Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 5. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Jožef Horvat, mag. Andrej Šircelj, Alenka Jeraj, Iva Dimic od 12. do 15. ure, Jernej Vrtovec od 15. ure dalje, Predrag Baković od 11. do 15. ure, mag. Bojana Muršič od 15. ure dalje in Nada Brinovšek. Vse prisotne še enkrat prijazno pozdravljam! Nadaljujemo prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to so Mandatno-volilne zadeve. Prehajamo na Potrditev mandata poslancu, ki nadomesti poslanca, ki mu je prenehal mandat. Ker je dr. Dariju Krajčiču s 4. marcem 2019 prenehal mandat poslanca, je Državna volilna komisija Državnemu zboru posredovala sklep, s katerim je ugotovila, da ima pravico opravljati funkcijo poslanca za preostanek mandatne dobe Državnega zbora gospod Nik Prebil. Sklep Državne volilne komisije je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročala, poročilo ste prejeli in je objavljeno na e-klopi. Želijo besedo predstavnica ali predstavnik poslanskih skupin? [[Ne.]] Želi besedo poslanka ali poslanec? [[Ne.]] S tem zaključujem razpravo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Na podlagi tretjega odstavka 82. člena Ustave Republike Slovenije, 7. člena Zakona o poslancih, 13. člena v povezavi s 17. členom ter 112. člena Poslovnika Državnega zbora glasujemo o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se poslanski mandat gospodu Niku Prebilu, rojenemu 22. 12. 1991, stanujočemu Dolenjska cesta 462A, Škofljica. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Poslanskega kolega Nika Prebila vabim, da se nam pridruži in zasede svoje poslansko mesto. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na obravnavo Kandidatne liste za izvolitev člana Sodnega sveta. Predsednik republike gospod Borut Pahor je 13. februarja 2019 na podlagi 131. člena Ustave Republike Slovenije ter tretjega in četrtega odstavka 16. člena Zakona o Sodnem svetu posredoval Državnemu zboru kandidatno listo za izvolitev člana Sodnega sveta, na kateri sta predlagana dva kandidata, in sicer gospod Boris Ostruh in dr. Saša Prelič. Za dopolnilno obrazložitev kandidatne liste dajem besedo generalni sekretarki v Uradu predsednika Republike Slovenije gospe Nataši Kovač.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, dober dan! Po obvestilu o odstopu članice Sodnega sveta in po izdanem Odloku o razpisu nadomestnih volitev za enega člana Sodnega sveta, ki ga na predlog predsednika republike izvoli Državni zbor, je predsednik republike objavil javni poziv za zbiranje kandidatur. Na razpis smo prejeli tri kandidature, in sicer za gospoda Marjana Feguša na predlog Odvetniške zbornice Slovenije, za gospoda Borisa Ostruha na njegov predlog in za dr. Sašo Preliča na predlog Pravne fakultete Univerze v Mariboru. Zakon določa, da Državni zbor člane Sodnega sveta na predlog predsednika republike izvoli izmed univerzitetnih profesorjev prava, odvetnikov in drugih pravnikov in da mora biti na kandidatni listi več kandidatov, kot se jih voli. V skladu s tem ter po presoji kandidatur in po opravljenih posvetovanjih z vodji poslanskih skupin v Državnem zboru predsednik republike predlaga kandidatno listo dveh kandidatov za enega člana Sodnega sveta, in sicer s kandidatoma gospodom Borisom Ostruhom in rednim profesorjem dr. Sašo Preličem. Gospod Boris Ostruh je namestnik generalnega državnega tožilca, ki je večji del svoje poklicne poti opravljal v tožilskih vrstah. Tako je v letu 2007 postal višji državni tožilec na celjskem oddelku Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, leta 2011 višji državni tožilec na Okrožnem državnem tožilstvu v Celju, od leta 2013 opravlja funkcijo vrhovnega državnega tožilca na Vrhovnem državnem tožilstvu na oddelku za kazenske zadeve. V juliju 2017 je bil imenovan za namestnika generalnega državnega tožilca Republike Slovenije za dobo šestih let. Do tega imenovanja je bil tudi predsednik Državnotožilskega sveta. Na podlagi dosedanjega dela in ocen je mogoče razbrati, da kandidat razpolaga z obsežnim in poglobljenim strokovnim znanjem in bogatimi izkušnjami tako v sodni kot izvršni veji oblasti. Svoje državnotožilsko delo opravlja zavzeto, vestno in skrbno, z visoko stopnjo osebne in strokovne integritete. Kot vrhovni državni tožilec ne opravlja svoje funkcije na prvi ali na drugi stopnji in tako pri svojem delu ni v neposrednih stikih s sodniki. Prof. dr. Saša Prelič je redni profesor na Pravni fakulteti Univerze v Mariboru, kjer od leta 2015 opravlja funkcijo prodekana za gospodarjenje. V okviru Katedre za gospodarsko pravo sodeluje pri predmetih Pravo družb, Korporacijsko in koncernsko pravo ter Gospodarsko statusno pravo. Na tej fakulteti je magistriral in doktoriral in bil habilitiran v naziv rednega profesorja. Študentje prava ga poznajo kot izvrstnega predavatelja. Ob delu na fakulteti je opravil sodniško pripravništvo in končal uspešno z opravljenim pravosodnim izpitom. V letih 2015–2017 je opravljal funkcijo dekana Pravne fakultete Univerze v Mariboru. Rednega prof. dr. Sašo Preliča odlikujeta jasna pravna misel, zavzetost in inovativnost pri ukvarjanju z najtežjimi pravnimi vprašanji, zlasti s področja gospodarskega statusnega prava. Napisal je več kot 400 znanstvenih in strokovnih publikacij, sodeluje pri mnogih slovenskih in tujih strokovnih srečanjih, pri pripravi predlogov sprememb in dopolnil slovenske korporacijske ter insolvenčne zakonodaje. Z visoko strokovno integriteto in ravnjo svojega dela oba predlagana kandidata izpolnjujeta visoke standarde za uspešno opravljanje funkcije člana Sodnega sveta. Zato predsednik republike predlaga, da Državni zbor izmed njiju izvoli novega nadomestnega člana Sodnega sveta. Hvala lepa.
Hvala, gospa generalna sekretarka. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, obveščam vas, da je matično delovno telo, to je Mandatno-volilna komisija zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem prehajamo na izvedbo glasovanja za izvolitev člana Sodnega sveta. Četrti odstavek 16. člena Zakona o Sodnem svetu določa, da predsednik republike Državnemu zboru predloži kandidatno listo, na kateri mora biti predlagano število kandidatov večje od števila članov, ki se volijo, vendar največ dvakrat tolikšno, kot je število članov, ki se volijo. V skladu s prvim odstavkom 16. člena Zakona o Sodnem svetu o izvolitvi Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje Komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so gospod Franc Breznik, gospa Andreja Zabret, gospa Janja Sluga in gospod Blaž Pavlin. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takemu predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 68. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] S tem ugotavljam, da je komisija o predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem glasovnica vročena tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži številka pred imenom kandidata, za katerega se glasuje. Glasuje se za enega kandidata. Glasovnica, na kateri bo obkrožena več kot ena številka pod imenom predlaganih kandidatov, bo neveljavna. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora bo neveljavna tudi neizpolnjena glasovnica ter glasovnica, iz katere volja poslanca ne bo jasno razvidna. V skladu s tretjim odstavkom 194. člena Poslovnika Državnega zbora bo izvoljen tisti kandidat, za katerega bo glasovala večina poslancev, ki bodo oddali veljavne glasovnice. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Preden preidemo na izvedbo tajnega glasovanja, opozarjam na določbo drugega odstavka 92. člena Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da med tajnim glasovanjem do dvorane nimajo dostopa osebe, ki niso udeležene pri glasovanju. Zato pozivam vse predstavnike Vlade in strokovne sodelavce poslanskih skupin, da dvorano v tem času zapustijo. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanki in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 9.15 in bo trajalo do 9.30. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 9.50. (Seja je bila prekinjena ob 9.12 in se je nadaljevala ob 9.50.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo 5. redno sejo Državnega zbora. Pred mano je zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za člana Sodnega sveta. Glasovanje je bilo v Državnem zboru 5. marca 2019. Razdeljenih je bilo 79 glasovnic, oddanih je bilo 79 glasovnic, neveljavnih je bilo 11 glasovnic, veljavnih je bilo 68 glasovnic. Kandidata sta prejela naslednje število glasov: gospod Boris Ostruh 29 glasov, dr. Saša Prelič 39 glasov. Na podlagi izida glasovanja je z večino glasov poslancev, ki so dali veljavne glasovnice, za člana Sodnega sveta izvoljen dr Saša Prelič. S tem čestitam izvoljenemu članu Sodnega sveta in mu želim veliko uspehov pri opravljanju dolžnosti. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v petek, 8. marca 2019. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2019. Predlog rebalansa proračuna je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2019, dajem najprej besedo predsedniku Vlade gospodu Marjanu Šarcu. Gospod predsednik, izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog rebalansa proračuna za leto 2019, temeljni dokument za oblikovanje preostalih politik države oziroma dokument, s katerim vplivamo na smer, v katero želimo popeljati državo. Nekaj drži, v primerjavi z nemalo predhodniki je finančni minister zaradi razmer in javnofinančne slike sicer imel nekoliko lažje delo, brez dvoma pa so javne finance obremenjene s posledicami minulih odločitev in obveznosti, zato so popravki veljavnega proračuna nujno potrebni. Predlog rebalansa je bil široko usklajevan. Ne trdim, da je idealen niti da so z njim vsi zadovoljni. Tega niti ni bilo pričakovati, a dejstvo je, da dokument odraža ustrezno razmerje med trojim, med zagotavljanjem stabilnosti javnih financ, skrbjo za državljane ter širšim razvojem države. Nerad gledam nazaj, ker ne želim zveneti obtožujoče, a za nekaj pojasnil si bom vseeno vzel čas. Spomniti velja, da so vlado že na večer imenovanja nase opozorili stavkajoči sindikati javnega sektorja in delno oplemenitenim zahtevam dodali še grožnjo splošne stavke. Ceno zahtevanega – 308 milijonov evrov, ki jo je postavila prejšnja vlada, je aktualna zgolj podedovala, zbiti je ni več mogla. Dogovoriti se za manj denarja je bila praktično misija nemogoče. Zato za vse, ki od decembrskega podpisa stavkovnih sporazumov hitijo z očitki o deljenju bombončkov, ponavljam še enkrat, če dogovora ne bi dosegli, bi se avtomatično sprostila dva varčevalna ukrepa, hkrati bi se zgodila najprej splošna stavka, lahko bi sledil ponavljajoči se val in končni znesek bi bil, verjemite mi, neprimerno višji, lahko tudi dvakrat tolikšen, kot smo ga namenili za dvige plač. Te so po letih odrekanja in zgolj vračanj na raven pred zniževanjem upravičene. Saj veste, če ljudje vsak dan poslušajo o visoki gospodarski rasti, se jim zdi logično, da bi vendarle tudi kaj imeli od nje, a naj dodam, da v zameno pričakujem daljše obdobje miru, pričakujem razumevanje, da nova zvišanja niso mogoča, pričakujem pa tudi delo in prizadevnost. Bombončki tudi niso bile višje povprečnine. Bile so odraz potreb občin in v njih smo tudi že predvideli posledice dogovora o višjih plačah. Morda nismo ugodili vsem, težko da jim bomo kdaj, a zavračamo ocene, da smo gluhi, in še bolj zavračamo očitke, da so višje plače edini povzročitelj višjih cen. Niso. To je mnogokrat priročen izgovor, ki je hkrati tudi krivičen. Prav tako priročno tnalo za kritike so prejemniki denarne socialne pomoči, ki jo je vlada sklenila ohraniti na višini uzakonjeni pred volitvami, in to z neko ad hoc koalicijo. Poleg tega je sklenila zvišati tudi regres oziroma letni dodatek vsem upokojencem. Tako da lahko nam očitate marsikaj, brezčutnosti pač ne. Naj se vrnem k rebalansu. Finančno se bo okrepilo veliko področij, če jih omenim samo nekaj. Načrtujemo za 1,1 milijarde evrov investicij, kar je za 30 % več od realiziranih v letu 2018. Za povečanje varnosti vlada namenja dodatnih 40 milijonov evrov. Sredstva za področja znanosti se v primerjavi z minulimi leti bistveno zvišujejo in znašajo 336 milijonov evrov. Izobraževanju in športu namenjamo 1,8 milijarde evrov. Za socialno varnost je namenjenih 1,18 milijarde, kar je za 165,5 milijonov evrov več kot v sprejetem proračunu. Drži, izdatke državnega proračuna res nekoliko zvišujemo, ampak zgolj na račun višanja prihodkov. Razpravi o tem, ali smo v času debelih krav naredili dovolj, se bom namerno izognil. Prvič zato, ker imajo vsake oči svojega malarja. Drugič zato, ker so tudi ukrepi teh minulih let, ki so domnevno premalo varčevalni, delo prejšnje vlade. Proračunski okvir smo proti koncu lanskega leta morali zarisati na novo in zadovoljen sem, ker so koalicijski partnerji pokazali zavedanje, da preko njega ne moremo. Ostajamo v začrtanih mejah oziroma znotraj največjega obsega izdatkov vseh štiri blagajn. Ne zatiskam si oči, da bi različni akterji želeli več denarja – zase seveda. Večina vidi, sliši in razume predvsem sebe in svoje potrebe. Nasprotno pa sam čakam, da bomo kot družba zmožni narediti premik od kritik in zahtev k pohvalami in predlogom. Premik k delu in ustvarjanju, k zavesti, da so na vsakem posamezniku tudi odgovornosti in ne le pravice. Imamo dva različna pogleda na izvajanje fiskalne politike. Nekateri bi imeli zgolj in samo socialno državo in še več sociale, pa čeprav Slovenija za transferje namenja veliko. Na drugi strani so tisti, ki bi pas zategnili, ga še zategovali in varčevali do maksimalne možne meje. Mi smo izbrali vmesno – kompromisno pot. Tako pot, ki bo javnofinančno vzdržna, ne glede na morebitne ovire. Tako iz tujine kot iz nekaterih domačih krogov sicer slišimo opozorila o tem, da so izdatki načrtovani previsoko, in to kar za 270 milijonov previsoko. Ne pozabimo, da smo najprej poslušali opozorila o prekomerni porabi v višini kar milijarde evrov. Spet se ponavlja enak vzorec, pravzaprav tekmovanje, kdo bo izrekel bolj črnogledo napoved. Lahko bi uvedli rubriko črnogleda napoved tedna. Nisem nameraval biti polemičen, a si bom to vseeno dovolil. Razni profesorji, mimogrede, mnogi so prejemali dodatke za stalno pripravljenost, nas danes poučujejo, kako je rebalans slab. Gospodje, kje ste bili, ko se je država brezglavo zadolževala, da imamo danes 32 milijard dolga? 25 milijard od tega dolga smo pridelali v zadnjih 10 letih. Mestoma je primanjkljaj znašal do 14 % BDP. Danes Fiskalni svet moti 100-krat manjši znesek od tega v 10 letih pridelanega dolga. Iz opozicije je slišati, da se ne pripravljamo na krizo. Gospe in gospodje, ste vi v letih 2004–2008 državo pripravili na krizo? Nasprotno. Uvajali ste marsikaj, česar takrat ne bi smeli v prihajajoči krizi. Mnogi ukrepi so močno udarili v občinske proračune. Naj omenim samo največjo težavo, s katero se ubadamo še danes – reformo plačnega sistema v javnemu sektorju. To so bili bombončki, če ne že kar velike čokolade z lešniki. Kdo je govoril še novembra 2008, navajam: »Vendar pa je na tej točki diagnoza zelo pomembna, kajti ni pametno sprejemati ukrepov za boj proti bolezni, ki je še ni. Če še nimate angine, ne jemljite antibiotikov.« Konec navedka. Še dobro, da ste me isti ljudje počakali v politiki, da sem se vam pridružil in vam lahko to tudi tukaj v živo povem. Da ne govorim o tajkunih, ki so delnice drago kupovali in izčrpavali podjetja, potem pa je vrednost delnic padla in so se lepo obrisali pod nosom. Žal in predvsem tudi mi državljani. Še danes je Laško pivo dvakrat grenko, prvič zaradi hmelja, drugič pa zaradi spomina na butalske odločitve, če parafraziram Vinka Möderndorferja. Danes pa ta isti profesorji, ki so bili takrat tiho ali celo leta 2012 po končanem obdobju semaforjev in mednarodnih vlakov proti varčevanju, pozivajo fiskalni svet, da naj kazensko ukrepa proti nam, če bo rebalans sprejet. O, sveta preproščina, dvakrat sem moral pogledati, če prav vidim, ker sem se vrnil s praznovanja 80 rojstnega dne mojega cenjenega profesorja Borisa Cavazze v ljubljanski Drami, misleč, da so mi kaj podtaknili v kozarec. Ja, aretirajte naju z ministrom Bertoncljem rajši danes, kajti jutri je lahko prepozno. Z veseljem, bova imela vsaj trikrat na dan zagotovljen topli obrok, internet, lahko bova pa tudi igrala košarko in še kaj. Če nama pa slučajno uspe uiti iz zapora, bova pa glavni zvezdi kakšne televizije. Ali ni to boljše, kot da naju ob situaciji, ki jo verjetno nisva sama zakuhala, vsak dan boli glava? Kaj naj rečem? Lepo je biti strokovnjak v varnem zavetju fakultete. Naj mi tisti, ki ne sodijo v to kategorijo, oprostijo čustveni izliv, kajti posploševanje vendarle ni na mestu. Seveda se zelo dobro zavedamo povečane nestabilnosti mednarodnega okolja, učinkov trgovinskih vojn, ohlajanja izvoznih partneric in vemo tudi, da se razmere v svetu, Evropi in doma lahko drastično spremenijo, vendar menim, da nas to ne sme paralizirati pri našem delu. Skrbi glede morebitne nove krize sicer tlijo, a opozoril o zlomu ni slišati. Ne smemo sedati v avto z eno samo mislijo, da se bomo zaleteli, temveč da bomo prišli na cilj. Seveda pa bomo vožnjo prilagajali razmeram z uporabo zdravega razuma. Podjetja danes rastejo na zdravih temeljih, niso prezadolžena, tudi stanje v bankah je drugačno kot leta 2008, ko so se dajali tudi krediti tja v tri dni, brez realne ocene stanja. Prihodki države se bodo s predlogom rebalansa proračuna za leto 2019 zvišali za 6,2 %, kar je za nekaj več kot 600 milijonov evrov več v primerjavi s tem, kar je bilo sprva predvideno. Izdatki države se bodo zvišali za 463 milijonov evrov na skupno 10,16 milijarde evrov, kar je za 4,8 % več, kot je bilo sprejeto leta 2017. Ob tem velja poudariti, da tudi letos pričakujemo presežek, in sicer v višini nekaj manj kot 200 milijonov evrov. Naj v izogib prehitrim sodbam opozorim še, da zadnja zadolžitev države, ki je bila izrazito ugodna, ni bila namenjena povečanju porabe, pač pa aktivnemu zniževanju dolga, ki bo prihodnje leto upadel na 66 % BDP. Poleg tega je v predlogu zakona o izvrševanju proračunov med drugim na novo določena meja dopustnega zadolževanja države, in sicer v višini 1,9 milijarde evrov, kar je za 1,4 milijarde manj, kot je bilo določeno v veljavnem zakonu. Povsem jasna slika se kaže tudi pri razrezu po ministrstvih. Skoraj vsa so dobila več denarja, zato je zdaj čas za ukrepe. Pričakujem določitev prioritet resorjev in hkrati tudi že delo ter zagon tudi infrastrukturnih projektov, ki bodo ob napovedanem ohlajanju gonilo razvoja. Skratka, čas je za dejanja, čas je za strukturne premike. Po davkih še najmanj na področju pokojnin in zdravstva. Zato, spoštovane poslanke in poslanci, imeli boste priložnost, da jih podprete. Tudi to bo kazalo na iskrenost sodelovanja, h kateremu se rado poziva. Pred vami je rebalans proračuna, delno ukrojen, če tako rečem, po vnaprej vzetih merah. Morda bi si tokrat za spremembo morali dovoliti videti, kaj vse je v njem dobrega in pravilnega, prepoznati, da omogoča korake v pravo smer, da predstavlja uravnoteženje skrbi za ljudi na eni strani ter širšega razvoja na drugi, a nikakor ne na škodo stabilnosti javnih financ. Finančni minister, ki mu tu izrekam zahvalo za ves trud in potrpežljivost, je prisluhnil potrebam mnogih. Poslušal je tudi žuganja, ki iz te hiše, njenega drugega doma, prihajajo še danes. Grožnja z vetom odzvanja. Nisem presenečen. Upam pa, da bo trden vsaj argument, kajti ta, ki ga slišim danes, je glede na vse hkratne želje tistih, ki ga izrekajo, zelo trhel in bolj spominja na trgovanje. Vem, kaj bo glavni očitek v prihodnjih urah razprave, da rebalans ni razvojen. Prav. A sprašujem vas – razvojen na račun koga ali česa? Ljudi? Za zaključek bom uporabil besede predsednika vlade ene izmed evropskih držav. Rekel mi je: »Proračuna ne delam zaradi Bruslja, temveč zaradi ljudi.« Pa ni socialist, da ne bo pomote. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Za predstavitev prosim še ministra za finance dr. Andreja Bertonclja. Izvolite, gospod minister.
Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog rebalansa proračuna 2019, o katerem je bilo že veliko povedanega. Zavedamo se, da kljub dobrim gospodarskim trendom nimamo lahkega dela. Popravljati za nazaj in skrbeti za prihodnost je ena najtežjih in najodgovornejših nalog. S predlogom rebalansa nikoli ne bodo vsi zadovoljni. Idealnega proračuna namreč ni. Vendar pa bi se morali vsi proračunski porabniki zavedati, da je pred nami še veliko dela in napora in da bomo morali vsi skupaj najti tudi notranje rezerve. Pri pripravi rebalansa proračuna smo sledili trem ključnim usmeritvam: doseganje nominalnega presežka v javnih financah, zniževanje javnega dolga in zagotavljanje srednjeročne uravnoteženosti javnih financ. Ob pripravi predloga rebalansa proračuna smo imeli v mislih tudi zelo pomembne korake, ki nas čakajo, to so strukturne reforme, ki bodo ta rebalans še nadgradile. Rebalans proračuna je stabilen in razvojno naravnan. Nagovarja vse generacije ter je prijazen za državljanke in državljane. Ne smemo pozabiti, da hkrati zmanjšujemo tudi javni dolg, ker pomeni, da smo manj zadolženi in da več ustvarimo. Pri zmanjševanju javnega dolga je ta trenutek od nas boljša samo Irska. In tu je prav, da se pohvalimo. Ugodnejši gospodarski in javnofinančni trendi ustvarjajo fiskalni prostor, ki ga je možno nameniti za krepitev domače potrošnje preko izboljšanja dohodkovnega položaja prebivalstva. Hkrati se kot gonilo domače potrošnje krepijo tudi večje domače investicije z namenom, da se omogoči dolgoročni gospodarski razvoj in stabilna gospodarska rast. Krepi se zaposlovanje. Podjetja ustvarjajo več dodane vrednosti in boljše rezultate. Pozitivne razmere na trgu dela omogočajo, da pokojninska in zdravstvena blagajna lažje izpolnjujeta svoje obveznosti. Gospodarskim gibanjem sledi tudi izboljšanje stanja javnih financ. Vlada tudi za leto 2019 s predlogom rebalansa načrtuje hitrejšo rast prihodkov od rasti odhodkov in predvideva presežek v višini 194 milijonov evrov ali 0,4 % BDP oziroma 0,35 % BDP, merjeno po ESA metodologiji. Gospodarska rast pomembno vpliva na izboljšanje javnih financ, kar se kaže skozi povečane prilive iz naslova davčnih prihodkov. Prihodki predloga rebalansa državnega proračuna so načrtovani z upoštevanjem ključnih makroekonomskih kazalcev iz jesenske napovedi Umarja in veljavne ureditve na davčnem področju. Pri izdatkih je Vlada upoštevala zgornjo mejo, kot jo je sprejel decembra Državni zbor, in sicer v višini 10,16 milijarde evrov. Na višje dovoljene odhodke državnega proračuna pa so vplivali predvsem sprejeti novi ukrepi z uveljavitvijo v letu 2019, dogovor glede politike plač v javnem sektorju, vpliv Zakona o socialnovarstvenih prejemkih, dogovorjena višina povprečnine za občine in višina letnega dodatka za upokojence. Vlada je v predlogu zagotovila tudi več sredstev za prednostne naloge, kot so zdravje, znanost, infrastruktura, kultura in črpanje evropskih sredstev. Sredstva se za področje znanosti glede na pretekla leta bistveno povečujejo, kar dolgoročno povečuje konkurenčnost in dodano vrednost gospodarstva, s tem pa se zagotavlja predpogoj za povečanje kakovosti življenja. Za vlaganje in razvoj infrastrukture na različnih področjih delovanja države bo skupno namenjenih 899 milijonov evrov. Za Slovenijo pravilo dolga predstavlja osnovno pravilo, ki ga je Vlada pri snovanju ekonomskih politik zasledovala, pri čemer smo si hkrati prizadevali ohranjati pozitiven nominalni saldo sektorja država in na srednji rok posledično skrb za dolgoročno vzdržnost javnih financ. V tem smislu zagotavljamo ustrezno razmerje med zagotavljanjem stabilnosti javnih financ in skrbjo za državljane ter širši razvoj države. Vladi se očita ekspanzivna naravnanost javnih financ, opozarja se na tveganja neskladnosti. Dovolite, da pojasnim stališče Vlade s pomočjo nekaterih dejstev. Komisija je prepoznala, da je saldo sektorja država načrtovan na višji ravni kot oktobra, ko smo ga posredovali v Bruselj, ob predpostavki brez spremenjenih politik, zvišali smo ga za 0,2 % BDP. Poudarjam, da je Slovenija v letu 2019 skladna s pravilom zniževanja dolga in da je Slovenija dosegla napredek pri uresničevanju posebnih priporočil, povezanih s strukturnimi reformami. Evroobmočje – to je 19 držav članic z evro valuto, ki nam lahko služi za primerjavo – se je odločilo za strukturne primanjkljaje v povprečni višini minus 1 % BDP, mi pa naj bi dosegli strukturni presežek v višini plus 0,25 % BDP. Torej bi se morali razlikovati od evroobmočja, katerega del smo, za 1,2 odstotni točki BDP samo zato, da zadostimo mehaničnim pravilom, izračunom. V strokovnih skupinah EU že razpravljajo o novem MTO, dostopu do klavzul fleksibilnosti, triletnem roku. Naj poudarim, da ima evroobmočje za leto 2019 načrtovan primanjkljaj v povprečju minus 0,8 % BDP, Slovenija pa načrtovani presežek 0,55 % BDP. Tudi naš dolg je pod povprečjem, evropovprečje je 85 % BDP, Slovenija pa cilja na 66 % BDP. Naša gospodarska rast pa je dvakrat višja od povprečja evrodržav. Nadalje je treba ustrezno pogledati strukturo izdatkov, se opredeliti o njih in ne le spremljati ex ante in ex post ocene. Slovenija je skoraj vsako leto v preventivni roki pakta ex ante ocenjena kot znatno odstopajoča, ex post rezultati pa so vedno boljši. Strukturni saldo je bil v programu stabilnosti leta 2017 za leto 2018 ocenjen na minus 0,7 %, s strani Evropske komisije pa na minus 2,3 %. Izkazalo se je, da smo bili dejansko uravnoteženi. To je v svoji oceni nazadnje potrdil tudi Fiskalni svet, kljub temu da je bil prvotno do ocen bistveno bolj kritičen. Če pogledamo izračun srednjeročnega cilja, fiskalno pravilo nič ne reče o njem, strokovnjaki pa že dolgo problematizirajo njegovo formulo izračuna, kjer imajo stroški staranja do leta 2070 enak ponder, kot je stanje javnega dolga, ki pa je v rokah Vlade. Država ima znotraj svojih funkcij najmanj tri vloge: alokativno, distribucijsko in stabilizacijsko. Ni pa sosledja, prioritizacije. Ni nujno prerazdeljevanje v vsakem trenutku prioriteta, mogoče je kdaj potrebna stabilnost države, zagotovitev normalnega delovanja, ohranjanje rasti preko potrošnje pred izpolnjevanjem pravil. Kaj je torej ustrezna pot? Komu se lahko vzame? Zato je prav, da se sodijo merila fiskalne politike na srednji rok. Matrika fiskalnega prilagajanja bi torej morala veljati na srednji rok in ne leto za letom zahtevati drastičnih rezov. Tudi analiza evropske komisije v javnih financah kaže občutno vrzel med dejanskim in zahtevanim fiskalnim naporom držav članic in odstopanja od cilja. Veliko držav v tej t. i. preventivni roki odstopa od tega. Naj omenim, da se meje izdatkov dvigujejo tudi zaradi črpanja EU sredstev. Dinamiko moramo še pospešiti. Nismo rezali investicij zaradi upoštevanja matematične formule. Državni zbor je v letu 2018 kot zakonodajna veja oblasti vse zakone, vse pravice, za kar ste menili, da je za dobrobit Republike Slovenije in njenih državljanov, potrdil in rebalans ima več kot 90 % sredstev iz zakonskih posledic. Kako naj se torej pogovarjamo o fiskalnem prostoru – na akademskem ali političnem parketu? Za dosego matematično določenega srednjeročnega cilja v letu 2019 bi bila potrebna strukturno zahtevna in hitra javnofinančna konsolidacija, kar bi lahko imelo negativne posledice za nadaljnjo gospodarsko rast in blaginjo prebivalstva. Zato se Vlada Republike Slovenije v okviru novega cikla EU semestra osredotoča na nov srednjeročni fiskalni cilj in bo sprejemala ukrepe ter reforme na način, da bo dosegala ta cilj in spodbujala gospodarsko aktivnost ter dvig produktivnosti. Slovenija bo nadaljevala tudi z aktivnostmi za doseganje dolgoročne vzdržnosti javnih financ. Vlada Republike Slovenije se bo odzvala s spomladanskimi dokumenti EU semestra in ustrezno naslovila srednjeročne izzive. Pot javnofinančne konsolidacije, kot bo začrtana naslednji mesec z okvirom 2020–2022 in novim srednjeročnim ciljem, ki mora omogočiti, da z oblikovanjem osrednjega spleta ekonomskih politik zagotovimo ne samo cilja in stabilnosti javnih financ, temveč tudi ustrezno raven gospodarske rasti in blaginje prebivalstva. Naj še enkrat poudarim, da smo s predlogom rebalansa proračuna postavili tudi temelje za strukturne reforme, ki so pred nami. Zato predlagam Državnemu zboru, da predlog rebalansa sprejme. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister za vašo predstavitev. Predlog rebalansa je obravnavalo tudi matično telo, to je Odbor za finance. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, gospe in gospodje! Odbor za finance je na 6. seji 2. marca letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru so bila posredovana mnenja naslednjih zainteresiranih delovnih teles, praktično vseh teles delovnih teles Državnega zbora, ki so se seznanila s predlogom rebalansa in niso sprejela svojih amandmajev. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Državnega sveta, ki predloga rebalansa ne podpira. Prav tako je bil odbor seznanjen z naslednjimi dokumenti: z oceno Fiskalnega sveta, z mnenjem Sodnega sveta in s stališčem Vlade Republike Slovenije do ocene Fiskalnega sveta. V poslovniškem roku so kvalificirani predlagatelji vložili 34 amandmajev, in sicer Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke 2 amandmaja; Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke 16 amandmajev in Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov 16 amandmajev. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Vlade, predstavniki Umarja in Fiskalnega sveta. Uvodno obrazložitev predloženega rebalansa je podal minister za finance ter dejal, da se z rebalansom sledi ključnim usmeritvam in sicer doseganju nominalnega presežka v javnih financah, zniževanju javnega dolga in zagotavljanju srednjeročne uravnoteženosti javnih financ. Pojasnil je, da je rebalans stabilen in razvojno naravnan. Državna blagajna naj bi imela v letu 2019 193 milijonov presežka, kar predstavlja 0,4 % bruto domačega proizvoda. V nadaljevanju je predstavil tudi prednostne naloge rebalansa, kot so zdravje, znanost, infrastruktura in črpanje evropskih sredstev. Poročevalci zainteresiranih delovnih teles so predstavili poročila odborov. Vršilka dolžnosti direktorice Urada za makroekonomske analize in razvoj je na kratko predstavila splošno gospodarsko sliko za leto 2019 ter povedala, da predlog rebalansa temelji na izhodiščih iz jesenske napovedi Umarja v letu 2018. Povedala je, da so bile napovedi nekoliko nižje, kot je bila dejanska realizacija, predvsem se je okrepila gospodarska rast, povečala se je potrošnja, tako javna kot zasebna, okrepile so se investicije in povečala se je stopnja zaposlenosti. Edino izvoz je bil od makroekonomskih agregatov nekoliko nižji od pričakovanega. Izpostavila je, da se pozitivni obeti nadaljujejo tudi v prihodnje ter ob tem napovedala spomladansko napoved Umarja, ki bo znana konec meseca marca. Predstavnik Državnega sveta je predstavil mnenje Državnega sveta, ki predloga rebalansa ne podpira. Predstavnik Fiskalnega sveta je uvodoma predstavil oceno, ki temelji na pripravi Zakona o fiskalnem pravilu, podal pa je tri ključne ugotovitve. Prvič, da se izdatki trajno in nepovratno povečujejo, na prihodkovni strani temu ni tako, saj ni strukturnih ukrepov, zato obstaja določeno tveganje. Drugič, izpostavil je problematiko strukturnega primanjkljaja, kjer je potrebno vzdrževanje že doseženega stanja. In tretjič, ker ni predloženega okvira za proračun sektor država za naslednja tri leta, je odsotna srednjeročna dimenzija. V razpravi so nekateri poslanci menili, da predlog rebalansa ne zagotavlja srednjeročne stabilnosti javnih financ, saj povečuje odhodke ter ob tem ne zagotavlja zadostnih prihodkov. Nekateri so izpostavili, da Vlada ni predložila nobenih strukturnih ukrepov ter da rebalans ne odraža srednjeročne dimenzije. Nasprotno pa so nekatere članice in člani odbora menili, da je rebalans stabilen in razvojno naravnan, saj ima Slovenija javnofinančni presežek in stabilne javne finance. Odbor se je v nadaljevanju opredelil do vloženih amandmajev kvalificiranih predlagateljev v skladu s 166. členom Poslovnika Državnega zbora in ni podprl nobenega amandmaja. Po razpravi je odbor sprejel naslednji sklep: Odbor za finance podpira Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Sedaj prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Igor Zorčič, Poslanska skupina Stranke modernega centra, izvolite.
Hvala. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice, kolegi. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zagovarjamo socialno, razvojno in trajnostno naravnano politiko, ki bo slehernemu državljanu in državljanki omogočila dostojno življenje. V skladu z navedenim ocenjujemo, da so politike, kot glede na razdeljena sredstva izhajajo iz predloga rebalansa proračuna, prave. Z rebalansom bodo skoraj vsa ministrstva dobila več sredstev za izvajanje svojih politik. Posebej pozdravljamo dejstvo, da gre velik delež dodatnih sredstev za izvajanje politik na področju podjetništva, izboljšanje konkurenčnosti, za izobraževanje in znanost, promet, prometno infrastrukturo, kulturo, okolje, varnost in zaščito ter socialno varnost. Glede na naš veljavni proračun, so z rebalansom pridobili relativno več sredstev predvsem na Ministrstvu za delo,tudi na Ministrstvu za izobraževanje, po zvišanju deleža prednjačijo tudi na Ministrstvu za okolje in prostor, kar pomeni, da bodo lahko na vseh teh ministrstvih, ki izvajajo opisane politike, le-te bolj uspešno in bolj skladno izvajali. Posebej nas veseli, da so zaradi naših preteklih prizadevanj odpravljeni praktično vsi varčevalni ukrepi na področju družinskih transferjev in transferjev najranljivejšim posameznikom ter gospodinjstvom. To se dotika Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki bo v celoti sprostilo otroške dodatke in državne štipendije. Dodatek za velike družine postaja univerzalna pravica in ni več vezan na cenzus. Materinsko nadomestilo je z letošnjim letom neomejeno. Omejitev za starševsko nadomestilo se iz dvakratnika povprečne plače vrača na 2,5-kratnik. Porodniška nadomestila pa bodo ponovno predstavljala 100 % povprečne plače v zadnjih 12 mesecih. Slovenija s tem ostaja in se krepi kot socialna država in tudi država z eno od najbolj ugodnih družinskih politik v Evropski uniji. Finančni načrt Ministrstva za okolje in prostor se bo z rebalansom proračuna za leto 2019 povečal za okoli 72 milijonov evrov. Dodatna sredstva so načrtovana za boj proti podnebnim spremembam, sanacijo degradiranih območij, protipoplavno zaščito in stanovanjsko politiko. Pomembno se nam zdi, kot je bilo že omenjeno predhodno, da se tudi na Ministrstvu za gospodarski razvoj povečujejo sredstva, kar omogoča nadaljevanje aktivnosti ministrstva na področjih strukturne preobrazbe, gospodarstva, spodbujanja investicij, spodbujanja konkurenčnosti gospodarstva ter ukrepov za izboljšanje poslovnega okolja. Vlada z rebalansom sledi vsem naštetim prioritetnim politikam, dosega presežek v javnih financah ter tudi znižuje dolg, ki je sicer še vedno nad 60 % BDP, vendar se znižuje s predvideno dinamiko in bo z vidika pravila dolga skladen z zahtevami pakta stabilnosti in rasti konec srednjeročnega obdobja te vlade, kar pomeni, da je z vidika pravila dolga Slovenija skladna oziroma sledi zahtevam pakta stabilnosti in rasti. Kljub vsemu pa nas nekoliko skrbi zagotavljanje srednjeročne uravnoteženosti javnih financ, na kar sta opozorila tako Fiskalni svet kakor tudi Evropska komisija. Ta opozorila jemljemo dobronamerno in resno ne zgolj zaradi zavez, ki smo si jih postavili s fiskalnim pravilom, in zaradi evropskega semestra, cikla usklajevanja proračunskih in gospodarskih politik držav članic EU, ampak predvsem zaradi dejstva, da je Slovenija kot majhna in odprta država zelo občutljiva na nihanja na gospodarskih in finančnih trgih, ki bi jih utegnili prizadeti brexit, trgovinska vojna med ZDA, Kitajsko in drugi dogodki, ki posledično vodijo do ohlajanja svetovnega gospodarstva. Prav zato se moramo kot dober gospodar, hočeš nočeš, upirati skušnjavi po prekomerni porabi in tudi v času ugodnih ekonomskih razmer voditi dolgoročno vzdržno javnofinančno politiko. V Stranki modernega centra želimo opozoriti, da smo do sedaj vodili vzdržno javnofinančno politiko, ki je pripomogla k presežkom, ki smo jih namenili tudi državljankam in državljanom, to vse je pa potrebno sedaj izkoristiti za strukturne ukrepe, ki bodo pozitivno vplivali na prihodna javnofinančna gibanja in ki bodo dosegli premik v razvoju, če kot družba želimo ohranjati blaginjo. Zaradi odgovornega vodenja fiskalne politike v preteklih mandatih smo danes v položaju, ko lahko kljub še vedno nekaterim omejitvam in zavezam svobodneje odločamo o razdeljevanju proračunskih sredstev, je pa na mestu premislek o tem, kako bomo vsa ta opozorila upoštevali tudi pri sestavi naslednjega proračuna. V Stranki modernega centra smo zagovorniki vzdržne fiskalne politike, kar smo ne nazadnje dokazali tudi v preteklem mandatu, smo pa tudi zagovorniki socialno usmerjenih politik, ki so pomembno obarvale rebalans proračuna, o katerem danes odločamo. Verjamemo, da pričujoči predlog rebalansa temelji na trdnih temeljih rezultatov iz preteklosti, in da je hkrati tudi razvojno naravnan, zato ga bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Luka Mesec, v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Pozdravljeni! Hvala za besedo. Dovolite, da se v imenu Poslanske skupine Levica na kratko opredelim do predloga rebalansa proračuna za leto 2019. Najprej bi začel pri splošni usmeritvi. Kritiki proračuna predvsem prihajajo z desne strani in Fiskalnega sveta. Pravijo, da je ta zapravljiv, da je preveč ekspanziven, da ni dovolj varčevalen, da prekoračuje strukturne omejitve glede dovoljenih deficitov, ki nam jih predpisuje Evropska unija. Sam mislim obratno. Mislim, da je splošna usmeritev tega proračuna pravilna. Umar opozarja, da se slovenski izvoz ohlaja, predvsem se ohlaja zaradi zmanjšanja gospodarske rasti Nemčije. Na to sem opozarjal tudi sam pred nekaj meseci s tisto metaforo o Ahilovi peti, in to se zdaj dogaja. Posledično se je naš izvoz začel nekoliko zmanjševati in kar mora država narediti v tem primeru, je nekoliko povečati domačo potrošnjo, da ohrani gospodarsko rast in s tem tudi polni proračun za naslednje leto. Druga stvar, ki me tukaj zmoti, je, da nekako vztraja ta fetiš varčevanja. Nekateri so tako zavarovani v to, da je varčevanje edina prava pot, varčevali bi med krizo, ker takrat ni bilo denarja, varčevali bi zdaj, ko je gospodarska rast, ker čaka nas nova kriza, in varčevali bi med potencialno bodočo krizo, ker takrat bodo spet rekli, ni denarja, je kriza, ne smemo prekoračiti strukturnih omejitev, ki nam jih nalaga Evropska unija. To je popolna neumnost, tako razvojna kot ideološka. Če pogledate, kako so razvite zahodne države delale s svojimi proračuni, boste videli, da recimo Nemčija med letoma 1960 in letom 2000 praktično nikoli ni imela proračunskega presežka. Politika je bila vedno zmeren deficit, med krizo seveda malo večji, med konjunkturo približno izravnan proračun, dolg, ki se nabira, se pa izravnava z gospodarsko rastjo. To je pač neka smotrna politika, ki je po vojni delovala na zahodu. To, kar se gremo danes, je odstop od tega, kar duši celotno Evropo in je razlog, zakaj težko najdete skupnost držav na svetu, ki bi se v desetih letih tako slabo razvijale in bile tako politično turbulentne, kot je bila Evropska unija. Če boste brali zgodovino zadnjih deset let Evropske unije, boste tudi videli, kako je do tega prišlo. ZDA so se iz krize pobrale praktično v dveh letih s finančno injekcijo v finančni sektor in s povečano javno porabo. Na Kitajskem so se krizi praktično izognili z ogromnimi infrastrukturnimi projekti, Evropa je pa šla drugo pot, ampak ta druga pot se je zgodila takole. Leta 2008 je francoski predsednik Sarkozy, sklical sestanek voditeljev vplivnih evropskih držav. Prišli so Gordon Brown, je bil takrat britanski premier, Zapatero, ki je bil španski premier, Berlusconi, Sarkozy je bil sam tam, in so se pogovarjali o tem, kako se spopasti s krizo, ki prihaja v Evropo. Njihov predlog je bil, da se ustvari nek skupen evropski načrt reševanja. Predlagali so, da bi vsaka država članica Evropske unije prispevala 3 % svojega BDP v nek skupen sklad, ki bi potem pač rešil nasedle banke in sklade in s tem bi se izognili scenariju, ko bi morala vsaka država sama reševati krizo. Zakaj do tega ni prišlo? Ker na sestanek ni prišla Angela Merkel. Sarkozy jo je poklical, in ko so ga novinarji vprašali, kaj mu je povedala, zakaj se sestanka ni udeležila, je pač piker, kot je Sarkozy bil občasno, rekel, da mu je rekla v slušalko nekaj takega kot »chacun sa merde«, kar v prostem prevodu pomeni »nobenega skupnega reševanja ne bo, vsak naj počisti svoje sranje«. In ko je takrat Christine Lagarde vprašala, kako si to predstavlja, je rekla: »Nas ne zanima, Nemčija bo svojo krizo rešila, ostali naj jo tudi.« In je ni zanimalo, kako se bo s tem spoprijel Ciper ali pa Grčija ali pa Slovenija in druge majhne države, ki krize niso povzročile – ni je povzročila niti Nemčija niti Francija, da se razumemo, nobena od teh držav, to je bila kriza evroatlantskih financ. Ni jih zanimalo. In kaj so storili? Prisilili so države, da so v banke zlile milijarde evrov, hkrati smo pa padli v te maastrichtske kriterije, ki nam določajo, kakšen presežek ali pa deficit smemo imeti v proračunu. Tako smo padli v desetletno razvojno past. Zdaj se iz nje pobiramo, ampak nekateri še vedno fetišizirajo ta nerazvoj, ki smo ga spremljali zadnjih deset let, in govorijo, da je bila to prava pot. Zakaj to počnejo? Mislim, da po eni strani iz sovraštva do javnega sektorja, po drugi strani zaradi prepričanja, da so nizki davki in ozek javni sektor pot do uspeha. Ampak, spet, vse izkušnje kažejo drugače. Če tu zaključim to splošno usmeritev, mislim, da je pravilna. Krize je konec, ljudje so prestali desetletje varčevanja, in prav je, da se tokrat v proračunu sproščajo socialni transferji. Ni več varčevanja na otroških dodatkih, porodniških in podobno. Ni več varčevanja na socialnih pomočeh, ki so zrasle za skoraj 100 evrov tudi na pobudo Levice. Povečujejo se plače v javnem sektorju, povečujejo se sredstva za znanost za 24,5 milijona, zmerno se povečujejo pokojnine. Vse to so dobre novice. Več denarja bo v gospodarstvu, več denarja bodo ljudje imeli za domačo potrošnjo, kar bo pripomoglo tudi k temu, da bo gospodarstvo letos imelo še naprej robustno rast. V Levici imamo pripombe na proračun. Obstajajo resorji, v katerih so številke problematične. Eden takih resorjev je sektor za gospodarstvo. Če pogledate, kako se povečujejo subvencije letos, boste videli, da se subvencije za gospodarstvo povečujejo glede na realizacijo lani za kar 117 milijonov evrov, skupno jih bo letos 445 milijonov. Tu je nekaj problemov. Večina teh subvencij je nepovratnih, so direktne subvencije v gospodarstvo in nič ne pride nazaj oziroma država ne dobi deleža od tega. Drugi problem pa je, da se niso dobro izbrale prioritete. Obstajajo sektorji, ki so podhranjeni. Eden takih je znanost. Čeprav sem prej rekel, da se sredstva za 24,5 milijona povečujejo, tako znanstveniki kot tudi v Levici ocenjujemo, da je to povečanje premajhno. Pa si bom tu izposodil besede Matjaža Barboriča, to je slovenski znanstvenik, ki je bil pred nekaj dnevi na portalu MMC RTV, in sicer zaradi svojega odkritja – raziskuje na Finskem, kako se celice odzovejo na okvare v DNK. Tam je spregovoril tudi o financiranju znanosti in rekel je takole: »Zdaj gremo vedno bolj v to, da bi ugotovitve nekako neposredno uporabili v terapevtske namene.« Se pravi, gre se v neko aplikabilno znanost. Ampak potem dodaja: »Toda osnova so še vedno bazične raziskave, brez tega ni nobene terapije, zato je bistveno, da države osnovne raziskave temeljito podpirajo.« Na Finskem se temu namenja velika pozornost, v Sloveniji na žalost ni tako. Po javnih sredstvih za financiranje znanosti smo še vedno na repu Evrope in številni znanstveniki, kot je Matjaž Barbarič, teh znanstvenih prebojev ne delajo na Medicinski fakulteti, na Institutu Jožef Stefan, na Sazuju ali kje drugje, ampak jih izvajajo v tujini, čeprav bi verjetno, ko so začenjali svojo kariero, raje ostali v Sloveniji, če bi imeli za to na voljo ustrezne pogoje in seveda finance. Druga taka prioriteta, na katero smo opozarjali, je slovenski film. Mislim, da bi država morala biti senzibilna in opazovati, kaj se v določenih sferah dogaja, in podpreti tiste, kjer se dogajajo preboji. V slovenskem filmu so se v lanskem letu vsekakor zgodili pomembni preboji in generacijski prelomi. Mladi filmski producenti so posneli izjemne filme kot so Ne bom več luzerka, Posledice. Dobivali so nagrade po mednarodnih festivalih, uvrstili so se na britanski HBO, vrstijo se po kinematografih v Kaliforniji, Veliki Britaniji itd. Slovenska sredstva za film pa so na repu primerljivih evropskih držav. Na hrvaškem povprečen film stane trikrat toliko kot v Sloveniji, se pravi, država mu nameni trikrat toliko sredstev, v Nemčiji stane kar desetkrat toliko. Nemčija za en film porabi več, kot mi damo za celotni sektor film. Tukaj poudarjam, da ko se take stvari zgodijo, bi morala Vlada, bi morala oblast to opaziti in te producente oziroma to sfero začeti podpirati, ker to so vendarle propulzivne panoge, ki pripomorejo tako k neki kreativni dejavnosti kot konec koncev k promociji države, turizma in vsega, kar pride zraven. Imajo izjemen multiplikator. Če se tukaj s kritiko pomaknem naprej. Bistveno bolj pametno je vlagati v take stvari, kot recimo zapravljati stotine milijonov evrov za obrambo. Tukaj nas veseli, da se je prekinil posel za nakup bokserjev, se pravi, osemkolesnikov, ki bi stal državo več kot 300 ali pa celo 350 milijonov evrov. Prav tako nas veseli, da se je zmanjšala postavka za nakup oshkoshev z 52 milijonov, kolikor je bila predvidena v osnutku proračuna, na 32 milijonov, kot znaša sedaj. Vendar pa za naprej poudarjamo v Levici, da so nakupi te opreme najbolj nesmiselni z vidika narodnogospodarski investicij. Če recimo 350 milijonov damo filmu, bomo dobili s tem pokritje filmske dejavnosti za naslednjih 15 let, številne izjemne produkte, promocijo države in vse, kar pride zraven, skratka izjemen multiplikator. Če damo 350 milijonov upokojencem v višje pokojnine, smo prav tako naredili nekaj v redu. Upokojenci bodo denar porabili pri lokalnih trgovcih, gostincih, šel bo v plače k lokalnim kmetom, nekaj se ga bo skozi davke vrnilo nazaj v državno blagajno. Če pa za 350 milijonov kupimo oklepnike, pa gre ta denar direktno ven iz države in ne ustvari nobene dodane vrednosti in nobenega multiplikativnega učinka pri nas. Zato je treba gledati na to čisto gospodarsko, strogo racionalno in vlagati v tiste sfere, kjer lahko ustvarjamo multiplikatorje in dodano vrednost. Nekatere stvari v proračunu manjkajo. Eno od takih področij so stanovanja. Na to v Levici opozarjamo, od kar smo v parlamentu. Sredstva za republiški nacionalni sklad so minorna in ta sklad v bistvu nima druge poslovne izbire, kot da se obnaša kot zasebna nepremičninska agencija. Ker nima javnih sredstev, da bi gradil javna neprofitna najemna stanovanja, se je odločil, da dela nekaj drugega : kupi parcelo, zgradi stanovanja, recimo na Brdu pri Ljubljani, potem izkoristi visoke cene na trgu in ta stanovanja za nekajkratnik vložka proda. In tako si ustvarjajo kapital, da lahko gradijo naprej. Ampak to ni namen tega sklada. Namen tega sklada ni graditi stanovanj, ki jih bo drago prodal. Namen tega sklada ni graditi stanovanj na luksuznih lokacijah ali pa za luksuzno potrošnjo, ki stane tudi po 3 tisoč evrov na kvadrat. Namen tega sklada bi moral biti, da lahko predvsem mladi, ki jih je Jazbinškov zakon za 20 let ali pa 30 let prehitel, pridejo do dostopnih stanovanj po dostopnih cenah, ne da bi se morali za to zakreditirati za celo aktivno življenje, za 20, 30 let ali več. To bi morala biti naloga republiškega stanovanjskega sklada. Ampak predpogoj, da lahko to začne delati, je, da mu v proračunu zagotovimo ustrezno postavko. To bomo, verjamem, rešili v naslednjih dveh proračunih. Ob sprejemanju tega proračuna namreč vlada in Levica sklepata sporazum za leto 2019, v katerem je eno izmed prioritetnih področjih omenjena stanovanjska politika. Mislim, da je to nekako perspektiva, da po četrt stoletja manka stanovanjske politike v tej državi začnemo tudi na tem področju delati. V Levici bomo proračun podprli, pri čemer računamo, da bodo tudi koalicijske stranke pred tem z nami sklenile spisani sporazum. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Matej Tonin, Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Dober dan, drage poslanke in poslanci, spoštovane ministrice in ministri! Ko sva s predsednikom Vlade še skupaj sedela v klopeh kamniškega občinskega sveta, je večkrat potarnal nad državno politiko, kako država nima posluha za občine, kako se vsi utapljamo v birokraciji in podobno. Ko smo se pred zadnjimi volitvami soočali na slovenskih televizijah, je bilo mogoče iz ust Marjana Šarca večkrat slišati naslednje besede, ki jih sedaj citiram, »zdaj je čas za novo generacijo«, »v prihodnosti se da delati tudi drugače, na nov način«, »zavzemam se za vrnitev politične kulture«. Z vsemi temi izjavami se strinjam in take izjave sem podajal tudi sam. Seveda pa je za politiko ključno, da tisto, kar govori, naredi tudi v praksi. Glede na sedanji potek sprejemanja rebalansa proračuna za leto 2019, pa je jasno, da so bile v kampanji izrečene besede Marjana Šarca žal prazne. Namesto nove politike se na velika vrata vrača stara, in to žal v najslabšem pomenu besede. To je preglasovanje brez kakršnegakoli dialoga. Vladi se očitno zdi odveč prisluhniti opoziciji pri – poslušajte to – 10 tisoč 160 milijonov evrov je opozicija predlagala za okoli 80 milijonov evrov sprememb, Vlada pa ni upoštevala niti za cent opozicijskih sprememb. Če nekoliko parafriziram predsednika Vlade, ki pravi, ko se usedeš v avto, ne misliš na nesrečo, ampak spremljaš situacijo in zdravorazumsko ravnaš ter prilagajaš vožnjo okoliščinam, potem se ta vožnja zdi, kot da predsednik Vlade drži v rokah volan in nikogar v tem avtu ne posluša, kljub temu da mu predlaga smiselne in dobre stvari. Zgodovina je že večkrat pokazala, da na dolgi rok samo sodelovanje prinese dobre rešitve. Kadar je slovenska politika dihala z obema pljučnima kriloma, je bil rezultat vedno dober. Vlada pravi, da se počuti odlično, čeprav diha samo z enim pljučnim krilom, pozablja pa, da jo bo utrudil že prvi resen in večji klanec. Predsednik Vlade je v svojem nastopu tudi ponudil sodelovanje pri naslednjih strukturnih reformah. Ampak predstavljam si, kako si on to sodelovanje predstavlja. Torej – kar prinesemo, podprite, to je sodelovanje. Če imate vi kakšne predloge, če želimo, mi kakšen dialog, potem je to že metanje polen pod noge. Na takšen način Vzemi ali pusti se žal ne da sodelovati. Spomnim se decembra leta 2012, ko sem prvič kot poslanec sodeloval pri sprejemanju proračunskih dokumentov. Okoli parlamenta je bil sklenjen živi obroč. S strani Socialnih demokratov je bil takrat vložen amandma za 16 milijonov evrov, ki jih je takrat zahtevalo visoko šolstvo. Takrat sem bil najmlajši koalicijski vodja poslanske skupine in podrobno sem poslušal takratno razpravo. Nekatere opozicijske poslanske skupine so napovedovale podporo proračunu, če bo amandma za 16 milijonov evrov sprejet. Takratna naša koalicija je bila seveda odločena, da ga ne sprejme. Ampak razprava mi takrat ni dala miru in dovolil sem si enega izmed koalicijskih prekrškov, ki takrat ni bil najboljše sprejet, saj sem pred glasovanjem zahteval 45 minut prekinitve za posvet poslanske skupine. Na lastna ušesa sem hotel še enkrat slišati finančnega ministra Šušteršiča, da teh 16 milijonov evrov res ni nikjer mogoče najti. Na moje veliko presenečenje je finančni minister takrat dejal, da ne vidi problema s temi 16 milijoni. Po prekinitvi smo napovedali kot koalicijska stranka podporo opozicijskemu amandmaju. Opozicijski amandma je bil sprejet z 79 glasovi. Visoko šolstvo oziroma znanost je dobila dodatnih 16 milijonov evrov. Del opozicije pa je takrat podprl proračun za leto 2012. Velikokrat nesmiselno vztrajanje na zavračanju opozicijskih predlogov gradi nepotrebne zidove in poglablja prepade v politiki. Spomnim se tudi svojih prvih dni v parlamentu, ko sem v času prve Janševe vlade delal v poslanski skupini NSi kot strokovni sodelavec. Spomnim se usklajevanj, pri katerih je bilo tudi znotraj naše poslanske skupine veliko razprave o tem, katera opozicijska dopolnila bomo podprli in katera ne. V tem času je bilo kar nekaj opozicijskih amandmajev v proračunu sprejetih. Po tem obdobju se je bolj ali manj začelo poglabljanje prepada med opozicijo in koalicijo. Opozicijskih amandmajev v proračunu koalicijske stranke od takrat niso več podpirale. V zadnjem obdobju je to preraslo že v pravo obsesijo, da koalicija striktno zavrača še tako dobre opozicijske predloge. Na tej točki bi vam seveda lahko govoril debelih deset ali pa tudi dvajset minut, s čim v proračunu se ne strinjam ali kje vse je premalo denarja. Pa se mi upira. V tem ne vidim smisla, če je nekdo vnaprej odločen, da ničesar iz opozicije ne podpre, pa čeprav bi lahko glasovali o tem, da je danes prav sedaj zunaj dan. In ker predlaga opozicija, bi najverjetneje koalicija glasovala proti. Tako daleč smo prišli. Pa da ne bo pomote, ni vse slabo v tem rebalansu. Prav ste slišali. Ni vse slabo v tem rebalansu proračuna. So pa v tem rebalansu proračuna tudi nekatere stvari, ki so spregledane. Amandmaji Nove Slovenije so usmerjeni na primer k povečanju sredstev za raziskave in razvoj, ki so v zadnjem obdobju padle pod povprečje Evropske unije. Kot se zdi, bi se očitno tukaj lahko ujeli tako Nova Slovenija kot tudi Levica. Naši amandmaji so usmerjeni tudi k Slovencem v zamejstvu in po svetu, ki jih predlagani rebalans obravnava izjemno mačehovsko. Ni res, kar je rekel predsednik Vlade, da so vsi dobili več sredstev. Urad za Slovence v zamejstvu in po svetu je eden, ki jih bo dobil manj. Zakaj? Zato ker bodo državni sekretarji vzeli pri svojih plačah tisto, kar je bilo dodatno namenjenega. Vložili smo tudi amandmaje, ki bi izboljšali infrastrukturo v številnih občinah. To so na primer področja, ki bi lahko bila točka, kjer bi morda našli skupni jezik. Kjer bi lahko morda celotna politika našla skupne imenovalce na račun neučinkovitih subvencij v gospodarstvu. V Novi Sloveniji se nam zdijo subvencije nesmiselne, nesmiselne v tem smislu, da najprej od davkoplačevalcev poberemo denar, da ga preko nekih razpisov potem ponovno razdelimo. Če želi država pomagati gospodarstvu, potem naj to naredi, da se delu davkov odpove. Vse, kar si želimo, so razumne in argumentirane razprave. Želimo si vsebinskega pristopa in širšega političnega konsenza pri sprejemanju proračunskih dokumentov. Prav ta širina loči politike od državnikov, dobre od slabih predsednikov vlad in, če hočete, vključujoče voditelje od avtoritarnih. Nič ni narobe v tem, če koalicija prizna, da je določena področja pri pripravi proračuna enostavno spregledala. Koalicija ni prisluhnila opoziciji, prav tako ni prisluhnila drugemu mnenju Fiskalnega sveta, ni prisluhnila drugemu mnenja Evropske komisije, prisluhnila pa je izsiljevanju Levice, stranke, v kateri ministre te koalicije na drugi strani žaljivo imenujejo z izrazi, kot na primer, ministrske pavlihe ter ministrom milostno napovedujejo še eno leto. Spoštovana ministra, Cerar in Erjavec, res mora biti zelo hudo, da prenašata tovrstne žalitve? Draga koalicija, vi ste se odločili, mi pa tudi. V debati, kjer te nihče ne posluša, je škoda vsake besede. V NSi bomo glasovali proti, ker si želimo jasno povedati, da smo proti teptanju dialoga. Razdeljenost še nikoli ni prinesla nič drugega. Če mislite, da je pot ignoriranja in preglasovanja prava, potem samo nadaljujte. Na koncu boste ostali sami.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospa Maša Kociper v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovana ministrica in ministri, spoštovane poslanke in poslanci! Naj najprej nedvoumno povem, da bo Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek pričujoči rebalans proračuna podprla in da nasprotujemo glede na vsebino tega rebalansa neprimernim pogojevanjem, da ne rečem izsiljevanjem, stranke Levica. Kakorkoli, vsakokratni proračun pa njegov rebalans tudi vedno nakazujeta politično usmeritev aktualne vlade. Vsakič je to izjemno zahteven projekt, v katerem se lomijo kopja. V okviru vseh proračunskih uporabnikov je treba uskladiti potrebe in porazdeliti razrez po posameznih ministrstvih. Želje in potrebe so realne, a tudi denarja ni nikoli dovolj, to vsi vemo. Zato je treba ostati v nekih okvirjih, ki so obstoječi. K razporejanju sredstev je treba pristopiti premišljeno in preudarno ter imeti v mislih tako javni dolg kot srednjeročno vzdržnost na eni strani, po drugi strani pa nastavljati področja, kot so socialne kategorije, pa tudi področja, ki povzročajo dodano vrednost, saj nam le to lahko prinese konkurenčno gospodarstvo in dolgoročno vzdržno gospodarsko rast. V Stranki Alenke Bratušek rebalans, ki je pred nami, ocenjujemo kot dober. Glede na trenutno vlado je tudi nekoliko bolj socialno naravnan, kar se nam zdi situaciji primerno. Šest zaporednih let gospodarske rasti, ki je večja od povprečne v Evropski uniji, morajo končno občutiti tudi posamezniki, naši državljani. Tako smo dvignili plače v javnem sektorju, minimalno plačo in socialne prispevke, občinam zagotovili višje povprečnine. Če ljudem ne bomo prisluhnili, se nam kaj lahko zgodi to, kar se dogaja v Parizu, in potem bo te napake potrebno drago, zelo drago plačati. V preteklih letih nam je v Sloveniji uspelo stabilizirati finančni sistem in ustvariti pogoje za vnovični zagon gospodarstva. Gospodarsko rast beležimo pravzaprav že od leta 2014, ko je vlado vodila naša predsednica Alenka Bratušek. Ponosni smo, da so ukrepi iz obdobja najhujše krize obrodili sadove in da lahko pri porabi sredstev v rebalansu spodbujamo tudi nadaljnjo rast in obenem sredstva namenimo za zmanjšanje dolga države. Pot do dobrih časov, ki jih uživamo danes, je bila, če se še spomnite, zelo zahtevna. Zato moramo biti zdaj izjemno previdni, da teh naporov ne zapravimo prehitro. V stranki menimo, da sta ohranjanje presežka in stremljenje k zmanjševanju javnega dolga prava usmeritev in prava pot za uresničitev tega cilja. Rebalans je po naši oceni pripravljen na realnih predpostavkah, tako na prihodkovni kot tudi na odhodkovni strani. Seveda pa v Stranki Alenke Bratušek tako kot tudi v vseh drugih strankah tudi tokrat nismo popolnoma zadovoljni. Vsak izmed koalicijskih partnerjev si verjetno želi, da bi določene stvari tekle drugače ali hitreje, in se s kakšno stvarjo težko sprijazni. Nobena skrivnost ni, kaj najbolj žuli Stranko Alenke Bratušek – upokojenci. To je bila naša predvolilna prioriteta. Težko nam je razumeti, da so že zagotovljenih 240 milijonov evrov, ki so bili v proračunu zagotovljeni na postavki za pokojnine, uporabili za druge stvari in ne za izpolnitev koalicijskih zavez, pod katere smo se podpisali vsi člani koalicije. Naša predsednica je že ob podpisovanju ZIPRS, zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije, opozarjala, da je sredstev na tej postavki dovolj tako za ureditev dodatnega dela upokojencev, za izplačilo letnega dodatka oziroma regresa v dveh višinah kot tudi verjetno za začetna sredstva za postopen dvig odmernega odstotka. Z uresničitvijo teh zavez bi odgovorili na najbolj pereče probleme upokojencev in hkrati dvignili zaupanje v pokojninski sistem pri generaciji, ki je sedaj še aktivna. Sredstva, ki so bila zagotovljena upokojencem v že sprejetem proračunu za leto 2019, se zdaj znižujejo. Prednost se, kot rečeno, daje drugim rečem, upokojenci pa bodo zopet morali počakati na svoj čas, tako se vsaj govori, in plačati visoko ceno. Zato upamo, da vsi skupaj razumete naše razočaranje, da vseh teh ukrepov nismo realizirali že z 1. januarjem 2019, tako kot je bilo dogovorjeno. Samo na tak način bi se varčevalni ukrepi tudi za upokojence kot za druge ciljne skupine končno končali. Še naprej se bomo zato v naši stranki zavzemali za čim prejšnjo uresničitev teh zavez in glasno opozarjali ter stremeli k temu, da se to zgodi čim prej. Po drugi strani pa je dejstvo, da imamo rekordni rebalans in da ga upravičeno spremljajo visoka pričakovanja. Nekatera so povezana s problematičnimi področji in za nas je eno takih nedvomno področje čakalnih vrst. V Stranki Alenke Bratušek smo velikokrat izpostavili, da je treba čakalnim vrstam narediti konec, bolnika pa postaviti v središče zdravstvene oskrbe in mu omogočiti, da bo deležen takšne oskrbe, kot jo nujno potrebuje. Verjamemo, da so sredstva Ministrstva za zdravje odmerjena v zadostni meri, da bo to občutno skrajšalo čakalne dobe in da se bodo lahko naredili vsi ukrepi, ki so nujno potrebni. Hkrati v naši stranki posebno pozornost posvečamo tudi dogajanju na Ministrstvu za infrastrukturo, Uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu in pa Službi za razvoj in kohezijo. Nikakor ne moremo biti zadovoljni s povečanjem, ki je pripadlo Uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu, saj snovanje kakršnihkoli načrtov na tem ministrstvu ni mogoče, saj dodatna sredstva komaj še pokrijejo to, kar je prineslo povečanje plač v skladu s sprostitvijo plačnih razredov po Zujfu. Kot je dejal naš minister, skrb za diasporo, ki jo nalaga tudi 5. člen Ustave, ne pomeni zgolj mahanje z zastavicami, ampak tudi investicije. Na drugi strani smo bolj zadovoljni z rebalansom infrastrukturnega ministrstva. Odraža namreč uresničitev zavez, ki smo jih zapisali v koalicijsko pogodbo, in določa, da se sredstva, namenjena cestni in železniški infrastrukturi, v letu 2019 glede na prejšnje leto ne bodo zmanjševala. Prometna infrastruktura je eden ključnih generatorjev rasti, zato je posebej pomembno, da je največje povečanje vlaganj prav tja. Prav tako se v luči trajnostnega razvoja veselimo vseh načrtovanih vlaganj v projekte, ki bodo Slovenijo vodili na pot v drugačno prihodnost, enako pa velja tudi za ukrepe za izboljšanje varnosti v cestnem prometu. Za konec še nekaj besed o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov, ki spremlja vsakokratni proračun ali rebalans. Ta je končno takšen, kot mora biti – tehničen. A seveda nas ponovno zmoti nekaj. V Stranki Alenke Bratušek si želimo, da bi bila vsa vprašanja, vezana na delo upokojencev, urejena v sistemskem zakonu, ne pa v Zakonu o izvrševanju proračunov in, kot rečeno, obstoječa sredstva v proračunu, ki ga danes pripravljamo, bi zagotavljala rešitev vseh teh problemov že sedaj. A kakorkoli, predsednik vlade nam je včeraj ponovno zagotovil, da se bodo vsi dogovorjeni ukrepi, za katere smo se zavezali v koalicijski pogodbi, izpolnili v kratkem in da se že pripravljajo na resornem ministrstvu. Mi mu zaupamo in verjamemo, da bodo vse te spremembe oziroma ta zakon čim prej pripravljeni in podani na pot v parlament. Tudi zato bomo v Stranki Alenke Bratušek pričujoči rebalans potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil poslanec Robert Polnar. Izvoli.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Sprejemanje rebalansa proračuna bi morala biti iz ustaljene prakse izvedena tehnično finančna in tudi politična operacija. Za uvod postavljam dve trditvi. Prva trditev pravi: samo uravnotežen proračun je dober proračuna. Druga trditev pravi: osnovno pravilo je, da proračun nikoli ne sme biti uravnotežen, razen v trenutku, ko se proračunski presežek za obvladovanje inflacije spreminja v proračunski primanjkljaj za boj proti recesiji. Dve nasprotujoči si trditvi. Prva neoklasična in druga postkeynesijanska, najbolje ponazarjata odločitveno dilemo pri obravnavanju rebalansa proračuna za leto 2019. Finančna konsolidacija postaja Arhimedova točka proračunske strategije ob pričakovanem konjunkturnem pojemanju. Fiskalna politika se je znašla v središču na trenutke tudi žolčne politične razprave. Konsolidacija javnih financ je nujna, toda vrstni red in kombinacija ukrepov, ki jih je pri tem potrebno izvesti, sta objekt razlikujočih se pogledov. Temeljni problem pa ostaja: kako s fiskalno in drugimi politikami spodbujati gospodarsko rast, povečevati konkurenčnost in ohranjati socialno vzdržnost? Ne gre zgolj za tehnično, pač pa tudi za vsebinsko reševanje problemov. Logika političnoekonomskih ciklov je neizprosna. Zakonodajna in izvršna oblast morata začeti s kratkoročnimi ukrepi, hkrati pa je potrebna konsistentna zastavitev srednjeročnih in dolgoročnih strukturnih reform. Nestalne razmere na področju javnih financ so omejitveni dejavnik. Politiki in načrtovalci kakršnih koli reform pa ne smemo spregledati časovne komponente. Kratkoročnih težav se ne da razreševati s strukturnimi reformami, ki delujejo na srednji ali dolgo rok. Ne moremo z zdravstveno ali pokojninsko reformo reševati trenutnih proračunskih težav. Ravno tako reforma javne uprave in racionalizacija stroškov javnega sektorja zahtevata dober javni menedžment in čas strukturnega prilagajanja. Vlada si zato z vidika vodenja ekonomskih politik ne sme zadati preveč ciljev glede na število razpoložljivih instrumentov in možnosti ukrepanja, da se izogne zanki vodenja ekonomskih politik, kjer njihovi učinki ne pridejo sočasno z ukrepi in njihovimi stroški. Rebalans proračuna za leto 2019 spreminja v novembru 2017. leta sprejeti proračun za leto 2019. Ta je temeljil na drugačnih makroekonomskih predpostavkah. Gospodarska rast je višja za pol odstotka BDP od tiste, ki je bila predvidena. Višja je rast uvoza in izvoza. Izvoz naj bi se realno povečal za 6,6 % BDP, uvoz pa za 7,1 % BDP. Višji od pričakovanj sta tudi zasebna in državna potrošnja. Med spremembami napovedi za leto 2019 izstopa predvsem povečanje investicij v osnovna sredstva, ki naj bi se povečala za 2,4-odstotne točke v primerjavi z napovedjo iz leta 2017. Usklajevanje javnih prihodkov in odhodkov je najpomembnejša naloga proračunske politike v posameznem proračunskem letu. V skladu z višjo gospodarsko rastjo bodo višji proračunski prihodki glede na sprejeti proračun za 603 milijone evrov. Naraščajo pa tudi odhodki proračuna, in sicer za 463 milijonov evrov. S hitrejšo rastjo prihodkov nad dohodki bo ustvarjen tudi višji proračunski presežek od načrtovanega. Višina proračunskega presežka med letoma 2018 in 2019 pa ni primerljiva zaradi izrednih prihodkov, ki so v proračun za leto 2018 prišli v obliki dividend iz Nove Ljubljanske banke. Veliko bolj nazorna je primerjava razlik med sprejetim proračunom za leto 2019 in rebalansom, kjer je presežek višji od načrtovanega za skoraj 260 % oziroma slabih 140 milijonov evrov. Načrtovani proračunski presežek v višini 193 milijonov evrov oziroma 0,4 % bruto domačega proizvoda bo vplival na znižanje državnega dolga v deležu BDP. Na podlagi sprejetega programa financiranja državnega proračuna za leto 2019 iz decembra 2018 naj bi se dolg državnega proračuna znižal z 29 tisoč 180 milijonov evrov na 28 tisoč 350 milijonov evrov. V nominalnem znesku bi to natančno zneslo 827 milijonov evrov. Višina znižanja dolga je načrtovana brez morebitnih prejetih prihodkov iz naslova privatizacij v letu 2019, kar velja posebej poudariti. V gospodarski zgodovini samostojne Slovenije smo dosegli znižanje dolga državnega proračuna v dejanskem znesku samo leta 2008 glede na leto 2007. Takrat je bilo znižanje dolga v vrednosti 214 milijonov evrov. Posebna kategorija pa so obresti, ki jih plačujemo za nastali dolg. Višina plačil obresti v rebalansu proračuna za leto 2019 znaša 785 milijonov evrov in zavoljo tega mora državni proračun ustvarjati višji primarni presežek, kar pomeni presežek prihodkov nad dohodki brez upoštevanja obresti. Ta presežek je za leto 2019 načrtovan v višini 977,5 milijonov evrov, njegova realizacija pa pomeni uresničitev ciljev razdolževanja in stroškov servisiranja dolga. Še nekaj o poglavitnih usmeritvah rebalansa proračuna po posameznih politikah. Za izvrševanje politik na področju socialne varnosti je namenjenih tisoč 180 milijonov evrov, kar je za 165 milijonov evrov več kot v sprejetem proračunu za leto 2019. Tako bodo višji socialni transferji kot so na primer otroški dodatek, denarna socialna pomoč, denarno nadomestilo brezposelnim, invalidski dodatek ter ostali transferji. Za Poslansko skupino Demokratične stranke upokojencev je pomembno, da je v rebalansu proračuna na podlagi sprememb zakona o izvrševanju proračunov vključeno tudi povišanje pokojnin. Poleg rednega usklajevanja pokojnin v višini 2,7 % bo tudi izredno usklajevanje v višini 1,5 %, ker je bila v letu 2018 dosežena gospodarska rast, ki je presegla 4 % bruto domačega proizvoda. Ravno tako je pomembno, da je v transferjih za pokojninsko blagajno v rebalansu proračuna upoštevana lestvica letnega dodatna s petimi razredi. Tako je omogočeno, da bodo najvišji znesek letnega dodatka prejeli upokojenci z najnižjimi pokojninami. Investicijsko naravnanost rebalansa potrjujeta izrazita rast investicijskih odhodkov in investicijskih transferjev. V rebalansu 2019 je glede na sprejeti proračun za leto 2019 rast za 189 milijonov evrov, glede na realizacijo v preteklem letu pa je rast investicij za 258 milijonov evrov. Rast investicijskih odhodkov je kajpada v veliki meri povezana s črpanjem evropskih sredstev. Tu bo ključnega pomena manjši razkorak med načrtovanimi sredstvi in dejanskimi izplačili na podlagi pospešitvenih ukrepov iz akcijskega načrta za pospešitev črpanja sredstev iz operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020. Programske prioritete kažejo razvojno naravnanost rebalansa proračuna, ker se več sredstev namenja za človeške vire z vlaganji v področje politik izobraževanja in športa, za katere bo namenjenih tisoč 800 milijonov evrov, kar je 103 milijone evrov več kot v sprejetem proračunu oziroma slabih 100 milijonov evrov več, kot je bilo realiziranih s proračunom v letu 2018. Izrazita je tudi rast sredstev za politike podjetništva in konkurenčnosti, ker se izdatki povečujejo za 43 milijonov evrov glede na sprejeti proračun v letu 2019 oziroma za 39 milijonov evrov glede na realizacijo v preteklem letu. Zagotavljanje sredstev za to področje je pomembno, ker politike spodbujanja podjetništva in konkurenčnosti zasledujejo cilje ohranjanja in povečevanje gospodarske rasti in konkurenčnosti z razvijanjem kompetenc in zmogljivosti podjetij ter odzivom na zahteve v makroekonomskem okolju. Za prihodnji razvoj Slovenije je pomembno področje znanosti in informacijske družbe. Vlaganja v znanost in informacijsko družbo prispevajo k povečevanju konkurenčnosti in dodane vrednosti gospodarstva preko ukrepov za spodbujanje inovativnosti in uvajanja tehnološko naprednih proizvodov in storitev. Področje znanosti je prioritetno, saj dolgoročno povečuje konkurenčnost in dodano vrednost gospodarstva ter na ta način zagotavlja predpogoje za povečanje splošnega družbenega blagostanja. Pri tem je poseben poudarek na odprtosti in kakovosti sistema. Sredstva na tem področju se glede na realizacijo v letu 2018 povečujejo z 244 na 336 milijonov evrov. Na področju politike trga dela in delovnih pogojev so odhodki namenjeni ukrepom na trgu dela s ciljem povečanja zaposlenosti in dvigom stopnje delovne aktivnosti prebivalstva. Ukrepi so usmerjeni v povečanje zaposlenosti s poudarkom na posebej ranljive skupine, dolgotrajno brezposelne, med katerimi prevladujejo starejši brezposelni. Sredstva za te namene bodo znašala dobrih 300 milijonov evrov. Glede na realizacijo se povečujejo za 14 milijonov evrov, je pa pri tem treba poudariti, da je bilo pri osnutku proračuna za leto 2019 predvideno število brezposelnih 79 tisoč 500, dejansko pa bo v letošnjem letu to število 73 tisoč 900. Vlaganja v prometno infrastrukturo so eden ključnih generatorjev gospodarske rasti. Cilj investicij v politike prometa in prometne infrastrukture je zagotoviti zmogljivo javno železniško infrastrukturo in prevoznost cest ter prometno varnost in dvigniti standarde rednega vzdrževanja. Rebalans proračuna se je osredotočil predvsem v povečanje sredstev za železniško infrastrukturo tudi z zagotovitvijo sredstev Evropske unije za drugi tir. Zagotovila se bodo sredstva za odseke na tretji razvojni osi v višini 19 milijonov evrov. Ta sredstva bodo namenjena predvsem za odkupovanje zemljišč za še ne umeščene odseke in pripravo projektne dokumentacije. Skupaj se bodo sredstva na področjih politik prometa in prometne infrastrukture povečala s 742 milijonov realizacije v letu 2018 na malo manj kot 805 milijonov v rebalansu 2019. Opazno se povečujejo odhodki za področje kmetijstva, gozdarstva, ribištva in prehrane. Povišanje je posledica povečanega izplačevanja programa razvoja podeželja. V obdobju 2019–2020 bodo izplačila najvišja, saj se izplačujejo tudi investicijski projekti po izvedenih javnih razpisih iz predhodnih let. Povišanje odhodkov na tem področju je načrtovano iz realiziranih 424 milijonov v letu 2018 na 462 milijonov evrov v rebalansu za leto 2019. Tudi proračunski odhodki v pristojnosti Ministrstva za zdravje se povečujejo, iz realizacije malo manj kot 150 milijonov evrov v letu 2018 na 190 milijonov evrov v rebalansu 2019. Največji del proračuna tega ministrstva se namenja razbremenitvi zdravstvene blagajne, saj se je na državni proračun preneslo financiranje specializacij zdravnikov ter pripravništva medicinskih strok v višini 60 milijonov evrov. Prav tako so zagotovljena dodatna sredstva tudi za izboljševanje likvidnostnega položaja javnih zdravstvenih zavodov. Gospe in gospodje, to bi bil kratek pregled po naši oceni najpomembnejših politik, ki so zastopane v rebalansu državnega proračuna za leto 2019. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije ocenjujemo, da je rebalans proračuna za leto 2019 dokument, ki je uporaben za učinkovito vodenje izvedbenih politik in projektov, zato ga bomo podprli in mu nas ta način zagotovili tudi nujno potrebno politično legitimnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvoli.
Lep pozdrav vsem skupaj! Takoj na začetku moram pohvaliti ministra za finance, ki se trudi prestrukturirati prejeta posojila, s čimer zmanjšuje odhodke za obresti posojil. Ampak to je zgolj začetna pohvala. Konec koncev ta proračun, ki ga imamo pred sabo, bi Slovenska nacionalna stranka naredila bolje, bolj transparentnega, predvsem pa ne bi denarja metali za tiste zadeve, kamor denar ne sodi, če vzamemo samo migrante, ki bodo pokasirali – oziroma njihove institucije in tako naprej – okrog 28 milijonov evrov. Razsipništvo se kaže na raznih postavkah proračuna. Predsednik Republike Slovenije bo dobil skoraj dodatnih 360 tisoč evrov – le za kaj? Da se bo naslanjal na raznih ograjah ne samo v Egiptu, ampak tudi kje drugje? Generalni sekretariat Vlade bo za izvedbo protokolarnih dogodkov dobil skoraj 14 milijonov evrov. Ali ne bi bilo bolje, da bi, recimo, od teh 14 milijonov evrov vsaj 4 milijone evrov dali za odkup slovenske premične kulturne dediščine? Temu ne dajemo ničesar. Za galerijo v Mariboru je predvidenih 30 tisoč evrov. Za 30 tisoč evrov niti ene slike modernega slovenskega umetnika ni. Mogoče bodo to imeli za to, da bodo lahko kupovali sekretpapir in brisačke za kopalnice. Sramota! Potem, če pogledamo, za odkup dediščine okrog 250 tisoč evrov. A ja?! A ja?! A smo Slovenci res tako beden narod, da nimamo kulturne dediščine, da bi jo lahko odkupovali in hranili? Ne, mi bomo za izvedbo protokolarnih dogodkov porabili malo manj kot 14 milijonov evrov! Povedal sem že, da bo šlo za migrante okrog 28 milijonov evrov, kar je navadna svinjarija. Je pa seveda to razdeljeno po raznih postavkah, tako da se ne vidi, od kod in kam. Recimo, Urad Vlade Republike Slovenije za oskrbo in integracijo migrantov – milijon 184 tisoč evrov, in tako naprej. Pa Ministrstvo za notranje zadeve skoraj 800 tisoč na eni postavki, pa milijon na drugi postavki, pa potem še na raznih drugih ministrstvih, pa na Ministrstvu za zdravje, kjer imajo migranti poseben status, in tako naprej. In to nanese ogromno denarja. Namesto da bi ga dali našim ljudem, bomo dali nekim migrantom, ki bodo popestrili slovenski kulturni prostor, ki nam bodo prinesli atomske fizike, ki nam bodo prinesli najboljše kirurge na svetu, ki znajo operirati samo z britvijo, pa ne bom povedal za kaj drugega, ampak za britje določenih, bi rekel, delov telesa in obrezovanje določenih delov telesa. Mogoče je pa to komu všeč, ne vem. Statistični urad Republike Slovenije bo za statistična raziskovanja dobil skoraj 600 tisoč evrov. Za kaj pa? To statistično raziskovanje je zgolj registrsko, kar pomeni, da nimamo nobene statistike. Statistični urad ne navaja niti, kje je kdo rojen, niti narodnosti, niti verske opredeljenosti, ničesar. Pravijo, da je Evropa to zahtevala. Tudi tu lažejo! Tudi tu laže Vlada, kajti Evropa je samo rekla, kaj najmanj mora biti v tem statističnem pregledu. In če pogledamo, kaj vemo o slovenskih državljanih in o populaciji v Sloveniji, ne vemo ničesar. Kako se pobirajo ti podatki, to je navadna sramota. In tu smo dali gospodi dodatnih skoraj 600 tisoč evrov. Ne rabijo toliko. Še tisto bi jim pobral, kar imajo, kajti tisti podatki so zgolj zbiranje iz raznih občinskih uradov, kar pa lahko naredi en računalniški frik popoldan enkrat, ne rabimo ne vem kakšnih uradov in zbiranja. Finančna uprava Republike Slovenije, Furs – najbolj osovražena institucija v državi, ki tolče po majhnih ljudeh in velike lopove nosi po rokah. Noben od velikih lopov, ki so dolžni desetine milijonov Fursu, ni dobil po glavi še niti enkrat. Dobili pa so vsi mali, ki niso plačali kakšnih 35 evrov, in so jim blokirali račun. So se jim usedli na premičnino, pobrali so jim hiše, stanovanja, avtomobile, ne vem kaj vse in se tolčejo po prsih, kako so dobri. In da bo še več, da bodo še bolj tolkli po slovenskih ljudeh, bodo dobili več kot 8,5 milijonov evrov. Kakšna država pa smo? Slabša smo kot [[…]]Hitler ni tega delal, je pustil ljudem dihati. Pri nas ne pustimo dihati, pri nas je treba dihati na slamico, ravno toliko, da bomo preživeli, medtem ko bodo nekateri z milijoni, s stotinami milijonov, ki so jih pokradli, živeli krasno, lepo v oazah in se tudi ta trenutek marsikdo sonči na Mauritius, pa se čoha po mednožju, če ga ne čoha katera druga ali kakšen drug, ne vem, no. Ministrstvo za finance bo za plačilo prispevka v proračun Evropske unije plačalo malo manj kot 60 milijonov evrov. Fino. Plačujemo levo, desno. Kaj pa dobimo od Evrope? Prekleto malo. Če že kaj dobimo, ne znamo niti izkoristiti. Če pa bi že znali izkoristiti, so pa naši birokrati tako sposobni, da zagotovo preprečijo, da bi kakšna občina kaj pobrala, ker bodo iskali, kje vmes je vejica, da bodo lahko zavrnili vse skupaj, dokler Evropa ne bo rekla: "Zamudili ste rok." In potem – kdo bo kriv? Noben ne bo kriv, tako kot ni kriv tisti, ki je zamočil in smo morali plačati 9 milijonov zaradi cukerfabrike v Ormožu. Kaj se mu je zgodilo? Nič. Ali mu je kdo kaj pobral? Nič mu ni noben pobral. Ali je izgubil službo? Ne ni izgubil službe. Nič se ni zgodilo. Če bo en kmet šel ali pa če bo šel po sendvič in ga ne bo plačal takrat, ampak čez 5 minut, bo pa letel od tukaj ven iz parlamenta pa kaznovan bo, pa najraje bi ga kar obesili tam pred parlamentom. Lepo vas prosim, to naj bo proračun?! Seveda pa je treba udariti po piskru tam in po glavi tistega, ki kritizira Vlado. Zato Fiskalni svet ne bo dobil nobenih povišanj sredstev, jasno, ker kritizira Vlado. Nič, to je tisto, palčka, ponk pa po prstih. Ministrstvo za javno upravo bo dobilo skoraj 10 milijonov manj za razvoj širokopasovnih omrežij. Saj ne rabimo, saj v Sloveniji ne rabimo izobraževanja! V Sloveniji moramo imeti čim več bedakov, kajti bedake lahko za jajca z nago ritjo vlečeš po črepinjah, pa bodo tiho, pa bodo debelo gledali, pa bodo srečni, če jih boš nehal vleči. To se dogaja pri nas. Ministrstvo za infrastrukturo za razvoj avtocestnega in cestnega omrežja – 3 milijone 185 tisoč evrov manj. Kdaj bomo začeli delati avtocesto proti Slovenj Gradcu? Že 20 let se Korošcem obljublja povezava. In kaj imamo od tega? Nič. Vedno znova in znova novi in novi projekti, na katerih se krasni denarji služijo. Imamo družbo 2TDK za železnico, za drugi tir, za 27 kilometrov drugega tira, kjer so baje že pokurili 40 milijonov evrov. In kaj je od tega? Nič. Nič nimamo. Je pa res, da je za enkrat cena tistega tira eno milijardo 400, čez eno leto bo eno milijardo 800, čez dve leti bo dve milijardi 200 in na koncu bo to tri milijarde in pol. Noben ne bo kriv. Vlada bo šla, prišla bo druga in konec. Kdo bo plačeval? Mi vsi. No, mogoče kakšni od vas tukaj ne, od te strani tja mogoče ne boste plačevali, ampak od te strani sem pa zagotovo bomo plačevali. Vrhovno sodišče. Ja, tudi Vrhovno sodišče bo za sodne postopke dobilo skoraj 3 milijone manj. Jaz upam, da bo kakšen od tistih, ki so pokradli denar, na koncu prišel na Vrhovno sodišče, pa če ne zaradi drugega, da mu bodo vrhovni sodniki vsaj zaradi tega dali po prstih. Mogoče, čeprav dvomim, kajti v Sloveniji, kot kaže, tisti, ki kradejo na veliko, niso kaznovani. Kaznovani so tisti, ki vzamejo en sendvič, pa ne mislim našega bivšega kolega, ampak mislim na tiste ljudi, ki ne morejo preživeti. Mislim na ljudi, ki težko shajajo s koncem in s krajem, ki nimajo za preživetje, ki ne morejo živeti s tistim, kar dobijo. Ti ljudje ne bodo dobili praktično nič. Bodo pa seveda dobile razne nevladne organizacije, ki delujejo proti Sloveniji. Tiste organizacije bodo bogato nagrajene. Bogato! Tako ali tako dobivajo veliko denarja že iz tujine od raznih Sorosovih skladov, pa še od slovenske države po proračunu bodo dobile še več. Pa seveda kakšni taki umetniki, ki bodo dojili pse, pa mogoče kamele, kaj jaz vem kaj. To se lahko razvije v ene take zanimive sfere, kajti to zgleda je v Sloveniji umetnost. Rebalans proračuna ne vsebuje ukrepov za zmanjšanje davčnega primeža. Slovenski delavci so v davčnem primežu in ta rebalans ne vsebuje tudi nobenih ukrepov, da bi lahko tisti, ki največ polnijo državni proračun, to so mali obrtniki, ko 75 % njihovega prispevka pride v državni proračun. Tega ni nikjer. Slovenija tudi ni določila ukrepov za zagotavljanje dolgoročne stabilnosti pokojninskega sistema. Tukaj flikamo konec s krajem, to je tako, kot je bilo včasih, ko so žnidarji bili tisti, ki so flikali stare hlače, krojači so bili tisti, ki so delali nove. In ta proračun mene spominja na eno tako žnidarsko varianto. Flika na fliko, ampak na koncu ostaneš petlar, berač, ostaneš vaški posebnež. Zgleda, da nekaterim je do tega, da Slovenija ostane neka združba vaških posebnežev tukaj notri. Ravno tako tudi predlog rebalansa proračuna ne vključuje zadostnih informacij za oceno skladnosti postopnega zniževanja javnega dolga z merili za zniževanje javnega dolga. To je ugotovila tudi Evropska komisija. Evropska komisija se ne strinja s tem našim predlaganim proračunom. Ampak, ne vem, konec koncev je imela opozicija tudi približno 34 predlogov, pa so vsi bili zavrnjeni. Kajti nihče naj ne moti spanja vsevišnjega, je rekel enkrat eden. Zaradi tega se ne sme sprejeti noben predlog, ki ga je pripravila opozicija. Je pa res, da se tudi znotraj koalicije slišijo glasovi, ki se ne strinjajo s tem proračunom. Seveda ti glasovi, ne da bodo utihnjeni, ampak bodo utihnjeni zato, da ne bi motili tistega spanja vsevišnjega, ki sem ga prej omenil. Zadeva je zanimiva. Mi smo Evropi vedno dajali ne vem koga. Pa smo dali Grčiji 400 milijonov evrov, od tega ne bomo videli nikoli ničesar. Pa smo dali Portugalski 160 milijonov evrov, pa tudi tega ne bomo videli navkljub obljubam. Kaj nam je Evropa dala? Ko smo imeli žled, nismo dobili ničesar. Ko smo imeli tiste grozljive zadeve na Gorenjskem, nismo dobili ničesar. Nikoli nismo dobili ničesar. Nekaj zaradi lastne neumnosti, potem zaradi nesposobnosti, nekaj pa tudi zaradi tega, ker hlapca se ne nagrajuje. Hlapec je srečen, da je hlapec. Slovenija deluje kot hlapec tudi v evropskem prostoru. No, ampak sedaj so se malo zbudili. Evropa pravi, da to ne štima, da ni v redu. Bomo videli, kaj bo. Videli bomo, kaj bo Evropa storila. Konec koncev slovenska vlada že ves čas evropski gnili, degenerirani in pijani bruseljski birokraciji leze v rit in dela vse, kar hočejo, in vse, kar želijo. Tisto, kar mislijo, mi že naredimo. Bomo sedaj videli, kaj bo Evropa sedaj rekla. Ravno zaradi tega da vidimo, kako bo Evropa po glavi udarila neumnosti in bedastoče Slovenije, bomo mi ta predlog proračuna oziroma rebalansa podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodnosti bo predstavil Felice Žiža. Izvoli.
Gospod podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane ministrice, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Egregio vice presidente della Camera di Stato, egregi ministri, egregi deputati! Tisztet Hölgyeim és Uraim! Poslanca v Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti bova podprla predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Vlada je pod vplivom ugodnih gospodarskih razmer in dobrega stanja javnih financ po njenem mnenju pripravila stabilen in razvojno naravnan predlog rebalansa proračuna. V njem je zagotovila tudi sredstva za višji minimalni dohodek in minimalno plačo, dvig povprečnine, socialnih transferjev, letnega dodatka in izredne uskladitve pokojnin ter za ukrepe v zdravstvu. Kljub temu bo potrebno že za prihodnje leto zelo previdno načrtovati proračunske prilive in odlive ter pri tem upoštevati vrsto dejavnikov, kot so opozorila Fiskalnega sveta, Evropske komisije in hitro spreminjajoče se razmere na svetovnih trgih. Poskrbeti bo potrebno za razvoj gospodarstva in obrti kot tudi za boljše delovanje zdravstvenega sistema kot celote, skrb za socialno šibke, več vlaganj v raziskovanje in inovacije ter v kulturo. Tudi v avtohtonih narodnih skupnostih pričakujemo več sredstev za delovanje ustanov, organizacij, projekte in programe, potrebne naložbe v šolstvu in za gospodarsko osnovo. Vlada je namreč v predlogu rebalansa proračuna za letos obdržala raven sredstev iz preteklih let, ki avtohtonim narodnim skupnostim po odgovornem prevzemanju bremen ob zadnji gospodarski krizi omogoča le preživetje. Posebej zaskrbljujoč je položaj radijskih in televizijskih programov narodnih skupnosti v okviru RTV Slovenije, ki ga je potrebno takoj rešiti. Kulturne dejavnosti narodnih skupnosti si po velikem rezu leta 2012 še niso opomogle. V naši poslanski skupini bova rebalans proračuna za letos podprla. Potem pričakujeva reševanje omenjenih težav pravočasno, v sodelovanju pri pripravi Predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2020, ki bo avtohtonima narodnima skupnostma omogočil potreben razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvoli.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani ministrski zbor, kolegice, kolegi! Pred nami je rebalans proračuna za leto 2019, kar predstavlja najpomembnejši dokument za Republiko Slovenijo, iz samega proračuna oziroma rebalansa proračuna je pa razvidno, kakšno politiko bo ubrala vlada Marjana Šarca. Dejstvo je, da Bruselj in Evropska komisija svarita pred Predlogom rebalansa proračuna za leto 2019, ki ga imamo danes na mizi. Evropska komisija ugotavlja, da proračun za leto 2019 bo morda neskladen z evropskimi proračunskimi pravili. »Osnutek proračunskega načrta Slovenije za leto 2019 predstavlja tveganje neskladnosti z evropskimi proračunskimi pravili«, je v svojem mnenju ocenila Evropska komisija. Evropska komisija je Slovenijo pozvala, naj v okviru nacionalnega proračunskega postopka ustrezno ukrepa, da zagotovi skladnost proračuna s pravili. Ob tem v Bruslju poudarjajo ter tudi Komisija napoveduje, da bi osnutek proračunskega načrta lahko povzročil znaten odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega cilja države. Slovenija je sicer od leta 2016 v preventivni fazi spremljanja javnih financ, saj izpolnjuje temeljni cilj glede javnofinančnega primanjkljaja, po katerem le-ta ne sme preseči 3 % bruto domačega proizvoda. Zelo negativno mnenje o Predlogu rebalansa proračuna za leto 2019 je izrekel tudi Fiskalni svet, ki o rebalansu podaja sledeče mnenje: Predlog rebalansa državnega proračuna in že sprejeti okvir za pripravo proračuna sektorja država nakazujeta ekspanzivno in prociklično fiskalno politiko v letu 2019, ta pa je po mnenju Fiskalnega sveta v trenutnih okoliščinah neustrezna. Ob predvidenem ohranjanju ugodnih gospodarskih razmer se bo namreč stanje javnih financ po oceni Fiskalnega sveta in tudi Vlade Republike Slovenije strukturno poslabšalo. Pri tem ocenjujemo kot zaskrbljujoče, da bo predvsem z gospodarsko rastjo spodbujena rast prihodkov spremljalo pretežno trajno povišanje izdatkov, ki hkrati ne bodo naslovili strukturnih izzivov javnih financ. Vlada Republike Slovenije v januarja predloženih proračunskih dokumentih predvideva v letu 2019 povišanje izdatkov sektorja država za 1,13 milijarde evrov glede na leto 2018. Takšna raven izdatkov je po mnenju Fiskalnega sveta določena v nasprotju z zakonodajo. Določila Zakona o fiskalnem pravilu bi bila namreč spoštovana ob povečanju celotnih izdatkov sektorja država za okoli 870 milijonov evrov, kar bi z izjemo lanskega leta predstavljalo najvišjo rast izdatkov po letu 2009. V zadnjih mesecih se povečuje tveganje za občutnejšo upočasnitev gospodarske rasti v letu 2019 od napovedi, na katerih so osnovani proračunski dokumenti. V negotovem okolju bi morala vlada slediti načelu previdnosti pri načrtovanju javnofinančnih prihodkov in tudi izdatkov. Spoštovanje načela previdnosti ob povečanju negativnih tveganj po oceni Fiskalnega sveta pomeni, da bi predvidena dejanska raba in izdatkov zaostajala za maksimalno dovoljeno. Proračunski dokumenti pa nasprotno to mejo še presegajo. Postopek priprave proračunskih dokumentov ponovno ne odraža zahteve po časovni usklajenosti njihovega sprejemanja in po srednjeročnem načrtovanju fiskalne politike. Predlog rebalansa državnega proračuna je bil namreč oblikovan šele dober mesec po sprejetju sprememb v okviru Državnega zbora Republike Slovenije. Hkrati je bil okvir znova spremenjen samo za eno leto, čeprav zakonodaja zahteva celovito spremembo za tekoče in prihodnja tri leta. To je po oceni Fiskalnega sveta problematično, ker so bili pri oblikovanju vlade sprejeti ukrepi z javnofinančnimi posledicami tudi v prihodnjih letih. Fiskalni svet pričakuje, da bo vlada ob pripravi programa stabilnosti Nacionalnega reformnega programa pomladi leta 2019 predstavila verodostojne in celovite proračunske načrte, ki bodo vodili k srednjeročnim vzdržnim javnim financam. To je bila ocena Evropske komisije in Fiskalnega sveta. Ob tem je treba poudariti, da ne Ministrstvo za finance ne Vlada Republike Slovenije priporočil Evropske komisije in pripomb ter priporočil Fiskalnega sveta nista upoštevala. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, da je ta proračun rebalansa za leto 2019 grajen predvsem na predpostavki nespremenjene politike, ki pa po mnenju Slovenske demokratske stranke ne ustrezna temu, kar bi Slovenija v danem trenutku potrebovala, to pa je potreba po reformah. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da glede na trenutno stanje, ko vlada gospodarska rast, bi bile te reforme nujno potrebne. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da so reforme potrebne predvsem na področju pokojnin, zdravstva in dolgotrajne oskrbe, na katero opozarja tudi Evropska komisija. Predvsem pa so reforme potrebne za zagotavljanje socialne varnosti ljudi in ne zaradi tega, da bi pričakovali pričakovanja evropske oziroma bruseljske birokracije. V Slovenski demokratski stranki smo tudi pri predhodnem sprejemanju proračuna večkrat opozarjali, da sprejemamo proračun zaradi državljank in državljanov Republike Slovenije in ne zaradi Bruslja. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da se bo gospodarska rast postopoma zmanjševala, prav tako tudi stopnja brezposelnih, pri čemer stopnja neaktivnih starejših in nizko usposobljenih delavcev še vedno ostaja visoka. Zato ocenjujejo, da strukturne reforme pokojninskega sistema, zdravstvenega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe postajajo vse bolj nujne, če želi Slovenija ostati na poti dinamične in trajnostne rasti. Staranje prebivalstva kliče k znatnim naložbam, ki bi olajšale pritisk na sistem zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe. Iz rebalansa proračuna za leto 2019 pa vsaj v Slovenski demokratski stranki, iz številk, ki so dane v dokumentu, ne vidimo nobenih ključnih zadev, ki bi zagotovile trajnostni razvoj Slovenije, to pa so predvsem te tri reforme. V Slovenski demokratski stranki zelo pogrešamo to, da vlada oziroma Ministrstvo za finance ni predložilo rebalansa proračuna za leto 2020, kar je neka nova praksa in sila nenavadno. Dejstvo je, da se iz te ugotovitve dejansko tudi na srednji rok ne more ugotoviti stabilnosti javnih financ. Na to je opozoril že Fiskalni svet, na to smo opozarjali že v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Spoštovani minister, v nadaljevanju razprave pričakujem ta odgovor, zakaj ni bil pripravljen rebalans proračuna za leto 2020 oziroma kdaj v Državnem zboru lahko pričakujemo, da bo vlada lahko predložila rebalans proračuna za leto 2020 in da bomo lahko ugotovili, kaj to predstavlja tudi za srednjeročno vzdržnost javnih financ. Poudariti je treba, da rebalans proračuna temelji na jesenskih napovedih Umarja. Dejstvo je pa, da proračun sprejema Državni zbor danes, verjetno samo nekaj dni pred tem, ko bo Umar napovedal že nove spomladanske napovedi. Vlada se je odločila za nekatere ukrepe, ki dejansko trajno povečujejo odhodke, ni pa ukrepov, ki bi zagotovili trajno povečanje prihodkov. S tem v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da se lahko destabilizira stanje in vzdržnost javnih financ. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se gospodarska rast mora občutiti tudi v žepih državljank in državljanov Republike Slovenije, vendar smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da to povečanje v denarnicah državljank in državljank Republike Slovenije ne sme biti na račun dodatnega obremenjevanja gospodarstva oziroma proračuna. Iz rebalansa proračuna je pa predvsem to razvidno, da vlada z določenimi ukrepi trajno povečuje svoje ukrepe. Če pogledamo še same številke, dejstvo je, da bo s proračunom v letu 2019 Slovenija prvič presegla proračunske prihodke, ki bodo presegali 10 milijard evrov. Če izpostavim številko oziroma naredim primerjavo s prihodki v letu 2015, ki so bili približno 8,5 milijarde, lahko ugotovimo, da gre tukaj za povečanje skoraj dveh milijard evrov. Če si naredimo primerjavo, od kje izvirajo te razlike, lahko ugotovimo, da največje povečanje sledi iz pobranih davkov; v primerjavi z letom 2015 je to povečanje za približno 1,6 milijarde evrov. To pomeni največje povečanje iz naslova davka na dohodek in dobiček ter domači davki na blago in storitve. Iz tega lahko ugotovimo, da ima glavno zaslugo za rast prihodkov v slovenskem proračunu gospodarstvo. Ta vlada se v tem rebalansu ni odločila, da na nek način dodatno razbremeni gospodarstvo; na podlagi nekaterih informacij pa lahko pričakujemo, da bo vlada z ukrepi, ki jih pripravlja za prihodnost, slovensko gospodarstvo že po praksi in politiki prejšnjih vlad dodatno obremenjevala. Spoštovani kolegice in kolegi! Mislim, da se na današnji seji lahko zahvalimo predvsem gospodarstvu, zaposlenim v slovenskem gospodarstvu, da bo proračun za leto 2019 presegel 10 milijard evrov prvič v zgodovini Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo že večkrat poudarjali, da ugotavljamo, da trošarinska politika prejšnjih vlad in sedanje vlade ni ustrezna. Slovenski demokratski stranki ni jasno, zakaj so naftni derivati v sosednji Avstriji bistveno cenejši kot v Sloveniji, zakaj je kurilno olje v Avstriji cenejše kot v Sloveniji. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je trošarinska politika neustrezna na področju naftnih derivatov, tobačnih izdelkov, alkoholnih pijač, kar je vsekakor razvidno tudi iz rebalansa proračuna, kajti zanimivo je, da bodo trošarinski prihodki v primerjavi s planiranimi padli za več kot 50 milijonov, kar je razvidno, da se denar iz trošarin dejansko seli v avstrijski proračun in v proračun sosednje države Hrvaške. Ta vlada večkrat poudarja, da se dolg države zmanjšuje. Res je, dolg države se zmanjšuje, vendar dolg države se zmanjšuje zgolj v strukturi bruto domačega proizvoda, dolg države se pa zmanjšuje izključno zaradi tega, ker se bruto domači proizvod po zaslugi gospodarstva dviguje. Če pa pogledamo realni dolg države oziroma neto dolg države, pa lahko ugotavljamo, da se le-ta ne spreminja oziroma da se bo lahko po eni strani tudi povišal. Vlada Republike Slovenije pričakuje tudi povišanje prihodkov iz naslova evropskih sredstev. Tukaj smo v Slovenski demokratski stranki skeptični, da bo do tega res prišlo. Dejstvo je, da tako slabega črpanja evropskih sredstev, kot je bilo pod vlado Mira Cerarja in kot je pod sedanjo vlado, še nismo imeli v zgodovini Slovenije. Dejstvo je, da je na tem področju odstopil že tudi v sedanji vladi en minister. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozivamo Vlado Republike Slovenije, da vloži maksimalni napor, da bo to črpanje evropskih sredstev uspešnejše. Če si pogledamo pri odhodkih, odhodki bodo prav tako prvič presegli 10 milijard evrov in so v primerjavi z letom 2015 približno za pol milijarde evrov višji. Plačilo obresti bo še vedno predstavljalo približno 800 milijonov evrov. V Slovenski demokratski stranki pa postavljamo vprašanje predsedniku Vlade in ministru za finance, saj se v primerjavi z letom 2015 povečujejo socialni transferji za povečevanje socialne varnosti približno za 110 milijonov. Tu govorimo o gospodarski rasti, govorimo o zmanjšanju brezposelnosti, v primerjavi z letom 2015 imamo gospodarsko rast; iz rebalansa proračuna je pa razvidno, da se za postavka za povečevanje socialne varnosti v primerjavi z letom 2015 povečuje za približno 110 milijonov evrov. Še bolj zaskrbljujoč je podatek, če naredimo primerjavo z letom 2015, glede transferjev v javne zavode. Transferji v javne zavode so leta 2016 znašali približno 1,64 milijarde evrov, po rebalansu sedanjega proračuna, spoštovani minister za finance, pa znašajo približno 2,1 milijarde evrov. To pomeni, transferji v javne zavode se v primerjavi z letom 2015 povečujejo za približno 500 milijonov evrov. 500 milijonov evrov višji izdatki za transferje v javne zavode! Mi pa imamo daljše čakalne vrste v zdravstvu in imamo višje storitve v domovih za ostarele. Tu bi res prosil predsednika Vlade in ministra za finance, da obrazložita, zaradi česa so se povečali prihodki za javne zavode v primerjavi s proračunom za leto 2015 za približno pol milijarde evrov. Še enkrat bi ponovil, da ta vlada Marjana Šarca gradi politiko na predpostavki nespremenjene politike, predvsem pa v primerjavi z vlado Alenke Bratušek in vlado Mira Cerarja, ko je ta politika temeljila predvsem na politiki zadolževanja in politiki dodatnega obremenjevanja gospodarstva, bomo lahko pod vlado Marjana Šarca verjetno priče načelu deli in vladaj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo na matičnem odboru za finance vložili 16 amandmajev, ki temeljijo predvsem na dodatnem razvoju Slovenije. In da bi bil ta proračun bolj razvojno in ciljno naravnan, smo predlagali preusmeritev določenih proračunskih postavk v višini 45 milijard. Vseh 16 amandmajev, ki so bili vloženi, pa temelji predvsem na vlaganju v infrastrukturo, izboljšanju in hitrejši gradnji cest. Amandma, ki pa se nam zdi še posebej pomemben, je pa za povečanje sredstev za 5 dodatnih milijonov v podprogramu Dejavnosti na področju dela, družine ter socialnih zadev, in sicer za plače zaposlenih v domovih za starejše. Dejstvo je, da so se zaradi določenih ukrepov, ki jih je sprejela ta vlada, cene storitev v domovih za starejše bistveno povečale in s tem obremenile končnega uporabnika. Na žalost smo bili na seji matičnega delovnega telesa priče, da je koalicija zavrnila vse amandmaje opozicije, kar obžalujemo. Danes je ponovna priložnost, da se razmisli, kateri amandmaji, ki so bili predlagani s strani Slovenske demokratske stranke, se lahko sprejmejo. Žalostno pa je, da se tudi tu nadaljuje politika, ki jo je izvajala že prejšnja vlada, vlada Mira Cerarja, ko v štirih letih prvič v zgodovini Slovenije ni bil sprejet niti en amandma opozicije; in danes verjetno lahko pričakujemo podobno zgodbo. Zaradi vsega navedenega v Slovenski demokratski stranki Predloga rebalansa proračuna za leto 2019 ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Brane Golubović. Izvoli.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani ministri, ministrice, predstavniki ministrstev, prav lep pozdrav! Razvoj, znanje, sociala, varnost, zdravje, okolje in stabilne javne finance so prioriteta Liste Marjana Šarca, ki smo jo zagovarjali pri pogajanjih z našimi partnerji pri oblikovanju rebalansa proračuna. V prvem planu so bili ljudje, potrebe vseh generacij. Gledali smo celoten gozd, ne posameznih dreves. Bi lahko dobili več z drugačnim upravljanjem z javnimi sredstvi na eni strani ali bolj učinkovitim pobiranjem davkov oziroma davščin na drugi? Vsekakor; a to je odgovornost vsakega od nas. Največja odgovornost pa je prav na politiki in predvsem uradnikih, ki z javnim denarjem upravljajo. Ljudje moramo začeti zaupati, da se z našim denarjem ravna gospodarno. Ne morem pa mimo različnih državnih podjetij, ki jim ljudje ravno tako plačujemo določene dajatve v obliki cestnin, trošarin, različnih taks, omrežnin. Tudi ta podjetja in njihova vodstva so del naše države in temu primerno se morajo obnašati in ravnati s finančnimi sredstvi, ki jih dobijo. Obnašati se morajo odgovorno, saj ta podjetja niso last vodstvenih kadrov, temveč so last države oziroma ljudi, ki to državo tvorimo. Vse premalokrat na glas tudi v tem državnem zboru povemo, kakšen je naš model države. Naš model države temelji na solidarnosti. Solidarnost zagotavljamo preko plačevanja davščin in tudi preko prostovoljnega dela, ki ga je v naši državi izredno veliko. Aktivna generacija oziroma zaposleni plačujemo različne davščine v različne javne blagajne, štiri so, in na ta način omogočamo javno zdravstvo, šolstvo, pokojnine, bolniške, porodniške, nižje cene vrtcev, subvencioniramo podjetja, kmetijstvo, turizem, sredstva za razvoj občin, različne javne storitve, infrastrukturo in še bi lahko naštevali, kaj dobimo za naše davke. Najboljši primer našega solidarnostnega modela je pokojninska blagajna. Vsak zaposleni od svoje plače nameni določen odstotek v pokojninsko blagajno, iz nje pa upokojene generacije prejemajo pokojnino, ki so jo zaslužile. Torej skrbimo za tiste, ki so nam kot otrokom omogočili varno otroštvo in mladost, omogočili so nam razvoj. Sedaj je naša dolžnost, da poskrbimo za upokojeno generacijo in seveda tudi za generacijo, ki prihaja za nami. Aktivna generacija bo preko plačevanja prispevkov za pokojninsko zavarovanje letos prispevala 5,5 milijarde evrov, ker pa to ne zadostuje za vse pokojnine kljub polni zaposlenosti – vemo, da je razlog predvsem nizka produktivnost našega gospodarstva –, bo država iz proračuna namenila še slabo milijardo evrov. V letu 2019 se bodo pokojnine usklajevale dvakrat, za letni dodatek upokojencev pa se s tem rebalansom namenja 140 milijonov evrov, kar pomeni, da bo vsak upokojenec dobil več kot lansko leto. Druga blagajna, ki temelji na solidarnosti, je zdravstvena blagajna. Dejstvo je, da je izzivov v zdravstvu vedno več. Ni pa to nekaj novega. S težavami se naš zdravstveni sistem sooča že skoraj od osamosvojitve naprej. V tem času je bilo preveč zamujenih priložnosti, zato se čez noč nič ne da spremeniti. A ne glede na vse težave, s katerimi se soočamo, se v Sloveniji glede na izdatke za zdravstvo na prebivalca, ki so pod povprečjem članic Evropske unije in OECD, dobi veliko. Naš zdravstveni sistem je kakovosten, in to predvsem zaradi požrtvovalnih zaposlenih v njem. Izziv, ki je pred nami, pa je tudi starajoča se družba ter vedno nove metode zdravljenja in nove tehnologije. Vse skupaj zahteva več javnih sredstev, več javnih sredstev je pogojeno z večjo produktivnostjo, kot sem že povedal. Več bomo ustvarili, več bomo lahko namenili za javno zdravstvo. V zdravstveni blagajni bo letos več sredstev, okoli 3 milijarde se bo zbralo iz prispevkov, ki jih plačujemo pri svojih dohodkih; 200 milijonov evrov pa bo primaknila tudi država. Dodatna sredstva, ki jih predvidevamo, bodo namenjena za skrajševanje čakalnih dob, vlaganje v infrastrukturo, nove kadre, organizacijo upravljanja zavodov, digitalizacijo in tudi za pokrivanje izgub nekaterih javnih zavodov. Tretja blagajna je blagajna občin. Tudi ta temelji na solidarnosti. Sistem je naravnan na način, da se na podlagi izračuna določi znesek na prebivalca, katerega dobi vsaka občina enakega. Letos je ta znesek 573,5 evra na prebivalca, kar je za 22 evrov več, kot je bilo lansko leto. Torej bogatejše občine solidarno odstopijo del svoje dohodnine občinam, ki tega zneska s pobranimi dohodninami ne bi dosegle. Iz tega naslova bodo občine dobile 40 milijonov evrov več kot v lanskem letu, v ta znesek pa je všteto tudi povišanje plač javnih uslužbencev. Občine bodo na ta način dobile 2,23 milijarde evrov, preostanek pa bodo pridobile iz lokalnih davščin. Zadnja javna blagajna je državni proračun, katerega prihodki znašajo 10,35 milijarde evrov, odhodki pa 10,16 milijarde evrov. To pomeni, da bo država v letošnjem letu ustvarila slabih 200 milijonov evrov presežka. Glavni prihodki, ki sestavljajo državni proračun, so DDV, trošarine, dohodnina, prejeta sredstva iz Evropske unije in davek na dobiček ter še nekatere druge davščine. Naj se usmerim samo na nekatere glavne projekte znotraj rebalansa oziroma področja. Na področju gospodarstva je cilj dvig konkurenčnosti gospodarstva. Za gospodarstvo se namenja v tem rebalansu več sredstev za različne spodbude domačim podjetjem, tudi malim in srednjim. Dejstvo je, da mora Slovenija v naslednjih letih narediti bistveno več, da bo v svetu prepoznana po svoji konkurenčnosti, znanju; ne pa po nizkocenovni delovni sili. Da lahko povečujemo produktivnost našega gospodarstva, moramo bistveno več vlagati v znanost, raziskave in razvoj. V preteklih letih temu ni bilo tako. V letošnjem rebalansu smo to storili; za področje znanosti, raziskav in razvoja se namenja 336 milijonov evrov. Gospodarstvo in tudi ostali podsistemi, predvsem pa mi, ljudje, potrebujemo sodobno infrastrukturo. S tem namenom vlagamo v razvoj javne infrastrukture s ciljem dvigniti gospodarsko rast na eni strani in izboljšati pogoje za prebivalstvo na drugi. Naš cilj je, da v naslednjih letih zaženemo kar nekaj velikih javnih infrastrukturnih projektov. Naj naštejem samo največje: na področju železniške infrastrukture se začenja gradnja proge Koper–Divača, ker pa samo ta odsek proge do Divače ne bo rešil problema, se bo vlagalo tudi v železniško infrastrukturo do meje z Avstrijo in Madžarsko. Na področju cestne infrastrukture se bodo začela dela na posameznih odsekih tretje razvojne osi, obenem se bo investiralo v rekonstrukcijo ali novogradnjo določenih obvoznih cest. Na področju obnovljivih virov se bo začela investicija v gradnjo hidroelektrarn na Savi, z zakonodajo se bo omogočila gradnja sočnih elektrarn, elektrarn na Muri v Listi Marjana Šarca ne podpiramo; na področju okolja se bo vlagalo v oskrbo s pitno vodo, protipoplavno urejanje brežin in podobno. Seveda bi moral v tem naštevanju omeniti tudi predor Karavanke, ki se na avstrijski strani gradi že pol leta, pri nas pa na žalost vse stoji. Težava, s katero se soočamo pri izbiri izvajalca oziroma se soočajo pri izbiri izvajalca, so stari vzorci delovanja, vzorci, ki jih želimo sčasoma spremeniti. V kakšnem delu je za zaplet pri izboru izvajalca vsekakor kriva zakonodaja, pa samo v manjšem obsegu. Zakaj? Če primerjamo našo in avstrijsko zakonodajo glede javnih naročil, ni bistvene razlike, saj je področje javnih naročil eno najbolj harmoniziranih v Evropski uniji. Torej je težava predvsem v usposobljenosti pripravljavcev javnih naročil in izbirnih komisij, ki vodijo postopek. Resen problem pa so tudi vodilni v teh družbah, državnih družbah, ki v Sloveniji ne znajo ali ne želijo izpeljati tako velikih poslov brez zapletov. Odgovornost je tudi na podjetjih, ki se prijavijo na javne razpise, ki se velikokrat pritožujejo brez pravih argumentov in za to nikoli ne odgovarjajo. Evropska sredstva so pomembna za naš razvojni preboj, če niso le na papirju, temveč jih znamo tudi uporabiti. V letošnjem rebalansu se pričakuje, da bomo počrpali za eno milijardo evrov evropskih sredstev. Za naš družbeni razvoj in ohranitev našega modela potrebujemo znanje in zdravo družbo. Zato je posebna skrb v rebalansu namenjena tudi področju izobraževanja in zdravja. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ima za svoje dejavnosti namenjenih 1,96 milijarde evrov oziroma skoraj 2 milijardi evrov. Več sredstev je namenjenih za predšolsko vzgojo, osnovno in srednjo šolo, fakultete, šport, znanost, informacijsko družbo in podobno. Zdravstva sem se dotaknil že pri zdravstveni blagajni. Na tem mestu bi vseeno rad povedal, da imamo tudi v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca velika pričakovanja do ministra Fakina in njegove ekipe. Njegovo delo budno spremljamo in pričakovanja so resnično velika. Vedno pa mora družba solidarnosti poskrbeti tudi za najbolj ranljive skupine. V proračunu je za socialno varnost namenjenih 1,18 milijarde evrov. Zavedamo se, da na področju sociale marsikaj ni tako, kot bi moralo biti; a ministrstvo pripravlja različne ukrepe, ki nas bodo pripeljali do tega, da bomo v največji meri pomagali posameznikom in družinam, ki pomoč resnično potrebujejo. V Listi Marjana Šarca ministrici pri teh njenih prizadevanjih stojimo ob strani. Na koncu naj omenim še okolje. Pred kratkim sem prebral članek z naslovom Medicina rešuje človeška življenja, veterina živalska, okoljevarstvo pa vse. S tem namenom se okolju posveča posebna pozornost. Največ bo namenjeno zavarovanju okolja in okoljske infrastrukture, za prostorsko planiranje in stanovanjsko dejavnost ter za področje voda. Zelo velik poudarek pa bo dan podnebnim spremembam in črpanju sredstev iz podnebnega sklada. Se bo pa danes v tej dvorani veliko govorilo o Fiskalnem svetu in njegovem stališču. Nekateri ekonomisti jim pritrjujejo, nekateri ne. Dejstvo je, da bomo porabili manj, kot bomo zbrali z davščinami, in ljudje bodo dobili na koncu več kot prejšnja leta. Pomemben pa je tudi podatek za evrsko območje, da se bo kar 12 držav, med njimi tudi Nemčija, v letu 2019 odločilo za ekspanzivno državno politiko, enako kot Slovenija. Naša glavna skrb je, da zagotavljamo ustrezno razmerje med stabilnimi javnimi financami na eni strani in skrbjo za državljane, razvoj in okolje na drugi strani. To je naš temeljni cilj in temu smo sledili pri pripravi rebalansa proračuna. Spoštovani, rebalans proračuna, ki je pred nami, je plod usklajevanja koalicijskih partneric SAB, Desus, SMC, SD in LMŠ ter tudi izvenkoalicijske partnerice Levice. Vsi smo morali storiti korak nazaj, da smo lahko storili korake naprej, in pripravili rebalans proračuna, ki je razvojno in socialno naravnan; ima presežek, saj se bo v proračunu zbralo za 200 milijonov evrov več sredstev, kot se jih bo porabilo; znižuje dolg države; zagotavlja srednjeročno uravnoteženost javnih financ; postavlja temelje za razvoj v naslednjih letih; predvsem pa ljudem daje več za svoje davke kot do sedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Jani Prednik. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister za finance in celotna vladna ekipa, spoštovani poslanke in poslanci! Rebalans proračuna za leto 2019, ki je pred nami, je najpomembnejši dokument do sedaj te, še relativno mlade vlade. Vsaka proračunska sprememba namreč v praksi pokaže, kako resno misli vlada izkoristiti priložnosti, da v nevarnih ožinah gospodarskih napovedi naredi nekaj dobrega za svoje sodržavljanke in sodržavljane. Sprejetje rebalansa je politično vprašanje, pomembno za ljudi, naj se pri načrtovanju proračuna slepo sledi hladnim enačbam in negotovim napovedim ali pa naj se izkoristi manevrski prostor in izpolni obljube. Ljudem naj se vrne vsaj del tistega, kar jim je bilo odvzeto za reševanje krize, ki je niso povzročili. Celo desetletje že traja ta slovenski izhod iz krize in strah pred njo. V teh desetih letih že šesto leto zapored beležimo gospodarsko rast in dosegamo napovedi ali pa jih celo presegamo. Od leta 2014 dalje gospodarsko rastemo. Zadnja leta je naša rast med najvišjimi v Evropski uniji. Lani je znašala 4,7 odstotne točke. Tretje zaporedno leto se povečuje proračunski presežek, kar je bilo še pred desetletjem nedosegljivo. Javni dolg se zmanjšuje in približuje zastavljenimi 60 %. Načrtovani prihodki v rebalansu so za 600 milijonov višji od načrtov izpred dobrih dveh let, ko je bil sprejet veljavni proračun za letošnje leto. Vse to pomeni, da okrevanje že traja dlje, kot je trajala recesija. Pred dvema letoma sprejeti proračun je lani predvideval pol odstotne točke nižjo rast, kot je bila dosežena. V takih okoliščinah strah pred morebitnim vpadom gospodarske rasti ne bi smel biti edina skrb, zaradi katere bi pozabili na bistvo. Proračunska sredstva morajo biti v prvi vrsti v interesu ljudi, ki so v zadnjih desetih letih s svojim odrekanjem krpali našo proračunsko ladjo. Vsa njihova odrekanja v zadnjem desetletju se je utemeljevalo z obljubami, da jim bo vsaj del odvzetega nekoč, ko bo bolje, tudi vrnjen. Sedaj je priložnost, da se to izpolni. To bo tudi svojevrstno priznanje, da so imela vsa odrekanja zadnjega desetletja smisel, da nam gre zaradi vsega tega končno bolje. Kaj reči o kritikah tega predloga? Pojavile so se različne vrste, vse je treba jemati resno, a večino tudi resno zavrniti. Tistim, ki se bodo danes upirali povišanju izdatkov in bodo zahtevali še hitrejše zniževanje dolga, še višje presežke in še več zategovanja pasu, moramo na primer ob tem predlogu rebalansu dokazati, da se kondicija javnih financ izboljšuje. Predhodno načrtovani presežek se še povečuje. Predlog rebalansa se drži smeri, ki smo jo morali sprejeti s fiskalnim pravilom, in hkrati prinaša več ljudem, zato je po našem prepričanju predlog rebalansa odgovoren do javnih financ. Tistim, ki bi želeli trenutno povečanje davčnih prihodkov v celoti preliti v znižanje davkov, prispevkov in opuščanje sistemov solidarnosti, je treba sporočiti, da je bilo zadnje desetletje in pol najlepši dokaz, da moramo sisteme socialne varnosti negovati in vanje vlagati; ne pa jih razgrajevati. Najboljši blažilec nove krize, s katero ti isti kritiki najbolj strašijo, je ravno država, ki je sposobna ukrepati. Ocenjujemo, da so pripravljavci proračuna ravnali prav, da so povečali razpoložljivo porabo za praktično vse ključne politike, h katerim smo se zavedali tudi v koalicijskem sporazumu. Vlaganja v ljudi so potrebna tudi zato, da se oblikuje okolje, ki bo imelo vgrajene blažilne sistem za čas nižje rasti. Na povečane odhodke torej Socialni demokrati gledamo kot na investicijo v večje socialno varnost ljudi. Ta rebalans predstavlja odločitev, da se v Sloveniji gospodarska rast, močna socialna država in stabilne javne finance ne bodo izključevali. S tem rebalansom se znova priznava veljavo podhranjenim področjem, ki so morala zaradi splošnega varčevanja capljati na mestu, njihov potencial pa je ostajal neizkoriščen. Govorimo o kulturi, znanosti, izobraževanju in zdravstvu ter drugih pomembnih področjih, ki dvigujejo kakovost življenja ljudi, nenazadnje pa lahko dodajo precejšen delež tudi k dodani vrednosti, ki jo ustvarja gospodarstvo. Dvig sredstev zanje ni razsipnost, je investicija v boljše življenje vseh. Bi si želeli, da bi lahko za ta področja namenili še več sredstev? Vsekakor, vendar pa smo dolžni upoštevati tveganja in opozorila, izrečena ob obravnavi tega rebalansa proračuna. Medijsko poročanje in dosedanja obravnava proračunskih sprememb pa sta pokazala na še eno pomembno plat odločanja o delitvi proračunskega denarja. Ne gre samo za vprašanje, koliko je dobilo katero ministrstvo; pomembno je tudi, kako učinkovito bodo porabljena ta dodeljena sredstva. Ali se bodo iskale sinergije, da se bodo ta sredstva povrnila v obliki rezultatov; ali pa se bo zasledovalo zgolj porabo teh sredstev? To odgovornost prevzemajo posamezne ministrice in ministri, ki bodo morali upravičiti zaupanje, da bodo dodatna sredstva uporabili karseda učinkovito. Tu lahko izpostavimo pozitiven primer Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, ki mu je znotraj dodeljenih sredstev uspelo poskrbeti za zgodovinsko visoka javna sredstva za znanost. Socialni demokrati pozivamo, da ta proaktivni pristop uberejo tudi drugi resorji. Podobno je tudi pri drugih proračunskih uporabnikih, ki bodo morali dodeljena sredstva ustrezno razporediti. Kot je pokazala obravnava na delovnih telesih, vsake potrebe ne moremo reševati s prerazporeditvami tukaj, v Državnem zboru. Odgovornost leži tudi na posameznih proračunskih uporabnikih. Seveda je izvedba proračuna odvisna tudi od drugih načrtovanih ukrepov. Prepričani smo, da bo danes precej besed namenjenih spremembam na davčnem področju ter tudi večni razpravi o ustreznosti financiranja občin, ki opozarjajo, da kljub sklenjenemu dogovoru o višini povprečnine ne morejo pokriti vseh potreb. To zagotovo drži. Drži pa tudi, da se morajo odločitve sprejemati na vseh nivojih. Tudi manevrski prostor države ni velik in je stisnjen med visoke želje ter stroge fiskalne zadeve, toda ta rebalans dokazuje, da je na nivoju državnih financ skromen manevrski prostor mogoče izkoristiti. Če bodo tako ravnale tudi občine in drugi proračunski uporabniki, bodo cilji lahko doseženi. Prepričani smo, da lahko vsak ravna proaktivno in v tem duhu bodo mogoči tudi drugi dogovori, na primer o bolj pravičnem sistemu financiranja občin. Danes pa imamo pred seboj dober predlog rebalansa in čas je, da se ti dogovori tudi realizirajo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlog rebalansa proračuna za letošnje leto, ker menimo, da je v danih okoliščinah optimalno zasnovan. Predlaganim amandmajem pa ne bomo dali podpore. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih delih predloga rebalansa. Kot posamezni del se šteje: prvič, Splošni del predloga rebalansa; drugič, Posebni del predloga rebalansa; in tretjič, Načrt razvojnih programov. Najprej prehajamo na obravnavo Splošnega dela predloga rebalansa. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati? Želi. Potem bomo spustili postopek prijave. Najprej dobi besedo Andreja Zabret. Izvoli.
Spoštovani, hvala za besedo. S Predlogom rebalansa državnega proračuna za leto 2019, ki ga danes sprejemamo, vlada sledi svojim ključnim usmeritvam: doseganje nominalnega presežka v javnih financah, zniževanje dolga ter zagotavljanje srednjeročne uravnoteženosti javnih financ. Ob tem vlada zasleduje tudi temeljni cilj stabilne gospodarske rasti, ki narašča že šesto leto po vrsti. Rebalans proračuna je stabilen, razvojno naravnan ter bo prijazen za vse državljanke in državljane. Zmanjšujemo javni dolg, kar pomeni, da smo manj zadolženi in več ustvarimo. Vlada tudi za leto 2019 s predlogom rebalansa načrtuje hitrejšo rast prihodkov od rasti odhodkov in predvideva presežek v višini 194 milijonov evrov ali 0,4 % bruto družbenega proizvoda. Predlog rebalansa v ničemer ne pomeni razsipavanja, kot morda nekateri želijo prikazati. Vsi problemi, ki jih je vlada reševala, in vsi sklenjeni sporazumi so posledica nedoslednosti iz preteklosti. Ob nastopu vlade nas je čakala napovedana stavka javnega sektorja, z letom 2019 so prenehali veljati varčevalni ukrepi, občine so želele zvišanje povprečnin, tudi ljudje še niso dobili tistega, kar jim pripada po vseh letih neprekinjene gospodarske rasti. V predlogu rebalansa so tako upoštevani ukrepi glede povprečnin, letni dodatek in izredne uskladitve pokojnin, dogovori o politiki plač v javnem sektorju, višja minimalna plača, zvišanje obrambnih izdatkov, med katere sodi tudi kibernetska varnost, in dodatne investicije v zdravstvo. Za Slovenijo pravilo dolga predstavlja osnovno vodilo in to je vlada pri snovanju ekonomskih politik tudi upoštevala. Pri tem si prizadeva ohraniti pozitiven nominalen saldo sektorja država in na srednji rok posledično skrb za dolgoročno vzdržnost javnih financ. V tem smislu se zagotavlja ustrezno razmerje med zagotavljanjem stabilnosti javnih financ in skrbjo za državljane ter širši razvoj države. Nikoli ne bo dovolj denarja za vse; več bi ga imeli, več bi ga porabili. Zavedati se moramo, da ta vlada oziroma ta koalicija nima tega privilegija, da bi vsak lahko obdeloval le svoj vrtiček. Delovati moramo kot ekipa in v dobro ljudi, to na koncu prinaša dober rezultat in zadovoljstvo vsem. S potrditvijo predloga rebalansa ne bomo nikomur nič vzeli, ampak vsi nekaj pridobijo. Gre za spremembe, od katerih bodo imeli največ državljani, a vendar istočasno pazimo na stabilnost javnih financ, zmanjševanje dolga, kar se kaže tudi v tem, da je Slovenija pri zmanjševanju dolga na čelu držav članic Evropske unije, pri zmanjševanju javnega dolga je ta trenutek od nas boljša le Irska. S predlogom rebalansa proračuna smo tako postavili temelje za strukturne reforme, ki so pred nami, in jih bomo usklajevali v novem okviru za pripravo proračuna sektorja država 2020–2022. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jože Lenart.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovani! Rebalans proračuna je stabilen in razvojno naravnan, nagovarja vse generacije in bo prijazen do vseh državljank in državljanov. Zmanjšujemo javni dolg in imamo javnofinančni presežek, kar pomeni, da smo manj zadolženi in več ustvarimo. In kar je najbolj bistveno, s predlogom rebalansa proračuna postavljamo trdne temelje za strukturne reforme, ki so pred nami. Rebalans proračuna 2019 temelji na razvoju, temu je bil rebalans v bistvu namenjen. Ugodni pogoji gospodarjenja zagotavljajo višje prihodke in namenili smo jih razvoju. S šparanjem ne more biti razvoja. Je pa pomembno, kje trošimo več denarja, predvsem pa je pomembno, ali znamo spremljati in kontrolirati razvojna sredstva, ali so dala pričakovane učinke, ali smo si postavili merljive cilje, kako se sistem odziva, se znamo pravočasno odzivati mi. Govorimo o kontrolingu v javnem sistemu, govorimo o odgovornosti. Največ višjih prihodkov smo namenili nazaj gospodarstvu, okolju, zdravstvu, kulturi, sociali, pomembnim infrastrukturnim investicijam. Kako lahko nekateri danes govorite, da rebalans proračuna ni razvojno naravnan? Le finančni resor je dobil manj, in to zato, ker je prihranil z znižanjem zadolženosti in z znižanjem stroškov kapitala. Spoštovani, tudi zaposleni smo pomemben razvojni kapital, smo pomemben del produktivnosti, smo obvezen del dodane vrednosti v cilju 60 tisoč evrov na zaposlenega. Z dvigom povprečne plače na 2 tisoč 300 evrov bruto – to je kar 35-odstotno povečanje in je to drugi pomemben cilj gospodarstva, ki ga je postavilo na 13. Vrhu lani – bomo zagotavljali višjo produktivnost. Tako je eden prvih ukrepov vlade dvig minimalne plače in minimalnega dohodka za zaposlenega, za državljana, ki dela. Tako smo si s tem zagotovili temelj za vlaganje v kapital zaposlenega. Če v teh dneh spremljamo odzive gospodarstva v številnih javnih medijih, smo lahko ponosni na pripravljen rebalans proračuna Republike Slovenije. Gospodarstvo je zadovoljno, državljani so optimistični. Nekateri med nami pa, žal, ne mislijo tako, preveč prebirajo tuje časopise in to pozitivno klimo doma spregledajo. Nikakor nismo berači, petlarji, hlapci, kot smo danes v Državnem zboru slišali, žal se tudi tako nekateri Slovenci in celo poslanci vidijo. Smo ponosni Slovenci, ki optimistično gledamo naprej. Nekaj o Fiskalnem svetu in o Evropski komisiji. Ne razumem populističnega nagovarjanja opozicije, da smo v recesiji, da nas Fiskalni svet in Evropska komisija opozarjata, da zagotovimo skladnost proračuna s pravili, ki so statični, numerični in matematični izračuni. Opažam pa, da so formule za izračun naravnane na povprečne dosežene kazalce vseh držav v Evropski uniji. Ne moremo spregledati, da Slovenija spada v skupino držav Evropske unije, kjer je rast enkrat višja od povprečja v Evropski uniji. Ne smemo pozabiti, da imamo javno zdravstvo, javno šolstvo, to se pravi za vse enako. Evropska komisija je sicer opozorila, da ne zagotavljamo v celoti vseh skladnosti proračuna s pravili. Istočasno nam priznavajo, da smo nominalno javnofinančno stanje močno izboljšali, ker pada tudi javni dolg. Iz sporočila je celo razbrati, da se nekako opravičujejo; da pa v enem delu ostajajo pri opozorilih. Želim poudariti, da je Fiskalni svet glede na postavljena pravila dobro opravil svoje delo, v tem kontekstu seveda, in izpostavil vsa morebitna tveganja. Prav poglavje Tveganja v proračunu Republike Slovenije so bistvena v cilju, da jih budno spremljamo, da se na morebitna odstopanja pravočasno odzovemo in ukrepamo. In prav to področje je bilo v preteklosti zanemarjeno, spregledano; ne samo pri nas, tudi v Evropski uniji in svetu. Vlada in Ministrstvo za finance sta pojasnila, da zasledujemo dva ključna cilja, to je doseganje proračunskega presežka in zniževanje javnega dolga, s čimer bo Slovenija na srednji rok uravnotežila javne finance. Še beseda o davkih in na kapital. Optimizacija davkov je že močno vpeta v ta rebalans proračuna. Zakaj? Ker je minister za finance gledal dolgoročno. Kot primer: nemški podjetnik v Nemčiji prispeva v proračun 30 % od dobička. Če nemško podjetje ustanovi podjetje v Sloveniji, sedaj plača 19 % dobička v slovenski proračun. V prihodnje po predlogu naj bi ga 22 %. Od plač zaposlenih v Sloveniji glede na bistveno nižje plače v primerjavi z Nemčijo prispeva v zdravstveno in pokojninsko blagajno ta nemški podjetnik v Sloveniji bistveno manj. Tako v Nemčiji na nemškega državljana pripada za zdravstvo dobrih 4 tisoč evrov letno, v Sloveniji pa le 2 tisoč. Želimo pa si seveda primerljive pogoje zdravljenja. Sedaj razumemo, zakaj pri nas v zdravstvu vse poka po šivih; zakaj moramo bolnišnice graditi s samoprispevki, potem pa nimamo za medicinsko opremo, Ali še vedno vztrajate, da ni primerno dvigniti davka od dohodka pravnih oseb na 20-odstotno stopnjo v letu 2019 oziroma na 22-odstotno po dveh letih? Ali bi raje še povečali prispevne stopnje na plače, da bomo lahko imeli vzdržno zdravstveno oskrbo in zagotovljene pokojnine, takšne kot pač so, da bomo lahko v prihodnosti reševali neugodne demografske trende. Sicer pa se vprašajmo, ali je daljše življenje res negativni demografski trend, ali je to višja kvaliteta življenja, ker vlagamo v intenzivno zdravstvo? Če bomo sprejeli dejstvo, da bomo dlje živeli, bomo morali več dajati za zdravstvo, več za pokojnine in verjetno tudi dlje delati. Seveda tudi z boljšimi pogoji na delovnem mestu in okolju, ki jih mora delodajalec in država zagotavljati. Kdo pa je država? Ali niso to naši davki, davki nas državljanov, ki jih plačujemo v državno blagajno, da imamo zagotovljene storitve in varstvo na področju šolstva, zdravstva, pokojnin v tretjem razvojnem obdobju, za sodstvo, varnost, da delujejo nevladne organizacije in še veliko je tega. Tega je toliko, kolikor si tega želimo oziroma kolikor tega zmoremo. Za države v razvoju velja, da morajo višje potrebe v proračunu za boljšo kvaliteto življenja pokrivati z davki, ne z zadolževanjem. Je pa dejstvo, da višji davki povečujejo pozornost državljanov, kje in kako se troši; in tako je tudi prav. Pogoji za nagrajevanje dobrih in manj dobrih zaposlenih, zato dvigujemo neobdavčeno trinajsto plačo, postavljamo možnost izplačila brez dohodnine v bistveno višjih zneskih. S štirinajsto plačo dajemo možnost nagrajevanja za uspešnost. Upam, da to ne bo samo za banke, zavarovalnice in dobro stoječapodjetja. Upam, da bo ta možnost dana tudi za uspešne zaposlene v zdravstvu, šolstvu, kulturi, znanosti in seveda v delovno intenzivnih podjetjih. Slovenski delavci, dnevni migranti, zato se lahko vrnete na delo v Slovenijo. Delodajalcem smo odprli vrata, na katere ste tako dolgo trkali. Postopno izenačujemo pogoje nagrajevanja, ki veljajo za sosednjo Avstrijo. Prav delavci dnevni migranti so se pri sosedih naučili ustvarjati višjo produktivnost, ki bo delodajalcu večkrat pokrila in mu koristila z višjimi stroški dela. Naše rezerve so v racionalizaciji dela v javnem sektorju, kar je sestavni del tega proračuna. To pa je na dolgi rok pametno varčevanje z racionalnimi pristopi dela. Minister za zdravstvo pravi, da je bilo v zadnjih letih v zdravstvu povečana zaposlitev za 3 tisoč 700. Kje pa so ti zaposleni? Zdravniki gotovo ne. To so administrativni delavci, ki izpolnjujejo nove organizacijske predpise, vnašajo, prenašajo in ponovno vnašajo podatke razdrobljenih informacijskih sistemov, ki zaradi nepovezanosti ne dajejo kvalitetnih podatkov vodstvu in sploh ministru za ukrepanje. Zdravstveni timi so dodatno obremenjeni z informacijskimi sistemi, namesto da bi jih razbremenili in jim bili v pomoč pri spremljanju. Nekaj je bilo narejenega na tem področju tudi v drugih javnih upravah, vendar bistveno premalo. Čeprav imamo dobre prakse na teh področjih, jih iz takšnih ali drugačnih razlogov ne znamo ali ne smemo prenesti v vsa okolja. Zakaj, se moramo vprašati. Dobre prakse na področju zdravstva so bile nagrajene na privatnem in gospodarskem področju, ker zdravstvo ni imelo mehanizmov za prepoznavanje dobrih praks. Če bomo znali izvajati racionalizacijo v javnem sektorju, bomo lahko zmanjševali število zaposlenih in bolje nagrajevali ostale. Naše rezerve so v pošteni delitvi socialnih transferov. Naše rezerve so v dosledno pobranih davkih. Torej še enkrat, rezerv je veliko in jih moramo izkoristiti; in to nalogo ministrstva in resorji imajo. S šparanjem pa res ne moremo pričakovati razvoja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec dr. Franc Trček. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Tokrat bom enkrat za izjemo verjetno jaz nekoliko manj pesniški od kolegov pred menoj, pa verjetno tudi malo manj populističen. Če se najprej vprašamo, kaj je proračun. Navsezadnje sem tudi jaz profesor, kot je tudi naš finančni minister, naj povem na profesorski način. Proračun je družbena pogodba, izražena v univerzalnem ekvivalentu. Iz teh številk, ki govorijo o penezih, če preidem na ljudski jezik, moramo nekako videti, kje smo in kam gremo. Predsednik 13. vlade je nekoliko ošvrknil in orisal predhodnike. Dejstvo je, da mi zaradi nekih neustreznih preteklih politik trenutno, na srečo, slabo petino proračuna namenimo za fugiranje pokojninske blagajne, da so penzije takšne, kot so, da niso še nižje, pa so skromne; in za predvsem odplačevanje obresti na kredite nekih preteklih vlad v nekem stanju, ki je trenutno relativno dobro. Če bi poslanke in poslance vprašal, koliko mora biti v Sloveniji gospodarska rast, da kolikor toliko normalno sfolgamo, če uporabim ljudski jezik, ne vem, če bi vsi vedeli iz ust, koliko odstotkov je to. Prej 3,3 % kot zgolj 3 %. In mi moramo to razumeti, iz starih politik se nekaj naučiti in tudi v tem smislu imeti razvojno naravnan proračun. Veliko se je govorilo o reformah, ki nas čakajo v naslednjih dveh, treh letih. Jaz srčno upam, da ne bomo zapluli v te vode kot smo z neko, blago rečeno, dokaj nesrečno, ne bom uporabljal hujših besed, 12. vlado, ko smo poslušali skoraj štiri leta, da iščemo sistemske rešitve. Se mi zdi, da še enkrat si ne moremo privoščiti tega ponavljanja. Seveda se vsi strinjamo v osnovnem smislu, celo kakšen odstotni poslanec Levice, da potrebujemo gospodarstvo v ožjem in širšem smislu. Tudi javni sektor je del gospodarstva. Morali bi se v večji meri strinjati, da mora tudi politika, mi, odgovorno gospodariti. Navsezadnje smo skrbniki ne le štirih, kot je rekel kolega, ampak v bistvu petih proračunov. Jaz kot petega jemljem evropsko kohezijo, regionalni razvoj, saj dejansko največ razvojnega denarja imamo iz tistega proračuna. In seveda se obnašati na način, kaj je osnovni pomen besede ekonomija – oikos in logos. Da imamo neko ustrezno gospodarstvo, dobro, kolega je s Koroške, jaz sem tudi petnajst, sedemnajst kilometrov od meje, pogosto Avstrijo navajamo kot primer, si ne smemo privoščiti neke tragedije, ki smo si jo privoščili zadnjih 10 let, nekaj, česar si neka resna družba nikoli ne sme privoščiti. Ne smeš hujšati v glavo, tudi v kriznih letih ne smeš hujšati v glavo. In mi smo dejansko hujšali v glavo in v pamet ali če hočete – v znanost. Luka je kar nekaj o tem povedal. In seveda moramo tudi razvijati bazične znanosti. Mi smo v trenutku krize imeli vmes celo ljudi, ki so bili »tako pametni«, da so govorili, da je to čista izguba časa, kaj bodo neki matematiki tam teoretizirali, kaj šele neki FDV-jevci; pa rabimo ene in druge pa še marsikaj vmes. Ko rečem – investirati v znanost, moramo seveda investirati v mlade ljudi. Mladi ljudje morajo še več hoditi v tujino, ampak priti nazaj. Jaz zdaj v tem proračunu ne vidim nekaj, česar ne vidimo samo v politiki, pa me tudi osebno skrbi, navsezadnje sem skrbnik petih otrok, petih mladostnikov, nekaj od njih kar polnoletnih, ker mi v tej družbi in državi nimamo politik za mlajše od 40 let. In to ste zavozile vse vlade zadnjih dvajsetih let, si upam trdno reči in podpisati. To je nekaj, kar nas čaka. Ko smo poslušali začetek te Šarčeve vlade, nekega gospoda, si imel občutek, da je on sam skopal Postojnsko jamo, da ni bila ta Postojnska jama že od prej tam. Pa bi verjetno bilo tudi o koncesijskih razmerjih treba razmišljati. Če se hočemo iti neko resno gospodarstvo, seveda potrebujemo zdrave, izobražene, kulturne ljudi v varnem okolju z ustrezno infrastrukturo. To je bilo jasno Sumercem, pa vmes kar nekaj našim vladam ni bilo jasno zaradi nekih političnih kupčkanj in prekupčkanj. V tem mandatu dobivam ogromno mailov, zakaj te ni več toliko na televiziji, na odborih; primerno se ukvarjam s problematiko slovenskega javnega zdravstva, ki smo jo, ki ste jo nekako malo preveč zavozili. Neke naše najmlajše bolnice so stare kot kolega Šarec. Tiste bolj starejše so stare kot kolega Šarec in jaz skupaj. Jaz sem deset let starejši od njega. To ni smešno, to se je vedelo že 20 let nazaj, da se bo treba s tem ukvarjati. Včeraj me ni bilo tukaj, bil sem v Mariboru, poskušal reševati neke urgentne zadeve, iti v tej smeri, jaz zdaj v tem proračunu še ne vidim nekaj, kar se bomo morali letos pogovoriti. Mi rabimo 700, 800 milijonov za investicije v slovensko javno zdravstvo v naslednjih 6, 7 letih. 85-odstotno izrabljene naprave, rabimo tudi neko specializacijo bolnišnic, ker se bodo župani pa tudi kakšni poslanci upirali temu, saj ste imeli prejšnje mandate, ko so hoteli kako porodnišnico zapirati, pa se to ni zgodilo. Imamo kakšno bolnišnico, ko prideš v šok sobo, pa je po njihovih podatkih verjetnost ena tretjina, da ne boš prišel živ iz nje; če imaš pa sepso, pa ena polovica. To so zadeve, ki jih je v bistvu treba naslavljati. Naslavljati seveda na način, kaj so neke prioritete. Če sem zelo konkreten ob proračunih čez 10 milijard, mi moramo najti 10 milijonov, da se pljučni oddelek preseli s Pohorja v UKC Maribor. Če smo pametni, moramo najti še okoli 2 milijona, da se tista bolnica gor malo obnovi in dobimo tam nek gerontološki ali paliativni oddelek; in to moramo biti sposobni umestiti v dva proračuna. Jaz nisem ropotal v tem proračunu z amandmajem. Lahko bi skupaj s kolegico Bojano, skupaj z Lidijo glede tega, ampak nekako pričakujem, tudi če bo še en rebalans letos, da se nekako to uredi. In na področju zdravstva je tudi to podobno, kot je bilo pri ZUJF-u, v celoti. Prejšnji mandat sem se ogromno ukvarjal s problematiko policije. Ker so bili preveč pridni, so najbolj šparali in so kratko potegnil. Zelo podobno imamo tudi v zdravstvu. Tisti, ki proizvaja izgube, na koncu se mu to nekako požegna. Tudi tu se moramo vprašati, kdo je primeren ali neprimeren za neke položaje in kdaj mora iti. Če se pogovarjamo o slovenskem javnem zdravstvu, seveda bo treba dvigniti prispevne stopnje. Smo starajoča se družba, nova zdravila so draga, nas čaka še nek resni razmislek tudi o naši zdravstveni blagajni. Iz dveh izhodiščnih sistemov, naš je bolj Bismarckov, naša zdravstvena blagajna je preveč prispevkovna, kar pomeni, da tudi ni dovolj robustna. Neke gospodarske krize preveč vplivajo nanjo. Tudi temu se bo treba resno posvetiti. In kot sem začel, da ne bom v prvem ubesedovanju predolg, predvsem se mi zdi ključno, ključno, iskati politike za mlajše od 40 let. Od izobraževanja, stanovanjske politike, skratka mladim ljudem – celo življenje živim z njimi, se ukvarjam z njimi – omogočiti, da na način nepretirano nerodnega slona razširijo krila, so radovedni in soustvarjajo prihodnjo družbo in državo; ker tudi na takšen način bomo mi prišli do nekih penzij, ki bojo nekoliko višje, kot so sedaj. Ampak ko mi razpravljamo o proračunih; dobro, opozicija rada nekako lokalno uleti s kakšnimi amandmaji. Ali veste, določeni parlamenti imajo proračunske amandmaje na poslanca. Jaz bi pri nas uvedel, da ima vsak poslanec – pa ne preveč, dajmo reči – 150 tisoč evrov za njegov osebni amandma, potem pa bi se malo razmišljalo pa bi se mogoče pogovarjali, ali bi mi iz sedme volilne sito skupaj dali pa bomo rekli, naj gre to za Pohorje. Ker na takšen način kot SDS; ko se jaz zbudim doma pa še iz postelje ne bom šel, vam bom napisal 27 ulic v Mariboru, ki jim je treba nujno odstraniti asfalt pa še kaj narediti. To se mi zdi nekako malo [[…]] Razumem dobronamernost, razumem politične taktike in strategije, ampak ne vem, če je to ravno pravi pristop kogarkoli, ki je v opoziciji, ki se na takšen način loteva tega. Celo življenje, 30 let se kot asistent, kot študent, kot profesor ukvarjam s politikami družbenega razvoja, ko se mi še sanjalo ni, da bom poslanec, sem recimo resno študiral analize inštitutov za manjše države, zlasti kvalitetnega imajo na Islandiji, kjer se moramo dejansko zavedati, da je majhnost lahko prednost. Če ste se kdaj na morju ali na reki vozili, lažje je pri neki jadrnici, če imaš dobrega krmarja pa taktika, kurz zamenjati, kot pa če imaš letalonosilko ali pa konvoj. Ampak neka odlika majhnih družb, številčno majhnih družb, ki mislijo samo na sebe, je še večji poudarek na inkluzivnosti, še večji poudarek na vključljivost. Potem pa predsedujoči KNOVS-a zapiše, da so ena od največjih varnostnih groženj Slovenije 17 % tistih, ki pa mogoče nismo [[…]]Kaj? Sedaj sem problem Slovenije, ker je moja mama Hrvatica? Tudi kakšen gospod Grims se včasih hvali, da je njegova prababica prišla iz Anglije. Ali je tudi on razvojni problem?! Se mi zdi tudi, da tukaj rabimo nek blazni premik v glavi; navsezadnje tudi zato, ker smo starajoča se družba. Mi rabimo tudi, ko se pogovarjamo o varnosti, neki razmislek o resni imigrantski politiki, ki je ta družba, ki ima dediščino izbrisanih, nikoli ni premogla. In tudi to bo morala biti proračunska postavka v neki bližnji prihodnosti. Poslušajte gospodarstvenike, saj vsi jočejo, da ni delovne sile; sočasno pa je konec sveta zaradi minimalne plače. Jaz sem resno rekel, da bi morala biti Gospodarska zbornica prva, ki bi morala podpirati tovrstne ideje. Skratka, ta rebalans proračuna je nekako prenastavitev jader v pravo smer, neka mini davčna reforma, tukaj smo v Levici bolj kritični. Če se je koga največ zlorabljalo zadnjih nekaj let v Sloveniji, so to mladi inženirke in inženirji. Tisto, kar se običajno v javnosti govori, je zelo neodgovorno, žaljivo do njih. Če bi bil jaz ta kader, bi še prej spokal ven. Jaz sem naravoslovno-matematični tehnik, se spoznam na številke, oni se tudi. In govoriti, da sedaj pa vam bomo plače razbremenili pa dvignili, gor ter dol; saj to niso neumni ljudje. Vzamejo pametni telefon v roke in vidijo v 90 sekundah, da jim pljuvamo v obraz. Tukaj bom nehal s prvim javljanjem o rebalansu; se mi zdi, da bi se tudi glede tega morali vprašati pa nekako drugače misliti in premisliti vse skupaj. Verjetno bo potreben še en letošnji rebalans. Jaz sem malo najavil, glede česa bom takrat težil in verjetno amandmiral. Zelo vesel bi bil, če bi se to dalo na nek bolj odgovoren način. Kot trenutno predsedujoči enemu od najtežjih odborov, saj gre za skoraj štiri milijarde evrov interesov, če damo še tisti 12 %, ki jih sami plačamo v zdravstveno blagajno, bom seveda nekako pričakoval od izvršilne veje oblasti, z vso odgovornostjo nas, ki se primarno ukvarjamo z Odborom za zdravstvo, tudi resni premislek, kako razrezati ta, upam si trditi, gordijski vozel, kjer bodo pa morali vsi, ki izražajo lastne interese, tudi upoštevati to, kar je kolega Brglez, ki je sedaj odstoten, rad povedal, dokler je bil predsednik Državnega zbora, da je umetnost demokracije pogosto tudi umetnost samoomejevanja. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja. Odpiram prijavo. Prvi dobi besedo dr. Anže Logar. Izvoli.
Hvala. Jaz bom ugodil vodji Poslanske skupine Liste Marjana Šarca in bom res kar precej razpravljal o Fiskalnem svetu in mnenju Fiskalnega sveta, še posebej zato, ker se mi zdi, da smo dolžni o tem razpravljati, če imamo institucijo, ki smo jo ustanovili tukaj, v Državnem zboru. Najprej nekaj o fiskalnem pravilu. To ni nek bavbav, kot ga nekateri poskušate demonizirati v Državnem zboru. Gre zgolj za upoštevanje neke gospodinjske logike in institucionalizacijo te logike v javne finance. Na srečo večina politike tako misli, čeprav se danes zdi, kot da večina misli drugače. Da pa večina tako misli, pa priča ravno razprava iz leta 2015 v Državnem zboru, ko se je sprejemal ta izvedbeni zakon za uveljavitev fiskalnega pravila in je bilo kar 79 poslancev »za«, po prvem branju, 79 poslancev za, vse poslanske skupine razen Levice. Ker se mi zdi to pomembno, naj vas spomnim na razpravo tedanjega finančnega ministra gospoda dr. Mramorja, ki je na tej seji, ko se je to sprejemalo, dejal, citiram: »Po mojem mnenju bo samo ta zakon in njegovo izvrševanje omogočilo socialno državo, ker tisti, ki dela nasproti temu, kar so pravila, ki so tu zapisana, se najde v situaciji, kot se je Grčija.« Pa mogoče še iz razprave tudi danes izvoljenega poslanca Matjaža Nemca iz SD, ki je dejal, citiram: »Sprejetje fiskalnega pravila ne temelji na želji iz Bruslja oziroma večjih težavah, ampak predvsem podpira, ker krepi disciplino delovanja naše države. Se pravi, da sprejemamo nek akt, neko pravilo, ki bo nas obvarovalo pred samim seboj.« Socialni demokrati so že dolgo na oblasti, tako zagotovo vedo, kako je s tem, in jim velja prisluhniti. Kasneje smo imenovali še sestavo Fiskalnega sveta. Takrat je tedanja ministrica Mateja Vraničar, 21. 3. 2017, na seji Državnega zbora dejala: »Fiskalni svet z imenovanjem predstojnika postaja državni organ.« To si zapomnite vsi tisti, ki danes poskušate v razpravi minimizirati ali relativizirati mnenje Fiskalnega sveta. In naprej: »Spoštovani, prepričana sem, da je v interesu vseh nas, da naše javne finance dobijo še enega varuha – Fiskalni svet.« Kolega Jurša iz Desusa je rekel: »Spoštovani, imenovanje članov Fiskalnega sveta je za izvajanje Zakona o fiskalnem pravilu izjemno pomemben korak. S sprejetjem zakona smo v svet poslali sporočilo o zavezi naše države fiskalni disciplini.« In Simona Kustec Lipicer iz SMC: »Danes očitno potrjujemo tri člane, ki bi jih lahko imenovali tudi angele varuhe, angele varuhe porabe javnih financ v tej državi, torej za državljane; in angele varuhe, ki bodo dihali za ovratnik porabi katerekoli vlade.« Ta domnevno prihodnja nosilka liste SMC za Evropski parlament sicer slovi po nekonvencionalnih izjavah, ampak vzemimo to dikcijo varuhov porabe javnih financ. In ti angeli varuhi porabe javnih financ so bili v svojem mnenju, se mi zdi, zelo eksplicitni. Podrobno so pogledali proračun in ugotovili takole, da »je ekspanzivna politika prociklična in neustrezna«. Pravijo, da »smo na vrhuncu gospodarskega cikla in da je tveganje za padec zelo veliko«. Še enkrat tistim relativizatorjem: tega ne govorijo vsi na splošno, to govori Fiskalni svet, varuh porabe javnih financ, angel varuh porabe javnih financ, ki smo ga tu imenovali ali pa omogočili z zelo veliko večino v Državnem zboru. Naprej, tri glavne očitke Fiskalni svet očita temu rebalansu proračuna, in sicer da gre za trajno povečanje izdatkov brez koncepta reform. Spet nekako drugače, kot pravite vladni predstavniki ali poslanci, ki branite vladno politiko; brez koncepta reform za uravnotežene finance. Naprej, strukturni primanjkljaj kaže na kršitev Zakona o fiskalnem pravilu, in sicer: odhodki so določeni z zakonom, prihodki so pa samo predvideni, torej ne nujno. Imamo zakonsko obveznost, ki se je povečala, prihodki so pa samo predvideni še pred, kot smo tudi že predhodno slišali, vsemi makroekonomskimi kazalci. Predsednik Fiskalnega sveta je rekel, da je Slovenija v tem pogledu naredila korak nazaj. In še, manko oziroma odsotnost srednjeročne dimenzije. Rebalans sprejemamo, preden imamo poslanci pred seboj tisto triletno planiranje, ki se ga od 10. aprila pošlje v Bruselj. Zato je vsako razpravljanje, kot je minister za finance dejal, da smo z rebalansom vzpostavili temelje za strukturne reforme, ki so pred nami, v bistvu za nas poslance zavajanje, ker ne vemo, ali je to res ali to ni res, ker ne poznamo triletnega planiranja, kar predvideva tudi Zakon o fiskalnem pravilu. Mnenje Fiskalnega sveta je zaskrbljujoče. Mislim, da si to moramo priznati. Ampak še bolj zaskrbljujoče je meni to relativiziranje, ki ga danes tu poslušam s strani ministra, ki pravi, saj tako počne tudi Nemčija. Zagotovite vsem Slovencem enake plače kot Nemcem, pa počnite enako kot Nemčija. Ne pa trikrat manjše plače, pa ravnajte enako kot Nemčija. Enačaji niso samo poljubni, ampak če se jih držimo, se jih držimo povsod. Drugi pa, da eni ekonomisti pravijo tako, drugi ekonomisti pravijo drugače. Ni res, tako pravi državna institucija Fiskalni svet. Ali pa tretji, da gre samo za neke številke. Tisti, ki pravite, da gre samo za neke številke, vam predlagam, da najprej preberete in podrobno preučite izvedbeni zakon. Boste ugotovili, da tam notri niso samo številke, ker ni enačba, ampak je neenačba. Samo toliko v dodatno. Opozarja nas na neustreznost proračuna tudi drugi dom državne ureditve – Državni svet. Na desetih straneh so navedli svoje očitke. Naj navedem samo nekatere, ki so za njih bolj slične oziroma pripadajo glede na to, da so tudi področno razdeljeni. Državni svet opozarja, da se s predloženim rebalansom proračuna kaže nadaljevanje konceptualnega pristopa razvoja Slovenije v smeri nadaljnje koncentracije in centralizacije, z velikim vplivom na nesorazmerno razdeljevanje javnih sredstev na relaciji mesto–periferija. Recimo v mnogih občinah opozarjajo, da višja povprečnina ne bo pokrila niti stroškov višjih plač zaposlenih v vrtcih, kaj šele v vseh javnih zavodih, ki so vezani na občinske proračune. Naprej, z vidika pomena predšolskega in osnovnošolskega izobraževanja je nerazumljivo, da se javna poraba povečuje za več kot milijardo evrov, od tega pa ni na voljo nobenih sredstev za sofinanciranje gradnje vrtcev in osnovnih šol. Kar nekaj očitkov je, niso skoncentrirani na opozicijo, ki domnevno meče polena pod noge, ampak na uradne institucije, ki so podrobno pregledale ta proračun; zdi se mi, da bolj podrobno kot kakšni poslanci, ki tu branite aktualni proračun. Če pogledamo ta proračun, za približno 600 milijonov evrov se povečujejo prihodki v proračun. Ugotovili boste, da se glavni del, več kot 50 % od teh povečanih prihodkov, nanaša na dohodnino, torej na to, kar plačamo od plač, in davek na dodano vrednost. Če se boste prav spomnili, so v času krize dvignili DDV. Več so vzeli davkoplačevalcem, ko so plačevali storitve, zato da je bilo več v blagajnah, ker je bila kriza, da so zapolnili vrzel. Zdaj pa ta del dodatno prispeva k presežku v proračunu, vlada pa ni pripravljena tega DDV spustiti nazaj. Enako dohodnino, se spomnite, v času krize so zamrznili revalorizacijsko lestvico glede razredov dohodnine. Zaradi tega je bil vsak od nas na nek način oropan dodatnih evrov, ki bi prihajali iz uskladitve te lestvice. Kar nekaj se je tega nabralo v zadnjih desetih letih. Tudi iz tega razloga je danes bistveno več v proračunu. In kaj politika dela? Vzame ta denar in ga potem sama razporeja, ker sama odloči, kaj je prav in kaj ni prav. V bistvu gre za neko socializacijo prihodkov, ampak problem s to socializacijo prihodkov je ravno, kar je bilo prej omenjeno, da se centralizira. Centrala, vlada, Ministrstvo za finance, koalicija točno ve, kaj je prav in kaj je narobe ter kaj mi lahko financiramo in česa ne. Ne da bi davkoplačevalcem več pustili v žepih, da naj se oni odločajo, kaj je najboljše za njih – za nekega dopust, za drugega smučanje, za tretjega športni avto, za četrtega izobraževanje, za petega obleka ali karkoli drugega, za šestega nogavica. Ne, vlada bo čim več vzela in potem ona odločila, kaj bo dala nazaj in česa ne bo dala nazaj. In moti me tudi to relativiziranje domnevnega strašenja za neko krizo, ki prihaja. Vsak, ki pogleda strukturo; ali prodajo avtomobilov, druge makroekonomske kazalce, spore, ki se dogajajo v svetu, je dvignil obrv nad tem, kaj se lahko dogodi v prihodnje. In če strukturno povečaš izdatke, prihodkov pa ne, se v času krize lahko to zelo hitro in zelo močno obrne proti tebi. Odprejo se tako imenovane škarje. Glejte, danes je vse lepo, vse pada v proračun, število zaposlenih se povečuje; ker se število zaposlenih povečuje, pride več denarja od dohodnine, več denarja od davkov, ker več ljudi tudi več zapravlja. In po drugi strani več ljudi plačuje v pokojninsko blagajno. In ker se število brezposelnih po drugi strani zmanjšuje, je treba manj plačevati za socialno varnost, četudi nominalno strukturno zvišamo ta odhodek. In vse je lepo in se sploh človeku ne zdi možno, da je lahko kako drugače kot lepo. Zdaj si pa predstavljajte trenutek, ko se pa nekaj obrne, ko Nemčija kihne, ko se to izobrazi v manjših naročilih in ko se gospodarstvo začne ohlajati. Pa naj vas še prej opozorim, da je Fiskalni svet rekel, da je tveganje za padec zelo veliko, da vas še enkrat opozorim na to. Kaj se pa potem zgodi? Potem se pa število zaposlenih kar naenkrat zmanjša, zmanjša se vplačilo dohodnine in hkrati doplačilo v pokojninsko blagajno, zmanjša se potrošnja. Na treh stvareh naenkrat udari po proračunih. In na drugi strani se poveča število brezposelnih, ki nujno zahtevajo povečanje socialnih prispevkov, ki so pa zdaj tudi nominalno večji; in se še dodatno eksponentno poveča in se škarje razprejo; in kar naenkrat ste v eni veliki krizi. In to se lahko zgodi, vlada pa ve, da se to lahko zgodi, samo tega ne pove. Danes pravi, da strašijo drugi s to krizo; sama pa pravi, da se s tem ne ukvarja, ker ko se usede v avto, ne misli o tem, kako se bo zaletela, ampak kako bo kam prišla. Ampak potem mi pa razložite, spoštovana vlada, zakaj imate pa potem 7 milijard bufferja na računih? Največ v zgodovini, če se ne motim, 7 milijard bufferja. Ko je bila najhujša kriza, je imela vlada Boruta Pahorja 4 milijarde evrov na računih, 4 milijarde, ko je bila največja kriza. Ali zdaj pričakujete še bistveno večjo krizo, da ste dali na stran 7 milijard evrov? S temi 7 milijardami evrov lahko poplačamo v naslednjih treh letih vse obresti oziroma glavnice, ki jih dobimo od zunanjega dolga. Seveda se bo vlada zadolževala, ampak tistih 7 milijard bo pa ostalo tam. Zanima me, 7 milijard, glede na to, da je to daleč največ, da je to več kot v kriznih časih, zakaj je tako in kakšne so potencialne izgube zaradi tega; zaradi tega zavarovanja, ki ga imamo za slabše čase. Ne govoriti, da drugi strašijo o krizi, medtem ko sami daste na stran 7 milijard evrov. Zdaj pa morda samo besedo ali dve o tej politični trgovini, ki se odvija te dni pred očmi javnosti, kjer Levica jasno pove, da zahteva poseben sporazum, torej posebno nadkoalicijsko vlogo, v zameno za glasove za ta proračun. Gospod Luka Mesec pravi, citiram: »Glavni vzgib za našo odločitev je, da je Levica garant, ki vlado vleče v levosredinsko smer.« To sicer ni nič novega, to že vemo, to je bilo že jasno ob začetku, ob podpori glasov. Zanimivo je, da je za to koalicija pripravljena podpisati nek sporazum, kot pravi vodja koalicijske Poslanske skupine SAB Maša Kociper, citiram: »Nasprotujemo glede na vsebino tega rebalansa neprimernim pogojevanjem, da ne rečem izsiljevanjem stranke Levica.« Ampak na koncu boste vseeno podpisali ta sporazum še v teh dneh, da boste dobili glasove Levice. Ampak tukaj se pa jaz sprašujem, kam to pelje. Pa vam bom povedal, zakaj? V uvodu sem vam govoril o Fiskalnem svetu, imenovanju Fiskalnega sveta in o 79 glasovih podpore, samo 5 jih je bilo proti, samo Levica je bila proti. Vi sedaj podpišete sporazum z nekom, ki jasno pove – prej je predsednik oziroma koordinator te stranke dejal, da on ve, kaj je prav, da za filme je prav investirati, za topove pa ni prav investirati. Rekel je, v naslednjih dveh proračunih bomo mi to uredili. Torej nekdo, ki je bil že od začetka proti fiskalnemu sporazumu, ki pravi, da je vzdržnost javnih financ nekaj napačnega, je sedaj dobil zagotovilo od petih koalicijskih strank, da gre lahko s to politiko naprej. In opozarjam zgolj zato, ker napovedujem, da je bilo to mnenje, če bo temu sledilo potem tudi politično udejanjanje in naslednja dva proračuna, da je to mnenje Fiskalnega sveta, ki smo ga prejeli letos, najbolj milo in najbolj prizanesljivo, ki nas čaka, če bo ta sporazum potem tudi podpisan in če bo ta politična trgovina, torej glasove za proračun v zameno za levo preokrenitev te vladne barke, tudi potem udejanjena. Danes ni nobene težave, polno je denarja, vsi se lepo počutimo, denar leti v blagajno, lepo ga je deliti, vsi so veseli, težko je biti proti. Ampak Fiskalni svet vas je opozoril, Državni svet je opozoril, opozicija je opozorila; na vas pa je, da se odločite, ali boste res že na prvi stopnji ignorirali Fiskalni svet in hkrati preokrenili v neko politiko, ki bo v bistvu davkoplačevalce na koncu koncev zelo drago stala. Kakorkoli je, to ste pa videli iz krize v letih 2009–2014, na koncu, ne glede na proračun, najkrajšo potegnejo vedno davkoplačevalci. In če so javne finance neusklajene, na koncu tisti račun plača davkoplačevalec, ne pa tisti, ki s posebnim sporazumom zagotovi, da se barka preokrene v to ali ono smer. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Rosec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Danes razpravljamo o rebalansu proračuna, s katerim smo bili seznanjeni na seji Odbora za finance, dve točki sta bili eksplicitni. Prvič, da ga Državni svet ne podpira, ker ugotavlja, da s predlogom rebalansa proračuna ne bo deležno razbremenitev tudi gospodarstvo. Drugo, kar je bilo izpostavljeno, so bila pa tri tveganja, ki jih je izpostavil Fiskalni svet. In če pridemo k tem trem tveganjem. Prvo tveganje, da imamo na strani izdatkov opravka s povečanjem, ki je trajno in je reverzibilno. Torej gre za strukturno povečanje izdatkov. Na drugi strani, na strani prihodkov pa nimamo ničesar, čemur bi lahko rekli, da gre za neke strukturne ukrepe. Naslednje tveganje, ki ga je izpostavil Fiskalni svet, je bil strukturni primanjkljaj in da ni neke srednjeročne vizije oziroma dejali so, da se čuti odsotnost srednjeročne dimenzije. Ob vsem tem bi še spomnil na neko izjavo predsednika Fiskalnega sveta, ki je dejal: »Proračuni odražajo politične preference vsakokratne vlade.« Se pravi, da tudi te vlade. Če se ustavim malo pri teh tveganjih pa odgovorih tudi ministra za finance, je bila neka obljuba dana, da bo okoli 10. aprila izdelan nek dokument – program stabilnosti in nekih dolgoročnih ukrepov. Med njimi pa mogoče bolj potiho omenjeno, da še neka vizija vlade, 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega, 2 tisoč 300 evrov povprečne bruto plače na zaposlenega in okoli 50 milijard evrov izvoza. Številke si kar dobro zapomnim, ampak te številke sem že nekje slišal. Te številke so iste, ki so bile poudarjene na Vrhu gospodarstva, ki je bilo organizirano lansko leto na Brdu pri Kranju, in je tudi gospodarstvo reklo, da ima te iste cilje, to je 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega, 50 milijard evrov izvoza in 2 tisoč 300 evrov povprečne bruto plače na zaposlenega. Je pa gospodarsko reklo, da če do teh številk pride, mora pa opraviti neke naloge, to je na makroekonomskem področju napredovati iz 40. na 25. mesto, se pravi za 15 mest; pri učinkovitosti poslovnega okolja iz 35. na 30. mesto; pri učinkovitosti trga dela iz 43. na 35. mesto; pri razvitosti finančnega trga iz 60. na 40. mesto, se pravi 20 mest; pri inovativnosti iz 28. na 20. mesto in pri kvaliteti upravljanja podjetij iz 40. na 25. mesto. Ocene gospodarstva so, da se lahko to doseže nekje v šestih letih. Vemo pa, da kjer so neki cilji oziroma neke naloge, so tudi ukrepi. Ukrepi so pa malo bolj zanimivi. Tem ukrepom so tam dali nek naslov: ukrepi za gospodarsko odličnost. Prvi ukrep je povečanje učinkovitosti javnega sektorja, sprememba dohodninske lestvice v korist neto prejemkov, usklajevanje izobraževanja in usposabljanja na delu z razvojnimi spremembami na trgu dela, razvoj trga kapitala z vsemi finančnimi instrumenti, pridobivanje zaupanja in spremembe regulative v vzpostavitev okolja za domače in tuje talente ter okrepitev menedžerskih praks. Če vse to speljemo, potem lahko upamo, da bomo leta 2025 dosegli te cilje: 60 tisoč evrov, 50 milijard pa 2 tisoč 300 evrov. Če je vlada prevzela te cilje gospodarstva, ni nič napačno, ampak jaz upam, da bo te ukrepe tudi izvedla, ker te ukrepe gospodarstvo pričakuje, ker potem lahko pridemo do teh številk. Mislim, da ima vlada v tem mandatu oziroma kolikor bo le-ta trajal še neke točke, ki jih tarejo, pa se mogoče nihče niti ne upa s temi točkami oziroma problematiko resno soočiti. Najprej je staranje prebivalstva. Vemo, da je Slovenija država, kjer se najbolj povečujejo stroški staranja. Po ocenah nekaterih ekonomistov bo obdobje 2027–2028 kritično za pokojninski sistem, saj se bodo povečali stroški staranja prebivalstva. Potem imamo tu izvoz, ki je še vedno preveč koncentriran. Najbolj pereča tema na dolgi rok je pa naša produktivnost. In še ena točka je, to je pa učinkovitost javnih izdatkov, predvsem tisti del, ki ni zakonsko vezan. Če vse te zadeve damo skupaj, vse, kar smo slišali na Odboru za finance, pa razprave, smo lahko od enega od koalicijskih poslancev na Odboru za finance nekaj slišali, približno v tem stilu dejal: Okej, rebalans bomo potrdili, tu ni dileme. Tudi denarja imamo več kot kadarkoli prej. Potem je pa rekel: Se pa bojim, kako bomo od potrditve rebalansa naprej brzdali apetite. Naj še citiram stavek iz objave poslanca Kordiša, ki ga je objavil na Facebooku ali kje je že bilo. Njegov stavek se takole glasi: »Ni mi sicer jasno, zakaj; a kot kaže, bodo koalicijski liberalci to podpisali in zasoljeno ceno plačali.« Če se vrnem nazaj na tisto navezavo izjave predsednika Fiskalnega sveta, se pa lahko potem zaskrbljeno vprašamo, kakšne pa so politične preference te vlade. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Plenarna zasedanja Državnega zbora, kjer se obravnavajo vsakokratni proračuni in rebalansi proračunov ter ustrezni proračunski zakonski predpisi ter odločitve, ki jih sprejemamo na tovrstnih sejah, so vsaj za mene najpomembnejše odločitve v vsakokratnem mandatu. Tako zakoličimo naše življenje na praktično vseh področjih za vsaj dve leti vnaprej; s sprejetjem Načrta razvojnih programov pa še za nekaj let več. Tokratna manjšinska koalicija je pripravila prvi proračunski dokument, to je rebalans proračuna za leto 2019. Zaradi gospodarske rasti in vedno višjih prispevkov v državni blagajni rebalansa ni bilo tako težko pripraviti. Seveda tudi to delo ni bilo enostavno, vendar lažje je posameznim programom oziroma resorjem sredstva dodajati, kot pa rezati. Sam se še dobro spominjam razprav ob obravnavi proračunskih dokumentov v obdobju 2009–2014, da ne govorim o razpravah ob sprejemanju zloglasnega Zakona o uravnoteženju javnih financ. Takrat smo korenito zarezali predvsem v proračune Ministrstva za obrambo, Ministrstva za kulturo in Ministrstva za infrastrukturo. Obrambni izdatki so tako začeli nominalno rasti šele z letom 2016. Infrastrukturni projekti na državni cestni mreži pa si še niso v celoti opomogli, saj smo v preteklih letih izvajali predvsem projekte, ki so bili sofinancirani iz evropskih sredstev. Tudi sektor kulture se bo deloma opomogel šele z letošnjim rebalansom, ko kulturi namenjamo dodatnih 30 milijonov evrov. ZUJF pa je tako ali tako posegel na vsa področja, saj smo z njim spremenili več deset različnih zakonov in zarezali prav na vseh področjih našega življenja. Prav je, da se po toliko letih stvari ponovno vzpostavljajo v dobre stare tirnice. Napovedi gospodarske rasti so še vedno relativno visoke. Število brezposelnih se bo kmalu vrnilo v čas pred krizo, ko smo leta 2008 imeli 63 tisoč brezposelnih. V najslabšem obdobju, leta 1993 ali v času krize, pa krepko več kot 130 tisoč brezposelnih. Prav je, da državljanke in državljani čas blaginje, v kateri se je znašla državna blagajna, to občutijo tudi sami. Seveda tudi s tokratnim rebalansom proračuna ne moremo biti oziroma niso vsi zadovoljni. Mislim, da je največji poraženec tokratnega proračuna Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki se mu je proračun zvišal za borih 25 tisoč evrov. Ob tem pa je treba poudariti, da zunaj meja Republike Slovenije živi okrog 500 tisoč Slovenk in Slovencev. Reči, da skrb za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki je poleg tega ustavna kategorija, ni prioriteta te vlade, je skregano z vsakršno logiko. To seveda lahko vlada enostavno popravi s proračunsko rezervo. Naslednji poraženec tega rebalansa je skrb za kulturno dediščino slovenskega naroda, ki je prav tako ustavna kategorija. Še posebej bi na tem mestu omenil izjemno nizka sredstva za vzdrževanje in obnovo nepremične kulturne dediščine. Če je od 185 vlog, prispelih na spomeniškovarstveni projektni razpis za leti 2019 in 2020, mogoče realizirati le 19 % vseh potreb po financiranju, potem je na tem področju nekaj res hudo narobe. Zato jaz vidim rešitev, da že v tem letu sprejmemo Zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi oziroma tako imenovani zakon o kulturnem evru, s katerim bomo v obdobju od leta 2020 do leta 2026 za 7 programskih sklopov namenili kulturi dodatnih 122 milijonov evrov; za kulturno dediščino pa od tega 32 milijonov evrov. Na področju državne cestne infrastrukture lahko pohvalim prizadevanja vlade za odnos do tretje razvojne osi, ki jo nujno potrebujemo; in upam, da se bo začela čim prej graditi. Bodečo nežo pa vladi podeljujem za njeno skrb za četrto razvojno os oziroma za oba kraka ipsilona, se pravi za pomanjkanje investicij na odseku od Želina preko Cerknega do Gorenje vasi na cerkljansko-gorenjskem kraku oziroma odseku; in od Želina preko Idrije do Logatca na tako imenovanem idrijsko-logaškem kraku četrte razvojne osi; da ne govorim o slepem črevesu skozi Baško grapo. Ob tem bi izpostavil še neizpolnjeno pisno obljubo Direkcije Republike Slovenije za infrastrukturo Občini Idrija, da bo rekonstrukcijo ceste in novogradnjo kolesarske steze med Idrijo in Podrotejo v vrednosti 1,3 milijona evrov uvrstila v proračun za leto 2019. Glede na razpravo na Odboru za infrastrukturo pričakujem, da bo Vlada Republike Slovenije s posebnim sklepom ta projekt že letos uvrstila v Načrt razvojnih programov za leto 2019. Za sklep pa še poziv koaliciji in Vladi Republike Slovenije. Pričakujem, da bomo poslanke in poslanci pri pripravi državnih proračunov za leti 2020 in 2021 vključeni v vse faze postopka, ne pa samo na koncu, ko nam ostane samo še glasovanje; in smo seveda takrat povsem nepogrešljivi. Kot koalicijski poslanec bom rebalans podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani ministrski zbor! Pred nami je najpomembnejši dokument za Republiko Slovenijo v letu 2019 – rebalans proračuna, ki ga je pripravila vlada Marjana Šarca in koalicijske stranke. Jaz sem prepričan, da je danes treba opraviti temeljito razpravo, kajti leto 2019 je za Slovenijo ter za državljanke in državljane odvisno predvsem od tega dokumenta, ki ga danes sprejemamo. Dejstvo je, da je Evropska komisija dala vrsto pripomb na predlagani rebalans. Evropska komisija je pozvala, da obstaja neskladnost z evropskimi proračunskimi pravili. Dejstvo je pa tudi, da je slovenski Fiskalni svet podal vrsto pripomb in je celo pod vprašaj postavil, ali je ta rebalans proračuna dejansko skladen z Ustavo Republike Slovenije in fiskalnim pravilom. Ključno vprašanje, ki se meni tu zastavlja, je, zakaj Vlada Republike Slovenije oziroma Ministrstvo za finance hkrati s tem dokumentom nista pripravila še rebalansa proračuna za leto 2020. Zanimajo me razlogi za to in kdaj bo Državni zbor dobil rebalans proračuna za leto 2020 na vpogled. Dejstvo je, da nekateri koalicijski poslanci že govorite o nekih davčnih reformah, govorite o nekih spremembah, jaz osebno pa iz rebalansa proračuna za leto 2019 teh reform žal ne vidim. Ključna pripomba Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke je, da bi Slovenija potrebovala reforme, ki so nujno potrebne, predvsem na področju ureditve pokojnin in zdravstva. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da glede na preteklo obdobje gospodarske rasti pa tudi sedanje gospodarske rasti bi bile te reforme nujno potrebne in bi bile verjetno tudi smiselne. Dejstvo je, da se ta vlada rada hvali s tem, da ima Slovenija rekordne prihodke. To je dejstvo, prvič v zgodovini Republike Slovenije se bodo prihodki slovenskega proračuna povzpeli nad 10 milijard evrov, vendar sem osebno prepričan, da gre glavna zasluga za te prihodke slovenskemu gospodarstvu in zaposlenim v gospodarstvu. Če tega kdo ne verjame, si poglejte primerjavo zaključnega računa proračuna za leto 2015 in rebalansa proračuna za leto 2019, kjer se vidi, da je v letu 2019 samo iz naslova davčnih prihodkov več prihodkov v primerjavi z letom 2015 za 1,6 milijarde evrov, iz naslova dohodnin in davka od dohodkov pravnih oseb. Zame je to ključni podatek. To pomeni, gospodarstvo je v zadnjem obdobju delalo odlično, delalo je dobro in predvsem gospodarstvu gre zasluga za to, da so prihodki takšni, kot so. Dejstvo je, da ta vlada, kot je že prej moj predhodnik kolega dr. Logar omenil, razpolaga z res bogatim zakladom, 7 milijard evrov bufferja ima ta vlada. To je precejšen kapital. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da gospodarska rast se mora poznati v žepih državljank in državljanov Republike Slovenije. Ampak po našem mnenju se to ne pozna, pozna se izključno samo v enem delu, predvsem javnemu sektorju. Mi temu povečanju plač ne nasprotujemo, vendar smo prepričani, da bi se povečanja plač morala ta vlada lotiti na drug način, in sicer ne s trajnim obremenjevanjem proračuna ali z dodatnim obremenjevanjem gospodarstva, temveč s temeljito davčno reformo. In v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da s temeljito davčno reformo bi se lahko bistveno bolj poznalo v žepih državljank in državljanov Republike Slovenije, kot se sedaj. Sedaj ste pa dolgoročno obremenili proračun, to pomeni, da so odhodki proračuna dolgoročno obremenjeni; niste pa ustvarili nekih ukrepov ali sprejeli ukrepov, ki bi pa nekako tudi na dolgi rok zagotovili višje prihodke. In kaj se je zgodilo s tem povečanjem plač in s tem ukrepom, ki ga je sprejela vlada Marjana Šarca in koalicija? Ste dejansko bistveno podražili končne storitve za državljanke in državljane Republike Slovenije. V zadnjem obdobju smo priča poviševanjem plačil storitev v vrtcih, domih za ostarele, kar vsekakor ne pelje v nadaljnji razvoj in v višji standard državljank in državljanov Republike Slovenije. In tukaj smo prepričani, da bi ukrepe povišanja plač, predvsem pa razbremenitev državljank in državljanov Republike Slovenije morali pripraviti na drugačen način, predvsem z reformami in davčno reformo. Tega tukaj noter ni razvidno, dejstvo pa je, da smo v Slovenski demokratski stranki tudi že v obdobju te sestave parlamenta predlagali vrsto ukrepov, ki bi šli v to smer, to pomeni zmanjševanje obremenitev gospodarstva in zmanjševanje davčne politike. Jaz sem prepričan, da ima ta vlada dovolj zaloge, da bi lahko tak ukrep pripravila. 1,6 milijarde višji davčni prihodki v primerjavi z letom 2015 govorijo dovolj. Iz teh številk, ki jih lahko vidimo pri rebalansu proračuna za leto 2019, spoštovana državna sekretarka ali mogoče kdo z ministrstva za delo in socialo, zanima me, zakaj se tako povečujejo socialni transferji. Socialni transferji v primerjavi z letom 2015 so višji za približno 110 milijonov evrov. Vemo pa, da se je tukaj notri znižala brezposelnost, da imamo gospodarsko rast. Kam gre teh 110 milijonov evrov? Zakaj se povečuje ta sociala? Tukaj bi prosil za obrazložitev. Potem en podatek, ki je mene dejansko šokiral, če pogledamo transfere v javne zavode. Transferji v javnih zavodih za leto 2015 so znašali 1,6 milijarde evrov. Rebalans proračuna za leto 2019 predvideva 2 milijardi 83 evrov. To pomeni, da približno 500 milijonov višje prihodke imamo mi v javne zavode, kot smo imeli v letu 2015. Zdaj pa sprašujem celoten ministrski zbor ter kolegice in kolege, ali imamo s tega naslova manjše čakalne vrste v zdravstvu. Nimamo, imamo višje. A imamo boljše storitve v domih za ostarele? Nimamo, imamo višje cene. A imamo boljše storitve v vrtcih? Nimamo; imamo samo višje položnice. Zanima me, spoštovani Državni zbor, kam je šlo teh 500 milijonov evrov v javnih zavodih? Javni zavodi morajo služiti državljankam in državljanom Republike Slovenije, z boljšo kvaliteto storitev in tudi cenejšo. In če je zdaj iz proračuna, v primerjavi z letom 2015, izdanih 500 milijonov evrov več, me zanima, kam je ta denar šel. Po drugi strani smo v Slovenski demokratski stranki ocenili, da ta proračun ni razvojno usmerjen, zato smo tudi na matičnem delovnem telesu, Odboru za finance, v soboto vložili 16 amandmajev. Teh 16 amandmajev pa temelji predvsem na boljši infrastrukturi, na nižji ceni javnih zavodov, nižji ceni domov za ostarele; in teh 16 amandmajev predvideva prerazporeditev denarja za približno 45 milijonov evrov. Ponovila se je zgodba iz mandata Cerarjeve vlade, ko je prvič v zgodovini v obdobju štirih let ni bil sprejet niti en amandma opozicije. Niti en amandma opozicije. V soboto se je na Odboru za finance s strani koalicijskih poslank in poslancev ponovila ista zgodba. Zgodba, da niti en amandma s strani opozicije ni bil podprt. Spoštovani koalicijski poslanke in poslanci, zanima me, zakaj ste recimo zavrnili amandma Slovenske demokratske stranke, ki predvideva za 5 milijonov evrov višje prihodke v domovih za ostarele. Zakaj ste ga zavrnili? Jaz sem prepričan, da bi s tem amandmajem lahko znižali končno storitev za uporabnike teh domov. V Slovenski demokratski stranki ocenjujejo, da ta vlada oziroma za proračun je sestavljen nekako na nespremenjeni politiki. Velikokrat smo slišali, kako se državni dolg znižuje. Državni dolg se res znižuje, ampak v strukturi bruto domačega proizvoda. V strukturi bruto domačega proizvoda pa izključno zaradi uspešnega dela gospodarstva, kjer pa se bruto domači proizvod povečuje. Ko pa mi pogledamo celotni dolg, neto dolg, s številkami, pa ugotavljamo, da se ta dolg ne znižuje, ampak da se v danem trenutku celo povečuje. In jaz ne izključujem, da bo čez 1 leto državni dolg v bruto številki višji, kot je danes. Na drugi strani smo lahko še priča izsiljevanju nadkoalicijske stranke Levica. Tudi po raznoraznih portalih se poslanci Levice s tega naslova tudi norčujejo iz ministrov. Dejansko vas pozivajo, kaki bebci ste, da sprejmete vse te njihove zahteve. Seveda pa sprejmete te njihove zahteve, ker veste, da brez njih ta proračun danes ne bi šel skozi. In v primeru, da proračun rebalansa, ki ga je pripravila vaša vlada, ne bi bil potrjen, avtomatično pomeni padec vlade. In to pomeni, da ste vi pripravljeni narediti marsikaj samo zaradi tega, da se obdržite na oblasti. Celo pripravljeni ste se ponižati pred Levico.
Besedo ima državna sekretarka mag. Saša Jazbec. Izvolite.
Hvala lepa. Bi se odzvala na nekaj tem, ki so bile do sedaj izpostavljene. Prva, ki sem jo zasledila, je, kaj dobimo od Evropske unije, zakaj plačujemo toliko v Evropsko unijo. Rada bi poudarila, da je Slovenija neto prejemnica v odnosu do Evropske unije. Na letni ravni dobimo reda velikosti od 400 milijonov do milijarde, se pravi odvisno od tega, kako smo uspešni pri izvrševanju projektov, ki so sofinancirani iz Evropske unije; medtem ko plačila v Evropsko unijo znašajo na letni ravni od 380 do 440 milijonov, tako da v vseh zadnjih desetih letih je bila Slovenija neto plačnica. Tukaj zaenkrat še nimamo težav. Letos se načrtuje 495 milijonov vplačila v Evropsko unijo, to je posledica tega, da Slovenija in tudi druge države črpajo večji del ali pa glavnino kohezijskih sredstev v drugi polovici. Ker je evropski proračun narejen tako, da je njegova prihodkovna stran odvisna od njegove odhodkovne strani, bomo morale vse države članice v letošnjem in naslednjem letu plačati nekoliko več; ampak bomo tudi črpale nekoliko več. Gospod Pogačnik je že v predhodni razpravi izpostavil, kje je rebalans za 2020. Rebalans za leto 2020, če ga bo treba pripravljati, bomo pripravljali v letu 2020. V Republiki Sloveniji imamo v 28. členu Zakona o javnih financah določeno 1. oktober kot rok, do katerega je treba posredovati v Državni zbor predlog proračunov za dve prihodnji leti. In ker je ta vlada nastopila mandat 13. septembra in ker priprava proračuna ni tekoči posel vlade, torej pretekla vlada pa je opravljala tekoče posle, in priprava proračuna pa ni tekoči posel, ker je proračun dokument, ki v sebi nosi tudi politične odločitve. Zato dokument, ki bi ga lahko nova vlada pripravila v dveh tednih, absolutno ne bi bil kvalitetno pripravljen oziroma ne bi predstavljal njenih prioritet, zato se je vlada odločila, ker je bil pa proračun za letošnje leto že sprejet, da bo začela z izvrševanjem tega proračuna in da bo potem pripravila čim prej predlog rebalansa za letošnje leto. To je to, kar počnemo danes in jutri, in zato vam bo naslednji mesec vlada predložila in v tem mesecu že začela pripravljati triletni fiskalni okvir, se pravi srednjeročno fiskalno strategijo za leta 2020, 2021, 2022. Do roka, določenega v Zakonu o javnih financah, torej do 1. oktobra letos boste dobili na svoje klopi tudi predloga proračunov za leti 2020 in 2021. Izpostavljeno je bilo vprašanje, kaj se dogaja s transferi v javne zavode, da so tako visoki. Transferi v javne zavode so transferi oziroma so plačila predvsem za plače in v manjšem obsegu za materialne stroške v javnih zavodih. V letih 2012–2013 so ti transferji že znašali milijardo 750. Po plačni reformi od leta 2009 do leta 2011, ko je nastopil nov plačni sistem, so ti transferi znašali na letni ravni milijardo 850, potem jih je pa ZUJF uspel nekako zamejiti do ravni milijarda 750, milijarda 700, milijarda 650 v letih 2014–2015. Ampak ker so potem postopoma popuščali varčevalni ukrepi na področju plač, je bila rast plač v letu 2016 5,2-odstotna, v letu 2017 5,3-odstotna, za lani je ocenjena na 4 %. Enostavno ta transfer, ki zagotavlja plače javnim uslužbencem pri posrednih uporabnikih, je narasel. In je to zato, ko je poslanec primerjal višino v letih 2015, takrat je bila najnižja – milijarda 650, in za letos sta načrtovani dve milijardi za ta namen. Bi pa vseeno rada poudarila, da to nima veze z javnimi zdravstvenimi zavodi oziroma s čakalnimi dobami, ker javni uslužbenci, ki so zaposleni v javnih zdravstvenih zavodih, dobivajo svoje plače iz zdravstvene blagajne, iz ZZZS. Sem šla tudi tukaj preveriti številke, da ta transfer v javne zavode je posledica po eni strani tega dviga plač, ki sem ga omenila; po drugi strani pa je v šolstvu prišlo do povečanja števila zaposlenih za 6 tisoč ljudi v tem obdobju. In prav tako to nima veze z domovi za ostarele; domovi za ostarele so javni zavodi, kjer uporabnik plača glavnino stroška, ki nastaja. Zato se v bistvu v domovih za ostarele iz javnih blagajn plačuje zdravstveno osebje iz zdravstvene blagajne in v primeru, če uporabniki nimajo dovolj denarja, potem to plačajo občinski proračuni. Izpostavljeno je bilo vprašanje trošarinske politike. V splošnem rečemo, da pri oblikovanju trošarinske politike zasledujemo več ciljev. To so tako fiskalni, potem ekonomski, okoljski in tudi konkurenčnost s sosednjimi državami. Ker je to zelo pomemben proračunski vir, na letni ravni zberemo s trošarinami dobro milijardo in pol evrov. Na Ministrstvu za finance nenehno spremljamo razmere na trgu, bomo tudi v prihodnje zasledovali in pripravljali ukrepe na področju trošarin na tak način, da bomo v optimalni meri zadostili vsem tem prej omenjenim ciljem in vidikom trošarinske politike. Je pa dejstvo, da je bila lani maja znižana cena trošarin na pogonska goriva in je bilo to za posledico nekoliko nižji prihodek iz tega naslova, plus treba je povedati, ker je pomemben vpliv na znižanje prihodkov, ima tudi sprostitev cen pogonskih goriv na bencinskih servisih na območjih hitrih cest in avtocest. Tam so potem od sprostitve naprej cene višje, kar ob primerljivih cenah v sosednjih državah pomeni znižanje količin in potem seveda prihodka iz tega naslova. Potem glede opozoril Državnega sveta. Državni svet, čeprav je navedel 20 točk, zakaj se ne strinja niti z Zakonom o izvrševanju proračuna niti z rebalansom, je njihov glavni argument dejansko, da občine ne bodo zmogle tega stroška oziroma da je povišanje cen samo na plačah oziroma povišanje stroškov dela, da jim bo to več kot odneslo celotno dodatno povprečnino, ki so jo dobili. Če pogledamo en tak preprost izračun: občine bodo v letošnjem letu za opravljanje svojih nalog dobile 573,5 evra povprečnine, lani so jo dobile 558. Ta razlika pomeni, ko se pretvori v milijone, da bodo občine letos za opravljanje zakonskih nalog imele 45 milijonov več kot lani in občine pokrivajo približno 9 % celotne mase plač v javnem sektorju in celotna masa plač v javnem sektorju je nekje pod 5 milijardami. Se pravi, ta izračun sam po sebi da vedeti, da bodo občine v povprečju dobile več, bistveno več, kot bo treba plačati za stroške dela, je pa dejstvo, da pri enih občinah, tistih, ki imajo veliko javnih zavodov, bo tega lahko premalo, pri tistih, ki pa jih nimajo, jim bo pa v bistvu iz naslova zakonskih nalog toliko ostalo. Bi pa tukaj vseeno želela poudariti, da je bil z občinami sklenjen dogovor, da so občinska združenja podpisala to višino povprečnine in da Vlada je svoj del naloge, se pravi, tudi ta drugi del, da bo oblikovala skupaj z združenji delovno skupino, ki bo pregledala natančno zakonske naloge, ki jih opravljajo občine, in kaj se da tukaj optimizirati, kaj se da tukaj eventualno znižati, da je ta del opravila. Prvi sestanek je bil na ravni ministra za javno upravo, združenji in s pristojnimi resorji opravljen in bomo zdaj začeli s tem delom po posameznih resorjih, pregledovali bomo te zakone. Mislim, da s tega vidika, vsaj globalno gledano, se ta dogovor uresničuje. Glede stanja zakladniškega računa je podatek, da je tam 7 milijard, napačen. To je bilo stanje januarja, ko smo se še dodatno zadolžili, nismo pa še izplačali glavnice. Zdaj, v februarju smo izplačali eno obveznico, tako da je trenutno oziroma stanje prvega marca na zakladniškem računu je 5 milijard evrov, od tega je proračun 3 milijarde, razliko imajo pa drugi posredni proračunski uporabniki, ki so vključeni v enotni zakladniški račun, največ imajo ZZZS, ZPIZ in EU, torej podračun evropskih sredstev. Rada bi se odzvala tudi na opozorila Evropske komisije in Fiskalnega sveta na predloženi rebalans. Evropska komisija, tako kot v bistvu sedaj že nekaj let zapored, ko oceni naše javne finance, nam javi, da pač menijo, da obstaja tveganje, Risk of Significant Deviation, se pravi tveganje resnega odstopa od pravil, ampak to je vse ocena vnaprej. Sedaj smo na začetku leta 2019 in se pogovarjamo, kako se bo izvršilo leto 2019. Praksa zadnjih let, odkar smo v preventivni roki pakta, se pravi, od takrat, ko smo izšli iz presežnega primanjkljaja, da smo v bistvu vedno podcenili, kakšen bo saldo javnih financ ob koncu leta. Tako se vsa ta tveganja, ki so jih do sedaj izpostavljali, na koncu v bistvu niso uresničila. Dejstvo je, da je bil na naši strani gospodarski cikel. Ravno tako absolutno spoštujemo mnenje Fiskalnega sveta. Fiskalni svet je v bistvu naračunal, kot je povedal tudi že minister v uvodni predstavitvi, da so slovenske javne finance v letih 2017 in 2018 v bistvu nekje dosegle to srednjeročno uravnoteženost. Ampak tukaj je res treba poudariti, da smo v letih 2017 in 2018 imeli v veljavi še določene omejevalne ali pa, če želite, varčevalne ukrepe tako na področju plač kot na področju družinske politike. In zato smo v bistvu lahko dosegli tisto stanje, da rečem, uravnoteženih javnih financ. S tega vidika je leto 2019 prelomno zato, ker je to prvo leto, ko imamo dejansko sedaj spet na eni strani, da rečem, polno vrednost vseh teh javnih storitev, ki jih opravlja oziroma ki jih plačuje država. Zato je treba pač sedaj videti, kje smo, koliko je naše gospodarstvo oziroma javne finance koliko so robustne, ali prenesejo tako raven. Zato je treba sedaj, in to nalogo imajo resorji, imajo ministri, da pri sebi pač pogledajo, da naredijo preglede izdatkov po svojih finančnih načrtih, da zagotovijo učinkovito rabo javnih sredstev in da pripravijo strukturne reforme; čeprav za strukturne reforme ni dovolj, da so pripravljene, ni dovolj, da so na papirju, ampak mora biti glede njih dosežen tudi širši družbeni konsenz. Treba jih je v bistvu tudi sprejeti, ne nazadnje, če želite, prav v tej hiši. Je pa pot tlakovana in naj bi šla v to smer predvsem na teh področjih, na katerih pač vsi vemo, da so reforme, da so spremembe nujne. Tukaj bi se vseeno še tudi odzvala; poslanec je spraševal, zakaj so socialni transferji tako visoki, pa bi vseeno tukaj rada ga popravila. Postavka oziroma konto se imenuje Transferji posameznikom in gospodinjstvom. To je ta transfer, ki je v teh letih, ja, precej narasel, ampak v tem transferu niso samo socialni transferji. Sociala je samo del tega. Tu notri so tudi družinski prejemki oziroma otroški dodatki, starševska nadomestila in kot smo danes že nekajkrat omenili, od letošnjega leta so starševska nadomestila spet na tisti, pred ZUJF ravni. Se pravi, kot je bilo – praktično stoprocentna plača, potem otroški dodatki, ki so bili v vmesnem času omejevani tako 5., 6., 7. kot 8. razred otroškega dodatka, so sproščeni in se pač to toliko pozna. Potem med transferje, ki niso socialni, spadajo tudi nadomestila za brezposelne. Vi pač veste, da za brezposelnost plačujemo prispevek. Se pravi, to je nadomestilo, ki pripada vsakemu v škodnem primeru, ko ostane brez zaposlitve, in seveda je ta odhodek povezan s ciklom, zato ker je v času gospodarskega razcveta teh prejemnikov manj, ampak višina pa ne. Prav tako so bile v bistvu štipendije tudi del varčevalnih ukrepov in tudi štipendije so sedaj sproščene. In za vojne veterane je en del odvisen od tega socialnega statusa. Tako v bistvu znotraj teh transferov posameznikom in gospodinjstvom, kjer ne smem pozabiti omeniti, da so tudi v bistvu subvencije javnega prevoza pa malice in kosila, ampak samo en del teh transferov so dejansko socialni transferi oziroma transferi za zagotavljanje socialne varnosti. Za te je bilo pa tudi že omenjeno, da je znesek minimalnega dohodka do lani znašal 298 in da se je potem lani sredi leta dvignil skoraj za 100 evrov – zdaj znaša 392 – in ker je to za veččlanska gospodinjstva, je pač enostavno ta postavka toliko višja. Rada bi se odzvala še na amandmaje. Amandmajev je bilo sicer letos vrednostno manj kakor že kakšno leto v preteklosti, je pa dejstvo, da so amandmaji spet jemali Fursu, če želimo, da imamo prihodke, potem Furs in zaposlene na Fursu vsekakor potrebujemo. Jemali so MJU, se pravi sredstva za upravljanje centraliziranega stvarnega premoženja, se pravi, tudi to potrebujemo, tako da enih ni bilo mogoče v bistvu sprejeti zaradi tega razloga, po drugi strani pa smo pogledali, kaj ste poslanci predlagali, in vsaj na tem področju infrastrukturnih projektov lahko rečem, da je na infrastrukturi veliko projektov, ki so v teku. Vsi ne potekajo potem v skladu s predvideno dinamiko, tako da bodo odseke, na katere ste opozorili poslanci, na direkciji spremljali in jih bodo v primeru, da kakšni drugi projekti ne bodo potekali v skladu z dinamiko, oziroma tudi v primeru, ko bo prišlo do prenosa neporabljenih namenskih sredstev iz lanskega leta, jih bodo lahko porabili tudi za te namene. Tako ni čisto res, da se ne sliši amandmajev in kaj nam želite povedati. Hvala lepa.
Hvala lepa državni sekretarki mag. Saši Jazbec. Besedo ima Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Danes govorimo o Predlogu rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Všeč mi je, da v letu 2019 največji delež predstavljajo prejeta sredstva iz naslova Instrument za povezovanje Evrope 2014–2020 v višini 60 milijonov evrov, ki so namenjena financiranju projektov za razvojne, prometne, energetske in telekomunikacijske infrastrukture. Kar se tiče izdatkov za blago in storitve, so največje spremembe na področju ekonomskih namenov za tekoče storitve, predvsem za vzdrževanje železniške in cestne infrastrukture. Mnenja sem, da moramo predvsem slednji dati pozornost. Všeč mi je tudi to, da je več sredstev namenjenih za izvajanje prometne politike v sistemu javnega potniškega prometa ter zapiranju Rudnika Trbovlje-Hrastnik. Tekoči transferji občinam so v predlogu rebalansa proračuna za leto 2019 načrtovani v višini 38, 2 milijona evra. Sredstva so načrtovana predvsem na integralnih sredstvih, med drugimi tudi za popravilo gozdnih cest v zasebnih in državnih gozdovih. To se mi zdi nujno, ker vidimo, da je vsako leto veliko nesreč ravno tam, kjer ceste niso ustrezno sanirane oziroma je le utrjen teren. Več bi jih bilo treba tudi asfaltirati. Zavedati se moramo, da je varnost ljudi na prvem mestu. Še vedno se večina del na gozdnih cestah izvede v jesenskem času, kar vemo, da otežuje nadzor nad izvedenimi deli, saj so gozdne ceste takoj na novo prekrite z odpadnim listom. Ne vem tudi, zakaj je treba z vsakoletnim izborom na razpisu izbrati najcenejšega izvajalca vzdrževanja gozdnih cest, če vemo, da slednje botruje številnim zapletom, ki se odražajo v zamujanju rokov, slabši kvaliteti dela z manj primernimi delovnimi stroji. Saj poznate tisti rek: Malo denarja, malo muzike. V programski strukturi je največ 61,1 % oziroma 359,9 milijonov evrov investicijskih odhodkov, namenjenih za promet in prometno infrastrukturo, večino za železniški in cestni promet ter infrastrukturo. Navedel bom nekaj glavnih ciljev prometne politike: povečanje prometne varnosti in varovanja, povečanje obsega in kakovosti javnega potniškega cestnega in železniškega prometa, usklajeno delovanje celotnega transportnega sistema. Kar se tiče spodbujanja gospodarskega razvoja, so ključnega pomena vlaganja v javno železniško infrastrukturo, kvalitetno državno cestno in avtocestno omrežje. Razmerje v rabi prevoznih sredstev je v Sloveniji z vidika trajnostne mobilnosti zelo neugodno. Večina prevozov se opravi z osebnim avtomobilom, slednjih je čedalje več. Osredotočil se bom predvsem na cestni promet in infrastrukturo, ker je kakovostna cestna infrastruktura eden temeljnih pogojev za skladen regionalni razvoj, ustvarjanje kar najboljših možnosti za učinkovit potek gospodarskih dejavnosti in posredno za poselitev za to primernih območij države. Zato apeliram na vas, da je treba zgraditi najboljše mogoče cestno omrežje ter vzdrževati in dograjevati že zgrajeno omrežje na primerni ravni. V obdobju 2016–2019 se bo veliko vlagalo v sanacijo vozišč na glavnih in regionalnih cestah. V letu 2019 je načrtovano sofinanciranje projekta za dograditev avtocestnega predora Karavanke s sredstvi CEF, v prihodnjih letih pa tudi gradnja prve in druge etape državne ceste na južnem delu 3. razvojne osi A2 pri Novem mestu do priključka Maline. Zavedati se moramo, da izgradnja južnega kraka od Vinice do Novega mesta in avtoceste Ljubljana–Obrežje zelo pomembna za gospodarski razvoj Bele krajine in Dolenjske. Ker pa smo predlagali tudi amandma, bom dodal še dodatno obrazložitev. Regionalna cesta R3-677 2202 Pišece–Zgornja Pohanca–Krško je glavna povezava naselja Zdole z mestom Krško, regionalni pomen pa ima kot povezava med Krškim in Brežicami. Cesta je že dolga leta izrazito problematična, ne dosega več običajnih standardov za svojo kategorijo, je preozka za normalni delovni promet, z razdrtimi bankinami, asfaltna prevleka pa je popolnoma dotrajana. Slabo izvedeno odvodnjavanje povzroča še dodatne poškodbe ter posedanje in plazenje cestišča. Na več odsekih je bila cesta pred časom zaradi plazov delno zaprta ter kasneje v sklopu vzdrževalnih del začasno sanirana. Zaradi zelo slabega stanja omejene regionalne ceste je Občina Krško že pred leti prevzela del finančnih obveznosti in poskrbela za vso potrebno projektno dokumentacijo za rekonstrukcijo ceste in ostalo spremljajočo infrastrukturo skozi naselje Zdole, kot tudi za povezovalno cesto Krško–Zdole. Dokumentacija je bila naročena z namenom, da se pospeši obnova omenjenega odseka ceste in tako omogoči uporabnikom normalno prevoznost. Po dolgotrajnih usklajevanjih z Direkcijo Republike Slovenije za infrastrukturo je bila rekonstrukcija ceste uvrščena v NRP državnega proračuna, realizacija pa je bila predvidena v več fazah. Prva faza obnove je bila na podlagi sporazuma z DRSI začeta v letu 2017 in lani poleti tudi uspešno zaključena. Ne glede na dane obljube, da se bodo dela na obnovi ceste kontinuirano nadaljevala, še vedno ni bil objavljen niti razpis za izvajalca naslednje faze rekonstrukcije. Še več, zagotovljena sredstva v proračunu Republike Slovenije za predmetni projekt so bila zmanjšana. Zaradi dogovora o skorajšnji rekonstrukciji ceste je bil na omenjenem odseku ceste bistveno zmanjšan obseg vzdrževalnih del in tako cesta propada še hitreje, vožnja po njej pa je zaradi preozkega in slabo vzdrževanega vozišča že nevarna. Zato predlagamo povečanje sredstev na NRP 2431/18/0078, rekonstrukcija ceste Zdole-Krško v višini, ki bo zadoščala za nadaljevanje del in realizacijo že danih obljub. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pred nami je Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Rebalans bi moral biti pripravljen že jeseni, vendar se je dinamika zaustavila zaradi državnozborskih volitev in imenovanja aktualne vlade. Trenutno smo v obdobju konjunkture, če po domače povemo, v obdobju debelih krav. Seveda je naš pristop k obravnavi te tematike lahko bolj sproščen in optimističen, kot je bil pred leti, ko smo bili v času recesije oziroma v globoki gospodarski krizi. Po različnih ocenah in kazalnikih ter parametrih smo v Sloveniji kot v celotni Evropski uniji dosegli vrhunec gospodarske rasti, gospodarskega cikla. Gospodarska rast naj bi po ocenah ostala še vedno visoka, a se počasi umirja. V letošnjem letu naj bi znašala 3,7 %, pričakujemo lahko še nadaljnjo rast izvoza in povečanje investicij, osebne in državne potrošnje. Na globalni ravni pa obstaja več negotovosti oziroma dejavnikov, ki vplivajo na našo gospodarsko rast. Slovenija je svoj gospodarski razvoj od osamosvojitve gradila na povezovanju in sodelovanju, vključevanju. Danes evropsko integracijo slabijo brexit in nasprotovanja posameznih držav skupnim pravilom, mednarodno trgovino pa slabijo uvajanje carin in grožnja z dodatnim omejevanjem. Evropsko območje se je okrepilo z institucijami, ki povečujejo njegovo odpornost, vendar vse še niso vzpostavljene. Ti procesi pomenijo največja tveganja. Prav ta tveganja in negotovost nam morata biti vodilo pri rebalansu proračuna, še bolj pa pri pripravi proračuna za naslednja proračunska obdobja. Upoštevanje vseh teh okoliščin in izvedba strukturnih reform nas lahko varujejo pred ponovnimi težavami na področju uravnoteženja javnih financ. V času ugodnih gospodarskih razmer varčevanje res ni potrebno, vendar moramo biti vseeno previdni pri načrtovanju javnofinančnih izdatkov in prihodkov. Sama sem v razpravah na komisijah, odboru in na zasedanju parlamenta že večkrat opozorila na upoštevanje fiskalnega pravila, strukturne reforme in uravnoteženje javnih financ. Predvidena poraba celotnih javnih financ bo letos za 1,13 milijarde evrov višja kot lani, kar pa presega dovoljeni okvir. Takšno izvajanje fiskalne politike pomeni zamujeno priložnost za ustvarjanje manevrskega prostora v obdobju, ko lahko pride do poslabšanja gospodarskih razmer. Strukturni saldo se v letu 2019 namreč slabša. Evropska komisija nas je na podlagi osnutkov proračunskih načrtov za leto 2019 uvrstila v skupino petih držav, pri katerih naj bi obstajala tveganja neskladnosti njihovih proračunskih načrtov z evropsko zakonodajo. V končni posledici pa to lahko pomeni izredno strukturno zahtevo za nadaljnjo konsolidacijo javnih financ. Po mojem mnenju je ključna težava predstavljenega rebalansa proračuna v tem, da je največ sredstev v proračunu namenjenih krepitvi domače potrošnje, kar seveda brez dvoma vpliva na višjo gospodarsko rast. Obstaja pa nevarnost, veliko tveganje pri razpoloženju potrošnikov. Vsekakor je pri tem nujno treba zadržati razpoloženje potrošnikov na pričakovani ravni in predvideti makroekonomske ukrepe za nadomestilo davčnih prilivov, če se slučajno razpoloženje potrošnikov spremeni. Po drugi strani pa moramo upoštevati, da smo socialna država. Davek za izhod iz recesije oziroma velike javnofinančne krize smo posredno ali neposredno z ukrepi ZUJF plačali skoraj vsi, zato je prav, da smo tudi rezultatov tega izboljšanja deležni tudi vsi. Glavnina povečanja izdatkov je posledica večjih stroškov dela zaposlenih v javnem sektorju. Razlog je dogovor med Vlado in sindikati javnega sektorja, po katerem so se plače vseh zaposlenih s 1. januarjem že povečale za en plačni razred oziroma za 4 %. Med letom bodo sledila dodatna povišanja – nekateri bodo imeli plače višje tudi za tri ali štiri plačne razrede –, sprostili so tudi napredovanja, napovedujejo popolnitev kadrovskih kvot, Vlada načrtuje tudi večje zaposlovanje v javni upravi. Pregled predloga rebalansa obravnave na komisiji, odboru in odziv finančnega ministra Andreja Bertonclja na opozorila Fiskalnega sveta, da bodo naredili vse za blaginjo ljudi, del presežka bo razporejen za socialne kategorije, del za pokojnine, dovolj velik del pa za slabe čase, me je prepričal v kvaliteto in odgovorno pripravljen predlog rebalansa proračuna. Slovenija mora zagotavljati ustrezno razmerje med stabilnostjo javnih financ na eni strani in skrbjo za državljane in širši razvoj države na drugi strani. Začrtana pot javnofinančne konsolidacije omogoča doseganje srednjeročnega cilja in stabilnosti javnih financ ter ustrezno raven gospodarske rasti. To navaja predlagatelj. S tem me je prepričal, zato bom podprla rebalans proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom, kakor tudi predstavnikom Vlade! Začel bom tu, kjer je kolegica končala, da ne bi na koncu pozabil povedati, da bom tudi jaz podprl ta predlog rebalansa proračuna za leto 2019. Moram reči, da smo imeli v poslanski skupini dobro stališče, če bi gledal na to, verjetno niti ne bi bilo treba nobene razprave. Ampak jaz bom nekatere stvari bolj načelno povedal, dotaknil se bom pač enega področja, ki je nam oziroma meni malo bližje. Prvo, kar moram povedati – zato sem tudi prej rekel, v začetku, da bom podprl ta rebalans proračuna –, je predvsem to, da imam občutek, da imamo poslanci pri oblikovanju proračuna premalo besede. Na koncu koncev, mi ga potrjujemo, mi ga sprejemamo, oblikujejo pa ga več ali manj v vladi in če bi želeli priti do takšnega proračuna, ki bi bil povšeči tako ljudem kakor tudi poslankam in poslancem, potem bi več te možnosti morali dati tudi nam. Moram povedati, da v neki vladi, nekoč, enkrat, že v samostojni Sloveniji, smo imeli oziroma so imeli neke možnosti poslanci oziroma tudi poslanke. Na koncu koncev moram reči, da je ta rebalans proračuna po moji presoji kar socialno naravnan kakor tudi razvojno. Mene predvsem nekako veseli, da je socialno naravnan, da tokrat po dolgih letih, bom rekel po dolgih letih kriznih časov zopet ljudem lahko namenimo nekaj več. Ne bom rekel, da namenimo dosti; še daleč, daleč premalo! Predvsem tistim, ki dejansko imajo najnižje prihodke. Prioriteta rebalansa za 2019 leto je največji delež odhodkov usmerila v sledeče politike – ne bom govoril o številkah, ampak bom samo politike omenil. To je izobraževanje in šport, socialna varnost, pokojninsko varstvo – kar me posebej veseli –, servisiranje javnega dolga, politika obrambe, zaščite, notranjih zadev in varnosti. To so politike, za katere se dejansko največ sredstev tudi nameni. Izdatki za pokojninsko varstvo, ki predstavljajo transfer Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije, se za 264,7 milijona evrov znižujejo zaradi prispevkov za socialno varnost. To se pravi, plačanih je bilo bistveno več prispevkov na osnovi tega, ker je bilo tudi bistveno več ljudi zaposlenih. Še dve leti nazaj smo govorili, da je brezposelnost visoka, tokrat pa govorimo, da na trgu dela več ni delavcev. Samo za obresti dolga bomo v letošnjem letu iz proračuna namenili 785,06 milijona evrov, to je ogromen denar, ampak moram opozoriti in poudariti, da 2014. smo plačali 1,084 milijarde, da je zdaj letos skoraj 300 milijonov evrov manj, in tu je dosežen določen napredek. Največji porast izdatkov v predlogu rebalansa v primerjavi s sprejetim proračunom se načrtuje na sledečih politikah: na socialni varnosti; izobraževanju in športu; plačilu v EU – malo prej je bilo tudi omenjeno, zaradi česa se daje več v proračun Evropske unije –; podjetništvu in konkurenčnost – tudi dostikrat gospodarstveniki rečejo, da država nima za njih posluha in se zelo radi primerjajo s kmetijskim področjem in pravijo, da je tam bistveno več denarja. Ja, tisto je neka specifika, ampak vidimo, da tudi na tem področju država nima mačehovskega odnosa do gospodarstva. Varovanje okolja, ki je tudi seveda zelo ključnega pomena, če vemo, kaj vse se v svetu v zvezi z okoljem dogaja. Pri odhodkih za pokojnine je upoštevana 2,8-procentna, dejanska uskladitev pa je bila 2,7 %, uskladitve pokojnin, drugih prejemkov v februarju mesecu, se pravi, to so naši upokojenci že dobili, veljalo pa je tudi s 1. januarjem, ker 1,5 % bo usklajevanje v mesecu decembru, to pa je tisti odstotek, ki je vezan na odpravo krivic, ki so se zgodile v času gospodarske krize oziroma recesije. To pomeni na letni ravni 2,9 %. Prav tako je upoštevana višina letnega dodatka in tu moram reči, da sem posebej zadovoljen, da najvišji letni dodatek dobijo tisti upokojenci, ki imajo najnižje dohodke oziroma pokojnine. Seveda bomo na tem segmentu tudi v prihodnosti poskušali narediti čim večji premik. Če bi na grobo ocenjeval, zadovoljstvo z rebalansom proračuna je, ampak vseeno pa želim na nekaj opozoriti. Glede na to, da smo podpisali koalicijski dogovor, pogodbo, sporazum, kako se pač že imenuje, v tem trenutku to toliko ni pomembno – vemo, za kaj gre. Treba je tam tudi upoštevati tisto, kar je iz naslova pokojnin posebej zapisano. Če bomo to realizirali tudi do konca letošnjega leta, potem pomeni, da smo naredili nek premik tudi na tem področju. Mislim, da so naši upokojenci v preteklosti nosili največje breme te gospodarske krize in so najbolj zaostajali pri rasti oziroma sploh ni bilo rasti dohodkov, to se pravi tudi pokojnin. Tokrat, ko gre malo boljše, moramo za njih tudi na ustrezen način poskrbeti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav podpredsednik, člani ministrskega zbora, čeprav ministra ni nobenega, pa so sodelavci, vsi ostali prisotni! V Slovenski nacionalni stranki smo proučili Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Seznanili smo se tudi z oceno skladnosti Predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019 s fiskalnimi pravili ter stališčem Vlade Republike Slovenije do te ocene Fiskalnega sveta. Tako bi rekel, rebalans ali proračun ali kakorkoli mu rečemo, to je dokument številka ena. Vsi se hvalimo, da imamo letos največjega do zdaj, 10 celih milijard in tako naprej, vendar pa vseeno moram opozoriti, da pa imamo tudi največjo zaposlenost javnega sektorja, 170 tisoč ljudi je zaposlenih v javnem sektorju. V mandatu prejšnje vlade se jih je 11 tisoč zaposlilo in zaposluje se tudi še danes. Me prav zanima, kakšni so učinki ali efekti zaposlitve teh 11 tisoč ljudi, ki so bile v prejšnji vladi zaposleni. Danes sem prvega poslušal gospoda predsednika Vlade, gospoda Šarca, pa moram reči, da se mi je po nekaj besedah njegove razprave začelo dremati. Pa ne zato, da ne bi dobro spal, ne vem zakaj, ampak njegova razprava je bila vsesplošna. Moram opozoriti, da sem mu včeraj eno vprašanje postavil, sicer nisem mislil strašiti, da bo to ne vem kakšen kolaps ali kakorkoli, pač sem opozoril na to, kaj zasledim v medijih, kaj zasledim na internetu, kaj zasledim v drugih časopisih, vseeno strokovnjaki opozarjajo, da se vseeno svetovna ekonomija ohlaja. Tako se tudi ohlaja v Evropi; v Nemčiji, v naši največji poslovni partnerici, so celo z 1,9 na 1,3 znižali napoved gospodarske rasti za letošnje leto – govorimo o napovedi, tako da tudi mi smo deležni te ohladitve, kakšna bo, bomo pa videli. Napovedujejo nam 3,7-procentno gospodarsko rast za letošnje leto. Njegovi odgovori, ki so bili tudi včeraj namenjeni meni, ko sem spraševal, kako smo pripravljeni na krizo, bi rekel, da so vse skupaj bolj ali manj neresni odgovori, kajti danes sem šel skozi. Kaj mi je odgovoril? Celo govoril je o 23 milijardah javnega dolga, tako da očitno ni bil niti pri stvari. Jaz sem govoril o 29,181 milijardah evrov javnega proračunskega dolga, 32 milijard pa je razlika, koliko so občine dolžne. To je, da pojasnim, da ne bo kdo mislil, da govorimo o nekih drugih številkah. Ampak, ker je bil tako neresen tudi včeraj pri mojih odgovorih, mu dam pač neko veselje. Pust je, pa pač jemljem to dobronamerno – fašenke mi rečemo iz Ormoža. Pohvalil bi pa obisk gospoda ministra za finance s kolegico državno sekretarko, ki sta se oglasila v naši poslanski skupini in sta tudi odgovorila na marsikatero vprašanje glede proračuna. Se pravi, šli smo k malo bolj resnemu človeku te vlade. Verjamem, da je tudi minister za finance najbolj zanimiva oseba v vsaki vladi, kajti on ima škarje in platno v rokah. Rekel bi tako, minister je optimističen. Po nekih navedbah se javni dolg znižuje, pohvaliti je treba tudi strukturiranje kreditov, ki jih imamo v dolgu, da se potem zmanjšujejo obresti teh kreditov. Tudi optimističen je glede tega, da bi nekje v letih do 2020 prišli na 60 % javnega dolga, se pravi BDP. Gospa kolegica je ravno prej omenila tisto, kar je tudi mene zanimalo – informacije, kako smo kot neto plačnica. Do 2019 imam točne podatke, v evropsko blagajno smo dali 433 milijonov, pridobili pa 793 milijonov. Tu imamo še 29 %, imamo 71-procentno črpanje sredstev, se pravi, še nekje 30 % bi morali imeti lufta še za kaj več počrpati. Največja so pa sredstva iz strukturnih skladov, 325 milijonov smo pridobili. Tako tu še vidimo v Nacionalni stranki neko vztrajanje v Evropski uniji, čeprav smo mi vedno bili nasprotniki Evropske unije, a pač kakorkoli, smo neto plačnica in dobimo nekaj čez 400 milijonov evrov več. Danes smo že slišali, da se bo ta cifra dvignila skoraj na 500 milijonov za vplačilo, bomo videli, kolika bo potem počrpanost, to bomo pa lahko ocenjevali drugo leto. Če bi se malo še dotaknil rebalansa: 10,4 milijarde evrov, odhodki 10,2, to so že kazalniki. Kdo so tisti, ki bodo pridobili? To se pravi, predsednik Vlade, generalni sekretariat Vlade, predsednik države, generalni sekretariat Vlade 13 milijonov, to se mi vidi bolj kot razsipniško, čeprav bi razumel, leta 2021 predsedujemo Evropski uniji, da bomo takrat rabili taka sredstva, ne pa danes. Tudi urad vlade za migrante – milijon 100, to so ogromne cifre. Izgubili pa bodo Ustavno sodišče, Vrhovno sodišče, Ministrstvo za infrastrukturo – to bi moralo dobiti bistveno več. Danes država, ki ne gradi cest ne železniške infrastrukture in tako dalje, danes se ljudje gibljejo po celem svetu, če nimaš tega, potem si bistveno prikrajšan. Pa tudi Ministrstvo za javno upravo z 9 milijoni. V glavnem to. Pa Fiskalni svet ni nič dobil, pa KPK. Za KPK se celo strinjamo, mi smo dali celo predlog, da se ga ukine, kajti 1,7 milijona evrov na leto pa nobenega učinka, se mi zdi, da je to za naše pojme stran vržen denar. Tudi urad za Slovence smo danes že omenjali, mislim, da so predhodniki omenjali tam nekje 25 tisoč evrov – samo. Včeraj sem govoril, kakšne težave imajo naši v Južni Ameriki, v Venezueli, kaj se dogaja s Slovenci. Niti nihče ne razmišlja, kako, kaj pomagati tem ljudem – daleč od tega! Država Madžarska je ravno pripeljala 300 svojih nazaj oziroma svojih državljanov ali potomcev in tako dalje. Tako skrbijo države drugod za svoje po svetu! Potem sem mislil še na razprave, ki so bile v stališčih strank, bi se samo dotaknil Stranke Alenke Bratušek. Gospa Maša Kociper je sicer uvodoma povedala, da ne pristaja ravno na neko izsiljevanje neke stranke tam z leve strani, ampak vseeno, tolikokrat omenjena ta rešitev pred trojko; zdaj že vseeno mislim, da bi bilo boljše, da bi ta trojka prišla in da bi red naredila, kajti v Grčiji se ve, koliko se je javnih uslužbencev sklestilo, da lahko država funkcionira, naša je enostavno predraga. In to, da se toliko to omenja, da nas je stranka rešila pred trojko – ja, saj so nas samo zakreditirali in zadolžili. To je res. To nas je rešilo, ampak s krediti in z zadolževanjem. To se pravi, da tu ne rabiš nekega posebnega znanja, kolikor jaz razumem. Potem kot član Odbora za finance smo imeli v soboto sejo in tam sem samo eno stvar vprašal, pa sem že dobil po nosu, kaj toliko sprašujem. Tako se bom kar dotaknil gospoda Lenarta, ker on je bil tisti, ki je rekel, ga bom citiral – jaz sem samo spraševal kakšne makroekonomske pokazatelje je Vlada, finančno ministrstvo upoštevalo. To sem slišal, da je to bilo samo zadnje poročilo Umarja. Mislil sem, da jih je več v igri. Gospod me je tako citiral: »Danes razpravljamo o stabilnem in razvojno naravnanem proračunu. Nisem prvi tega izjavil. Tudi sam minister je uvodoma navedel vse te postavke, ki jih bom sedaj v kratkem ponovil. Ampak, ko poslušam razpravo pred menoj,« – to sem pa bil jaz – »imam občutek, kot da nekateri tega niso poslušali oziroma namerno želijo kakšno zadevo spregledati.« Ne vem, jaz kot poslanec imam vso pravico vprašati, kar me zanima. Te pravice mi ne bo noben krojil. Samo apeliram, da pač naj se takih stvari ne poslužujejo. Jaz sem poslušal, jaz sem vprašal, dobil sem odgovor. Da pa bi hotel nekaj spregledati ali namerno ne vem kam peljati to zgodbo – se ne strinjam. Potem sem pa tudi, kako bi rekel, bil nesramen, pa sem nekaj besed stisnil tako, med razpravo razpravljavcev, pa sem dobil zopet po nosu – ne poznaš zadeve! Ga bom citiral, » [[…]]pa boš mogoče kdaj v vladi, ko bo treba težke stvari sprejemati. Ni biti fino poslanec«. Ne vem, gospod je bil iz SD, če sem [[…]]Nihče ga ni silil, da mora iti v vlado. Kolikor vem, volitve je dobila neka druga stranka, ampak ne navijam za njo, daleč od tega. Po neki normalni zgodbi bi se moralo prvo odvijati tisto, kar se je, ampak se je zgodilo nekaj čisto drugega, da so enostavno te stranke zmenile, kaj bodo naredile. In danes mi očitate, da ni biti fino poslanec oziroma da nimam besede, da sem še premalo tu, se tudi ne strinjam. Čeprav gospoda ni danes, mi je žal, da govorim o človeku, ki ga ni, pa vseeno. To so zgodbe, ki enostavno so malo, bi rekel, tako [[…]]Poslanec ima vso pravico vprašati in to je moja pravica in jo bom tudi vedno iskal. Je pa zanimiva bila razprava tudi pri gospodu Anžetu Logarju, ki je povedal, ga bom citiral, » [[…]]Moram reči, da sem zelo zadovoljen nad razpravo gospe Gregorčič, ki je opozorila na pravo dilemo. Ravno to, da prihaja iz koalicijskih vrst, kaže na neko upanje interne demokracije znotraj koalicije. Opozorila je na prave stvari, na prave dileme in očitno razprava znotraj koalicije tu ni bila pripravljena ali opravljena v zadostni meri, da bo šlo pač za golo sledenje politični agendi koalicije.« Zelo zanimiva izjava gospoda Logarja! Mislil sem razpravljati o fiskalnem pravilu, ampak gospod Logar je tako odlično to danes tu prezentiral, tako da se ne bomo ponavljali. Še nekaj bi rekel; sistemske rešitve, zdravstvene rešitve, pokojninska reforma, davčna reforma. Mi smo celo malo dobili neke indice, kakšna bo potem ta davčna reforma, ki je pripravljena. Se pravi, razbremenitev dela, plač, pa potem obdavčitev kapitala. To je zanimivo. To gre vse v tisto, kar je izjavljala stranka Levica – obdavčitev kapitala. In tudi pri obrambi, če se dotaknem. Tam padajo zgodbe ravno na račun tega, pa ne bi delal reklame Levici, daleč od tega, tako da od teh topov in masla bo očitno res ostalo samo maslo, tako je rekel predsednik Vlade. Vsi bi se tudi lahko strinjali s tem, da je rebalans proračuna politični proračun. Mi bomo vseeno, v Slovenski nacionalni stranki, podprli ta rebalans proračuna, ne glede na to, ker je septembra bila vlada sestavljena, in ji bomo dali leto dni časa, da te ukrepe ali to zgodbo pelje naprej. Kakšni pa bodo rezultati, pa bomo lahko razpravljali drugo leto. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič. Izvolite.
Najprej lep pozdrav vsem! Moram reči, da sem vesel, da sem v takem stabilnem vzdušju tukaj in da se vse dogaja po principu pričakovano, videno in slišano. Edina svetla točka, razen tega sončka zdaj, je ravno Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, ki kljub pomislekom in ogromno argumentom proti, podpira rebalans proračuna, tako najlepša hvala za zaupanje. [[oglašanje v dvorani]] Tako. Ko govorimo o rebalansu, govorimo o factih brutih, izgine vsa romantika in številke govorijo nek drug jezik, pri kateremu je interpretacija sicer mogoča, čeprav sem slišal tudi že neke matematične definicije danes, da to ni enačba, ampak neenačba, oboje je pa matematika, samo orodje uporabljamo drugo. Težko je nekatere zadeve pohvaliti, vedno je lažje kritizirati, ampak k temu se bom vrnil malo kasneje. Najprej obrazložitev, da ohlajanje gospodarstva ne pomeni recesije, daleč od tega. To pomeni, da se upočasnjuje rast. In če pade za nekaj odstotnih točk oziroma odstotnih promilov, je to znak za pozornost, ni pa znak za alarm in daleč od tega, da bi bilo treba ljudi strašiti še s tem, kar smo jih strašili v teh petih, šestih mesecih že z ne vem koliko pojavi, do katerih potem dejansko ni prišlo. In hvala bogu, da ni prišlo! Nenehno poslušamo tudi mantre o nesodelovanju in o tem, kako je bilo predlaganih ogromno dobrih predlogov. Ja, so bili dobri, ampak niso bili uravnoteženi. Jaz sem nehal šteti pri milijardi in pol. In če bi vaše predloge, ki so prišli s te strani, šteli, jih upoštevali v rebalansu, bi danes ne imeli presežka v višini 200 milijonov evrov, pričakovani presežek, ampak bi imeli 1,3 milijarde primanjkljaja, ker ne bi bilo mogoče tega uravnotežiti. Treba se je namreč nekaterim stvarem, če jih hočeš imeti, odpovedati, nikoli ne bomo mogli imeti vsega. In če smo si zadnjih deset let zatiskali pas, sta možna samo dva scenarija: ali ga zatiskamo toliko časa, da poči, ali nam pa zmanjka lukenj. Mislim, da je po desetih letih prišel tudi čas, da ga malo popustimo in da imajo od tega zatiskanja pasu oziroma nezatiskanja pasu nekaj tudi ljudje, ki so največ prispevali v krpanje raznih lukenj, nastalih v privatizaciji, pa bančnih lukenj, pa ne vem česa še. In ja, zdaj si bomo nalivali čistega vina, ampak to vino bo plačano in plačali ga bomo vsi skupaj, bodo imeli pa tudi vsi nekaj od tega. Ne vem, ali je res tako težko razumeti, da je zdaj prišel pa čas tudi za te tako imenovane – pa ne maram te besede uporabljati – navadne državljane. Vsi si zaslužijo boljše življenje, ne samo tiste elite, ki smo jih gledali in ki smo jih v bistvu reševali v zadnjih desetih letih ali pa v tridesetih letih, saj prvi val privatizacije se je začel v 90. letih. Rebalans je dober, ni idealen, ampak kaže na neko smer, v katero si ta koalicija in ta vlada želi iti. Daleč od tega, da bi bili vsi zadovoljni. Najbolje bi bilo imeti zdaj 100 milijard za porabiti, pa bi vsi problemi izginili. Pa ne bi, verjemite mi, da ne bi; tudi če bi imeli 100 milijard, bi našli načine, kako bi eno milijardo spravili pa še nekam drugam. S tem rebalansom ne bomo rešili ne sveta, ne Evrope, ne Slovenije. Želimo samo normalno živeti ali pa začeti normalno živeti in se ukvarjati še s kakšnimi bolj prijetnimi zadevami, kot je le preživetje. Preživetje ni dovolj, da preživimo. Verjetno bomo imeli vsi dovolj zraka, če ne bomo uničili tega okolja, imeli bomo tudi kaj za v usta dati, imeli bomo streho nad glavo, če bomo imeli srečo, bo to naša streha, če ne bo, živimo pač v taki državi, kjer je treba poskrbeti eden za drugega, to je solidarnost. Dobro je, da imamo vsaj tisto osnovno, ampak to je res elementarno, eksistencialno urejeno s socialnimi transferji in socialno politiko. Zato, da ne bo treba gledati vseh tistih elit, ki jim je bilo do zdaj vse dopuščeno in vse odpuščeno, zato je tudi dober ta proračun oziroma rebalans proračuna. Slišal sem pa nekaj zadev, na katere se je treba odzvati. Da je ključno poskrbeti za mlajše od 40 let. Seveda je ključno, ampak ne samo za njih. Treba je poskrbeti za vse! Za otroke, za tiste do 20, tudi za tiste od 20 do 30, do 40 [[…]]Pozabljamo, da je ena generacija po osamosvojitveni vojni izgubila 10 let življenja zaradi tega, ker je se znašla zaradi letnice rojstva v najbolj kriznem obdobju. 10 let ni bilo dela, tisti, ki je delal, je lahko delal samo na črno, preko študentskih napotnic, preko avtorskih pogodb in tem ljudem manjka 10 let delovne dobe. Problem ni danes, problem bo pa čez 30 let. In to bo zelo velik problem! To je ogromna generacija ljudi, na katere moramo tudi danes že misliti. Ne samo na upokojence, ki jim stalno znižujemo odmerni odstotek. Treba je dvigniti odmerni odstotek! In cilj mora biti, kot je bil pred letom 1990. Torej vsaj 80 % bi morali upokojenci dobivati svoje povprečne plače. Lahko tudi delajo, ampak ne morejo delati vsi. Nekdo, ki se je v 40 letih zgaral v proizvodnji, ne bo mogel delati. Tisti, ki pa želi, pa seveda naj mu bo to omogočeno. To je dobro. Ampak ne vseh upokojencev pa vseh generacijskih skupin dajati v isti koš. Za vsako generacijo bo potrebno poskrbeti. In kot danes aktivna populacija skrbi za to, da se lahko otroci šolajo, da imamo zdravstveni sistem, da dobivajo upokojenci pokojnine – pustimo zdaj višino, višina ni nikoli v redu –, bomo morali poskrbeti za vse. V ta grenka, kisla, trda, nezrela, zrela, gnila, ne vem kakšna jabolka bomo morali ugrizniti vsi. Ampak to z nekim novim pristopom. Z optimizmom. Ker če bomo dosegli zaupanje pri ljudeh, ki nas zdajle gledajo in od nas upravičeno pričakujejo premike na boljše in upravičeno pričakujejo rezultate, se bomo pač vsi morali usesti, pogovoriti, vzeti facte brute in se marsičemu tudi odpovedati. Ker verjetno nikoli ne bo dovolj vsega za vse. Če vzamem še enkrat, že izrečeno danes, gospodinjsko logiko – če je do zdaj tretjina oziroma če sta do zdaj dve tretjini ljudi v zadnjih 10 letih jedli samo krompir pa občasno zelje, zdaj je pa končno prišel čas, da kakšna pečenica tudi pade zraven, sploh na pustni čas. Ne bi tako negativistično gledal na vse skupaj, sploh pa ne na razne izraze, ki jih je bilo slišati danes: čuti se odsotnost, pomanjkanje, čuti se to, čuti se ono. Ali imamo argumente ali jih nimamo? Ali je nekdo rekel: »To je narobe. Če boste to sprejeli, boste naredili katastrofalno napako.« Ste prepričani ali to veste – sprašujem vas nazaj. Najlažje je biti proti. Torej, samo po sebi; če se kaj izkaže za resnično, če si bil proti, potem se boš trkal po prsih: jaz sem na to opozoril! To se tukaj notri dogaja konstantno. Če pa se ne izkaže za resnično, potem se bo pa itak pozabilo, pa nima smisla. Dejansko se ukvarjajmo s pravimi problemi in ne s tem, kaj se čuti, kaj se ne čuti. Ukvarjajmo se s tem, kaj lahko naredimo za to državo, da bo boljša. In za te ljudi, da jim bo življenje lažje, lepše in bolj kakovostno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Dve stvari bi želel izpostaviti. Prvo – kar veliko ljudi po Sloveniji, državljank in državljanov spremlja delo Državnega zbora oziroma njegovih delovnih teles, spremlja izjave ministrov, državnih sekretarjev, predsednika Vlade. Potem te izjave primerjajo s tem, kakšne politike po posameznih področjih se v tem državnem zboru sprejemajo oziroma kako se njihovo materialno, finančno, zdravstveno stanje ali pa zadovoljevanje potreb iz šolstva, kulture in tako naprej zadovoljuje in kako ne. Tako kot nas tule gledajo oziroma ko nas obiskujejo v poslanskih pisarnah ali pa nas upravičeno ustavijo na ulici in nam zastavijo vprašanja. Tu bi rekel dve stvari. Prvič; ko je gospod Ivanuša od Slovenske nacionalne stranke prejle izpostavil, da bo ta rebalans proračuna politični dogovor. Seveda, proračun je vedno politični dogovor med tem – tako po navadi rečemo v Levici –, ali bomo povečali ljudem blagostanje in zadovoljevanje njihov pravic in dohodke ali pa bomo dopuščali, da se zlasti stvari odvijajo na račun nižjih plač, nižjih pokojnin, nižjih izdatkov za zdravstvo, raziskovanje in tako naprej, kar ima pa vse potem posledice. Moram reči, da ko je ta proračun oziroma rebalans pred nami, bi rad izhajal iz tega, kar je prej gospa Saša Jazbec, državna sekretarka na Finančnem ministrstvu, izpostavila; da je bilo v prejšnjih proračunih – vemo pa, da že zdaj kar nekaj let bruto družbeni proizvod in gospodarska rast v Sloveniji visoko raste. Imamo zunanjetrgovinske presežke in teh ne ustvarjajo samo direktorji, menedžerji, inženirji in tako naprej. Te ustvarjajo ljudje v proizvodnji, v gospodarskih družbah. In koliko imajo ti od tega, se pa zdaj postavlja vprašanje. In zakaj so bili pretekli proračunu, kot ste vi fino uporabili izraz, robustni. Vsi smo vas razumeli. Robustni so bili zaradi nizkih plač, zaradi nizkih penzij, zaradi nizkih izdatkov za zdravje, krepko pod potrebami, za kulturo, izobraževanje – vemo pa, da je naše znanje ključna zadeva –, da ne govorim o raziskovanju. Samo dosežki in inovacije na področju raziskovanja dvigujejo tehnološko strukturo slovenskega gospodarstva in nam povečuje dodano vrednost in s tem, jasno, višje plače, višje blagostanje. Halo? To je treba podpirati! V preteklosti je ta robustni proračun nastajal tudi na podlagi tega, da so se dolgovi kapitala iz privatnih dolgov spremenili v javni dolg. Zdaj je situacija s tem rebalansom, s tem proračunom drugačna; več je denarja za blagostanje. Dejansko je. Prej smo govorili, že moji kolegi iz Levice, pa tudi drugi, bodisi da gre tukaj za plače, dvig minimalne plače, dvig socialnih transferov, dvig dodatne denarne socialne pomoči in na tej podlagi tudi varstvenega dodatka za starejše. To so stvari, ki so namenjene blaginji prebivalstva pri nas in to podpiramo. Dvignil se je denar, dejansko, za šolstvo, za raziskovanje in to je vse zelo v redu. Iz Liste Marjana Šarca je bilo izpostavljeno predvsem, da se bo iz integralnega proračuna povečalo tudi za 200 milijonov sredstva za zdravstveni sistem. Ob tem bi pa želel opozoriti, da poslanke in poslanci vseh strank opozarjamo na to, da je ta sistem treba čim prej sanirati in ga finančno močneje okrepiti. Ta sistem dolgo ne bo več stal, je pa to življenjska bilka te naše Republike Slovenije. Podobno kot financiramo pokojninsko in invalidsko zavarovanje, mislim, da tam proti milijardi vsako leto iz integralnega proračuna, bomo morali bistveno večje zneske iz integralnega proračuna dati tudi za zdravstveni sistem. Če ne, mi ni jasno, kako bomo te zamude pri stavbah, pri opremi, nadomestili. Kako bomo krajšali čakalne vrste? Kako bomo vlagali višja sredstva v program, ki sem ga včeraj omenil, ko smo imeli poslanska vprašanja, v program skrbi za duševno zdravje? Večje specializacije zdravnikov, ki jih zdajle rabimo? Mi rabimo dodaten denar dejansko za zdravstvo, za nova zdravila, za nove tehnologije in hočeš ali nočeš, ta državni zbor bo v tem mandatu to povečanje sredstev za zdravstvo, poleg tistega, kar se zbere iz prispevkov v zdravstveni zavarovalnici Zavodu za zdravstveno zavarovanje, moralo narediti. Če ne, se bo ta sistem zamajal. Zato v Levici tudi govorimo, da zastopamo pač program ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja oziroma njegovo vključitev v obvezno in preprečitev nadaljnje privatizacije javnega zdravstva. Ker o tem, kar mi zdajle govorimo – kaj se je zgodilo na področju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja? To se je od lanskega leta do letošnjega povečalo z 28,82 evra, kar vsak plača, na 30,12 evra. To se je pa zgodilo! Nadalje bi rad še rekel to. Prej sem povedal, da ljudje spremljajo naše delo in tudi izjave ministrov, državnih sekretarjev in vprašanja in diskusije poslank in poslancev. Kar nekaj ljudi me je poklicalo in me vprašalo – sem pač iz Celja, kjer je onesnaženo področje Celjske kotline podobno, kot je Anhovo, kot je Mežica in še bi lahko našteval, ko pravimo, zelena Slovenija, ampak kljub temu imamo zelo onesnažene točke. Vprašali so me: Poglejte, minister Leben, dosti odločen minister, povedal je, da se bodo – na primer za občino Celje govorim – hudo onesnažena igrišča pri vrtcih, kjer je ugotovljeno na podlagi čisto svežih analiz preseganje opozorilnih ali pa mejnih vrednosti težkih kovin v zemlji, na kateri se otroci igrajo – tudi v usta ali kakorkoli. Ali se zdaj, ko je Leben odšel, ta stvar spremeni? Odgovoril sem, da ne. Kakor ga poznam in kakor poznam tudi delavce na tem ministrstvu, bo ta stvar tekla naprej. In verjamem, da kot je obljubil minister Leben, se bo letos v Celju saniralo 5 igrišč, kjer se otroci igrajo na kontaminirani zemlji s težkimi kovinami, ki je nevarna za njihovo zdravje in življenje. Verjamem, da se bo to zgodilo. Drugič, opozorili so me, ljudje so me vprašali, jaz vseskozi postavljam zdaj že pol leta vprašanja ministru Jerneju Piklu oziroma uslužbencem Ministrstva za šolstvo, kdaj se bodo začele izvajati odločbe o usmeritvi, to so posamični pravni akti, ki otrokom s posebnimi potrebami zagotavljajo pravice, da se lahko ti normalno osnovno izobražujejo. Minister je meni na svojem zaslišanju pred 6 meseci odgovoril, stojim za tem, da se odločbe o usmeritvi izvršujejo v celoti. Jaz ne dvomim, jaz verjamem, da bo minister to naredil! Prav tako je na zadnjem Odboru za izobraževanje na moje vprašanje državni sekretar Štromajer, ko sem ga vprašal, ali so za to ministrovo obljubo zagotovljena sredstva v proračunu Ministrstva za izobraževanje, mi je sekretar odgovoril: Da. Torej odgovorim volivkam in volivcem, staršem otrok s posebnimi potrebami, da bo Ministrstvo za šolstvo te stvari realiziralo. V nasprotnem primeru pa so nas oni upravičeni vse vprašati po odgovornosti oziroma tudi nas politično sankcionirati, to se pravi na volitvah ali kako drugače. Kar sem začel na začetku govoriti, kar sem še okoli zdravja omenil, mislim, da bomo morali slej ko prej dejansko dobiti od ministra Sama Fakina za zdravje, ki je žal bolan zadnje čase, na vse več vprašanj, ki so dejansko potrebna odgovorov – in ni več časa veliko za ukrepanje in tudi za to ukrepanje je potrebno zagotoviti sredstva – odgovore, kako bomo našemu javnemu zdravstvenemu sistemu zagotovili, da bo ostal vzdržen in da bo zagotavljal vsaj ta nivo, če ne višjega, javnega zdravstva, kot ga zdajle za državljanke in državljane Slovenije izvaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Vidim, da ja. Predlagam, da se prijavite. Hvala lepa. Prvi dobi besedo Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Danes smo uvodoma poslušali predsednika Vlade, premiera, ki je ob tem rebalansu govoril o tem, če ljudje že vsak dan poslušajo o visoki gospodarski rasti, potem morajo tudi nekaj od tega imeti. S tem se, verjamem da, vsi strinjamo, ampak se moramo vprašati, ali ta rebalans res to zagotavlja, kar premier govori. Ali zaradi teh ugodnih makroekonomskih okoliščin, zaradi izdatnejših prilivov v državno blagajno so ta sredstva res gospodarno, racionalno načrtovana na eni strani in ali bodo zaradi teh ugodnih okoliščin res vsi ljudje več imeli. Predvsem tisti, ki pač neko podporo države na tak ali drugačen način še najbolj potrebujejo. Če pogledamo ta proračun in razrez teh sredstev, vidimo, da temu ni tako. Ob znatno višjih izdatkih v letu 2019, kot so bili prvotno načrtovani, gre velik del teh sredstev v neko porabo, ki je ne bo mogoče zamejiti, tudi takrat ne, ko prilivov v proračun v taki meri, kot smo jim priča danes, več ne bo. Če kdaj, so okoliščine za reformo tako na davčnih kot na ostalih področjih ugodne sedaj in bi jih bilo treba sprejeti čim prej, ampak nič od tega ni na vidiku. Tisto, kar smo pred dnevni poslušali o neki davčni reformi, gre za neko minorno zadevo, ki ni reforma, ampak je antireforma, če bo res uresničeno tako, kot se predlaga, potem bolje, da se tega niti ne lotevate. Ker učinkov od tega, kar se predlaga, ne bo. Ta država potrebuje korenite spremembe tako na tem področju kot na številnih ostalih in eno od prvih področij je gotovo davčno področje, področje razbremenitve tistih, ki ustvarjajo, in usmerjanja sredstev tja, kjer je pač to potrebno. Govora je bilo o tem, da naj bi vsi zaradi teh ugodnih okoliščin imeli nekaj več. Poglejmo na primer upokojence. Kaj imajo upokojenci, vas vprašam, od teh ugodnih okoliščin? 2,7 % uskladitve pokojnin, kar pomeni pri pokojninah do 600 evrov tam nekje do 15 evrov na eni strani – in teh je največ, preko 60 % upokojence prejema take pokojnine –, na drugi strani pa dražitve domov za starejše, podražitev prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja za dva evra, dražitve številnih komunalnih in ostalih storitev, kar pomeni, da je ta povišica bila pojedena že v prvem mesecu, ko je bila na računih upokojencev. Torej upokojenci od teh ugodnih razmer, oprostite, kljub temu da se nadkoalicijska Levica hvali s tem, kaj je naredila za te sloje, nimajo nič, ker z ukrepi na drugi strani je bil ta učinek izničen. Nekaj podobnega lahko pogledamo pri dvigu minimalne plače in pri vseh ostalih stvareh, kjer smo govorili razbremenite z davki te prejemke, ne pa dvigovati prejemkov, kar je povzročilo, da so posamezniki prešli določene cenzuse in zaradi tega so tepeni na drugih področjih, kjer so imeli določene bonitete pri plačilih vrtcev, pri davčnih razredih itn. Torej, večina ljudi od teh ugodnih razmerij in od teh ugodnih okoliščin nima nič. Ob tem, da je treba povedati, da bi pa lahko imeli tudi upokojenci bistveno več. Številne države poznajo pomoč upokojencem, predvsem tistim z nižjimi pokojninami, nekje govorijo, da je to trinajsta pokojnina, nekje, da je božičnica, nekje, da je dodatek za ogrevanje, ki bi ga potrebovali tudi mi v naših razmerah. Še posebej zato, ker imamo zelo neustrezno politiko na področju plačila teh stroškov, ki znatno bremeni ravno tiste z najnižjimi prihodki in marsikdo enostavno ni sposoben v zimskih mesecih – hvala bogu, letos temu ni slučaj zaradi tega, ker imamo ugodne vremenske okoliščine, ampak po eni ostri zimi, kot je bila pretekla –, ne zmore plačati niti stroškov ogrevanja in bi neka božičnica v višini 500 evrov za ta sloj upokojencev pomenila znatno pomoč pri plačilu teh stroškov. Za to bi bilo treba nameniti 150 milijonov evrov letno. In ta denar je glede na te razmere, ampak ste ga razporedili za nekatere druge potrebe, ki niso tako nujne, kot bi, recimo, bila ta; ob tem, da ste transferje zmanjšali v pokojninsko blagajno zaradi tega, ker je pač prilivov več iz prispevkov za 250 milijonov evrov. Za 250 milijonov evrov manj v proračunu, vzeto upokojencem, namesto da bi jim dali preko tega ukrepa ali pa tudi preko tistega, ki ste ga obljubljali in ste ga podpisali v koalicijski pogodbi. Za vas je to očitno ničvreden papir, kljub temu da je pod tem dokumentom pet oziroma zdaj pred sprejemom rebalansa šest podpisov, kjer ste zapisali, »odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe se bo postopno določil v višini najmanj 63 %; uveljavitev ukrepa januar 2019«. Ko smo vas na to opozarjali lansko leto, celo predlagali zakon v tej smeri, ste utemeljevali, kako želimo požreti proračun in spraviti to državo v bankrot zaradi tega, ker naj bi uresničili to, kar ste si sami zadali in samo podpisali. In danes poslušam kolega Pavšiča o 80 %. Kje je še 80 %? Populistično! Upokojenci bi morali imeti 80 % – se strinjamo! Vsi! Kdaj? S takimi populizmi, poglejte, ne boste prepričali nikogar. Če je namen teh proračunskih dokumentov in vsega ostalega nek populističen pristop, potem je to slabo. Potem poglejmo drugo področje. Kaj imajo od teh ugodnih razmer tisti, ki nimajo normalne dostopnosti do zdravstvenih storitev? Mnogi umirajo zaradi tega vsak dan. Umirajo. Ob tem, da je zdravstvena blagajna tako polna, kot ni bila še nikoli. 3 milijarde in pol sredstev! Ob tako polni blagajni so prostovoljno zdravstveno zavarovanje povečali za dva evra vsak mesec. Popolnoma napačna politika, ki gre v nasprotju z interesi ljudi, ki pomeni, da dela politika slabo za ljudi. Kajti, v zdravstvu očitni ni problem denar. Dokazano, da ni problem denar! Lani ste 35 milijonov evrov na silo namenili povečanju, da se bodo skozi ta denar zmanjšale čakalne vrste, niti 20 milijonov tega ni bilo porabljenega, niti polovica ne za skrajšanje čakalnih vrst. Nobena čakalna vrsta se zaradi teh sredstev ni skrajšala. Torej, tudi tisti, ki so bolni in ki potrebujejo zdravstveno pomoč, nimajo od tega nič. Ali imajo kaj od tega tisti, ki potrebujejo zdravstveno nego? Ki živijo, recimo, na domu, pa bi skozi ustrezno institucionalno varstvo lahko normalno funkcionirali in doživeli višjo starost. Torej, tudi ti ljudje od tega, oprostite, kljub temu da je blagajna polna, nimajo nič in istočasno poslušamo ministra, pristojnega za zdravje, kako bo še povišal zdravstvene prispevke. Zvišal naj bi jih. Čemu? Zato, da bo še posegel v žepe davkoplačevalcev in ljudi. Ne, v tej državi je treba vse obremenitve znižati. In trenutek, da se to zgodi, je pravi, ampak tega, kot kaže, vi ne boste storili. Tudi ne boste odpravili prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja, ker ga niste spodobni odpraviti, ker tega ne znate narediti. Ne boste ga. Čez eno leto se bomo lahko srečali v tem državnem zboru in se bomo o tem pogovarjali. Še drugih stvari, ki so bolj enostavne in ki ste si jih rokovno zacementirali na 1. januar letos, niste naredili in jih očitno tudi v tem letu ne boste naredili. Veliko je bilo v teh razpravah populizma, veliko zavajanja, ampak če pogledamo pod črto, od teh ugodnih razmer, od katerih naj bi imeli vsi ljudje nekaj, kar je govoril predsednik Vlade Šarec, večina nima nič in ima nekaj le peščica. In to tista peščica, ki je najmanj produktivna in ki najmanj prispeva k dodani vrednosti v tej državi. Kar je narobe svet. Ta strošek, ki je bil pač določen v letošnjem letu s 1. januarjem, nas bo bremenil tudi v tistih obdobjih, ko bodo prišla leta suhih krav. Da ne nadaljujem, kaj imajo starši od tega, od teh ugodnih razmer – dražje vrtce. Na odboru je bilo predlaganih nekaj amandmajev. Skupna višina vseh je bila v znesku 85 milijonov evrov približno. 0,85 % proračuna! Če bi bili vsi sprejeti, ker amandmaji zagotavljajo nevtralnost, se pokrivajo, ne bi bil za proračun v celoti gledano nič narobe, ampak ni bil sprejet niti eden. Vsi, ki so pa bili predlagani, so pa šli nasproti ljudem. So šli temu nasproti, kar je govoril premier Šarec, da zaradi teh ugodnih razmer bi morali pač vsi ljudje nekaj tudi imeti od tega. Ampak so se vsi ti amandmaji zavrnili. Res pa je, da je vse predlagala opozicija. Prava opozicija. Zaradi tega so bili verjetno tudi zavrnjeni. Trenutek, ko bi lahko nekaj naredili za ljudi, je ugoden tudi na tistem področju, ki mu rečemo stopnja DDV. Z uvedbo tretje stopnje za tiste potrebščine, ki ljudi najbolj bremenijo in ki so se v zadnjih letih najbolj dražile, gre pa za elektriko, komunalne storitve, stroške ogrevanja in še ostale. Z uvedbo tretje stopnje v višini 5 % bi pa resnično razbremenili, pomagali številnim, tudi tistim, ki imajo najnižje prihodke, in na drugi strani ne ogrozili ne javne blagajne in tudi ne teh podjetij, ki se tako in tako bohotijo z enormnimi dobički, s katerimi ne vedo, kam. Tako ta rebalans, žal, ni tisto, kar bi v teh časih potrebovali. Predstavlja pa verjetno problem tudi dolgoročno za čas, ko razmere ne bodo tako ugodne, kot so danes. Ko bo treba na nek način zagotavljati sredstva približno v taki višini na odhodkovni strani, kot so sedaj zacementirana. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi! Preden grem na ta naš rebalans proračuna, morebiti stavek, dva mojemu predhodniku, no. Tisto, kar pogrešam v tej dvorani, je malce enega spoštovanja. Ne bi si dovolil nikoli debate v vašem smislu: nič niste naredili z ozko peščico, niste sposobni, nič ne boste čez eno leto naredili – jaz si tega, kolega Černač, ne bi nikoli privoščil, pa da s tem obkladam vas ali pa [[…]]– zato, ker morebiti drugače razmišljate ali imate drugačno politično opcijo. Kakorkoli, vendarle boste morali priznati, da smo nekaj v teh mesecih v koaliciji skupno pa naredili. Seveda ne vsega. Pred nami, upam, da je še tri leta mandata in da bomo marsikaj v tej državi tudi še postorili. Imeli ste tudi priložnost; ampak ne nazadnje s to retoriko, ki jo imate, ki jo pooseblja vaš predsednik, ste prišli do tega: kljub temu da ste zmagali na volitvah, nimate v tem državnem zboru nikogar, ki bi bil z vami pripravljen se usesti za mizo pa se pogovarjati o skupnih prioritetah te države. Pa imate dober program. Na veliko vsebinskih točkah se popolnoma strinjam z vami. Dokler boste tako komunicirali, mislim, da ne boste imeli veliko sogovornikov. Zdaj pa, če počasi preidem k temu predlaganemu rebalansu proračuna za leto 2019, ki sledi ciljem, ki smo si jih v koaliciji zadali nekako kot programsko smernico našega skupnega delovanja, hkrati pa seveda gre tudi v smer javnofinančnih konsolidacije in ustvarjanje nekih proračunskih presežkov. Če poenostavim. Prihodki in odhodki se zvišujejo, nominirani presežek pa bo nekje v višini 0,4 BDP. Človek bi rekel, spodbudni podatki, pa vendar je mnenje Fiskalnega sveta, ki je bil danes že večkrat omenjen, da predlagani rebalans nakazuje ekspanzivno in prociklično fiskalno politiko, za katero Fiskalni svet meni, da v teh trenutnih okoliščinah ni ustrezna. Opozarjajo predvsem na prve napovedi o upadanju gospodarske rasti na eni strani, na drugi strani pa ob vseh sprejetih ukrepih na trajno povišanje izdatkov. Meni je čisto popolnoma logično, tudi za funkcijo, ki jo ima Fiskalni svet, ta skrb, ki jo je treba seveda pozdraviti, saj je v skladu z njihovo konzervativno oceno stanja v politiki tudi edino mogoče. Seveda je pri vseh zgodbah treba pogledati dve strani. Če pogledamo to drugo stran, je pa treba tudi upoštevati mnenje oziroma cilje koalicije oziroma Vlade, ki se je lotila odprave nekaterih nujno potrebnih anomalij. Tako je velik del tega presežka namenjen za socialne izdatke in pokojnine, en del pa tudi za prihranke. Kot radi rečemo, za težje čase. Vse naj vas, spoštovani kolegice in kolegi, ob tej priliki še enkrat spomnim na nekatere ukrepe, ki smo jih že sprejeli oziroma jih bomo še v tem letu; sprejetje katerih pa se seveda odraža tudi v tem rebalansu proračuna, in sicer: odmrzitev ukrepov ZUJF, uspešno zaključena pogajanja s sindikati, uskladitev pokojnin, dodatek, dvig minimalne plače, dosežen dogovor z občinami o zvišanju primerne porabe, predvidena mini reforma davčne zakonodaje oziroma paket davčnih optimizacij, kot jo imenuje minister Bertoncelj, z namenom razbremenitve plač, skratka večjega neto izplačila, opustitev dajatev za regres in razbremenitev izplačil nagrad za poslovno uspešnost, otroški dodatki, porodniške – da ne naštevam, ker je danes že nekajkrat nekaj sogovornikov pred mano to poudarilo. Če upoštevam vse našteto in tudi številne razvojne projekte, ki so predvideni po posameznih regijah in so v tem rebalansu in gredo v smer zagotavljanja nekega predvidljivega, stabilnega poslovnega okolja, kar je, spoštovane kolegice in kolegi, ena od glavnih zahtev gospodarstva. Če upoštevam še tudi, da se država tudi razdolžuje in se s 66 % približuje zahtevam maastrichtskega dogovora, ciljni meji teh 60 %, in da smo po podatkih na tem področju eno od zglednejših držav v Evropi. Naj ob teh dejstvih še dodam, da je večina ministrstev, razen Ministrstva za finance, dobila dodatna sredstva za delovanje in za predvidene reforme, ki se že oziroma se bodo izvajale. Prvič v zgodovini smo za šolstvo oziroma za znanost namenili dobrih 200 milijonov več. Ministrstvo za zdravstvo je dobilo prepotrebna finančna sredstva za zmanjšanje čakalnih vrst. Da ne naštevam po vseh posameznih ministrstvih. Seveda tudi jaz nisem v celoti zadovoljen s tem rebalansom, se pa zavedam, da si je ob številnih področjih, ki se jih je lotila Vlada, treba postaviti prioritete v skladu s tistimi, kar imaš, seveda z zmožnostmi. Eno od področij, kjer sam menim, da bo treba v naslednjih letih zagotoviti oziroma prerazporediti sredstva, je Ministrstvo za delo, družino, in sicer predvsem na področju zagotavljanja standardov in zadosti kapacitet za domove za starejše, na kar sem že večkrat tudi opozoril aktualno ministrico. Obljubljenega pisnega odgovora – tudi danes ni ministrice –, ki mi ga je obljubila prejšnji mesec, sicer nisem dobil, koliko teh domov za starejše ne izpolnjuje kriterijev. Rok je, mislim da, leta 2021, vem pa, ob dejstvu, da se ne namenjajo sredstva v te namene, da kar nekaj domov tega ne bo doseglo. Tudi odgovor ministrice, ki je na moje vprašanje, kaj v primeru neizpolnjevanja teh pogojev, odgovorila, da bo pač ta rok podaljšan –s tem se ne morem zadovoljiti. Življenjska doba v Sloveniji se povečuje. Temu ustrezno bo seveda treba prilagoditi tudi politike in prioritete na tem področju. Da se razumemo, o čem govorimo, o teh normativih, govorimo o tem, da morajo v domovih za starejše priti na standard eno- ali pa dvoposteljnih sob, kar – upam, spoštovani kolegice in kolegi –, da v letu 2019 ni noben nadstandard, ampak nekaj, kar pričakujemo, en ustrezen prostor, kjer bodo lahko živeli naši starši oziroma standard, ki ga v starosti seveda pričakujemo tudi sami. Strinjam se s kolegom Černačem, da največji poraženci, ali kakorkoli hočete, tega sistema pri nas so upokojenci. Z vsem, na kar je opozoril, se popolnoma strinjam, v teh letih smo naredili številne krivice in tudi zadnja pokojninska reforma je pripeljala, s tem da zdaj ustvarjamo nove generacije, bi rekel, enih revežev, ko gredo v penzijo. Včeraj je predsednik Vlade, gospod Šarec, pri poslanskih vprašanjih okrog pokojninskega sistema dejal, ga bom citiral, »da projekcija kaže, da je pokojninski sistem še nekaj časa vzdržen«. Moje vprašanje pa je, ali bodo s temi pokojninami vzdržali tudi upokojenci? Naj vas spomnim, 500 evrov smo uredili minimalno pokojnino. Smo administrativno uredili. Jih je ena kopica invalidskih, z nižjimi. Sami vemo, da s 500 evri ne vem kako kakovostnega preživljanja v starejših letih verjetno težko dosežeš. Zato bo to ena od prioritet na tem področju; ali bo to, ne vem, čimprejšnji dogovor o preobrazbi Kada v demografski sklad ali katerakoli druga rešitev; skratka, to mora biti ena od naših prioritetnih nalog v naslednjem obdobju. Še stavek ali dva s področja cestne infrastrukture. Moram reči, da me veseli dejstvo, da se končno premika zadeva okrog tretje razvojne osi, pa upam, da bo prišlo tudi končno do pričetka dela tega avtocestnega križa pa do Koroške. Zakaj sem to omenil? V zvezi s tem morda samo eno razmišljanje o načrtovanjih tega kraka po izgradnji tega, ki je bila predvidena povezava s Posavjem, in sicer preko trase, ki naj bi potekalo iz Celja preko Laškega. Verjetno veste, da tej trasi močno nasprotujejo v samem Laškem. Tu bi pa rad dal samo nekaj v razmislek, in sicer v šestletnem drsnem planu Ministrstva za infrastrukturo je opredeljen tudi projekt predora Trbovlje–Prebold. Ta projekt, ta predor bo relativno kratek, 4 kilometre, mislim, da še toliko ne, nas bo povezal z dostopom do avtoceste, hkrati pa tako občino Trbovlje kot tudi Hrastnik. V Hrastniku pa že tako ministrstvo načrtuje povezavo oziroma novo cesto Hrastnik–Zidani Most. V razmislek. Mislim, da bi bila to dobra rešitev za novo traso te povezave, če imamo že v Laškem tako nasprotovanje, bila bi kratka, po moji oceni, tudi nekoliko cenejša, bi pa odprla pot Zasavcem ali pa povezala preko Zidanega Mosta tudi ta spodnji del Posavja. Toliko morebiti v razmislek, vem, da to še ne bo naslednje leto, pa kljub temu. Enkrat sem že rekel, da se zavedam, da je želja običajno več, kot je razpoložljivih sredstev, in tudi na podlagi tega je treba postaviti prioritete in tako je bilo tudi verjetno pri tem rebalansu proračuna. Ga bom pa zaradi vsega naštetega, kar sem že danes omenil, ta predlog rebalansa tudi podprli. Hval lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Kolega Knežak, govoril sem o tem, kaj konkretnega ste naredili za ljudi; kaj konkretnega, da ljudje občutijo vaše delovanje, vaše funkcioniranje. Tisto, kar ste omenjali, ali bi imeli vlado ali je ne bi imeli, bi naredila državna birokracija. Drugače pa je vaš mandat do zdaj zaznamovan predvsem s tedenskimi odstopi ministrov in visokih državnih funkcionarjev in z ukvarjanje z maketami velikih projektov.
Hvala lepa. Naslednji prijavljeni razpravljavec je gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Kolegice in kolegi, lep dober dan še z moje strani! Do pričujočega dokumenta sem precej kritičen, mu bom vseeno zaželel srečno pot, a bom izpostavil nekaj točk, za katere verjamem, da imajo še nekaj prostora za izboljšavo, oziroma bi si želel, da jih resno in vestno naslavljajo predvsem v luči socialnega zemljevida v Sloveniji. Načelno, in to v Levici skozi in skozi poudarjamo, ta rebalans preveč namenja oboroževanju, premalo kulturi, znanosti in razvoju; čeprav je dobra novica pa vseeno proračun za kulturo, se je dvignil za približno 30 milijonov. A na področju kulture ostajajo resni problemi. Recimo, največji delež proračuna Ministrstva za kulturo je namenjen osrednje slovenski regiji, kar pomeni: geografsko razslojevanje vedno vodi tudi v razredno razslojevanje. In tukaj kultura ni osamljen teren. Če namenimo več sredstev Ljubljani in okolici, namenimo več sredstev ljubljanskim kulturnikom in pozabimo na trboveljskega, na murskosoboškega, mariborskega, koroškega – hvala kolegi –, primorskega, dolenjskega itn. in stremimo k temu, da so kulturniki med sabo razslojeni na tiste, ki jim gre bolje, ker jih država obravnava bolje, ker jih ta rebalans proračuna obravnava bolje, postavlja višje na lestvico prioritet, in na tiste, ki zaradi svoje geografske odmaknjenosti iz teh nekih privilegijev izpadejo, kar je seveda z gledišča tako kulture kot socialne države nedopustno. Druga stvar. Drugi problem. Največji delež proračuna Ministrstva za kulturo prejmejo javni zavodi. 60 %, pa vemo, da v Sloveniji glavnino kulturne produkcije ne ustvarjajo samo javni zavodi, ampak nevladne organizacije in zelo pomembno, ljubiteljska kultura, ki je še posebej močna na podeželju. Mi vemo, da je ljubiteljska kultura na podeželju tista, ki tvori celo lokalno skupnost. Ni samo kultura nekaj navdušencev, ki pridejo skupaj in se gredo neke glasbene, likovne umetnosti, uprizoritvene – kakršnekoli. Ljubiteljska kultura tvori lokalno skupnost, je povod za to, da se odpirajo vprašanja o infrastrukturi, o gospodarstvu, turizmu itn. In zopet gre za razslojevanje bodisi geografsko ali v tem konkretnem primeru torej proračuna, ki je namenjen javnim zavodom vizavi ljubiteljski kulturi, nevladnim organizacijam, tudi za razredno razslojevanje med kulturniki, kjer imamo na eni strani direktorje javnih zavodov, ki si izplačujejo bajne vsote, in na drugi strani nevladne kulturnike, ki životarijo in se trudijo preživeti iz dneva v dan. Alarmantno stanje na področju samozaposlenih v kulturi mislim, da je ena stvar, ki je ne rabimo posebej poudarjati, ampak v celotnem parlamentarnem procesu zadnje pol leta se aktivno pogovarjamo o najbolj bazičnih elementih socialne države in to je bolniška, recimo, za samozaposlene v kulturi, ki jih ni malo. Ne nazadnje ena problematika, ki smo jo večkrat že v Levici omenili tudi v kontekstu rebalansa proračuna, je ena stvar, ki najbolj plastično oriše situacijo v slovenski kulturi, in to je slovenski film. Slovenski film je najbolj podhranjena kulturna panoga, ki živi, ustvarja, dela, ljudje se zbirajo, sodelujejo v kreativnih procesih zastonj, več ali manj. Če pogledamo njihove ustvarjalne kolege v Nemčiji, budžete za njihove filme, ki so nujno potrebni za produkcijo, naši filmarji operirajo z 10 % filmskih proračunov, s katerimi upravljajo kolegi v Nemčiji, kar je seveda nedopustno. Filme pa vseeno delajo, vseeno so ustvarjalni. Pa tukaj ne gre samo za sredstva za produkcijo filmov, ki jih je premalo in ki jih je ne glede na sklep Odbora za kulturo, da filmu podarimo več, ta rebalans proračuna ignoriral oziroma ubral neko približno vsoto 800 tisoč evrov, čeprav je bil dogovor 11 milijonov postopno. Gre za preživetje kulturnih delavcev. Zanimiva je ta praksa v kulturni srenji. Mi smo navajeni operirati s plačami in govorimo, okej, kako dvigniti plače, govorimo, kako dvigniti minimalno plačo, govorimo o tem, kako prekarnim delavcem zagotoviti čim boljše delovne pogoje, ampak v slovenskem filmu, ki je, še enkrat poudarjam, najbolj plastičen primer tega, kar se dogaja v kulturi, operiramo še s hujšim ekstremom. Na slovenski filmski sceni so ljudje, ki jemljejo kredite za to, da lahko peljejo svoje filmske projekte, filmske projekte, ki so jih realizirali pred leti, pa za njih plačujejo kredite še danes. Ne govorimo o plači, ne govorimo o honorarju, govorimo o tem, da so oni že svoj kapital, če mu lahko tako rečemo, investirali v to, da lahko sploh delajo to, kar delajo, da so sploh lahko kulturniki. Zato vladno koalicijo pozivam, da v tej smeri dela naprej in da se drži obljub, ker dogovor in soglasen sklep parlamentarnega odbora ni priporočilo, je sklep. Ko sklenemo, da je slovenskemu filmu treba podariti ne 4,5 milijona evrov, kolikor je imel letnega proračuna doslej, 11 milijonov in to naredimo v konsenzu z vsemi kulturnimi delavci, to mislimo resno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je na vrsti gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Lep pozdrav, kolegi, kolegice, vsi tisti, ki nas gledate! Slovenija je zelo lepa dežela. Da ugotoviš, da je Slovenija lepa dežela, moraš tu in tam iti izven meja Slovenije. Najlepše je oziroma najboljše se počutim takrat, ko se iz Egipta vrnem v Slovenijo. Pa veste, zakaj? Zato, ker je Slovenija čista, ker je Slovenija mirna, ker v Sloveniji ne ležijo smeti vsepovsod, ker v Sloveniji teče pitna voda. V Sloveniji pravzaprav relativno kvalitetno živimo, seveda eni malo bolj, eni malo manj. V Sloveniji imamo mir. V Sloveniji se lahko svobodno peljemo, hodimo, v Sloveniji lahko svobodno govorimo, kar želimo. To so kvalitete, za katere bi bilo fino, če bi se jih tudi v tej hiši vsake toliko časa malce bolj zavedali. V zadnjih 25 letih se je pač zgodilo to, kar se je zgodilo. Imeli smo kapitane na ladji, ki so to upravljali malo boljše, imeli smo pa tudi kapitane na ladji in celo eno kapitanko, ki so pač to upravljali malo slabše ali pa v obratnem vrstnem redu, vseeno je. Ampak dejstva so pač takšna, kot so. In to nam je ostalo. V Sloveniji že kar nekaj časa govorimo o uvedbi pokrajin, v Sloveniji že kar nekaj časa govorimo o decentralizaciji, vendar je to nekaj, kar nas še čaka. In zelo lepo je sedaj kolega Siter opisal zgodbo na kulturi, pa ne boste verjeli, še kje drugje je zelo podobna – govorim o centralizaciji denarja – kje drugje, ne razpršeno po celi Sloveniji. Ampak, rdeča nit tega rebalansa je pravzaprav popraviti za nazaj, kar se mora in kar se da, in skrbeti za to, da bo naša prihodnost relativno dobra, da bodo ljudje relativno dobro živeli in da se nam ne bodo zgodile podobne zadeve, kot so se v Franciji, pa še kje drugje. To ni lahko delo. Še posebej ne ob dejstvu, ko je 90 % tega rebalansa in proračuna kot takšnega pravzaprav že zakonsko določenega in imaš manevrskega prostora 10 %, pa še nekaj malega, če si frajer in če si dober, lahko iz Evropske unije počrpaš. Ko se javni dolg znižuje in ko bomo imeli 200 milijonov presežka, je treba povedati, da ta rebalans ni niti tako slab, kot poslušamo. Da pa je v danih okoliščinah najboljše, kar je mogoče. Vedno so seveda še mogoče kakšne izboljšave, ampak recimo, da je bilo to, kar je ekipa z ministri in seveda s predsednikom Vlade v tem trenutku lahko pripravila zaradi takšnih in drugačnih razlogov. Verjamem, da niso spali v teh dneh oziroma v teh tednih, vsaj minister finančni ne. Verjamem pa tudi to, da se zadeve lahko postavijo pač na način, da se pokriješ z odejo, kolikor je pač dolga. Več se ne moreš in včasih ti pač malo prsti gledajo ven. To je pač dejstvo. Če nam je to všeč, da ali ne, o tem pa lahko debatiramo. Rezultat tega rebalansa je – pa ne bom vsega ponavljala, ker je bilo že ogromno povedanega, bom skušala biti zelo kratka – več za znanost, izobraževanje, ker s tem spodbujamo konkurenčnost in ustvarjamo dodano vrednost tej državi. Več za kulturo, ki je bila zelo zelo podhranjena. Ne boste verjeli, javni zavodi, ki so seveda v stoprocentni lasti te države, so dobili tudi v času ZUJF 90 % za plače. Poslanci v prejšnjem mandatu niste dobili 90 % za plače, ampak ste dobili 100-procentno plačo. Kulturni javni zavodi, konkretno Slovensko narodno gledališče Maribor, je dobilo 90 %. Tako imamo na kulturnem področju še dosti dela in tu se s kolegom Siterjem zelo strinjam. Tretjič, več za investicije, tudi v občinah več za povprečnine v občinah. Četrtič, več za spodbude različnim podjetjem, tudi malim. Več za promocijo Slovenije, kar nekaj več, več za regres za upokojence, več za upokojence. Pa sedaj boste spet rekli, ja, tistih 15 evrov. Ampak oprostite, moji mami 15 evrov nekaj pomeni. Za to si kupi pač nekaj več, kot si je prej. Jaz ne bi teh 15 in 30 evrov, ki jih upokojenci dobijo, metala tako, z levo roko, to je pač nekaj malega. Vsak evro človeku pride zelo prav. Vse to dela ta država, za katero sem že rekla, da je zelo lepa in da je zelo prijazna do nas in se moramo tega zelo, zelo, zelo zavedati. Sedaj pa, ker je korektno in pošteno, da se pove, da se bo ta rebalans razdelil med vse, da rečem, regije ali pa vse dele naše Slovenije, je treba povedati tudi to, kar bo iz istega rebalansa dobil Maribor oziroma tista okolica, iz katere prihajam. Na to sem zelo ponosna in zato bom tudi z velikim veseljem danes stisnila tipko za ta rebalans. Bom naštela nekaj malega, ne vseh: Streliška ulica; zahodna obvoznica se bo končno po več letih začela; podvoz Ledina – tisti, ki se v Mariboru kaj vozite, veste o čem govorim –; železniški tir Maribor–Šentilj; dokončala se bo Ljubljanska – veste, da trenutno imamo pol Maribora zaprtega, pa se moramo zelo okoli voziti –; uredila se bo Koroška cesta; kolesarske steze, vse od Koroške dol, po celi Dravski dolini do Hrvaške, pa še kam drugam se bodo naredile; UKC, se pravi Univerzitetni klinični center v Mariboru, dobi kar nekaj zadev: magnetno resonanco, CT, kronograf, požarno varnost bodo uredili; energetske sanacije šol se bodo zgodile, Ljudska univerza bo dobila več denarja, da bo lahko izobraževala ljudi, ki so iz nekega razloga izpadli iz šolskega izobraževalnega sistema, Srednja šola za gostinstvo in turizem bo dobila nov objekt oziroma dodaten objekt, tudi razvoj in promocija destinacije Maribor-Pohorje se bosta zgodila, okusi Maribora se bodo začeli promovirati [[…]]Kaj hočem povedati? Vsaka od zadev, ki se nam zdi, da bi lahko bila boljše – ja, seveda, vedno bi lahko bilo boljše, vedno bi lahko tudi dobili več denarja na vsakršno postavko, vendar moramo biti racionalni in moramo pač vedeti, da koliko je v kasici, toliko lahko delimo. Vse ostalo so pa pobožne želje. Zato za zaključek: sama bi sicer postavke na infrastrukturi, na šolstvu, na kulturi v tem trenutku tudi poviševala, če bi jih lahko. Vendar jih žal ne moremo. Fiskalni svet je bil tisti, ki nas je vsak dan – vsaj tri članke na dan smo prebrali o tem, kako grozno slabo vodimo to državo – opozarjal, da je treba verjetno drugače. Vendar sem v tem času, ker sem še relativno nova v tej hiši tukaj, imela občutek, da je to nek političen organ, da to ni strokovni organ, ki bi naj opozarjal na stvari, za katere je pravzaprav tam. Ampak tudi to pustimo vnemar. Rebalans je najboljše, kar je mogoče v danih okoliščinah. Rebalans je nekaj, kar bo vsem nam prineslo marsikatero ugodnost, rebalans je nekaj, kar nam bo pomagalo, da v danih okoliščinah tudi svoje znanje izboljšamo, da tudi svojo kulturo izboljšamo, da se zavedamo tega, da nam pitna voda teče iz pipe. In rebalans je nekaj, kar je treba potrditi. To bom tudi sama storila. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za dano besedo. Naj spomnim, da govorimo o rebalansu proračuna 2019, za katerega je Evropska komisija ocenila, da zanj obstaja tveganje neskladnosti z evropskimi proračunskimi pravili. Ampak seveda, vlade Marjana Šarca to ne skrbi. Mnenje Fiskalnega sveta, da se bo stanje financ strukturno poslabšalo, ampak te vlade tudi opozorila Fiskalnega sveta več kot očitno ne skrbijo. Ko na drugi strani pa kaj spremljamo medije in vse te javnomnenjske ankete, lahko vidimo, da ima Vlada rekordno podporo. Kaj običajno povsod po svetu naredijo v tistem času, takrat ko ima vlada najvišjo podporo – se tudi sprejemajo najbolj konkretne strukturne spremembe, reforme ali kakorkoli jih imenujete. Seveda bi glede na to pričakovali tudi, da bo to nekako razvidno iz tega rebalansa proračuna za leto 2019. Ampak žal moram reči, da niti ene konkretne spremembe tukaj notri ni zaznati, kar me seveda na nek način skrbi. Na drugi strani, kot rečeno, te glavne spremembe se delajo takrat, ko ima vlada dobro podporo, in praviloma je to v začetku mandata. Tako da tisto ključno, kaj nameravate narediti, bi morali narediti bodisi letos, drugo leto imate še nekaj časa, kasneje pa najverjetneje ne bo narejeno nič. Ampak glede na to, da je proračun zelo neambiciozno zastavljen – pa ni razvojen, tako kot nekateri tukaj govorite –, se bojim, da nič od tega tudi v tem mandatu ne bo narejenega. Žal – kaj konkretnega za zdravstvo se lahko obeta? Vse, kar lahko spremljamo, je zgolj to, da se čakalne vrste podaljšujejo. Pa pustimo tiste statistike in podatke – ki nekako tudi zavajajo, in se dajejo v razne analize podatke, ki so nerealni. Ko vprašamo ljudi, vemo, da se čaka bistveno dlje, kot se je v preteklosti. Več kot očitno se na tem področju ne bo naredilo nič. Področje dolgotrajne oskrbe. Nekaj se o tem govori. Zaenkrat kaj konkretnega na to temo še nismo dobili. Razbremenitev gospodarstva. Mislim, da si lahko obetamo prav obratno. Več kot očitno bo gospodarstvo dobilo kar nekaj novih obdavčitev. Pokojninska reforma. Ne vem, morda si lahko obetamo kake kozmetične popravke, ampak ko pogledam vašo koalicijsko pogodbo, imate tam zapisano na strani 9, »Odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe v višini najmanj 63 %, uveljavitev ukrepa januar 2019«. Mislim, da je januar 2019 že za nami in da te spremembe ni. Zdi se mi prav nekorektno, ko kolega iz LMŠ govori o tem, da bi moral biti ta odstotek 80 %. Se strinjamo, še kako, ampak ne vem, zakaj niste vsaj do januarja 2019 naredili tega, kar ste si zapisali sami v vaši koalicijski, da bi bil vsaj 63 %. Hvalite se s tem, kako tudi občine bojo dobile več. Res je, 7. novembra ste podpisali dogovor, vsi veseli, predsednik Vlade, minister za finance, povprečnina se dvigne na 573 evrov, ampak takrat seveda župani še niso vedeli, kateri ukrepi temu sledijo. Dvignila se je minimalna plača, podpisal se je dogovor s sindikati o dvigu plač v javnem sektorju, seveda Vlada pa za to sredstev ni zagotovila. Posledično so vsi javni zavodi začeli z dvigovanjem cen. Govorimo o dvigih cen v vrtcih, govorimo o dvigih cen v domovih za ostarele. In ko na eni strani govorite, da je za upokojence več. Res je, ampak žal tudi oskrbnine so dražje in tisti, ki imajo dovolj pa so v domovih za ostarele, bodo zato morali tudi več plačevati za domove, tisti, ki nimajo, seveda bodo to morali narediti njihovi svojci, če pa še to ni mogoče, pa seveda na koncu občine. Zelo podobno je z vrtci. Breme tega, da ste dejansko dvignili plače v javnem sektorju, ste prenesli na mlade družine; spet na tiste socialno šibkejše, ogrožene – vse to, kar zelo radi izpostavljate. In seveda v velikem delu pa seveda tudi na občine, zlasti na območjih tistih občin, ki so že tako ali tako podpovprečno razvite. V letu 2019 seveda še vedno pričakujemo neko solidno gospodarsko rast, kar je seveda v redu. Nekako mislim, da se vsi zavedamo, da pa je motor naše gospodarske rasti že vsa leta, da so to naši izvozniki, naši gospodarstveniki, ki so se tudi v času krize zelo hitro odzvali, prilagodili, spremenili sistem poslovanja in seveda nekako splavali, za razliko od javnega sektorja, ki je na bistveno drugačen način funkcioniral. Oni so v največji meri generator naše gospodarske rasti. In če so to izvozniki, vemo tudi, da smo zelo odvisni od naših največjih gospodarskih partneric. Naša največja je Nemčija. Vemo, da gospodarska rast v Nemčiji ni več tako visoka, kot je bila v preteklih letih, kar seveda posledično pomeni, da bo padla tudi pri nas, da si ne moremo več obetati toliko na račun našega gospodarstva oziroma naših izvoznikov. Žal, žal Slovenija tudi v času zelo visoke gospodarske rasti ni zmanjšala gospodarskega zaostanka za ostalimi državami, žal ne, še vedno bistveno zaostajamo za ostalimi državami, kot smo, recimo, v letu pred krizo, v letu 2008. Še zmeraj bistveno zaostajamo. Vse države, številne države so nas v marsičem prehitele, torej nismo znali izkoristiti potenciala, ki ga imamo. Zdaj pa, če pogledamo malo številke v samem proračunu, lahko rečemo, da imamo izjemno visoke prihodke, več kot 10 milijard evrov, kar je, bi rekli, zelo fino, ampak na drugi strani pa vidim, da imamo tudi izjemno visoke odhodke, ki tudi znašajo več kot 10 milijard evrov. Pa če se najprej ustavim pri samih prihodkih. Okoli 10,3 milijarde evrov je planiranih prihodkov, to je kar 600 milijonov več, kot jih je bilo v proračunu za leto 2019. Največja povečanja so na postavkah dohodnine za 185 milijonov, davkov od dohodkov pravnih oseb za 42 milijonov in davka na dodano vrednost za 189 milijonov evrov. Tisto, kar me res skrbi in se bojim, da tukaj podatki pa niso najbolj realni, več kot 1 milijarda evrov se pričakuje, da bomo dobili v proračun iz naslova evropskih sredstev. Več kot 1 milijarda evrov v letu 2019. Resnično, spoštovana državna sekretarka, mene zanima, ali so to realne številke, kako ste prišli do tega zneska? Namreč, kakorkoli, vsi vemo, pa o tem smo že tudi razpravljali v Državnem zboru, da je črpanje evropskih sredstev pa izjemno slabo ravno v tem delu, ko moramo mi nazaj denar dobiti iz evropskega proračuna. Za nami je, kakorkoli, 5 let finančne perspektive, 2014–2020, počrpali pa smo, to pomeni, dobili povračil iz proračuna EU, za okoli 500 milijonov. To je bilo do konca leta 2018, zadnjih podatkov žal ne poznam; in to znese okoli 16 %. To pomeni v 5 letih smo uspeli za pol milijarde, zdaj pa v letošnjem letu, v letu 2019, imate napisano v proračunu, da bo pa kar več kot 1 milijarda! Oprostite, ampak bojim se, da je ta številka bistveno prenapihnjena in popolnoma nerealna. Ko pogledamo odhodke, skupno naj bi jih bilo za 10,16 milijard evrov in tudi za okoli 460 milijonov več, kot je bilo sprva planirano; za obresti jih bomo namenili 785 milijonov evrov, nekoliko manj, kot smo v preteklih letih, ampak še zmeraj zelo velik znesek, ki seveda pove, da smo kot država izjemno, izjemno zadolženi. Kar predstavljamo si lahko, kaj bi lahko s tem denarjem naredili, kako bi lahko dvignili pokojnine, kaj vse infrastrukturnega bi lahko v Sloveniji zgradili, kako bi lahko zmanjšali razlike v razvoju med posameznimi regijami in tako naprej. Ostali večji izdatki, največji so seveda tekoči transferi, kar za 5,4 milijarde evrov, od tega jih gre največ, 1,3 milijarde evrov, za transfere posameznikom in gospodinjstvom. Tukaj se najbolj dvigujejo ravno transferji za socialne pomoči – za 116 milijonov evrov – in na eni strani, seveda, slišimo veliko hvale o tem, kako se zmanjšuje brezposelnost, kako je situacija v državi odlična. Vemo sicer, da so se socialne pomoči nekoliko dvignile, ampak vseeno, kako je mogoče, da imamo še vedno toliko prejemnikov socialne pomoči, če je pa stanje v državi tako odlično, da moramo toliko več sredstev v ta namen tudi potrošiti. Ko pa na drugi strani slišimo s strani podjetij, da ne dobijo več kadra, tudi številne občine imajo razne javne razpise, iščejo ljudi preko javnih del in jih marsikdaj ne dobijo. Vse kar je, pridejo ljudje, prosijo, podpišite mi, da sem tukaj. Veste, dobim socialno podporo pa še moja mama dobi to – in ljudje več kot očitno s tistim čisto solidno živijo in ne želijo delati. Zato se tukaj tudi sprašujem, ali imamo resnično socialo in pa če imamo resnično pravičen proračun. Za investicije se namenja okoli 1 milijarda evrov. Če pogledamo, to je okoli 10 % proračuna, in če govorite, da je tako zelo razvojno naravnan, potem mislim, da bi v ta namen, za investicije, morali nameniti bistveno več. Kakorkoli, vseeno imamo proračunski presežek, kar je spodbudno, ampak glede na izjemno visoke prihodke bi ta presežek moral biti seveda bistveno višji ali pa bi se morala ta sredstva več trošiti za investicije, ki bi seveda generirale potem na drugi strani nek razvoj države kot celote. Moram seveda izraziti, kot so že tudi moji predhodniki, veliko razočaranje, da nekako tudi ta vlada sledi maniram prejšnje vlade in da vse, kar predlaga opozicija, več kot očitno ni v redu in so tudi vse amandmaje, ki so bili predlagani s strani opozicije, na matičnem odboru zavrnili. Slišali smo, da je to skupno nekje 85 milijonov evrov, verjetno je marsikateri od amandmajev smiseln in jaz vsaj upam no, da mogoče pa se bo kateri tukaj v tem državnem zboru podprl, če se že na matičnem Odboru za finance ni. Še mogoče ena zadeva. Kakorkoli, Slovenija pri obremenitvi dela odstopa od povprečja ostalih držav OECD. Mi imamo delo v povprečju obdavčeno za več kot 42 %, povprečje držav OECD je 36 %. Tukaj zlasti odstopajo – ne toliko dohodnina, čeprav ta tudi – v določenih razredih odstopajo prispevki za socialno varnost. Nič ni bilo rečenega, da bi se pa na tem področju kaj naredilo, ampak tukaj resnično resnično odstopamo v negativno smer. Skladen regionalni razvoj, o tem smo že tudi veliko govorili, ampak žal ne morem biti zadovoljna s situacijo, ki jo imamo v državi. Slišali smo lahko, kaj vse se bo namenilo za Maribor pa za Ljubljano. Itak se vedno najdejo sredstva, tako ali drugače; za tisto, kar bi pa dejansko bilo potrebno, da bi lahko rekli, v Sloveniji je skladen regionalni razvoj, tega pa žal ni. Imamo številna območja po Sloveniji, ki so podpovprečno razvita, imamo zelo velike razlike v razvitosti posameznih regij, če pogledamo Ljubljano in okolico – nekje na 116 % evropskega povprečja, na drugi strani pa imamo regije, ki ne dosegajo niti 60 %. To je seveda nesprejemljivo. In če zakaj, bi morali predvsem evropska sredstva namenjati v tista območja, ki so podpovprečno razvita. Ampak žal, več kot očitno glede na razpise, ki so zunaj, in glede na vaš program, si tega ne moremo obetati niti v tem letu, zato me to resnično skrbi. Priča smo na vseh področjih vse večji centralizaciji, vsi tisti, ki nimate stanovanja tukaj v Ljubljani, pa se vozite na delo, verjetno veste, kaj pomeni [[…]]Ne vem, štajerska avtocesta je vsak dan slabša, resnično stoji vse, kakor prideš iz trojanskih tunelov, in to je popolnoma nesprejemljivo. Ne bi bilo tako, če Slovenija ne bi bila tako centralizirana, če bi imeli pokrajine – tudi to je v koalicijskih pogodbi. Žal ne vem, če bo karkoli narejeno, verjetno v letošnjem letu ne, potem pa tako ali tako že prehajate v drugo polovico in se stvari nekako oddaljujejo od tega, čeprav je to nujno potrebno in to bi bil tudi zelo dober premik v pravo smer, zato da bi lahko izboljšali črpanje evropskih sredstev. In ne nazadnje; zato da bi lahko govorili o skladnem regionalnem razvoju, ker bi regije same določale, za kaj bodo porabile določen denar in določena sredstva. Eno od takih območij je tudi območje, od koder prihajam, to je območje Haloz in del Dravskega polja. Žal se ne morem pohvaliti, da bi zdaj kar naštevala projekte, za kaj vse bo denar namenjen. Nekaj malega gre tudi v te konce, ampak kakorkoli, to so obmejna območja. Mene zanima, kakšen je program za obmejna območja v letu 2019, koliko konkretno sredstev bo namenjeno. Seveda si želim, da bi morda sledili vzoru katere druge države – sosednja Hrvaška namenja bistveno več denarja v obmejna območja, ljudem daje možnost, da se prijavljajo na razpise, da sanirajo svoje hiše, domove, da ja ostanejo na teh območjih, da tam ostanejo, da tam živijo. Pri nas je žal ravno obratno. In potem se reče, saj v Halozah ni tako velika stopnja brezposelnosti. Ja, res je ni. Ljudje so se že kar pred, že skoraj lahko rečemo, davnimi časi s tega območja odselili, zato ker je živeti na posameznih teh hribovitih območjih, čeprav je izjemno izjemno lepo, tudi zelo težko. Kmetije so majhne, 4,2-hektarna v povprečju in marsikdaj na razpise, ki so danes, saj ne pridejo zraven, ker je pogoj, da mora biti velika vsaj 6 hektarjev. Nekaj malega smo naredili sprememb, ampak mislim, da je to še bistveno bistveno premalo in zaradi tega tudi vsako leto vlagamo amandmaje, da dajmo posebej temu območju nekaj finančna sredstva. Če se najdejo za Maribor, če se najdejo za marsikje drugje, bi bilo prav, da bi se našlo tudi za Haloze. Tudi tokrat sem dala amandma v višini 5 milijonov evrov, zato ker si želim, da bi obstajal nek določen program. Ne nazadnje je bila leta 2015, če se ne motim, ustanovljena vladna delovna skupina, da bi nekako našli rešitev, da bi zagnali prave ukrepe, da bi se tudi to območje razvilo, ampak ko grem na teren, kakorkoli, razen čisto nekih redkih izjem ne vidim nekega napredka. Ravno zaradi tega vseeno, če ne bo nekih dodatnih spodbud, da bodo ljudje dejansko lahko začeli vlagati, da bodo tudi ne nazadnje mlajši videli perspektivo, da na tem območju ostajajo, potem bo življenje tam ostajalo težko, podobno kot je bilo tudi do sedaj. Rebalans proračuna, če še enkrat povzamem, bistveno premalo namenja investicijam, ne vključuje tistih konkretnih reform, ki bi jih potrebovali za razvoj Slovenije, in tisto, kar me res skrbi, ne nakazuje razbremenitve gospodarstva, prej obratno, prej dodatne obdavčitve. Jaz upam, da se resnično vsi tu zavedate, da je gospodarstvo ta naša hrbtenica. In če ne bomo imeli dobro delujočega gospodarstva, tudi ne bomo imeli denarja za vse ostale storitve, ki jih nudimo državljanom. Za nas, ki smo iz okolice Ptuja, je danes praznik, fašing je za marsikoga dela prost dan. Se pa vseeno morda sprašujem, če je ne slučajno, ampak namerno ravno na današnji dan obravnava proračuna tukaj v Državnem zboru, ker je verjetno v te številke tudi marsikaj zamaskiranega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims ima naslednji besedo, še prej repliko gospod Pavšič. Izvolite.
Hvala za besedo. Eno pojasnilo moram vseeno dati. Ko sem govoril o odmernem odstotku za upokojence, je moje mnenje, da bi moralo biti najmanj 80 %, nisem pa omenil tega, kar je naš cilj. Rekel pa sem, da so že v tem rebalansu zajeti ukrepi, ki vsaj malo izboljšujejo položaj upokojencev. Gre za dvakratno usklajevanje in gre za regres. Ne vem pa, kako lahko reforme pričakujete v petih in pol mesecih, odkar je vlada prisegla. Mislim, to je pa nerealno. Zdaj smo bili priča v 30 letih v tej državi ogromno reformam, tudi na pokojninskem področju, pa smo imeli prvi, drugi, tretji steber, pa je prišel Zujf in so vse spet izgubili. Torej, lahko nekaj z rokami podreš, pa s tistim delom telesa, kjer hrbet izgubi dostojno ime, vse podreš. In to ni v redu. Tudi sklicevanje na podatke, ki niso realni, ki so izmišljeni – mislim, to so pa hude obtožbe. Tega pa ne morem sprejeti, sploh na področju zdravstva pa glede čakalnih dob. Mislim, to je pa malo selektivno branje. Izgleda, da vse, kar ste dobro naštudirali, je bil naš koalicijski sporazum, ker ga vsakič citirate. Tam so cilji notri. In dokler bom jaz tukaj sedel, se bom tudi boril, da bodo ti cilji izpolnjeni. In ko ste govorili o prelaganju odgovornosti na občine, včeraj vam je premier povedal, približno za 2 % je bilo povečanje cen. Ampak za kaj je šlo to povečanje cen? Za višje plače učiteljic, pomočnic vzgojiteljic, vzgojiteljic, kuharic v teh javnih zavodih, hišnikov! Ni vse tako črno, kot se zdi, ampak tudi ni vse tako svetlo, in to priznamo. Je dobra pot in kaže smer, ki jo želimo naslavljati za naprej. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj pa ima besedo mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Staro pravilo pravi, da če se iz zgodovine ničesar ne naučimo, se zgodovina rada ponavlja, prvič kot tragedija in drugič kot farsa. Tele razprave koalicije danes, vključno s tole, ki smo ji bili pravkar priča, od poslanca LMŠ, mene izjemno spominjajo na tisto vzdušje, ki je bilo ob sprejemanju Pahorjevega rebalansa, potem ko je gospod Borut Pahor pred skoraj desetletjem prevzel vodenje Vlade Republike Slovenije. In kaj se je zgodilo? Povečala se je poraba. In takrat so se razprle škarje, ki se niso nikoli več zaprle. Za 800 milijonov se je takrat dvignila poraba. In zato, gospe in gospodje, se je dobro iz zgodovine kaj naučiti. Vsekakor je pa proračun izjemno pomemben akt, ki ga je treba obravnavati tako, da se upošteva tudi vse tisto, kar spremlja njegovo nastajanje, oblikovanje, kar je temelj za prihodkovno in za odhodkovno stran, vključno, seveda, ali pa če želite na čelu z davčno politiko in z napovedmi davčne politike, ker to seveda vpliva na odločitve investitorjev, podjetnikov in s tem tudi na razvojno prihodnost posamezne države. V danem primeru seveda Slovenije. S tega vidika je tole današnje vzdušje precej čudno. Z nekaj smisla za humor bi lahko rekli tudi takole: na pustni torek je Marjan Šarec v Državnem zboru predstavil primeren rebalans proračuna za socialistično venezuelsko republiko Slovenijo. Pa bi bilo v enem stavku povedano vse. Zakaj? Zaradi tega ker je ta zgodba enaka tisti pred desetletjem, in žal tudi vmesnim zgodbam. Veste v čem? Ta proračun in njegovo sprejemanje je na nek način perfekten primer ali pa če želite perfekten argument za to, da bi bilo nujno spremeniti slovensko ustavo na vsaj dveh točkah. Eno je sprejemanje vlade, tako da bi vlado potrdili naenkrat in da bi odpadle smešne igre, ko se z eno večino izglasuje premierja, z drugo sestavo vlade, in se potem trdi, kdo je v vladi in kdo ni, in se gremo otroški vrtec, ki mu itak nihče ne verjame, ampak ta vrtec traja in traja. Druga taka stvar je volilni sistem. Volilni sistem, ki povzroči, da je katerakoli glavna vladna stranka vedno, kajti vedno je to tako v tem sistemu, cilj, žrtev, če želite, izsiljevanja neke manjše vladne stranke, ali kot je v sedanjem primeru pripeljano do absurda, tiste nadvladne stranke. Zato sem prej rekel venezuelska republika. Cilj Levice je Venezuela, ji je zgled, ji je cilj, izgleda, ne vem, brskanje po smeteh pa umiranje po bolnicah, ker ljudje nimajo za preživetje. Ampak dobro, to ja pač njihov cilj, če mu ljudje verjamejo, imajo ljudje vedno prav. Ampak da si potem njihov poslanec lahko privošči ob sprejemanju proračuna tudi takle dopis, da reče, da mu sicer ni niti jasno zakaj, ampak da bodo koalicijski poslanci očitno vse tole požegnali, in danes vi to točno žegnate [[…]]Obenem nadaljuje: »No, najbrž je prej nelagodje ob misli na razvoj dogodkov, če tega ne storijo.« Zelo jasna grožnja. Mimogrede, zaradi nekega podobnega dogovarjanja, pa v še bolj mili obliki, je leta 2010 prišlo do neke policijske preiskave zoper enega od ministrov pa ene od parlamentarnih strank. Ampak očitno je enim dovoljeno vse, enim pa nič. Tisto, kar je pa problem tega, gospe in gospodje, je pa, da na tak način vedno postanejo stvari nekonsistentne. In take stvari so neučinkovite. Krasen primer tega je vaš proračun, zlasti če ga pogledamo z vidika napovedi sprememb davčnega sistema. Ob tem, ko ima tudi kakšno dobro točko, se napoveduje nove davke, višanje obdavčitev, in seveda se pozablja, da ima to potem bistven vpliv tudi za dokument, ki je danes pred vami, ker napoveduje neko gospodarsko okolje. V danem primeru napovedi davkov, dodatnih obdavčitev na dividende, na kapital, na profit, na dobiček. Gospe in gospodje, kaj bo rezultat tega? Sosednja Hrvaška ima bistveno bolj ugodne pogoje – selitev tja. Sosednja Avstrija ima bolj stabilne in bolj ugodne pogoje – selitev tja. To se pravi, končni rezultat takih napovedi in takega ravnanja, če bodo tudi uresničene – in verjamem da bodo, ker je jasno, da ima pri vas Levica vso moč, ostali ste pa samo marionete – to pomeni, da se dolgoročno Sloveniji zelo slabo piše. Veste, danes je lahko pustni torek in delite krofe, lahko vsi pravite, imamo ogromno denarja, fino je, gospodarska raste je. Že, gospe in gospodje, ampak za pustnim torkom pride pepelnična sreda. In če pogledate dogajanje v naših največjih partnericah, na čelu z Nemčijo, boste videli, da se tam kažejo zelo temni oblaki, ki že stopajo tudi na slovensko nebo. Uvozniki, izvozniki in predvsem tista naša najbolj občutljiva pa tudi najpomembnejša na avtomobilizem vezana izvozna industrija pravijo, da so se že zmanjšala naročila, da je že prišlo celo do odpovedi posameznih naročil in da to v nekaterih panogah seže že tja do ene tretjine. To seveda pomeni, da se bo tudi gospodarsko okolje v Sloveniji bistveno poslabšalo. Nekaj faznega zamika bo, na to najbrž računate, ampak potem bo šale konec. In zato bi morali ustvarjati ravno nasprotno okolje, kot ga vi ustvarjate. Vi bi morali stimulirati nove investicije, to se pravi razbremeniti tudi kapital, zato da bi spodbujali investitorje, da pridejo, ali pa vsaj tiste, ki so že tu, da nadaljujemo z začetimi investicijami. Vi boste usmerili vse stran. In kaj bo potem ostalo? Zadolževanje. To se pravi, prenos bremen, vsega tistega, kar boste zapravili, na naslednje generacije. Pri tem je zelo žalostno poslušati, kako malo razumevanja je za to, da je podjetništvo motor razvoja, v razpravah nekaterih poslancev. Danes smo poslušali ogromno o tem, koliko bi morala država dati za to, koliko bi morala država dati za ono, kar je seveda vse legitimno, ampak, gospe in gospodje, ta denar je treba nekje zaslužiti, ga je treba dobiti. Ne ga obesiti v breme naslednjim generacijam z zadolževanjem. To pa pomeni, da je treba vzpostaviti take sistemske pogoje, ki bodo stimulirali dodatne investicije, zlasti tiste, ki so najbolj produktivne, visoko produktivna delovna mesta, visoko tehnologijo, in da se seveda omogoči vsem in vsakomur, da maksimalno razvije svoj podjetniški potencial. Ne pa da vsi na koncu parazitirajo na državi. Veliko ste danes govorili o filmu, o tem, da je treba več denarja za film in tako naprej. Gospe in gospodje, saj ne bi rad, da je komu šok, ampak v večini držav sveta se filmi snemajo zato, da se z njimi zasluži, je to profitno, podjetniško dejanje. Ampak seveda se pa snemajo precej drugačni filmi, ne taki, kot smo jih v Sloveniji že videli in so se seveda financirali iz javnih sredstev, ki so se delali norca iz lastne države pa iz njenega nastanka in bili včasih tudi najslabša politična propaganda, ki si jo sploh lahko zamislite. Podobno je s kulturo. Vsi pravite, potrebno je namenjati več za kulturo. Ja, v principu se strinjam, samo, gospe in gospodje, potem naj bo to tista kultura, ki krepi vse, kar je lepega v človeku, ki krepi vrednote, na katerih je utemeljena samostojna Slovenija in slovenstvo kot tako, ki krepi našo identiteto, ne pa da – tako kot je bilo pri prejšnji podelitvi Prešernovih nagrad – se nagrajuje vse tisto, kar je destruktivno, kar je uničevalno, in se to prodaja kot neka kobajagi kultura. Dobro, temu se reče kulturni marksizem, kdor ne ve. Ampak ne mi govoriti, da je to slovenska kultura! Jaz ne obsojam gospa. Saj te gospe, ki so dobile recimo lani nagrado, bi jo najbrž lahko nekako drugače unovčile s svojim ravnanjem kje drugje. Ena bi najbrž uspela v neki drugi video produkciji, ki je visoko profitna, druga bi pa verjetno lepo lahko strigla v kakšni fabriki tekstila kose narazen. To je njihov domet v resnici. Ampak ne mi tega prodajati kot kulturo. Jaz ne obsojam teh dveh gospa, da sta v to šli; pa vseh drugih, ki ravnajo podobno in parazitirajo na slovenskem proračunu. Ampak obsojam pa tiste, ki jim za to dajejo denar, ki segajo v žep davkoplačevalcev in za take stvari namenjajo denar davkoplačevalcev. Tisti, oprostite, ki to razglaša za kulturo, je za mene kriminalec. Toliko, da smo si na jasnem. To nima s kulturo blage veze, ampak je ravno nasprotje od kulture v tistem plemenitem pomenu besede, kot bi si to kultura kot taka zaslužila, in skozi vso zgodovino je to vlogo za Slovenijo tudi imela. Veliko ste govorili tudi o tem, da je prednost tega, da krepi plače v javni upravi, pa ne vem, kaj vse smo še slišali. Veste, tu je zelo zanimivo, koliko teh socialističnih recidivov se sliši ali pa razume, če pozorno poslušaš ob takih razpravah. Sam odgovor tem sta dala dva zelo znana človeka. Eden je Solženicin, Nobelov nagrajenec za književnost, ki je tako lepo povedal, da je največja prevara v zgodovini to, da se je uveljavilo, da naj bi bil socializem izum revnih množic za obvladovanje finančnih špekulantov in bankirjev, v resnici je pa socializem izum finančnih špekulantov in bankirjev za obvladovanje revnih množic. Gospe in gospodje, zapomnite si te besede Solženicina, ker so genialne. Povejo vse, kar je treba vedeti o sedanjem dogajanju. Kakšen je potem učinek takega proračuna, kot ga vi tukaj predstavljate? Na koncu vse visi na nedrih matere države. S tem si seveda Levica zagotavlja dodatne volivce, ampak na koncu se vse konča v revščini, tako kot se je v Venezueli. Zaradi tega sem rekel, da je to primeren proračun za venezuelsko socialistično republiko. In vsak naslednji bo verjetno slabši od tega, dokler bo obstajala taka koalicija. Da je temu žal res tako, naj vas spomnim še na besede gospe Margaret Thatcher, ki je rekla, kaj je glavni problem socializma: »Sooner or later you run out of other people's money,« prej ali slej zmanjka denarja drugih ljudi. Veste, zdaj je že konec zime, ko je bilo to lažje možno razumeti, ampak takrat, ko je najhujši mraz, to je krasno obdobje, ker to je edino obdobje, ko levičarja vidiš, ko ima roko v lastnem žepu. Drugače jo ima pa vedno v vaši denarnici. Potem vam pa vaš denar nazaj daje pa reče, joj, kako sem dober, glejte, sem vam denar dal. Prej vam ga je pa iz žepa pobral s previsokimi davki, s pretiranimi davščinami, z vsemi drugimi triki socializma, ki so zelo dobro znani. Da se ne piše dobro, se bojim, da tudi potrjujejo besede poslanke LMŠ, ki je prej celo dvakrat tako vehementno poudarila: »Slovenija je mirna, Slovenija je čista, ne ležijo smeti vsepovsod.« Gospe in gospodje, potem mi pa razložite, vladajoča koalicija, zakaj ste podpisali marakeški sporazum in zakaj uvažate migrante. Kajti če vas peljem zdajle v Belo krajino ali pa dol na Primorsko, boste videli, kakšen nepopisan svinjak ostaja tam po tleh, po naši lepi Sloveniji, kjer gredo ti čez. Da o tem, kaj si o tem, kako je Slovenija mirna, mislijo tisti, ki so bili že tako ali drugače napadeni s strani migrantov, da ne rečem žrtve kraj, tatvin, vsega, kar se seveda skriva pred javnostjo, številke pa so tukaj neizprosne in se večajo iz dneva v dan. Da ne govorim o tem, kaj se dogaja drugod po Evropi. Veste, če se želite hvaliti s tem, da je Slovenija mirna in da je Slovenija čista, potem bo najprej treba to politiko drastično spremeniti in postaviti Slovenijo na prvo mesto in tudi v proračunu Republike Slovenije ves denar, ki je namenjen za raznorazne migrante in podobno, nameniti za Slovenke in Slovence, za vse tiste, ki imajo prenizke penzije, za vse tiste, ki potrebujejo in zaslužijo ustrezno zdravstveno varstvo, za vse tiste, ki želijo in zaslužijo, imajo vso pravico to zahtevati od države, kvalitetno šolstvo in vse ostalo, kar bi morala biti vedno prva skrb. Gospe in gospodje, ko bo vodilo tistih, ki pripravljate in sprejemate proračun, najprej Slovenija, takrat bo Slovenija doživela tudi hitrejši razvoj. Zdaj pa se bojim, da bo tale vehemenca izzvenela čez določeno število mesecev točno tako, kot je tista ob sprejemanju takratnega Pahorjevega rebalansa proračuna, ki se je končal, kot vsi dobro veste, s pravo tragedijo, kar se tiče razvoja Republike Slovenije. In kot smo dejali, če se iz zgodovine nihče noče nič naučiti, se zgodovina rada ponavlja, prvič kot tragedija, drugič kot farsa. In to danes je farsa.
Hvala lepa gospodu Grimsu za to razpravo. Naslednji razpravljavec je gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem, tudi vladni strani, ki je danes tukaj z nami! Poskušal bom svojo razpravo bazirati na enem nekoliko drugačnem energetskem potencialu pa mislim, da mi bo tudi uspelo, to si upam napovedati že vnaprej. Danes obravnavamo rebalans in v SMC [[…]]Bom rekel tako, pogovarjamo se zelo veliko danes tudi o – tako skrite so, sem pa tja pokukajo ven – raznoraznih ideologijah na področju politike pa tudi na področju ekonomije. In to se vse prepleta, pa se tu malo prerivamo. V SMC je naš pogled bolj socialnoliberalen, v tem državnem zboru pa najdemo tudi druge poglede. Ta tekma, ki se danes odvija, je po svoje zanimiva, mi je pa žal, da je ne dvignemo vsaj nekaj nivojev višje. Ta razprava bi nam lahko bila vsem nam v ponos in bi lahko vsi od tega tudi nekaj odnesli v končni fazi. Če se spet fokusiram nazaj na sam proračun. Vemo, da je to tak do neke mere tudi delikaten politični manever, smo pa danes na začetku vseh razprav tudi slišali, da ni dovolj sodelovanja med koalicijo pa med opozicijo. In jaz se potem vprašam, kakšen bi moral biti ta rebalans, ali pa če razširim razpravo, kakšen bi moral biti proračun, ki ga bomo, verjamem, v kratkem tudi sprejemali, ko bo prišlo na vrsto leto 2020, da bi bil všeč tudi opoziciji. Ker normalno, če ga koalicija pripravi, potem je vložila neko energijo, neka pričakovanja in se je maksimalno potrudila, kolikor se je pač lahko. Lahko smo s tem predlogom zadovoljni, lahko smo malo manj zadovoljni, lahko smo zelo nezadovoljni, ampak moje vprašanje še vedno obstaja. Dodal bom še to, če je težava tega rebalansa v tem, da samo nekaj milijonov, kot smo slišali v preteklosti – v nekih drugih vladah, ne vem, ali je bilo to deset let nazaj, manj ali več, saj niti ni važno, da z nekim amandmajem 2, 3 milijone – premaknemo z ene postavke na drugo postavko in potem nek proračun ali pa nek rebalans iz tega, da je slab, postane dober, potem operiramo z nekimi relativno dobro pripravljenimi osnutki oziroma dokumenti, tega sodelovanja jaz ne razumem na tak način, ampak ga razumem na nekoliko bolj kompleksen, na drugačen način. Seveda pa potem, če to idejo o tem zelo širokem sodelovanju priženemo do skrajnosti oziroma do ekstrema, pridemo do ugotovitve, da dejansko ne rabimo ne koalicije ne opozicije in se lahko vsi usedemo in dogovorimo. Ampak na žalost je politična realnost taka, da to ni možno. Pa ne glejmo grdo samo na Slovenijo, najbrž vemo, da to ne deluje praktično nikjer. Morda v kakšni lokalni skupnosti, ki je zelo majhna in enostavno čuti in se zaveda, da mora biti tako zelo močno povezana med sabo, da so kakršnekoli delitve na osnovi nekih ideologij nekaj, kar jih bolj ovira, kot pa da bi jim dajala neko spodbudo k temu, da delajo potrebne korake naprej. In če se spet pogovarjamo o ideologiji, kar v končni fazi je, na področju ekonomije pa se prerivamo okoli tega, ali naj delujemo prociklično ali naj delujemo aciklično, ali naj v dobrih gospodarskih razmerah dvignemo davke, naj jih spustimo, naj povečamo potrošnjo, naj spustimo potrošnjo, kaj narediti, kadar se razmere spremenijo, torej kadar našemu gospodarstvu na gre dobro, ali naj spet dvignemo davke, naj jih izpustimo, naj povečamo, zmanjšamo potrošnjo – e, to je tista materija, o kateri govori proračun oziroma rebalans proračuna. Tukaj lahko poiščemo zelo dobre rešitve, lahko ga pa tudi polomimo. Verjamem, da se ta osnutek, ki ga imamo pred seboj, zaveda vseh teh tveganj, o katerih govorijo v končni fazi ne samo Fiskalni svet ali pa Evropska komisija, ampak še marsikdo drug. Ker, tako bom rekel, tisto, kar je v vplivu slovenske politike oziroma političnega sistema, tisti podsistemi, pri katerih mi imamo neko besedo, ki jih lahko reguliramo s pomočjo nekih ukrepov, zakonov in tako naprej – verjamem, da tukaj lahko delamo neke korake. Mene malo bolj skrbi tisti del naše stvarnosti, na katerega mi kot Slovenija nimamo vpliva, in to so predvsem področja, ki so vezana na spremembe, ki se dogajajo globalno, torej z vidika samega protekcionizma in pa geopolitičnih groženj, gledano na posamezne regije, ki niso niti tako zelo oddaljene od nas, ali pa tudi na neka žarišča, ki lahko v nekem trenutku spričo nekih neugodnih okoliščin ali pa sosledja nekih dogodkov, tudi v situacijah, ki si jih nobeden ne želi. To mislim, da je tisto, kar nam lahko kot Sloveniji naredi največ težav. Bi pa rad izpostavil še eno stvar. Velikokrat slišimo o tem oziroma čedalje glasnejši so tisti, ki govorijo o prihodu neke recesije. Taka sporočila so škodljiva za naše gospodarstvo. Pa ne govorim, da ne rabimo biti pozorni in spremljati zelo podrobno, kaj se dogaja v naših najožjih trgovinskih partnerjih, kaj se dogaja znotraj Evropske unije in širše po svetu. Ampak da govorimo v tem trenutku o recesiji, je nekaj, kar ima predvsem negativen učinek na naše gospodarstvo. Je pa dejstvo, in to številne institucije, ki so aktivne na področju ekonomije, poudarjajo, da prihaja do določenih ohlajanj. Ta ohlajanja so pa posledica ravno teh negotovih okoliščin tako znotraj Evropske unije v odnosu do brexita kot na relaciji med recimo ZDA pa Kitajsko in še bi lahko naštevali. Pomembno pri samem rebalansu je to, da zasleduje neko srednjeročno vzdržnost javnih financ, kajti le to je neka osnova, neka realna podlaga za blaginjo naših ljudi na dolgi rok. Težava, ki jo imamo pa v politiki, je v tem, da se tiste politike, ki so nastavljene na dolgi rok, dostikrat ne odražajo v neki pretirano visoki javnomnenjski podpori katerekoli vlade, naj bo leva, desna, sredinska ali pa kakšna tretja ali pa četrta varianta. To je pač odgovornost politike, ki si jo mora naložiti na ramena in včasih tudi stisniti. Bom rekel tako, državniška je tista politika, ki potem neko zaupanje ljudi investira v take projekte, ki se morda v nekem trenutku zdijo ne ravno najbolj popularni, ampak na srednji in dolgi rok prinesejo neke pozitivne rezultate. Potrjuje se moje pričakovanje, ker smo v preteklih mesecih veliko poslušali o neki študiji OECD, ki govori o tem, da je naša obremenitev dela v Sloveniji nesorazmerno visoka v primerjavi z drugimi članicami OECD, po drugi strani je pa kapital manj obdavčen. Mi se pogovarjamo tudi o nekem takem osnutku, pa spet iz tega priporočila, ki smo ga dobili iz OECD, od enega dela političnega prostora slišim samo eno polovico enačbe, torej, kapital boste preveč obdavčili. Sigurno se je potrebno nečesa zavedati – mi v Sloveniji najmočneje konkuriramo predvsem z državami, ki so v naši neposredni bližini, torej tudi z Italijo, z Avstrijo, z Madžarsko, s Hrvaško, in potem še južne ali pa še vzhodneje, kjer imamo neke primerljive platforme oziroma kjer je strošek dela primerljiv, zagotovo pa neko podjetje, kadar se odloča, ali bo ostalo v Sloveniji oziroma ali bo prišlo v Slovenijo oziroma ali bi raje prišlo na Hrvaško ali v Avstrijo, oceni celotno paleto nekih stroškov na eni strani, na drugi strani pa tudi nivo nekih storitev, ki mu jih država ponuja. Verjamem, da Slovenija ponuja relativno visok nivo nekih storitev, sigurno pa imamo možnosti še za izboljšave na številnih področjih. Ne bom zdaj našteval, ker to ni materija današnje razprave, bo pa sigurno priložnost govoriti o tem v prihodnje, ko se bomo lotili tudi tistih izzivov, ki se jih danes zgolj bežno dotikamo. Meni se zdi pomembno, da smo z vidika zadolženosti naše države v zadnjem obdobju na boljšem. V preteklosti, še recimo leta 2014, smo bili zadolženi za tisoč 84 milijonov evrov, torej milijardo 84, leta 2019, torej danes, je pa ta zadolženost za 300 milijonov manjša. Torej za nekaj, kar smo s samo krizo pridelali, bomo potrebovali še nekaj časa, da to zmanjšamo, sigurno je pa to nek proces, ki je pozitiven in nam srednje- in dolgoročno omogoča številne druge vzvode, torej da ta sredstva namesto v obresti namenjamo v kaj drugega, kaj bolj produktivnega. Če se za trenutek dotaknem dveh ministrstev, ki sta mi tudi z vidika dela v odborih še najbližje, to sta predvsem Ministrstvo za okolje in prostor in pa Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, lahko na kratko povem naslednje. S samim rebalansom je Ministrstvo za okolje in prostor pridobilo dodatna sredstva, torej s 303 milijonov na 375, in ta sredstva bodo namenjena predvsem za področje varstva okolja, zlasti za prioritetne sanacije v preteklosti onesnaženih območji. Če jih izpostavim, so to Jernejev kanal, Rakovnik in pa Celjska kotlina, kjer bo letos saniranih 5 vrtcev. Dodatno se bo s temi sredstvi okrepilo delovanje Inšpektorata za okolje in prostor. Ministrstvo se bo lotilo tudi problematike ekosistemov in odpadnih gum na Dravskem polju ter tudi vsem, mislim da, zdaj že dobro znane problematike nakopičene odpadne embalaže. Veliko se bo naredilo tudi na področju protipoplavne zaščite, precej dodatnih sredstev gre tudi za kakovostno upravljanje s prostorom, celih 36 milijonov, dodatna sredstva so zagotovljena tudi za subvencije za tržne najemnine. Prioritete so predvsem oskrba s pitno vodo, odvajanje in čiščenje komunalnih odpadnih voda, ukrepi za izboljšanje urbanega okolja, poživitev mest, zmanjšanje onesnaženosti zraka, zmanjšanje hrupa in zagotavljanje biotske raznovrstnosti. Če se dotaknem še Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo. Tudi Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ima na voljo dodatne vire, z 280 milijonov na 350. Ta sredstva bodo šla predvsem za krepitev mednarodne konkurenčnosti slovenskih podjetij. Mislim, da je to v tem trenutku ključno, da te ugodne pogoje izkoristimo in hkrati delamo intenzivno tudi na tem, da se naš podjetniški sektor sistemsko razdolžuje, da se potem tudi lažje giblje, investira in gre v nove posle. Pomembno je, da se še naprej izvajajo poenostavitve samih upravnih in drugih postopkov, tako da naše gospodarstvo deluje v nekem predvidljivem okolju, da se še naprej dela na ukrepih za spodbujanje slovenskih verig vrednosti, za spodbujanje vstopnih in izstopnih investicij in da se dodatno krepijo poslovni grozdi in mreže, ki potem tudi lažje nastopajo v tujini. Pomembni so tudi procesi nadaljnje privatizacije oziroma umikanja države iz tistih portfeljev oziroma naložb, kjer njena vloga ni ključna, hkrati pa moramo ostati prisotni tam, kjer je to v našem strateškem interesu. Zagotovo je eno od področij, kjer se bo veliko delalo, tudi nadaljnje spodbujanje tujih investicij in jaz upam, da bo tudi še vnaprej dovolj nekega zavedanja, da teh investicij ne zaviramo, kot se to pri nas rado dogaja. Rebalans je, kot rečeno, največ dodatnih sredstev namenil podjetništvu in konkurenčnosti, izobraževanju in športu, prometu in prometni infrastrukturi, okolju, obrambi in zaščiti ter socialni varnosti. Če nadaljujem. Svoj osebni pogled na sam rebalans bi lahko strnil v en stavek, in sicer da bi raje bil nekoliko bolj konservativen glede samih financ in nekoliko bolj progresiven glede svobodomiselnih in liberalnih vrednot. Še enkrat bom poudaril, da tudi Evropska banka govori o tem, da prihaja do delnega ohlajanja in da je tveganje za neko recesijo šibko. Torej če se razmere znotraj regije in širše globalno ne bodo zaostrovale, potem si lahko tudi v prihodnje obetamo dovolj visoko gospodarsko rast, ki nam bo omogočala še nadaljnje korake in tudi višanje nivoja samih socialnih in drugih storitev. Naj se pa dotaknem še ene zadeve, in sicer uvodoma sem omenil, da bi ta debata lahko bila na nivoju, pa na žalost ni. Ne strinjam se niti z načinom komuniciranja, ko govorimo o tem, da si med seboj izstavljamo neke zabeljene račune in da prihaja do nekakšnih izsiljevanj in podobno. Prav tako pa se mi ne zdi primerna kakršnakoli žaljivost do ministrske ekipe. Mislim, da smo tukaj vsi odrasli in da se lahko pogovarjamo na osnovi argumentov. Če pa argumentov nimamo, če smo jih izčrpali, če nam zmanjkuje domišljije ali pa imamo kakšne drugačne ideje in navade, potem seveda pridejo na vrsto tudi žalitve in drugačen način komuniciranja. Mislim, da to k ničemur ne prispeva, prispeva pa k temu, da sami sebi pljuvamo v lastni krožnik in znižujemo ugled instituciji poslanca in pa tudi Državnega zbora. Pretirano težkega dela nimamo in se mi zdi res škoda, da se na tak poceni način lotevamo sicer za našo državo zelo pomembnih procesov, kar v končni fazi rebalans proračuna zagotovo je. Hvala lepa.
Hvala.lepa. Najprej dobi besedo za repliko gospod Grims. Izvolite.
Teza, ki jo je sedajle razvil spoštovani poslanec LMŠ [[Lapsus linguae. LMŠ namesto SMC, na kar se v nadaljevanju odzoveta podpredsednica Tine Heferle in poslanec Gregor Perič.]] , da je govoriti o zaostrenih gospodarskih pogojih, vključno z napovedmi recesije, zastraševanje slovenskega gospodarstva in da je slabo za gospodarstvo in za vse – ta pa je res malo prehuda. Prvič, podjetniki, vsaj izvozno podjetništvo, verjemite, bolj podrobno spremljajo gibanje v naših partnerskih državah kot verjetno velika večina tukaj prisotnih poslank in poslancev. Drugo, kar je, proračun, ki je danes pred nami, in prav o tem sem govoril, pa temelji na ocenah, na projekcijah gospodarskih gibanj, ki so pričakovana v zajetem obdobju. To se pravi so bistveni temelj tega, o čemer pravzaprav danes sploh odločamo. In če si pred tem zatiskamo oči, ne vem, kako si predstavljate, da se bo sprejel realen proračun. Kajti potem pridemo do take točke, kot smo ji bili priča na začetku, ko je gospod Šarec rekel, da je tista vlada od 2004 do 2008 kriva za to, da smo v sedanjem stanju, da je bila previsoka poraba. Gospe in gospodje, previsoka poraba je nastala z rebalansom proračuna po padcu tiste vlade, ko je prišel Pahor, je dvignil javno porabo z rebalansom, kljub temu da so se ravno tako kot sedajle že kazali bolj temni obrisi na obzorju, za 800 milijonov evrov. Zaradi tega je potem vsa zgodba šla tako, kot je šla. Verjamem pa, da se gospod Šarec tega ne spomni, ker je bil takrat prezaposlen s podpisovanjem tiste razvpite peticije 571 proti cenzuri, s katero se je blatilo Slovenijo v tujini, češ da bodo ogrožene človekove pravice, če bo Slovenija vodila Evropsko unijo. To pa je zelo žalostno in veliko pove o tistih, ki so to počeli. Slovenija pa, kot veste, je tisto svojo nalogo izjemno izjemno dobro opravila. Jaz samo upam, da jo bo tudi naslednjič tako.
Hvala lepa. Samo da popravim gospoda Grimsa za magnetogram. Replicirali ste poslancu stranke SMC, ne LMŠ. Sedaj pa sem zasledila, da ima gospod Perič postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo. V bistvu ste mi ga že porabili. Želel sem kolegu Grimsu samo povedati, da če bi me pozorno poslušal od začetka do konca, sem omenil tudi, da sem iz SMC. Očitno govorim, ampak se tukaj ne poslušamo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Seveda je ta rebalans zelo dober. Zakaj? Ker je prišlo veliko novega denarja v državni proračun. Če smo dobili za milijardo več novega denarja, potem je seveda to dobro. Ampak ali smo ta denar tudi dobro prerazporedili, to je pa že drugo vprašanje. Koalicija bo trdila, da je to najboljši rebalans, v opoziciji pač trdimo, da bi bilo potrebno na kakšne druge postavke dati več denarja in nekje manj. To nam očitajo tudi Fiskalni svet, Evropska komisija, profesorji, ki jih je danes tako okrcal predsednik Vlade, kaj se vtikajo v to, kaj samo govorijo. Prav o tem nam govorijo – da struktura tega proračuna oziroma rebalansa proračuna ni najboljša oziroma srednjeročno ne bo vzdržen in ne prinaša nekih reform. Torej struktura samega proračuna, da sektor države spet porabi več sredstev in bo v prihodnosti še vedno porabljal več sredstev kot pa do sedaj. V tem trenutku, ko je pozitivna gospodarska rast, je seveda lahko rebalans dober, ker smo dobili več prihodkov. Napoveduje pa se poslabšanje, v Nemčiji ga že znatno napovedujejo in se že kaže, mi pa vsi vemo, kako smo odvisni od izvoza v Nemčijo, ki je naš največji gospodarski partner. Hvala bogu, da se potrošnja v Sloveniji izboljšuje, torej da imajo ljudje nekoliko več denarja, ampak ta potrošnja nikakor ne bo mogla nadomestiti tistega izpada, ki ga bi ustvarila podjetja pri izvozu. To je to, kar mi lahko očitamo. Da torej ta struktura proračuna ni najboljša. Sama tudi menim, da bi bilo vendarle, če hoče ta koalicija res izvajati neko novo, drugačno politiko, dobro, če bi prisluhnili tudi opoziciji, če bi slišali kdaj tudi opozicijo in pa vsaj kakšen drobec od te pogače privoščili tudi opoziciji, ko kaj predlaga. Potem pa se seveda lahko naše debate zelo zaostrujejo. Vi trdite, kako je vse dobro in prav, mi pravimo, da ni dobro in prav, in vsak ima nekaj prav. Ampak jaz se ne čutim odgovorna za ta rebalans, tudi za tiste negativne stvari, ki jih vidimo v njem, zaradi tega ker nimam nobene besede pri tem rebalansu. Zato tudi ne vem, zakaj bi ga morala hvaliti. Ker ni. Ali je bilo res vse narejeno, da se bo potem ta proračun tudi v prihodnosti polnil ne glede na to, da bo zmanjšana gospodarska rast, zmanjšan izvoz in tako naprej, ali bomo v prihodnosti imeli samo več izdatkov pa ne toliko prihodkov in bodo naslednje vlade spet morale krajšati in razne zujfe sprejemati, kar pa je sila neprijetno? Kar nam očita oziroma predlaga Evropska komisija že zelo dolgo – pa ne zato, ker je Evropa grda, ampak zaradi tega, ker predvidevajo tudi srednjeročne in dolgoročne posledice, nam predlagajo – da moramo narediti določene strukturne reforme. Prej, ko sem poslušala kolega Pavšiča, je govoril o tem, kako moramo misliti na upokojence čez 30 let. Točno to. In če bomo mislili na to, kaj bo čez 30 let pa kaj bo čez 15 let, potem moramo določene stvari spreminjati in sprejemati že sedaj. Rekla bom, da upam, da bodo prihodnji zakoni ali pa prihodnji proračuni vendarle tako naravnani, da bo prišlo tudi do strukturnega preformiranja proračuna, da država ne bo več tako draga in da bo denar šel za tiste investicije, ki prinašajo res neko dodano vrednost. Sama bi takoj investirala več v razvojne osi, v ceste na Koroško, Belo krajino, da ne govorim o cesti Škofljica–Ribnica–Kočevje, ki je res izredno obremenjena, ki potrebuje obvoznice, tam se industrija razvija, po drugi strani pa so slabe prometne povezave, in še marsikje drugje. Sama se spomnim, ko sem se pred leti velikokrat vozila proti Štajerski, koliko časa je takrat trajala vožnja, v mojih mladih letih, ali pa proti Prekmurju, kako dolgo je trajalo, da smo prišli do Murske Sobote in še naprej. Sedaj je pravzaprav to malenkost, ker smo hitro tam, če seveda ni prometnih zastojev in nesreč. Podobno je potrebno proti Beli krajini, za Koroško vemo, kakšni problemi so, in tako naprej. Kolega mi prikimava in se strinjamo. Upam, da bo ta tretja razvojna os dobro umeščena, ne pa, da bo spet vso kmetijsko zemljo uničevala in še marsikaj drugega. Mi smo predlagali amandmaje tudi za raziskave in razvoj, ker ravno to je tista dodana vrednost pri različnih poklicih oziroma delovnih mestih v podjetjih, ki prinašajo razvoj podjetja, boljše plače, ne samo minimalne plače. Raje bi videla, če bi govorili, kako imamo zelo malo minimalnih plač, da imamo vsi nadpovprečne evropske plače in kako se izboljšuje standard zaradi tega, ker imamo delovna mesta z dodano vrednostjo, ne pa, da proizvajamo samo nekaj takega, kar lahko potem tudi samo po nizki ceni prodamo. Kaj še očitam tej koaliciji in rebalansu? Pogosto slišimo, ja, pa bi šli v vlado pa bi lahko sodelovali – to je seveda svobodna odločitev vsake posamezne stranke. Mi smo se pač odločili tako. Ampak če hočemo res graditi neko sodelovalno politiko, potem sem pa res pričakovala, da boste vsaj kakšen naš amandma upoštevali. Ne rečem, da so vsi nujno potrebni, kakšen pa je dober, potreben in koristen za vse. Predvsem pa moram reči, da sem žalostna, da pa ni bilo posluha, da bi namenili vsaj malo več denarja Uradu za Slovence. Tudi kolegi poslanci iz komisije za Slovence, vsi po vrsti, koalicijski, opozicijski, smo bili začudeni nad številkami. Kajti ta številka se je povečala, mislim da, za 0,29 % ob tem, ko govorimo, za koliko procentov so se posamezne postavke povišale. Ta urad ima simbolni pomen. Vsa ta leta krize so se sredstva zmanjševala, zdaj pravimo, da je čas debelih krav, veliko smo pridobili v proračun in bi res morali povedati, da spoštujemo, cenimo tudi naše rojake v zamejstvu, po svetu in da smo od te pogače pripravljeni dati nekoliko več. Še vedno imamo to upanje, da mogoče se bo pa potem pri glasovanju o amandmajih kaj zgodilo in bo to področje dobilo – ne zaradi tega, ker sem dala ta amandma, ampak ker sem ga morala dati, ker so to od mene pričakovali člani komisije za Slovence, vsi člani. Upam, da bomo povedali našim rojakom, da so nam dragoceni, dragi, da mislimo nanje, da jih spoštujemo in tudi podpiramo.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Ferenc Horváth. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni tudi v mojem imenu, spoštovane kolegice in kolegi! Tako kot je kolega Felice Žiža že danes povedal v stališču poslanske skupine, bova rebalans proračuna podprla, čeprav z njim nisva v celoti zadovoljna. Ampak nekako poskušava pozitivno razmišljati in moramo priznati, da so se določena sredstva na tako imenovanih narodnostnih postavkah nekoliko le povečala. Kot sem povedal, nisva zadovoljna s samim rebalansom v celoti, nekako pa sva optimistična, da se je začel ta dialog in je bilo nato nakazano tudi na Komisiji za narodni skupnosti, da bi lahko mogoče obe avtohtoni narodni skupnosti v naslednjem letu računali na kakšna dodatna sredstva, predvsem kar se tiče novih vsebin. Ker dejansko sedanji proračun, če smo zelo iskreni, dejansko za delovanje na tisti osnovni ravni za naše zavode in institucije zadostuje. Vsekakor pa še vrsto let pričakujemo dodatna sredstva za nove vsebine, predvsem za razvoj teh novih vsebin in predvsem, kar se tiče mladih, da jih lahko z novimi vsebinami, z novo ponudbo, bom tako rekel, zadržujemo v regiji, ki se ob tej gospodarski zaostalosti še toliko bolj prazni. V regiji so potrebne tudi določene investicije, predvsem z dodatno vrednostjo, kar se zaslužka tiče. Mislim, da ima tu država neke vrste obvezo do celotnega dvojezičnega območja, ker v preteklosti je bila naša regija velikokrat obravnavana kot regija s poceni delovno silo, in to se še sedaj dogaja. Dokler ne bo ta regija nasploh, ne samo za madžarsko skupnost, ampak za vse pripadnike, bolj zanimiva, kar se prihodnosti tiče, bo verjetno odseljevanje še toliko večje. Delno bi potrebovali dodatna sredstva tudi za obnovo določenih dvojezičnih vzgojno-izobraževalnih institucij. Ponekod so te zgradbe precej dotrajane, in če bi kakšen inšpektor prišel, potem nisem prepričan, da bi vsepovsod dal pozitivno mnenje za njihovo nadaljnjo delovanje. Ker pa so bile naše želje za še dodatna sredstva, ki dejansko niso bila zajeta v rebalansu proračuna, v primerjavi s celotnimi zneski sorazmerno nizka, še vedno upam na posluh in dobro voljo tako Vlade kakor tudi resornih ministrstev, da se bodo tudi v letu 2019 ta sredstva nekako v okviru tistih rezerv, za katere predvidevam, da jih ima vsako ministrstvo, našla, in upam, da bomo naredili korak naprej. Na koncu bi še povedal, da je meni tudi osebno žal, da urad za Slovence ni dobil več sredstev, ker sam kot pripadnik avtohtone madžarske skupnosti v Sloveniji in kot član komisije menim, da bi bilo tudi prav, da bi morali tudi zamejski Slovenci dobiti dodatna sredstva kot nek simbol oziroma pokazatelj tega, da nam je za njihovo delovanje res mar. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bi moral imeti besedo gospod Vojko Starović, pa ga žal ni v dvorani, zato ima besedo mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo očitno že ničkolikokrat slišali tako s strani predlagatelja kot s strani številnih koalicijskih poslancev, da je predlog rebalansa proračuna stabilen, razvojen, socialno naravnan, prijazen do ljudi in še kaj. Sicer vas razumem, kajti glede na to, da ste rebalans pač pripravili, ga morate tudi zagovarjati. A da si človek lahko vseeno ustvari realno sliko, je potrebno sneti vaša rožnata očala in pogledati bolj realno, kaj o tem menijo predvsem stroka, Fiskalni svet kot skrbnik zakonitosti proračuna, kakšna so opozorila Evropske komisije, in navsezadnje, kakšno je mnenje Državnega sveta, ki je predložen dokument že obravnaval. Zagotovo se pa tukaj malce zatakne, namreč Fiskalni svet skrbi strukturni primanjkljaj, Državni svet vam grozi z vetom, Evropska komisija se pa čudi, kaj se pravzaprav v državi dogaja, da predlog ne vsebuje prav nobene strukturne reforme, ki bi v času debelih krav prinesla kakšne dolgoročne učinke. A vladajoči koaliciji očitno ni za to nič mar. Očitno vam ni mar niti za to, da bi naši državljani na kakšne specialistične preglede čakali kaj manj kot mesece in mesece, da čakajo na operacije leta. Pa kaj potem, če tako mimogrede ugotovite tudi, da manjka družinskih zdravnikov – zdravstvene reforme očitno pač ne bo. Pa navsezadnje se tudi s pokojninsko reformo očitno še kar nekaj časa ne boste ukvarjali, ker dvig pokojnin za zdaj po vašem mnenju očitno pač ni potreben. Slovenija danes spada v skupino tistih evropskih držav, ki so v zadnjih desetih letih svoj javni dolg več kot podvojile. Danes je predsednik Vlade tukaj spraševal, kje ste bili, ko je država pridelala 32 milijard dolga. Spoštovani gospod Šarec, sporočam vam, bili so v vladi, ampak danes imate problem vi, ker so tudi v vaši vladi. Danes sem pozorno poslušala tudi kolega iz vladne koalicije, še posebej iz stranke Desus. Spoštovani upokojenci, upam, da ste jih poslušali tudi vi, namreč stranka Desus danes ponosno sporoča, da so vam v mesecu februarju že priborili višje pokojnine. Govorim namreč o tistih 10–17 evrih, ki ste jih povprečno opazili na svojih računih. Pa sedaj pustim ob strani to, da so vam na drugi strani dvignili oskrbnine, zdravstveno zavarovanje, cene zdravstvenih storitev in še kaj. Tukaj si bom sedaj dovolila tudi v imenu upokojencev nekaj izreči. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegi iz koalicije, prenehajte se delati norce iz naših upokojencev. Pokojnine niso vaš vladni bombonček, pokojnine so vnaprej zaslužen denar, zaslužen prejemek, za katerega so upokojenci trdno delali 40 in več let. Nekateri ste v času pred volitvami za njihovo podporo celo zbirali podpise, zato bi bilo prav, da sedaj izpolnite svoje predvolilne obljube, pripravite reformo pokojninskega sistema in zagotovite upokojencem dostojne pokojnine, kot so si jih s svojim trdim delom navsezadnje tudi zaslužili. Je pa vse, kar je vaša vlada v teh mesecih uspela oprijemljivega storiti, dvig minimalne plače. A tistim, ki ste jim z vašim ukrepom za manj kot 30 evrov dvignili minimalno plačo, ste na drugi strani odvzeli določene socialne transfere. Na žalost pa se pri vas ne dviguje samo minimalna plača, rastejo tudi cene vrtcev in oskrbnin v domovih za starejše, zvišuje se plačilo za zdravstveno zavarovanje, DDV pa ostaja na povišanji predkrizni ravni. Spoštovani lastniki espejev, da, tudi na vas Vlada ni pozabila. Dražijo se namreč tudi vaši prispevki v državno blagajno. Pohitel je zaenkrat še ne potrjeni minister, ki je že pokazal kulturo, ki je že pokazal apetite po zvišanju davkov. Zdaj tukaj ni kolega iz koalicije, ki se sprašuje, kakšen bi moral biti rebalans, da bi ga podprla tudi opozicija, pa naj vseeno podam odgovor. Takšen, s katerim boste ljudem končno razbremenili plače. Takšen, s katerim boste upokojencem dali pokojnine, ki si jih zaslužijo. Takšen, da vaši všečni ukrepi na drugi strani ne bodo dražili vrtcev, domov za starostnike, zdravstvenih storitev in še česa. Takšen, da bo dvig povprečnine v občinah dejansko imel tudi razvojni učinek. Takšen, da se o investicijah v svojih krajih ne bo hvalila samo kolegica iz Maribora ali nekdo iz Ljubljane, ampak bo o tem lahko govorila tudi poslanka iz Haloz ali pa sama, ki prihajam iz Slovenske Bistrice. Spoštovane kolegice in kolegi, mi danes tukaj ne obravnavamo predloga rebalansa proračuna za 2019, ki bi prinesel kaj dobrega za naše ljudi. Mi danes obravnavamo načrt zapravljanja davkoplačevalskega denarja za leto 2019, in ta je povzet po političnem programu nadkoalicijske stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani kolegi poslanci! Država že šesto leto beleži gospodarsko rast, in res je, tudi zato, ker smo takrat plačali dolgove drugih. Posledica te rasti so rekordno visoki prihodki v proračun, ki so omogočili odpravo varčevalnih ukrepov ter celo omogočili presežek proračuna. Ampak kljub temu nas čaka še veliko dela. V Stranki Alenke Bratušek se zavedamo, da je potrebno urediti razmere v zdravstvu, urediti področje dolgotrajne oskrbe in ne nazadnje urediti tudi dostojne letne dodatke. O varni starosti danes razmišljajo že vsi, ki stopajo na trg dela. Tako je potrebno dvigniti odmerni odstotek, tako kot je določeno v našem sporazumu. Mladim moramo omogočiti rešitev stanovanjskih problemov. Pri tem jim moramo prilagoditi tudi varčevalne sheme pokojninskih sistemov, tako da bo nakup stanovanja del dolgoročnega pokojninskega varčevanja. Podnebne spremembe, digitalizacija in informatizacija predstavljajo za našo družbo številne izzive. Vseživljenjsko učenje, pridobivanje novih znanj in veščin sta tako postala stalnica in huda potreba. Na včerajšnjem sestanku odborov za gospodarstvo in finance smo obravnavali problematiko Pošte Slovenije. Njen promet prav zaradi digitalizacije in informatizacije vztrajno upada in bo upadal še v prihodnje. Starajoča se družba predstavlja številne nove izzive. Soočili se bomo s pomanjkanjem delovne sile, zato bo potrebno urediti tudi delo upokojencev, in to na način, da njihove pokojnine zaradi dela ne bodo ogrožene. Prav tako pa digitalizacija in informatizacija omogočata številne nove priložnosti na področju energetike, na področju skupinske samooskrbe in tudi na področju civilno-vojaškega sodelovanja. Na strehe vojašnic tako lahko namestimo fotovoltaične module in tako v bistvu približamo in pocenimo investicije v samooskrbo. Vemo, da si je politika enotna, da so evropska sredstva praktično naša edina razvojna sredstva, zato jih koristimo pri vseh naših infrastrukturnih projektih. Prav zaradi vsega tega naštetega bom jaz predlog rebalansa in pripadajoči Ziprs podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji razpravljavec v tem krogu prijavljenih ima besedo gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Rekel bom, da mi je všeč ta všečni rebalans proračuna. Lepo je, zanimivo je videti tukaj – dobro, taka ura je, ministri odidejo, gredo, ostanejo tukaj njihovi državni sekretarji, ampak vseeno lahko človek razmisli, nekaj pove v tem smislu. Gospa Jazbec mislim, da je že utrujena, ker je toliko ur tukaj, ampak ne glede na to bo morala še nekaj ur poslušati naše komentarje ali pa naša mnenja. Proračun kot tak je enak [[…]]Pokaže smer, v kakšno smer gremo ali pa v kakšno smer hočemo, da bi šli, želimo. Rebalans proračuna pa je tisti popravljalni dokument, ki ga je treba zaradi nemogočih prerazporeditev sprejeti. Pomembno je povedati to, da je rebalans sigurno slika tega, kar se bo dogajalo jutri. Mi vemo, da bomo čez nekaj mesecev začeli govoriti tudi o novem proračunu, 2020/2021. Sem na pozicijski strani, ampak si bom vseeno vzel malo svobode, da bom povedal to, kar mislim o priporočilu za proračun, ki bo. O rebalansu mislim, da ga pozdravljamo, kapital, ki je prišel, denar, ki je prišel noter, je tudi normalno, da se ga razporedi na tak ali drugačen način, bojim se pa, da te poteze, ki jo je naredil minister ali pa ministrstva na splošno, ne bodo vzdržne za naprej. Veste, o štirih procentih in pol poviška BDP govorimo od milijarde denarja približno. Ena točka manj drugo leto bo 250 milijonov manj. 250 milijonov manj, ki jih bo treba na tak način, kot je bil sprejet zdaj ta rebalans, dobiti noter. Se pravi, ko so outputi, moramo dobiti tudi inpute, po domače povedano. Se pravi, moramo pogledati, od kod bomo mi dobili. Samo dva načina sta: ali so rezi ali so obdavčitve. Drugih ne poznamo, ne more biti drugače. Da bomo delali reze na tisto, za kar smo se trudili, po tolikem času, ko smo končno prišli v tisto obdobje, kar smo slišali že večkrat, debelih krav, šest let rasti [[…]] Tudi ne verjamem, da bo tako močna kriza v naslednjih letih. Sigurno bo v določenem sektorju, so analize, ki kažejo na to, predvsem v avtomobilskem sektorju, se pravi železo kot tako, to nam pokažejo tudi makroekonomske projekcije glede tega. Tako da jaz mislim, da ne bo tako hudo. Prepričan sem, da bomo tistih 3,5 procenta BDP tudi dosegli. Kljub temu bomo imeli 250 milijonov evrov manj v naši državni blagajni. In to me malo skrbi. Bojim se, da bomo po denar, ki ga bomo rabili, segli res v žepe, ampak v žepe marljivim, pridnim, iznajdljivim, inovativnim podjetnikom in obrtnikom. To je ena zadeva, ki meni tukaj ni všeč. Ker delati všečen proračun je ena zadeva, dobiti denar od tistih, ki v ta proračun najbolj dajejo, če tako rečemo, prispevajo, je pa velika napaka. Jaz se opravičujem kolegom iz Levice, ki imajo popolnoma drugačno mišljenje o kapitalu, ampak enkrat bi jim rad razložil eno zadevo zelo enostavno: tudi sociale ne bi bilo, če kapitala ne bi bilo. Se pravi, brez kapitala tudi sociala ne more obstajat. Pljuvati po kapitalu je najslabša zadeva, ki jo lahko v eni državi naredimo. To se pravi, da moramo vedno razmisliti o tem, da je tudi realni sektor krepko, močno in zelo pomemben za razvoj naše države in za obstoj sistema, ki smo si ga zadali. Upam, da me razumete, kaj hočem povedati. Moram povedati še eno zadevo. Zelo me užalosti ta stvar, da nismo dobili državnega sekretarja za malo gospodarstvo. To je bilo takrat nekako predstavljeno v enem paketu, ampak upam in si resnično želim, da bodo že v četrtek na Vladi odprli ta argument. Mislim, da je potrebno, absolutno je potrebno, da bi obrtniki, mali podjetniki dobili svojega predstavnika za reševanje predvsem birokratskih ovir, ker so neznosne za te ljudi. Berem včeraj v časopisu, da bo frizerka morala vagati lase in prijaviti agenciji, koliko kil las je to. Kam smo mi padli?! A mi rešujemo probleme obrtnikom in malim podjetnikom ali jih še vedno hočemo samo na vsak način obremenjevati? In davčno in operativno kot tako. Frizerka bo zdaj rezala lase, da bo ona vagala. Kam smo prišli?! Kje smo?! Kdo spremlja te zadeve?! Je smešno, a ne? Ja, res je smešno, mislim, da je res smešno. Ampak je žalostno! Pa se ne bomo ustavili s temi neumnostmi! Vsak obrtnik mora zdaj vagati! Bo frizerka kupila sušilnik za lase pa bo morala karton, ki ga je rabila za to, vagati. Fantje moji, pa saj imamo Interseroh, Slopak, agencije, ki vse knjižijo, vse zadeve, ki prihajajo noter, smeti pa razne pakunge, železne, plastične, les, vse. Komu na čast?! Zakaj moramo mi to delati?! No, tu je tudi eden od vzrokov, en majhen vzrok zakaj rabimo tudi državnega sekretarja za malo gospodarstvo – da bi preprečil, da bi vsaj bil tisti povezovalni člen med marljivimi, med heroji, kot jaz rečem vedno, obrtniki in med vladajočo garnituro ali pa med njihovimi direktorji na raznih ministrstvih. Tudi dvig, sem slišal, da se pripravlja, nek dvig davkov. Pravzaprav, da bo tisti 5-procentni davek, tega tudi jaz odobravam, je tudi prav, ker olajšav je preveč za velika podjetja, in tu se strinjam tudi z vami, Levica, to je predlog, ki mislim, da ga podpiramo vsi. Ampak morate vedeti nekaj, da bi pa na splošno dvigali 19 % na 20 kot davek od dobička pa potem v kapitalskem dobičku dali s 25 na 30 – poglejte, jaz vam bom nekaj povedal. Delavec, ki dela za nagrado, dobi plačo. Naj bo to dobra, naj bo to slaba, nima pomena – plačo. Ampak podjetnik, obrtnik, ki je zastavil hišo, ki je vzel kredite, ki je dal svojo inovativnost noter, vse znanje, njegova nagrada je dobiček. In če tega ne bomo pustili, ne bomo več šli naprej, ne bo več inovativnih ljudi, ne bo več zamisli. Ne bo! Se bodo preselili v tujino, tako kot že razmišljajo, pa veste, da so agencije v Sloveniji, ki že to ponujajo, vam povem osebno, pa ni noben problem spremeniti sedeža. Ampak zakaj? Se pravi, bomo obrtnike tolkli po žepu s papirologijo. In kaj bi še radi? In da bomo všečni bomo delali še bolj tak tip proračunov in rebalansov, da bomo dvigali socialno in vse reči, kar je treba, da bomo vedno bolj všečni. Ne gre tako. Jaz se opravičujem, ampak ne gre tako. Mislim, ne gre – zdaj gre, seveda, zdaj. Zdaj je milijarda več denarja, to je dobro, ampak kaj bo jutri, to se moramo vprašati. Težko je, veste, dvigniti dva, tri razrede plače in potem pojutrišnjem reči, fantje, ne gre, moramo vam znižati plače. Ni to prava pot. Govorim vam s praktičnega vidika, ker mislim, da je to za operativne ljudi najboljše, da razumete, za kaj gre, ker drugače bomo govorili eno in isto, zakaj ne in ono. Saj govorimo itak kar nekaj zadev, za katere mislim, da je tudi brez zveze, ampak tukaj smo. Povem vam nekaj, gospa državna sekretarka, da se bom zelo dobro in zelo konkretno angažiral pri naslednjem proračunu. Predvsem v tistih postavkah, ki me zanimajo, tistih postavkah, kjer me matra, kjer me bode, ker vidim, da je nepoštenost, kjer vidim, da ni prerazporeditev ali pa razporeditev denarja na tak način narejena, kot bi morala biti. In to vemo, da je marsikatera postavka tukaj. Da ne bo nesporazuma, jaz bom itak glasoval za, drugače tudi ne morem, ampak tako je. Ampak vedeti morate, da so velike velike napake notri. Napake, po mojem mnenju. Glede na to, da sem pripravil že štiri proračune, magari občinske, ki so drugačni, ampak sistem je vedno isti, veste [[…]]Namesto o milijonih govorimo o večjih cifrah, ampak je zmeraj ista zadeva. Toliko denarja imaš, toliko ga moraš napraviti. Ampak ga lahko razporediš na drugačen način. S tem se pa strinjam. In paziti moramo, da ne presežemo tiste meje, tistih številk, ki nam bodo lahko delale sive lase jutri. Za danes mislim, da sem povedal, kar sem mislil, zelo na enostaven način. Mislim, da ste razumeli. Se bojim, da je ta všečni proračun dobesedno povedano – in ponavljam še enkrat, všečni – ena velika volilna kampanja. Upam, da ni, no, upam, da se bomo držali tega, kar je. Zaenkrat hvala, predsednik.
Hvala, gospod poslanec. Kakor ste sami rekli, povedali ste na zelo enostaven način in na ta način ste si prislužili enostavno repliko. Dr. Trček.
Hvala lepa za besedo. Ker imam seveda možnost in priložnost samo tri minute – glejte, tudi v Levici smo ljudje, ki imamo za sabo kako podjetniško izkušnjo. Ne le jaz. Pa moja sedanja tega ne mara ravno, bom spet doma okregan, da to ponavljam. Šest let sem delal kot črna živina, da smo vzpostavili neko družinsko firmo, ki dobro posluje dandanes, vem, kaj pomeni v sezoni v turizmu delati 16, 17 ur skupaj, vem, kaj pomeni v mrtvi sezoni, ko nimaš iz tekočega poslovanja za burek, kot bi rekli mlajši kolegi, oziroma za štrom plačati. Pa ob meni je v Levici tudi kar nekaj ljudi, ki so uspešni podjetniki. Neka bistvena razlika med nami pa kom drugim je pri tistem vprašanju redistribucije, kako bomo razdelili tisto, kar skupaj ustvarimo. Jaz sem celo – v magnetogramu je preverljivo, kolega – rekel, jaz bom najbolj srečen človek v Sloveniji, če mi ne bomo dobili enega centa iz dobičkov v proračun, če bodo vsi ti penezi šli v razvoj, v solastništvo zaposlenih, v nove tehnologije, tudi v kake prevzeme. In tu bi jaz potem videl neko davčno politiko, ki bi to omogočala. Tudi meni cel niz podjetnikov, eni volijo Levico, drugi ne, pravi, mi smo proti temu, da se nekomu dajo olajšave, odpustki, ker jih tam devet potegne ta kratko, eden pa, ki je verjetno, kot se temu reče, iz prave politične opcije, nekako ne. Pa tudi vi ste v neki stranki, se spomnim, v nekih mandatih pred letvijo te stranke je bil nek minister na MGRT, ki je skozi take dotacije neko pajdaško, sprivatizirano dobro orodjarno držal v plusu. Tudi o teh zadevah se je treba pogovarjati, pogovarjati se je pa seveda treba o tem – pa tukaj sem bil blazno osamljen v preteklem mandatu – kako pa, če rečem marksistično, višjo dodano vrednost ustvarjati. Ne na način, da napišemo neko strategijo pametne specializacije zaradi Bruslja, da se nam tam smejijo zaradi nje, ki je ena bučka, po domače povedano, ampak da se podobno kot Estonci vprašamo, kaj pa bomo mi počeli, da bomo vsi boljše živeli. Jaz sem bil s predsednikom estonskega parlamenta na večerji oziroma poznem kosilu. Ko se je treba z nekom resno pogovarjati, me pogosto oba protokola pokličeta, Trček, a imaš čas. In je rekel: »Glej, zgodba je zelo preprosta. Pet dedov, ker pač nobena gospa ni bila predsednica stranke, iz opozicije, koalicije se nas je skupaj usedlo in smo se vprašali, kaj bomo pa v Estoniji počeli, da bomo bolje živeli.« In so se dogovorili o e-Estoniji, kar ni zadeva, ki je vezana na en mandat ali na eno vlado. Tri minute.
Hvala za enostavno repliko. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, ugotavljam, da se je lista prijavljenih izčrpala. Ali želi še kdo govoriti? Ali obstaja kdo, ki ni dvignil roke? Šalim se. Začenjamo z ustvarjanjem nove liste. Prosim, da se prijavite tisti, ki želite. Hvala za deset prijav. Prvi ima besedo gospod Vojko Starović, pripravi se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Pozdravljeni vsi! Vsak proračun ima neke prioritete, tudi ta. Tudi glede teh prioritet, ki so bile določene in so predlagane v tem proračunu, je bilo veliko usklajevanj in so bili doseženi neki kompromisi, ker brez kompromisov pač ni mogoča nobena politika. Ob tej priliki bi se uzrl na vlaganja v znanost. V evropskem prostoru, sedaj ko se počasi izteka program Horizon 2020, se ugotavlja, da se evropska skupna vlaganja v odprto znanost splačajo in se visoko obrestujejo. Zato je tudi odločitev za naslednjo perspektivo, 2021–2027, da se ta sredstva znatno povečajo, predlaga se 100 milijard, kar je po mojem prava smer. Tudi v tem predlaganem proračunu oziroma rebalansu proračuna se v Sloveniji predlaga povišanje sredstev za znanost, vendar je še daleč od tistega, kar smo si zapisali v koalicijski sporazum – da bomo do leta 2022 dvignili, upam, da bo to šlo, na 1 % bruto družbenega produkta. Ob taki višini se namreč ocenjuje, da bo slovenska znanost držala s svetom stik na področju temeljnih raziskav. Pri tem pa močno upam in priporočam, kakor sem se izrazil tudi v evropskem parlamentu v okviru Evropskega parlamentarnega tedna, da bo ustrezen del vlaganj v znanost namenjen tudi za temeljne raziskave s področja delovanja družbe, njenih institucij, sistemov in organizacij s ciljem poiskati rešite, ki bodo prinesle večjo učinkovitost in stabilnost delovanja institucij. Zelo obsežna raziskava Svetovne banke je bila narejena pri 122 državah, torej pri veliki večini držav v svetu, pokazala je, da imajo v razvitih državah, kamor spada tudi Slovenija po teh kriterijih, kakor so jih postavili, 80 % vpliva na družbeno blaginjo institucije, kapital 17 %, naravna bogastva 2 %. To je res obsežna študija, narejena pod vodstvom Svetovne banke, njenega glavnega ekonomista, podpisani so vsi spodaj, ki kaj veljajo, pokazala je, da so inštitucije sila pomembne. Zato se mi zdi prav, da se tudi na področju delovanja družb oziroma organizacij, njihove organiziranosti izvajajo raziskave in se iščejo boljše rešite. Ker tu je glavni napredek, ne v kapitalu in sredstvih ne v naravnem bogastvu, ampak v delovanje inštitucij, ki jih mi vse dnevne v tem državnem zboru radi tako napadamo, da ne veljajo, da so drage, da so nikakršne in tako naprej. Vsaj prepogosto, ne rečem, da je to stalna prisotnost. Prepričan sem, da lahko znanost s svojimi dognanji odločilno pripomore pri oblikovanju in sprejemanju dobrih političnih odločitev, in sicer v Aristotelovem pojmovanju politike, ki politiko vidi kot javno dejavnost svobodnih ljudi, ki se kaže kot prizadevanje, da bi zagotovili red, stabilnost in pravičnost v družbi. Skratka, bilo bi zelo koristno, da bi za področje delovanja družbe sprožili usmerjene znanstvene raziskave, kakor potekajo na področju fizike. Poglejmo Cern. Verjamem, da bi lahko izsledki takega pristopa prinesli mnoga nova spoznanja, uvide, ki lahko ogromno pripomorejo k reševanju izzivov, ki jih prinaša vedno bolj kompleksna in nepredvidljiva družbena realnost. Pri tem seveda ni enostavnih rešitev. Enostavne rešitve ponujajo samo populisti. Danes ima znanost, zlasti pa nevrologija, in veliko podatkovje, biga data, mogočno orodje za proučevanje delovanja družbe. Tu je še teorija kaosa, ki proučuje turbulentne sisteme in kompleksnosti, kjer je že vrsto let jasno, da ne gre le za področje fizike, meteorologije ali inženirstva, temveč tudi zajema človeško vedenje, organizacijo, družbo, gospodarstvo, politiko, kulturo. Vendar se vsa ta orodja na žalost uporabljajo bolj za manipulacijo kot pa v skupno dobro. Kot primer lahko navedemo analitiko Cambridge, ki smo jo lahko spremljali, ki je veliko vplivala na izide volitev tako v Ameriki kot v Angliji, na izbore. Algoritmi velikega podatkovja, Facebooka, Googla že danes znajo naše želje in potrebe mnogokrat bolje opredeliti, kot smo jih sposobni sami. Ali pa nevromarketing, ki zna s pomočjo izsledkov vojaških raziskav uspešno zaobiti obrambne mehanizme v možganih nas potrošnikov, tako da ljudje kupujemo stvari, ki jih ne rabimo, z denarjem, ki ga nimamo. Zato si izposojamo, samo zato da naredimo vtis na druge ljudi, ki jih največkrat niti ne maramo. In znanost se ne bo ustavila, paradigma se bo morala prilagoditi. To je življenje. Mnoge uspešne organizacije v svoji organiziranosti in grajenju notranjih in zunanjih odnosov izsledke znanosti s pridom koristijo, zavedajo se človeške potrebe po pripadnosti, ljudje hočejo biti dejavni in prispevati svoj delež v družbi. Potrebujejo dostojanstvo in to, da so produktivni. Verjemite, da raziskave jasno kažejo, da nihče noče biti podpiranec, da to ni izbira, v to je prisiljen. Dajmo možnost tudi naši znanosti, jaz pravim, da se dejavno vključi v projekte za razvijanje ustreznih oblik organiziranosti za učinkovito delovanje inštitucij in se priključimo evropskim težnjam v smeri grajenja družbe v duhu evropskih vrednot in evropskega stebra socialnih pravic. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate dr. Franc Trček, pripravite pa se, gospod Dušan Šiško. Gospod Vojko Starović, besede nimate več, hvala. Izvolite.
Hvala. Toliko je padel v razpravo, razumem, ampak načeloma se strinjam s tem, kar je povedal, čeprav je kolega Matjaž rekel, kaj ima to zveze s proračunom, ampak malo faksa lahko tudi fašeš. Vojko bi pri meri naredil magisterij. Ampak če se malo vrnemo k proračunu. Če kolega prevedem, je neko ključno vprašanje, ali uporabiš tehnologijo in tehnološki razvoj in izpeljane tehnike v dobro ljudi ali to uporabiš proti njim. To je neko ključno vprašanje, ki bi ga človek moral videti tudi skozi proračun. Prej kolegu nisem odgovoril, ker mi je čas pobegnil. Veliko večino teh, ki jih navadni ljudje vidijo kot neke najbolj nore politične odločitve, se sprejme na ravni podzakonskih aktov in pravilnikov, kar, kolega, mogoče kot bivši minister veste. In potem po navadi poslanci to fašemo. Ko ti recimo pregoreva mobi – kaj smo že imeli prejšnji mandat? Aja, da ne bomo več zamaškov zbirali. In potem meni skoraj iz rok vrže mobi, a ste nori, česa ste se poslanci spomnili, gor in dol, ker je pač komunalni, smetarski, bom rekel lobi, da ne uporabim hujše besede, nekako poskusil to skozi resorno ministrstvo zriniti. Drugo neko vprašanje je seveda, zakaj pa mi, halo, zbiramo te zamaške. Čeprav, to je pomembna zadeva, veste. V Berlinu gre Alba prva na smetišče in gleda, katere so najboljše plastike za reciklažo. Vi jo mogoče poznate iz košarke. Dotaknil bi se neke zadeve, kjer se običajno Levico najbolj nabija: Levica je proti varnosti, Levica je za to, kot bi rekel Šarec, da bodo naši fantje in dekleta bosi hodili po Afganistanu. Čeprav, dajmo se vprašati, kaj imamo mi sploh v Afganistanu delati. Američani se po 40 letih vlečejo ven iz Afganistana, imajo tajna pogajanja s talibani. To je zakuhal nek gospod, ki so ga imenovali Zbig, ker drugače poljskega priimka niso znali izgovoriti. Mi, ki smo starejši, se spomnimo tistega filma Rambo, kjer so talibani in Rambo good guys, Rusi so pa bad guys. Seveda smo v Levici za varnost, ampak kot je delno Vojko tudi nakazal – kje tišči dandanes razprava o varnosti? Ne tišči v tem, da je nekdo takrat še začasa prve Janševe vlade obljubil motorizirane bataljone, ne tišči v neki strategiji razvoja slovenske obrambe iz leta 2005, ki ga je treba preizprašati. Pa ne govorim kar tako na pamet, veste. Kot profesor sem zlasti pri Prešernovih nagradah na FDV kar nekaj magisterijev, diplom tudi obramboslovcev prebral, vključno z Janševo diplomo, ki ni ravno ne vem kaj, odkrito povedano, moram povedati. V to smer je treba misliti razvoj naših varnostnih in obrambnih struktur. Šarec je na neki zadnji seji nakazal že v tej smeri, da je število sestave oboroženih sil lahko tudi nižje, manjše. Šli smo v profesionalizacijo vojske brez tega, da bi šli, na kar nas vedno znova opozarja sindikat, v premislek kadrovske politike. Naša iz ustave izhajajoča funkcija je obrambna, veste. Če malo grdo rečem, glede na to, kar se nam dogaja v sosedstvu, mora biti naša naloga, da v najkrajšem možnem roku onesposobimo dispečiranje energije vsem sosednjim državam, če jih zamika, da bi se kaj vizavi Slovenije šli, da imajo daljše preskrbovalne verige, da jim tukaj odsekamo, da ne rečem kaj, cojones. To je zadeva, ki bi jo bilo treba misliti. Malo se tako nabaja tipa kibernetsko nekaj, gor in dol, pa sem se tudi s tem v življenju ukvarjal. Nas čaka tudi neka resna razprava o tem. Čaka nas dejansko razprava, kaj so potrebe Morsa, kaj so potrebe Slovenske vojske, izhajajoč iz stanja, v katerem smo, ampak izhajajoč seveda iz naše ustave in osnovne naloge slovenskih oboroženih sil, ne pa tega, kar Natovi generali počnejo, ko ugasnejo kamere. Človek, ki je šel skozi proces približevanja Natu, mi je rekel, veš, ko ugasnejo kamere, so oni prvenstveno trgovski potniki svoje oborožitvene industrije. To je tudi tema, ki se je moramo lotiti. Tema, ki se je moramo lotiti, je tudi naše varnostno-obveščevalno področje. Izhajajoč iz neke zgodovine SDV, mi nikoli nismo resno oblikovali notranje varnostno-obveščevalne službe. Pa če bi imeli malo po nemškem modelu nek urad za zaščito ustavnosti, se nam ne bi zgodilo to, da neka sosednja država vpliva na notranjepolitične razmere v Sloveniji in financira neko politično stranko. Tam je zlasti odgovornost na SMC v predhodni vladi. Kolega Brglez je zdaj odsoten, se bo zdaj skoraj razpočil na Facebooku, ampak je malo pozabil, da je bil podpredsednik SMC v predhodni vladi. Jaz lahko odkrito povem, da sem drugemu človeku madžarske ambasade rekel, da če bi Levica bila v Vladi, bi bila gospa veleposlanica, ki jo sicer izredno cenim, že poklicana v Mladiko. Pa na javni seji lahko rečem, da če bi imeli ustrezno razvite te službe, če ne bi bile politično zlorabljene, tudi ne bi bilo zgodbe okrog Kemijskega inštituta. Kaj več ne smem na javni seji govoriti, pa se delamo, kot da se to ni zgodilo, pa katere tajne službe s katerega dela sveta so s tem povezane. Mi se v osnovi niti ne zavedamo, poslanke in poslanci, večina vas okrog, lobiranja. Smo članica Nata, je meni to všeč ali ne, smo članica EU, je meni všeč ali ne. Že ko greste na kake diplomatske sprejeme, ko vas malo gledam. Če grem gledat proračun Sove, tisti odkriti del, tisti razdelilnik, tudi razkriti del, je to sramotno. Pa prihajam iz Levice. Še bolj pa je sramotno, da smo mi skozi zujfanje izgubili generacijo in pol, če ne dve generaciji ljudi, ker morajo najbolj inteligentni ljudje v neki relativno številčno mali družbi delati v takih organizacijah. Pogosto v šali rečem, da če bi državotvornost Slovenije šla pravo pot, bi jaz že 30 let bil sodelavec Sove pa verjetno eden ključnih ljudi v analitiki trenutno v Sovi. Tudi o teh zadevah se bomo morali pogovarjati in pogovarjati pri naslednjih proračunih. Tudi o teh zadevah se jaz hočem vsebinsko pogovarjati, ne pa na način, da neki šalabajzerji čez medije nabijajo, kako je Levica proti vsemu. Levica je proti zapravljanju javnega denarja, je proti zapravljanju denarja iz vseh petih blagajn, je pa za resne razprave o vsem tem, vključno z nujno resno razpravo o varnostno-obveščevalnih in varnostnih strukturah in tudi reformi Slovenske vojske kot take. Ampak ne na način, kot se je zgodilo to 2017, ko nekdo pobožne želje vrže v javnost, da se nič ne bo spremenilo. Meni ni ljubo poseči v človekove pravice, seveda mi ni ljubo začeti debato o IMSI-catcherjih, če pa sočasno vem, da jih imajo in slovenske kriminalne združbe in italijanske in balkanske in tudi del slovenske politike. Dobro jutro, dober dan, kaj več bomo pa načeli na neki zaprti seji, uvodoma vključili strokovnjake, vključili civilno družbo, vključili civilni nadzor, tudi premislili, ali je Knovs tak, kot je, ustrezen. Ni, Ker v Knovsu ne more sedeti nekdo, ki je bil v obeh orožarskih aferah zraven, ne more mu predsedovati nekdo, ki je prelahek plen, lobist nemške oborožitvene industrije in še tako naprej. Pa ste zdaj malo začudeni pa moji iz Levice so tudi verjetno začudeni, ker sem to hotel povedati. Ker tudi te resne teme moramo načeti in jih vključiti v naslednji proračun, in tudi, kar je še bolj pomembno, v kadrovski razvoj teh področij. Hvala za besedo.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Dušan Šiško, pripravite se gospa Maša Kociper.
Predsednik, hvala za besedo. Danes sem že razpravljal o infrastrukturi, sedaj se bom pa še malo dotaknil izobraževanja, znanosti, športa in mladine. Kot vemo, se v Predlogu rebalansa proračuna Republike Slovenije za 2019 v primerjavi s sprejetim Proračunom Republike Slovenije za leto 2019 načrtuje največja porast odhodkov proračuna na politiki izobraževanja in športa, za 103,2 milijona evrov, takoj za socialno varnostjo. Ocenjuje se tudi, da bodo prihodki iz strukturnih skladov EU s tem v letu realizirani v skupni višini 434,8 milijona evrov in predstavljajo 43 % vseh prihodkov. To se mi zdi izjemno pomembno – da se vlaga v raziskave in razvoj, v izobraževalni sistem in sistem usposabljanja za hitrejši prehod na trg dela. Evropski socialni sklad tako svoje naložbe usmerja v ljudi, kjer se osredotoča predvsem na izboljšanje možnosti za zaposlitev in izobraževanje v vsej Evropski uniji. Zavedamo se, da so prilivi sredstev v proračunu odvisni od dinamike izvajanja projektov. Menim, da bi lahko bilo teh projektov več. Če bi bili bolje strokovno pripravljeni, bi jih bilo potem sigurno več. V oči me je zbodel tudi podatek, da se transferji neprofitnim organizacijam in ustanovam, ki so v predlogu rebalansa načrtovani v višini 141,7 milijona evrov, glede na sprejeti proračun 2019 znižujejo za 13,5 milijona evrov oziroma 8,7 %. Ne vem, zakaj je prišlo do znižanja sredstev, če je pa ravno največ teh sredstev med drugimi namenjenih za zaposlitev brezposelnih oseb in program vrhunskega športa. Mar vam ni v interesu, da imamo čim več delovno aktivnega prebivalstva, da damo čim manj denarja za socialne pomoči iz proračuna Republike Slovenije? Ali raje podpirate lenuhe, ki ležijo doma in kradejo bogu čas? Kar se pa športa tiče, so se pa naši najboljši asi že upokojili, čeprav bi si želeli svoje znanje pokazati novim generacijam. V zvezi s tem me zanima naslednje. Pravilnik o sofinanciranju izvajanja letnega programa športa na državni ravni predvideva izvedbo javnega razpisa za sofinanciranje programov občinskih panožnih športnih šol, na katerega lahko kandidirajo občine. Sofinancira se plača strokovno izobraženega trenerja, ki je zaposlen v športnem društvu za izvajanje programov športne vzgoje otrok in mladine, usmerjenim v kakovostni in vrhunski šport, v višini 40 %, 40 % mora zagotoviti občina in 20 % športno društvo. Sofinanciranje bo potekalo na podlagi javnega razpisa, v kolikor ga bo razpisalo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Ne vem, zakaj čakate s tem razpisom, zato apeliram na vas, da podpremo naše mlade perspektivne športne talente in jim ponudimo tisto, kar rabijo, da bodo lahko spet blesteli na področju športa. Ne zatirajmo tega že v kali in na račun zmanjševanja sredstev, saj se da tudi kje drugje privarčevati. Ne pozabimo, da na mladih svet stoji. Ne nazadnje pa vrhunski šport predstavlja tudi področje, na katerem se lahko preko dosežkov na mednarodni ravni uresničujejo koristi države, kot na primer prepoznavnost navzven. Seveda, ko osvojijo medalje, pa je politika takoj zraven in se slika zraven teh, ki so osvojili medalje. To pa je res slika politike. Kar se mi zdi velik lapsus, je pa dejstvo, da so bila sredstva v sprejetem proračunu za leto 2019 prenizka, tako se sredstva za javne zavode načrtujejo v višini milijon 692,2 milijona evrov. Po pričakovanju se največ sredstev nameni za osnovno šolstvo, sledi srednje šolstvo, višje- in visokošolsko izobraževanje. V redu se mi zdi, da je kar 184,3 milijona evrov namenjeno za znanost in informacijsko družbo, preostanek se pa namenja za financiranje dejavnosti izobraževanja odraslih, za zavode s področja športa in infrastrukturne zavode. Na tem mestu bi si še želel, da se več nameni zavodom s področja športa kot izobraževanja odraslih. Ker smo malo nazaj pri analizi uresničevanja Resolucije o Nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji za obdobje 2013–2020 za obdobje 2014–2016 videli, da je najbolj kritičen za razmislek oziroma diskurz delež vključevanja odraslih v vseživljenjsko izobraževanje oziroma učenje. V tem pogledu Slovenija negativno odstopa od povprečja EU. Iz načrta razvojnih programov 2019–2022 se pri ukrepih programa vrhunskega športa v obdobju financiranja 2011–2020, kjer je bila vrednost projekta 53,5 milijona evrov, nazorno vidi, da je bil odstotek realizacije 79-procenten. Plan iz leta 2019 je tako s 6 milijonov 109,99 milijona evrov padel na 4 milijone 800. Ne vem, zakaj. Lahko vam pa povem, v Slovenski nacionalni stranki bomo podprli rebalans, spoštovani kolegi in kolegice, pa čeprav nismo in ne bomo zahtevali nobenega podpisanega dokumenta.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Maša Kociper, beseda je vaša, pripravite pa se, gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Veliko je bilo danes povedanega že o tem proračunu, o tem, kaj je notri, pa o tem, kaj bi moralo biti. Tudi sama sem že imela možnost razpravljati o tem v imenu poslanske skupine, pa vseeno bi želela podati še nekaj svojih razmislekov. Tako kot učim svoje stranke pri mediacijah, je z vsakim kompromisom pač tako, da nihče ni z njim popolnoma zadovoljen, kompromis pa mora biti takšen, da se z njim da živeti. S tem proračunom, ki je pred nami, lahko Stranka Alenke Bratušek in jaz osebno čisto brez težav živimo. Seveda bi si mi želeli, da je kaj zapisano drugače, da je komu dano več, kaj manj, celo v poslanski skupini bi nekateri dali kakšno prioriteto čemu drugemu, drugi spet čemu tretjemu. Ampak politika, tako kot vsako področje človeškega dogovarjanja, je pač taka, da se moramo najti nekje na sredini. Na začetku še enkrat povem, Stranka Alenke Bratušek, naša poslanska skupina ta rebalans podpira. Menimo, da je dober, in menimo, da ustrezno odgovarja na trenutno situacijo. Resda je glede na to, kakšno vlado imamo in v kakšnih časih se nahajamo, nekoliko bolj socialno, lahko rečemo tudi levo naravnan, ampak to se mi ne zdi nič takšnega. Bila sem v eni drugi vladi, pred leti, ko smo morali sprejeti zelo nepriljubljene ukrepe, ki jih ljudje niso marali, in smo jih, ker je bilo to potrebno. Zdaj ko je pa vzdržna gospodarska rast že šesto leto, od leta 2014, ko je vlado vodila naša predsednica Alenka Bratušek in ko je ta gospodarska rast nadpovprečna, je pa, kot rečeno, prav, da je proračun v tej smeri tudi naravnan in da dobijo nekaj od njega tudi posamezniki, se pravi fizične osebe, ki so bile morda v zadnjih letih res prikrajšanje. Še enkrat bi spomnila na situacijo v Franciji, kjer deprivilegirani ljudje zaradi na koncu majhnih ukrepov gredo na ulice in se uprejo neki vladi, ki v principu morda niti ni slaba, ki želi vsem skupaj dobro, ampak na eni točki pač ljudem vse skupaj pride do vrha in potem se uprejo in takrat je cena takega upora lahko za vsako državo in za vsako vlado zelo visoka. Še nekaj bi rada poudarila, pa tudi če so to nekateri že povedali. Rebalans in seveda vsakokratni proračun je vedno tudi premislek za naprej, neka usmeritev Vlade, kako se bo delovalo v bodočem obdobju, in tudi neke vrste premislek. Mene moti, da je včasih tudi v tem postopku tolikokrat poudarjeno, kot da je v Sloveniji vse narobe. Kot da je nujno treba spremenit to in ono, nujno urediti tisto in tretje, ta trpi, ta umira in tako naprej. Seveda, veliko ljudi ne živi dobro in vedno je čas in možnost za spremembe. Ampak v naši stranki, Stranki Alenke Bratušek, smo za neke razumne korake, neke spremembe v okviru obstoječega sistema proti izboljšanju, ne pa za neke revolucije. Mi še vedno živimo v izjemno urejeni državi, kjer imamo zagotovljen visok nivo socialne varnosti, kjer imamo čisto okolje in tako naprej, kjer imamo izvrstne vrtce, ene najboljših na svetu, dobro javno šolstvo – potrebne so spremembe tudi tukaj, ampak še vedno lahko v naši državi otroke šolamo brezplačno. In en kup je še plusov, ki jih vsi poznamo in bi se morali na njih večkrat spomniti. Po drugi strani, saj pravim, spremembe ja, ampak premišljene. Na eni strani imamo mogoče desno politiko, ki bi šla v eno smer, ampak na drugi strani imamo levo politiko, ki pa ima tudi včasih zelo radikalne predloge. Za nas, ki se imamo za sredinsko stranko, ne desni ne levi populizem ni dober. Pri obeh me najbolj moti takrat, kadar pod vprašaj postavljajo najosnovnejše zadeve, najosnovnejše inštitute, demokracijo, neke uveljavljenje demokratične prakse, ki so se uveljavile v svetu, in se sprašujejo, ali je to prav. Za mene je problem, če v teh trenutkih, kot jih imamo sedaj v zgodovini, ko morda grozijo celo tudi vojne, nekateri pod vprašaj postavljajo obstoj Evropske unije in govorijo tukaj, kako je v Evropski uniji vse narobe in bi bilo treba vse spremeniti in praktično vse razgnati in poslati domov. Ali pa tudi Nato, lahko imamo različna mnenja, lahko se strinjamo, da tudi tam ni vse v redu, lahko se strinjamo, da se vtikajo morda tja, kamor ni treba. Ampak kar tako revolucionarno počez pomesti z vsem, kar je leta in leta nastajalo kot neka demokracija, kot nek nesporni razvoj, ki toliko let ni pripeljal do vojne, se mi zdi pa zelo zelo sporno. Mislim, da v naši državi vsi skupaj še zelo lepo živimo. Mislim, da je naša naloga, da to še izboljšamo, da prisluhnemo tistim, ki so ranljive skupine, tistim, ki res rabijo pomoč, da prisluhnemo tistim, ki proizvajajo, in najdemo neko srednjo pot. Tudi pri podjetnikih me ne zmoti, ko govorijo o tem, kaj so njihove potrebe in kaj bi bilo dobro za njihovo gospodarstvo oziroma za njihova podjetja, to je vse okej, zmoti me, ko grozijo s tem, da bodo zapustili državo. Ja, potem pa izvolite. Če je tako lahko zapustiti svojo domovino, potem predlagam ne samo da sedež premaknejo, ampak da gredo s celo družino živet tja, kamor bodo premaknili sedež svojega podjetja. In po drugi strani mladi, ki odhajajo – hvala bogu, da odhajajo, naj se naučijo novih stvari. Ampak veliko, tudi osebno jih poznam, jih pride kasneje nazaj, ker vedo, da je kvaliteta življenja v Sloveniji, ko imaš male otroke, ko rabiš vrtec, ko rabiš šolo, neprimerljiva z mnogimi državami, kamor so prej odšli v svet po znanje in po denar. Tako da želela bi si malo več optimizma, malo manj strašenja, krize so in vedno bodo, če bomo pametni, se bomo znali na njih odzvati in jih sprejeti kot izziv. Želela bi si več razumevanja. Če je že sam rebalans težko spraviti skupaj znotraj koalicije, upam, da opozicija lahko razume, da je potem vsak dodatni amandma lahko velika težava. Tudi sami ste vodili vlado in veste, da je to tako. In želela bi si, da bi vsi skupaj skozi dialog našli rešitve za lepšo bodočnost vseh nas in da bi, kot rečeno, znali ceniti to, kar imamo, ampak si na razumen način prizadevali za izboljšave. Hvala.
Hvala za vaše stališče, gospa poslanka. Besedo imate, gospa Mojca Žnidarič, pripravite se, gospod Edvard Paulič. Gospa poslanka, beseda je vaša.
Hvala za besedo. En lep pozdrav vsem! Rebalans proračuna je potrebno sprejeti zaradi bistveno spremenjenih okoliščin, ki so bile danes že večkrat naštete. Vsako ministrstvo je z rebalansom proračuna 2019 sredstva pridobilo. Posebej želim izpostaviti le nekatera področja: gospodarstvo, infrastruktura, okolje, kar potrjuje razvojno naravnanost rebalansa, potem sociala, kar potrjuje družbeno in socialno noto, kmetijstvo, ki mu moramo pomagati, da bolje zaživi, in tudi mi vsi na podlagi boljšega stanja v kmetijstvu. Prejšnja vlada, torej vlada Mira Cerarja, je poskrbela za stabilizacijo javnih financ, spodbujanje gospodarske rasti, varovanje obstoječih delovnih mest in spodbujanje novih. Po letih krize in negotovosti se je znova povečala blaginja in kakovost življenja ljudi. Uspešno je zmanjševala javnofinančni dolg in po dolgih letih dosegla javnofinančni presežek. Zdaj ko je krize konec, čeprav nas nekateri že svarijo z novo, je čas, da te dosežke občutijo ljudje v svojih žepih. Pričakovanja naših državljanov in državljank so upravičeno velika. V času, ko imamo visoko gospodarsko rast, ekonomsko ugodno okolje, ko je trg dela v vzponu, ko ima več ljudi delo, ko se brezposelnost niža, je normalno, da so pričakovanja ljudi visoka. Zato je prav, da bo več mladih dobilo štipendije, otroške dodatke, da bo porodniško nadomestilo 100-procentno, da je socialna pomoč za tiste, ki ne zmorejo delati, višja. A pogovarjati se bomo morali tudi o tem, na kakšen način bomo ljudi spodbudili, da je delo vrednota in da je pomembno biti zaposlen. K temu bo lahko prispeval tudi dvig minimalne plače in nadaljnje privabljanje novih investitorjev, kar bo dvignilo tudi plače ostalih zaposlenih. Z letom 2019 so se odpravili praktično vsi varčevalni ukrepi na področju družinskih transferjev in transferjev najranljivejših posameznikov in gospodinjstev. Slovenija s tem ostaja socialna država in tudi država z eno od najbolj ugodnih družinskih politik Evropske unije. Fiskalni svet in nekateri ekonomisti opozarjajo na previsoko javno porabo. Pojasnjujejo sicer, da v okolju ugodnih gospodarskih razmer varčevanje res ni potrebno, a kljub temu pa bi – tudi v luči napovedi o ohlajevanju gospodarske rasti – Vlada morala biti bolj previdna pri načrtovanju javnofinančnih izdatkov in tudi prihodkov. Kljub temu rebalans zasleduje dva ključna cilja. To sta doseganje proračunskega presežka in zniževanje javnega dolga. Na opozorila Fiskalnega sveta je aktualni finančni minister večkrat odločno odgovoril. Povzela ga bom zelo enostavno: če bomo ljudem dali več, bodo tudi več trošili in državna blagajna bo dobila nazaj na račun davkov. Kot ekonomistka se lahko strinjam z njim, vendar moramo biti pri potrošnji tudi državljani pripadni svoji domovini, torej trošiti doma, v Sloveniji. Potem nam bo vsem skupaj šlo bolje. Predvsem bodimo odgovorni do sebe in svojega zdravja. Pri nakupu hrane predvsem. Vsi se spomnimo več tednov trajajoče agonije glede mesa iz Poljske. V kolikor bomo kupovali domače, lokalno, bomo pozitivno vplivali na več dejavnikov, na boljši gospodarski razvoj, kmetijski razvoj, boljše lastno zdravje, boljši razvoj podeželja, turizma in države nasploh. Fiskalni svet ocenjuje tudi, da je leto 2019 potrebno izkoristiti za pripravo in sprejetje ukrepov, ki bodo ustrezno naslovili dolgoročne izzive, zlasti v povezavi z demografskimi spremembami, ter prispevali k trajnostnemu strukturnemu izboljšanju javnih financ in k povečanju gospodarskega potenciala. To so vsekakor izzivi, ki nas čakajo za letošnje leto. Ker vas je več že govorilo o zdravstvu, se bom jaz na tem mestu dotaknila le ene postavke v rebalansu proračuna, to je urgentni center Ptuj, za katerega je v naslednjih dveh letih predvidenih 3,4 milijona evrov, kar pa bo po dolgih letih priprav in dviga cen gradbenih storitev premalo, tako da bo potrebno v letu 2020 to postavko povečati. Vsak od nas, tako člani koalicije kot opozicija, imamo predloge za dopolnitve, a denarja za vse želje seveda ni. Vsaka vreča ima dno, česar se zavedamo. Kot je danes že bilo rečeno, moramo delovati kot ekipa, kot tim, če želimo biti uspešni, in tako bom tudi delovala ter predlog rebalansa proračuna podprla. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate, gospod Edvard Paulič, pripravite se, gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Lepa hvala za besedo. Glede na to, da je bilo danes na temo rebalansa povedano že kar veliko, se bom osredotočil na nekaj dejstev, ki se mi zdijo pomembna. Slovenske finance so v zadnjih 23 letih proračunski presežek beležile le v letih 2017 in 2018. Temu trendu sledimo tudi v letu 2019, saj rebalans proračuna predvideva presežek v višini 0,4 % BDP. Drugi pomemben podatek je trend zniževanja javnega dolga. Tu smo med bolj uspešnimi državami v EU, uspešnejša je le Irska. Javni dolg bo v letu 2019 padel na 66 % BDP, v roku od dveh do treh let pa pod 60 odstotnih točk. Res je, s fiskalnim pravilom nismo povsem skladni, po podatkih Fiskalnega sveta je razlike za 270 milijonov evrov, zato je po mojem mnenju ključno, da dodatna sredstva porabimo učinkovito, transparentno in na način, da povečamo konkurenčnost in odpornost slovenskega gospodarstva, hkrati pa ne zanemarimo socialne komponente. Podatki za evrsko območje kažejo, da bo v letu 2019 kar 12 od 19 držav izkazovalo strukturni primanjkljaj. Rebalans proračuna tako predstavlja kompromis med stabilnostjo javnih financ, razvojno usmeritvijo in pa socialno politiko države. V rebalansu je največji porast sredstev namenjen naslednjim politikam: socialna varnost, izobraževanje in šport, varovanje okolja in okoljska infrastruktura, stanovanjska dejavnost, promet in prometna infrastruktura, podjetništvo in konkurenčnost. Ena od ključnih prioritet Vlade pa je tudi področje znanosti, saj le-to dolgoročno ustvarja konkurenčnost in dodano vrednost gospodarstva. Sredstva za znanost znašajo 268 milijonov evrov, od tega je integralnih sredstev preko 200 milijonov. S tem sledimo koalicijski zavezi k povečanju sredstev za raziskave in razvoj na 1 % BDP. V letu 2019 bodo ta sredstva znašala 0,69 % BDP in so glede na leto 2018 višja za 0,16 odstotnih točk BDP. Da zaključim, predlagani rebalans proračuna predstavlja kompromis med socialno in razvojno politiko države, zato bom predlog podprl.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, gospod Miha Kordiš, pripravite se, gospod Igor Peček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Prej se je iz desne klopi v Državnem zboru slišalo, kako tisti, ki so pripravljeni podpreti ta proračun, razlagajo ali pa razlagamo, da gre za najboljši proračun v zgodovini te države in neke podobne priče – niti približno ne bom trdil česa podobnega. Bom pa trdil, da je ta rebalans proračuna boljši, kakor je bil njegov predhodnik. In je boljši, kot so bili proračuni v pretekli vladi. Lahko bi tukaj sedeli do jutrišnjega dne, če bi šel v nadroben razrez postavk po posameznih ministrstvih, zato bom izpostavil zgolj pet ukrepov. Začetek na področju sociale. Tu se zagotavlja sredstva za usklajevanje transferjev posameznikom in gospodinjstvom, s tem se vsaj minimalno prispeva k izboljšanju gmotnega položaja najšibkejših slojev te družbe, torej tistih najbolj ponižanih, najbolj razžaljenih sektorjev delavskega razreda. Nadalje se zagotavlja tudi sredstva za dodatno usklajevanje pokojnin in se s tem prispeva k minimalnemu dvigu pokojnin. Pod tretjo točko bi izpostavil povečana sredstva za občine, ki so že leta na kratkem zaradi podfinanciranosti, medtem ko država nanje prenaša več in več pristojnosti in jim nalaga več in več nalog, denar pa seveda temu ne sledi. S tem proračunom oziroma s tem rebalansom se vsaj deloma to odpravlja. Naprej. Narejen je bil zelo pomemben preboj na področju plač javnih uslužbencev, plače javnih uslužbencev, učiteljev, vzgojiteljic, medicinskih sester so se zvišale in ta proračun temu zvišanju sledi in so temu namenjena dodatna sredstva. Navsezadnje pa se dvigujejo tudi sredstva za znanstvenoraziskovalno dejavnosti, in sicer za 24,5 milijona evrov. Zakaj sem pa dejal, da ne gre za oh in sploh najboljši proračun? Ker je pa v njem kar nekaj postavk, ki nas v Levici motijo. In motijo tudi mene osebno, ker za Levico pokrivam področje obrambe v tem državnem zboru. Na državnozborske volitve smo se odpravili z nekaj temeljnimi zahtevami, programskimi točkami. Ena izmed teh zahtev, programskih točk je bila odpoved nabave vojnega materiala za oblikovanje 1,2 milijarde evrov težkih dveh srednjih bataljonskih skupin. To je zahteva zveze Nato, to je tudi konsenz političnega razreda v tej državi – da moramo ti dve srednji bataljonski skupini zgraditi. Seveda ne gre za krepitev Slovenske vojske kot slovenske vojske, neke obrambne sile, ki bi pomagala v domovini, ampak gre za nadaljnjo preoblikovanje Slovenske vojske v ekspedicijski korpus, v pomožne enote zveze Nato, ki se lahko hitro odzivajo in se razporejajo po celotni zemeljski obli. Ampak, oprostite, slovenski vojaki na drugem koncu sveta ne branijo domovine. Branijo pa interese ameriških naftnih multinacionalk, recimo. Vojske, ki to počne, vojske, ki je za to opremljena, vojske, ki je za to usposobljena, v tej državi ne potrebujemo! Vsak evro, vsak cent, ki gre za oborožitev ofenzivne, okupacijske vojske, je za vselej izgubljen za tiste postavke, ki pa bi krepile blaginjo slovenskih državljank in državljanov. Postavke, vojaške postavke v tem proračunu so zato problematične, ampak manj problematične, kot bi lahko bile. 350 milijonov evrov. Toliko naj bi znašal naslednji korak v opremljanju in pripravi dveh srednjih bataljonskih skupin, o katerih sem govoril. Govorim o nabavah osemkolesnikov. Nabava teh osemkolesnikov je bila odpovedana, je bila umaknjena. In kar naenkrat se je za za tem proračunom sprostilo, ali pa v državi, če želite, v njeni javni malhi, 350 milijonov evrov, ki so se nato lahko prerazporedili po drugih ministrstvih in po drugih postavkah, ki pa, kot rečeno, servisirajo blaginjo, servisirajo tudi razvoj te države. Zelo sem vesel, da je bila ta odpoved vojnih nabav izpogajana, da se je zgodila in da je v proračunu ne zasledimo kot nekaj, kar bi bilo nemudoma na horizontu. Mislim, da je to izjemen dosežek in izjemen obrat iz gole servilnosti zvezi Nato v to, da se pa vsaj na vrhuncu konjunkture premišljuje o tem, kako živi delavski razred v tej državi, kakšne potrebe ima na področju izobrazbe, kakšne potrebe ima na področju infrastrukture, da normalno pride iz kraja A v kraj B, kakšne potrebe ima na socialnem področju takrat, ko ostane brez dela in tudi ko se mora k zdravniku zateči po zdravniško pomoč. Drobtinice tega preoblikovanja Slovenske vojske v dve srednji bataljonski skupini pa v tem proračunu še vedno ostajajo. Pravim drobtinice, ker govorimo o 20 milijonih znotraj 32 milijonov evrov težkega nakupa oklepnikov 4 x 4 Oshkosh. To je manj kot 10 % zneska 350 milijonov, ki bi šel za nakup osemkolesnikov, drži, gre za bistveno manjši znesek, znesek, ki ga slovenski proračun v konjunkturni situaciji lahko požre. Mene pa, veste, precej grize, grizejo me ti oklepniki, ker so podobno kot njihovi osemkolesni bratranci še vedno namenjeni temu, da operirajo v tujini in niso prilagojeni za slovenske razmere, so preširoki za to, da se vozijo po slovenskih gozdnih cestah. Niso pa seveda preširoki, ampak so fantastično ustrezni, da križarijo po pustinjah Bližnjega vzhoda. Tukaj mislim, da je proračun zataval za teh 32 oziroma konkretno za leto 2019 20 milijonov evrov. Ampak če dam na eno stran teh preostalih 20 oziroma 32 milijonov evrov, na drugo stran pa o ukrepih, ki naj bi jih koalicijske stranke v partnerstvu z Levico izpeljale do konca tega leta, je pa jasno, kaj bo prevagalo – da se lotimo resne odprave prekarnosti, da resno primemo za problem prenizkih penzij, ne samo tako za pol odstotka, pa 0,2 %, ampak da se lotimo pokojninske reforme, ampak ne na način, kot so se do zdaj delale pokojninske reforme, da se je neprestano zniževalo odmerne odstotke, da se je podaljševalo delovno dobo, da se je zniževalo prispevno stopnjo za kapital, ne, da k vprašanju pokojnin pristopimo ravno iz obratne smeri, kako bodo ljudje iz svojega aktivnega dela v starosti prejeli več, živeli bolj varno. Če to dvoje postavim na tehtnico, potem ti 4 x 4 oklepniki kar naenkrat postanejo nekaj, kar lahko požrem in tak proračun potem tudi podprem pod obeti sporazuma, ki naj bi ga jutri podpisali, in ukrepi, ki naj bi se v prihodnosti zgodili. Ustavil bi se še pri eni točki, ko sem zdaj morda več govoril o blaginji, da se zdaj usmerim še na razvoj. Proračun predvideva direktna razvojna sredstva v slovensko gospodarstvo. To je ukrep, ki ga v Levici zagotovo zagovarjamo, zato tudi neprestano uporabljamo dvojec označevalcev blaginja in razvoj. Je pa vprašanje, kako se ta sredstva uporabljajo. Dobra stvar tega proračuna je, da v primerjavi s sprejetim obstoječim proračunom za leto 2019 znižuje subvencije za zasebna podjetja za 32 milijonov evrov istočasno, ko zvišuje subvencije za javna podjetja za slabih 9 milijonov evrov. To je sprememba, ki je dobrodošla. Žal pa bo še vedno država za subvencije privatnim podjetjem v letu 2019 po rebalansu namenila 445 milijonov evrov oziroma 117 milijonov evrov več kot lani. Za primerjavo, za subvencioniranje javnih podjetij pa zgolj 59 milijonov evrov. Ponovno, sam obseg teh sredstev sam na sebi ni problematičen, morajo biti pa ta sredstva porabljena modro, da ne gre zgolj za infuzijo najbolj neproduktivnim sektorjem slovenskega gospodarstva, ki živijo zgolj od državnih subvencij, ki živijo zgolj od tega, da zaposlujejo ali delavce prekarce, zaposlujejo delavce na minimalni plači in niso pripravljeni investirati sami v razvoj, niso pripravljeni s spoštovanjem obravnavati svojih zaposlenih. Ta sredstva so veliko bolje naložena, če želite, v gospodarstvo na način, da država vstopa kot lastnik v strukturo teh podjetij, potem pa solastniški delež uporabi za to, da podjetja še dodatno spodbudi v smeri razvoja in tudi v smeri delavske participacije, v smeri ekonomske demokracije. Na tak način je uporaba javnih sredstev kot neposrednih subvencij v gospodarstvu, dobrodošla. Če gre pa zgolj za neke olajšave, zgolj za neke investicijske spodbude, ki se na koncu niti ne izkažejo, da to so, ampak to v resnici samo neki zasebniki za svoje dobičke outsourcajo neke regularne stroške na javna sredstva, to pa mislim, da v takemu slučaju, pa take proračunske postavke zagotovo ne dosežejo svojega namena, ampak delujejo zgolj v lobističnih okvirih. In tukaj mislim, da je skristaliziran v eni postavki najpomembnejši element, kako peljati v tej državi razvoj. Bomo z lopato nekim privatnikom metali denar in upali, da bo iz tega zrastlo nekaj dobrega ali bomo ta sredstva usmerjali s premislekom, ob polnem zavedanju, da do razvoja lahko pripeljejo zgolj investicije v višjo dodano vrednost, na način, da se struktura slovenskega gospodarstva izkoplje iz svoje podrejene vloge, iz vloge nemškega podalpskega podizvajalca? To je ključno. Ali bomo gradili svoje proizvodne verige, sklenjene, imeli končne produkte z visoko dodano vrednostjo, ki bodo lahko v globalnem kontekstu lovile vrednosti in konkurirale s končnimi produkti ali bomo imeli tako raztrančirano, kramarsko gospodarstvo, kamor ga je pripeljal politični establishment, še posebej intenzivno v zadnjih 15 letih, ki je zmožen zgolj servisirati s polizdelki nemško industrijo? Vse to je skristalizirano v tej postavki. In tukaj mislim, da vlada znotraj slovenskega političnega razreda konsenz, ki pa bi ga, upam da ravno s tem proračunom, lahko začeli lomiti. Torej, da moramo zniževati davke za kapital, da moramo zniževati okoljske omejitve, da moramo odpravljati delavske pravice zato, da na tak način vzpostavimo ugodno poslovno okolje, ki naj privabi tuje investitorje, in da se uvrščamo v skupino tako imenovanih višegrajskih držav, ki to že počnejo. Gospe in gospodje, poslanke, poslanci, to ni strategija za razvoj, to je strategija za nerazvitost! In predstavniki Vlade, ki bodo izvajali ta proračun, ki bodo tisti, ki bodo držali roko nad malho najbolj neposredno, jih pač pozivam, da presneto dobro razmišljajo, kako to malho odpirajo in kam denar za subvencioniranje gospodarstva namenjajo. Zagotovo pa ob tem, da gre za slabe pol milijarde evrov našega skupnega javnega denarja v obliki subvencij v žepe zasebnega gospodarstva, pač pričakujem, da se ne bo ploskalo vsakemu samozvanemu podjetniku, samozvanemu gospodarstveniku, ko bo stopil pred kamere in rekel, ta grda požrešna država, mislim, z davki vse pobira, kar sem jaz sam ustvaril. Ker če bi bilo to res, potem tudi, kot rečeno, slabe pol milijarde evrov težke postavke za neposredno subvencioniranje gospodarstva v tem proračunu ne bi bilo. Pa je. Nihče ni ničesar ustvaril popolnoma sam. Vsak produkt in vsak državni proračun je končni rezultat našega skupnega kolektivnega dela in temu primerno naj se z njim tudi ravna. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Igor Peček, pripravi se naj gospod Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Veliko smo slišali danes in tudi v predhodnih razpravah o vsebini in pa teži rebalansa oziroma proračuna za leto 2019, kar je seveda popolnoma ustrezno in primerno glede na to, da je priprava samega proračuna izredno kompleksna. Vendar se nam, vsaj po mojem mnenju, vsem poraja pač eno tisto ključno vprašanje, ki je, kako realno oceniti vzdržnost tako proračuna kot tudi rebalansa. Toliko težje to naredimo, naredijo tisti z malo manj znanja, še veliko težje je pa to gledati v luči naših državljanov, ki s plačevanjem davkov in prispevkov polnijo naše blagajne in pa seveda tudi državni proračun. Na eni strani imamo oceno Fiskalnega sveta, ki svari pred posledicami neupoštevanja fiskalnega pravila, ki so po njihovem mnenju lahko tragične, in opozarja tudi na to, da je do neke mere kršen zakon. Ugotovitve o trajnem povečevanju izdatkov, medtem ko trajnosti prihodkov ne moremo tako enostransko zagotoviti, seveda predstavljajo tveganje in jih je potrebno z vso resnostjo jemati in vzeti v obzir. Večkrat je bilo že povedano, da smo v prejšnjih letih v proračunih beležili primanjkljaj. Izjeme so leta 2017, 2018 in pa letošnje leto, ko v proračunu izkazujemo presežek v višini 200 milijonov. Kar pomeni, da bomo ustvarili več, kot bomo porabili, in to, jaz mislim, da gre z vso mero pač upoštevati pri tej izdelavi ocene. Ocena prihodkov je narejena tudi na podlagi ocene gospodarske rasti, sicer za leto 2018 oziroma za konec leta 2018, vendar vsi vemo in se zavedamo, da je bil pri tej oceni upoštevan tudi že določen padec. Prav tako je potrebno upoštevati, da se dolg države zmanjšuje, s tem se zmanjšujejo tudi posredno sredstva za servisiranje javnega dolga, kar je bilo tudi omenjeno, sicer je bilo rečeno, da je pač to 800 milijonov, in zaključeno s piko, ni bilo pa povedano, da je bilo to v preteklosti več kot 1 milijardo. In jaz mislim, da tudi to lahko ocenimo kot pozitivno. In zdaj tisto, kar se vsaj meni osebno zdi najbolj pomembno, ko ocenjujemo vzdržnost tega proračuna. V uvodu naše razprave je kolega poudaril oziroma nas na nek način kar malo izzval: »Kakšna pa je tista stopnja gospodarske rasti, ki še zagotavlja finančno vzdržnost tega proračuna?« Prej smo se igrali s številko 3,1, 3,3, mogoče je to lahko še kakšno točko nižja, ne celo točko, medtem ko se je kolega Bandelli pač ustavil na številki 3,5, vsi pa vemo oziroma znamo izračunati, kaj pomeni 1 % oziroma koliko je to denarja. V naši državi pa mislim, da tudi v nobeni državi, nihče ni navdušen nad plačevanjem davkov in prispevkov. Razumljivo pa je, da vsi pričakujemo čim večje koristi od javnih izdatkov, tako od državnega proračuna kot od vseh treh blagajn, kot tudi od sektorja država. Odgovornost upravljanja s sredstvi je pravzaprav na nas samih, na naši politiki in pa na tistih, ki bodo s tem javnim denarjem neposredno upravljali. Prepričan sem tudi in nakazano je bilo, da bodo pristojna ministrstva ravnala tudi naprej in še iskala prihranke in pa rezerve znotraj danih številk, ki so se vsem na nek način povečale, z redkimi izjemami, tudi morda v luči, da ta napoved gospodarskega ohlajanja, jaz bi bil še vedno zadržan pri besedi recesija, lahko pomeni določen padec gospodarske rasti in s tem tudi pač manjše prihodke. Izrečen je bil tudi očitek, da proračun ni razvojno naravnan. Pa vendar smo vsi razbrali v proračunu, da je kar nekaj razvojnih projektov tako na železniški infrastrukturi, na cestni infrastrukturi, da se predvidevajo investicije in pa izgradnja obnovljivih virov, med drugim so bile omejene hidroelektrarne na reki Savi, sončne elektrarne. Torej, res ni prav, da rečemo, da proračunu manjka razvojna poanta. Naš model države temelji tudi na določenem principu solidarnosti, kar je bilo povedano v razpravah več razpravljavcev. Aktivna generacija je tista, ki vplačuje različne davke in prispevke v javne blagajne in na ta način omogoča varnost vsem, tudi otrokom, upokojencem in vsem deležnikom v tej družbi. Če lahko na koncu samo še povzamem. Poleg vsega tega, kar smo že povedali, kam smo dali več, se mi zdi pri tej oceni mogoče zelo pomembno tudi dejstvo, da smo več namenili za znanost, raziskave in razvoj, da smo več namenili razvoju podjetništva, kar nam bo na nek način tudi pomagalo pri ohranjanju gospodarske rasti, ki pa ne bo odvisna samo od nas samih, tega se vsi, sem prepričan, zavedamo, saj to, kar se dogaja na področju gospodarstva in trgovine tako v ožjem evropskem prostoru kot tudi svetovnem prostoru vpliva na vse nas. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Jože Lenart in kot zadnji se pripravite gospod Predrag Baković. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstev, hvala, da ste še z nami. Vesel sem, da sta se vrnila v klopi kolega Pogačnik, kolega Logar, ker meni se navadno zgodi, kadar želim nagovoriti opozicijo, so tam na tej strani prazne klopi. Po osmih mesecih v parlamentu mi je končno jasno, da imamo v Sloveniji ne samo levo in desno politiko, ampak tudi dve skrajni ekonomiji, ki rešujeta sicer enake probleme, ampak imata popolnoma različne pristope, vsaj v teoriji, kot je razvidno tudi danes. Še sreča, da je ta vlada sredinska in iščemo najboljše med tema skrajnostma. Vesel sem, da sem lahko v tej vladi. Veste, pri njenih treh letih sem oštel hčer, naj malo pospravi igrače. Hči pa mi zabrusi: Ati, ti ne boš mene komandiral, imam svoje možgane in vem, kaj moram narediti! In je naredila. Torej, drage kolegice in kolegi, zaupajte v nove obraze, v nov veter. Odločili smo se v LMŠ, SD, SMC, SAB, Desusu in tudi v Levici, da bomo tekli maraton 48 krogov za 48 mesecev te vlade. In preden je bila ta vlada sestavljena, sem tudi sam tekel 48 krogov in se prepričal, da sem pripravljen. Za tek na dolge proge moraš biti dobro pripravljen. Vsak krog moraš preteči preudarno z določenim tempom, drugače te pobere. Za tek na dolge proge se moraš leta in leta pripravljati na krajših in vedno daljših progah. Pred volitvami ste rekli, da smo luzerji. Ob izvolitve ste rekli, pa saj ne bodo niti startali. Ko smo startali, ste rekli, da ne bomo pretekli tri, pet, deset kilometrov. Mi pa kar tečemo, vmes popolnimo kakšnega člana ekipe. Tečemo za Slovenijo, Slovenijo v Evropi. Naše predstavitve so v jedru, trdni in zdravi sredici. Pri naših predstavitvah proračuna o resorjih ne vidim nobene maske, kot je bilo danes tukaj že rečeno, ampak nasprotno, mi smo masko sneli. Vi pa ves čas govorite o prenapihnjeni lupini in zelo malo govorite o zdravem in trdnem jedru oziroma sploh nisem zasledil, da bi znali s prstom pokazati, če je v jedru kakšno zrno nezdravo. Vaše razprave dojemam kot govorjenje o lupini, ne vem pa, ali kaj vidite v tej lupini. Ali o jedru nočete ali ne znate govoriti? Morda ne razumete našega rebalansa proračuna Republike Slovenije, glede na strah, ki ga izražate. Seveda je to težko razumeti, saj smo nov veter, imamo nov pristop. Mi vlagamo nazaj v razvoj gospodarstva, v človeka, v zdravstvo, v kulturo, v okolje, v socialo, in to kljub temu, da imamo v Sloveniji za tujce tretjino nižje davke. Naši delavci za tuja podjetja delajo za minimalno plačo in tako imamo pri nas na prebivalca samo 2 tisoč evrov na prebivalca, Nemec pa ima 4 tisoč evrov. Ne, opozicija, ne bo več tako, ne bomo se več udinjali, ne bomo več hlapci, ampak enakovredni člani Evropske unije. Sama Evropska komisija nas opozarja, da imamo vendar prenizke davke na kapital, in dvignite jih že enkrat, pravijo, da boste lahko bolje živeli. Veste, z vašimi predlogi zakona in amandmaja, ki bi proračun za milijardo 580 milijonov znižali, bi ta vaša lupina, o kateri govorite, že zdavnaj počila. O tem sem vam že tolikokrat govoril v tem prostoru, pa še vedno ne razumete in ponavljate vedno svoje iste, zastrašujoče, a strokovno zgrešene teze. In to še javnosti pred kamerami. Bo potrebno še veliko trenirati na tem področju. Kolegice in kolegi, pustite, da delamo in nas ne ovirate za dobro te države. In skupaj vsi ne pozabimo, proračun bo polnilo gospodarstvo, naša odgovorna naloga pa je, kako pravično in racionalno bomo delili. Ne bojte se, ta vlada bo za svoja dejanja nosila odgovornost v dobrem in slabem. Seveda, tudi slabi časi bodo prišli. In na to se pripravljamo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Predrag [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Replika. Gospod dr. Logar Anže, beseda je vaša.
Hvala, predsednik. Večkrat sem rekel, da so besede tu v Državnem zboru očitno poceni, vendar je treba biti pošten. Zdaj sem prisluhnil gospodu Lenartu, kjer je ost usmeril v opozicijo, češ, da mečemo polena, češ, da svarimo nad katastrofičnim scenarijem, češ, da govorimo proti temu proračunu oziroma rebalansu proračuna. Jaz ne vem, ali kolega Lenart ne bere ali ne želi brati. Mislim, da je bilo jasno povedano tukaj, da ni opozicija tista, ki kritizira rebalans proračuna. Fiskalni svet je tisti. Torej ne zamegljujte in obtožujte opozicije za to, kar laže, če se ne upate ali pa ne znate soočiti s kritiko, ki vam jo da Fiskalni svet. Bom še enkrat bom povedal, kaj pravi Fiskalni svet o tem rebalansu proračuna, ki ga vi tako hvalite. Citiram: »Predlagani proračunski dokumenti za leto 2019 nakazujejo ekspanzivno fiskalno politiko, ki je v danih okoliščinah neustrezna, vodi v nepotrebno strukturno poslabšanje stanja javnih financ,« pravi Fiskalni svet. In, »s tem se zamuja priložnost ustvarjanja dobrega manevrskega prostora v dobrih časih za blaženje negativnih posledic gospodarskega ohlajanja v prihodnje.« Tega ni rekla opozicija, to je črno na belem zapisano v mnenju Fiskalnega sveta. Dajte to sprejeti. Če minister pač slabo načrtuje proračun, pa ne zato, ker bi bili vi sredinski, ampak zato, ker ste podlegli glasovom Levice, nimate sredinske politike – prej je bilo tudi jasno izpostavljeno, da je Levica tista, ki trasira, v katero smer bo šlo 350 milijonov za to ali ono –, torej ker kupujete njihove glasove, se pač odločate za tako politiko. Sprejmite svojo odgovornost sami. Poglejte tukaj imate SNS, ki vam v prvem letu daje svoje štiri glasove, brez da vam en belič za to zaračuna. Brez enega pogoja, pa so kritiziral proračun, pa so vam napovedali podporo. Vi pa podpisujete posebni sporazum z Levico, ji dajete na ta način nadkoalicijsko moč, zraven pa kritizirate tukaj opozicijio. In primerjava s tem, da ne uspete kot oče prepričati niti triletne hčerke, zraven se pa tukaj zavzemate, da boste prepričali celo nacijo oziroma vse državljanke in državljane Republike Slovenije, pač ni najbolj primerna, ampak kaže ravno na to, da v bistvu vzvodov, ki jih imate, in nalog, ki so vam dodeljene, ne znate v pravi meri upravičiti. Se enkrat [[…]]
Poslanec, tri minute.
[[…]]mnenje, ki je kritično, je mnenje Fiskalnega sveta.
Replika na repliko ni možna. [[oglašanje iz dvorane]] Ta replika je možna, je pa kasneje mogoče dobiti glas pri ponovni delitvi glasov. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Jaz sem zdaj prepričan, da je ta kritika, ki je letela s strani gospoda Lenarta na poslanke in poslance SDS, da je verjetno neupravičena. Ali vi niste poslušali razprave, ki smo jo mi imeli, ali vi niste poslušali našega stališča ali pa govorite nekaj na pamet. Mi smo zgolj rekli, da predloga rebalansa proračuna ne bomo podprli. Ne vem, zakaj bi morala opozicija za vsako ceno podpreti. Ne bomo pa nasprotovali. Povedali pa smo določene očitke, ki jih pa na ta proračun imamo. Jaz sem mnenja, da kot opozicijski poslanec lahko izrazim svoje mnenje glede na vaš rebalans. Vi ste pa zdaj v svoji desetminutni razpravi, ne da bi zagovarjali proračun, ki ga vi imate, ker smo mi mislili danes, da boste z razpravo določene pomisleke, ki jih mi imamo v zvezi s pripravo rebalansa proračuna, vi bi rekli, z nekimi pozitivnimi argumenti nas prepričali v to, ampak vi napadete nas, v desetih minutah ste napadali izključno Poslansko skupino SDS. In že kolega dr. Logar vam je povedal, kdo ima največ kritik na ta proračun – Fiskalni svet in Evropska komisija. In mi smo trdili, ne sprejemamo mi rebalansa proračuna ali pa proračuna zaradi bruseljske birokracije, mi ga sprejemamo zaradi državljank in državljanov Republike Slovenije. Vi morate povedati, zakaj še niste pripravili rebalansa proračuna za leto 2020 in zakaj ne more zaradi tega Fiskalni svet pripraviti srednjeročne zdržnosti proračuna. Vi zaostajate, ne mi. Vi imate vlado, vi morate delati. Vi imate pa obliko Deli in vladaj. Mi smo samo rekli, da je ta čas, ko bi lahko Slovenija naredila ali pa vaša vlada potrebne reforme, ki jih Slovenija potrebuje. In po našem mnenju sta tukaj pokojninska in zdravstvena reforma. Vprašanja so bila pa zgolj v primerjavi z letom 2015 in z rebalansom 2019, 500 milijonov več izdatkov za javne zavode. Zahvalite se gospodarstvu, vi niste sprejeli niti enega ukrepa. Gospodarstvo je tisto, ki vam tudi ohranja [[nerazumljivo]].
Hvala, gospod poslanec. Replika na repliko ni možna, še enkrat to poudarim. Obstaja pa tudi naslednji krog delitve glasov. Kot zadnji v tem krogu imate besedo gospod Predrag Bakovič. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Pa bi se morda najprej tudi jaz navezal na zadnji dve razpravi oziroma repliki. Poglejte, ko smo bili na prejšnjih sejah priča invaziji vlaganj zakonov s strani opozicije, sem nekako še naivno jaz verjel, da gre tukaj za dobro željo, za dobro ljudi in države, vendar me je današnja razprava prepričala, da pa ne gre ravno za to. In če ste opozicija na zadnjih sejah vlagali Zakone o davku od dohodka pravnih oseb, Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, Zakon o gospodinjskem dodatku, Zakon o dohodnini prvič, Zakon o dohodnini drugič, Zakon o gasilstvu, Zakon o vrtcih, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in kaj še vem, katere zakone, s katerimi bi dodobra izpraznili državno blagajno, vas skrbijo opozorila Fiskalnega sveta. Vaši predlogi zakonov so takrat imeli finančno posledico preko milijarde evrov, danes pa vas skrbi opozorilo Fiskalnega sveta v višini 270 milijonov. Letošnji rebalans bo rekorden, kar pomeni, da bo za 193 milijonov evrov presežka, in to bo prvič, da bomo dosegli tak presežek. Po dolgih letih proračunskih primanjkljajev smo šele leta 2017 dosegli prvi minimalni nominalni presežek, ravno tako tudi v lanskem letu. Tako je proračunski presežek v letošnjem letu načrtovan v višini 0,4 % v razmerju do BDP. Ob tem pa je pomembno poudariti, da se hkrati tudi razdolžujemo. Kar precej drugih držav Evropske unije ima dokaj visoke proračunske primanjkljaje, nekateri celo povišujejo zadolževanje. Slovenija je s tem rebalansom proračuna dosegla dva pomembna cilja: izkazujemo proračunski presežek, hkrati se pa tudi razdolžujemo. Del presežka smo dali na stran tudi za slabe čase, sicer ne toliko, kolikor je priporočal Fiskalni svet, a vendarle smo za razliko od prejšnjih let to storili. Del presežka smo namenili za socialne kategorije in za znanost. Menim, da je prav, da smo del sredstev namenili ljudem, saj smo vsi skupaj že siti stalnega varčevanja v vseh teh letih. In če že izkazujemo gospodarsko rast, je prav, da nekaj od tega dobijo tudi ljudje neposredno. Ko se spomnim zadnje krize, ko so bili ekonomski strokovnjaki in pa mediji pogosto kritični, da bi morali v časih pred krizo, torej v času konjunkture, več denarja nameniti za slabe čase in da tega pač takrat nismo storili, ali pa niste, niso. Prav tako v tistem času nismo denarja namenili niti ljudem, kajti ne sam ne ljudje okrog mene nismo imeli nikoli občutka, da je konjunktura kdaj sploh bila. Zato je prav, da sedaj pridejo na vrsto tudi ljudje. Seveda ob tem ne smemo pozabiti tudi na podatek, da smo v Evroskupini ena najbolj uspešnih držav pri razdolževanju, a kljub temu imam tudi sam in seveda tudi lokalne skupnosti, od koder prihajam, velika pričakovanja tako v tem letu, predvsem pa tudi v prihodnjih letih. V občini Kočevje in Ribnica se na primer srečujemo z velikimi težavami pri zagotavljanju predšolske vzgoje. Po gospodarskem preboju v Kočevju, v Ribnici se pa to že dogaja, je pričakovati rast števila prebivalcev, zato se srečujemo s prostorsko stisko v vrtcih. V Ribnici je kljub novemu vrtcu nujno potrebno zagotoviti dodatne oddelke, v Kočevju pa ravno tako nujno potrebujemo nov vrtec. Ta je nujen, ker imata že dve enoti odločbi za zaprtje vrtca s strani pristojne inšpektorice, torej zaradi dotrajanosti objekta. To pomeni, da bi brez varstva v občini lahko ostalo 80 družin. Verjetno ni potrebno pojasnjevati, kaj bi to pomenilo v ranljivem okolju, kot je Kočevje, ki se še vedno spopada z nižjo dodano vrednostjo na zaposlenega od slovenskega povprečja in višjo stopnjo brezposelnosti. In državni proračun bo moral biti naravnan v to smer, da bodo občine s tovrstnimi težavami imele prednost pri reševanju le-teh. Prav tako v Kočevju in Ribnici nismo zadovoljni s časovnico dokončanja Kočevske proge, ki se je zavlekla za dolgih 19 mesecev, in sicer do vzpostavitve potniškega prometa. Glede na to, da se iz teh koncev v Ljubljano dnevno vozi 2 tisoč 500 ljudi, vam lahko povem, kako je ta cesta obremenjena in seveda zaradi tega tudi nevarna. Hitrejša vzpostavitev potniškega prometa na železnici bi zagotovo pripomogla k razbremenitvi prometnice. In če pomislimo, da bi v tem preprečili tudi marsikatero prometno nesrečo, ohranili kako življenje, bi to morala biti prioriteta pristojnega ministrstva in države. Proračun mora biti še bolj naravnan posodabljanju infrastrukture. Na Kočevskem še vedno nimamo urejenih širokopasovnih povezav, da o cestah niti ne govorim. V 21. stoletju imamo pri nas še vedno kar nekaj makadamski, lokalnih in pa tudi državnih cest, kar nam seveda ne more biti ravno v ponos. Tudi veliko asfaltiranih cest je v izjemno slabem stanju in bi jih bilo potrebno najmanj preplastiti. Ena od teh je zagotovo Štalcerji–Kočevska reka–Gotenica, v času poletne sezone ta cesta postaja izjemno obremenjena zaradi turistov, ki jo upravljajo za pot proti morju. Glede na načrt razvojnih programov 2019–2022 slabo kaže tudi uvoznicam Kočevje, Ribnica in Velike Lašče, saj so izgradnje le-teh načrtovane po letu 2022. To pa pomeni, da bo takrat nova vlada, nove prioritete in stvar se lahko še zamakne. Seveda ne želim, da bi bile vse obvoznice narejene takoj, a najpomembnejša, to pa je uvoznica mimo Ribnice, bi morala biti nekako prioriteta. Odveč je zgubljati besede tudi pri obvoznici Škofljica, kjer seveda vsem, razen tistim, ki se vozijo na delo v Ljubljano, ustrezajo omejitve tako zaradi Nature 2000 kot zaradi metuljčka oziroma sedaj temne šaševke, a tu se nič ne premika, pa bi se moralo. Nenazadnje bi bilo prav tako potrebno več sredstev nameniti tudi področju varnosti. Kočevje še vedno ima varnostne izzive tako s področjem migrantske kot tudi romske problematike. Torej bi kazalo več sredstev nameniti tudi na tem področju. A kljub naštetim izzivov, ki nas čakajo, moram reči, da je rebalans pripravljen dokaj optimalno. Z uresničitvijo nekaterih prioritet, ki sem jih naštel, pa bi bilo življenje ljudi bolj znosno in kvalitetnejše. Zato omenjene težave naslavljam na vse pristojne, da poskušajo znotraj posameznih resorjev najti rešitve za tiste izzive, ki so najbolj pereči, in tudi zato bom rebalans proračuna podprl. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. A želite ponovni krog glasovanj ali gremo naprej? Okej, bomo še enkrat ponovili možnost vpisa na listo. Pričenjamo s prijavami. Hvala. Imamo dve prijavi. Prvi imate besedo gospod Jože Lenart, pripravite se gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Ponovno ugotavljam, da imamo v tem Državnem zboru dve skrajni ekonomiji. Želel bi, kolega Pogačnik in Logar, načeloma vaju spoštujem, jaz sem prej zato se razveselil, da sta tu v klopeh, da se lahko takole pogovarjamo, in to z moje strani ni noben napad, kar pa sem rekel, za tem tudi stojim, ker so posamezniki pa razpravljali v tej smeri, kar sem omenil. Gre samo za Fiskalni svet in pa Evropsko komisijo, ki je podala mnenje, ampak jaz v teh mnenjih in tudi ostali strokovnjaki vidimo 80 % pozitivnih ugotovitev. Od tega celo se čuti opravičilo in so tudi pohvale. Ne vem, zakaj to spregledamo. Mi vidimo tu samo cirka 20 % opozoril, na katere so rekli, da se mora vlada odzvat, in vlada se je strokovno in zelo jasno odzvala na ta priporočila na tveganja. In jasno smo rekli, da sprejemamo takšna opozorila. Vsaka vlada jih mora in tudi ta vlada je rekla, da bo odreagirala in na ta tveganja sproti odreagira, kar prejšnje vlade niso. In samo na to sem želel spomniti, to je tisto, kar govorim, da ne smemo pred javnostjo govoriti vse črno, če pa ni črno. Moram odkrito povedati eno in drugo, to je to. Hvala lepa.
Replika. Gospod Logar, izvolite.
Ja, saj pravim, no, dokument je treba prebrat. Tukaj imam to mnenje Fiskalnega sveta. Začne stavek v povzetku, povzetek vsega, Fiskalni svet, prvi stavek: »Predlog rebalansa državnega proračuna in že sprejeti okvir za pripravo proračuna sektorja države nakazujeta za leto 2019 ekspanzivno in prociklično fiskalno politiko. Ta je po mnenju Fiskalnega sveta v trenutnih okoliščinah neustrezna.« In potem naprej v ostalih odstavkih enako, ne 20 % kritike, ampak kritika te zadeve. Za razliko od gospoda Lenarta, jaz gospoda Lenarta spoštujem, on pa mene samo načeloma spoštuje. Glejte, to je glavna razlika. Tako kot jaz spoštujem mnenje Fiskalnega sveta, ne spoštujem ga načelno, ampak ga spoštujem ne glede na to, kaj pravi, in ne glede na to, v kakšni funkciji bom, bodisi v opozicijski ali koalicijski. In dokler pač poslanci ne bomo tega osvojili, da je treba institucije spoštovati, ko podajajo neko mnenje, ne pa jih relativizirati, če grejo v nasprotju z vašim stališčem, toliko časa se bo moral gospod Lenart prijavljat na krogih razprav in govorit, da je vse dobro in da samo opozicija kaže na slabo. Ni res, Fiskalni svet v prvem stavku jasno pove svoje stališče o tem rebalansu proračuna.
Hvala, gospod poslanec, za vašo repliko. Besedo imate gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Gospod predsednik, saj se nisem mislil oglašati, ampak vseeno razprava zadnjih razpravljavcev [[…]]Sem celo hotel replicirati oziroma kakorkoli že se oglašati, sem se odločil, da se še enkrat vklopim v razpravo, ker sem želel replicirati gospodu Kordišu, ker to, kako je on začel razpravljati o 500 milijonov subvencij v gospodarstvu, bi ga prosil, da vseeno malo bolj spoštljivo govori o našem gospodarstvu, o naših obrtnikih, vsaj tistih, ki prispevajo v to blagajno. Kajti tistih 500, ki jih nastane, jih ustvari gospodarstvo, ne mi, ampak gospodarstvo. In tudi tistih 500 milijonov potem pač politika reče, kam bodo šli, kdo bo subvencioniral. Malo bolj spoštljivo do tega segmenta v naši državi, kajti že strašili so pred meseci, kaj se bo zgodilo s kapitalom, v bistvu, da se bo nekako na nek način kapital obdavčil, ampak bomo videli, kaj bodo številke povedale. To bi ga prosil, da se vsaj malo spoštljivo obnaša do tega. Potem je govoril o 350 milijonov, ki so ostali od boxarjev, da se je tu zdaj prerazporedilo na druga ministrstva. Jaz v to zgodbo ne verjamem. Obramba bo sicer na nek način dolgoročno trpela. Če hočemo imeti to našo Slovensko vojsko, še enkrat poudarjam, moramo imeti obuto in oblečeno, ne golo pa boso. Po njegovih besedah bomo hitro goli in bosi. Bi mu pa tako dal za vzor, njegova Venezuela kajne, če ne bi gospod Maduro imel te vojske, ga že zdavnaj več bilo ne bilo na oblasti, tako malo za intermezzo. Bom se še oglasil glede 34 amandmajev, ki smo jih vložili v soboto na Odboru za finance, 2 smo celo mi predlagali. Tu je šlo za 800 milijonov prerazporeditev, nič drugega. Mislim, da so bili amandmaji zelo dobri, pa čeprav so bili samo z opozicije. Mi smo imeli v mislih eno cesto pri Krškem in pa kulturno dediščino, da bi se ojačalo, vzeli pa bi seveda uradu za migrante – se pravi, za tujce imamo, za naše ljudi pa nimamo, ko je treba dati. Gospodu Lenartu bi moral vseeno replicirati, čeprav ga je gospod Logar dobro popravil. Cel čas je s tem svojim govorom napadal samo opozicijo. Jaz sem tudi del opozicije, pa se čutim od tega tudi prizadet. Tako kot je povedal, Fiskalni svet, Državni svet, Evropska unija, vsi kritizirajo ta proračun, pa čeprav bo proračun sprejet, to je jasno, mi smo tudi rekli, da bomo ga podprli, kajti hočemo, da damo leto dni čas, septembra je bila vlada sprejeta, leto dni časa, naj se pokažejo te sistemske spremembe, ki jih toliko napovedujejo. Sicer bom videli, kaj bo čas pokazal, kajti, tako kot smo hitro napravili čez noč, minimalna plača, obdavčitev, se pravi, povišanje minimalne plače – in kaj smo ugotovili? V meglo smo brcnili, po domače povedano, kajti od tega, bo imela samo država in sam minister je priznal, 35 milijonov se bo iz tega naslova več priteklo. S tem pa, da smo napravili še mnogo krivic na področju dohodninske lestvice, pa potem vseh teh ostalih lestvic, ki so vezane na socialne transfere. Tam smo tako zbrko napravili, da nam bog pomagaj. Še enkrat bom poudaril, gospod minister je sam povedal, ni, ne bo nikoli idealnega proračuna, to so bile danes njegove besede. Zanimivo je tudi še stališče SAB, sicer so ga zdaj malo popravili, da nekako niso najbolj zadovoljni, pa tudi gospod Jurša je rekel, da niso najbolj zadovoljni, da so bili premalo pri usklajevanju pri proračunu, tako sem ga jaz vsaj razumel. Ampak še najboljši pa je bil gospod Bandelli, skoraj nisem mogel verjeti, kaj sem slišal, jaz bi skoraj rekel, da je v opoziciji že, ampak dobro, pustimo, malo za šalo. To je to, to sem hotel malo posoliti, po domače, pa hvala lepa za besedo.
Hvala, gospod poslanec. Imam še dve prijavi, gospo Natašo Sukič, za vami pa državna sekretarka v imenu Vlade, mag. Saša Jazbec. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala. Jaz se bom tega predloga proračuna dotaknila v luči reševanja stanovanjske problematike, za katero vemo, da je pač pereča. Ta proračun jo pa seveda delno zasilno krpa, rešuje in na tej točki ga seveda lahko podprem oziroma pozdravljam ta ukrep. Namreč, vemo, Slovenija je že 25 let brez neke ustrezne stanovanjske politike, pa čeprav Ustava v 78. členu pravi, da naj bi država bila tista, ki ustvarja možnosti, da bi državljani lahko pridobili ustrezno stanovanje. V resnici pa seveda vemo, da ni tako, da smo prepuščeni stihiji trga, da sami rešujemo ta vprašanja. Četrt stoletja se soočamo s pomanjkanjem neprofitnih stanovanj, Stanovanjski sklad Republike Slovenije pa, žal, svoja stanovanja prodaja po neki tržni logiki, na primer za kar 3 tisoč evrov po kvadratnem metru. Cene nakupa ali najema stanovanj so docela neregulirane in so seveda previsoke. Bi pa, kot rečeno, pohvalila to postavko v proračunu, ki se ji reče Stanovanjska dejavnost. Namreč, za leto 2019 je namenjeno štirikrat toliko denarja kot v preteklem letu, kot lani, kar seveda ni tako slabo. Morda je malo manj optimistično ali pa pozitivno dejstvo, da gre to povečanje na račun obsega subvencioniranja tržnega najema in mladih družin, kar je sicer lepo in prav in nič nimam proti in kratkoročno je to seveda super ukrep, kajti tu se sredstva povečujejo iz 700 tisoč evrov na 3,15 milijona evrov. Vendar je treba povedati, da če pogledamo srednjeročno ali celo dolgoročno, takšen pristop politikam seveda ne bo prinesel nekih dolgoročnih rešitev, ne bo zares rešil teh nevralgičnih problemov, ki sem jih že omenila. Pa če se ponovno povrnem k 78. členu Ustave, je jasno, mi smo tukaj, država je tukaj, ki mora oskrbeti državljane. To ni neka naravna pravica trga ali pa prepuščena neki lakomnosti zasebnikov, pač pa je treba zagotoviti primerne stanovanjske fonde, da dejansko reguliramo trg, da posežemo na ta trg in da dejansko začenjamo reševati to problematiko sistemsko in dolgoročno. Navsezadnje konec koncev, če lahko rečem, je stanovanje seveda ena osnovnih človekovih potreb po varnosti in to je treba imeti pred očmi. Pa ne gre samo za to dejstvo, ki sem ga omenila, če pogledamo, s čim se spopadajo mlade generacije, torej mladi, ki imajo težave pri vstopanju na trg dela in zaposlovanja, imajo težave pri tem, kako bodo živeli, kje bodo živeli, kako si bodo sploh lahko zagotovili najem sobe, najem malega stanovanja je že marsikomu problem. O nakupu skorajda nihče več ne sanja ali pa o najemu nekih kreditov. Pa niso samo mladi te žrtve. Žrtve so seveda tudi tranzicijske generacije, tisti, ki so nekako v tej tranziciji izviseli, bili potisnjeni na socialni rob, se pravi, imamo tukaj razno razne družbene skupine, ki se spopadajo s to problematiko. Kar se tiče dejanskega primanjkljaja stanovanj v Sloveniji, je seveda ta primanjkljaj težko zares dobro oceniti, lahko pa ga posredno nekako izmerimo iz dejstva, da je, recimo, prosilcev za neka neprofitna stanovanja desetkrat več, kot pa dejansko je teh stanovanj trenutno na razpolago. Recimo, v prestolnici smo priča takšnemu pojavu. No, dobro, prestolnica je sicer zgodba za sebe, tudi zaradi turistifikacije in gentrifikacije, te pospešene turistifikacije, zaradi katere so potem cene na trgu popolnoma podivjale in v zelo ranljiv položaj potisnile številne, od matere samohranilk, mladih, upokojencev, brezposelnih, hendikepiranih in številnih drugih socialno ranljivih družbenih skupin, da jih preveč ne naštevam. Dejansko, če pogledamo na portal Nepremicnine.net, vidimo, kako letijo cene v nebo in kako to porazno vpliva na te revnejše sloje prebivalstva ali pa na tiste, ki životarijo tik nad pragom revščine. Če samo podam še primerjavo z Avstrijo, vidimo, da je tam prag revščine določen na 14 tisoč 200 evrov na leto, pri nas nekje na 7 tisoč, ampak kljub temu v Avstriji, če pogledamo, ceno kvadratnega metra stanovanja skupaj s stroški vred, je tam 7 evrov, pri nas pa brez stroškov 4 evre. Če tukaj prištejemo še stroške, potem vidimo, da smo že skoraj tu nekje pri tem, da imamo polovico slabšo postavko za to, kaj je, recimo, prag revščine. Skratka, ob takih pogojih zares ni čudno, da je toliko naših sodržavljank in sodržavljanov v zelo težki socialni, pravzaprav zelo ogrožajoči socialni situaciji, zato je potrebno ukrepati zdaj. Če se želimo revščini učinkovito upreti, so seveda poleg številnih ostalih ukrepov zelo pomembne spremembe stanovanjskih politik. V Levici pri tem vztrajamo in tudi računamo na to, da se bomo držali vsi skupaj zavez iz koalicijske pogodbe, ki smo jo navsezadnje izpogajali skupaj z vami. Skratka, računam na to, kajti za tako težko vprašanje je potrebna skupna politična volja, potreben je skupen napor, potreben je širok politični konsenz o tem in potrebno se je zavedati, da to mora v prihodnjem letu in v prihodnjih in nadaljnjem mandatu te vlade postati pravzaprav ena izmed osnovnih prioritet reševanja nekih nevralgičnih problemov pri nas. Skratka, veseli me, da letošnji proračun kažete prve brise, ki so zelo pozitivni, ki nakazujejo, da gremo v to smer. Za tisto ta pravo bo pa potrebno vse to, kar sem omenila. Hvala lepa za enkrat.
Gospa poslanka mag. Saša Jazbec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Še na štiri točke bi se rada odzvala, ki so bile izpostavljene v razpravi. Poslanka je spraševala glede EU, da smo do zdaj počrpali 500 milijonov, in da letos nameravamo počrpati celo milijardo. To je mešanje različnih stvari. Eno je kohezijska politika, eno je pa celotna EU zgodba. In v tej milijardi, ki jo imamo v načrtu za letos, je 280 milijonov kmetijske politike, potem 630 milijonov je kohezijske politike in približno 100 milijonov je centraliziranih programov, se pravi, to so ti, kjer se prijavljajo upravičenci direktno pri Evropski komisiji, in tukaj notri so tudi ti programi za varnost, se pravi državljanstvo in varnost. Spraševali ste, če je to realno, kakšne so te ocene. Mi imamo v Vladi organ, ki je pristojen prav za vodenje evropske kohezijske politike, to je SVRK. On v sodelovanju z resorji pripravlja načrte, izvedbene načrte operativnega programa, kjer po letih, po prioritetnih oseh pripravlja, koliko naj bi se počrpalo. To nam je pri pripravi vsakega proračuna ali pa rebalansa vhodni podatek z vidika EU in nimamo razloga, da mu ne bi zaupali. Je pa v bistvu v zvezi s tem tako, da se v nobenem letu, pa niti ne samo na evropskih postavkah, ampak tudi na integralnih postavkah se v načelu načrtuje nekoliko več, nikoli se ne porabi do zadnjega centa. Tako da če me sprašujete, koliko je to realno za letos, jaz pač računam, da je zelo realno. Ampak kot pravim, vsega se verjetno ne bo porabilo. Tukaj rabijo resorji na svojih postavkah denar, da lahko gredo v razpise, in kadar razpis ni uspešen, takrat potem za tisto leto tista postavka ne bo ostala počrpana ali pa ne bo postala počrpana v takem znesku, kot je bila načrtovana. Potem druga točka, je bilo to splošno nezadovoljstvo s proračunom oziroma v tem kontekstu, da so notri neumnosti pa tako naprej. Jaz vam povem, da se iskreno veselim priprave novih proračunov z novimi ekipami po ministrstvih, ki bodo pripomogle, da bodo ti proračuni še toliko boljši, ker ja, iskreno verjamem, da pridejo novi ljudje z novimi idejami, ampak bi vam kljub temu rada povedala, da je praktično 90 % državnega proračuna fiksnega, so zakonske obveznosti. Približno 3 milijarde damo za plače, se pravi za plače neposrednih uporabnikov, ožje državne uprave, če želite, in transfere v javne zavode, o katerih sem se danes že odzvala na to temo. Tukaj zadaj so ljudje, ki so zaposleni, ki imajo pogodbe za delovni čas, ki opravljajo delo in jih je treba plačat. Potem damo 800 milijonov za obresti, smo si pač sposodili toliko in toliko denarja, moramo pač plačat obresti. Potem je zakonska obveznost transfer v pokojninsko blagajno. Kolikor je težja odhodkovna stran, kolikor se ne zbere s prispevki, je treba dat to, to je zdaj letos bo, če bo v skladu z načrtu, bo dejansko prvič po letu 2005, da bo tega malo manj kot milijarda evrov. Potem imate naslednjo stvar plačilo v EU. Če hočemo črpat evropsko kohezijsko in kmetijsko politiko, potem moramo pač svoj prispevek dat notri. Sem povedala, to je reda velikosti dobrih 400 milijonov oziroma za letos je že bliže 500 milijonov. Potem imamo milijardo 300 transferov posameznikom in gospodinjstvom. To so ljudje, ki so ali bili zavarovani za primer brezposelnosti, ki so upravičeni do socialne pomoči ali so upravičeni do otroškega dodatka. Za vsem tem so odločbe, to so pač fiksne zakonske obveznosti. Potem pa imamo v bistvu še EU sredstva, ta milijarda približno EU sredstev, to je tudi ene vrste fiksno, za kaj se to sme porabiti, ker se sme porabiti v skladu z operativnim programom za določene namene, tako da tudi s tem se ne da kaj dosti manevrirati, da rečem. In potem imamo pa še en del prihodkov, ki so tako imenovani namenski prihodki, ki jih lahko uporabimo spet samo za določene namene. Tako da v bistvu, ko se vse to skupaj pogleda, pa če rečemo, da je sigurno tudi en del materialnih stroškov, se pravi, ne vem, najemnin, tekočega vzdrževanja in teh stvari, tudi en del tega je fiksen. Tako da v bistvu potem, ko vse to pogledaš, si že bistveno prekoračil 8 milijard. Torej ta fleksibilni del proračuna, če tako rečem, ni tako zelo velik, kolikor se mogoče na prvi pogled vidi. Potem je bilo pa še izpostavljeno vprašanje transferov nevladnim organizacijam - zakaj se nižajo? Tukaj bi pa rada povedala, da je v bistvu tekoči transfer nepridobitnim organizacijam težek približno 90 milijonov na letni ravni. To sem šla zdaj pogledat za zadnjih deset let. Tako da lani, ko je bilo tega 109 milijonov, je bilo eno tako kar močno leto, da rečem. Zdaj glavni razlog, zakaj izgleda, da se glede na sprejeti proračun zdaj v rebalansu ta sredstva znižujejo, torej znižujejo se predvsem na EU sredstvih in bi rekla, da pač takrat, ko se planira, novembra 17 za porabo 2019, se zelo težko oceni, ali se bo na razpisu, ki bo razpisan za nek namen, ali ga bo dobil javni zavod ali ga bo dobila nevladna organizacija ali ga bo dobil en deoo. Od tega, kdo je ta končni prejemnik, je odvisno, v kateri vrstici v proračunu se bo potem ta zadeva pokazala. Kot sem rekla, ne glede na to, da je zdaj v rebalansu tega manj, kot je bilo v samem sprejetem, je bila lani realizacija na tem ekonomskem namenu 109 milijonov, v rebalansu pa je še vedno načrtovanih 141 milijonov. Se pravi, še vedno bistveno več. Vsebinsko sem pa šla tu gledat, se pa v bistvu pri Ministrstvu za delo znižujejo spodbude za zaposlovanje. Se pravi, če imamo zdaj praktično polno zaposlenost, potem je tak ukrep ali pa taka številka tudi logična. Glede nevladnih bi pa še vseeno omenila, da od letos imamo tudi sklad za nevladne organizacije, kamor se bodo v bistvu stekala od 0,5 % dohodnine, ki jih dohodninski upravičenci ne namenimo neposredno nekim nevladnim organizacijam, se pravi, tisti denar, ki tam ostane, se od letos naprej zbira v proračunskem skladu in bo namenjen tudi za dodatne razpise za te nevladne organizacije. Zaključila bi pa z besedami, s komentarjem na zamaskirane podatke. Zamaskiranih podatkov v državni proračun ali pa v njegov rebalans ne dajemo, je preveč pomemben, preveč resen dokument. V končni fazi, da ne dajemo zamaskiranih podatkov vanj, dokazuje, da se je tako v letih 2016, 2017 in 2018 proračun v taki obliki, kot je bil sprejet v tem državnem zboru, izvršil, se pravi ni bilo potrebnih nobenih rebalansov, nobenih dopolnil. V končni fazi je šel ta rebalans čez 16 odborov v Državnem zboru, je šel čez odbore Državnega sveta, tako da za zamaskirane podatke ni prosta v njem. Hvala.
Hvala, gospa državna sekretarka. Ali lahko ugotovim, da ni več želje za razpravo in nadaljujemo z dnevnim redom? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem to razpravo. Glasovanje o splošnem delu predloga rebalansa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 6. marca 2019, v okviru glasovanj. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na obravnavo posebnega dela predloga rebalansa. Želi kdo razpravljati? Ker ni želje po razpravi, zaključujem to razpravo. Spoštovani poslanke in poslanci, prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajem z dne 4. 3. 2019. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1537, to je Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu, in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora Slovencem v zamejstvu in po svetu ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Gospa Ljudmila Novak in gospod Samo Bevk, dva sta. Gospa Ljudmila Novak, izvolite.
Kar nekajkrat ob obravnavi tega rebalansa sem že poudarila, da ni prav, da Urad za Slovence ni dobil večjega povišanja v tem rebalansu, ampak samo za izplačilo oziroma popravo plačnih nesorazmerij. Če je ta številka dobrih 25 tisoč oziroma natančno 25 tisoč 744 evrov in je to komaj 0,29 odstotka, potem vemo, koliko je urad dobil več sredstev. To me žalosti, ker na ta način tudi povemo, da nam naši Slovenci v zamejstvu in po svetu niso pomembni. Gospa državna sekretarka, moram reči, da me je kar prizadelo in zabolelo, ko ste rekli, da to ni prioriteta te vlade oziroma rebalansa. Morda se vam je zareklo. Ker s tem dajemo tudi signale, koliko nam ta stvar pomeni. Lahko mi je nekdo v ozadju rekel, saj bojo dobili denar, ampak glejte, rebalans je javni dokument, to bodo pogledali, to bodo videli in na to se bodo sklicevali. Da je pa nekdo še nekaj zraven dodatnega dobil, to pa se ne bo obelodanjalo oziroma se ne bo videlo in ne bo tako javno predstavljeno. Če mi pričakujemo od naših sosednjih držav, da bodo tudi same izpolnjevale svoje obveznosti do naših Slovencev, kar je njihova zakonodajna dolžnost, potem seveda tudi mi moramo pokazati svojo večjo naklonjenost in ob tako velikem proračunu oziroma rebalansu in ob tolikih povečanih sredstvih v proračunu menim, da bi res morali biti res bolj radodarni do naše manjšine oziroma naših skupnosti kjerkoli po svetu. Morda mislimo, da so stvari že urejene, utečene, nič ni potrebno. Člani komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki smo tudi z delegacijo obiskali tako našo skupnost v Italiji kot na Koroškem, pa ugotavljamo, da se stanje slovenskega jezika pri mladih slabša, čeprav se odnos do manjšine nekako ves čas izboljšuje, tudi več vpisov je v dvojezične šole, vendar z veliko slabšim jezikovnim znanjem. In potrebno je, da zagotovimo tudi več štipendij, da bodo mladi prišli študirat v Slovenijo v večjem obsegu, kajti tukaj lahko izpopolnijo jezik, stike navežejo in tako naprej. Pomembno je tudi sodelovanje ne samo na kulturnem, izobraževalnem področju, ampak tudi na področju gospodarstva, kjer se pletejo nove vezi, novi odnosi. Nekatere organizacije delajo tudi v tem smislu zelo pomembne korake in dobijo letos predvidoma manj sredstev, ker pač ostali dobijo toliko kot v prejšnjih letih, kar se mi ne zdi prav, če se programi povečujejo in izboljšujejo. Še enkrat prosim za premislek, tudi poslanci iz koalicije ste izražali pomisleke prav pri tej točki. Ne gre za amandma Nove Slovenije, res je podpisana Nova Slovenija, ampak gre za amandma, ki je namenjen Uradu za Slovence in ga načeloma podpira večina poslancev te komisije, ki pa pač po strankarski disciplini niso smeli glasovati za, so pa tudi temu amandmaju naklonjeni. Pokažimo, da nam je mar za naše rojake.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Samo Bevk. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Kot sem že v splošni razpravi danes povedal, je največji poraženec rebalansa državnega proračuna Republike Slovenije za leto 2019 prav Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu. Namreč proračun urada znaša, če se ne motim, 8 milijonov in 630 tisoč evrov, dodatno pa je s tem rebalansom urad dobil za pokrivanje stroškov plač uslužbencev urada 25 tisoč 744 evrov ali 0,29 % več sredstev. Vsa druga ministrstva pa so dobila od 747 tisoč evrov pa vse tja do 145 milijonov evrov več sredstev. Dejstvo je tudi, da je bil v preteklosti proračun urada bistveno višji, tudi več kot 3 milijone višji, kot je s tem rebalansom. Spominjam se, da je znašal proračun urada tudi 11 milijonov in več sredstev. Zdaj tukaj beremo opredelitev Vlade Republike Slovenije do amandmajev, zakaj niso bili potem posledično na Odboru za finance podprti. Piše, da je urad izvedel 3 javne razpise za sofinanciranje dejavnosti in da je s tem opravil vse tisto, kar je bilo potrebno za nemoteno delovanje vseh organizacij Slovencev izven njenih meja. Dejstvo je, da drugačnih razpisov tudi ni mogel pripraviti, ker ni imel več denarja. Se pravi, da bi lahko urad, če bi dobil več sredstev z rebalansom, pripravil še kakšen razpis v letu 2019. Zato ta utemeljitev in zavrnitev tega amandmaja s tega vidika, komu se nekaj daje, ne pije vode. Žal pa pije vodo pri tisti utemeljitvi, kajti potrebno je ta sredstva nekomu tudi vzeti. In Poslanska skupina Nove Slovenije je predlagala, da bi ta sredstva vzeli Finančni upravi Republike Slovenije. Tukaj se pa z obrazložitvijo Vlade strinjam. Seveda bi bilo korektno ali pa mogoče v pomoč, da bi samo Ministrstvo za finance svetovalo, kje vzeti sredstva, da ne bi bilo škode za izvrševanje neke dejavnosti. Iz tega razloga jaz amandmaja ne bom podprl. Imam pa en drug predlog, namreč v preteklosti vem, jaz sem ves čas deloval v komisijah za Slovence v zamejstvu in po svetu in velikokrat je bil vložen kakšen amandma in potem na plenarnih zasedanjih ni bil sprejet, smo pa dobili zagotovilo Vlade, da bo zagotovila sredstva iz proračunske rezerve in se je potem to večkrat tudi zgodilo, ko je Urad za Slovence pripravil, katere naloge so nujne, da se izvedejo v letu 2019, in je potem Ministrstvo za finance iz proračunske rezerve za izvršitev teh nalog zagotovilo tudi dodatna sredstva. In večkrat je šlo tudi za več sto tisoč evrov ali pa v preteklosti še toliko in toliko milijonov tolarjev. To je moj predlog Ministrstvu za finance oziroma Vladi, da se zagotovi teh 500 tisoč evrov za delovanje Urada, kot so v obrazložitvi zapisali v Poslanski skupini Nove Slovenije, za štipendije, za izmenjavo in za sodelovanje društev, za učenje slovenskega jezika, predvsem na področju Slovencev, ki živijo izven Republike Slovenije v zamejstvu, za avtohtono slovensko narodno skupnost. Morda pa bi lahko kaj več sredstev dali tudi za delovanje izseljencev. Dejstvo je, da izven Republike Slovenije živi pol milijona Slovenk in Slovencev in da je skrb za avtohtone narodne skupnosti, za zdomce in za izseljence tudi ustavna kategorija, kot to govori 5. člen Ustave Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec je bil zadnji prijavljen, zato sprašujem, če želi pri tej točki še kdo razpravljati? Če ne, zaključujemo razpravo. In prehajamo na proračunskega uporabnika 1911 Ministrstvo za obrambo in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. Zato v razpravo dajem podprogram Oprema in infrastruktura ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ja. Gospod poslanec Blaž Pavlin, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. S predlaganim amandmajem želimo zagotoviti sredstva za Ministrstvo za obrambo, ki naj bi jih uporabili za soudeležbo pri investiciji v prenovo športnega parka ob Vojašnici Janka Premrla - Vojka. Dodatno naj bi jim zagotovili 300 tisoč evrov. Ta športni park je v lasti Ministrstva za obrambo, upravlja pa ga občina Vipava, ki je že v lanskem letu začela s prenovo samega igrišča, z dodatnimi sredstvi in soudeležbo ministrstva pa bi ta športni park lahko obnovili v celoti. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo pri tej točki? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1912 Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Delovanje sistema za zaščito, reševanje in pomoč ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2130 Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo in na razpravo o vloženih amandmajih k dvema podprogramoma pri tem proračunskem uporabniku, in sicer dajem najprej v razpravo podprogram Podpora tehnološkim razvojnim projektom ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Blaž Pavlin, ponovno izvolite, imate besedo.
Hvala ponovno za besedo. Dolgoročna konkurenčnost našega gospodarstva je neposredno odvisna od vlaganj v raziskave in razvoj. Na področju vlaganja v raziskave in razvoj je Slovenija v zadnjem obdobju zaostala za povprečjem Evropske unije. Ocenjujemo, da je za dolgoročno zagotavljanje konkurenčnosti nujno povečanje sredstev za raziskave in razvoj v večjem obsegu, kot je predlagano z rebalansom. Posebej poudarjamo pomen razvoja aplikativnih znanj za gospodarstvo. Prav zato predlagamo povečanje sredstev na tej postavki v višini 10 milijonov evrov.
Hvala lepa. Ker ni več prijavljenih razpravljavcev zaključujemo razpravo. V razpravo dajem še podprogram Lokalno razvojna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospa Lep Šimenko, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo. S predlaganim amandmajem želimo, da se zagotovijo finančna sredstva v višini 5 milijonov evrov, in sicer za nov projekt celostnega razvoja območja Haloz. Zakaj? Naj vas spomnim, tisti, ki ste bili poslanci že v preteklem mandatu, takrat je v letu 2015 Vlada ustanovila delovno skupino, ki naj bi pripravila ukrepe za celostni razvoj območja Haloz. Nanizanih je bilo en kup ukrepov, ki so bili v glavnem podani s strani lokalnih skupnosti, dejansko pa v življenje od teh ukrepov ni prišlo skoraj nič. Bili so narejeni neki minimalni premiki na področju kmetijstva, da bi pa dejansko celostno pomagali območju Haloz, ki resnično resnično ima velik potencial razvoja tako na področju kmetijstva, turizma, malega gospodarstva, naj povem, da gre tukaj za 7 občin, vsi ki tega območja ne poznate, gre za obmejna območja, vse te občine so dejansko pod povprečjem razvitosti v Sloveniji in ne nazadnje, treba se je zavedati, da na tem območju marsikje še manjka tista osnovna infrastruktura, tukaj ne govorim le o cestni, govorim tudi o internetu, o informacijski infrastrukturi, ki je ne nazadnje tudi osnova za razvoj, osnova za to, da bi mladi na tem območju ostajali. Edina rešitev, da nekako rešimo to območje, je, da zagotovimo posebna finančna sredstva, ki so ciljno usmerjena in na nek način spodbudimo razvoj na tem območju. V ta namen smo seveda v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagali, da v letu 2019 zagotovimo 5 milijonov evrov. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo pri tej točki? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2431 Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo in na razpravo o vloženih amandmajih k tem podprogramom pri tem proračunskem uporabniku. Najprej dajem v razpravo podprogram Upravljanje in tekoče vzdrževanje državnih cest ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravo? Blaž Pavlin, izvolite.
Hvala za besedo, ponovno. Zaradi slabega stanja državnih cest na področju Občine Kamnik, predlagamo več sredstev za njihovo vzdrževanje, in sicer v višini 500 tisoč evrov. Naj povem, da je Občina Kamnik ena večjih občin v Sloveniji, in mislimo, da je ta amandma zato smiseln. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem v razpravo podprogram Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest ter amandma Poslanske skupine SNS, 7 amandmajev Poslanske skupine SDS in 7 amandmajev Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravo? Gospod Šiško, izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Že prej sem pri proračunu rebalansa omenjal zadevo, in sicer da se poveča program Investicijsko vzdrževanje gradnje državnih cest za pičlih 600 tisoč evrov in zmanjša podpora programa Migracije, mednarodna zaščita in integracija za 600 tisoč evrov. Zakaj sem vložil amandma? Iz enega preprostega vidika, ker cesta je že bila delno sanirana, potem smo imeli fazo, da se v treh fazah rekonstrukcijo opravi. Občina Krško je že pred leti prevzela del finančnih obveznosti in poskrbela za vso potrebno projektno dokumentacijo za rekonstrukcijo ceste in ostalo spremljajočo infrastrukturo skozi naselje Zdole. Dokumentacija je bila naročena z namenom, da se pospeši obnova omenjenega odseka ceste in tako omogoči uporabnikom normalno prevoznost. V proračunu 2019 je bilko sicer planiranih teh nekaj sredstev v NRP, vendar se naj bi jih zdaj z rebalansom pa vzelo, ampak menim, da za 600 tisoč evrov pri eni cesti, da se vzame od migrantov, ko damo skoraj 8 milijonov, je pa res, bi lahko rekel, zelo nizek znesek. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo od poslancev razpravljati pri tej točki? Najprej gospa Ljudmila Novak in potem gospod Blaž Pavlin. Izvolite.
Tudi sama sem vložila amandma za obvoznico Moravče, ki je že kar dolgo časa v vseh proračunskih dokumentih, vendar z zelo nizko postavko in se stvari ne premaknejo. Med tem časom ugotavljamo, da se je varnost prometa skozi Moravče zelo poslabšalo, kajti dnevno gre veliko število tovornjakov iz peskokopa Termit preko Moravč in v obratni smeri, ko se dovažajo razni gradbeni materiali, pepel iz ljubljanske toplarne in ne vem kakšne snovi še, varne ali domnevamo, da tudi nevarne, ampak to zdaj ni vprašanje, ampak gre za to, da Moravče potrebuje obvoznico, ki je že nekaj časa v razvojnih programih, pa žal se stvari ne premaknejo. Zato smo predlagali povečanje sredstev za izdelavo dokumentacije in potem tudi za nadaljnje postopke.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Blaž Pavlin, pripravi naj se gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala za besedo. Zdaj bi dal obrazložitev za dva amandmaja, in sicer prvega v višini enega milijona evrov, s katerim bi zagotovili dodatna sredstva za ukrepe na bivši H1, to je bivši odsek avtoceste Pluska–Hrastje. S predlaganim amandmajem bi ta sredstva povečali za višino enega milijona evrov. V letošnjem načrtu razvojnih programov za leto 2019 je za ukrepe na H1 predvidenih 97 tisoč evrov. Naj tukaj opozorim, da je po izgradnji avtoceste bivša hitra cesta ostala obvoznica mimo mesta Trebnje, ki je bila potem spremenjena v državno cesto, na njej pa niso bili izvedeni ukrepi, s katerimi bi umirili promet, zato je v določeni meri nevarna predvsem za kolesarje. Po izgradnji avtoceste naj bi prišlo tudi do sanacije nadvozov čez hitro cesto, nekateri so že zaprti za motorna vozila, ker so v tako slabem stanju, in bi bilo potrebno izvesti nivojska križanja, se pravi navezavo na naselja, ki so na južnem delu te hitre ceste. Prioritetno pa bi bilo potrebno zgraditi predvsem krožišče pri samem uvozu v mesto Trebnje. Drugi amandma pa se nanaša na obvoznico mimo naselja Mirna v Občini Mirna, s katero bi dodatno zagotovili 500 tisoč evrov v letošnjem letu, predvsem za pripravo vse potrebne dokumentacije. Ta obvoznica je izrednega pomena za gospodarstvo Mirnske doline pa tudi za Posavje in Sevnico, saj je to najhitrejša povezava tega dela Slovenije do Ljubljane. Na tem delu, v naselju Mirna je en most, ki ne omogoča težkega tovora, tako da je vse težje izredne prevoze proti Ljubljani treba izvajati preko Celja oziroma Krškega. Z izgradnjo te obvoznice bi omogočili tudi hitrejši oziroma boljši tovorni promet proti Ljubljani.
Hvala lepa. In kot zadnji ima besedo še gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moj amandma se nanaša na državno cesto R2447, odsek 0290, kjer je v letošnjem letu predvidena obnova treh odsekov v dolžini dobrih štirih kilometrov, izgradnja hodnikov za pešce in pa prehodov za pešce ter tudi dveh mostov, ki sta v zelo katastrofalnem stanju. Ne govorimo pa o obnovi ceste kot v celoti, zato sem tudi vložil amandma. Gre za izredno katastrofalno cesto, niti ne veš, ali ti ljudje blendajo ali je dejansko tako razrita. Za naslednje leto napovedujejo tudi obnovo v predoru Trojane, kar pomeni, da bo ves promet preusmerjen na to cesto, prav tako pa je že zdaj preusmerjen, sploh kadar se zgodijo nesreče, gre ves promet tukaj po tej uničeni cesti. Ogrožena je varnost vseh udeležencev v prometu, zato predlagam povišanje sredstev za obnovo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K razpravi se je prijavil še poslanec Franc Rosec. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Moj amandma se nanaša na to regionalno cesto Zavodnje–Šoštanj. Tu bi predvsem opozoril na eno dejstvo. Ta cesta je že v planu ministrstva, bi pa samo toliko opozoril, da bomo teh 5 kilometrov delali 4 leta, ker je ministrstvo planiralo za vsako leto izgradnjo 1,2 kilometra. In moj amandma je bil mišljen v tem smisli, bi ta sredstva združili, da bi to cesto naredili v eni celoti, ker mislim, da v tem času pri te tehnologiji, da delamo vsako leta 1,2 kilometra, je malo smešno.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri tej točki? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujemo razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2550 Ministrstvo za okolje in prostor in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo torej dajem podprogram Upravljanje z vodami ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ja. Gospod Franc Rosec, imate besedo.
Hvala še enkrat za besedo. Pri tem amandmaju gre pa za problematiko reševanja Šaleške doline oziroma sploh področja Občine Šoštanj. Vemo, da je Občina Šoštanj utrpela velike poplave že leta 2012, pa tudi še nekaj je bilo v letu 2014. V teh NRP so bila neka sredstva predvidena za te zadeve, vendar pa po vseh teh informacijah ni bilo nobenega razpisa, da bi se lahko občina prijavila, da bi ta sredstva pridobila. V lanskem letu je bila z ministrstva dana neka dobra volja in je bilo očiščene 7 kilometrov te struge, ampak še vedno ni rešen ta pereč problem Šoštanja dolvodno en kilometer, kjer prihaja v reko Pako oziroma se izlivajo 3 vodotoki, in bo treba ta pereč problem rešiti. Se pravi, bo treba neko hidravlično študijo reke Pake narediti, tudi s pogledom vzdrževane vode gorvodno od Šoštanja, se pravi tudi nekaj v Velenju. Mislim, da bi bilo to dobro, da se k tej študiji pristopi, da se neki ukrepi naredijo, od suhih zadrževalnikov do tega, da se usmeri reka Paka v Velenjsko jezero in iz njega nazaj v reko Pako, s tem bi zmanjšali hitrost. To ni samo zadeva občine Šoštanj, ampak je širšega konteksta. Predvsem pa je ta amandma navezan na še eno zadevo, namreč v teh NRP je tudi predvideno reševanje problematike Spodnje Savinjske doline. Vemo, da se reka Paka izliva v reko Savinjo, in mislim, da bi to lahko bila neka celotna rešitev. Zato je bil ta amandma vložen, ker tudi mislim, da v vseh teh zadevah in teh obljubah, kolikor jih je bilo od prejšnje vlade, da bo nekih razpisov in sredstev, ni bilo do sedaj narejenega prav ničesar. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri tej točki? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2555 Direkcija Republike Slovenije za vode in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje z vodami ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2611 Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in na razpravo o vloženem amandmaju k dvema podprogramoma pri tem proračunskem uporabniku. Najprej dajem v razpravo podprogram Podporne dejavnosti na področju dela, družine ter socialnih zadev ter amandma Poslanske skupine SDS. K razpravi se je prijavil mag. Pogačnik. Izvolite, imate besedo.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. V Slovenski demokratski stranki smo vložili povečanje podprograma Podporne dejavnosti na področju dela, družine ter socialnih zadev v višini 5 milijonov evrov. Starejši sodijo med najbolj ranljivo skupino v družbi. Skrb za varno in dostojanstveno starost mora biti prioriteta država, nenazadnje to narekuje tudi Ustava Republike Slovenije. Dvig oskrbnin v domovih za starejše predstavlja velik problem tako za starostnike kot njihove svojce, ki so že do sedaj z velikimi težavami plačevali oskrbo. Za marsikaterega starostnika dvig oskrbnine pomeni negotovost za nadaljnje bivanje v domovih za starejše. Na tem mestu je potrebno izpostaviti, da bivanje v domovih za starejše predstavlja celostno oskrbo, ki poleg varnosti in nege prinaša še kako pomembno vključenost starejših v družbo in njihovo kakovostnejšo starost. S tem povečanjem podprograma v višini 5 milijonov evrov pričakujemo, da se bodo stroški bivanja znižali, nenazadnje pa, da se bo tudi povečala kvaliteta te nege. Jaz sem prepričan, da smo v okviru poslanske skupine tudi relativno korektno zmanjšali dva podprograma, in sicer zmanjšanje podprograma Izvedba protokolarnih dogodkov v višini 2 milijonov evrov in pa zmanjšanje podprograma Migracije, mednarodna zaščita in integracija za 3 milijone evrov. Jaz pričakujem od poslank in poslancev, tudi koalicije, da bodo naš amandma v zvezi z povečanjem podprograma Dejavnosti na področju dela, družine in sociale v višini 5 milijonov evrov, ki naj bi skrbel za domove za starejše, zmanjšanje oskrbnine in pa zvišanje kvalitetnejših storitev, tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri tem amandmaju? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Programi socialnega varstva ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravo? Zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3330 Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport in na razpravo o vloženih amandmajih k trem podprogramom pri tem proračunskem uporabniku. Najprej dajem v razpravo podprogram Izvajanje predšolske vzgoje ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravo? Gospa Ljudmila Novak, izvolite, imate besedo.
Vložili smo amandma, da bi povišali sredstva za investicije na področju predšolske vzgoje. Bom pa omenila še naslednji amandma na področju šolskega izobraževanja. Ta amandma, ta predlog sem dala na predlog ali pa na prošnje številnih županov, ki pravijo, da za vrtce že od leta 2011 ni bilo razpisa, da so se samo nekatere investicije dokončale, novih razpisov pa ni bilo, da še vedno nimajo vsi zagotovljenega otroškega varstva v zadostni meri, da ne morejo izvajati novih investicij. Seveda je pri teh investicijah za vrtce, za šole po navadi investitor občina in država samo soinvestitor v določenih procentih, vendar tudi ti zneski so za občine izredno pomembne. Ker pa je bila seveda povečana za občine primerna poraba, hkrati pa povečane tudi plače, zato župani pravijo, da jim za investicije ne ostane veliko oziroma da niso veliko profitirali, nekateri so dejali, da imajo celo minus. In zaradi tega sem predlagala ta dva amandmaja za povišanje sredstev za investicije v vrtce in šole.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Izvajanje osnovnošolskih programov ter dva amandmaja Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Športna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravo? Ker ne, zaključujemo razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3340 Ministrstvo za kulturo in na razpravo o vloženih amandmajih k dvema podprogramoma pri tem proračunskem uporabniku, in sicer dajem v razpravo podprogram Podporne dejavnosti na področju kulture ter amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo razpravo? Gospod poslanec Jani Ivanuša, izvolite, imate besedo.
Gospa podpredsednica. Proračun slovenske kulture je bil v zadnjih letih najbolj prikrajšan, saj se je kulturi vzelo največ. To se je zgodilo iz razloga nerazumevanja in obravnavanja kulture kot zaviralnega in ne razvojnega elementa v naši državi. Kultura je sestavni del naroda in jo je treba krepiti. Kajti če pride do situacije, ko kultura ne bo imela podpore v politiki, pomeni slednje razkroj naroda. Konkretno predlagamo, da se s povečanjem sredstev na zgoraj omenjenem podprogramu med drugim tudi ustrezno krepi delovanje Umetnostne galerije Maribor. Nujno je potrebno povečati sredstva in jih vzeti na tistih podprogramih, kjer niso tako nujno potrebna in kjer se z racionalizacijo nedvomno da prihraniti. Najprej je potrebno poskrbeti za slovenski narod in šele ko bo poskrbljeno zanj, lahko začnemo deliti tudi drugim upravičencem. Predlagamo seveda, da iz Ministrstva za notranje zadeve zmanjšamo podprogram Migracije, mednarodna zaščita in integracije za milijon evrov in jih damo podprogramu Podporne dejavnosti na področju kulture. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospa Ljudmila Novak, izvolite.
Tudi mi smo predlagali povišanje sredstev za obnovo kulturne dediščine. Vemo, da je veliko stavb, predvsem so to različni gradovi in tudi drugi pomembno objekti, ki tragično propadajo, številni so v državni lasti, nekateri tudi v zasebni lasti, in ne izkoristimo njihovega potenciala. Prvič nam kulturna dediščina pripada, drugič pa, če bi jo obnovili in uvedli primerne programe, bi lahko to tudi tržili oziroma bogatili našo kulturno in tudi turistično ponudbo. Vemo, da so obnove takih stavb izredno drage, zato tudi teh 10 milijonov, ki jih mi predlagamo, ni veliko, pa vendarle bi vsako leto to bila pomembna vsota, ki bi jo lahko namenjali prav za obnovo takšnih objektov, ki bi potem služili ljudem in bili primerni za našo boljšo turistično ponudbo.
Hvala lepa.Predvidevam, da je bila to razprava o podprogramu Varstva kulturne dediščine, arhivske in knjižnične dejavnosti, ki sem jo nameravala odpreti sedaj. Pa vendar sprašujem, če še kdo želi razpravljati pri tem amandmaju Poslanske skupine SDS in Nove Slovenije? Če ne, zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o posebnem delu predloga rebalansa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 6. marca, v okviru glasovanj. Sedaj pa prehajamo na obravnavo Načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo. Ravno tako bomo o glasovanju o Načrtu razvojnih programov v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 6. marca, v okviru glasovanj. Prehajamo na razpravo o predlogu rebalansa v celoti. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo. Glasovanje o predlogu rebalansa v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 6. marca, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O NAČRTU RAVNANJA S STVARNIM PREMOŽENJEM DRŽAVE ZA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2019. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem zato besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Leonu Behinu. Izvolite, imate besedo.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog odloka o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države za druge državne organe za leto 2019 je sestavni del Predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Podlaga za pripravo načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem države je za druge državne organe določena v tretjem odstavku 11. člena Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti za nepremično premoženje in pa v četrtem odstavku 13. člena tega zakona za samo premično premoženje. Vsebina in struktura samih načrtov je predpisana z vladno uredbo. Ministrstvo za javno upravo je v lanskem letu pozvalo vse državne organe za posredovanje predloga gospodarjenja s tem premoženjem. Od drugih državnih organov je svoj predlog načrta pripravil le Varuh človekovih pravic Republike Slovenije, in sicer v delu, ki se nanaša na načrt pridobivanja premičnega premoženja v višini 38 tisoč evrov. Vlada je skladno z zakonom seznanila z načrtom ravnanja s stvarnim premoženjem za druge državne organe in ga posredovala v obravnavo in potrditev Državnemu zboru. Predlog načrta pridobivanja premičnega premoženja Varuha človekovih pravic bo imel načeloma finančne posledice za proračun v višini 38 tisoč evrov. Na samo zadevo pa ni bilo podanih, tudi s strani pravne službe, nobenih pripomb.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval Odbor za notranje zadeve javne uprave in lokalno samoupravo kot matično delovno telo, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Zvonku Černaču. Izvolite.
Hvala lepa. lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 5. redni seji 13. februarja obravnaval Predlog Odloka o načrtu o ravnanju s stvarnim premoženjem države za Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Dodatnih oziroma dopolnilnih obrazložitev in razprave ni bilo. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga odloka in jih sprejel. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo Državnemu zboru predlaga, da Predlog Odloka o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države za Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019 sprejme.
Hvala lepa. K predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v sredo 6. marca v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O NAČRTU RAVNANJA S STVARNIM PREMOŽENJEM DRŽAVE ZA ORGANE DRŽAVNE OPRAVE IN PRAVOSODNE ORGANE, JAVNE ZAVODE, JAVNO GOSPODARSKE ZAVODE, JAVNE AGENCIJE IN JAVNE SKLADE ZA LETO 2019. Predlog Odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilo obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade, ponovno gospodu Leonu Behinu. Izvolite.
Spoštovani! Namen načrta ravnanja s stvarnim premoženjem je čim večja konkretizacija opredelitev nepremičnin, ki jih državni organi ne potrebujejo za svoje delovanje in so namenjeni sami prodaji, prav tako pa velja to za nepremičnine, ki jih državni organi ne potrebujejo za svoje delovanje ali pa so odslužili svojemu namenu in so za učinkovito izvajanje nalog organov neuporabni. Z vidika pridobivanja nepremičnega premoženja so v načrtu okvirno opredeljene nepremičnine, ki jih bodo državni organi kupili za potrebe svojega delovanja. V primeru samih premičnin pa je opredelitev podobna, saj gre za okvirni načrt nabav premičnega premoženja, ki bodo za svoje delovanje v letu 20189 potrebni za delovanje taistih državnih organov. Podlaga za pridobitev načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem države za organe državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javno-gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade je v skladu z drugim odstavkom 11. člena Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti za nepremično premoženje in v tretjem odstavku 13. člena navedenega zakona za premično premoženje. Vsebina načrta ravnanja s stvarnim premoženjem države in postopek načrtovanja sta natančno določena v uredbi o stvarnem premoženju države in lokalnih skupnosti in v zvezi z drugim odstavkom 91. člena prej navedenega zakona, na katerem se tudi izvede priprava na obrazcih, ki so priloge te uredbe. Ministrstvo za javno upravo je skladno z navedenim izdalo navodila za pripravo načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem za leto 2019, na podlagi katerih je izbralo posredovane predloge posameznih resorjev iz vseh teh organov, kot je bilo navedeno na začetku. Vlada Republike Slovenije je s sklepom določila Predlog odloka o načrtovanju ravnanja s stvarnim premoženjem države v organe državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javno-gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade za leto 2019 in ga predložila v obravnavo in potrditev Državnemu zboru v besedilu, kot ga imate tudi danes na mizi. Predloženi načrt je skladno z zakonom in uredbo strukturiran in ločen na načrt pridobivanja nepremičnega in premičnega premoženja in pa na načrt razpolaganja z nepremičnim in premičnim premoženjem. Za pravilnost podatkov v samem smislu in pravilnost postopkov pridobivanja v nadaljevanju ter razpolaganje je odgovornost na posameznih upravljavcih premoženja, saj se na njih tudi največkrat glasijo in so naslovljena posamezna sredstva. Tako je pripravljen načrt za leto 2019 in obsega sledeče. Načrt pridobivanja nepremičnega premoženja v višini 80 milijonov 856 tisoč 680,18 evrov in Načrt pridobivanja premičnega premoženja v višini 138 milijonov 45 tisoč 754,59 evra. Sam načrt razpolaganja z nepremičnim premoženjem pa obsega Načrt razpolaganja z zemljišči v višini 12 milijonov 879 tisoč 425,99 evrov in Načrt razpolaganja s stavbami in deli stavb v višini 26 milijonov 340 tisoč 266 evrov. Načrt razpolaganja z zemljišči, s stavbo pa v višini 56 milijonov 93 tisoč in 69,76 evra. Načrt razpolaganja s premičnim premoženjem je v višini 5 milijonov 777 tisoč. Upoštevaje načrt ravnanja z nepremičnim premoženjem in načrt ravnanja s premičnim premoženjem v letu 2019 načrtujemo 101 milijon 89 tisoč 762,47 evrov prihodkov od prodaje stvarnega premoženja, po drugi strani pa je v enakem obdobju načrtovan nakup premoženja v skupni višini 218 milijonov 902 tisoč 434,77 evra. V delu, kjer so finančne posledice nanašajo na predvideno povečanje prihodkov in državnega proračuna, gre za okvirne finančne številke, so pa ocenjene na podlagi posameznih cenitev. Predstavljeni načrt priprave načrta ravnanja s stvarnim premoženjem je zadnji po tej zakonodaji, saj so bile pri pripravi načrtov ravnanja nepremičnim premoženjem za leto 2020 bistveno spremenjene določbe Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, tako da je naslednji način gospodarjenja s tem premoženjem urejen drugače in ni več kot veljavni projekt v NRP proračuna Republike Slovenije.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora, gospodu Zvonku Černaču. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 5. redni seji 13. februarja obravnaval Predlog odloka o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države z organi državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javne gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade za leto 2019, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo je podal dopolnilno obrazložitev približno v taki vsebini, kot smo jo poslušali tudi danes. Predstavnik Poslanske skupine SDS je izpostavil dejstvo, da ima država že nekaj časa velike težave z gospodarnostjo pri upravljanju svojega premoženja tako na tem področju kot na številnih drugih. Izrazil je upanje, da se bodo te stvari počasi vseeno uredile, tako kar se tiče nepremičnega kot tudi kar se tiče premičnega premoženja, in da se bo država začela obnašati na bolj racionalen in gospodaren način. Predstavnica poslanske skupine Levica je pri načrtu pridobivanja nepremičnega premoženja izpostavila netransparentnost, saj je bilo na primer pri Ministrstvu za notranje zadeve pri vozilih za potrebe policije v znesku 5,9 milijona evrov navedeno le, da gre za več kosov vozil. Predstavnik predlagatelja državni sekretar je zagotovil, da bo podatke pridobil in jih naknadno posredoval. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga odloka in jih sprejel. K Predlogu odloka na matičnem delovnem telesu niso bili vloženi amandmaji. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države za organe državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javne gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade za leto 2019 sprejme v predloženem besedilu.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot edina bo svoje stališče predstavila Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, v njenem imenu gospod Dušan Šiško. Izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Res smo edini, ker eni so se odjavili, mi pa nimamo tega namena, da če se že prijavimo, da se bomo potem odjavili. Kot vemo, se s tem odlokom določi načrt ravnanja z nepremičninami in premičnim premoženjem države za organe državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javne gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade za leto 2019. Vsebino in postopek sprejemanja načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem v prehodnem obdobju do priprave proračuna za leto 2020 urejata Zakon o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti in uredba. Seznanjeni smo s sestavnimi deli načrta ravnanja z nepremičnim premoženjem države za leto 2019, ki so po preglednici 1, preglednica 2, preglednica 2A in 2B sestavni deli načrta ravnanja s premičnim premoženjem države. Za leto 2019 sta načrt pridobivanje premičnega premoženja iz preglednice 3 in načrt razpolaganja s premičnim premoženjem preglednica 4. Premične so razporejene na motorna vozila, informacijsko opremo in drugo premično premoženje, tako kot zahteva 12. člen uredbe. Iz preglednice 3 Načrt pridobivanja premičnega premoženja za leto 2019 so naštete različne vrste premičnega premoženja, od osebnih vozil, traktorja, kombiniranih vozil do ostalih vozil. Iz preglednice 4 vidimo, da ima upravljavec Zavod za gozdove Slovenije v upravljanju dve lopi v orientacijski vrednosti 32 tisoč evrov. Zanimivo je, da imamo samo dve lopi v celi Sloveniji. Obravnavane načrte pripravljajo upravljavci stvarnega premoženja države, to so organi državne uprave, pravosodni organi in osebe javnega prava, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija. Po definiciji ZPSDLS so organi državne uprave ministrstva, organi v njihovi sestavi, vladne službe in upravne enote, pravosodni organi pa so sodišča, tožilstvo in državno pravobranilstvo. Med osebe javnega prava zakon med drugim uvršča javne zavode, javne gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade. Upravljavci stvarnega premoženja tako pripravijo predlog načrta ravnanja z nepremičnim in premičnim premoženjem v rokih in po postopku skladno s predpisi, ki urejajo pripravo državnega proračuna, določenim za pripravo in sporočanje finančnih načrtov neposrednih uporabnikov državnega proračuna. Na podlagi predlogov upravljavci nepremičnega premoženja naj bi torej prihodki od prodaje nepremičnega premoženja v letu 2019 znašali 95 milijonov 312 762 evrov, za nakupe nepremičnega premoženja pa bi skupaj potrebovali 80 milijonov 856 tisoč 680 evrov. Načrt razpolaganja s premičnim premoženjem obsega premične v skupini orientacijski vrednosti 5 milijonov 777 tisoč evrov, od tega predstavlja 5 milijonov 625 tisoč evrov vrednosti motornih vozil, 90 tisoč evrov vrednoti informacijske opreme, drugo premično premoženje pa je ocenjeno na 62 tisoč evrov. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli Predlog o načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem države za organe državne uprave, pravosodne organe, javne zavode, javne gospodarske zavode, javne agencije in javne sklade za leto 2019.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. K predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev na seji zbora ni bilo mogoče vlagati. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v sredo, 6. marca, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam pa tudi 5. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri, in sicer z obravnavo 5. točke dnevnega reda. Lep večer še naprej vsem! (SEJA JE BILA PREKINJENA 5. MARCA 2019 OB 19.51.)