdsløse udlændinge. Det betyder, at arbejdsløse indvandrerfamilier kan få 2.000 kr. ekstra hver evig eneste måned ind ad døren – vel at mærke skattefrit – med venlig hilsen regeringen. Det mener vi naturligvis i Venstre er den helt forkerte vej at gå, særlig når man tænker på, at vi i Danmark i forvejen har rigtig høje sociale ydelser. For vi skal lige huske på, at vi lever i et land, hvor et kontanthjælpsægtepar på over 30 år med to børn får 25.200 kr. om måneden udbetalt – 25.200 kr. At man kan sidde og høre på det tal og så bagefter indgå en aftale med den alleryderste venstrefløj om at gøre ydelserne endnu højere, giver simpelt hen ingen mening, og derfor har vi i Venstre fremsat det her beslutningsforslag for at tilbagerulle regeringens forhøjelser af de offentlige ydelser til især arbejdsløse indvandrere. Vores forslag skal sikre, at flere bliver en del af det arbejdende fællesskab, at flere forsørger sig selv – det vil bidrage positivt til integrationen og sammenhængskraften i Danmark – og så handler det også grundlæggende om retfærdighed. For vi synes, at man, hvis man kommer til Danmark udefra, har en forpligtigelse til at forsørge sig selv og sin familie. Man skal ikke kunne sætte sig tilbage og forvente at blive forsørget af de danske skatteydere, men man skal ind på arbejdsmarkedet og bidrage, for hvis man kan gå fra Mogadishu til Maribo, kan man også gå ned og sætte sig bag kassen i supermarkedet. Og jeg ved godt, at man i regeringen og den øvrige venstrefløj vil se vores forslag som en straf, men det er faktisk det stik modsatte. Det er ikke en straf at arbejde, men det er sundt, det er godt, og det er til gavn for en selv, og det er i den grad også til gavn for ens børn. For vi ved, at noget af det bedste, vi kan gøre for børn her i Danmark, er at sikre, at de vokser op i et hjem, hvor mor og far står op om morgenen og går på arbejde, og derfor burde det være enhver ansvarlig regerings opgave at sikre, at flest mulige bliver en del af det største fællesskab, vi har i Danmark, nemlig arbejdsfællesskabet. Derfor vil jeg gerne takke de blå partier for at bakke op om vores beslutningsforslag. Jeg vil ærgre mig over de røde partiers modstand, for jeg har stadig væk et håb – selv om det måske er et naivt håb – om, at regeringen vil leve op til det løfte, som statsministeren afgav før valget, nemlig at man ikke ville hæve ydelserne til arbejdsløse indvandrere. Tak for ordet.
Tak til hr. Morten Dahlin. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Da der ikke er flere, som har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at forslaget henvises til Udlændinge- og Integrationsudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet, og den første, der får ordet, er udlændinge- og integrationsministeren. Værsgo.
Tak til formanden for ordet, og tak til forslagsstillerne for beslutningsforslaget. Det er jo et forslag, hvori forslagsstillerne ønsker, at regeringen sikrer, at fremtidige specialasylcentre ikke placeres i tæt befolkede områder. Forslagsstillerne ønsker, at regeringen sikrer en større gennemsigtighed i processen med placeringen af specialasylcentre. Jeg vil starte med at sige lidt om Udlændingestyrelsens indkvarteringspraksis. Det er Udlændingestyrelsen, der er ansvarlig for at tilvejebringe og drive indkvarteringssteder for asylansøgere og udlændinge uden lovligt ophold i Danmark. Det følger af udlændingelovens § 42. Når styrelsen vurderer, at der er behov for etablering af et specialasylcenter, skal styrelsen ud fra en faglig vurdering finde den bedst mulige indkvarteringsløsning og placering. Målgruppen for et specialasylcenter er personer, som er meget pasnings- og plejekrævende på grund af forskellige former for psykisk eller fysisk funktionsnedsættelse. I vurderingen af, hvad der er den bedst mulige indkvarteringsløsning og placering af et specialasylcenter, ses der på en række forskellige forhold. Det kan eksempelvis være, om der er et andet center i nærheden, så der kan ske personaleudveksling og oplæring af personale på centrene. Det kan også være, om der er et behandlingstilbud i nærheden af centeret, så det rent praktisk bliver lettere med behandlingen for både beboere og personalet, eller hvorvidt centeret har begrænset interaktion med naboer eller en offentlig myndighed. For mig er det selvfølgelig vigtigt, at der altid er en god dialog med det pågældende lokalsamfund, uanset om det er et normalt asylcenter, om det er et udrejsecenter, eller om det som det, vi taler om i dag, er et specialasylcenter. Jeg kan forstå, at det er praktisk, når Udlændingestyrelsen åbner et center eller flytter beboere mellem styrelsens centre, at styrelsen har en dialog med de relevante kommuner, ligesom det er praksis, at operatøren står for dialogen med borgerne fra lokalområdet. Og det er mit indtryk, at den praksis følges af Udlændingestyrelsen, når styrelsen f.eks. åbner et asylcenter eller flytter beboere mellem styrelsens centre. Så for at opsummere: Udlændingestyrelsen har gennem mange år været ansvarlig for indkvarteringen på danske asylcentre. Det følger af udlændingeloven, og det gælder også for etablering og placering af specialasylcentre. En eventuel fremtidig placering af specialasylcentre er – og det synes jeg også det bør være – en faglig myndighedsbeslutning, som jeg ikke mener at vi som folketingsmedlemmer bør påvirke eller blande os i. Hvis medlemmer af Folketinget mener noget andet, er det selvfølgelig helt legitimt, men så synes jeg, at vi skal diskutere udlændingelovens § 42. Og så må vi jo her i Folketingssalen tage en diskussion af, om det i mindre grad skal være en faglig vurdering og i højere grad en politisk vurdering. Vi kommer ikke til at støtte beslutningsforslaget.
Tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger, så tak til udlændinge- og integrationsministeren... jo, der var lige en kort bemærkning. Hr. Christoffer Aagaard Melson, værsgo.
Det er jo en snak, vi har haft før. Men jeg er jo lidt ked af at høre, at ministeren ikke reflekterer lidt mere over, hvad der er gået galt i den her proces, så jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om han synes, at kommunikationen med Vejle Kommune og borgerne i Sandvad har været tilfredsstillende i den her sag.
Ministeren.
Jeg ved jo, at der har været kritikere, der mener, at Udlændingestyrelsen har vildledt Vejle Kommune. Det er ikke mit indtryk. Men jeg synes ikke, at forløbet omkring den her sag har været godt for vores muligheder for at sikre indkvartering af den her meget specialiserede gruppe udlændinge. Så jeg har jo også et ønske om, at vi, når man skal finde en ny placering, og det skal man jo faktisk allerede nu, fordi kontrakten med Vejle Kommune udløber til efteråret, så sikrer en placering og en dialog med lokalområdet, som gør, at vi ikke ender i de samme, synes jeg, lidt trælse diskussioner, som der har været i forbindelse med placeringen i Sandvad.
Ønsker hr. Christoffer Aagaard Melson en opfølgende kort bemærkning? Ja, værsgo.
Jeg er jo ked af den her manglende erkendelse af, hvor galt det her forløb har været. Kommunen har ovenikøbet fået advokatfirmaet Kromann Reumert til også at kigge på sagen, og advokatfirmaet siger, at man decideret har ført kommunen og lokalsamfundet bag lyset. Kromann Reumert vurderer, at man bor ulovligt i lejemålet. Altså, jeg ved ikke, om ministeren kan forstå, hvis borgerne sidder derude og synes, at det er relativt voldsomt, at det tilsyneladende overhovedet ikke gør indtryk på en ministeren, at en samarbejdspartner og et advokatfirma mener, at ministeriet handler ulovligt.
Ministeren.
Jamen som jeg også sagde i forbindelse med en diskussion, vi havde på et samråd for kort tid siden, omkring den samme sag, så er det jo helt afgørende, at ingen statslige myndigheder på nogen måde handler ulovligt. Det er selvfølgelig vigtigt. Men vi bliver også bare nødt til at forholde os til, at Udlændingestyrelsen har Det bliver jeg også nødt til at forholde mig til er Kammeradvokatens vurdering.
Tak til udlændinge- og integrationsminister. Der er ikke flere korte bemærkninger. Og så går vi i gang med ordførerne, og den første er ordføreren for Socialdemokratiet. Hr. Rasmus Stoklund, værsgo.
Tak. Venstre foreslår med dette beslutningsforslag, at fremtidige specialasylcentre ikke placeres i tætbebyggede områder. Derudover foreslås det, at regeringen skal sikre en større gennemsigtighed i processen med placering af specialasylcentre, herunder forudgående dialog med indbyggerne i de involverede lokalsamfund. Det er Udlændingestyrelsen, der har ansvaret for at finde et passende sted at indkvartere asylansøgere, ligesom de har ansvaret for at drive indkvarteringssteder. Beslutningen om at åbne et specialasylcenter i Sandvad har ikke været en politisk beslutning. Det er en beslutning, der er truffet af myndighederne. Efterfølgende har beslutningen forståeligt nok givet anledning til megen debat, herunder debat om, hvordan den slags beslutninger træffes. Derfor glæder jeg mig over, at Udlændingestyrelsen i det nye udbudsmateriale for indkvarteringen af asylansøgerne i Sandvad har valgt at præcisere, hvilke omgivelser de bør placeres i, nemlig en lokation, hvor der er begrænset interaktion med naboer og anden offentlig myndighed, i passende afstand fra naboer og anden offentlighed. Jeg forventer på den baggrund, at man ikke igen vil se eksempler på placeringer som den i centeret. Socialdemokratiet støtter ikke forslaget. Jeg skal hilse fra SF og Radikale Venstre og meddele, at de heller ikke støtter beslutningsforslaget.
Tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Christoffer Aagaard Melson.
Når man har været tæt på den her proces og ved, hvordan det foregår, når f.eks. en kommune skal oprette et center til en så kompleks målgruppe, så har det mildest talt været mærkeligt at opleve, hvor hurtigt man kan oprette selskabet, og hvor få krav der er til, at man f.eks. går i dialog med lokalsamfundet, og at man har en eller anden opfølgning i forhold til kvaliteten, og hvad det er for en type medarbejdere. Så ud fra det vil jeg spørge ordføreren: Synes ordføreren ikke, det er rimeligt f.eks. over for de borgere, der skal bo i et område, hvor man opretter sådan et center til en meget kompleks gruppe, der bl.a. har begået meget voldsom kriminalitet, at der er bare nogenlunde de samme krav til faglighed og sikkerhed, som der er, når f.eks. en kommune skal oprette sådan et sted?
Ordføreren.
Jo, og så vidt jeg har forstået, er det også opgaven for myndighederne at sørge for, at der er en dialog mellem lokalområdet og den kommune, det drejer sig om. Og så synes jeg, det er væsentligt, at det nu fremgår af de udbudsbetingelser, der er i det nye udbudsmateriale, når der nu skal etableres et nyt specialasylcenter, at det placeres på en lokation, hvor der er begrænset interaktion med naboer og anden offentlighed, og at det er i passende afstand fra naboer og anden offentlighed, sådan at man ikke igen kommer til at se sager som den i Sandvad, hvor et lokalsamfund bliver udsat for en negativ påvirkning.
Hr. Christoffer Aagaard Melson.
Det er jo positivt, at ordføreren anerkender, at det, der er foregået i Sandvad, ikke har været godt. Men så vil jeg høre ordføreren: Hvad tænker ordføreren om, at Udlændingestyrelsen i fremtiden underlægger centeret nogenlunde samme form for tilsyn som de andre opholdssteder, vi har i Danmark, til en lignende målgruppe, så man sikrer sikkerhed og tryghed og faglighed i de her tilbud, hvilket – det er min påstand – man overhovedet ikke er kommet i mål med i den nuværende sag?
Hr. Rasmus Stoklund.
Det har jeg ikke nogen forudsætninger for at svare på. Det er jo reguleret i udlændingeloven, hvordan det er myndighederne, der har ansvaret for at placere nye asylcentre. Nu har der været et eksempel her, som har været kontroversielt, men generelt har det jo ikke været et problem, når myndighederne har placeret nye asylcentre, og jeg går ud fra, at der både er faglighed og relevante forhold, som der er taget højde for i den lovgivning, der regulerer det her. Så på den baggrund har jeg ikke nogen forudsætninger for her at stå og sige, at vi skal lave det grundlæggende om.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra fru Mette Thiesen.
Tusind tak. Jeg vil egentlig bare gerne høre ordføreren, om ordføreren ikke finder det dybt problematisk, at man placerer et center med ifølge Ekstra Bladets oplysninger 14 nye beboere, som ikke kunne huses i det ordinære indkvarteringssystem, herunder udrejsecenter. Blandt beboerne er der ifølge Ekstra Bladets oplysninger ni med behandlingsdomme, tre tidligere dømt for mord i Danmark, en dømt for sædelighedsforbrydelse på en mindreårig pige, og over halvdelen af beboerne er udvisningsdømte. Mener ordføreren reelt set, at kriminelle udlændinge skal ligge danskerne til last?
Ordføreren.
Nej, jeg mener bestemt ikke, at kriminelle udlændinge skal ligge danskerne til last. Jeg mener, at kriminelle udlændinge så vidt muligt skal udvises. Så det er positivt, at vi jo nu, hvor der skal etableres et nyt specialasylcenter, kan se, at man her tager højde for, at det skal ligge i god afstand til naboer, og at det heldigvis er inden for en overskuelig fremtid, at det skal etableres. Det er jo inden for relativt få måneder.
Fru Mette Thiesen.
Okay, tak for svaret. Mener ordføreren så egentlig også, at kriminelle udlændinge, som er udvisningsdømte, skal have lov til bare at gå frit omkring i samfundet, eller mener ordføreren, ligesom Nye Borgerlige gør, at der skal lås på den dør, fordi de netop ikke skal ligge danskerne til last?
Ordføreren.
Der, hvor der er en forskel på undertegnede og fru Mette Thiesen, er jo, at jeg mener, vi har en interesse i at være en del af et internationalt samfund, der spiller under visse fælles spilleregler, så det ikke er jungleloven, der hersker. Derfor er jeg i modsætning til fru Mette Thiesen tilhænger af vores internationale forpligtelser, og det betyder jo, at vi på en række områder er bundet og f.eks. ikke kan sige til folk, som har udstået en fængselsstraf, at de skal blive ved med at sidde i fængsel. Men til gengæld skal vi gøre alt, hvad vi kan, for at få dem sendt ud af Danmark, hvis de har en udvisningsdom.
Tak for det. Der er ikke flere korte bemærkninger. Så har ordføreren for forslagsstillerne bedt om at få ordet i ordførerrækken. Værsgo, hr. Christoffer Aagaard Melson.
Tak for ordet. Beslutningsforslaget her udspringer af det kaotiske og problematiske forløb omkring omdannelsen af det tidligere plejehjem i Sandvad til et specialasylcenter sidste efterår. Det var et forløb, der efter vores mening førte til en hverken etisk eller fagligt forsvarlig løsning. Det skal vi simpelt hen kunne gøre bedre i fremtiden. Kort fortalt blev både Vejle Kommune og lokalsamfundet ført bag lyset, da de sidst i august fik at vide, at der på få måneder skulle oprettes et tilbud til udsatte asylansøgere, der havde brug for ekstra støtte bl.a. på grund af fysiske eller psykiske sygdomme. Det havde hverken kommunen eller beboerne noget imod, da både kommunen og lokalsamfundet har taget et kæmpestort ansvar i forhold til at tage godt imod asylansøgere igennem mange år. Virkeligheden viste sig desværre at være en anden. Kort efter kunne man nemlig i medierne læse, at sandheden var, at centeret skulle rumme bl.a. domsanbragte asylansøgere og afviste asylansøgere, der på grund af psykisk sygdom har begået meget alvorlig kriminalitet, og som derfor, ikke kun for deres egen skyld, men også på grund af lokalsamfundets sikkerhed, har behov for at være skærmet fra lokalsamfundet og under overvågning døgnet rundt. Sagen er så grel, at advokatfirmaet Kromann Reumert, som Vejle Kommune har hyret til at kigge på forløbet den 28. januar, konkluderede, at målgruppeskiftet, som Udlændingestyrelsen har foretaget i Sandvad, er ulovligt, da man helt ubestrideligt har givet udlejer forkerte oplysninger. At skabe et tilbud, der kan rumme en målgruppe med så komplekse og alvorlige udfordringer, som beboerne på centeret i Sandvad har, er desuden en opgave, der kræver stor faglighed og erfaring. Hvordan et så komplekst tilbud kan oprettes så hurtigt uden lokal inddragelse, og uden at det overhovedet er en del af overvejelserne, om en placering midt i en landsby lige ved siden af legepladsen er hensigtsmæssig, som Udlændingestyrelsen indrømmede, da de endelig hårdt presset deltog i et borgermøde i starten af november, er meget bekymrende. Måske ikke så overraskende har resultatet da også vist sig at være problematisk, både for beboerne, der næsten ikke kan undgå at støde ind i de lokale, hvis de bevæger sig udenfor, selv om de har behov for ro og for at være skærmet fra lokalsamfundet, og for beboerne i Sandvad, der har oplevet en række ubehagelige episoder, og som selvsagt oplever en enorm utryghed ved situationen. Vores påstand er, at den her gruppe borgere aldrig ville være endt på det tidligere plejehjem i Sandvad, hvis der havde været en åbenhed om processen, og hvis ikke tilbuddet havde været målrettet asylansøgere. Kravene til Udlændingestyrelsen i forhold til de faglige standarder og grundighed, sikkerhed og inddragelse af lokalsamfundet er ganske enkelt ikke i nærheden af de samme krav, som der er til f.eks. en kommune, der vil skabe et lignende tilbud for en så udfordret målgruppe. Det skal der rettes op på, så hverken et lokalsamfund som Sandvad eller beboerne på centeret i fremtiden havner i en lignende situation. Vi havde egentlig håbet, at ministeren ville være kommet os i møde og havde erkendt, at der skulle kigges grundigt på, hvordan vi kunne undgå en lignende proces og en lignende situation i fremtiden, så det her beslutningsforslag havde været overflødigt. Det har han desværre ikke været villig til. Dog vil vi kvittere for, at vi i sidste uge fik at vide, at det nu bliver skrevet ind i det nye udbud, at det pågældende tilbud i fremtiden ikke skal ligge bynært. Derfor håber vi selvfølgelig også, at ministeren vælger at bakke op om vores beslutningsforslag, som ærlig talt ikke er særlig vidtgående, da vi ikke er gået længere end til at foreslå, at der fremover skal være et krav om dialog med lokalsamfundet, og at et fremtidigt bosted til en så udfordret målgruppe, som der er tale om i den her sag, ikke skal placeres i tætbebyggede områder. En sådan placering er som nævnt meget problematisk både for beboerne og for lokalsamfundet. Alternativt håber vi, at vi kan blive enige om en beretning, der sikrer en meget bedre og mere fagligt forsvarlig proces, når der i fremtiden oprettes lignende tilbud i Udlændingestyrelsens regi, på præcis samme måde, som vi har fået indført nye regler, når den her slags tilbud skal oprettes i kommunalt regi. Til sidst vil jeg endnu en gang opfordre ministeren til at fremskynde flytningen. Vi ser det som en anerkendelse, at der i et nyt udbud bliver skrevet ind, at det her center skal ligge uden for en by; en anerkendelse af, at det er fagligt uforsvarligt, at det ligger der, hvor det ligger i Sandvad, altså det nuværende tilbud. Derudover er der både et advokatfirma og en kommuner, der mener, at Udlændingestyrelsen har ageret ulovligt. Den eneste grund til, at de ikke lægger sag an mod Udlændingestyrelsen, er, at der er 18 måneders ventetid i boligretten, og derfor giver det ikke mening for dem at bruge skatteborgernes penge på en sag, der alligevel ikke når at komme for retten, inden lejemålet er blevet opsagt. Så med de to begrundelser synes vi, at der er al mulig grund til, at ministeren prøver at kigge på, om det ikke kan fremskyndes så meget som muligt, at vi får fundet et nyt sted, der både for borgere og beboere er fagligt forsvarligt og sikkert. Tak for ordet. Jeg ser frem til en forhåbentlig god debat om det her vigtige emne, så vi får fundet en god løsning, inden det går galt et sted som Sandvad.
Tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger til Venstres ordfører, så vi går videre i ordførerrækken. Den næste ordfører er fra Enhedslisten. Værsgo til fru Rosa Lund.
Tak for det. Jeg kan helt kort sige, at Enhedslisten ikke støtter det her beslutningsforslag, og det gør vi ikke, for vi synes ikke, at det er Folketinget, som skal bestemme, hvor de her centre skal placeres. Jeg synes jo sådan set, at det er helt fint, at man laver nogle retningslinjer, som handler om, hvordan forholdene skal være, og at vi opsætter den økonomiske ramme, men at gå ind og detailstyre, hvor centrene skal ligge, synes jeg ikke at Folketinget skal. Jeg vil dog så også sige, at lige meget hvor vi placerer de her specialasylcentre, vil der være nogle, som brokker sig over det, eller som vil være kede af, at de ligger lige præcis i deres baghave eller lige præcis tæt på dem. Det synes jeg jo siger noget om, at der er noget galt med selve konstruktionen af den måde, vi driver de her centre på. Burde vi i virkeligheden ikke hellere arbejde med mindre enheder, så man ikke samlede mange asylansøgere på et sted, men spredte det mere ud? Jeg synes i hvert fald, at det giver lidt stof til eftertanke, at hver gang vi har en debat om netop asylcentre, vil der, lige meget hvor vi lægger dem, sidde en borgmester eller nogle borgere og være rigtig kede af det eller ærgerlige over, at det lige præcis var hos dem, det skulle ligge. Det synes jeg jo siger noget om, at der er noget i vejen med konstruktionen. Det er bare en lille sidebemærkning. Men Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.
Tak. Der er en kort bemærkning. Hr. Christoffer Aagaard Melson.
Det er jeg selvfølgelig ærgerlig over, men så vil jeg høre Enhedslisten, om Enhedslisten ikke kan følge vores undren i, at man har helt andre faglige standarder og sikkerhedsmæssige standarder i forhold til at placere sådan en målgruppe her, fordi det er asylansøgere, end man ville have haft, hvis det nu var domsanbragte danske statsborgere, der var anbragt et sted, på grund af at de f.eks. havde dræbt folk eller lavet sædelighedsforbrydelser. Der ville kommunen jo skulle igennem et langt, langt forløb, hvor der skulle styr på alting i forhold til faglig og pædagogisk tilgang, sikkerhed, inddragelse af lokalsamfundet. Kan ordføreren ikke godt følge, at der er en underlig diskrepans her? Når det er asylansøgere, kan man godt placere dem et sted, hvor der er meget, meget stor risiko for, at det går galt, hvis de kommer ud, fordi der er så stor en chance for, at de kommer ud og møder de almindelige borgere.
Ordføreren.
Jo, det kan jeg sådan set godt forstå, men som jeg har forstået, hvad kan man sige, den helt konkrete situation med det asylcenter, som skulle ligge i Sandvad, er der jo netop ikke tale om kriminelle, men der er tale om asylansøgere, som har særlige behov, som altså er meget, meget syge, eller som kræver en eller anden særlig behandling. Jeg synes jo egentlig, det taler meget godt ind i den udlændingepolitiske debat generelt, at asylansøgere konsekvent bliver omtalt som kriminelle, selv om de ikke er det.
Hr. Christoffer Aagaard Melson.
Jamen det ved jeg ikke: Altså, når man er domsanbragt – de skal være her som en del af en dom, fordi de har begået noget kriminelt, og fordi de er så psykisk syge, at de har brug for et sted, hvor de kan få behandling – kan man vel ikke sige, at de ikke er kriminelle. Nu bliver det her læst ind i en anden debat, men jeg håbede, man i det mindste kunne trænge igennem til Enhedslisten i forhold til at sige, at både fagligt og sikkerhedsmæssigt skal vi da ikke gøre forskel på, om det er asylansøgere eller det er danskere.
Ordføreren.
Jo, bestemt, hvis man har fået en dom, er man selvfølgelig kriminel, indtil man har udstået sin straf. Når man har udstået sin straf, er man jo færdig med at være kriminel. Så på den måde synes jeg da at Venstres ordfører har ret. Jeg vil dog sige, at jeg sagtens forstår det dilemma, der ligger her. Det, som er vores bekymring lige præcis i beslutningsforslaget, er det her med, at Folketinget nu skal gå ind og beslutte, hvor de her centre skal placeres. Men jeg er jo sådan set enig så langt hen ad vejen, at der selvfølgelig bør være de samme standarder. Det er jeg sådan set enig i. Men det, jeg læser ind i beslutningsforslaget, er, at hovedformålet er, at Folketinget skal bestemme, hvor centrene skal placeres, og det er vi uenige i. Men vi vil meget gerne være med til at diskutere de andre ting i udvalgsbehandlingen.
Tak til fru Rosa Lund. Der er ikke flere korte bemærkninger, så vi går videre til Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Tak, formand. Jeg er rigtig glad for, at Venstre har fremsat det her beslutningsforslag. Vi har også kæmpet sammen i en rigtig god forespørgselsdebat, hvor der var rigtig mange borgere fra Sandvad, der var mødt op – ikke overraskende, for det her er jo et absurd eksempel på, hvordan der overhovedet ikke har været borgerinddragelse; hvordan man pludselig placerer et specialasylcenter midt inde i en by og efterlader indbyggerne med indtrykket af, at her er der slet ikke tale om kriminelle, hvor virkeligheden jo så er en helt anden. Der er tale om særdeles hårde kriminelle med nogle meget, meget voldsomme domme. Centeret bliver placeret i nærheden af en legeplads og i nærheden af et busstoppested. Og det mest absurde er næsten, at man indkalder et vagtværn, ikke for at beskytte indbyggerne, men for at beskytte beboerne på centeret. Så jeg forstår godt, at de mange borgere fra Sandvad, som var mødt op til den forespørgselsdebat for et par måneder siden, føler så stærkt skuffede over regeringen. Og med de ord vil jeg sige tak til Venstre for at have fremsat det her beslutningsforslag, som Konservative selvfølgelig støtter helhjertet.
Tak. Der er ikke nogen korte bemærkninger, så tak til hr. Marcus Knuth. Så er det ordføreren for Dansk Folkeparti. Pia Kjærsgaard Tak, men tag først den næste ordfører). Så starter vi med fru Mette Thiesen fra Nye Borgerlige. Værsgo.
Lad os være helt ærlige: Det skaber massiv utryghed hos danskerne, fordi politikerne ikke vil sørge for, at farlige kriminelle udlændinge udvises og spærres inde. På udrejsecentrene rundtomkring i Danmark kan de valse ind og ud, som det passer dem. De bor kun formelt på centeret, men reelt fortsætter de deres kriminelle tilværelse rundtom i landet. Politikerne er meget optaget af de kriminelle udlændinges rettigheder, men helt ærligt, hvad med danskernes rettigheder? Udviste kriminelle udlændinge skal simpelt hen ikke have lov til at gå frit omkring. De skal opholde sig et sted, hvor der kun er én dør ud, og det er døren ud af Danmark. Men hverken den nuværende socialdemokratiske eller den tidligere venstreledede regering havde vilje til mere og andet end det skrammel af en lappeløsning, som bl.a. Kærshovedgård er. Og nu har vi så set et eksempel på et såkaldt specialasylcenter, Sandvad, der på papiret skulle tage imod særligt udsatte asylansøgere, men som i virkeligheden skulle tage imod sædeligheds- og voldtægtsforbrydere. Det er fuldstændig utilstedeligt. På grund af en fortolkning af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention mener politikere i både Venstre og Socialdemokratiet, at man ikke kan tillade sig at sætte lås på porten i f.eks. udrejsecentrene for at sikre danskerne fra de kriminelle udlændinge. Jeg mener simpelt hen ikke, at man kan tillade sig over for danskerne at lade være. I stedet for at se bort fra en åbenlyst tåbelig fortolkning af menneskerettighederne vil politikerne hellere udsætte danskerne for de kriminelle udlændinges hærgen. Det er altså på tide, at danske politikere lærer at tænke og handle selvstændigt ud fra sund fornuft i stedet for at underlægge sig tåbelige afgørelser fra en domstol i udlandet. Vi kan godt behandle udviste kriminelle udlændinge ordentligt og forsvarligt på et lukket center, indtil de vælger at tage tilbage, hvor de kommer fra. Det samme gælder i øvrigt de kriminelle udlændinge, der forhåbentlig bare venter på at blive udvist. Det er hverken inhumant eller uretfærdigt; tværtimod er det retfærdighed til danskerne. Kort sagt har der været lavet den ene lappeløsning efter den anden. Det eneste rigtige er at sikre et nyt asylsystem og stoppe for spontant asyl; at sikre, at udlændinge i Danmark forsørger sig selv, og at de kriminelle udvises konsekvent og efter første dom. Udviste og kriminelle udlændinge skal placeres på et udrejsecenter, indtil de vil rejse ud. I det udrejsecenter skal der kun være én dør, og det er døren ud af Danmark. Tak for ordet.
Tak. Der er ikke nogen korte bemærkninger, så tak til fru Mette Thiesen. Så er det ordføreren for Dansk Folkeparti. Værsgo til fru Pia Kjærsgaard.
Tak for det. Dansk Folkeparti mener jo grundlæggende, at det ikke skal være muligt at søge spontanasyl i Danmark. I det omfang, man alligevel dukker op i Danmark og beder om asyl, skal de henvises til behandling i et tredje land, og vi er selvfølgelig spændt på, hvordan det kommer til at gå med det, for vi har jo hørt meget om det, hvor de, der har krav på det, skal have opholdstilladelse. Gennemførte Danmark og det danske Folketing sådan et forslag, ville det her være unødvendigt. Det er også Dansk Folkepartis opfattelse, at såfremt asylsøgere forøver og dømmes for kriminalitet i Danmark, bør deres anmodning om asyl straks afvises og de pågældende udvises af Danmark. I 2019 blev 1.209 asylansøgere sigtet for kriminalitet. Det er 1.209 sager, som omgående burde være afsluttet og de pågældende udvist af Danmark, uanset hvad internationale konventioner siger om den sag. Det er dybt, dybt krænkende for danskerne, at man oplever, at udlændinge kommer til Danmark, anmoder om asyl og begår kriminalitet som tak for gratis husly og forsørgelse. Det gælder for beboerne i Sandvad, beboerne i Bording og alle de andre danskere, der får ødelagt deres dagligdag som følge af, at de nærmeste naboer er asylcentre, hvor asylanterne ikke kan finde ud af at opføre sig ordentligt, og det er stærkt ubehageligt, for at sige det mildt, at være nabo til et asylcenter med kriminelle udlændinge. Hvad gjorde man på Kærshovedgård? Jeg synes, det er direkte pinligt, at man kommer med en økonomisk kompensation for at have kriminelle asylsøgere i nærheden. Derfor var det også en god idé at placere kriminelle og farlige udviste udlændinge på øen Lindholm. Vi måtte jo gøre et eller andet, og det havde da været bedst, hvis ikke der havde været færgefart fra øen, altså hvis det virkelig havde været en ø, hvor man kunne anbringe dem. Det kunne også være i Grønland, som Dansk Folkeparti har foreslået – under ordnede forhold, naturligvis – men det er der ikke noget flertal for. Og igen er det Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der er i vejen for, at Danmark ikke kan beskytte sine egne borgere mod overgreb fra kriminelle udlændinge. Selvfølgelig er det ikke en god idé at placere asylcentre til kriminelle udlændinge i tætbebyggede områder; det er faktisk ikke en god idé at placere asylcentre til kriminelle udlændinge noget som helst sted i Danmark. Det eneste gode sted at placere kriminelle udlændinge i er i deres hjemland, og det vil Dansk Folkeparti arbejde ihærdigt for bliver løsningen. Derfor støtter vi selvfølgelig det her forslag. Tak.
Tak til fru Pia Kjærsgaard. Så er vi færdig med ordførerrækken, og ordføreren for forslagsstillerne har bedt om at få lov til at runde debatten af. Værsgo til hr. Christoffer Aagaard Melson.
Tak for debatten, og tak for imødekommelsen på forskellige måder. Vi håber, at det, der kommer ud af den her meget, meget sørgelige sag, er, at andre ikke kommer til at stå i samme situation, og at man ikke gentager fejlene, og at man fra ministeren og Udlændingestyrelsens side lærer af det, så man behandler borgerne med samme ordentlighed, som man gør alle mulige andre steder i den offentlige sektor, og som man som sagt gør, når man som kommune skal oprette et tilbud til en lignende udfordret målgruppe. Der er ikke så mange af dem i Danmark, for der er ikke mange, der har så voldsomme domme bag sig, som den her målgruppe har, og som er anbragt af de samme årsager. Men det, vi håber der kan komme ud af det, uden at vi skal tage den store debat, for vi går også ind for, at man overholder konventionerne, er, at man inden for de konventioner simpelt hen bliver nødt til at gå professionelt til den her målgruppe og sørge for, at de ender et sted, der både er fagligt forsvarligt, og hvor man også kan forsvare den måde, man behandler borgerne i området på, og det kræver bl.a., at man er ærlig over for dem, og at man går i dialog med dem, i forhold til hvilke udfordringer der kan være, og så er min erfaring, at borgerne rent faktisk vil rigtig mange ting. Det har vi oplevet i Vejle Kommune, hvor man i Sandvad har taget et kæmpe ansvar i mange år for at integrere flygtninge, taget godt imod asylansøgere, men processen er jo gået fuldstændig i vasken på grund af den måde, man har behandlet dem på, og fordi man har taget en fagligt meget, meget dårlig beslutning, som jo aldrig nogen sinde var blevet taget, hvis man havde været under det regime og det tilsyn, som der er, når f.eks. andre myndigheder skal oprette nogle lignende pladser. Jeg håber, at ministeren og systemet lærer af den her sag, og at vi så hurtigst muligt får fundet en fagligt forsvarlig løsning til de her borgere, hvor der forventelig selvfølgelig skal være en anden proces, end der har været med Vejle Kommune og med lokalområdet i den her sag. Så tak for debatten, og jeg håber, at det her ender med, at der kommer noget godt ud af det, hvor vi får en bedre løsning både for de beboere, der er meget syge og derfor har begået noget meget kriminelt, og borgerne det nye sted i lokalområdet, hvor de her borgere ender. Så tak for ordet.
Tak til hr. Christoffer Aagaard Melson. Da der ikke er flere, som har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at forslaget henvises til Udlændinge- og Integrationsudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet, og den første, der får ordet, er udlændinge- og integrationsministeren. Værsgo.
Tak til formanden. Forslagsstillerne foreslår med det her beslutningsforslag at ændre reglerne for karensperioder i forbindelse med tildeling af dansk statsborgerskab. Det foreslås, at ethvert brud på straffeloven som minimum skal resultere i en karensperiode på 4½ år, før en person kan blive dansk statsborger. Det foreslås også, at bøder på over 10.000 kr. skal resultere i en karensperiode på 9 år. Det er under et år siden, vi indgik en ny aftale om dansk indfødsret. Af vores aftale fremgår det bl.a., at tildelingen af statsborgerskab bør ske på baggrund af strenge krav og dermed være forbeholdt de personer, som har valgt Danmark og grundlæggende danske værdier og retsprincipper til, lært vores sprog, som ikke har begået alvorlig kriminalitet, og som har integreret sig i og ønsker at være en aktiv del af det danske samfund. Ved aftalen blev bl.a. vandelskravet skærpet, sådan at enhver fængselsstraf, betinget eller ubetinget, udelukker en person fra at blive dansk statsborger, at visse bøder giver længere karenstid, før en person kan blive dansk statsborger, og karensreglerne for personer, der gentagne gange begår karensgivende strafbare forhold, blev strammet. Til de eksempler, som forslagsstillerne nævner i bemærkningerne til beslutningsforslaget, på kriminalitet og de karensperioder, som det udløser, kan jeg sige: Ja, det kan forekomme, at gentagne tilfælde af butikstyveri, som ikke resulterer i bøder på over 3.000 kr., ikke giver karens, og at meget store bøder, hvis de ikke er tildelt efter f.eks. udlændingeloven eller lov om euforiserende stoffer, kan betyde en karensperiode på 4½ år. Men de karensregler, som vi sammen har fastsat i sager om indfødsret, er jo netop udtryk for en afvejning af på den ene side kriminalitetens grovhed og på den anden side den konsekvens, som den skal have for en ansøgning om indfødsret. Jeg er glad for vores aftale. Det er en aftale, hvor vi fik understreget, at tildeling af dansk statsborgerskab er noget, som man selvfølgelig skal gøre sig fortjent til, og jeg mener, at vi med aftalen fandt et passende niveau i forhold til kriminalitet, og regeringen kan på den baggrund ikke støtte forslaget. Tak for ordet.
Tak for det. Der er en kort bemærkning. Hr. Marcus Knuth, værsgo.
Tak til ministeren. Vi er jo rigtig glade for vores nye aftale om indfødsret, men der er ikke nogen aftale, der er perfekt. Nu er det snart et års tid siden, at vi lavede aftalen, og vi ser jo så desværre, selv om vi strammede op på en række områder, at det, man kan kalde seriekriminelle på et lavere niveau – især når det gælder straffeloven; folk, der igen og igen og igen begår tyveri – stadig væk får dansk statsborgerskab. Det er der jo nogen, der tilsyneladende synes er acceptabelt, og fordi de lige er under den der bødegrænse på 3.000 kr., så er der nul – som i nul – konsekvens i forhold til at søge statsborgerskab. Synes ministeren virkelig, at det er i orden?
Ministeren.
Jeg vil sige, at der jo er konsekvens fra domstolenes side. Spørgsmålet er, om der skal være konsekvens i forhold til muligheden for at få statsborgerskab. Det skal der selvfølgelig, men vi skal jo sætte en eller anden bagatelgrænse, for vi er alle sammen enige om, at meget små lovovertrædelser ikke skal udløse meget lange karenstider. Man kan selvfølgelig altid diskutere, hvor den barre skal ligge. Jeg synes, vi fandt et godt niveau, da vi strammede reglerne for ikke så frygtelig lang tid siden.
Hr. Marcus Knuth.
Politik er jo kompromisets kunst, så vil ministeren prøve at komme os i møde ved at sige, at ved en mindre overtrædelse af straffeloven er der en lavere karensperiode, som kunne være 2 eller 3 år? Vil ministeren gå med til det? Og det siger jeg jo, set i lyset af at når det gælder f.eks. narkokriminalitet, er der nul tolerance, så for enhver bøde for narkokriminalitet er der en karensperiode på 4½ år, tror jeg det er. Men i straffeloven er der jo den her bagatelgrænse på 3.000 kr., som nogle udnytter ved igen og igen at begå lovovertrædelser. Så vil ministeren komme os i møde og sige: Fint, for de overtrædelser er der så en kortere karensperiode?
Ministeren.
Jeg er helt enig i, at politik er kompromisets kunst, og den forhandlingsrunde, vi var igennem, da vi lavede de nye regler for tildeling af statsborgerskab, var jo også et udtryk for et kompromis. Og jeg tror og håber i hvert fald, at alle de partier, der er med i aftalen, kan se sig selv forskellige steder. Det kan vi i hvert fald fra Socialdemokratiets og regeringens side. Så min oplevelse er, at vi har bøjet os mod hinanden for ganske nylig, og at der ikke så kort tid efter indgåelsen af en ny aftale er nogen grund til at åbne aftalen op igen.
Der er ikke flere korte bemærkninger. Tak til ministeren. Så er det ordførernes tur, og den første ordfører er fra Socialdemokratiet. Hr. Lars Aslan Rasmussen, værsgo.
Med det her beslutningsforslag pålægger Det Konservative Folkeparti regeringen at indkalde til forhandlinger om at fjerne bagatelgrænsen for brud på straffeloven, så ethvert brud på straffeloven uagtet bødens størrelse fremover vil resultere i en karensperiode på 4 år og 6 måneder. Derudover foreslås det at skærpe reglerne for karensperioden i forbindelse med bøder på over 10.000 kr., så det fremover vil resultere i en dobbelt karensperiode på 9 år. I Socialdemokratiet vil vi gerne takke De Konservative for at fremsætte det her beslutningsforslag, for vi mener ligeledes, at vi skal have meget stramme regler for personer, der ønsker at blive danske statsborgere. Derfor foretog vi også sidste år sammen med De Konservative, Venstre og Liberal Alliance en fornuftig og tiltrængt opstramning af reglerne for indfødsret. Med aftalen fik vi sørget for, at man, hvis man har en ubetinget eller betinget dom, som udgangspunkt ikke kan få dansk statsborgerskab. Derudover indførte vi et beskæftigelseskrav og foretog en lang række andre stramninger af reglerne. Da indfødsretsaftalen fra sidste år først for nylig er trådt i kraft, vil vi gerne afvente og se, hvordan denne opstramning kommer til at fungere i praksis, inden vi går i gang med at se på yderligere ændringer af indfødsretscirkulæret. For nuværende mener vi, at de aktuelle regler på området afspejler et passende niveau. Derfor støtter Socialdemokratiet ikke forslaget.
Der er en kort bemærkning. Hr. Marcus Knuth, værsgo.
Tak til ordføreren. Nu spurgte jeg jo så ministeren i forhold til folk, der begår seriekriminalitet til lige under bødeniveauet på 3.000 kr., uden at det har konsekvens. Men den anden del af forslaget her er jo det, at der er præcis samme karensperiode for bøder over 3.000 kr. Ordføreren husker måske en sag, hvor der var en person, der havde fået en bøde på over 350.000 kr., og karensperioden er præcis den samme som for én, der får en bøde på 3.000 kr. Det synes vi jo ikke er proportionelt. Kan ordføreren bakke os op i, at hvis det er sådan, at man får en meget stor bøde, så skal der være en længere karensperiode end for en bøde på f.eks. 3.000 kr.?
Ordføreren.
Men nu har vi jo lige indgået et forlig også med Det Konservative Folkeparti. Jeg ved godt, hr. Marcus Knuth siger, at der allerede er gået et år. Men det er jo også fint at se virkningerne af det. Og jeg tænker, at der jo også kan være nogle sager – det tror jeg også hr. Marcus Knuth selv nogle gange har set – hvor der kan være nogle formildende omstændigheder, der gør, at man har fået nogle mindre bøder, hvad også De Konservative nogle gange godt kan forstå. Det har jeg i hvert fald læst i pressen. Og hvis vi vedtager det her, vil det jo gøre, at sådan en person aldrig nogen sinde vil kunne få dansk statsborgerskab, altså hvis vedkommende har kørt uden lys på cyklen eller lignende og fået adskillige bøder. Men som udgangspunkt kan man ikke få dansk statsborgerskab. Det vil man jo stadig væk ikke kunne.
Hr. Marcus Knuth.
Jo, men det er jo netop derfor – og det tror jeg vi er enige om på tværs af Socialdemokratiet og De Konservative – vi er glade for, at vi har Indfødsretsudvalget, hvor man jo netop kan give dispensation i sager, hvor det måske er skævt. Men synes ordføreren, at det er i orden, at en bøde på 3.000 kr. udløser præcis den samme karensperiode som en bøde på 350.000 kr.?
Ordføreren.
Altså, jeg synes, det kommer lidt an på, hvad grunden er. Jeg er uenig, når hr. Marcus Knuth sådan gentagne gange også spørger ministeren til det, at man kan være seriekriminel, og at det ikke rigtig har nogen konsekvens. Men det har det jo. For altså, langt de fleste her vil jo ikke komme i nærheden af et dansk statsborgerskab. Så kan der være nogle få, hvor man har mulighed for at søge dispensation. Men jeg synes egentlig, reglerne er rimelige. Og jeg tænker, at det syntes De Konservative også for et år siden, da vi indgik det her forlig.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger. Tak til den socialdemokratiske ordfører. Så er det ordføreren for Venstre, hr. Morten Dahlin. Værsgo.
Tak for det, formand. I Venstre ønsker vi helt grundlæggende stramme regler for at blive dansk statsborger. Det danske statsborgerskab er nemlig en gave, måske endda den fineste gave, man kan få af det danske samfund. Netop af den grund var vi også med til at stramme kravene gevaldigt, da vi sidste år indgik en ny aftale om reglerne for at opnå statsborgerskab her i Danmark. F.eks. blev vi enige om, at enhver fængselsstraf, betinget eller ubetinget, som udgangspunkt betyder permanent udelukkelse fra at kunne blive dansk statsborger. Samtidig strammede vi de såkaldte karensregler, altså hvor lang tid man har karantæne fra at kunne blive statsborger, hvis man har fået en bøde. Vi fik skærpet reglerne, så alle, der får en bøde på over 3.000 kr. for negativ social kontrol, overtrædelse af udlændingeloven eller socialt bedrageri, får en karensperiode på 6 år. Men hvad så med andre typer af lovovertrædelser, hvor man får en bødestraf? Går det bare uset hen? Nej, selvfølgelig ikke. En bøde på 3.000 kr. eller mere medfører en karensperiode på 4 år og 6 måneder. Bøder for spirituskørsel medfører – og det er uanset bødestørrelsen – en karensperiode på 4 år og 6 måneder. Og bøder for overtrædelse af loven om euforiserende stoffer medfører – og det er også uanset bødestørrelsen – en karensperiode på 6 år. Samtidig fik vi i aftalen fra sidste år sikret, at karensperioden sådan set skærpes, så folk, der har begået flere lovovertrædelser, får deres karensperiode forlænget med, hvad der svarer til karenstiden for hver enkelt gentagelsestilfælde, og så er det sådan set lige meget, om det ikke er den samme forseelse, de får en bøde for. På Venstres initiativ fik vi også indført, at karenstiden fremover beregnes, fra den dag bøden bliver afgjort og betalt, og ikke som før fra selve gerningstidspunktet. Vi synes altså, at vi fik lavet en rigtig god aftale og nogle fornuftige opstramninger, der sikrer, at folk, der begår alvorlig kriminalitet, er udelukket fra at få dansk statsborgerskab, mens folk, der får bødestraffe, også mærker en konsekvens. Med det her beslutningsforslag foreslår Det Konservative Folkeparti så, at vi skal afskaffe bagatelgrænsen, så alle overtrædelser af straffeloven, også bøder på mindre end 3.000 kr., skal medføre en karensperiode på 4 år og 6 måneder. Samtidig foreslås det, at karensperioden fordobles ved alle slags bøder på over 10.000 kr., så karensperioden der bliver på 9 år. Vi er sådan set enige i visse af intentionerne bag dele af forslaget. Derfor foreslog vi også selv forud for forhandlingerne om nye regler for dansk indfødsret sidste år, at der skulle falde en hårdere konsekvens over folk, der fik bødestraf for f.eks. brud på udlændingeloven. Vi må også konstatere, at det kan virke lidt besynderligt, at folk, der får en række mindre bøder, f.eks. fem bøder a 2.000 kr., ikke bliver mødt med en karensperiode, mens en person, der får en bøde på 3.000 kr. bliver Der er også en pointe i at diskutere, om større bøder ikke skal medføre en anden sanktion end mindre bøder. Man rammer det her forslag så den helt rigtige balance? Er alle nuancerne med? Er det her den klogeste måde at gøre det på? Er det proportionelt? Det er vi ikke så sikre på. For konsekvensen, hvis det her forslag bliver vedtaget, som det ligger her, vil være, at der vil opstå en række uhensigtsmæssigheder. Eksempelvis ville forslaget medføre, at hvis man får en bøde på 2.500 kr. for at bryde ordensbekendtgørelsen – det kan være, hvis man nægter at efterkomme politiets anvisninger – så medfører det ikke en karensperiode, mens en bøde for brud på straffeloven automatisk vil medføre en karensperiode, også selv om forseelsen egentlig ikke er større. Det er vi ikke så sikre på er smart. Der er med andre ord brug for, at forslaget her får en ekstra tur på værkstedet. Vi så derfor gerne, at regeringen indkaldte til evaluering om de nye regler for tildeling af statsborgerskab, hvor vi kunne drøfte nogle af de elementer, som De Konservative gør os opmærksom på her i dag. Derfor vil vi gerne opfordre ministeren til at forpligte sig på en sådan evaluering, hvor også en diskussion af de her elementer kunne indgå. Det kunne man jo eksempelvis lave en fælles beretning om, hvis viljen er til stede. Det er hermed givet videre som en opfordring. Tak for ordet.
Tak for det. Der er en kort bemærkning fra hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Jeg havde jo selvfølgelig håbet, at Venstre ville stemme for, men jeg er rigtig, rigtig glad for, at Venstre kan se sig selv i store dele af det. Vi siger jo heller ikke, at det her forslag er hundrede procent perfekt, men det understreger, at der er nogle skævheder, og jeg er sikker på, at ordføreren selv kan huske sagen, hvor der var en person, der havde fået fem bøder i træk for omfattende tyveri, men der var nul konsekvens, fordi bøderne hver gang var på lige under 3.000 kr. Jeg vil hilse meget velkommen, at ministeren indkalder til en forhandling, hvor vi laver nogle små justeringer, for som sagt er der jo ikke nogen aftale, der er perfekt. Så det vil jeg meget gerne gå sammen med Venstre om, og så håber jeg, at vi kan sætte os ned og kigge på, hvilke dele af det her forslag Venstre kan se sig selv i, og forhåbentlig nå til enighed dér og så stå sammen om det. Så det var egentlig mere en kommentar til ordføreren.
Værsgo.
Mange tak, hr. Marcus Knuth. Jeg vil sige, at hvis man har begået omfattende tyveri, så synes jeg, at vi skal kigge på vores lovgivning og på, hvilke straffe vi rent faktisk tildeler folk, der eksempelvis begår tyveri. For hvis man, som ordføreren siger, har begået omfattende tyveri ad flere omgange, så skulle man nødig slippe med en bødestraf på 2.000 kr. Der kunne vi så opfordre en anden minister, som ikke er til stede i dag, nemlig justitsministeren, til at tage initiativ til, at vi kunne prøve at kigge på, om vi ikke på en lang række områder straffer alt for mildt og alt for blidt her i Danmark. Det er i hvert fald et synspunkt, vi har i Venstre.
Tak til ordføreren. Den næste ordfører er fru Susan Kronborg fra Radikale Venstre. Velkommen.
Mange tak. Når vi taler karensperioder, vil man f.eks. allerede ved en bøde på 3.000 kr. være udelukket fra at få statsborgerskab i 4½ år, så det retoriske spørgsmål er: Giver det mening at udvide området for karens? Det mener Radikale Venstre ikke. Rent faktisk viser ny forskning, at statsborgerskab betyder uddannelse og job. Det er jo både logisk og intuitivt rigtigt, at statsborgerskab fremmer integrationen, men nu er der altså også forsket i det. Undersøgelsen har sammenlignet to grupper af ikkevestlige indvandrere i perioden 1995-2020. Den ene gruppe af indvandrere fik statsborgerskab i perioden 1995-1999, mens den anden gruppe fortsat ikke var danske statsborgere i 2020. Når netop de to grupper sammenlignes, skyldes det, at man i dag skal leve op til en række krav for at kunne blive statsborger, bl.a. skal man kunne dansk og være selvforsørgende. Så de mennesker, der i dag kan få dansk statsborgerskab, lever dermed allerede op til en lang række krav, som indikerer, at kun de mest ressourcestærke og integrerede opnår dansk statsborgerskab. Det er ikke nødvendigvis tilfældet for dem, der fik statsborgerskab i 1990'erne, hvor der ikke var så mange krav til at få dansk statsborgerskab. Så hvad angår gruppen tilbage i 1990'erne, viser det, at selve det at få statsborgerskab betyder, at man oftere tager en uddannelse og kommer i job. Den gavnlige virkning slår mest igennem hos kvinder og muslimer. Det samme kan man jo så sige gælder ved flytning af topskattegrænsen. Det har også størst virkning hos kvinderne. Den sidste bemærkning er så mest ment som en måde at lave en sammenligning på. Med de ord støtter Radikale Venstre ikke beslutningsforslaget, og jeg skal også hilse fra SF, der desværre er forhindret i at være her, og sige, at de heller ikke kan støtte forslaget. Tak.
Tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Tak. Jeg havde godt nok ikke forventet, at ligestillingsdebatten skulle blive en del af det her beslutningsforslag. Men mener ordføreren virkelig, at det gør en forskel, om det er en mand eller en kvinde, der gentagne gange har begået tyveri for lige akkurat under 3.000 kr.?
Nej, men det er meget interessant, at den her forskning påpeger, at det at få statsborgerskab har en gavnlig effekt – også på et tidspunkt i 1990'erne, hvor der var andre betingelser for at få statsborgerskab – og at den gavnlige virkning af at få statsborgerskab har slået mest ud for kvinderne, ligesom jeg kom ind på, at det også har mest betydning for kvinderne, at man flytter topskattegrænsen.
Værsgo, spørgeren.
Jamen jeg må så bare spørge direkte ind til forslaget, som det foreligger her. Jeg har jo nævnt eksemplet, og jeg er sikker på, at ordføreren husker det fra Indfødsretsudvalget, med en person, selvfølgelig anonym, som havde fået fem domme for igen og igen og igen at have begået omfattende tyverier for lige under grænsen for, hvad der udløser karens. Synes ordføreren, at det er i orden, at den person på ingen måde bliver berørt af en karensperiode, på trods af at en person, der har begået tyveri og fået en straf for over 3.000 kr., bare ved første overtrædelse skal omfattes af en karensregel?
Værsgo.
Det er simpelt hen et holdningsspørgsmål. Og der tænker vi i Radikale Venstre også, at vi bliver nødt til også se på proportionaliteten i, hvad man har begået, og hvilken virkning det skal have. Det gælder så ikke kun på det her område, men i alle tilfælde. Og jeg kan da sagtens forstå, at Konservative, som jo har en anden indgangsvinkel, også ønsker andre muligheder i de forhandlinger, som ministeren måske på et eller andet tidspunkt indkalder til. Så nej, vi mener ikke, at det på den måde skal have en betydning. Vi vil meget hellere se på den gavnlige effekt af det at få statsborgerskab.
Tak til den radikale ordfører. Den næste ordfører er hr. Kristian Thulesen Dahl fra Dansk Folkeparti.
Jeg synes jo på vegne af Dansk Folkeparti, at det er et supergodt initiativ, der er taget med det her beslutningsforslag. Altså, det at få dansk statsborgerskab skal i sagens natur være en gave. Det at få et andet lands statsborgerskab er en utrolig ære, man kan få tildelt, så når udlændinge kommer her til Danmark og efter en periode ønsker at være danske statsborgere og søger om det, skal man selvfølgelig leve op til nogle helt grundlæggende krav. Og det gælder jo ikke kun, i forhold til at man tager vort lands værdier til sig og kan se sig selv i dem, så man ikke bliver sådan en femte kolonne-virksomhed internt i landet, men det skal jo også være sådan, at man i den måde, man agerer på, har vist, at man faktisk vil Danmark, og deri er det jo også inkluderet, at man ikke begår kriminalitet. Så udgangspunktet for os er selvfølgelig, at når man begår kriminalitet, jamen så forsvinder muligheden for statsborgerskab. Og så er der diskussionen om, hvorvidt der skal gælde en eller anden bagatelgrænse; der er alligevel nogle ting, der kan være af så lille en karakter, at man siger, at det ikke for tid og evig skal gøre, at man har fortabt retten til statsborgerskab. Der er jo så tidligere lavet en aftale, som vi ikke er en del af. Vi synes nemlig også, man skulle lægge f.eks. et maks.-antal for, hvor mange der kan blive statsborgere hvert eneste år, så vi har lidt mere styr på det. Altså, vi ved historisk, at der er givet statsborgerskaber, hvor man har været alt for rundhåndet, sådan at der er alt for mange, der har fået dansk statsborgerskab. Så man er også kommet til at give statsborgerskab til mange, som jeg tror man – jeg håber, der er et bredt flertal her i Folketinget, der deler det synspunkt – slet ikke ville have givet statsborgerskab, hvis man havde set på det med nutidens briller på og set, hvad det har gjort ved det danske samfund. Så vi er bare ikke med i den aftale, men vi synes selvfølgelig, det er godt, hvis også partier, der jo ellers har været med i aftaler, også senest i den omkring indfødsret, kan se, at der er nogle ting, der fungerer uhensigtsmæssigt, og gerne vil have vilkårene strammet. Og nu er der helt konkret forslaget her fra De Konservative, der så handler om, at den bagatelgrænse, man har i dag, faktisk kan fungere helt uhensigtsmæssigt, ved at man så får en lang række bøder, som er under bagatelgrænsen, og som samlet set ikke summerer op til, at man så bliver enten forment adgang eller får en karensperiode. Jeg synes selvfølgelig, at det er godt, at man så vil prøve at få taget det op blandt de partier, der står bag den nuværende indfødsretslovgivning, med henblik på at man så får nogle af de her uhensigtsmæssigheder fjernet. Og selv om vi i Dansk Folkeparti ikke vil synes, at det er helt godt nok, i forhold til hvad vi sådan helt optimalt også burde gøre, når det handler om at sætte et maks.-antal for, hvor mange der kan få statsborgerskab hvert eneste år, støtter vi selvfølgelig isoleret det initiativ, der tages med det her, og synes, at det er rigtig godt, at det er gjort og vi har fået og får debatten her i Folketingssalen i dag.
Tak til Dansk Folkepartis ordfører. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste på talerstolen er fru Mette Thiesen fra Nye Borgerlige. Værsgo.
Det bliver også desværre nødvendigt for os i Nye Borgerlige at sige nej tak til den aftale, der er blevet lavet, om at stramme reglerne for tildeling af statsborgerskab til udlændinge. Det var mig, der forhandlede for Nye Borgerlige, og jeg var til et utal af møder og har kæmpet for danskernes ret til at leve i frihed og sikkerhed, men desværre ville flertallet ikke tage fat om nældens rod og løse problemerne fra bunden. Vi støtter selvfølgelig en stramning af reglerne, som ligger i det her forslag, men det er så fortsat ikke godt nok. Politikerne har gennem rigtig mange år givet alt for mange dansk statsborgerskab, som aldrig nogen sinde burde have haft det. F.eks. fik en ung mand fra Irak så sent som i 2017 tildelt dansk statsborgerskab for blot 2 år senere at begå en voldsom voldtægt mod en ung kvinde, som han lemlæstede på det frygteligste. Som udlænding ville han kunne være blevet udvist; som nyslået dansk statsborger er han urørlig og får lov til at blive. Det er ikke acceptabelt. Som et minimum må vi forlange, at det danske statsborgerskab bliver tildelt på betingelse af, at man holder sig fra grov kriminalitet. Det vil de andre partier heller ikke være med til. Den minimale stramning på området betyder, at man både skal være bandemedlem og terrorist for at blive fradømt statsborgerskab igen, og det er altså for snævert. Det vil ikke beskytte os imod at skulle huse forbrydere, der voldtages, lemlæster og dræber, for evigt. Ideelt set ville vi i Nye Borgerlige have sat en prop i i hullet, så Danmark helt holder op med at tildele dansk statsborgerskab til indvandrere fra muslimske lande, når vi kan se i statistikkerne, at de og deres efterkommere er overrepræsenteret i kriminalitetsstatistikkerne. Henvisningen til Danmarks internationale forpligtelser står igen og igen i indfødsretsaftalen og spænder dermed ben for, at der kan laves fornuftige begrænsninger, der sikrer danskernes tryghed og sikkerhed. Vi har længe arbejdet for, at Folketingets politikere i Indfødsretsudvalget skulle tage hver enkelt ansøger ind til en samtale for at så godt som muligt at sikre sig, at indvandreren, der skal have dansk pas, også er dansk helt ind i hjertet. Det kunne lade sig gøre, hvis man samtidig satte et loft over antallet af nye statsborgerskaber, så de i stedet for tusinder kun ville blive givet til de få hundrede bedste blandt ansøgerne, der vil være til gavn for Danmark. Heller ikke det var der flertal for på en konsekvent måde. Der blev overhovedet ikke taget noget med om at sætte loft over tildelingen. Til sidst forsøgte vi i forhandlingerne at overtale de andre til, at vi i Folketingssalen stemmer om hver enkelt ansøger eller som minimum opdeler dem på flere lovforslag i stedet for at klumpe dem sammen med to afstemninger om året, hvor man er tvunget til enten at stemme ja til alle eller nej til alle. En særskilt afstemning om hver enkelt ansøger ville give os i Nye Borgerlige en mulighed for at stemme ja til dem blandt ansøgerne, som bliver gode danskere, og som vi gerne vil lukke ind i det nationale værdifællesskab. Det ville flertallet heller ikke. Nye Borgerlige vil fortsat stemme nej to gange om året, når statsborgerskaberne kommer op i Folketinget. Vi er helt ærlige om, at vi hellere siger nej til alle end afgiver ét ja, der giver statsborgerskab til den næste forbryder eller voldsparate islamist. Tak for ordet.
Tak til Nye Borgerliges ordfører. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører er ordføreren for forslagsstillerne, hr. Marcus Knuth fra Det Konservative Folkeparti. Værsgo.
Tak, hr. formand. Ministeren har jo ret i, at vi lavede en overordnet set rigtig god aftale i april sidste år, men der er jo ikke nogen aftale, der er perfekt. Nu har vi jo haft et år til at se resultatet, bl.a. os, der sidder i Indfødsretsudvalget, og vi ser jo desværre, at vi fortsat tildeler dansk statsborgerskab til nogle, jeg vil kalde seriekriminelle på et lavt niveau. Jeg har selv nævnt personen, der havde fem – som i fem! Og alt andet lige kan man jo i hvert fald, hvis en person har fået fem domme for omfattende tyveri, tænke over, hvor mange gange den person har begået kriminalitet uden at blive fanget og have fået en dom. Forslaget her er egentlig meget simpelt og er inspireret af den del af vores indfødsretscirkulære, der vedrører narkodomme. Der er nultolerance, således at enhver dom for narkokriminalitet automatisk udløser en karensperiode. Et andet hul, som vi ser i det eksisterende cirkulære, er i forhold til karensperioder, når det kommer til bødens størrelse. Jeg har som nævnt brugt eksemplet med, at en person, der får en bøde på præcis 3.000 kr., får en karensperiode på 4½ år, mens en person, der får en bøde på 350.000 kr., får præcis samme karensperiode. Det synes vi heller ikke er retvisende. Derfor ærgrer det os rigtig meget, at Socialdemokratiet ikke kan bakke op om det her forslag. Jeg synes, at jeg hørte en lille åbning fra ministeren, med hensyn til man, hvis der var tale om, lad os sige en bøde på under 3.000 kr., måske kunne kigge på en kortere karensperiode. Det vil vi i hvert fald meget gerne diskutere, selv om ministeren ikke sådan lige lukkede en aftale her fra talerstolen. I samme ombæring vil jeg gerne opfordre ministeren til at minde justitsministeren om, at der, inden hele coronakrisen brød ud, tror jeg, var en plan om at komme med et nyt udspil i forhold til butikstyveri. Det er jo bl.a. noget af det, der berører det her, for ude i detailindustrien er der netop rigtig, rigtig store bekymringer om omfattende organiseret butikstyveri, som virkelig er en byrde for mange, især mindre butikker, som er hårdt ramt. Og der tror jeg, at Socialdemokratiet havde et udspil på vej, netop i samarbejde med detailbranchen, og jeg tror, at det er blevet sparket lidt til hjørne. Alt andet lige går en del af vores bekymringer på folk, der begår organiserede gentagne butikstyverier, men som, fordi bøderne er så lave i dag, ikke kommer ind under vores cirkulære her. Så det vil jeg gerne opfordre ministeren til. Nu er Venstre her ikke, men jeg havde selvfølgelig håbet, at Venstre ville stemme for forslaget ligesom Nye Borgerlige og Dansk Folkeparti. Men vi hilser forslaget om en snak med ministeren om små justeringer af indfødsretscirkulæret hjertelig velkommen. Og med de ord vil jeg sige tak for en god og ordentlig debat.
Mange tak til ordføreren for forslagsstillerne. Der er ikke nogen, der har bedt om ordet. Og da der ikke er det, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at forslaget til folketingsbeslutning henvises til Indfødsretsudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet, og vi giver først ordet til udlændinge- og integrationsministeren. Værsgo.
Tak til formanden for ordet, og tak til forslagsstillerne for beslutningsforslag nr. 162. Med forslaget er det intentionen, at der skal indføres et gebyr for genansøgning i naturalisationssagerne. Det foreslås samtidig, at det gebyr skal svare til førstegangsansøgningsgebyret. Jeg er enig med forslagsstillerne i, at der er et behov for at indføre et gebyr ved genansøgninger, men jeg synes dog, at man bør overveje, om ikke den første genansøgning bør være gebyrfri, og at genansøgningsgebyret skal være mindre end ansøgningsgebyret. Regeringen er altså enig med De Konservative i, at der skal indføres et genansøgningsgebyr. Vi er dog ikke helt enige om, hvordan ordningen skal udformes. Derfor tænker jeg også, det er bedst, at vi i aftalekredsen bag indfødsretsaftalen først bliver enige om udformningen af sådan et nyt genansøgningsgebyr, hvorefter vi vil kunne behandle et eventuelt lovforslag her i salen. Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Mange tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Som vi var enige om før, hr. minister, så er politik jo kompromisets kunst, og den her gang er jeg utrolig glad for, at det ser ud til, at vi rent faktisk kan møde hinanden i en form for kompromis. Selvfølgelig havde vi håbet på, at ministeren ville bakke op om beslutningsforslaget, som det ligger her, men jeg er rigtig glad for, at ministeren kan se, at der er en vis skævhed, når der ikke er noget gebyr, idet man anden, tredje eller fjerde gang søger, altså at det indirekte bliver udnyttet af folk, som helt klart på forhånd, ikke mindst på baggrund af domme for alvorlig kriminalitet, ved, at de ikke får det danske statsborgerskab. Så jeg vil hilse vores kommende møde velkommen, som jeg forstår ministeren vil indkalde til, altså en snak om, hvordan vi kan lave den her justering. Er det sådan, det skal forstås?
Værsgo, ministeren.
Ja, det er sådan, det skal forstås. Jeg forestiller mig, at næste gang vi mødes i aftalekredsen, tager vi den første diskussion omkring det her. Vi skal huske på, at de fleste, der søger om statsborgerskab, lever op til betingelserne, de betaler deres gebyrer, og jeg synes, at de lige nu venter for lang tid. Og de skal ikke vente for lang tid, fordi der er folk, der søger femte, sjette eller syvende gang, selv om de folk har fået afslag og ikke har reageret i forhold til årsagerne til, at de har fået afslag i første omgang. For så forsinker man jo bare processen, synes jeg, og det går ud over alle dem, som lever op til betingelserne, som betaler deres gebyrer, og som har sørget for at leve op til betingelserne, inden de indgav deres ansøgning.
Værsgo, Marcus Knuth.
Jamen så vil jeg bare som en kommentar sige tak til ministeren for at være imødekommende, og vi ser frem til mødet, hvor vi forhåbentlig også kan diskutere nogle af de andre justeringer, f.eks. forslaget fra før, som Venstre i hvert fald også lagde op til gerne at ville tage en snak om.
Selv tak. Jeg ser frem til en diskussion af indførelsen af et gebyr for genansøgninger.
Så siger vi tak til udlændinge- og integrationsministeren. Den næste taler er hr. Lars Aslan Rasmussen fra Socialdemokratiet. Værsgo.
Tak. Med det her beslutningsforslag foreslår Det Konservative Folkeparti, at der tages initiativ til en lovændring, der sikrer, at der ved hver genansøgning om dansk indfødsret efter afslag pålægges gebyr, der svarer til førstegangsansøgningsgebyret. I Socialdemokratiet mener vi, det er fornuftigt, at der skal betales et gebyr, når personer med udenlandsk oprindelse søger om dansk statsborgerskab. Dette gebyr er blevet hævet ad et par omgange i løbet af de seneste år. I forbindelse med indfødsretsaftalen fra 2018 blev det aftalt mellem parterne at hæve gebyret fra 1.200 kr. til 3.800 kr., bl.a. som konsekvens af at de nye grundlovsceremonier medførte nogle ekstra udgifter. Derudover blev gebyret ligeledes hævet en smule sidste år, da vi indgik en ny indfødsretsaftale. Her blev gebyret hævet fra 3.800 kr. til 4.000 kr. med det formål at finansiere udgifter forbundet med de øgede administrationer, der følger af flere af elementerne i den seneste indfødsretsaftale. Som nævnt foreslår Det Konservative Folkeparti at indføre et gebyr ved genansøgning om dansk indfødsret. Vi er enige i, at det ikke bør være muligt at få behandlet ansøgning om dansk statsborgerskab i et væk. Når det er sagt, mener vi, det er i orden, at ansøgere kan få behandlet den første genansøgning uden endnu en gang at skulle betale. Vi er imidlertid ikke hundrede procent afvisende over for forslaget, og som ministeren også har sagt, er vi åbne over for at drøfte forslaget i aftalekredsen.
Mange tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører er hr. Morten Dahlin fra Venstre. Morten Dahlin Jeg skal vist nyse). Jamen så nys væk – det er ikke forbudt efter forretningsordenen. Værsgo.
Tak skal du have, formand. Fjerde næstformand Hov, det er til gengæld forbudt at sige »du«). Tak for ordet, formand. I Venstre vi støtter vi, at der opkræves et gebyr for at genansøge om dansk statsborgerskab, og det gør vi, fordi det jo ikke er omkostningsfrit at behandle ansøgningerne. Og genansøgninger er ikke noget særsyn i systemet i dag; faktisk havde mere end en tredjedel af de personer, der sidste år fik afslag, tidligere fået afslag. Det belaster selvsagt systemet, det er dyrt at administrere, og det skaber nogle meget lange sagsbehandlingstider, som forslagsstillerne jo også beskriver i bemærkningerne til forslaget. Derfor synes vi i Venstre, at det er helt fair, at folk, der genansøger om statsborgerskab efter at have fået afslag, selv er med til at finansiere ekstraudgifterne. Det er dog vigtigt for mig at bemærke, at vi i Venstre ikke mener, at et mergebyr skal føre til ekstra indtægter for staten. Det er heller ikke sådan, vi læser forslaget fra Det Konservative Folkeparti. Gebyret bør ikke overstige de faktiske omkostninger, men selvfølgelig afspejle det faktiske omkostningsniveau. Derfor vil det være nødvendigt at undersøge præcis, hvilken størrelse gebyret skal have, hvordan det skal sammensættes, så det afspejler omkostningerne forbundet med ansøgningen. Vi ser dog positivt på det her forslag, og vi er også glade for, at ministeren har taget det positivt ned. Vi deltager derfor konstruktivt i de drøftelser, der måtte komme, og skulle forslaget komme til afstemning og ikke ende i en beretning, støtter vi også forslaget. Tak for ordet.
Tak for det. Der er en kort bemærkning fra hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Tak til Venstre både for at støtte forslaget og for igen at hjælpe med at bevæge i den retning, som ordføreren gjorde før, som er, at vi sætter os ned og kigger på de småjusteringer, som vi åbenbart er flere partier, der synes er nødvendige i forhold til indfødsretsaftalen. Så vi ser frem til den diskussion. Og jeg er glad for, at Venstre deler vores synspunkt.
Værsgo.
Selv tak.
Så siger vi tak til Venstres ordfører, og så byder vi velkommen til den næste ordfører, som er fru Susan Kronborg fra Radikale Venstre. Værsgo.
Mange tak, formand. Når man tilmelder sig indfødsretsprøven, skal man betale et gebyr for prøveafholdelse på 825 kr., og oveni skal der så betales 4.000 kr. for at få lov til at ansøge om indfødsret, og der kan gøres forskellige betragtninger om lovlighed, sagsbehandlingstid samt tilbagevirkende kraft. Først og fremmest er der lovligheden: Det er muligt at anse et gebyr for ulovligt, hvis det ikke er proportionalt med udgifterne ved behandlingen af ansøgningen eller den ansøgte ydelse. Justitsministeriet har i 2014 oplyst, at omkostningerne ved behandling af en ansøgning om naturalisation beløber sig til ca. 3.900 kr. Det betyder, at et gebyr ved genansøgning kan betragtes som ulovligt opkrævet skat. Grundlovens § 43 bestemmer, at der ikke må opkræves nogen form for skat, uden at det er bestemt ved lov. Med hensyn til sagsbehandlingstiden lyder det jo godt, når man mener, at et gebyr kan nedbringe sagsbehandlingstiden. Aftalen om en ny cirkulæreskrivelse af 2018 indeholdt også en ny forhøjelse af ansøgningsgebyret fra 1.200 kr. til 3.800 kr., og igen i den seneste aftale sidste år, hvor gebyret er hævet fra 3.800 kr. til 4.000 kr. Og har vi så i den forbindelse fået nedbragt sagsbehandlingstiden, og er der ansat flere årsværk? Sådan kan man spørge. Og foretog ministeren skridt til at ansætte flere medarbejdere, eller foretog ministeren en ansættelse af flere årsværk i 2018, 2019, 2020 eller 2021? Det er også spørgsmål. Videre vil jeg gerne have belyst, hvordan udlændinge og -integrationsministeren kan forhøje gebyret for ansøgning om statsborgerskab fra 1.200 kr. til 3.800 kr. til nu 4.000 kr. uden at ansætte flere årsværk. Begrundelsen for den massive stigning i gebyrer var i øvrigt angiveligt et arbejde med en dybdeborende gennemgang af tildelte statsborgerskaber i perioden 2014-2018. Men ministeriet har jo forlængst afsluttet sin gennemgang, og gebyret er derefter ikke blive nedsat, men er som sagt blevet forhøjet. Så det lyder besnærende at indføre ekstra gebyr ved genansøgninger, men sagsbehandlingstiden bliver ikke af den grund nedbragt. Der er ikke den automatik, desværre. Med hensyn til tilbagevirkende kraft må det jo så anføres, af selv om man godt ved, at betingelserne ikke er opfyldt, kan man jo åbenbart alligevel søge. Og det mener man så bliver udnyttet i for stort omfang. Der skal man jo så lige huske, at der er indført betingelser med tilbagevirkende kraft, så det er ikke sådan, at man nødvendigvis ved, når man søger, om man er købt eller solgt, og deraf er det jo så, at man nogle gange søger, selv om det så viser sig, at man ikke opfylder betingelserne. Der er også tilfælde, hvor ansøgningen ikke opfylder kravene, alene fordi ansøgningen er modtaget for tidligt. Man skal således efter permanent opholdstilladelse tage indfødsretsprøven og beregne sagsbehandlingstiden, men kan altså blive afvist, fordi der ikke er gået 2 år, efter at man opnåede den permanente opholdstilladelse. Og i de tilfælde vil man selvfølgelig søge igen. Det bør man selvfølgelig kunne gøre, altså søge igen, uden et nyt gebyr, for sagsbehandlingstiden må ikke være ansøgerens risiko. Og så vil jeg afslutningsvis hilse fra SF og sige, at de heller ikke støtter forslaget.
Tak, så er der en kort bemærkning fra hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Tak til ordføreren. Det her beslutningsforslag beror jo på nogle meget, meget alarmerende tal, bl.a. at der i det sidste kalenderår var 238 ansøgere, der fik afslag på statsborgerskabsgenansøgning, fordi de allerede havde domme – alt andet lige kan man jo så regne det ud, hvis man selv har en dom. Og andre fik afslag, fordi de ikke havde bestået indfødsretsprøven, og det er også noget, man ved på forhånd. Så der er jo sådan en kultur med, at går den, så går den, og så søger man igen og igen, fordi det er gratis. Hvis nu man lavede en model, således at førstegangsansøgningen var lidt billigere, og derefter havde anden-, tredje- og fjerdegangsansøgninger en endnu lavere takst – og at det provenu, som gik ind til staten, dermed var præcis det samme – ville ordførerens parti måske så kunne se sig selv i sådan en model?
Værsgo.
Tak for spørgsmålet. Man kan jo se, at Justitsministeriet har anført, at omkostningerne beløber sig til ca. 3.900 kr., og den beregning må jo så også tage højde for den vurdering, at der også på det tidspunkt, hvor Justitsministeriet beregnede det, i 2014, var genansøgninger. Så jeg tror simpelt hen ikke, at regnestykket hænger sammen. Det er i hvert fald mit bud på det. Jeg tror simpelt hen ikke, at det er inden for skiven af, hvad der er muligt. Når det så er sagt, kan man jo så også gøre sig overvejelser om, i hvilke situationer der bliver genansøgt. Der er f.eks. det med tilbagevirkende kraft, som nævnt, og der kan også være alle mulige andre forskellige årsager. Man kan også søge for at få et afslag, fordi man mener, at man har en god grund til at få en dispensation.
Værsgo, spørgeren.
Det er bare for at gøre klart her, at det, vi lægger op til, er, at når man søger anden eller tredje gang, skal man betale fuldt gebyr. Kunne ordføreren så se sig selv i en model, hvor førstegangsgebyret var lavere, men hvor der så til gengæld kom et endnu lavere gebyr på anden, tredje, fjerde gangsansøgningen, således at vi ikke har hundredvis af kriminelle eller folk, der ikke har bestået indfødsretsprøven, som bare søger igen og igen, fordi der ikke er noget gebyr anden, tredje, fjerde gang. Kan ordføreren se sig selv i et lavt gebyr for gentagelsesansøgninger?
Værsgo.
Det er der rigtig mange grunde til, at vi desværre ikke kan, og en af grundene kan jo så også være det her problem med sagsbehandlingstiden, altså, der er mange af dele af cirkulæret, som hænger sammen på den måde, at sagsbehandlingstiden ender med at blive ansøgerens risiko. Det synes vi er et kæmpe problem, og vi vil rigtig gerne opfordre til i stedet for, at man ligesom ansøger flere årsværk. Det skulle være muligt at løse problemet på den måde i stedet for.
Mange tak til den radikale ordfører. Den næste ordfører er hr. Kristian Thulesen Dahl, ikke fra Enhedslisten, men fra Dansk Folkeparti.
Hvis man er udlænding og er her i landet og er nået i den situation, at man gerne vil søge om at få dansk statsborgerskab, så har man ikke noget som helst imod at betale et gebyr for det. Man har heller ikke noget imod at betale et forholdsvis stort gebyr. For den gave, det ville være at få det danske statsborgerskab, er så stor, at det vil man gerne betale et gebyr for. Og der er så et gebyr i dag, når man søger der første gang, og så får man så afslag, fordi man ikke lever op til kriterierne eller af anden grund, og så vil man efter nogle år måske gerne søge igen. Og dem, vi gerne vil have bliver danske statsborgere, har ikke noget som helst problem med at betale et gebyr for anden gang; for at søge igen. For det ville være så stor en gave at få dansk statsborgerskab, at det vil de folk blive rigtig glade for. Det ville ikke betyde noget, at man skal betale et gebyr for det, så de kan sagtens betale gebyret for det. Så er der nogle her i salen, som har en utrolig nidkærhed i forhold til de her udlændinge: De må endelig ikke komme til at betale anden eller tredje eller fjerde gang, de søger, og man har meget, meget vanskeligt at se for sig, at de skal det. Og det synes vi jo fra Dansk Folkepartis side er mærkeligt, altså at man kan have den holdning. For vi tror, at de her mennesker synes, at det er helt naturligt, at man betaler et gebyr, også anden eller tredje eller fjerde gang, man måtte søge. Med mindre man selvfølgelig er blandt dem, som egentlig bare søger, vel vidende at de nok egentlig ikke får statsborgerskab, men som, hvad forslagsstillerne også skriver et eller andet sted, tænker: Går den, så går den. Men helt ærligt gør det vel heller ikke noget, hvis de lige får anledning til at tænke sig om en ekstra gang, i forhold til om de skal søge igen, eller om de skulle vente og gøre sig lidt mere umage med at leve op til kravene og så først søge, når de måske har en mere troværdig grund til at tro, at de kan få statsborgerskabet. Så derfor synes vi jo, at det er helt fint, at man foreslår det her; at der også er gebyr på anden og tredje og fjerde gang, man søger. Så er spørgsmålet, hvad gebyret skal være. Jeg kunne forstå på ministeren, at der allerede er i gang i en forhandling her om, hvad gebyret så i givet fald skulle være. Og det er jo fantastisk, at vi her i Folketinget kan facilitere partiernes muligheder for at gå sammen og så finde en landingsbane – det er nærmest sådan, at man er i gang med beløbsstørrelserne. Og hr. Marcus Knuth er allerede ved at sige, at hvis nu førstegangsgebyret er lidt mindre, kunne man så få noget igennem anden og tredje gang? Det er godt, vi får brugt tiden konstruktivt her i Folketingssalen. Altså, et gebyr i skal i sagens natur være afstemt efter, hvad for nogle omkostninger man har. For det, det handler om med et gebyr, er jo i virkeligheden, at man ikke fra en udlændings side, hvis det er statsborgerskab, vælter nogle omkostninger over på danske skatteydere, så man selv som udlænding står for den udgift, der er ved den omkostning, man påfører det offentlige ved den ansøgning, man kommer med. Og derfor synes jeg egentlig også, det er lidt mærkeligt, at ministeren her allerede sætter i gang med sådan forhandlinger og siger, at det er alt for højt at sige, at det skal være det samme gebyr, som ved første gang. Det skal være mindre siger ministeren. Hvorfor egentlig det? Er der noget belæg for, at omkostningen er mindre, anden gang man søger, eller tredje gang man søger? Eller kunne man ikke forestille sig, at omkostningen nok er nogenlunde den samme? Og så skal beløbet selvfølgelig også være det samme. Så i bund og grund skal vi nok støtte forslaget om, at der skal ske noget her, hr. Marcus Knuth. Det skal vi nok støtte fra Dansk Folkepartis side, og vi synes, det er fint at facilitere den her diskussion mellem partier om, hvad det så skal lande på. Vi håber, det lander på, at man selvfølgelig betaler omkostningerne, som minimum, så man ikke påfører skatteyderne omkostninger. Det er det, der er det helt afgørende her. Man kan jo diskutere, hvad omkostningerne så er. Er det alene nogle medarbejdere ovre i et ministerium, eller er det i virkeligheden også de omkostninger, man påfører det danske samfund? Men det kan vi så tage en diskussion om, så man får det stadfæstet. Vi støtter forslaget om, at man selvfølgelig skal betale omkostningerne, ikke bare første gang, men også anden, tredje og fjerde gang, man måtte søge om dansk statsborgerskab, så man ikke påfører skatteyderne omkostninger.
Tak. Der er en enkelt kort bemærkning fra hr. Marcus Knuth.
Jeg bare lige knytte en kort bemærkning til hr. Kristian Thulesen Dahls tale. Nu har jeg arbejdet med indfødsretsområdet i 2 år, og jeg bliver ved med at finde huller og skævheder. Det er helt utroligt. Da vi lukkede den aftale for et år siden, havde jeg en eller anden måske naiv forestilling om, at man da betaler fuldt gebyr hver gang. Det troede jeg, men sådan er det ikke. Den anden, tredje og fjerde gang betaler man intet gebyr. Årsagen til, at jeg fandt ud af det, var et spørgsmål fra Dansk Folkeparti, nemlig fra hr. Peter Skaarup, der netop spurgte ministeren om, hvor mange der egentlig får afslag og hvorfor. Det er jo hvert år i hundredvis af kriminelle, der søger, og hundredvis af mennesker, der ikke har bestået indfødsretsprøven, som tydeligt ved, at de ikke lever op til det. Så jeg vil egentlig bare sige tak til Dansk Folkeparti, for hele den her debat og hele det her forslag udspringer af et spørgsmål fra Dansk Folkeparti. Så tak for det.
Selv tak, og kan vi på den måde bidrage til, at man får løst nogle af de udfordringer, vi står med, gør vi det meget gerne, uanset om vi så som sidste år ikke ender med at være med i den samlede aftale. Men vi kan prøve at påvirke tingene på anden vis. Tak for det, hr. Marcus Knuth.
Tak til Dansk Folkepartis ordfører. Nu er det så fru Mette Thiesen fra Nye Borgerlige. Værsgo.
Der er blevet sagt rigtig meget fra den her talerstol, og jeg skal ikke sige så meget andet, end at det her er ganske almindelig sund fornuft. Når man søger om at få dansk statsborgerskab, må det selvfølgelig koste både første gang, anden gang, tredje gang osv. Så det er ganske almindelig sund fornuft, og derfor støtter vi selvfølgelig forslaget.
Tak til fru Mette Thiesen. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører er ordføreren for forslagsstillerne, hr. Marcus Knuth, Det Konservative Folkeparti. Værsgo.
Tak, hr. formand. Når jeg kommer efter fru Mette Thiesen, skal jeg altid lige justere højden på talerstolen, og så skal jeg sige til fru Mette Thiesen, at jeg tror, det var Churchill, der sagde, at en god tale er en kort tale. Så det var en god tale, ordføreren holdt. Jeg vil gøre min tale lidt længere, ikke mindst fordi jeg er forslagsstiller til forslaget her, og sige tak for en god debat. Det er som sagt en debat, der udspringer af et svar på et spørgsmål fra Dansk Folkeparti, og jeg var vitterlig ved at falde ned af stolen, da jeg hørte, at der hvert år er hundredvis af ansøgere, som søger igen og igen, selv om de har omfattende domme for kriminalitet, og der er hundredvis af mennesker, der ikke har bestået indfødsretsprøven, vel vidende at de ikke lever op til kriterierne, som søger igen og igen. Det er jo en form for misbrug, fordi det bare er gratis, for går den, så går den, og det kan jo være, at man kommer igennem systemet og får det danske statsborgerskab, selv om man har begået kriminalitet, og selv om man ikke lever op til reglerne. Når man laver et beslutningsforslag, håber man selvfølgelig altid, at det bliver vedtaget en til en. Virkeligheden er, at sådan er det sjældent. Men jeg vil gerne sige tak til især Dansk Folkeparti og til Nye Borgerlige og til Venstre for at bakke op om forslaget, hvis det kommer til afstemning. Men politik er jo kompromisets kunst, så jeg er glad for, at ministeren er imødekommende og siger, at vi kan tage en snak om det og se, om vi kan finde hinanden, og viser forståelse for det med, at der intet gebyr er for genansøgninger. Det resulterer jo så i, at der er i hundredvis af mennesker, der misbruger det ved at søge igen og igen, og som – ud over dem, der måske ved en fejl får et dansk statsborgerskab – også er en belastning af vores embedsværk. Så tak for den erkendelse til ministeren. Vi er rigtig glade for, at ministeren vil tage en snak om det her og vil prøve at finde en ny model, som måske ikke præcis er den model, som vi lægger op til her, men i hvert fald er en model, der er bedre end den, vi har i dag. Så tak til ministeren, og tak til alle for en god debat.
Mange tak til ordføreren for forslagsstillerne. Der er ikke flere, der har bedt om ordet. Forhandlingen er sluttet. Jeg foreslår, at forslaget til folketingsbeslutning henvises til Indfødsretsudvalget, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 7. april, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der vil fremgå af Folketingets hjemmeside.