Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 38. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Anderlič, Miran Jerič, Aurelio Juri, Alojz Posedel, gospa Maria Pozsonec, Alojz Sok in gospa Marjetka Uhan od 15.00 ure dalje. Prehajamo na 30. TOČKO DNEVNEGA REDA - SEZNANITEV S STALIŠČEM PREDSEDNIKA REPUBLIKE SLOVENIJE O VPRAŠANJIH, POVEZANIH Z DELOM, VLOGO IN UČINKOVITOSTJO DELOVANJA USTAVNEGA SODIŠČA IN DRUGIH ORGANOV SODNE VEJE OBLASTI V REPUBLIKI SLOVENIJI. Besedo dajem predsedniku Republike Slovenije dr. Danilu Türku za predstavitev stališča. Prosim. [[Aplavz.]]
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci, spoštovane državljanke in državljani Republike Slovenije! Najprej se želim vsem poslankam in poslancem zahvaliti za navzočnost na današnji seji, na kateri vam želim v skladu z 224. členom Poslovnika Državnega zbora predstaviti nekaj svojih mnenj in stališč. Za to pobudo sem se odločil po tehtnem premisleku in upoštevaje resnost tematike, o kateri želim spregovoriti in o kateri sem pisal predsedniku Državnega zbora 9. aprila letos. Pri pobudi pa me je vodila tudi izkušnja, najprej sporočilo predsednika Državnega zbora, da bi vi, poslanke in poslanci, tako mojo pobudo z veseljem sprejeli. Kasneje so mi posvetovanja s poslanskimi skupinami v času priprave predloga štirih kandidatov za ustavne sodnike omogočila, da sem vsem poslanskim skupinam tudi razložil svojo zamisel o svojem nastopu v Državnem zboru. Tema, ki sem jo izbral za današnji nastop, spada med najbolj temeljna stališča delovanja države. Gre za položaj Ustavnega sodišča, ki se nahaja v težavnem položaju. Posredno pa gre za položaj pravosodja v celoti in najširše vzeto, za vprašanja avtoritete državnih organov v Republiki Sloveniji nasploh. Ni dvoma, da je s stališča razvoja, posebej še s stališča našega razvoja v tem obdobju ena temeljnih zahtev prav avtoriteta državnih institucij in učinkovitost opravljanja njihovih funkcij, ki je tudi pogoj za njihovo verodostojnost in zaupanje državljanov. Pri tem ne moremo biti povsem zadovoljni, nekateri pojavi pa nas morajo celo skrbeti. Neodvisno, učinkovito in spoštovano sodstvo je temelj vsake pravne države. Kot v vsaki mladi neodvisni državi pa se tudi v Republiki Sloveniji šele vzpostavlja tradicija razumevanja vloge in pomena sodstva in zato imam kot predsednik države nalogo, da ta razvoj spremljam, da predstavim svoje poglede nanj in da opozorim na določena temeljna vprašanja, ki so se pojavila. Nekatera od teh vprašanj, povezanih z vlogo sodne veje oblasti, so tako resna, da so me privedla do sklepa, da moram o njih spregovoriti tudi v Državnem zboru kot najvišjem organu zakonodajne veje oblasti. Ta nastop je namenjen - rad bi posebej poudaril - kot povabilo vam, poslankam in poslancem k skupni skrbi in odgovornosti za širše procese, ki krepijo ustavnost in zakonitost v državi, avtoriteto in zaupanje v državne ustanove in v tem okviru še posebej avtoriteto sodstva, katerega delovanje je največjega pomena za spoštovanje pravic človeka, za uveljavljanje ustavnosti in zakonitosti in s tem pravne države v celoti. S svojim nastopom želim prispevati tudi k širši družbeni razpravi in spodbuditi širjenje zavesti o pomenu vseh teh vprašanj. Upam, da bodo predstavljena stališča upoštevana tudi pri nadaljnjem obravnavanju in odločanju o zadevah iz pristojnosti Državnega zbora. In seveda, na prvem mestu je vprašanje oblikovanje položaja in vloge Ustavnega sodišča. Postopek volitev štirih novih ustavnih sodnikov je uspešno zaključen, zato se je možno posvetiti širšim vprašanjem položaja ustavnega sodišča v našem pravnem sistemu in njegovih pristojnosti, nenazadnje tudi o sami pravni ureditvi postopka volitev ustavnih sodnikov. Na podlagi ugotovitev pravnih strokovnjakov ter Ustavnega sodišča samega je dozorelo spoznanje, da je potrebno za dosego učinkovitega varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter za učinkovito ohranjanje ustavnega in pravnega reda Republike Slovenije spremeniti tiste določbe osmega poglavja Ustave Republike Slovenije, ki so z vidika navedenih temeljnih namenov pokazane za neustrezne. Ustavno sodišče je v vrsti svojih letnih poročil ugotovilo, da je v sedanjem ustavnem okviru preobremenjeno z zadevami, ki po svojem pomenu in teži ne potrebujejo ustavnosodnega varstva, to pa povzroča, da je varstvo in ukrepanje Ustavnega sodišča lahko pomanjkljivo ali prepočasno prav tam, kjer bi bilo najbolj potrebno. Pravna stroka že kritično ocenjuje nekatere odločitve Ustavnega sodišča, v katerih ni obravnavalo za pravni sistem pomembnih vprašanj. Spremembe Zakona o Ustavnem sodišču so sicer že bile uveljavljene, vendar se je v praksi Ustavnega sodišča pokazalo, da brez spremembe ustave bistvenega izboljšanja sedanje situacije ne bo mogoče doseči. Tako je nujno, da pristojni organi Republike Slovenije skupaj s strokovnjaki s področja ustavnopravnih znanosti pristopijo k izdelavi konkretnejših predlogov rešitev, ki bodo usmerjene k izboljšanju sedanjega stanja. Morda ne bo moglo priti do konkretnejših rezultatov še v tem mandatu Državnega zbora, prav pa je, da se ta postopek čim prej prične, saj ni videti nobene ovire, da se ne bi mogel zaključiti tudi po tem, ko bo svoj mandat nastopil nov državni zbor. Tako bo na voljo dovolj časa za strokovno in javno razpravo, ne da bi obravnavanje teh vprašanj zastalo čakajoč na primeren trenutek, ki ponavadi nikoli ne pride. Skladno s tem dajem pobudo, da se spremenijo določbe Ustave Republike Slovenije, ki se nanašajo na pristojno in delovanje Ustavnega sodišča. Ta pobuda vsebuje naslednjih šest točk. Prvič: Ustavno sodišče preneha s presojo glede ustavnosti in zakonitosti podzakonskih predpisov. Ta vprašanja bi lahko reševala redna sodišča v okviru svojih postopkov, pri tem pa so v ustavi že na voljo mehanizmi, ki varujejo posameznika v primeru neustavnosti ali nezakonitosti podzakonskih aktov. Drugič: Ustavno sodišče preneha z odločanjem o sporih glede pristojnosti med sodišči in drugimi državnimi organi. Ta pristojnost bi morala biti dana rednemu sodstvu. Tretjič: Vlaganje pobude za oceno ustavnosti zakona, se omeji na tiste primere, ko pravna ali fizična oseba nima možnosti vložiti ustavne pritožbe za varstvo ustavnih pravic. Zahtevo za presojo ustavnosti zakona je namreč možno vložiti tudi v okviru sodnih postopkov, ustavne pravice strank pa lahko po zaključku postopka varuje tudi Ustavno sodišče na podlagi ustavne pritožbe, v kolikor presodi, da je to potrebno. Četrtič: Ustavnemu sodišču se zagotovi možnost, da prosto odloči o tem, katero ustavno pritožbo bo glede na njen pomen za pravni red in varstvo ustavnih pravic prejelo v obravnavo, ne da bi se moralo formalno opredeljevati do vseh vloženih ustavnih pritožb. Na ta način bi bilo Ustavno sodišče razbremenjeno formalnih postopkov tistih zadev, kjer ustavnih pritožb sploh ne bi sprejelo v obravnavo. Tako bi se lahko bolj posvetilo tistim, ki so v obravnavo sprejete, pri tem pa bi glede na svoje kapacitete lahko samo določilo obseg pripada zadev, ki bi omogočal učinkovito izvrševanje ustavnosodne funkcije. To bi zahtevalo samozavestno in avtoritativno izvrševanje ustavnosodne oblasti, ki je povezano tudi z veliko odgovornostjo Ustavnega sodišča. Petič: V Ustavi naj se določi, da Ustavno sodišče lahko o manj pomembnih stvareh odloča v ožjih senatih, saj bi se na ta način enako kot pri drugih državnih in pri meddržavnih sodiščih doseglo racionalno udeležbo ustavnih sodnikov pri odločanju. Šestič: Spremeni se sistem volitev ustavnih sodnikov. O podrobnostih nove ureditve bo treba razpravljati celovito. Pri tem je bistvenega pomena, da se zagotovi pravočasno imenovanje vrhunskih pravnih strokovnjakov na mesta sodnikov Ustavnega sodišča, postopek pa mora ohranjati spoštovanje in primeren odnos do kandidatov za te najvišje funkcije. Pri tem je lahko zgled tudi primerjava z ureditvami v drugih evropskih državah. Spoštovane poslanke in poslanci! Povzel sem bistvene točke. Pobudo z navedeno vsebino pa sem danes izročil tudi predsedniku Državnega zbora. Želim si skrbne preučitve in konstruktivne razprave, ki bo omogočila reformo, kakršno nujno potrebujemo. Dodatno k vprašanju reforme Ustavnega sodišča in načina volitev sodnikov tega sodišča pa želim opozoriti še na enega temeljnih problemov ustavnega sodstva in spoštovanja pravne države v našem času. Iz poročila Ustavnega sodišča za leto 2007 izhaja, da je bilo ob koncu preteklega obdobja neizvršenih kar 17 odločb in od tega 13 odločb Ustavnega sodišča, s katerimi je bila ugotovljena neustavnost zakonov, pa se zakonodajalec nanje ni odzval. To je visoko število neuresničenih odločb Ustavnega sodišča in pozivam Državni zbor, da vloži nove napore za razrešitev vprašanj, ki izvirajo iz omenjenih odločb, in k odpravi neustavnosti. Naslednje vprašanje, o katerem želim spregovoriti, je do neke mere povezano z ravnokar omenjenim, vendar je nekoliko splošnejše, in sicer: ali je v Republiki Sloveniji delovanje organov sodne veje oblasti v celoti zadosti učinkovito in kaj vpliva na sedanjo stopnjo učinkovitosti. Ustavna in druga sodišča, tako sodišča splošne, kot tudi sodišča specializirane pristojnosti, se nahajajo pred velikimi izzivi, kako na učinkovit in pravno skrben ter odgovoren način zagotoviti ustrezno reševanje sporov, ki so pred njimi. Ne sme se namreč pozabiti, da je prepozna pravica pogosto že tudi izgubljena pravica in da je zato treba vsaki stopnji sodnega odločanja zagotoviti ustrezno vlogo ter natančno določiti razmerja med temi stopnjami. V sodobni pravni državi je nedopustno, da se na prvo obravnavo spora med strankami lahko čaka tudi po več let in da se na pravnomočno sodbo v sporu lahko čaka skoraj celo desetletje. K razrešitvi teh problemov si s programom Lukenda že nekaj let resno prizadeva tudi Vlada, želel pa bi tudi sam dodati nekaj stališč in predlogov, pri čemer je seveda program Lukenda nekaj, kar podpiram. Najprej želim poudariti strokovno podprte ugotovitve, da dolgotrajnost sodnih postopkov ni le posledica neustreznega ali celo slabega dela sodnikov in sodišč, kot se občasno poenostavljeno prikazuje to situacijo. Učinkovitost sodne veje oblasti je namreč odvisna tudi od drugih okoliščin, ki vplivajo na sodno odločanje, ter na spoštovanje in izvršljivost sodnih odločb, s katerimi je sodišče odločilo v sporu. Kot glavni razlog za tak obseg sodnih zaostankov je treba poudariti število sporov, o katerih sodišča odločajo. Po statističnih podatkih sodišča vsako leto dobijo v reševanje več kot pol milijona novih zadev, od katerih jih sodišča več kot sto tisoč vsako leto štejejo za pomembnejše zadeve. Ta podatek je seveda zaskrbljujoč, saj pomeni, da je praktično vsak drugi državljan udeležen v kakšnem sodnem postopku. Načinov, kako v Sloveniji zmanjšati tako veliko število medsebojnih sodnih sporov, pa je verjetno več. Za zmanjšanje števila sodnih postopkov se mora naš odnos do drugih sodržavljanov v temelju spremeniti. Sodišča namreč ne morejo razreševati vseh naših medsebojnih razprtij ter osebnih nesoglasij. Sodišča tudi ne morejo nadomestiti naše volje in sposobnosti za medsebojno spoštovanje in sporazumevanje. Osnovna človeška poštenost, sposobnost razumevanja pogleda in položaja drugega ter pripravljenost na kompromis, kadar je ta potreben, so vrline, ki jih na Slovenskem imamo in jih moramo bolj ceniti in bolj razvijati. Teh ne more nadomestiti noben sodni postopek. Zato se mora še utrditi zavedanje, da je vložitev tožbe zadnje sredstvo, ko res noben medsebojni sporazum ni več mogoč in ko odpovejo tudi druge oblike izvensodnega reševanja sporov. Le na ta način se bo obremenitev sodišč lahko zmanjšala na razumno raven in bo mogoče tiste nerešljive medsebojne spore hitro in učinkovito rešiti tudi po sodni poti. Poleg tega je v našem pravnem sistemu treba bolj razviti in uveljaviti alternativne mehanizme reševanja sporov med strankami: mediacijo, spravo, arbitražo, pa tudi predhodno ocenjevanje možnosti uspeha pravde. Sodišča je treba razbremenjevati in njihovo vlogo razvijati za potrebe najbolj zapletenih sporov, za katere si je treba vzeti največ časa. Pri alternativnih oblikah reševanja pa bi ravno naglica in eksperten značaj svetovanja strankam, kar je v izvensodnih postopkih vselej bolj naravno kot pa v pravdi, pomagala zagotoviti uspešnejše reševanje sporov. Razumljivo je, da bi se takšne metode reševanja sporov lažje uveljavile v civilnih in nekaterih upravnih zadevah, zlasti tistih na področju varstva okolja, medtem ko je na kazenskem področju seveda takih možnosti manj. Med okoliščinami, ki bistveno vplivajo na delo sodišč, je nadalje in neodvisno od tega, o čemer sem ravnokar govoril, pomembno tudi pogosto spreminjanje zakonodaje, po kateri sodišča sodijo. Nenehno in vseobsežno spreminjanje zakonov in zato tudi njihova pogosta nekonsistentnost namreč vodi do izjemnih obremenitev sodnikov pri iskanju odgovor na novoodprta vprašanja, ki izvirajo iz zakonskih ureditev, in pri vzpostavljanju nove sodne prakse. Hitro in ponavljajoče se spreminjanje zakonske ureditve vodi tudi do tega, da je državljanom nejasno, kaj je tisto, kar je zakonito in pravno dopustno, zato je tudi možnost medsebojnega sporazuma manjša. Posledično so tudi tožnikom in tožencem nejasne možnosti za uspeh v sodnem sporu, to pa vodi do neutemeljenih pričakovanj in do nezadovoljstva z delom sodišč, ki za take rezultate niso in tudi ne morejo biti odgovorna. Vsaka zakonska sprememba, pa če tudi je potrebna, zato s seboj nosi zahtevo tudi za določen čas, ki je potreben za prilagoditev in s tem določeno podaljšanje sodnih postopkov in povečevanje njihovega števila. Predvsem pa, in to bi poudaril, temeljni sistemski zakoni zahtevajo temeljit strokovni premislek - na kar sem že opozoril pred nekdaj dnevni v govoru na Pravni fakulteti v Ljubljani - in, posebej poudarjam, kar najširšo podporo v Državnem zboru. Oboje pa je pomembno zagotovilo njihove avtoritete. Zato pozivam Državni zbor, da omeji obseg spreminjanja novih zakonskih rešitev in da pri vsakem novem zakonskem predlogu skrbno preveri, ali gre res za razmerja, ki zahtevajo novo zakonsko ureditev, ter ali ne bo prinesel nesporazmernih obremenitev sodišč. To še posebej velja v občutljivem času pred splošnimi volitvami, v katerem lahko v ospredje prehitro zaidejo drugi cilji in drugi kratkoročni interesi, kot pa sta varovanje pravic državljanov in blaginja in dolgoročni razvoj naše države. Posebno vprašanje, ki kot pomemben vidik pravne države spremlja obe predstavljeni temi, se nanaša na to, ali je v Republiki Sloveniji zagotovljena avtoriteta in spoštovanje organov sodne veje oblasti pri izvrševanju njihove funkcije. Sodstvo opravlja pomembno funkcijo, saj skrbi za razreševanje sporov, ki nastanejo pri življenju in delu državljank in državljanov Republike Slovenije, ter presoja zakonitost aktov in dejanj državnih organov in s tem opravlja pomembno nadzorstveno funkcijo in funkcijo omejevanja samovolje oblasti. S tem omogoča nadaljnji razvoj, ki bi bil brez tega otežen, če ne že onemogočen. Pri tej skrbi za zagotavljanje zakonitosti pa je nujno zagotoviti avtoriteto in spoštovanje tako odločitev sodišč kot tudi same sodne institucije. Zato vprašanja odnosov državnih organov in posameznikov do pravnomočnih sodb in odločb, ki so jih izdale, odločilno vpliva na učinkovitost dela sodišč. V pravu je že od antičnih časov znano pravilo "Res indicata pro veritate habetu" - svar, o kateri je odločilo sodišče, velja za resnične. To pravilo pomeni, da se s pravnomočno sodbo spor konča ter da je sodbo treba spoštovati in izvrševati, pa čeprav se moda z njo ne strinjamo. Na tej točki stoji in pade pravna država. Če bi se namreč sodbe izvrševale samo tedaj, ko bi se stranke z njimi strinjale, ne bi bilo mogoče razrešiti niti najbolj običajnega spora, zapreti storilca kaznivih dejanj, zaključiti delovanja, razveljaviti nezakonite ali nepravične odločitve upravnega organa itn. Naj zato še enkrat poudarim, spoštovanju sodb mora dajati vzor tudi sam Državni zbor pri izvrševanju odločb Ustavnega sodišča, s katerim mu je naložena odprava neustavnosti določenega predpisa. Ta pot je lahko tudi zahtevna in težavna, kot je poznano, ne le pri nas, na primer v zadevi tako imenovanih izbrisanih, temveč tudi v tujini. Vsi poznamo primer odločitve avstrijskega ustavnega sodišča v zvezi z dvojezičnimi krajevnimi napisi na avstrijskem Koroškem, vendar pa mora pripeljati do konca, ki potrdi spoštovanje sodbe. Odprta vprašanja, ki izvirajo iz kar 17 neizvršenih sodb Ustavnega sodišča, se morajo razrešiti in morajo razrešiti tisti organi, ki so za to pristojni, in to na način, ki je predviden po ustavi in zakonu. Spoštovane poslanke in poslanci, strinjali se boste z mojo oceno, da je nedopustno, da se pri nas sodišča izpostavlja pavšalni ali celo povsem nebrzdani medijski kritiki, ki je včasih celo politično motivirana. Nezadovoljstvo s posamezno sodbo samo po sebi ne pomeni, da je sodba krivična, mnenje, da je sodba napačna, ne sme privesti do razumevanja, da zaradi tega sodbe ni potrebno upoštevati. Vsako sodbo je sicer mogoče podvreči strokovni kritiki, celo sodbe najvišjih sodišč, vendar pa mora biti takšna kritika stvarna, pravno argumentirana in ohranjati spoštovanje do institucije sodstva. V svetu so države, kjer je svoboda izražanja bistveno bolje in močneje razvita kot pri nas, hkrati pa je odnos do sodne veje oblasti veliko bolj spoštljiv. Svoboda ni samopašnost; svobode ni brez elementarne odgovornosti javnega izražanja. Kritika mora torej biti pravno argumentirana, prav tako pa mora biti jasno, da iz nje ne izvira nespoštovanje sodbe, še posebej pa ne nespoštovanje sodišča. Vsakdo od nas potrebuje neodvisno, nepristransko in spoštovano sodišče z ustrezno avtoriteto, četudi se zdi, da se vsi tega ne zavedamo. Omalovaževanje in nespoštovanje sodišča v primeru izgube spora pomeni tudi, da to sodišče ne bo več upoštevano tudi v naslednjem primeru, ko bo drugi spor dobljen. S tem se izgubi prav tisti forum, ki je namenjen avtoritativnemu dokončnemu odločanju začetega spora, ki se kljub pravnomočni sodbi še naprej nadaljuje in obremenjuje vse prizadete. Sodišča in sodniki niso politični akterji, ki bi bili vključeni v javno nastopanje in katerih funkcija bi zahtevala trajno javno podporo. Zato tudi ni mogoče pričakovati, da bodo svoje odločitve opirali kje drugje kot v pravu ali da se bodo odločali glede na pričakovano javno mnenje; nasprotno, sodnik mora biti vzor nepristranskosti, neodvisnosti, zato ga popularna podpora in pritiski ne smejo in ne morejo voditi pri njegovih odločitvah. Če gre za zaščito pravic posameznika, mora pri tem včasih nastopiti tudi proti volji večine. Zaradi tega pa se uspešnosti sodstva ne da meriti zgolj na podlagi zadovoljstva javnosti z delom sodišč in na tej podlagi sodnike bodisi nagrajevati ali kaznovati. Če bi to počeli, bi se odmaknili od zasledovanja pravičnosti in pravne države in bi naposled lahko prišli v položaj, v katerem bi ponovno oblikovali tako imenovane ljudske tribunale, ki se jih z obžalovanjem spominjamo iz različnih revolucionarnih obdobij. Zato ponavljam svoj poziv, da je treba nasploh, še posebej pa v predvolilnem obdobju vzdržati se neutemeljenih in pavšalnih kritik na račun sodstva in pravosodja pri tekmovanju za višjo javnomnenjsko podporo oziroma za boljši volilni rezultat. Iz želje po učinkovitem delovanju sodne veje oblasti se zastavlja vprašanje, kako zagotoviti, da bodo sodno funkcijo tudi v prihodnje izvrševali odlični pravniki. Le ob zagotavljanju ustreznega položaja sodstva in sodnika, njunega spoštovanja ter ob učinkovitem varstvu neodvisnosti sodne veje oblasti je mogoče pričakovati, da se bodo v okviru Ustavnega sodišča in drugih sodišč tudi v bodoče zaposlovali najuglednejši pravni strokovnjaki. Poklic sodnika je resen, odgovoren in zahteven. Opravljanje sodne funkcije je resnično poklic v smislu, ki ga je pri nas zastopal Primož Trubar in ki se je kot izraz uveljavil tudi v slovenskem jeziku, ko je nekdo poklican k temu, da po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi in strokovnim znanjem zasleduje pravičnost in zakonitost. Ta poklic danes sodnice in sodniki, gledano v celoti, opravljajo dobro, zavzeto in predano. Ob mnogih kritičnih obravnavanjih posameznih sodnih odločitev se namreč prepogosto pozabi, da so tisti, ki opravljajo poklic sodnika v Republiki Sloveniji za reševanje stotin tisoč zapletenih zadev, zaslužili tudi pohvalo. In na tem mestu to pohvalo tudi izrekam. Zaskrbljujoče pa je, da se poklic sodnika vrednoti neprimerno zahtevnosti in pomenu njihove funkcije, kar v posameznih primerih že vodi do neuspešnih razpisov za mesta sodnikov in pomanjkanja zanimanja vrhunskih pravnikov za ta poklic, še posebej v manjših slovenskih krajih. Za delovanje pravne države je to zaskrbljujoč razvoj, ki ga je treba prekiniti in preusmeriti. Nedopustno je namreč, da gre razvoj v smeri, ko bo še naprej potrebno za mesta ustavnih sodnikov, vrhovnih sodnikov in drugih nosilcev sodne funkcije, vrhunske pravne strokovnjake še posebej vabiti in jih prepričevati, da bi zaradi zagotavljanja splošne blaginje to delo treba sprejeti in to kljub neustreznemu položaju, kljub izpostavljenosti, kljub neodgovornim kritikam in napadom. In težko bo vsem nam, ko se bodo vrhunski pravniki na te pozive prenehali odzivati in si raje poiskali manj odgovorne, pa za to bolj plačane službe drugje. Še tako dobri in pravno kvalificirani tožniki in toženci ne morejo upati na uspeh in zmago njihovih argumentov, če ne bodo le-ti razumljeni in presojeni s strani odličnih pravnih strokovnjakov, ki bodo kot sodniki o takih zadevah odločali. Zato je potreben temeljit premislek o tem, ali je zamišljeni sistem nagrajevanja sodnikov, ki so ga sami zavrnili kot nezaželenega, v resnici tisti, ki ustrezno prispeva h kvalitetnemu in uspešnemu zagotavljanju sodne funkcije. Ne sme pa se pozabiti, da je položaj sodnika kot nosilca sodne oblasti samoumevno podvržen ustrezni odgovornosti za njihovo delo, zato je treba tudi zagotoviti izvajanje ustreznih postopkov za uveljavljanje sodnikove odgovornosti, vendar pa mora ta temeljiti na zagotavljanju neodvisnosti sodnika in ustrezati temeljnim postulatom ustavnega reda. In ob neodvisnosti sodstva je treba omeniti tudi neodvisnost ostalih delov pravosodja, ki prav tako bistveno vplivajo na učinkovitost sodišč. Zlasti bi želel poudariti ustavno zagotovljeno samostojnost in neodvisnost odvetništva. Prav slednja je ena ključnih, zato je treba varovati in spoštovati, način izvrševanja te službe pa urejati le po tehtnem premisleku in ob najresnejšem spoštovanju navedenih ustavnih standardov. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Zagotavljanje učinkovitosti delovanja sodne veje oblasti je proces, ki ga je treba pravilno usmerjati in ohranjati v ospredju naših skupnih prizadevanj. Hitre in enostavne rešitve niso vselej mogoče, zato je treba usmeriti dolgoročni razvoj v pravo smer in verjamem, da bomo ob sodelovanju vseh državnih organov in ob razumevanju ter podpori državljank in državljanov Republike Slovenije to tudi zmogli. Temu cilju okrepiti naš skupni napor za izboljšanje kakovosti pravosodja je namenjen tudi moj današnji nastop. Kar sem danes povedal o pravosodju, veljav širšem smislu tudi za druge državne institucije. Pravna in socialna država zahtevata učinkovito in odgovorno javno oblast. Brez te bo naš razvoj počasnejši, morebiti celo neustrezen. Blaginja naše družbe in vsakega posameznika v njej zahtevata kakovostno državo, ta pa predpostavlja pravno državo in ta se začne s pravosodjem. Zato mu je vredno posvetiti posebno pozornost in prvo skrb. Prav zato sem upoštevaje resnost problemov, ki jih imamo na tem področju, izbral to tematiko za svoj današnji nastop pred Državnim zborom. Hvaležen sem vam za vašo pozornost in upam, da bomo o teh temah lahko razpravljali konstruktivno in da bodo privedle do uspešnega razvoja. hvala lepa. /Aplavz./
Predsedniku republike, dr. Danilu Türku se zahvaljujem za podano stališče in nastop v Državnem zboru Republike Slovenije. S tem zaključujem to točno dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH CESTAH, nujni postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstvniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Minister za promet, mag. Radovan Žerjav, izvolite, imate besedo.
Spoštovane poslanke in poslanci! S predlaganim zakonom se s 1.7.2008 uvajajo vinjete kot način plačevanja cestnine za uporabo vseh cestninskih cest za določen čas za vozila, katerih največja dovoljena masa ne presega 3.500 kilogramov. Uvedba vinjetnega sistema cestninjenja bo prispevala: prvič, k povečanju pretočnosti prometa na cestninskih cestah; drugič k zmanjšanju zastojev v času prometnih konic in v času turistične sezone; tretjič, k zmanjšanju onesnaževanja okolja, zlasti zraka in zemljišč ob avtocesti, saj zaviranje vozil pred cestninsko postajo povzroča izpust delcev zavornih oblog, pospeševanje vozil pa povečuje onesnaževanje z izpušnimi plini, od katerih je večina toplogrednih; četrtič, k hitrejšemu doseganju nacionalnih okoljskih ciljev pri zmanjševanju emisij toplogrednih plinov; petič, k povečanju varnosti cestnega prometa, saj ugodna cena letnih in polletnih vinjet stimulira večjo uporabo cestninskih cest in s tem razbremenitev vzporednih cestnih povezav; šestič, k lažjemu prehodu na cestninjenje v prostem prometnem toku. Vinjetni sistem cestninjenja bo uveden na vseh cestah, s katerimi upravlja in jih vzdržuje upravljavec cestninskih cest, to je Dars. Kot veste, gre za ukrep začasnega značaja, saj se bodo vinjete uvedle za prehodno obdobje do dokončno pravičnega sistema cestninjenja. Kot veste, pripravljamo namreč satelitsko cestninjenje v prostem prometnem toku, po katerem bomo plačevali toliko, kolikor bomo prevozili kilometrov. Cestninski zavezanec bo moral pred vstopom na cestninsko cesto kupiti vinjeto in jo namestiti na vetrobransko steklo vozila. Vinjeta se bo lahko uporabljala samo za eno vozilo in bo izdelana tako, da se bo po odstranitvi uničila. Uvedene bodo dve vrsti vinjet, in sicer letna vinjeta, veljala bo v koledarskem letu nakupa ter v decembru prejšnjega in januarja naslednjega leta, in polletno vinjeto, ki bo veljala šest zaporednih mesecev od dneva nakupa. Nazor nad plačevanjem cestnine oziroma pravilno uporabo vinjet bo opravljal upravljavec cestninskih cest, katerega pooblačene uradne osebe, tako imenovani cestninski nadzorniki, bodo v primeru odkritih kršitev zoper kršitelje vodile in odločale v hitrem postopku o prekršku. Poleg cestninskih nadzornikov bodo nadzor izvajali tudi Policija, Prometni inšpektorat in Carinska uprava Republike Slovenije, ki bodo imeli poleg svojih pooblastil tudi pooblastila cestninskega nadzornika. Vsi navedeni organi so tudi prekrškovni organi, kar pomeni, da bodo kršiteljem na kraju storitve prekrška izrekali predpisane globe. Za vožnjo po cestninski cesti brez veljavne nalepke oziroma vinjete, torej brez plačila cestnine, kot tudi za preprečitev pooblaščeni uradni osebi izvedbo navedenih pooblastil je predpisana globa v znesku od 300 do 800 evrov. Predpisana višina globe je povsem primerljiva z višino predpisanih glob v drugih evropskih državah, recimo Švica, ki ima 330 do 800 evrov, Madžarska 260 evrov in Avstrija od 300 do 3000 evrov. Pri tem je seveda potrebno upoštevati dejstvo, da veljavno prekrškovno pravo omogoča kršitelju plačilo samo polovico izrečene globe torej 150 evrov, če seveda kršitelj plača globo v osmih dneh po pravnomočnosti plačilnega naloga ali odločbe, ki jo je prekrškovni organ izdal v prid hitremu postopku prekrškov. Hvala lepa, toliko za začetek.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Josipu Bajcu za predstavitev poročila odbora, prosim.
Gospod predsednik, hvala lepa. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Odbor za promet je na svoji 22. nujni seji, dne 18. 4. 2008 obravnaval Predlog zakona o sprememba in dopolnitvah Zakona o javnih cestah, ki ga je Državnemu zboru v zakonodajni postopek posredovala Vlada dne 4. 4. 2008. Vlada je predlagala, da se predlog zakona obravnava po hitrem postopku. Na seji odbora so poleg predstavnikov predlagatelja zakona sodelovali še predstavniki Darsa, Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. V uvodni predstavitvi je državni sekretar dr. Peter Verlič predstavil razloge za spremembe in dopolnitve predloga zakon. Zakon določa dva cestninskega razreda za to cestnino, in sicer za enosledna motorna vozila in dvosledna motorna vozila. Zakon določa, da se cestnina za uporabo cestninskih cest za določen čas plača s posebno nalepko, vinjeto, in določa način cestninjenja z vinjeto. Pomembna novost predlaganega zakona je tudi ureditev nadzora nad cestninjenjem. Ta nadzor nalaga zakon upravljavcev cestninskih cest in podrobno določa njegovo pooblastilo v zvezi s tem. Za izvajanje nadzora ima upravljavec posebne pooblaščene osebe, cestninske nadzornike. Podrobno je v zakonu urejeno tudi ukrepanje v primeru kršitev - za izvajanje učinkovitega nadzora upravljavec cestninskih cest vodi ustrezno evidenco. Zakon tudi ureja, da je prekrškovni organ za prekrške iz tega zakona upravljavec cestninskih cest, postopek o prekršku pa vodijo pooblaščene uradne osebe, ki jih določi s sklepom upravljavec cestninskih cest po predpisu o prekrških. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju podala konkretne predloge k večini členov, ki so v večini tudi bili upoštevani v amandmajih, in korektno na odboru pa še pripombe k 1. in 4. členu obravnavanega zakona. Člani odbora so v razpravi o posameznih čelni predloga zakona podprli predlog zakona, izpostavili pa vprašanje, ki se nanaša na uresničitev Resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Slovenije. Ob tem so menili, da bi bilo potrebno višino cestnine za tovorna vozila nad 3.500 kilogramov bistveno zvišati . Člani odbora so predlagatelju zakona zastavili vrsto vprašanj, ki se nanašajo na časovni obseg uvedbe vinjet, na zagotovitev zadostnega števila letnih in polletnih vinjet, na uvedbo cestnin na hitrih cestah, ki se v sedanjem sistemu cestninjenja ne plačujejo, in bojazen, da bo na ta način podvrženo plačilo cestnine oziroma nakupa vinjet veliko število občanov, ki do sedaj niso plačevali cestnine. Menili so, da bo uvedba cestninjenja z vinjeto povzročila neenakost med vozniki, ki redno uporablja avtocestni sistem, in tisti, ki ga le občasno. Menili so tudi, da uvedba vinjet kot način cestninjenja in cena vinjet stimulira večjo uporabo avtocest in s tem zmanjšuje obremenitev cest, ki potekajo skozi naselja in s tem prispevajo k zmanjšanju negativnih učinkov na bivalno okolje. Odbor za promet je sprejel vse vložene amandmaje poslanskih skupin koalicije, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine SD. Odbor za promet je sprejel svoj amandma k 1. in 9. členu. Odbor za promet je po končani razpravi o členih predloga zakona in glasovanje o vloženih amandmajih in amandmajih odbora v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona in ga sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni vsi sprejeti amandmaji na odboru. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Spoštovani prisotni! Ne vem, ali je v tej naši državi nekaj narobe ali je vse prav. Vlada Republike Slovenije zadnje čase na različnih področjih prihaja v parlament s predlogi zakonov, ki so na prvo žogo ali pa na prvi mah izjemno privlačni. Skratka, dela to, kar ponavadi v nekih demokracijah ustaljenih bi morala delati opozicija. Torej pripravlja zakone, ki se ne sprašujejo o finančnih obveznostih. Pripravlja zakone, ki naj bi bili, še enkrat poudarjam, na prvo žogo zelo, zelo ugodni ali pa prijazni do uporabnikov. Širi se krog uporabnikov tako iz naslova druge svetovne vojne, iz tistega naslova, kjer imamo povezavo z okupatorji, ne nazadnje tudi z Rimskokatoliško cerkvijo, z denacionalizacijskimi postopki ste na predlog Vlade podaljšali rok. Opozicija je pa tista, ki se obnaša kot zelo zelo odgovorna Vlada. Torej, vedno sprašuje, ali imamo za to denar ali ne bodo bodoči rodovi odgovarjali za to in ali bomo lahko obveznosti sploh izplačevali. Skratka, ne leti kritika ne na opozicijo ne na Vlado, ampak praviloma so te vloge zamenjane. Praviloma bi opozicija morala prihajati s predlogi, ki nimajo finančnega kritja, ampak so izključno zelo všečni in bi Vlada Republike Slovenije morala biti tista s trdo hrbtenico in skrbeti, da se bodo lahko poplačale že sprejete finančne obveznosti. In Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih cestah, ukrep začasnega značaja ali obdobja, je en izmed teh tipičnih zakonov. Po vseh javnih analizah ga ljudje podpirajo, sicer bi si bolj želeli, da bi Vlada Republike Slovenije pristopila tudi k izdajanju tako imenovanih enodnevnih nalepk ali vinjet za uporabnike avtocest v naši državi. Tudi osebno sem sam prepričan, da bi Vlada Republike Slovenije to morala storiti in ponuditi tistim, pa najsibo to mesečnim voznikom, da jim ni potrebno plačevati in s tem pač polniti vladni proračun, da uporabljajo avtoceste. Ampak za tiste voznike, ki avtocesto uporabljajo najsibo dnevno, tedensko, je pa seveda ta izračun zelo zelo ugoden ali bolje rečeno zelo zelo dober. Ampak, kaj je namen plačevanja avtocest oziroma cestninjenja? Namen verjetno - in iskreno upam, da ni izključno temu -, da ljudi še z nečem obremenimo. Namen je v osnovi v poplačilu stroškov, ki so nastali ali nastajajo z avtocestnim najsibo križem ali z avtocestami. In simulacija nakazuje, da Vlada Republike Slovenije ocenjuje, da bi moralo 60% voznikov opremiti svoja vozila z omenjeno nalepko, v kolikor bi hoteli spremljati dosedanji pritok finančnih sredstev v državno blagajno oziroma v blagajno za rekonstrukcijo, poplačilo dolgov in podobne stvari. Statistika v Evropi nam nakazuje, da je 60% krepko več, kot je v povprečni evropski državi. In kaj lahko samo skozi to dimenzijo ugotovimo - da seveda obveznosti ne bodo poravnane. Ampak Slovenija, ne glede na to, da predseduje Evropski uniji, ni tako zelo priljubljena v okviru mednarodnih finančnih inštitucij, da bodo rekli: ja, dragi Slovenci, zdaj vam pa odpustimo vaše dolgove, ampak, te dolgove bomo morali navkljub temu plačevati. Torej, prvi resen pomislek, za katerega se bojim, da Vlada Republike Slovenije ni razmislila. V nadaljevanju se ne govori o neodplačevanju kreditov, ampak tudi tisto, kar Vlada Republike Slovenije vehementno in z velikim pompom govori, da se bodo zmanjšali zastoji. Jaz osebno ne verjamem, da se bodo zmanjševali zastoji glede na to, da infrastruktura - torej, cestninske hišice še vedno ostanejo, da bodo tovornjaki še zmeraj šli skoz tako imenovano rampo, in tam plačali fizično cestnino. Skratka, so elementi v tem zakonu, ki so všečni. In v kolikor bomo v nadaljevanju našli tudi toliko modrosti, da bi uvedli dnevno ali [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vinjeto za krajše časovno obdobje, bi bil zakon za pozdraviti, predvsem gledano z očmi opozicijskega poslanca. Sem pa malo zaskrbljen nad odgovornostjo oziroma nepripravljenostjo za izvajanje izračuna, kaj bo, če zadeva poči; in strokovnjaki ocenjujejo, da bo počila. Hvala.
Hvala. Mag. Tomaž Štebe bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Prav lep pozdrav, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Po skoraj poldrugem desetletju uvajanja in razvoja ter nedoslednega spreminjanja sedanjega mešano hibridnega, zaprto-odprtega sistema cestninjenja, se začenja prvi korak v bolj uravnoteženo in sorazmerno cestninjenje v prostem prometnem toku za različne kategorije. To je tudi prvi ukrep oziroma sprememba, ki je v korist uporabnikov infrastrukture, prometne varnosti, manjše porabe energije in časa ter nenazadnje okolja. Uvedba vinjet je v bistvu tudi najpreprostejši način oziroma sredstvo prehoda v nemoteno in neovirano vožnjo zaradi cestninjenja. Slovenska demokratska stranka podpira spremembo zakona o javnih cestah in akcijski načrt postopne uvedbe sodobnega, dolgoročno, strateško, stroškovno in funkcionalno optimalnega elektronskega sistema cestninjenja s satelitskim lociranjem. SDS podpira postopno odstranjevanje ovir na avtocestah in nemotečo vožnjo zaradi cestninjenja, ker se bo s tem povečala varnost in skrajšal čas potovanja ter se bodo s tem zmanjšali stroški vožnje in nenazadnje obremenitve okolja. Povsem soglašamo s predlogom prehodne uvedbe zaračunavanja časovne uporabe avtocest in hitrih cest za osebna vozila. Predlagane cene in dve možnosti izbire sledijo cilju širše uporabe avtocest, za kar so pravzaprav grajene. Enostavnost izbire in neke vrste popust na količino je v podporo odločitvi o nakupu. S tem se bo bistveno zmanjšalo izogibanje avtocestam, obremenjevanje uporabe vzporednih cest ter vplivi na okolje. Izboljšale se bodo prometne razmere in varnost na vzporednih državnih cestah. Pomembno je tudi zmanjšanje neuravnoteženosti med cestninami za osebna in tovorna vozila. Prosti prometni tok se uvaja postopoma, najprej na avtocestah in hitrih cestah in za osebna vozila in motorje. Za vsa vozila nad 3,5 tone skupne mase se uvede nov elektronski satelitski sistem cestninjenja sredi prihodnjega leta. To, kar je ves čas zagovarjala Slovenska demokratska stranka, se sedaj postopoma tudi zares uresničuje. Premik je bil dosežen z velikimi in dolgotrajnimi napori argumentiranja in premagovanja močnih sil, ki zagovarjajo sedanji neustrezen in nepravičen sistem cestninjenja, najprej julija 2007 s spremembo akcijskega načrta uvedbe elektronskega cestninjenja v prostem prometnem toku in sedaj z njegovim pospešenim uvajanjem, ki je najpomembnejša prioriteta novega ministra za promet, z vso podporo predsednika Vlade. V Slovenski demokratski stranki nam je pomembno naslednje: interes uporabnikov - to je praktičnost, udobnost, varnost, časa in stroškov; trajnostna naravnanost - to je manjše obremenjevanje okolja; manjša uporaba energije - gospodarjenje s prometno infrastrukturo; namen izgradnje avtocest in hitrih cest je njena privlačnost uporabe za potovanja v tranzitu in za tovorni promet; prometna politika - preusmeritev prometa in tovora na avtoceste, še posebej mednarodnega in težkih tovorov, in seveda - uravnoteženost med koristmi in posledicami se izboljšuje med osebnimi in tovornimi vozili. Privlačnost uporabe, ne pa odvračanje je bistveno za razbremenjevanje ostalih cest, okolja, za manjšo uporabo energije, goriva v času vožnje in nenazadnje za večjo varnost. S tem se doseže prometno-transportno, ekonomski in okoljsko-trajnostni cilj in namen izgradnje avtocest. Njihova uporaba ne pa izogibanje ter preusmerjanje tranzitnih tokov in tovorov na avtoceste in na železnice. Uvedbo vinjet v SDS razumemo in sprejemamo kot način prehoda v prometni tok, prosti prometni tok - v neurejeno vožnjo in zaradi cestninjenja z zaustavljanjem oziroma upočasnjevanjem. Z uvedbo satelitskega sistema cestninjenja za tovornjake, se bo promet popolnoma sprostil. Cestninskih postaj ne bo več, v vožnji po cestah zaradi cestninjenja ne bo več nobenih ovir. Hvala lepa za pozornost.
Hvala. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah, ki uvaja vinjete v Sloveniji, je po našem mnenju nepotreben. Menimo, da Slovenija vinjet ne potrebuje, iz enostavnega razloga, ker nima sodobnega državnega cestnega omrežja. Zgolj avtocestni križ je bistveno premalo za to, da lahko utemeljeno razmišljamo o tem, da uvedeno sistem cestninjenja s pomočjo vinjet. Poleg tega pa želimo opozoriti na naslednje izjemno pomembno dejstvo. Spreminjanje sistema cestnjenja na avtocestah v trenutku ko se je Vlada odločila, da gradimo avtoceste s krediti, mora biti odločitev za spremembo cestninjenja zelo premišljena, predvsem pa usklajena s tem, kako bomo obračali najete kredite. Žal ugotavljamo, da gre za nepremišljeno dejanje, ki bo prineslo velike težave prav pri zagotavljanju sredstev Darsu za odplačilo kreditov. Dars je namreč že danes zadolžen za 3,5 milijarde evrov, načrtuje pa se zadolževanje še za dodatno 1 milijardo evrov, za dokončanje avtocestnega križa. Poleg tega zelo resnega problema, ki ga vinjete zagotovo ne rešujejo in ga postavljajo pod zelo velik vprašaj, pa moramo izpostaviti tudi to dejstvo, da cestninjenje z vinjetami pomeni pavšalno cestninjenje, ki gre na roko predvsem tistim, ki dnevno in zelo veliko uporabljajo avtoceste. Tisti, ki pa avtocest sploh nimajo, pa bodo ravno tako obremenjeni in plačevali enako kot ti, ki ceste dnevno uporabljajo. Torej vinjete, subvencije, torej z vinjetami subvencioniramo tiste, ki najbolj obremenjujejo ceste, tisti ki jim povzročajo največjo obrabo, in subvencioniramo tiste, ki s tem tudi najbolj onesnažujejo okolje. To pa je v nasprotju prav z vsemi načeli delovanja Evropske unije. Torej, Socialni demokrati vztrajamo pri tem, da se moramo držati evropskega načela, da onesnaževalec tudi primerno plača tisto, kar povzroči s svojimi dejanji. Stroški uvajanja vinjet kot začasnega sistema cestninjenja so po našem mnenju ravno tako neupravičeni. Uvajanje vinjet je veliko dražje kot pa posodobitev obstoječega cestninskega sistema. Za pet milijonov evrov lahko danes nadgradimo obstoječi mikrovalovni sistem cestninjenja in dobimo v zelo kratkem času oziroma bi lahko že govorili o tem, da bi že danes v Sloveniji imeli uveden sistem cestninjenja v prostem prometnem toku za vsega pet milijonov evrov. Problem tovornjakov bi bil že odpravljen in tudi vse te čelne cestninske postaje bi pravzaprav ne povzročale več zastojev, kot jih srečujemo danes na avtocestah. Vendar, Vlada k temu zakonu ni niti z besedico dala obrazložitve, zakaj ne želi posodobiti obstoječi mikrovalovni cestninski sistem, ki bi omogočal takojšnjo nadgradnjo predvsem teh ABC kartic, namesto da se danes srečujemo s tem, da bo potrebno 8 milijonov evrov vrniti že plačanih sredstev za uporabo ABC kartic. Odgovora, zakaj je to učinkovitejše, v tem zakonu ni zaslediti. In je tudi pomanjkljiv odgovor v tem zakonu v tistem delu, ki se nanaša na porušitev obstoječih cestninskih sistemov oziroma postaj. Kolikšni stroški bodo povezani s porušitvijo cestninskih postaj, v tem zakonu tudi slučajno ni prikazano. Ni tudi odgovora v tem zakonu, kaj se bo zgodilo s koncesijsko pogodbo med državo in Darsom z uvedbo vinjet. Namreč, sprememba tega cestninskega sistema zagotovo posega tudi v to koncesijsko pogodbo, ki je ključna za to, kako se bo izvajalo vzdrževanje in kako se bo nenazadnje tudi dokončala izgradnja avtocestnega križa. In tudi prezaposlitev zaposlenih v sistemu cestninjenja s pobiralcev cestnin v nadzornike, pomeni, da se bomo v Sloveniji srečali še z nekaterimi uniformiranimi dekleti in možmi. V Sloveniji nas bodo poleg policistov in redarjev v prihodnje nadzirali tudi uniformirani nadzorniki na avtocestah. Za ublažitev teh posledic predlagamo Socialni demokrati, da se izvzamejo iz sistema cestninjenja vse obvozne ceste, navezovalne ceste in hitre ceste, s katerimi se lahko pripeljemo na avtocestni križ. Hvala.
Hvala. Gospod Milan Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Lep pozdrav - hvala lepa - ministru z ekipo, kolegom tudi in predsedniku Državnega zbora. Dva meseca je minilo, odkar je minister za promet na tiskovni konferenci Vlade napovedal, da razmišljajo o drugačnem sistemu zaračunavanja uporabe avtocest. Namesto sedanje cestnine bodo vozniki morali kupiti letne ali polletne vinjete po avstrijskem oziroma švicarskem vzoru. Takrat smo vsi politiki, pa tudi večina slovenske javnosti ocenjevali, da gre za prenagljeno izjavo in da je razmišljanje na Vladi, vsi pa vemo, da je bila ideja bolj kot na papirju predvsem v glavi predsednika Vlade gospoda Janše, torej, da ne bo realizacije in da minister Žerjav kljub tej komandi premiera moral priznati poraz in ne bo realiziral tega ukaza. Pa ni bilo tako. Ukaz je bil očitno dovolj jasen. Posledice, če bi morda pa kdo le bil neposlušen, tudi jaz ne, in po telovadbi številk, ki je ni mogoče niti dokazati niti zavrniti, je pred nami zakon, ki na pot v vsakdanje življenje Slovencev uvaja vinjete. Samo to je namreč razlog za današnjo obravnavo zakona, ne druge sistemske spremembe zakona. In Vlada ponovno dokazuje, da nima nikakršnega posluha za pripravo strategij na tem področju, da je resolucija o prometni politiki, ki jo je sama pripravila in jo sprejel z glasovi koalicijskih poslancev Državni zbor nepotreben dokument, ki ga je tako ali tako sprejemala zgolj in samo zaradi forme in ne vsebine. Če bi jo resno jemala, bi vsaj v obrazložitvi k temu zakonu zapisala, zakaj odstopa od nekaterih ciljev postavljenih, zapisanih v resoluciji. Z zakonom oziroma uvedbo vinjet za plačilo avtocest se gre vlada eksperiment, ki ga ne podpira nikakršna aktualna ekonomska študija, to ni kar tako izjava, ampak izjava dr. Žana Zaplotnika, člana uprave Darsa, zadolženega za finance, in pomeni čisto hazardiranje z vzdržnostjo avtocestnega programa in posledično z javnimi financami. Že odsotnost uprave Darsa na seji Odbora za promet - takrat je bila na seji samo član uprave za vzdrževanje, ni bilo nikogar drugega, tako kot ne danes - kaže, kaj si o predlaganih rešitvah mislijo predstavniki upravljavcev. Verjetno se zavedajo, da se lahko posledice tega zakona pokažejo že v tem letu, nesporno pa v letu 2009. In takrat bodo resnično nastale težko popravljive posledice za državo. Medtem ko se EU zavzema za preusmeritev prometnih tokov s cest na ostale prometne podsisteme, ko se poudarja pomen vključevanja eksternih stroškov v stroške transporta - to so stroški onesnaževanja okolja, stroški izgube, včasih zastoji, stroški prometnih nesreč - in ko je jasno spoznanje, da cestnina ni več le instrument za financiranje, vzdrževanje in gradnjo avtocest, pač pa vse bolj postaja ukrep prometne politike za porazdelitev in preusmerjanje prometa s preobremenjenih avtocest na bistveno manj obremenjen sistem javnega transporta ter ukrep varovanja okolja s sistemom različnih višin cestnin glede na prometne obremenitve, naša vlada, naš predsedsednik vlade, naš minister in stranke koalicije iščejo rešitve všečne državljanom volivcem, ki pa ne dosegajo nobenega izmed prej navedenih ciljev. Ne ukvarjajo se s praznimi avtobusi, praznimi vlaki, praznimi osebnimi avtomobili, v katerem je en sam voznik, torej z vprašanji, ki bi razrešili marsikatero zagato, ampak nas Vlada preprečuje, kako je potrebno zakon sprejeti po nujnem postopku, saj bodo drugače nastale težko popravljive posledice za delovanje države. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da so v Janševi stranki spoznali, da bodo na jesenskih volitvah nastale nepopravljive posledice za njihovo stranko, ne za državo, če ne bodo podarili Slovencem še kakšnega predvolilnega darila, in le to je razlog za hitenje, kljub nepreverjenim izračunom o efektih uvedbe vinjet. Razen, če mislijo, da so oni država. Kaj so pa delali do sedaj skoraj štiri leta? Minister Božič nam je zagotavljal, kako bo elektronski sistem cestninjenja uveden že leta 2008, minister Žerjav se je najprej jezil, ker je pač o tem, ko je kandidiral za ministra, premalo slišal, in je obljubljal, da bo to skušal storiti kakšno leto pozneje, potem pa zagotovil, da bo takšen sistem cestninjenja uveden zagotovo leta 2010. In kaj od teh zagotovil je oziroma bo uresničeno? Nič. Seveda pa je tudi politična odgovornost in nihče je ne želi ponuditi v presojo. Takšna je pač naša demokracija in njena politična kultura. Z uvedbo vinjet delamo korak nazaj, namesto k evropski praksi, saj se vračamo v obdobje, ki smo mu rekli "balkanizem". Naj mi nekateri oprostijo za uporabo tega pojma. Namesto k izboljševanju in nadgradnji obstoječega, so vinjete evropsko primerljiv korak nazaj. Nekatere izjave in informacije iz Evropske komisije kažejo, da že tudi v Bruslju pozorno spremljajo naša [[...]] [[opozorilni znak za konec.]] Čas ne dopušča daljšega ekspozeja. Naj ob zaključku povem, da bodo poslanci LDS zaradi vseh neodgovorjenih vprašanj pri glasovanju ravnali po svoji odločitvi. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister z ekipo, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo in pozdravljamo spremembe zakona o javnih cestah, ki uvajajo rešitev pobiranja cestnin z nakupom vinjet. Pri tem je treba poudariti, da je predlagana rešitev časovno omejena, in sicer do uvedbe elektronskega cestninjenja v prostem prometnem toku za vsa vozila. Priznati je treba, da je sedanji sistem cestninjenja na slovenskih avtocestah nezadovoljiv, lahko bi celo rekli, zastarel in neučinkovit, pa tudi nepravičen. Tako smo lahko vsakodnevno na cestninskih postajah priče dolgim kolonam vozil in zastojem, kar seveda povzroča ne le nestrpnost voznikov, ampak povzroča tudi veliko onesnaženje okolja, ozračja in zemljišč ob avtocestah. V naši poslanski skupini smo pri predlagani rešitvi posebej pozorni na finančne učinke rešitve. Če pogledamo na predlagano rešitev cestninjenja s finančnega vidika, verjamemo in zaupamo predlagateljem zakona, ki so opravili veliko izračunov, simulacij in matematičnega modeliranja, s katerimi so dokazali, da rešitev uvedbe vinjet predstavlja optimalno rešitev cestninjenja v tem trenutku. Kar pa je še treba poudariti, pa je projekcija, ki napoveduje boljši finančni izkupiček, kar je za nas posebno dobra informacija. Sedanji sistem je slab, saj poberemo, kot vsi vemo, samo dve tretjini cestnin, pa kljub temu, kot je ugotovila Komisija Državnega zbora za nadzor javnih financ, je ta sistem kljub vsemu še vzdržen, se pravi, sistem, ki še omogoča odplačevanje kreditov Darsa. Atraktivna cena vinjet, letnih in polletnih, je gotovo faktor, ki bo vsekakor uporabnike cest spodbudil k temu, da bodo več uporabljali avtoceste in se ne bodo posluževali obvozov po regionalnih cestah. To pa bo vsekakor doprineslo tudi k večji varnosti in manjšim zastojem na naših cestah. Povečanje varnosti, pa tudi če samo za nianso, na cestah z večjo uporabo avtocest je naslednji razlog, zaradi katerega je zakon vreden podpore. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagano rešitev uvedbe vinjet podprli, hkrati pa apeliramo na Vlado, da vloži dodatne napore za čimprejšnjo implementacijo elektronskega cestninjenja, ki bo resnično pomenilo najbolj pravično plačevanje uporabe cestninskih cest. Hvala za pozornost.
Hvala. Gospod Josip Bajc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, vsem skupaj še enkrat en lep pozdrav! V zadnjem času je bilo o tematiki cestninjenja že toliko povedanega, da je težko karkoli povedati, kar ni bilo že nič kolikokrat ponovljeno. Ampak naj vseeno predstavim stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke do omenjene novele zakona. Z novelo zakona o javnih cestah prehajamo na cestninjenje z uporabo vseh cestninskih cest za določen čas. Razlogov je kar nekaj. Od tega, da takšen način ne zahteva ustavljanja vozil na cestninskih postajah, kar bo povečalo pretočnost avtocest in zmanjšalo zastoje na cestninskih postajah, do posledično manjšega onesnaževanja okolja in v končni fazi lažjega prehoda na cestninjenje v prostem prometnem toku. Seveda omenjeno cestninjenje velja le za vozila, katerih masa ne presega 3500 kilogramov, za ostala vozila Evropska direktiva namreč določa le cestnino odvisno od prevožene razdalje po avtocesti. Predlog zakona razločno določa višino plačila za motorna kolesa, kar do sedaj ni bila praksa, in motorna vozila, kot ve že lahko širni svet, polletne in letne vinjete. Naj na kratko pokomentiram tudi, po našem mnenju najbolj problematičen vidik uvedbe vinjet, to je finančno vzdržnost. Doba trajanja vinjet in višina cene le-teh je bila določena na podlagi dveh ocen. In sicer ocene, koliko vinjet bodo pokupili domači vozniki in ocene, koliko vinjet bodo prodali tujcem, ki se bodo vozili po ali preko naše države. Kombinacija, kakršna je, je ugodnejša za slovenske voznike, kar v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo in podpiramo. Kar pa se tiče domačih voznikov, je ocena bolj ali manj točna, kar pa se tiče tujih voznikov, ki naj bi kupili vinjete, pa verjetno ocena ne more biti tako točna, kot je za domače voznike. Vsekakor upamo in verjamemo, da bodo sredstva, ki se bodo nabrala iz naslova prodaje vinjet, zadoščala za pokrivanje predvidene gradnje, vzdrževanja avtocest in odplačevanja obveznosti kreditov iz tega naslova. Vsekakor upamo, da zaradi morebitne napačne ocene ne bo obremenjen državni proračuna. Se pa tudi to in ta sistem vinjet lahko korigira, žal z zamikom. V zvezi z vprašanjem trajanja in cene vinjet se pojavlja tudi bojazen, da se bodo tujci cest, ki so plačljive, izogibali in s tem povzročali obremenitev drugih lokalnih cest. Bojazen je upravičena, je pa vprašanje, ali bo res do tega prihajalo. Menimo, da ne, če pa že, pa vsaj ne v takšnem številu, kot nas nekateri dušebrižniki opozarjajo na to. Naj se dotaknem še vprašanja pravičnosti. Kaj je bolj pravično, je težko filozofsko vprašanje in velikokrat zelo subjektivno obravnavano. Ali je pravičnejši sedanji sistem, ki nekaterim stalnim uporabnikom že dalj časa omogoča brezplačno vožnjo po delu avtocest, nekateri pa morajo za enako razdaljo plačati cestnino že več kot 30 let. Ali pa je pravičnejši ta sistem, ki ga uvajamo s to spremembo zakona, ki pa bo za stalne uporabnike prav gotovo ugodnejši, kot za občasne uporabnike avtocest. Vsekakor zaradi prednosti, ki jih prinaša novi spremenjeni zakon, menimo, da je uvajanje sistema za slovenske državljane prav gotovo boljše. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli.
Hvala. Dr. Matej Lahovnik bo predstavil stališče poslanke skupine Zares. Prosim.
Spoštovane poslanke, poslanci! Gospod predsednik, spoštovani minister! Težko je trditi, da je sedanji sistem cestninjenja pravičen. Ne nazadnje v Sloveniji cestninimo samo 63% cest in dejstvo je, da nekaterih avtocestnih odsekov sploh ne cestninimo, druge cestninimo in že tukaj prihaja do elementarnih primerov nepravičnosti. Najbolj elementaren primer nepravičnosti je gotovo razmerje med cestnino, ki jo plačujejo vozniki osebnih vozil, in cestnino, ki jo plačujejo vozniki tovornih vozil. To je tista točka, ki bi jo v Sloveniji morali urediti in v tem smislu v poslanski skupini Zares tudi vlagamo amandma. Dejstvo je, da ta cena letne in polletne vinjete, ki zagotovo vsebuje tudi predvolilni diskont in ji ne nasprotujemo, je pa treba po drugi strani upoštevati, da je treba sredstva zagotoviti drugje. Da so tovornjakarji tisti, ki povzročijo največ škode na slovenskih avtocestah in da so tovornjakarji tisti, ki jih sedaj vsi skupaj subvencioniramo. Ne boste verjeli, ampak podatki kažejo, da denimo Švico letno prevozi 400 tisoč tovornjakov. Trikrat manj kot Slovenijo. Na slovenskih cestah letno pelje milijon 250 tisoč tovornih vozil. Če upoštevamo, da v povprečju tovorno vozilo prevaža 20 ton tovora, potem lahko ugotovimo, da se skozi Slovenijo letno prepelje 25 milijonov ton tovora. To je neverjetno! In ne boste verjeli, če vam dam podatek, pa zanesljivo drži, da ne glede na to, da Slovenijo prepelje trikrat več tovornih vozil kot Švico, poberemo od tovornih vozil za 8-krat manj cestnin kot Švicarji. To je samo primer, da vsi davkoplačevalci v Sloveniji subvencioniramo tovorna vozila, pri čemer je 90% tujih tovornih vozil. In tu je treba zadeve urediti. Tu je treba dejansko cestnino postaviti na nivo, kot je v Avstriji. Zato v Poslanski skupini Zares tudi vlagamo amandma, ki bo zagotovil finančno vzdržnost in ki pomeni, da se cestnina za tovorna vozila postavi na 32 centov, tako kot je to v Avstriji, in na ta način bomo samo od tovornih vozil pobrali za 3,5-krat več cestnin kot sedaj. Če sedaj poberemo 100 milijonov evrov, bomo potem pobrali vsaj 350 milijonov evrov. In samo od tovornih vozil bi na ta način pobrali za več kot 50% več sredstev, kot sedaj poberemo skupaj od osebnih in tovornih vozil. To pomeni, da če bi sprejeli naš amandma, bi lahko ceno letne vinjete še močno znižali, znižali do nivoja, ko bi tudi Evropska komisija temu težko nasprotovala. In tisto, nad čemer sem danes res razočaran. Ko sem prebral časopis, kaj vidim - da minister za promet daje dodatne odpustke tovornim vozilom. Pa lepo vas sprašujem: Kdo bo potem financiral slovenske avtoceste? Tovorno vozilo po dokazljivih podatkih povzroči v povprečju za 10.000-krat več škode na avtocesti kot osebno vozilo. Dars ima za 3 milijarde evrov dolga. Samo za letos ostaja odprtih okoli 2 milijona evrov nepokritih dolgov, ki jih bo Dars spet financiral z novimi krediti. In kaj naredi minister za promet: namesto da bi zaračunal tovornim vozilom vsaj kolikor toliko dostojno ceno, lahko danes prebiramo, da tisti, ki največ prevozijo po slovenskih avtocestah, dobivajo dodaten popust. Spoštovane poslanke in poslanci, če ne bomo tu naredili reda, bomo na koncu te zapitke plačali davkoplačevalci. In dejansko si je treba naliti čistega vina in povedati - vinjete da, ni problem za osebna vozila, ampak zaračunajmo tovornim vozilom, med katerimi je 90% tujih tovornjakov, tisto ceno, ki dejansko odraža škodo, ki jo povzročajo na slovenskih avtocestah. In če bomo tu postavili cestnino na enako raven, kot je v Avstriji, bomo zbrali dovolj sredstev, samo iz tega vira 350 milijonov evrov, da bomo lahko ceno letne vinjete za osebna vozila še znižali. Tukaj prihaja do nedosledne politike in samo na to želimo opozoriti in pričakujemo, da boste seveda amandma Poslanske skupine Zares tudi v koaliciji podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Če bi brali samo poročilo iz matičnega delovnega telesa, bi ugotovili, da so bili tam vsi soglasni s predlaganim zakonom. Danes vidimo, da stvar ni takšna, da imajo mnogi pomisleke in naj povem, da jih imamo tudi v Poslanski skupini DeSUS. Pomisleke imamo zlasti, če metaforično povem, s prisilno solidarnostjo čistilk, vratarjev, nezaposlenih in tistih, ki so socialno deprivilegirani z lastniki podjetij, z lastniki tovornih vozil, s poslanci, z direktorji in tako naprej. Zaradi tega mislimo, da je prav, da izrazimo naše nestrinjanje s posamičnimi rešitvami. Razen seveda, če nekdo misli, da čistilke, vratarji, nezaposleni in drugi socialno depravirani nimajo pravice oditi na dopust, oditi v Alpe, oditi na morje, in sicer tako, da pri tem ne bodo tretirani enako z najbogatejšimi pri nas. Lahko komu to zveni socialno demagoško, ampak tako je. Da tisti, ki jih ni na cestah, praktično jih ni na cestah, ki so samo občasno, sporadično, plačujejo isto kot tisti, ki jih obremenjujejo vsak dan in prekomerno. Torej za tovrstno solidarnost v Poslanski skupini DeSUS zagotovo nismo. Seveda se strinjamo, da je sedanji sistem slab sistem in bi ga bilo treba dopolniti ali ga morebiti pustiti, pa kakšne druge ukrepe najti, da ne bi bilo več toliko gneče, da bi bila večja pretočnost, da bi se manj onesnaževalo okolje, da bi bilo manj toplogrednih izpustov in tako naprej in tako naprej. Vendar mi mislimo, da ukrepi, ki jih je Vlada pripravila, niso vsi dobri in zlasti niso edino dobri ukrepi. Vlada sama priznava, da je te ukrepe pripravila v stiski, v sili. Sicer ne bi bili to nujni postopki. Vemo, kdaj se sprejemajo nujni postopki in iz kakšni razlogov. Takrat, kadar ni časa za resen premislek, za premislek med različnimi opcijami, za strokovno diskusijo in kadar se nam zelo mudi, da se ne bi kaj negativnega zgodilo. Za takšen pristop, da se rešuje vse v stiski, tudi take najpomembnejše odločitve, mi nismo največji navdušenci. V takšno situacijo ne bi smeli priti. Tudi ne bi smeli priti v situacijo, ko govorimo, da bo morebitnih 10 milijonov manj evrov ob milijardnih investicijah v avtoceste in v državne ceste usodnega pomena za državo Slovenijo. Ne bi smeli priti v takšne situacije in pri tem nič ne ciljamo samo na eno ali samo na drugo vlado. Ciljamo na zgrešeno prometno politiko, ki je pravzaprav sploh ni že vrsto let, že desetletje in več. In tega bi se morali bolj intenzivno lotiti. Danes zjutraj smo že slišali opozorilni nastop. Nekaj opozoril je potrebnih tudi še ob tem spreminjanju zakona o cestnem prometu. Da ni dovolj premišljen, to je njegova slabost, smo prepričani v Poslanski skupini DeSUS. Da niso bila upoštevana okoljska opozorila, smo tudi prepričani. Da niso bila upoštevana socialna opozorila, torej opozorila v zvezi z upravičenostjo, o tem smo tudi prepričani. In nismo najbolj prepričani, ali drži trditev, da je ta novi sistem finančno vzdržen, ne vemo, ali se morebiti samo ne prelagajo nekateri problemi na prihodnji čas in tudi ne vemo, ali morebiti nekateri predlogi, ki naj bi reševali okoljske probleme, niso samo prestavljeni z avtocest na neke vzporedne ceste, na uvoze in na izvoze in bomo pač kje drugje povzročali toplogredne emisije. Ampak kot veste, emisije topologrednih plinov niso lokalni problem. So globalni problem in jih s prestavljanjem za nekaj kilometrov ali nekaj sto metrov nič ne izboljšujemo. Bistvo tega predloga zakona je, da se uvedejo vinjete, da se dodatno obremeni tranzitni promet in da se razbremenijo z nekimi popusti največji domači uporabniki. Tisti, ki imajo več sredstev, večje plače in tisti, ki obremenjujejo zaradi gospodarskih interesov, zaradi profitnih interesov te naše ceste. Zato imamo v poslanski skupini celo vrsto pomislekov. Nismo tisti, ki bi zagotovili enotno in stoodstotno podporo tovrstnemu zakonu. V razpravi se bo najbrž še pokazalo, da imamo v marsičem prav. Kakor se pokaže, da ni prav, če subvencionirajo upokojenci, študentje in drugi, ki dobivajo socialne transfere, rezultat, da imamo manjši državnoproračunski primanjkljaj.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav vsem skupaj, tudi našim mladim tukajle gor! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah je treba pozdraviti. Vinjete so dobra rešitev, odlična rešitev, seveda pa imajo nekaj slabosti. Največja slabost je, da se odpušča tovornim voznikom oziroma voznikom tovornih vozil, ki najbolj uničujejo ceste, da plačujejo pravzaprav vedno manj. Mislim, da bi ministrstvo moralo zvišati ceno vinjet za tovorna vozila, kajti ko bodo vinjete, takrat jih je treba enostavno stisniti. Po slovenskih cestah vozijo slovaški, poljski, romunski, bolgarski tovornjaki, ki niti ne ustrezajo tehničnim pravilom, po drugi strani pa so to vozila, ki uničujejo naše ceste bistveno bolj kot kakšna moderna vozila, kakšna tovorna vozila. Zato mislim, da je treba pripraviti rešitev tudi v to smer. Glede cene vinjet mislim, da večina Slovencev pozdravlja tudi cene vinjet. Tisti, ki se dosti vozimo po avtocestah, bomo plačevali bistveno manj. Nekateri pravijo - se peljem enkrat na leto na morje, pa bom plačal toliko in toliko. Če gre enkrat na leto na morje, se lahko mirno pelje po stari cesti, ne bo ogrožal prometa na avtocesti, ker bo vozil približno 40% počasneje, kot ostali vozniki, ampak se bo lepo počasi prebil do morja. Evropska unija, ki ves čas nekaj bevska proti Sloveniji, naj bo lepo tiho, naj se briga za svoje probleme, jih ima čez glavo dovolj, in naj pusti slovenske odločitve nam Slovencem. Seveda se bojim, da bo naša Vlada pokleknila pred Evropo in da bo upoštevala tisto, kar gospodje iz Evrope zahtevajo. Ampak zahtevajo za nas, sami se tega nikoli ne držijo in vedno delajo izjeme, kakor pač njim paše. Ko je bila izrečena misel, da morda se bodo tujci odločili za vožnjo po stranskih cestah. Mislim, da je treba narediti tako kot v Avstriji - na meji se mora kupiti vinjeta in konec. Pa se ne bodo vozili. Zdaj pa še ena zadeva. Dejstvo je - o tem bom govoril tudi po tem, ko bomo debatirali o amandmajih - kako naj izgleda vinjeta? Jaz mislim, da bi moralo na vinjeti pisati tudi uradno slovensko geslo, naše promocijsko geslo "I feel Slovenia". Zakaj? Če nič drugega, bi Hrvatje, ki bi morali kupiti polletne vinjete, pol leta gledali v tisto osovraženo Slovenijo in bi pljuvali in "šinfali", ampak v glavo bi jim pa počasi kapljalo, kapljalo - Slovenija je obljubljena dežela in tja nikoli ne boste prišli. Zato mislim, da je to silno pomembna stvar, kajti če pogledamo, kako naši mediji obravnavajo Republiko Slovenijo, bomo videli, da včeraj ko smo imeli novinarsko konferenco o svinjariji, ki jo je naredila naša komisija na Reki in ko je pristala na hrvaške pogoje in ko jih danes hvalijo po dolgem in po čez, in je bilo kompletno fijasko in sramotno za Slovenijo, Delo - niti besede, Večer - niti besede, pa če malo v šali rečem, če že Šrotovi mediji tega ne objavljajo, tudi ljubljanski Dnevnik ni nič od tega objavil. Ne vem, ali se bojijo Hrvatov, ali imajo Hrvati kakšne deleže noter, ali pa so naši gospodje kaj dolžni Hrvatom, da tega ne objavljamo. In temu se reče neodvisni mediji in tako naprej. Mislim, da napis "I feel Slovenia" na vinjeti bi pomenil v naših diplomatskih odnosih vsaj 50-krat več, kot vse Ruplove demarše, pisemca in ljubezenski odnosi in objemanja z raznimi hrvaškimi ministricami in tako naprej. Tista objemanja, čestitanje in govorjenje, kakšni prijatelji, da smo, lahko ohrani Rupel za popoldne, za zvečer, za mogoče tudi kakšne druge pozicije ne samo na večerjah, ampak v Sloveniji pa tega ne rabimo. Mislim, da je smiselno, da se zakon podpre, upam pa, da bo minister v naslednji rundi popravil še tiste napake, predvsem v zvezi s plačevanjem teh prevozov tujih tovornjakov po slovenskih cestah. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih k tem členom. Najprej dajem v razpravo 1. člen in tri amandmaje k temu členu. Odpiram prijavo za razpravo o 1. členu in amandmajih k temu členu. Gospod Štebe, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Najprej glede prvega dopolnila Poslanske skupine Zares, ki pravzaprav želijo na zelo drastičen način uvesti to večje sorazmerje med stroški, ki jih povzročijo osebna vozila in tovorna vozila. Jaz sicer se strinjam z usmeritvijo, da bi morali biti ti stroški bolj pošteno zaračunani, sploh sedaj, ko se s sprostitvijo, s sproščanjem prometa na avtocestah zmanjšujejo stroški in čas vožnje tudi tovornim vozilom. Toda ta zadeva mora biti postopna, predvsem pa ne kar tako na počez. Predvsem bi morali zaračunati tovornim vozilom, postopoma seveda, okoljske škode. Evropska direktiva pozna štiri, pet kategorij okoljskih škod glede na vrsto pogona teh tovornih vozil. V skladu s tem, se pravi z neko okoljsko ali prometno politiko, bi se moral ta prispevek tovornih vozil, vemo pa, da je večina teh tovornih vozil v tranzitu, da je to mednarodni težek tovorni promet, na ustreznejši način zaračunavati. Predlog v tem amandmaju, ki za več kot 170% povečuje sedanji znesek povprečnega prispevka tovornjakov na prevoženi kilometer, mislim, da je neustrezen in da je tu treba gledati tudi na vidik ne samo domačih avtoprevoznikov, ampak tudi na vidik postopnosti tega uvajanja in predvsem pretehtane odločitve, kajti Slovenija kljub velikim prednostim, glede na transportni koridor, ki je ugodnejši od sosednjih držav, konkurenčnih koridorjev, pa kljub temu ne more kar tako, na počez se odločati o takih drastičnih spremembah in morebiti izgubiti posle oziroma prednosti, ki jih ima, in te transportne tokove, ki sedaj prihajajo v Slovenijo. Posledica tega bi bila, da bi teh tovornjakov manj prihajalo v Slovenijo in bi bili tudi manjši prispevki za uporabo avtocest in tudi ostale koristi bi bile manjše. Največja pomanjkljivost takega predloga pa je, da posega v ceno prevoženega kilometra za tovornjake s tako velikim skokom in z zakonskim določilom. Pravzaprav največja slabost pa je, da ne upošteva okoljskih kategorij in okoljskih škod, ki jih povzročajo tovornjaki. Glede ostalih amandmajev pa toliko. Glede na to, da se uvaja zaračunavanje uporabe avtocest na časovno obdobje pol leta oziroma eno leto, in to samo za osebna vozila - kolega poslanec, ki je govoril prej, je pač to kar posplošil na vsa tovorna vozila in govoril o vseh drugih zadevah, ki nimajo zveze z uvajanjem in pravzaprav s korakom, ki ga Vlada oziroma Slovenija uvaja za vožnjo v prostem prometnem toku, neoviran prehod. Uvedba vinjet ni nič drugega in bi morali imenovati samo z izrazom sproščanje vožnje na avtocestah, se pravi neovirana vožnja, ki je sedaj ovirana zaradi cestninjenja s cestninskimi postajami. Če se bo uvedel še sistem cestninjenja za tovorna vozila z uporabo sedanjega ABC sistema, bo pač prehod preko cestninskih postaj do sredine naslednjega leta popolnoma brez ustavljanja, se pravi, z nekim upočasnjevanjem, do odstranitve teh cestninskih postaj pa brez ustavljanja. Predlog v tem amandmaju je pravzaprav drastičen še zaradi nečesa. Sedanje razmerje med osebnimi in tovornimi vozili, ena proti štiri, ki je sicer premajhno v Sloveniji glede na razmerja, ki so v primerljivih sosednjih državah, se sedaj povečuje za 10-krat, na ena proti štirideset, kar je popolnoma nedopustno, s tako drastičnimi posegi v cenovno politiko za tovorni transport posegati in ogrožati tudi koristi Slovenije iz mednarodnega transporta in koridorja. Pa še to, zagovorniki sedanjega sistema cestninjenja pozabljate in zagovorniki tega, da bi sedanji sistem cestninjenja enostavno nadgradili, pozabljate, da ta sistem tega pravzaprav ne omogoča. Sedanji sistem brez zamenjave celotnega sistema elektronskega cestninjenja ne omogoča niti kategorij, niti ni standarden kot tak. To se pravi, možna je samo zamenjava. Da pa lahko en sistem zamenjate, je pa najlažje, da sprostite najprej promet na avtocestah, to je pa uvedba vinjeta za osebna vozila in potem uvedba elektronskega cestninjenja postopoma, najprej za tovorna vozila. Ko bodo pogoji izpolnjeni tudi v Evropi z ustreznimi možnostmi dogovarjanja med operaterji cestninjenja, tako imenovani interoperabilnosti, pa bo možna uvedba tudi elektronskega cestninjenja s satelitskim cestninjenjem za vsa vozila. Takrat, jaz upam dejansko v bližnji prihodnosti, v nekaj letih bo lastnik naprave za satelitsko lociranje oziroma cestninjenje lahko plačeval cestnine s to eno in isto napravo kjerkoli v Evropi. Tako kot sedaj lahko telefoniramo z mobilnim aparatom kjerkoli v Evropi, plačamo svojemu operaterju, ki potem poračuna zadeve z operaterji infrastrukture, ki jo uporabljamo drugje. Glede drugega dopolnila k 1. členu, pa menim, da glede na izjemno ugodno ceno in izbiro dveh možnih časovnih plačil za uporabo avtocest za osebna vozila, nima smisla spreminjati stvari in omogočati in oproščati plačevanje cestnine na določenih območjih, ringih, somestih in tako naprej. Prepričan sem, da glede na oceno in zelo konzervativno oceno pri določitvi časovnega plačevanja cestnine za osebna vozila, da to nima nikakršnega posebnega smisla, kajti od milijon sto tisoč vozil v Sloveniji, od katerih jih je vsaj tri četrtine osebnih vozil s tako ugodnim masovnim popustom, bo večina lastnikov vozil tudi te vinjete kupila. Jaz sem prepričan, da tudi Gorenjci. In ni pravilna logika tistih, ki govorijo, da zaradi tega dajemo nekomu odpustek. S sedanjim nepravičnim zaračunavanjem cestnine so se tisti pogostejši uporabniki avtocest, da so zmanjšali svoje stroške, izogibali avtocestam. Enostavno so uporabljali vzporedne ceste in delali bistveno večjo škodo na teh cestah, predvsem po mojem mnenju okoljsko in zaradi zastojev na teh cestah. Sedaj z ugodno ceno za osebna vozila za uporabo avtocest je ta privlačnost in dejanska uporaba avtocest pravzaprav skoraj neproblematična. Jaz sem prepričan, da se bo velika večina teh lastnikov osebnih vozil odločila za uporabo teh avtocest. Tudi motorna kolesa, ki sedaj plačujejo polovico na novo uvedene cestnine, bodo uporabljali avtoceste in predvsem bolj varno vozili iz enega kraja v drugi kraj. Pa še morda dvomi o tem, da ne bi uspeli zbrati dovolj denarja za financiranje avtocest. Glede na to, da Slovenijo samo v turistični sezoni prevozi 8 milijonov turistov, to se pravi 2 do 3 milijone osebnih vozil ali podobnih vozil in da je prehodov preko meja Slovenije v enem letu skoraj 50 milijonov, da je 80 milijonov cestninskih dogodkov že sedaj na teh cestninskih postajah, in glede na to, da predlagatelj in Vlada predvideva prodajo 2 milijona 300 tisoč polletnih vinjet in 80 tisoč letnih vinjet, pri teh številkah, ki sem jih prej omenil, zagotovo se ne more zgoditi nič posebnega, razen to, da bo zbranega več denarja. V vsakem primeru tista bistvena korekcija, vsaj minimalna in postopna, ki bo tudi v korist boljše kvalitete in bolj ustreznih tovornih vozil slovenskih avtoprevoznikov, je pač prihodnost bolj uravnoteženega in več pobranega denarja iz cestnin z uvedbo satelitskega cestninjenja za tovorna vozila, poštenega, na dejansko prevoženo razdaljo, in ne samo na avtocestah, tudi če se v tranzitu, predvsem pa v mednarodnem tranzitu izogibajo avtocestam, plačilo cestnine oziroma uporabnine tudi na vzporednih cestah. V takem primeru, ko tovorna vozila v tranzitu uporabljajo vzporedne ali celo lokalne ceste, bi morali za to plačati neko dodatno uporabnino, ne kazen, ampak nek večji strošek. Jaz ne podpiram teh dopolnil iz razlogov, ki sem jih navedel. Hvala.
Hvala. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Ko se pogovarjamo o vinjetah in kateri cestni odseki naj bi bili cestninjeni, je potrebno še enkrat poudariti, da Slovenija nima tako kvalitetne cestne mreže kot Švica, ki uporablja vinjete, pa še tam ugotavljajo, da zelo težko nadzirajo vse uporabnike pri tem, ali so dejansko kupili vinjeto ali ne. Ampak dejstvo je, da v Sloveniji, ko še nismo zgradili niti avtocestnega križa, želimo z vinjetami obremeniti predvsem tiste kraje in tiste voznike oziroma voznice, ki prihajajo z območij, kjer avtocest nimajo, kjer imajo pravzaprav zelo dotrajane, lahko rečemo, sesute glavne ceste prvega reda, drugega reda, regionalne ceste. Stanje cestnega omrežja v Sloveniji je katastrofalno in ni smiselno uvajati vinjet zato, da bodo plačevali dolgove za izgradnjo avtocest tisti, ki jih ne uporabljajo. Če pa jih uporabljajo, je pa nepošteno do njih, recimo, da jih obremenimo z nakupom vinjet, ko gredo v bolnišnico in gredo skozi navezovalno cesto do avtocestnega ringa, ali gredo po obvoznici, in seveda morajo zato kupiti vinjeto, ker se bodo enkrat na mesec ali pa takrat, ko je pač potreba zaradi zdravstvenih razlogov, morali peljati v tako mestno središče, ki tudi običajno premorejo sodobnejše bolnišnice. Nepoštena je vinjeta tudi za vse tiste, ki se dnevno vozijo na delo z območij, kjer avtocest ni, in ker bodo samo prečkali, uporabili obroč ali navezovalno cesto, bodo morali za tistih nekaj kilometrov plačati ravno toliko kot nekdo, ki dnevno prevozi 200, 300 kilometrov na avtocesti. Ravno tako je nepošteno tudi do tistih, ki živijo v mestih in uporabljajo mestni obroč zaradi tega, da ne obremenjujejo prometa v mestu, da ne prihaja do zastojev v mestu, da ne prihaja do prevelikega onesnaževanja v mestnih središčih in da, tudi ne prihaja do onesnaževanja okolja tam, kjer je to okolje najbolj obremenjeno že danes. Zato v svojem amandmaju predlagamo, da se iz sistema cestninjenja izključijo vse navezovalne ceste in vse hitre ceste, ki peljejo do cestninskih postaj, ter vsi mestni obroči, ki razbremenjujejo predvsem promet v mestih. S tem se približamo vsaj deloma tistemu interesu, da ne obremenjujemo po nepotrebnem predvsem tistih uporabnikov cestnega omrežja, ki avtocest resnično ne uporabljajo. Hkrati pa se nam pri tem zdi še kako smiselno, da še enkrat premislimo, ali Slovenija resnično vinjete danes potrebuje ali ne. Poglejte, Slovenija zagotovo potrebuje cestninski sistem, ki bo omogočal razvoj celotnega cestnega omrežja. Pa ne samo cestnega omrežja, potrebujemo cestninski sistem, ki bo omogočal tudi razvoj železniškega omrežja. Vinjete enostavno niso odgovor na to vprašanje, pred katerim pa Slovenija je. Imamo ne samo sesuto državno in lokalno cestno omrežje, imamo zastarelo železniško omrežje, ki dejansko ni sposobno prevzeti resnega tovora in se vključiti v resne prometne tokove, predvsem petega in desetega evropskega koridorja. Namesto da bi razmišljali o takšnem sistemu cestninjenja, mi uvajamo danes sistem cestninjenja, ki je bistveno dražji od dosedanjega. Po podatkih UMAR-ja je tiskanje, prodaja, obračunavanje, nadziranje in kaznovanje za nekje okoli 21% dražje cestninjenje pri vinjetah, kot pa je pri obstoječem cestninskem sistemu. In še vedno trdim, da je s petimi milijoni evrov možno nadgraditi obstoječi cestninski sistem do tistega trenutka, ko pravite, ko bomo uvedli satelitski sistem, čeprav vsi vemo, da bo Evropa prehodila še dolgo pot, preden bo v vseh evropskih državah satelitski sistem zaživel udejanjen. Poleg tega pa tudi če bo zaživel, bo izjemno drag. In bomo zopet imeli nek dražji sistem, da bomo vzpostavljali in pobirali cestnine, primanjkovalo nam bo pa sredstev za vzdrževanje in izgradnjo tako obstoječega avtocestnega sistema kot tudi za izgradnjo ostalih državnih cest, ki jih v Sloveniji potrebujemo. In naj samo povem, da je nacionalni program izgradnje avtocest predvidel, da zagotovimo 1,98 milijarde evrov iz državnega proračuna, zato da čim prej dokončamo avtocestni križ in da odplačamo vse dolgove do leta 2002. V vmesnem obdobju se višek od pobranih cestnin namenja že za tretjo razvojno os, tretjo A razvojno os in četrto razvojno os. Danes tudi slučajno nimamo virov za izgradnjo teh osi. In mi posegamo v izjemno občutljivo področje cestninjenja na način, da v trenutku, ko je Dars daleč najbolj zadolžen in bo še bolj zadolžen, 4 in pol milijarde evrov najmanj, posegamo na način, da odpiramo popolnoma tudi koncesijsko pogodbo, ki je sklenjena med državo in Darsom in omogoča, da se vračajo sredstva v vzdrževanje, v odplačilo dolgov. Kako bo ta sistem funkcioniral jutri? Ali bodo kazni od teh kršiteljev pri vinjetah prihodek Darsa iz državnega proračuna? Ne. Državnega proračuna bodo. In kako bo z vsemi temi ljudmi, ki jih bo potrebno v zelo kratkem času usposobiti za to, da bodo nadzirali sistem cestninjenja v Sloveniji, je popolnoma odprto vprašanje. Še enkrat poudarjam, da resnično po Sloveniji se ne bo prijetno voziti, ko te bo najprej pričakal policist na odprti cesti, potem te bo v naselju pričakal redar, takšne zakone smo sprejeli, in ko boš prišel iz naselja na avtocesto, te bo ves čas očitno moral spremljati potem tudi cestni nadzornik v uniformi in z vso opremo in z vsemi pooblastili, ki mu omogočajo, da ima vpogled tudi v tvoje dokumente oziroma v dokumente voznika. Postajamo policijska država in mislim, da je to ena od velikih pomanjkljivosti, o katerih se danes pogovarjamo pri sistemu cestninjenja. Dajmo te pomanjkljivosti odpraviti vsaj na tistih delih, ki jih lahko izločimo iz sistema cestninjenja. To pa so, poudarjam, mestni obroči, hitre ceste oziroma navezovalne ceste do cestninskih postaj. Vsaj tisti minimun, ki bi omogočal, ponavljam, tudi tistim prebivalcem, ki nimajo avtocest, da se pripeljejo brez nakupa vinjete do bolnišnice, do šole in do delovnega mesta. To je nekaj zelo resnih opozoril, ki jih vidimo pri tej nepremišljeni uvedbi vinjet s strani socialnih demokratov in upam, da bo ta amandma podprt. Naj pa tudi povem, da podpiramo dejansko tudi amandma Poslanske skupine Zares, ki govori o tem, da je potrebno tovorni promet dejansko bolj obremeniti s plačilom cestnin kot je danes. Danes Vlada prav pri vsakem pogajanju, ki ga ima s prevozniki, odloči, da zniža obremenitve prevoznikom, namesto da bi poskušala ostajati pri tem, ker so poškodbe na voziščih izjemno visoke. 30-tisočkrat bolj poškoduje tovorno vozilo avtocesto kot pa osebno vozilo. Razmerje, smo pa slišali, pri cestnini je 1 proti 4. In prav pri vsakem pogajanju Vlada popusti in s tem daje dodatne subvencije tistim, ki bolj obremenjujejo okolje, ki bolj obremenjujejo avtoceste. Če to zapišemo v zakon, se izognemo tem letnim, da ne rečem mesečnim, pogajanjem za te dodatne subvencije in te odpustke, ki jih prevozniki tudi zlahka udejanjijo, kajti če se to ne zgodi, je pač zagrožena zapora na avtocestah, na vpadnicah in s tem tudi velika gospodarska škoda. Če to uzakonimo, ta problem dejansko odpade. Tako mislim, da ti dve rešitvi, ki ju predlagamo kot opozicija, sta nujni za to, da naredimo vsaj en korak k temu, da postanemo bolj učinkovita in prijazna država tudi na področju cestninjenja. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem. Prosim.
Hvala lepa za besedo. S cestninjenjem v Sloveniji mislim, da res nimamo sreče in sama sem bila vseskozi med tistimi, ki smo bili najbolj kritični do obstoječega sistema cestninjenja. Ampak žal tudi danes, ko je pred nami ta predlog, ne morem biti najbolj vesela in zadovoljna. Pravzaprav sem žalostna. Prvič zato, ker mislim, da nismo uredili enega pomembnega sklopa, to je uravnoteženja prispevka, ki ga dajemo tisti, ki vozimo osebna vozila in tisti, ki vozijo tovorna vozila. Zato mislim, da je prav tukaj mesto, da danes vendarle dorečemo in se ne uklonimo različnim lobijem, ki vladajo na tem področju in vendarle tudi tovorni promet, še posebej pa tuji tovorni promet primerno obremenimo. Mislim, da nekaj koristi od tega v Sloveniji imamo, vendar pa te koristi, o katerih je govoril kolega Štebe, po moji oceni ne odtehtajo vse škode, ki jo povzroči ta tovorni promet in ki ga je enostavno treba obremeniti. Drugo, zaradi česar sem pa žalostna oziroma me skrbi, je pa to, da se s tem predlogom oddaljujemo, po moji oceni, od edinega, strokovnega, poštenega in tudi okolju prijaznega, o tem malo manj govorimo, načina cestninjenja, to je od elektronskega cestninjenja. Jaz sem žal bila med tistimi, in marsikdo se bo spomnil, ki sem najbolj glasno že leta 2005 predlagala uvedbo cestnin in leta 2006 ter skupaj s kolegi zbrala čez 150.000 podpisov proti neprimernemu cestninjenju. Takrat so bili moji predlogi grobo zavrnjeni od mnogih, ki danes tu zelo glasno nizajo argumente in razloge za uvedbo vinjete. In nekateri sedijo tudi tamle v vrstah vlade, ki so takrat to precej grobo zavrnili, češ, da je to popolnoma neprimerno, nekorektno in tako naprej. Takrat je bilo tudi rečeno in analiza, ki jo imam tu in je prava učna ura, kaj lahko politika dela s stroko, torej analiza ekonomske upravičenosti začasne uvedbe vinjet, pod katero je podpisan direktor UMAR-a Janez Šuštaršič, je res prava učna ura, kaj v Sloveniji stroka naredi, če ji politika nekaj naroči, ali pa če ji naroči nekaj drugega. Takrat je bila ta analiza narejena na zagotovilih, da bomo imeli elektronsko cestninjenje v začetku leta 2008. In to je bil glavni argument, zaradi katerega me ta ista koalicija, ki danes zagovarja vinjete, in takratni minister Božič, so nas tako grobo zavrnili. Seveda mene skrbi, ker je bil že leta 2006 predstavljan akcijski načrt za uvedbo elektronskega cestninjenja, kaj se dogaja na tem segmentu. Kajti po moji oceni in moj občutek je to edino korektno cestninjenje, ki bi ne povzročilo nobenih pomislekov, konfliktov in podobno. Ampak žal se od tega oddaljujemo. In narejeno v času te vlade, žal, na segmentu elektronskega cestninjenja ni bilo prav nič. Zato sedaj z obližem na rano dajemo in uvajamo vinjete. Ne vem, zakaj jih nismo že pred tremi leti. Mi smo jih predlagali in ste jih zavrnili. In zanimivo je pogledati kaj recimo so bili takrat argumenti, pod njim pa podpisan gospod Šuštaršič kot velika avtoriteta, pa bom naštela samo stroške. Danes so te številke popolnoma razlikujejo. Oni so takrat ocenili za stroške vinjet, da so stroški tako imenovanih nasedlih investicij v cestninske postaje, se pravi tisto, kar se je gradilo, med drugim so zgradili pred dvema letoma in pol tudi dve zelo dragi cestninski postaji v Krtini in Lukovici, čez milijardo tolarjev so takrat stale, prinesle so po moji oceni okoli 250 milijonov tolarjev izplena. Strošek teh nasedlih investicij, govorila bom o tolarjih, je tu ocenjen na 4 milijarde tolarjev. Rušenje cestninskih postaj, ki bo nujno, je ocenjeno na milijardo 62 milijonov tolarjev. Približno 400 cestninskih delavcev, ki bodo ob zaposlitve, strošek teh odpuščenih delavcev naj bi dosegel po takratnih stroških 713 milijonov tolarjev. Celotna zasnova projekta vinjet naj bi stala med 400 in 800 milijoni tolarjev, izdelava in distribucija med 800 in milijardo tolarjev. Pa še ena ocena zelo zanimiva takrat, da se bo na avtoceste vključila samo približno tretjina tujcev, ki vstopajo v Slovenijo. To je študija, ki jo je takrat naročila Vlada, ta ista vlada, ki jo je sprejela za takšno, kot je bila, in jo je podpisala stroka. Te številke so danes diametralno nasprotne, minimalizirane. Jaz sem vedno ogorčena, kadar se stroka uporablja za takšne ali pa drugačne cilje. In jaz sem prepričana, da tudi tokrat je stroka izrabljena za prikazovanje pa nasprotnih učinkov uvedbe vinjet. In cestninjenje v Sloveniji je vseskozi eminentno politično vprašanje. In to, kar jaz zamerim tej koaliciji, tej vladi in tistim, ki ste v zvezi s tem bili udeleženi, je to, da sedaj se je priblisk zgodil, končno, po treh letih, ampak zamudili smo pa tri leta na uvajanju elektronskega cestninjenja. Tukaj Slovenija spi. Tukaj stroka spi ali pa ji ne damo dihati. Jaz sem dobila tudi nekaj takšnih pisem s strani ljudi, ki na teh projektih delajo, da pač ni prave volje, že kar nekaj časa, da so to dali ob stran in mislim, da sedaj smo, izgleda, s to najbolj pravično, tudi okolju najbolj prijazno, to moramo priznati, mi moramo uvesti, da ljudje plačujejo toliko, kot prevozijo, in tam, kjer prevozijo. In to je edino mogoče s to obliko cestninjenja. In za to obliko boste kritiko doživljali, kolegi v koaliciji, pa če jo želite ali ne in ta vinjeta tudi tega madeža ne bo nikoli izbrisala. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bajc.
Gospod predsednik, hvala lepa. Začel bi nekoliko drugače. Prvo bi komentiral izjavo kolega Rezmana. Ne vem, ali je vede ali nevede komentiral, da sem, ko sem v petih minutah poskušal rezimirati skoraj štiriurno razpravo na Odboru za promet, kot češ, da sem povedal samo dobro in so vsi za. Sedaj sem še enkrat pregledal to, kar sem povedal v uvodu, kot predsednik odbora. Več kot pol časa sem predstavil kritičnost članov odbora, ki je bila izražena na seji. Ne predstavljam si pa, kako v petih minutah predstaviti štiriurno razpravo, marsikdaj tudi kritično, bom rekel, in še kaj bi dodal. Rad bi pokomentiral dejansko amandmaje k 1. členu. Če mi je všečen amandma Poslanske skupine Zares, se pa sprašujem o njegovi izvedljivosti ali neizvedljivosti in tudi v temu trenutku, bom rekel, posledicah, ki bi jih povzročilo sprejetje enega takega amandmaja. Jaz samo upam in tudi prepričan sem, da večina, verjetno 70%, teh tovornjakov, predvsem tujih, ki uporabljajo naše avtoceste, uporabljajo storitve Luke Koper. Govoriti zdaj, da tako kot je bilo rečeno, za 170% dvigniti cestnino za te tovornjake, mislim, da bi bilo morda tudi harakiri ali še kaj drugega. Mogoče bo razmislek pa avtorjem tega zakona in nenazadnje tudi cestne politike za bodoče, mislim da večina razpravljavcev ocenjuje, da to, kar delajo tovornjaki, je nepojmljivo na cestah in to, kar delajo osebna vozila, in tako majhna razlika v višini. Tako cestnine, ki jih plačujemo za uporabo državnih cest, kot tudi cestnine za uporabo avtocest in cestninjenjih cest, mislim, da ni pravična in tukaj smo lastniki osebnih vozil solidarni verjetno do avtoprevozniških podjetij. Drugo. Govorimo o pravičnosti in nepravičnosti, po drugi strani pa rečemo: "Ne obroča, ne hitrih cest." Pri čemer pa zagovarja in se vprašuje o vzdržnosti ali nevzdržnosti tega sistema cestninjenja. Ja, če bi pa to naredili pa izločimo skoraj polovico denarja, ki bi naj se natekel se iz naslova cestninjenja. Ta kolega, ki je o tem razpravljal, verjetno pozna, da imamo kar nekaj tako imenovanih avtocest, ki so hitre ceste. Tisti, ki se pelje od Vipave pa do Vogerščka, praktično čez 20 kilometrov, ni plačal niti centa, niti tolarja cestnine. Tisti, ki se peljejo do Brezovice, tudi ne. Tisti, ki se peljejo do Vrhnike imajo popust. Tisti, ki se pa peljemo 30 let do Postojne, pa polno cestnino vseh 30 let. Da ne govorim o ljubljanskem obroču, mariborskem, pa recimo od Ivančne Gorice tisti, ki se pripelje v Ljubljano in se vozi okrog Ljubljane, ne plača niti tolarja, niti centa. Bodimo pravični in govorimo, kaj je pravično in kaj ni. Drugo. Enako bi lahko rekel, ali je pravično, ko ob registraciji, pa to nikoli ni noben polemiziral, da plačamo enako, recimo, pri isti kubaturi osebnega vozila plačamo enako nadomestilo za uporabo državnih cest tisti, ki prevozijo nekaj deset kilometrov, kot tisti, ki prevozijo nekaj deset tisoč kilometrov. Ja potem bi rekli, tudi to je nepravično, pa nisem slišal pa sem kar nekaj časa v politiki, da bi kdorkoli to nepravičnost problematiziral. Drugo. Govoriti, da ni ta način cestninjenja okoljsko prijaznejši. Jaz upam, da ti, ki govorijo tako, da so se kdaj peljali recimo ob kakšnem slabem vremenu proti morju, ko je bila kolona dva, če ne celo tripasovna skoraj do Ljubljane iz Loga, z one strani pa skoraj do Vrhnike. To je eno. Drugo, da okoljsko prijazno ni, da sedaj ne bo treba nekemu turistu, ki bo prišel na mejni prehod Šentilj in se odpeljal na Jadran, najmanj šestkrat ustaviti, šestkrat speljati, vmes pa na nekaterih čelnih cestninskih postajah stati tudi do nekaj deset, če ne več minut. Meni se je tudi že to dogajalo, da sem stal že na avstrijski strani najprej zaradi meje, potem pa še zaradi cestnine. Nadzor. Ne vem, zakaj se bojimo nadzora. Ali tisti, ki govorijo sedaj, da bomo te nadzornike dobili v uniformah in ne vem kaj, ja, ali mislite, da nas drugje ne nadzirajo, kadar se zapeljemo v Avstrijo ali, recimo, v Švico? Saj ni treba, da jih je videti, neko obliko nadzora nad dejanskim plačilom ali neplačilom te cestnine je pa le treba imeti. In jaz se tega nadzora ne bojim, bolj se bojim česa drugega. No, in če zaključim to svojo razpravo. Karkoli se predpiše z zakonom pa da ima neko finančno obveznost, je za nekoga pravično, za nekoga pa nepravično. In govoriti o odločitvah države in tudi Državnega zbora, da bi morale biti samo pravične, je utopično. Ne poznam take države ne take odločitve, tudi tega Državnega zbora, ki bi bila za vse pravična. V tem trenutku ocenjujem, da je nekoliko bolj pravičen ta sistem, vsaj kar se tiče uporabnikov motornih vozil, se pravi, avtomobilov, nenazadnje je pravičen tudi do motoristov. In upam, da bodo s tako urejeno zadevo, ko je cestnina dejansko polovico cenejša za motoriste, kot je bila do sedaj za osebna vozila in motoriste, bistveno več uporabljali avtoceste in da bodo posledice uporabe onih drugih cest, ki imajo potem tudi za posledico prometne nesreče, da bo tudi to lahko doprineslo k manj smrtnih žrtev, ki jih doživljajo motoristi, posebej spomladi, ko zacvetijo rožice in ko sonce posije. Bom pa podprl amandma poslanskih skupin koalicije, se pravi, tretji amandma k 1. členu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Džuban. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav, gospod minister z ekipo! Spoštovane kolegice in kolegi! Z ozirom na to, iz katerega okolja prihajam, načeloma zakon podpiram in ga bom tudi pri končnem odločanju podprl. Amandmajev, ki so pred nami, ne bom podprl, ker bistva ne spreminjajo oziroma nekateri tako ali tako ne bodo sprejeti, tako da se s tem ne bo nič spremenilo. Seveda je zakon ugoden za tiste, ki se pogosto vozimo, z izjemo tistih, ki morajo zaradi stiske, iz oddaljenih krajev obiskati nek center - Maribor, Ljubljano, Koper, bolnica, obisk sorodnikov ali zaradi nekih redkih drugih birokratskih razlogov, za tiste seveda zadeva ni ugodna. Vendar pogrešam te ugodnosti že zdavnaj prej. Zakaj nismo tega zakona obravnavali pred tremi leti in da bi bili Slovenci deležni te ugodnosti zdavnaj prej in da bi namesto nas plačevali ne bodi jih treba turisti na meji, ves izpad, ki bo nastala zaradi Slovencev, bi plačali gostje, ki pridejo enkrat ali dvakrat na leto v Slovenijo ali se peljejo čez Slovenijo. Niti na odboru, verjetno tudi danes ne bomo slišali razloga, zakaj se to ni že zdavnaj zgodilo. Nam pa je zadevo obrazložil podpredsednik Slovenske demokratske stranke, nekje v lanskem letu, ko je rekel: "Za volilno leto pripravljamo kar nekaj všečnih ukrepov, ki nam bodo pomagali k rezultatom na volitvah." Ali imamo pred sabo morda enega od teh ukrepov, poleg tistih, ki jih doživljajo nekateri v tej državi, z različnimi metodami, tudi represije, in nas verjetno čaka še nekaj takšnih ukrepov? Pri samem zakonu ne morem, da ne bi ponovil tistega, kar smo rekli na odboru, pa morda predsednik ni poročal, da kljub vsemu pogrešam nekatere stvari v zakonu. Govora je bilo o tovornem prometu. Češ, ampak ne smemo, ker bi bil to harakiri, kot je kolega Bajc rekel. Vprašanje - za koga harakiri? Ali za prevoznike ali bo harakiri za DARS ali državni proračun? Namreč, isti dan ko smo na odboru zakon obravnavali, je Evropska komisija opozarjala na rešitev, ki jo sprejemamo, da morda ni najugodnejša in da smo mi daleč od Švice, ki ima tovrstni ali podoben model, in da je sistem, ki enako zaračunava tistemu, ki se vsak dan vozi, in tistemu, ki se dvakrat ali enkrat vozi, diskriminatoren. In se lahko zgodi, z ozirom tudi na mnenje kolega Jelinčiča, da bomo hoteli ali morali upoštevati sugestije Evropske unije, da bomo ta sistem zelo hitro spreminjali. Pred volitvami verjetno ne, ker bo toliko časa ta vlada zdržala s tem sistemom, ker bi bilo potem veliko razočaranje. Lahko pa bo naslednja vlada morala po volitvah že ta sistem spreminjati, sicer pa itak napovedujemo v ne pretirano oddaljenem času nov sistem spremljanja prometa in cestninjenja. In da stroški, ki so bili danes tukaj navedeni, po študiji bivšega predsednika Urada za makroekonomske analize, da so ti stroški resničnost in nevarnost ekonomike tega sistema. Tudi Dars nas že ves čas opozarja zaradi kreditov in tudi zaradi možnega izpada pri vinjetah, da bo pač država plačevala financiranje sistema izgradnje iz proračuna: ali zaradi garancije ali pa zaradi drugega izpada. In zgleda, da temu ne bomo utekli, čeprav nas vsi opozarjajo, vključno s predsednikom, ki je bil danes tukaj, vključno s stiskanjem rok - predstavnikov parlamentarnih strank, da pred volitvami ne bomo počenjali neumnosti, se nam tovrstni ukrepi stopnjujejo. In še ena stvar, ki jo želim reči. V Avstriji sem plačal kazen zato, ker nisem imel vinjete, 100 evrov. Popravljam, 120 evrov. V Šentilju. Mi imamo 300 do 800. In to pretirano ustrahovanje me skrbi. Namreč, mene sedaj v tem trenutku ne moti, da bom srečal policaja, redarja pa nadzornika, ker ta sistem, dokler se bo postavil, pa zafunkcioniral, verjetno ne bo več potreben - to, kar smo malo prej rekli -, ampak to pretirano povečevanje kazni mislim, da je pa dejansko pretirano. In pri kaznovanju, pri prvih nadzorih hitrosti, v preteklih dneh, bog ne daj, da bi se to ponavljalo, smo ravno imeli obratno situacijo. V prvem času nadzora hitrosti v prometu smo imeli nemogoče število nesreč in žal tudi mrtvih. Pomeni, da ta sistem ustrahovanja, izgleda, ne deluje. Jaz si želim, da nimam prav, ampak kar je pretirano, je pretirano. Tudi pri hitrostih in tukaj, da mi hočemo biti najboljši pri kaznovalni politiki, mislim, da ta sistem ni dober. Če že, poskušajmo vzeti neke normative iz sosednjih držav oziroma upoštevati tudi dejanski dohodek slovenskega državljana, povprečnega slovenskega državljana, in te odmere so mi previsoke. Hvala lepa.
Hvala. Ker je še interes po razpravo o 1. členu in treh amandmajih k temu členu, odpiram ponovno prijavo. Gospod Štebe, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Imam srečo, da sem zmeraj prvi na vrsti. Najprej odzivi na razprave. Morda pa je treba še enkrat ponoviti: zdaj se za osebna vozila uvaja prosti prometni tok, vožnja po avtocestah brez tega, da vas na cestninski postaji ustavi zapornica, ki preverja ali plačujete avtomatsko ali ste plačali dejansko cestnino. Zapornice, ki so značilnost nekega območja v Evropi, kjer imajo sisteme z zapornicami, berite nezaupanje, da je kršiteljev veliko, se v Sloveniji odpravlja. Avstrija, Nemčija, Slovaška, Češka, Madžarska nimajo sistema cestninjenja, kjer je cestninska postaja in kjer je zapornica. Madžari so imeli cestninske postaje brez elektronskega sistema cestninjenja in so leta 2004 te cestninske postaje enostavno pospravili in uvedli vinjete, uvajajo pa elektronski sistem cestninjenja. Na cestninah za osebna vozila na časovno uporabo avtocest je treba cestniniti vse, celotno cestno omrežje; se pravi avtoceste in hitre ceste. In čim prej uvesti elektronski sistem cestninjenja za tovorna vozila, ki bodo plačevala cestnino po prevoženi razdalji na celotni cestni mreži, ne samo avtocestni in hitrih cestah, ampak tudi na vzporednih državnih cestah. In jaz še enkrat trdim, da so bile državne ceste, ki jih sedaj nadomeščajo skoraj v celoti avtoceste, bile zgrajene relativno kvalitetno za naše razmere, ampak zaradi neprimernega sistema cestninjenja in pozne izgradnje avtocest se je ob tako naraslem predvsem tovornem prometu in težkem tovornem prometu, povzročilo, da so te državne ceste v slabem stanju. Se pravi, namesto da bi čim prej zgradili avtoceste, kar sedaj ta vlada počne intenzivno, se je s tem zavlačevalo in smo si pridelali ogromno škode na ostali cestni infrastrukturi. Mislim, da je to tisto, česar nihče ne upošteva, in je bistveno pri celotni zgodbi zadnjih 30, 40 let. Tako da s prehodom v prosti prometni tok, neovirano vožnjo po avtocestah in bolj pravično plačevanje cestnine za tovorna vozila v naslednjem letu Vlada sedaj izvaja tisti temeljni in najbolj pomemben korak. In zgodbe in kritike, ki smo jih slišali, zakaj pa to ni bilo storjeno v letu 2005 in zakaj je bila izdelana takšna študija. Ta študija je upoštevala vse enkratne stroške in jih enostavno umestila v stroške cestninjenja z vinjetami v dvoletnem obdobju z obljubo, da bo letos pač prosti prometni tok cestninjenja - popolnoma neustrezno. Zakaj je bilo pa tako storjeno? Ne zaradi te vlade, ampak zaradi zelo močnega vpliva vseh tistih, ki so vzpostavili tak sistem cestninjenja. Prvič je nestandarden, nikjer v Evropi ne uporabljajo take frekvence, drugič je koncept tak, da ni možno uvesti brez velikih stroškov dodatnih kategorij. Izdelan je bil samo za eno kategorijo vozil, navadna osebna vozila in motorna kolesa, motorje. S tem, da motorji sedaj plačujejo polovico cene za časovno uporabo avtocest, prej so plačevali pa enako ceno; to je bila ena in ista kategorija. In ta moč lobija pravzaprav še sedaj opleta z repom, kar se vidi tudi iz razprav v tem Državnem zboru. Resnično opleta z nekimi strokovnimi razlagami, ki jih poslušamo, o tem, da bi sedanji sistem lepo še kar naprej nadgrajevali. Ti poskusi so bili, ampak so se izkazali za strokovno, stroškovno in glede na prometno politiko popolnoma neustrezni, pravzaprav sprevrženi. Ne morem sprejeti razprav v smislu: niste nič naredili. Leta 2004 se je v predvolilni kampanji v zvezi s cestninsko postajo Krtina izvajala na osnovi tega zelo zelo uspešna in sprevržena volilna kampanja s strani tistih, ki niso poskrbeli za drugačen sistem cestninjenja takrat. Sicer se s tem, kar so hoteli doseči, ne cestninske postaje v Črnem grabnu, strinjam, ampak kaj je bilo storjeno, da bi bil sistem cestninjenja drugačen in bolj pravičen? Govoriti o tem, da je bilo 8 milijonov evrov zapravljenih za ABC sistem. Žal, moč tega lobija je tako velika, da je to resnica - 8 milijonov je bilo treba investirati za dodaten nakup teh kartic, ki bodo sedaj, upam, uporabljene vsaj za tovorna vozila in da bo prehod tovornjakov skozi cestninske postaje na način avtomatskega cestninjenja z zastarelim sistemom ABC. Stroka je pravzaprav na nek način le uspela dokazati, pa tudi dogodki v Evropi in priporočila Evropske komisije o tem, kakšen nov sistem cestninjenja je primeren, izdelana je specifikacija, pa tudi perspektiva vseevropskega oziroma globalnega satelitskega sistema Galileo, ki ne bo nadomestil, temveč bo omogočal bolj kvalitetno cestninjenje s satelitskim lociranjem. Tako da tisti, ki so v letu 2004 vodili kampanjo na način "stop kolonam" in imeli vpliv in moč, da bi to preprečili, pa niso ničesar naredili, lahko sedaj samo gledajo, kaj ta vlada pravzaprav po velikih težavah in argumentiranjih začenja - dejanska uvedba cestninjenja v naslednjem letu brez cestninskih postaj. Tovorna vozila, sem prepričan, da bodo s temi premiki predvsem s plačevanjem na začetku okoljskih škod bistveno več prispevali k blagajni Darsa za vzdrževanje in za odplačevanje kreditov in hitrejšo izgradnjo avtocest in tudi ostalih cest v prihodnosti. To razmerje, ki je drugje ena proti šest, v Avstriji pa so s sistemom cestninjenja, ki je sicer mikrovaloven dosegli razmerje ena proti osem od pobranih cestnin osebnih vozil in tovornih vozil, ima zelo lepo perspektivo za to, da bo zbrano dovolj dodatnega denarja za nove investicije, ne samo za zaključek avtocest v Sloveniji. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rugelj.
Hvala lepa. Lep pozdrav ministru in predstavnikom Vlade in tudi ostalim kolegicam in kolegom! Vinjete - jaz mislim, da je odločitev pravilna. Poglejte, avtocestni križ se končuje, ne vem, če bo sicer letos končan, ampak drugo leto na začetku pa zagotovo. Kaj prinašajo avtoceste? Avtoceste prinašajo koristi za celotno državo, mogoče še nekoliko bolj za tiste občine, ki ležijo ob teh avtocestah. Sam prihajam iz občine Sevnica, ki ne leži ob avtocesti. Kaj hočem povedati, ko govorimo o pravičnosti? V Ljubljano pripeljejo z vseh smeri avtoceste, s Primorske, Gorenjske, Štajerske, Dolenjske. In seveda središče Ljubljana, ampak ne samo središče, tudi v določenem obsegu, lahko rečem, 10-, 15-, 20-kilometrskem pasu ni potrebno plačati cestnine. Tisti, ki se pripeljemo s perifireije, kjer celo ni avtocest, pa moramo plačati cestnino. Absolutno se ne strinjam s predhodniki, predvsem iz opozicije, ki so razlagali o tem, kako naj bi nekdo plačal, ali pa nek rešilni avto plačal ali ne. Danes jo plačuje in danes tudi ta rešilni avto stoji na cestninski postaji, ko se mu mogoče mudi, da bi čim prej bolnika pripeljal v bolnico. V bodoče tega ne bo. Avtocestni križ smo zgradili zato, da praktično Slovenijo prepeljemo z enega konca na drugega v dveh urah, iz centra pridemo v eni uri na vsak konec Slovenije. Sedaj se ustavljamo na cestninskih postajah in izgubljamo tam čas, četudi je to par minut, ampak v tem relativnostnem pogledu, koliko časa potrebujemo, da prevozimo Slovenijo, pa je to preprosto velika izguba časa. To občutijo še bolj tujci, kadar nastajajo, predvsem poleti ob sezonah, tiste velike kolone na teh cestninskih postajah, kjer tudi, če se gremo še ekologijo, gre ta bencin dejansko v zrak. Zato, kar se tiče te pravičnosti mislim, da so vinjete bolj pravične od obstoječega sistema. Jaz sam lahko tukaj povem, da pridem iz dolenjske smeri po avtocesti, se peljem 10 km po avtocesti, plačam cestnino, potem se peljem še dobrih 20 km, pa sem v Ljubljani. Nekdo, ki se pelje pa samo 20 km, ki pride v Ivančni Gorici na avtocesto, ne plača nič cestnine. Ampak tega je ogromno. In zdaj govoriti o kakšni pravici, jaz mislim, da bi bila res izguba časa, in mislim, da so vinjete daleč daleč boljše. Tudi daleč bolj ekonomične. Poglejte, če se peljem jaz zdaj v Portorož in nazaj, jaz porabim približno 15 evrov. Še enkrat bi se peljal, pa je že polletna vinjeta. Praktično so vinjete tako poceni, da se resnično splača in vsak, ki uporablja avtoceste, bo kupil vinjeto. Od avtocest pa imajo koristi tudi vsi ostali. Tudi nekdo, ki ima gostilno ne vem kje, pa se pripelje avtobus po avtocesti k njemu, ima koristi, koristi imamo vsi. In zato govoriti o tem, koliko je kakšna zadeva pravična ali pa koristna za koga, mislim, da je resnično brez potrebe. Vesel sem tudi, da zakon predvideva dve vrsti vinjet: se prvi letne, polletne in pa za enosledna vozila predvideva polovično ceno vinjet. Mogoče je malo dvoma in bi prosil kasneje ministra, če bi mogoče pojasnil, ali bodo motoristi lahko kupili polletno vinjeto, kar je zelo velikega pomena. Vemo, da so letne 55 evrov, polletne 35 evrov in da je v razlagi zakona napisano, da je za motoriste cena polovična. Kar se tiče nadzora, bi jaz rekel tako: nadzor je povezan z višino kazni. Če bi bile kazni zelo nizke, bi resnično mnogo ljudi to hotelo izkoriščati in bi rekli, saj se mi ne splača kupiti vinjete, bom se pa peljal kar tako, na "šverc", mogoče me pa ne bodo dobili. Kadar bodo pa ocenili, da je tista verjetnost, da ga nekdo dobi in da je višina kazni dovolj velika, da se mu vseeno bolj splača kupiti vinjeto. Jaz verjamem, da tako bo, da se bodo praktično vsi odločili za to, in da bo potreben minimalen nadzor, samo tukaj in tam, kazni. Poleg tega so manjše kot pri naših sosednih evropskih, jaz mislim, da kazni niso pretirane, in kdor bo šel na avtocesto, se ne bo zmotil. Jaz sem proti visokim kaznim tam, kjer lahko pride do pomot. Vsi bodo seznanjeni s tem, da po avtocesti brez vinjete ne smeš, in vsak jo bo imel možnost kupiti in tudi cena ni visoka. Torej, kdor bo hotel to izkoriščati, jaz mislim, da mora na koncu koncev pa tudi biti kaznovan. Tukaj druge rešitve ni. Še nekaj bi mogoče poudaril; dolgoročno, ko se pogovarjamo tudi o elektronskem cestninjenju, satelitskem in kaj jaz vem kaj še. Jaz sem že sam poklical našo evroposlansko in sem ji predlagal, naj na nivoju Evrope razmisli o tem, da bi se te cestnine preprosto vštele pri ceni govoriva. To bi mogoče znašalo 5 centov. Največ 10 centov. 5 do 10 centov. Če bi to naredili na nivoju Evrope, da ne bi prihajalo do različnih cen pri prehodih državnih mej, bi zadeva bilo toliko bolj enostavna in mislim, da to je ena perspektiva. Izredno enostaven sistem bi bil. Preprosto, ko bi "tankal", bi nekaj več pač stalo, ampak ne bi tukaj nič plačal. In kdor bi se veliko vozil, bi več plačal, ker bi moral večkrat "tankal". Kdor bi imel avto z večjo porabo, bi tudi več plačal. In s tem stimuliramo nakupe bolj skromnih avtomobilov z nižjimi porabami, ekonoško bolj neoporečne. Mislim, da to bi lahko bil mogoče eden od možnih načinov v bodoče cestninjenja v Evropi. Kajti tisti satelitski sistem dejansko nekdo v vsakem trenutku ve tudi, kje se kdo nahaja. Tehnično je verjetno kar zelo zahteven, tako da mislim, da bi ena od možnih rešitev bila, in tudi upravičena na nek način, tudi tak način cestninjenja. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jelinčič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz se bom morda malo bolj omejil na vse tri amandmaje k 1. členu. Pa se bom kar najprej v zvezi s prvim amandmajem, ki ga predlaga Poslanska skupina Zares. Mislim, da amandma je dober. Amandma je absolutno dober in mislim, da ga je treba podpreti. Kajti že prej sem govoril o tujih tovornjakih, ki se vozijo po slovenskih cestah, ki največ škode naredijo na slovenskih cestah. Res je, da bi v tem primeru morali malo več plačati tudi slovenski avtoprevozniki, ampak tukaj Vlada ne bi smela podleči gospodu Emilu Mariji Pintarju, ki vsake toliko časa stiska vlado za vrat in grozi, da bo pripeljal tovornjake na cesto. Jaz mislim, da v kolikor nekdo več škode naredi na cestah, naj več plača za to, da se bo ta škoda odpravila oziroma da se jo bo preprečilo. Kajti z večjim vložkom denarja za te tovornjakarje se prej lahko uredijo marsikakšne zadeve. Mislim, da bi bilo smiselno tudi za tovornjake uvesti vinjete. Vsaj čez čas, kajti s tem tudi, ko bi plačali vinjeto, se jim ne bi več splačalo izogibati avtocestam in delati gneče na lokalnih cestah, kjer srečujemo cele kolone madžarskih, ukrajinskih tovornjakov, slovaških in ne vem koga še vse. Kot sem že prej povedal, se ti gospodje nikakor, tudi ko so v Evropski uniji, ne držijo evropske regulative, kakšni tovornjaki naj vozijo in vozi vsemogoč "šoder", ki potem razpada po slovenskih avtocestah. Policija seveda ne naredi nič, ker ne znajo besede kakšnega tujega jezika ali pa pride tisti ven s kakšno "štango" za menjavati kolesa in policist se usede in jo potegne stran, da ga ne bi tisti prepričal na kakšen nedovoljen način. Tako mislim, da je smiselno, da se podpre ta amandma skupine Zares. Trudi drugi amandma, ki ga je vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov, je v bistvu sprejemljiv oziroma za podpreti, govori približno o isti zadevi, čeprav sodim, da je amandma skupine Zares boljši, bolj decidiran. Zagotovo pa mislim, da ima tretji amandma predlagateljev SDS, SLS, NSi in DeSUS ima eno napako, in sicer, piše tako, da "cestnine za uporabo cestninskih cest za določen čas se plača za uporabo cestninske ceste z motornim vozilom, katerega največja dovoljena masa ne presega 3500 kilogramov, ne glede na največjo dovoljeno maso priklopnega vozila." To se pravi, nekdo bo lahko na to priklopno vozilo na en osebni avto malo močnejši, recimo en džip, pripel takšno prikolico, v bistvu celo stanovanje, in ne bo za to nič plačal, kajti v obrazložitvi je napisano, da je nekaj podobnega narejeno v Avstriji in da Avstrija ne upošteva, ne glede na to, kakšna velika prikolica je za tem vozilom. Jaz mislim, da bi morali za velike prikolice, večje od določene dolžine ali kaj podobnega, imeti oziroma uvesti posebno vinjeto tudi za prikolico. Kajti, ne moremo puščati naokrog vsega kar tako, kajti že poznamo oziroma včasih smo bolj poznali kakšne kamione, ki so imeli pripeti dve prikolici eno za drugo, lahko se to zgodi tudi pri osebnih vozilih. Mislim, da to imajo Avstralci, ki vozijo čez Avstralijo, to je pravzaprav dejansko avtovlak, ki ima po 6, 7, 8 prikolic in "šiba" tam čez. Nekdo se bo znašel, pa bo v Sloveniji vlekel celo vrsto prikolic za vse svoje prijatelje, plačal ne bo pa nič. Tako bi bilo smiselno, da se tukaj razmisli o teh zadevah. Res je, če je kakšna majhna prikolica, naj gre, ampak če je pa večja, bi pa morala imeti svojo vinjeto. Namreč, jaz se strinjam z uvedbo vinjet, jaz se strinjam tudi z elektronskim oziroma satelitskim cestninjenjem, vendar do tega je še daleč, navkljub temu da ne bi slučajno kdo mislil, da tiste, katere hočejo, da jih satelitsko ne sledijo. To je iluzija, v kateri živijo nekateri iz kakšnih čudnih strank, ki ne razumejo stvari, ampak na splošno je pa ta zadeva že v uporabi, resda jo ne uporabljajo cestninska podjetja, ampak kakšne druge ustanove v okviru vlad, ampak to se dogaja in takšno sledenje niti ni tako neobičajno, pa tudi že precej časa se uporablja. No, zagotovo bi bilo smiselno, da se Slovenija pozabava s temi zadevami, vendar pa ne vem, naš Galileo, evropski, je še daleč od implementacije. Prejšnja vlada ni storila tistega kar bi morala, da bi skočila notri, da bi sodelovala pri Galileu, da bi to izkoristila in usmerjala zadeve ali da bi lahko celo glavni štab Galilea pripeljala v Slovenijo. Nesposobnost je bila taka, ampak dobro, zdaj je kar je, se pač ne more pomagati. Ko je bil čas, se niso odzvali niti na moje pobude, ki sem jih v zvezi s tem postavil, kajti mogoče v prejšnji vladi - ali niso razumeli kaj je Galileo, mogoče še danes kakšni ne vedo, kaj so to sateliti, pa mislijo, da je to kaj drugega, kot tisto, kar kroži okrog Zemlje. No, saj tudi je, samo širša razprava o tem jim je preveč, da bi jo razumeli. Skratka, da ne bi bil dolg. Absolutno podpiram prvi in drugi amandma, tretjega pa v primeru, če Vlada da en dostavek; dostavek je možen v skladu s tretjim odstavkom 144. člena, da se ven črta ta dostavek: "ne glede na največjo dovoljeno maso priklopnega vozila". Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grims. Prosim.
[[...]] [[Oglašanje v dvorani, medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]Hvala. Vsem lep pozdrav tudi z moje strani. Poglejte, ko govorimo o uvedbi vinjet, bi najprej tudi glede na dosedanjo današnjo razpravo, tako v imenu Gorenjcev kot predvsem vseh tistih tujcev, ki so poleti v neskončnih kolonah, ure in ure na soncu se žgali v avtomobilih zato, da so plačali cestnino na cestninski postaji, izrekel gospodu ministru, državnemu sekretarju, sodelavcem in celotni Vladi veliko veliko priznanje za civilni pogum, ki ga v resnici kažejo s tem, ko so premagali te neskončne odpore raznoraznih lobijev, ki so se v resnici zrcalili tudi v veliki meri razpravah opozicije zdaj glede uvedbe vinjet. To je nekaj kar Slovenija nujno potrebuje in na Gorenjskem gotovo to vemo bolj kot kdorkoli drug, kajti tak kot je bil promet v zadnjem obdobju na Gorenjskem, to je bilo pa nekaj nemogočega. Tukaj že nekaj let, odkar se je sprostilo na jugu prej zaradi vojne ovirano območje, je promet znova oživel v tej smeri in kolone, zlasti v poletnih mesecih, so bile neznosne. Vsi smo se temu tako izogibali, da smo se Kranjčani, predvsem pa tudi iz okolice ljudje, vozili po stari cesti, ki je zato postala tudi ena sama kolona do Kranja do semaforjev v Ljubljani, in to v resnici ni bilo toliko zaradi tistega prihranka, o katerem ste nekateri že govorili, čeprav seveda vsak tolar ali vsak evro v zadnjem obdobju na Gorenjskem še kako nekaj velja, je to en argument, ki mu velja prisluhniti, ampak predvsem zato, ker je bilo v resnici kljub kolonam iti po stari cesti hitreje, kot pa najprej čakati na cestninski, potem pa se še tukaj priključiti na Celovško. Zdaj pa če grem še malo naprej skozi argumente. Tisto, kar pa želim predvsem osvetliti, je rdeča nit, ki se vleče praktično pri vseh debatah o katerikoli temi pri tej naši tranzicijski opoziciji - govorim seveda o hidri SD, LDS in Zares. Namreč, poglejte, kakšno sprenevedanje je to! Po eni strani se govori, da bo cestninjenje na ta način z vinjetami bistveno dražje. Po drugi strani se reče, da bo izgubilo zaposlitev toliko in toliko ljudi, kar seveda ni res, kajti Dars je že povedal, da bodo vsi, ki so stalno zaposleni, svojo zaposlitev obdržali. Seveda pa niti študije, o katerih ste govorili in na katere ste se tako vehementno sklicevali, niti vaše razprave niso upoštevale vseh tistih realnih stroškov, ki pri sedanjem načinu cestninjenja še kako obstajajo. Prvič, izgradnja cestninskih postaj je že sama po sebi strošek. Drugič, treba je vedeti, da s tem izgubimo ogromno dobre, kvalitetne zemlje, ki je v Sloveniji ni na pretek. Kar poglejte si, kje so te cestninske postaje, praviloma na najlepših platojih, in koliko kvadrature porabi samo ena velika cestninska postaja. Potem, koliko je v resnici stroškov obrabe avtomobilov, pokurjenega goriva, koliko je ekoloških stroškov, ki jih povzročajo zastoji pred cestninskimi postajami, pa tudi samo zaviranje, pa pospeševanje, kar seveda vse vpliva na stroške, ki bi jih bilo treba upoštevati. Ko govorimo enkrat o narodnogospodarskem vidiku tega vprašanja, me pač nihče v tej dvorani ne more prepričati, da cestninjenje z vinjetami ni bolj racionalno kot pa dosedanji način cestninjenja. Zato seveda vaši razlogi v tem delu očitno ne držijo. Ampak v pravi luči pa zazvenijo šele, ko se pride do tistega bistvenega sprenevedanja. Poglejte, po eni strani ste vehementno zagovarjali satelit, ki, mimogrede, ni tako brezgrešna oblika cestninjenja, kot se zdajle govori. Namreč, zakaj se satelitsko cestninjenje tako odmika. Prvič, nekaj zaradi tehničnih težav, saj vemo, kako je s tem evropskim projektom satelitov. Po drugi strani tisto, česar pa nihče ne izreče naglas, pa imajo vsi še kako v mislih, je pa, da bo takrat, če bo zares uveden satelit za vsakega posameznika, privatnika, še kako "veliki brat" ne samo potrkal, ampak pobobnal po vratih na vsak dom. Kajti satelitska cestninjenja namreč pomenijo, da za vsakogar na pol metra natančno veš za vsak trenutek, kje se nahaja. In to je, mimogrede, hujše, kot si je Orwell kadarkoli zamislili v katerikoli svoji knjigi o totalni kontroli državljanov. Zaradi tega je vprašanje, kdaj in kaj s tem satelitskim sistemom, na katerega nekateri še kar tako prisegajo, sploh bo. Iz tega razloga je še kako smiselno preiti na vinjete. Tudi nekateri stroški, mimogrede, ki ste jih navajali v isti sapi, ko ste se zavzemali za satelitski sistem in nasprotovali uvedbi vinjet, kot je, recimo, rušenje cestninskih postaj, vprašanje zaposlitev in tako naprej, bi ob morebitni uvedbi satelitskega sistema cestninjenja točno enako nastali v enaki obliki ali pa celo še bolj radikalno kot sedaj. To se pravi, to ni noben argument, ampak čisto navadno sprenevedanje. Ampak, da pridemo do tistega, kar ja pa najvišja oblika sprenevedanja - mnogi med vami ste napovedovali "krah" proračuna. Dobesedno ta izraz je bil prejle uporabljen. In po drugi strani, v isti sapi, predlagali amandma, s katerim se zavzemate, da bi velike izjeme izvzeli iz tega sistema cestninjenja. Pa koga imate sedaj tukaj za norca! Če se bojite dejansko, da bodo negativne posledice za proračun, za gradnjo avtocest, potem mora biti seveda vaš prvi interes, da so vsi dosledno zajeti v tem sistemu cestninjenja. Če pa ste prepričani, da je denarje preveč, potem pa eventualno lahko predlagate kakšno izjemo, ki pa mora biti taka, da je dejansko opravičljiva. In tukaj je ena slovenska posebnost, na katero pa kot Gorenjec še kako opozarjam. Poglejte, dosedanji sistem cestninjenja je bil v nečem bistveno drugačen, ko gre za vprašanje obmejnih področij države, kot pa ga, recimo, ima Francija ali pa marsikatera druga primerljiva evropska država. Tam so v glavnem ob mejah zelo široki pasovi, ponavadi 50, morda celo več kilometrov, kjer cestninskih postaj ni. Cestnine predvsem pobirajo v območjih, neposredno ob glavnem mestu. Tam pa dobesedno ne moreš na cesto zapeljati, ne da bi plačal cestnino! Pri nas v Sloveniji je bilo pa ravno obratno: vsa širna okolica Ljubljane ni plačevala doslej nič, ampak ko si pa sam o prišel čez Šentilj ali pa si samo prišel čez mejni prehod v Rožno dolino tam pri Novi Gorici, so te pa takoj "zakasirali". To se pravi, mi smo v resnici - poglejmo to z vidika naših državljanov - maksimalno obremenili mejna področja, medtem ko se je center maksimalno razbremenil. Pa naj me kdo prepriča, da je to pošteno, Vsi dobro veste, da že itak imajo tisti v centru mnogo boljša izhodišča, mnogo cenejše življenje na marsikaterem področju, nekatere priložnosti, ki tistim ob meji sploh dosegljive niso. Recimo, bi rad vedel, kdaj bodo na Jezerskem imeli do vsake hiše svetloben kabel za internet, ker v Ljubljani mimogrede že marsikje imate, itn., itn., da vsega tega ne naštevam. To se pravi, ne govoriti, da je ta sedanji sistem boljši kot pa predlagane vinjete. Z marsikaterega vidika, zlasti pa z narodno-gospodarskega vidika, z vidika povezanosti vseh področjih s centrom, je boljši kot to, kar imamo sedaj. In seveda, vsako zavzemanje v tem primeru za neke nadaljnje širne oprostitve pa niso čisto nič drugega kot ena oblika zavzemanja za centralizem. In zato mene res ne čudi, da vas v tej tranzicijski opoziciji poleg sovraštva do obstoječe vlade druži samo zavzemanje za centralizem in ste skočili skupaj tisti hip, ko se je pokazala možnost, da pridemo do uvedbe pokrajin, kje so najboljši element, da se centralizmu naredi v čim večji meri konec. Poleg tega bi opozoril še na to sprenevedanje. Govoriti, da je prepozno, seveda so bili izjemno močni odpori lobijev, o tem smo se danes lahko prepričali. In tudi nekaj kadrovskih zamenjav je bilo, da smo prišli do tega, da ta predlog sploh danes lahko obravnavamo, ampak sedaj je tu. Tisti, ki pa pravite: "Prepozno, zakaj tega ni bilo že pred leti!" Imeli ste 15 let na 45 podlage - nikoli niste nič tega uvedli. To se pravi, je tukaj stvar popolnoma jasna. In še to, da naj bi bil ta sistem zaradi sedanje uvedbe vinjet diskriminatoren za tiste, ki se samo občasno vozijo po avtocestah. Ta je pa ena najbolj norih, predvsem zaradi tega, ker slišim iz Bruslja, da tudi nekateri ljudje iz Slovenije, ki so blizu ali SD-ju, ali Zares, ali LDS, to se sami zmenite med seboj, nekoliko lobirajo po kuloarjih, da bi prišlo čim več negativnega, odklonilnega nazaj v Slovenijo glede uvedbe vinjet, zato da bi seveda to uporabili v svoji predvolilni kampanji, ki jo v resnici tukaj le na tej temi zganjate. Namreč, sedanja cena vinjet, kot je predlagana, je tako nizka - in to govorim kot Gorenjec - je tako izjemno nizka, da se morate zavedati, da v primerjavi, če se je nekdo sedajle peljal dvakrat od Šentilja pa do Istre in nazaj je imel že polletno ceno vinjete v tem strošku oziroma je celo že nekaj prihranil. In ne govoriti, da bodo ljudje zaradi tega, če so samo občasno uporabljali avtocesto, sedaj zaradi tega kakorkoli diskriminirani. Daleč od tega! Za njih je pošteno, kdo bo tudi prihranil, ker pa bo vse skupaj bolj enakomerno razporejeno, bo s tega narodnogospodarskega vidika ob upoštevanju vseh prihrankov, ekoloških, človeških, ne bomo več gledali tistih grozljivih prizorov, ki smo jih lahko Gorenjci, ko so mamice z Vzhoda, ker niso imele v avtu klime, dojenčke jemale iz avtomobilov in nosile v senco, da so čakale ure in ure na plačilo cestnine. Vseh teh elementov ne bo več in ob upoštevanju vsega tega je seveda vredno ta sistem podpreti, zavrniti tiste vaše amandmaje, ki gredo v nasprotni smeri, ki so po mojem trdnem prepričanju krivični, pa predvsem tudi postavljajo potem pod vprašaj uvedbo celotnega projekta. In še enkrat trdim, da bo uvedba vinjet ena najboljših stvari, ki jih je na področju prometa za njegovo sprostitev, za naše skupno dobro lahko storila ta vlada in ta koalicija in s tega vidika sem vesel, da bom lahko glasoval za to.
Hvala. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavci, kolegi in kolegice! Še enkrat več se potrjuje v Državnem zboru, da se poslanci na ceste zelo dobro spoznamo - bodisi kot uporabniki, kot strokovnjaki, ne vem, sam bolj kot uporabnik - in to kaže tudi število prijavljenih na to temo. Torej, smo dobri poznavalci, pa nič ne de slabega v tem. Dejstvo je, da osebno jaz nimam nobenih težav z uvedbo vinjet, končno, bi rekel, ta korak, za katerega smo vsaj tri leta v Odboru za promet vztrajali pri tem bolj pravičnem sistemu uporabnikov avtocest v Sloveniji. Končno bom rekel, da se to zgodi in da je tudi Vlada pripravila en model, ki po mojem je umesten, je dober, morda ni končen, tudi končen ne bo, verjetno bomo na končnega morali še malo počakati. Dejstvo pa je, da res je gradnja avtocest v zaključni fazi v Sloveniji in to je nujno potreben projekt za razvoj Slovenije v vseh pogledih in verjamemo tudi, da dosedanje cestnine, o tem verjetno ni nobenega v Državnem zboru, ki bi dvomil, so preprosto nepoštene. To pa je diskriminatorno. To, kar imamo danes je diskriminatorno, ker eni plačujemo polno ceno, eni pa nič. To je tisto, kar ni pošteno, in to bi pričakoval, da bi se to zgodilo že mnogo prej, da bi našli tak model, ki bi bil bolj uravnotežen. In ta vinjeta je tisti model, ki nekako med vsemi državljani, uporabniki tovrstnih cest podeli s to ceno. In če ta cena ni primerna in če to Gorenjci rečejo, da je nizka cena, potem pa vendarle drži - a ne? Jaz mislim, da je to res dobrodošla novost za Slovenijo, za uporabnike in za vse tiste, ki se vozimo po teh avtomobilskih cestah. Tudi sem prepričan, da bo ta stimulativna cena dala pričakovano število vinjet v Sloveniji, tako polletnih kot letnih. Prepričan sem, da ta cena ne more biti ena ovira, da si tega ne more občan, državljan, uporabnik avtoceste privoščiti za letno uporabo cest, še posebej, če računamo današnje cene, ki jih imamo po Sloveniji, bodisi na Primorskem, Štajerskem, potem bo izračun hitro pokazal, Slovenci smo pa tukaj zelo eksaktni in vemo, kaj se nam splača in kaj se nam ne splača. Da ne govorimo o modelih, da je to zagotovo tudi z vidika večje pretočnosti, onesnaževanja okolja, da je to lahko tudi manj onesnaževanja, manj zastojev - vse to so pozitivni elementi, to težko kdorkoli "osporava", kakršnikoli argumenti tukaj ne zdržijo, ne sedijo in so totalno, bom rekel, "mimo brcanje v temo", da tako rečem. Kar se tiče delitev na avtoceste in obvoznice. Veste, tukaj bi naredili "zbrko". Ne nazadnje, naredili bi "zbrko", kdaj je, kdaj ni, to bi se zmešali in uporabniki in tisti, ki bi nadzorovali in tukaj delitve kakršnekoli ne pridejo v poštev. Mislim, da to ne gre skupaj, za to prehodno obdobje naj bodo to vse te avtocestne ali so obvoznice, ali so takšnega ali drugačnega karakterja, naj se to plača in uporablja. In kjerkoli boš uporabljal, če boš uporabljal brez te vinjete, boš plačal kazen. Kazen, kot je že bila rečeno, je pravilna, je takšna, ki bo zavezujoča, ki bo dala razmislek uporabniku, da se ne boš mogel kar tako izogniti vinjeti. In ne nazadnje, če boš takoj plačal, 50% popust je tudi nekaj verjetno. 150 evrov je tista najnižja kazen - za takojšnje plačilo, verjetno bo dalo vsakemu misliti: "Aha, tega se pa ne grem, bom raje kupil vinjeto." In tu je, mislim, ta razkorak. Številke so dovolj posrečeno izpeljane, tako da v bistvu ne gre. Seveda si pa vsi verjetno želimo, da pridemo do tistega modela, o katerem je bilo danes že govora, ki bo optimalno pošten - po številu prevoženih kilometrov. Ampak verjetno so tudi tu take in drugačne pasti, težave, interesi, lobiji. In se morda tu lahko malce posujemo s pepelom, škoda, da ni to že dlje pripeljano, kot je. Toliko bodimo pošteni. Jaz bi si tudi želel, da bi danes že imeli končno sistem takšen, ki bi odražal prevožene kilometre po avtocesti, in bi te vinjete odpadle. Ampak tega se iz takšnih in drugačnih razlogov ni izpeljalo, kljub številnim pritiskom poslancev v Odboru za promet, da dajmo pospešiti. Tu smo morda bili malce počasni in neučinkoviti. Toda kakorkoli, jamrati za nazaj nima smisla, glejmo v prihodnost. In ta prihodnost z vinjetami je tisti korak, ki bo zagotovo pozitiven. Kar se tiče tranzita in razmerja cen. Mislim, da je tega tranzita v Sloveniji resnično veliko in od njega dobimo bore malo, pravzaprav nič. Mislim, da tudi ne bo problema za ta tranzit plačati 35 evrov tistemu, ki bo parkrat uporabil slovenske avtoceste, da to ne bo previsoka številka. Če pa bo, mislim, da je to suverena pravica države, Republike Slovenije, da postavi tak cenik. Sicer dvomim, da lahko nek Bruselj odreče to suvereno pravico, da postavljamo svoje cenike za avtoceste. Lahko kakšno priporočilo izda, ne vem pa, če lahko odloči, da tako pa ne sme biti. Ne vem, mislim, da je to pravica Vlade Republike Slovenije in Državnega zbora, da postavi takšno ceno. Glede finančne konstrukcije upam, da je vse v redu. Model, upam, je bil preigran, koliko se bo približno nabiralo tega denarja, ki ga nujno potrebujemo za dokončno izgradnjo, za vračilo kreditov. Sam sem optimist, da bo večje število prodanih vinjet dalo pozitivno sliko finančni konstrukciji, ki je po mojem zelo pomembna. In tudi pričakovanja - upam, da se bodo izpolnila, da bodo državljani, pa tudi tisti v tranzitu, kupili toliko vinjet, da se bo ta račun pokril ali celo izboljšal, kot pa je sedanji sistem. Kar se tiče amandmaja k 1. členu s strani Poslanske skupine Zares. Glejte, navidez je morda celo prijazen, všečen amandma - obremenimo tovornjake. Posledice so pa lahko - kakšne? -, da bodo ti tovornjaki zavili na lokalne ceste, jih blazno obremenili, kar se je danes že dogajalo, saj so bile tudi špekulacije ob neplačevanju cestnin možne, in s tem bo prišlo - do česa? "Zabasali" bomo lokalne ceste, tiste manj prometne, zavoljo tega, ker bo cestnina predraga za podjetnike, tovornjakarje, za voznike. To je dvorezen meč. V tem časi bi si jaz ne upal dovoliti, da bi šli v to, in tega amandmaja zaradi teh razlogov ne morem podpreti. Kar pa je na koncu tudi zelo pomembno in v tem času izjemno aktualno - referendumi. Jaz samo upam, da se ne bo opozicija, ko bomo ta zakon sprejeli, upam, da z večino, spet spomnila kakšnega referenduma, da bomo še to vprašali naše državljane, ali ste za to, da so vinjete v Sloveniji, ali ne. Zato mislim, da je zadnji čas, da o tem nekaj rečemo - da smo tu vendar poslanci, izvoljeni v Državni zbor, da odločamo v imenu državljanov in za državljane, tudi o takšnih temah, kot so vinjete, prehrana in druge stvari. In naj o tem ne morejo odločati, ne dovolimo si, da o tem prisiljujemo naše državljane, da odločajo o tistem, za kar smo mi tukaj plačani, kolegi in kolegice. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Veber.
Hvala. Naj grem od tam, kjer je kolega Janc nehal. Poglejte, Državni zbor ima vsega na 10-ih vrsticah obrazložitev pri tem zakonu glede finančnih posledic oziroma stroška delovanja obstoječega sistema in uvedbe vinjetnega cestninskega sistema. In na podlagi teh 10-ih vrstic se moramo mi danes odločiti in vedeti: kaj bo s 4 milijardami evrov dolgov pri Darsu, odločiti se moramo o tem, kakšen cestninski sistem bomo imeli v Sloveniji, nimamo pa pravzaprav nobenih argumentiranih primerjav, podatkov, da se sploh lahko odločamo. In jaz sem pravzaprav zgrožen, ko slišim, da našega amandmaja, recimo, koalicija ne bo podprla iz razloga, ker če bomo iz sistema cestninjenja izvzeli obvoznice in navezovalne ceste, ki nas pripeljejo do avtocestnih odsekov oziroma cestninskih postaj, potem ta projekt vinjet pade. Pomeni, da razpolagate z nekimi dodatnimi informacijami. Sem pa zgrožen nad to informacijo, ker pomeni, da bodo avtoceste plačevali tisti, ki avtocest nimajo. In dobro, jaz se pač ne morem sprijazniti s to logiko, ki je očitno zelo blizu tej vladi, kajti enaka logika vlada tudi na področju kmetijstva. Tisti, ki subvencij nikoli niso prejeli, plačujejo danes davek za to, česar niso prejeli. Tisti, ki avtocest nimajo, bodo plačevali cestnino zato, ker avtocest nimajo. Povsem zgrešena logika, in pač s takšnimi zakoni, ki so tako skromno obrazloženi in posredovani v parlament zgolj z 10-imi vrsticami, gospod minister - če mi lahko naštejete več kot 10 vrstic, ki govorijo o tem, in kakšen je obstoječi sistem in kakšen bo nov vinjetni sistem, potem vas lepo prosim, da to tudi argumentirate. Vendar, iz tega besedila je dejansko razvidno, da je samo 10 vrstic takšnih, ki govorijo o tej zelo pomembni problematiki, zelo pomembni problematiki. In ne govorim samo o tem, da se danes pogovarjamo o ogroženosti nadaljnjega razvoja avtocestnega omrežja, ampak tudi sicer o ogroženosti nadaljnjega razvoja ostalih državnih cest, in tudi železniškega omrežja. In če že omenjate interese in lobije in tako naprej. Ja kdo pa ima danes interes, da se je Vlada na pamet odločila, da gre v satelitski sistem?! Čigav lobi je botroval odločitvi Vlade, da se je odločila brez tehtnih argumentov, brez tehtnih analiz, da bo uvedla satelitski sistem. In seveda, ko je potem čez leto ugotovila, da to ni izvedljivo, da ni realno, se je na vrat na nos odločila za vinjete in to zdaj prodajamo kot nek največji uspeh v Sloveniji na področju razvoja cestninjenja in na področju razvoja cest. Vsi vemo, in mislim, da je tudi zelo enostavna rešitev, da bi lahko, če hočemo resnično reševati problem vseh državnih cest, ne samo avtocest in železnic, samo z uvedbo bencinskega centa - ne evra, ampak bencinskega centa - rešili ta problem bistveno bolj poceni, bistveno bolj učinkovito in bistveno več sredstev bi zbrali, pa še pošteno bi bilo, ker tisti, ki ima močnejši avtomobil, bo porabil več goriva, bo seveda tudi skozi ta bencinski cent plačal več za uporabo cest. Enako velja tudi za tovorna vozila in skratka za vse kategorije vozil, tisti, ki so pač večji potrošniki, plačajo več. In to je tisto evropsko načelo tudi pri evrovinjetah, ki ga je potrebno v Sloveniji spoštovati, pa daleč od tega, da bi to spoštovali. Tako, da uporabnik, ki obremenjuje okolje po vsej logiki v Evropski uniji, mora plačati več. No, v Sloveniji smo drugačnega mnenja: tisti, ki bolj obremenjuje, bo plačal manj, ga bomo subvencionirali, tisti, ki pa nič ne uporablja avtocest, pa bo moral nadomestiti to subvencijo. In to je ta logika, ki jo dejansko ne morem sprejeti in je krivična in povzroča še večje krivice kot zdajšnji cestninski sistem. Se strinjam, nekateri odseki so bili izključeni zato, ker se je politika dogovorila, da se cestninske postaje tam ne postavijo - nepravično, nepošteno. Vendar ta sistem je še bistveno bolj nepošten ravno do tistih, ki avtocest nimajo in bodo morali zato, ker bo šel enkrat k zdravniku, plačati 35 evrov. Lepo vas prosim, zakaj bi moral nekdo, ko gre enkrat k zdravniku v Ljubljano, plačati 35 evrov? Zakaj? Zakaj ne uvedete dnevne vinjete za takšne primere? Tukaj bi se že bolj približati temu poštenemu odnosu, da nekdo iz Ribnice, ko gre, recimo, k zdravniku, plača z dnevno vinjeto mogoče 1 evro, ne pa 35 evrov. To bi bil sistem, ki bi bil bližje tisti poštenosti. Pri polletni in enoletni vinjeti gre pa definitivno za goljufijo, za goljufijo predvsem do tistih, ki nimajo avtocest. In tudi tisti, ki bodo Slovenijo prečkali samo enkrat, ki bodo šli mogoče na dopust čez Slovenijo. To je neprimerna obremenitev pač vseh tistih, ki Slovenijo obiščejo ali slučajno ali pa predvsem tisti, ki prihajajo z območij, kjer avtocest ni. In če bi ta sistem bil resnično dograjen tako, kot se spodobi, bi v Sloveniji razmišljali tudi o dnevnih vinjetah ali tedenskih in podobnih rešitvah, tako da bi imeli vsi v Sloveniji vsaj približno enake pogoje za to, da plačujemo tisto, kar uporabljaš v takšnem obdobju in v takšnih kilometrih, kot dejansko tudi to uporabljaš. In res me zanima, predstavniki Vlade, zakaj ne uvajate raje bencinskega centa, ki omogoča ob nakupu goriva pošteno plačilo tudi cestnine? Ta cent nekdo, ki porabi več goriva, ki se dnevno vozi zelo daleč in ki letno porabi zelo veliko goriva, bo skozi ta cent tudi več plačal za vzdrževanje cest, pa ne samo avtocest, za vzdrževanje vseh cest. In zakaj te rešitve niste upoštevali, zakaj niste šli v to varianto? Zakaj raje govorimo danes o izjemno dragem sistemu cestninjenja z vinjetami? Izjemno drag sistem, dražji kot obstoječi. In zakaj se pogovarjamo jutri o še dražjem cestninskem sistemu, ki bo "kobajagi" satelitski sistem? Torej, samo najdražje variante se uporabljajo za rešitve na področju avtocest, plačujemo pa vsi te drage rešitve in predvsem ponovno poudarjam tisti, ki pa teh storitev sploh ne koristijo ali pa v zelo zelo majhni meri. In še enkrat poudarjam, mislim, da je resnično potrebno, vsaj v tej fazi, ko zadeva ni dogovorjena jasno, ko niti ne vemo natančno, niti s strani predlagatelja očitno ne, po mojem mnenju tudi iz teh desetih vrstic parlament ne more razbrati, ali gre za dober zakon, ali gre za primerne finančne posledice ali ne, je smotrneje, da vendarle dovolimo vsem tistim, ki za enkratno uporabo, recimo obiska bolnišnice, gredo tudi na obvoznico, ne plačajo 35 evrov. Zakaj bi jih po nepotrebnem obremenili? In to je pač naš predlog.
Hvala. Besedo ima gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Ne bom iskal argumentov proti vinjetam samo zato, ker je to predvolilni zakon, ki je všečen volivcem. Raje poskušam razmisliti širše in tudi o vseh že povedanih zadevah. Prva je prav gotovo cena, kajti na to se nanaša tudi amandma, o katerem sedaj razpravljamo. Glede kamionov, glede cestnine tistih, ki avtoceste dejansko najbolj uničujejo, vemo, da nekaj tisočkrat več en kamion škode na cesti dela od osebnega avtomobila, se samo vprašam, zakaj se kamioni izogibajo Avstrije. Jaz sem za to, da se kamioni bolj obremenijo, da prispevajo več, ampak sem tudi za selektivnost. Ne nazadnje domači prevozniki plačajo več od tujcev v naš proračun že pri sami registraciji svojih tovornih vozil. Strinjam se seveda tudi s tem, da je cena vinjet nizka, tako da glede tega ne bo dodatnih obremenitev - ne samo v povprečju, ampak bodo redki tisti, ki bodo za vinjeto morali plačati več, kot plačujejo sicer po sistemu cestninjenja, kot ga poznamo zdaj. Ampak to ima potem posledice v nižjih prihodkih v proračun in tudi pri samem poslovanju Darsa. Vendar je to že druga zgodba. Nenazadnje je ta Vlada že dolgo nazaj postavila financiranje avtocest popolnoma na kredite in jih nič ne zanima, kako se tisti denar, ki je zaradi tega v proračunu bil sproščen, troši. O pravičnosti in poštenosti je tako, da o tem govorijo največ tisti, katerih ta vrlina ni ravno odlika. Vendar glede tega, ali je ta način pravičen in pošten, ali je drugi, ali je tretji ali četrti, seveda, vsak ima svoj pogled. Vsak ima tudi svoje stališče in svoje interese in pri vseh, že naštetih, bi lahko našli tudi argumente za in argumente proti. Če se to cestninjenje prevrže na bencinski, včasih je bil dinar, potem tolar, zdaj evro, glejte, s tem seveda nimamo te direktne korelacije. Saj avtomobil, ki troši več bencina, ne uničuje bolj avtocest, uničuje okolje. Ampak to so potem okoljske takse predvsem za kamione skozi Pomurje, o katerih sem že dolgo nazaj govoril. S predhodnikom prometnega ministra je bilo dogovorjeno, tudi z ministrom za notranje zadeve je bilo dogovorjeno. Minister Podobnik, za okoljske takse, pa nič. In seveda spet nismo dosegli tega, kar bi sedaj, se strinjam, morda lahko pri zadnjih vratih pripeljali noter, da bi tista okolja, ki so najbolj obremenjena, ki imajo tudi največ škode zaradi prekomernega prometa, nekaj za to tudi nazaj dobila. Največji problem, in tega se zavedamo vsi, je v tem trenutku prav gotovo Pomurje, kjer se milijon 200 kamionov na leto po navadnih cestah, ne avtocestah, vali. Naj zaključim s podobno zadevo, kot sem začel. Čeprav je ta zakon izrazito predvolilen, bo vsekakor zmanjšal gnečo pri cestninskih postajah. Pozdravljam pa to, da je eden redkih, ki so naravnani tudi k skladnejšemu regionalnemu razvoju. Dejstvo namreč je, da so manj razvita okolja praviloma bolj oddaljena od centrov. In za to, da pridejo do gospodarstva, da pridejo tudi ljudje do centrov, kjer se vse dogaja, potrebujejo več časa in jih tudi več stane, ne samo avtocesta, tudi bencin. In sedaj, kot rečeno, to lahko razumem vsaj kot enega izmed prispevkov k skladnejšemu regionalnemu razvoju. In tako bom poskušal na ta zakon gledati. In še enkrat, ne bom iskal argumentov proti samo zato, ker je to res eden izmed predvolilnih zakonov, ampak če se potrudim, najdem tudi kaj dobrega za [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Saj sem se potrudil, saj sem našel. Poslušajte, zaključujem, ker me čas preganja. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Če bi rabili ocenjevati dosedanji cestninski sistem v Sloveniji, bi mu lahko pripisovali, da je ta sistem krivičen, da je ta sistem nepošten, predvsem pa izredno škodljiv za okolje. Podatek, ki je v javnosti znan, da vsak dan samo na področju zastojev, ki ga imajo tovornjaki na cestninskih postajah, gre v zrak okoli 100 do 120 tisoč litrov goriva, lahko pove koliko škode v okolju povzročajo samo tovornjaki, da tukaj ne govorimo o tistih, v zrak spuščenih plinih, tudi s strani osebnih avtomobilov in ostalih. O poštenosti in pa o krivičnosti, pa lahko vsak izmed nas sodi tudi na podlagi informacij oziroma podatkov, da je ocena, da je okoli 1/3 voznikov oziroma uporabnikov avtocest, ki cestnine ne plačujejo, predvsem zaradi tega, ker se izogibajo cestninskim postajam. Oziroma koliko je vseh tistih, predvsem okoli Ljubljane, ki pa dejansko ne rabijo plačevati cestnin, ker jim sistem tak kakršen v Sloveniji velja, to tudi omogoča. Sadaj sprašujem vse tiste, predvsem s strani opozicije, ki nasprotujete rešitvam z vinjetami. Povejte način, kako lahko vse te slabosti dosedanjega sistema izboljšamo oziroma odpravimo. Mislim, da boljšega sistema kot so vinjete, v tem trenutku ni. In zato seveda jaz z moje strani podpiram ta predlog zakona in tudi čestitke Vladi, da se je tega tudi omislila oziroma odločila, da gremo v to. Vinjete so sistem, ki bo v Sloveniji veljal predvidoma dve ali tri leta in v vsakem primeru, tudi če bi šli na satelitski sistem oziroma ko bomo šli na satelitski sistem, bi bilo potrebno v prehodnem obdobju nekaj vmes tudi poiskati drugačno rešitev in to prav gotovo je to. Bencinski dinar oziroma cent, ki ga je kolega Veber prej predlagal, a ta sistem bi bil pa pravičen? Tukaj bi pa dejansko vsak, ki kupi liter bencina, tudi doma ko kosi travo, moral plačevati bencinski cent za uporabo avtocest. Vinjete pa dejansko dajejo plačevanje cestnine oziroma avtocest samo tistim, ki bomo te avtoceste tudi uporabljali. In še nekaj je pri teh vinjetah izredno pomembno. Da bodo resnično tujci plačevali nekoliko več, vendar nenazadnje saj to je tudi prav. V preteklih 15-ih, 20-ih letih, kolikor so se avtoceste tudi gradile pri nas, se je zelo velik del teh avtocest gradil iz proračuna. Pomeni iz davkov, ki smo jih v ta proračun prispevali vsi - državljanke in državljani v preteklih letih. Zato je tudi prav, da bomo sedaj imeli vseeno to stvar upoštevano tudi skozi nekoliko nižjo ceno vinjete. Če kdo sprašuje ali so vinjete pravičen sistem - da ali ne? Jaz pravim da. Kot sem že omenil, plačevali bomo vsi, ki avtoceste tudi uporabljamo, vsi tisti, ki avtocest ne bodo uporabljali, ne bodo želeli, jim ni treba kupiti vinjete. Tudi gospod Veber, če bo šel k zdravniku v Ljubljano in da ne bo želel plačati vinjete, lahko uporabi obvozne ceste. Tako, da tukaj ni dileme. Okolica Ljubljane, v obsegu 30 kilometrov, nekje malo manj, nekje malo več. Vsi tisti so do sedaj uporabljali avtoceste in jih ravno tako seveda tudi uničevali, niso potrebovali plačevati nič. Sedaj, bomo plačevali. Prav je tako. Ko govorimo o kaznih. Jaz sem prepričan, da smo Slovenci pošten narod. Ne vem od kje vsa ta bojazen, da tisti, ki pa želi biti nepošten in bo zato tudi moral plačati kazen, v primeru, da se kršitelja tudi ujame, ta plača kazen. Zakaj si sedaj nekateri tako prizadevate, da bodo pa tisti, ki bodo zavestno kršili to ureditev, da bi se pa takemu praktično dalo namesto, še nagrado. Saj jim lahko v vašem proračunu v občini daste subvencijo za kršitelja, če mislite, da je taka kazen prevelika. Kdor bo kršil, se bo zavestno odločil, da bo kršil in naj seveda tudi plača. Ampak jaz sem prepričan, da bo takšnih zelo zelo malo. Zato te kazni, kakršnekoli že so, niso previsoke, tudi če bo plačal takoj, bo to primerljivo s kaznimi, recimo tudi v Avstriji. Seveda bom zakon z veseljem podprl in prepričan sem da takšen zakon podpira velika večina Slovenk in Slovencev. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. K besedi vabim poslanca Mateja Lahovnika.
Hvala lepa. Želel bi samo izpostaviti, da je bistvo našega amandmaja, ki smo ga v Poslanski skupini Zares vložili, ravno v tem, da dejansko ugotovimo vzdržnost financiranja avtocestnega omrežja. Namreč, jaz osebno moram reči, da podpiram uvedbo vinjet. Nimam s tem težav. Dejansko je to ugodno za državljane, osebno celo mislim, da dejansko niti ta sistem, ki ga imamo sedaj ni pravičen, tudi naslednji ne bo pravičen, bo pa večinoma ugodnejši za veliko večino državljanov. To je treba priznati. Ampak po drugi strani je treba zagotoviti, da bo sistem finančno vzdržen. Ne morem razumeti zakaj dejansko ne podprete, da bi tovorna vozila med katerimi je 90% tujih tovornih vozil, ki uničujejo slovenske avtoceste, veliko bolj kot osebna vozila, obremenili vsaj na enak način kot je to v Avstriji. Vsi, ki se vozimo dnevno po avtocestah vidimo, da so zatrpane s tujimi tovornimi vozili. Vse bolj postajajo neprehodne, dejansko je na teh avtocestah ogromno tujih tovornih vozil in namesto, da bi vsaj del tega prometa preusmerili na železnice, ki tonejo v izgubah, tudi na ta način, da jim zaračunamo višjo cestnino, se to ne zgodi. Tega poguma očitno nimate, ker spet delujejo očitno nekateri lobiji. In zato lahko danes v časopisu beremo, da minister za promet že pripravlja neke dodatne olajšave za avtocestne prevoznike, pa bi se dalo zelo lepo urediti. Če hočete obremeniti samo tuje tovornjake bi lahko najprej dvignili cestnino vsem na 32 centov za prevožen kilometer, potem bi pa eventualno za domače avtoprevoznike uvedli, ne vem, investicijske olajšave ali to, kar se je ukinilo. In bi na ta način v bistvu dejansko prevalili breme financiranja slovenskega avtocestnega omrežja na tuja tovorna vozila, ki jih je največ. Letno gre po slovenskih avtocestah milijon 250.000 tovornih vozil. Povedal sem, da se prevozi za 25 milijonov ton tovora. Dejansko, pa čeprav po naših avtocestah vozi trikrat več tovornih vozil kot v Švici, poberemo od tovornih vozil za osemkrat manj cestnin, kot neka Švica. Ali je res Slovenija tako bogata država, da bodo vozniki osebnih vozil in državljani Slovenije subvencionirali tuje avtoprevoznike, to mi povejte. Kajti, jaz mislim, da nismo in da moramo tukaj narediti red. In če že uvajate vinjete, kar je za državljane ugodno, potem v redu lahko to podprem, ampak dajmo potem urediti tudi problematiko tujih tovornih vozil in jim zaračunati tisto, kar dejansko morajo plačati, da bodo povrnili vsaj del stroškov za to, da dejansko uničujejo slovensko avtocestno omrežje in povzročajo tudi kolone.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ker je bilo sedaj že pred časom omenjeno nestrinjanje z neko mojo trditvijo naj samo v kratkem citiram, kaj piše v poročilu Odbora za promet, ki ga je njegov predsednik podpisal, in sicer tam piše, da so člani odbora soglasno menili, da je uvedba cestninjenja z vinjetami primerna, jaz pa sem ugotavljal, da kljub tej soglasnosti po uvodnih nastopih opazimo, da ti nastopi niso tako sozvočni, kot bi nekateri radi prikazali. Torej, veliko pomislekov je na ta sistem, ki ga sedaj vpeljujemo. To vsa razprava dokazuje. Moj temeljni pomislek, ki ga izrekam kot nekdo, ki mu je naravovarstvo blizu je pa ta, ki ga izrekam zavoljo tega, ker ta predlog nasprotuje osnovnemu načelu naravovarstva; da naj pač tisti, ki obremenjuje, to obremenitev tudi plača. V tem sistemu pač sedaj ni tako. Tisti, ki bo obremenjeval večkrat, tisti ki bo obremenjeval z večjim avtomobilom, tisti ki bo obremenjeval z večjo težo itn., z večjimi izpusti zaradi večjih avtomobilov, etc., etc., tisti bo torej plačeval enako kot tisti, ki obremenjuje zgolj občasno, tisti ki ima manjši avtomobil, ki ima manj toplogrednih plinov in s tem se pač ne strinjam. In to je dezavoiranje osnovnega načela v naravovarstvu. In tako smo žrtvovali osnovni princip in posledično žrtvujemo tudi naravovarstvo. Jaz se ne strinjam s principom solidarnosti, ki je tukaj uveden. In ta princip solidarnosti pač pomeni to, da tisti, ki vozijo manjše avtomobile, osebne, subvencionirajo tovornjakarje. Tisti, ki so iz socialno nižjih slojev, subvencionirajo tiste, ki imajo bistveno večjo plače. In enako vinjeto, enako ceno za vinjeto bosta plačala brezposelnež, ki se tu in tam morebiti pelje iz kakšnih delov po avtocesti, ker se mora iti prestaviti, kot tisti predsednik, ki ga bo [[...]], kot direktor, kadrovik, ki ga bo izpraševal, ki ima morebiti, ne vem, 300, 400, 500 tisoč evrov letne plače. To ni pravično. In mi v Poslanski skupini DeSUS menimo, da je možno to krivičnost še odpraviti. Ker je zakon tak, kakršen je sedaj predlagan, pomanjkljiv, tudi podpiram predlog, prvi amandma k členu, o katerem sedaj govorimo in ne podpiram tretjega, čeprav ga je koalicija podpisala, ker je pač slab. O pravičnosti pa toliko. Pravičnost, ker je bilo pač omenjeno, da je, kar je za ene pravično, je za druge nepravično. S pravičnostjo se ne da barantati. Nekaj je pravično ali ni pravično. Da je nekaj nekomu pogodu, drugemu pa ne, to nima nobene zveze s pravičnostjo. In dokler bodo tisti, ki so materialno in sicer skromnejši, morali subvencionirati bogatejše in gospodarsko dejavnost, tako dolgo bom jaz prepričan, da to ni pravičen sistem.
Hvala lepa. Kolega Bajc, vesel sem, da ste vi predsednik odbora, ampak sami veste, da vam po poslovniku replike ne morem dati. Bom pa odprl naknadno še en krog za prijavo, ko boste lahko v skladu s časovnim potekom seje tudi govorili. Besedo ima poslanec Milan Petek.
Hvala, podpredsednik. Moram priznati, da smo v LDS izračunali potreben čas, zato se bom osredotočil samo na nekaj malih detajlov pri tem zakonu. Govoril bom o tem, kar nekateri ponavljajo danes, vendar pa ne ustreza resnici. Menda je bilo izdelanih ne vem koliko analiz, študij, simulacij, to sem danes poslušal. Ene študije, ene simulacije, ene analize poslanci, ki sedimo v tem parlamentu ali smo sedeli na seji Odbora za promet, nismo videli. Torej, ne verjamem, da so te študije bile narejene, ne verjamem, da so te simulacije izvedene, in mislim, da je to, če že ne neresnica, upam, da ni celo laž. To lahko rečem tudi za predlog, ki je danes z amandmajem številka ena predlagan. Ne vem, od kod ta izračun 0,32 centa, niti ne vem, kakšna primerjava je narejena, niti ne vem, kakšne efekte bi prineslo. Ne moremo v tem Državnem zboru tako neodgovorno odločati o zakonu ali amandmaju, ki nima za seboj kompetentnih številk. In očitek na račun ministra in njegove ekipe je po mojem zaradi tega upravičen. Nekdo je danes rekel, da Mariborčani ne plačajo za svoj obroč. Res bi rad videl tistega v tem parlamentu, ki misli, da ima Maribor obroč. Maribor nima nobenega obroča, Maribor ima takšne težave v prometu kot vsa večja mesta, razen Ljubljane, toda tudi Ljubljana ima svoje težave. Maribor ima del hitre ceste, ta hitra cesta pa gre skozi mesto. In tisti, ki predlaga tako uvedbo vinjet za plačevanje avtoceste od Šentilja pa do Gruškovja, in torej pomeni, da se bo nekdo vozil 9,6 kilometra na avtocesti, potem bo pa prišel na to hitro cesto, seveda tega ne bo naredil. Tako kot se tisti, ki pripelje iz Lenarta, ne bo peljal po hitri cesti, ker ne bo želel plačati, ampak se bodo vsi ti peljali preko Fašakov. Ne vem, če veste, kje so Fašaki. Tisti, ki pripravljate zakone, pojdite tja, poglejte, ugotovite, kakšna je situacija, in prišli boste v najbolj devastiran del mesta Maribora. In mi bomo tam promet usmerili torej na Fašake. In ko bodo prišli iz Fašak ven, bodo prišli dobesedno v mesto ti ljudje, ti vozniki, in se bodo vozili po mestu, namesto da bi jih spravili na čim hitreje dosegljivo povezavo z avtocesto. To je posledica teh vinjet in spremembe tega zakona. In ob taki nekonsistentnosti je težko glasovati pozitivno. V principu bi človek rekel, da so vinjete neka rešitev, morda pravična, morda malo bolj pravična kot prejšnja rešitev, jasno, če gledaš pa generalno in globalno, pa nepravične rešitve, ker obremenjujejo enako vse oziroma tistih, ki se veliko vozijo, ne obremenjujejo bolj v primerjavi s tistimi, ki se sploh ne vozijo ali pa do sedaj sploh niso šli na avtocesto in bodo izredno redko uporabljali to avtocesto. Prejšnjo rešitev, jasno, da so, če gledaš generalno in globalno, pa nepravične rešitve, ker obremenjujejo enako vse oziroma tiste, ki dosti se vozijo ne obremenjujejo bolj v primerjavi s tistimi, ki se sploh ne vozijo ali pa do sedaj sploh niso šli na avtocesto in bodo izredno redko uporabljali to avtocesto. In to je samo del te nekonsistentnosti, ki iz zakona vejo in to je dilema in problem, ki nas vodi pri tem, da ne vemo kako bi se odločali, z vidika [[....]]ne tako prijaznega inštrumenta do državljanov Slovenije da, z vidika konsistentnosti zakona, z vidika vzdržnosti javnih financ zato, da bomo financirali izgradnjo in vzdrževanje avtocest in vračali kredit pa ne. In zaradi tega bodo te odločitve težke v kontekstu, ki ga je Vlada zamislila, predvolilne bitke gre pa njih v račun in rovaš in v korist verjetno predlog, ki je narodu všeč. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, predstavniki Vlade! To, kar se danes tu dogaja to je eno samo jamranje s strani opozicije in me spominja na včerajšnjo razpravo o dijaški prehrani, popolnoma enako, samo, da so argumenti drugačni, pa tema je drugačna. Namesto, da bi se trudili, pa ugotovili kaj bi se mogoče dalo izboljšati, ne, ampak generalno proti. Sedaj trdite kako je sistem dober, pa vzemimo primer, če je nekdo iz Šentilja ali pa če kdo pride v Slovenijo se najprej ustavi, zavira, se ustavi v Pesnici pa pospešuje, pa pride do Tepanja, pa mora zopet isto narediti, enako velja za tovornjake, potem mora zopet na Vranskem se ustavljati, pa zopet pospeševati, pa priti do Blagovice na drugo stran Trojan, pa zopet se ustavljati, pa pospešuje, pa na Ljubljana-zahodu je enako, no potem je malo boljše in se nekje pri Sežani zopet ustavi. In sedaj, če to skupaj seštejemo, se mora sedemkrat ustaviti na dobrih 200 kilometrih, to se pravi na vsakih 30 kilometrov v povprečju se moramo ustaviti, narediti zamašek in potem ko rano se promet sprosti zopet naredimo zamašek in veselje je takšno, da ni za nikamor. In pravite, da Slovenija zaradi vinjet bo postala policijska država, zdaj vas pa vprašam, če se na vsakih 30 kilometrov moraš na avtocesti ustaviti, pa te nekje kontrolirajo, pa moraš nekaj plačevati, kakšna država je potem to, mogoče ne policijska, ampak avtocestninska država, tega nikjer drugje v Evropi ni in dajte se še enkrat s tem sprijazniti. In po novem, ko bodo vinjete ne bo zamaškov, ne bo potrebno ustavljanje, ne bo potrebno pospeševanja in kar je pa najbolj pomembno, tisti, ki ste malo okoljevarstveno zavestni, takrat, ko čakaš pred avtocestninsko postajo ne bo potrebno, da bo motor prižgan, kajti poleti rabiš klimo, zato, ker je tako vroče, da ne moreš zdržati, še posebej, če imaš male otroke, pozimi pa moraš imeti zaradi ogrevanja in veselo kuriš na desetine in desetine ton goriva in izpušni plini gredo v zrak. In, ko trdite, da bo sedaj samo nadzor tega vinjetnega sistema dražji, pa bi vas jaz vprašal, kaj pa mogoče ta "traffic consult", ki je samo za vzdrževanje ABC sistema dražji, pa vas bom vprašal, kaj pa mogoče ta "trafick consult", ki je samo za vzdrževanje ABC sistema na leto porabil ali zaračunal Darsu 2,6 milijarde tolarjev bivših. Pomnožite za koliko let to imamo, in kakšne milijarde pridejo ven. Sprašujem se, če mogoče ta "trafick consult", ki je vzdrževal ABC sistem in je imel 11 zaposlenih, na leto je zaračunal 2,5 milijarde, mogoče ni bil glavni vzrok, zakaj nismo mogli uvesti vinjet, pri naših sosedah v Avstriji in na Madžarskem so jih pa lahko uvedli. Verjetno niso imeli tega "consulta". To me nekako spominja na dovolilnice za tovornjake. "Džumbus" takšen, da ni bilo za nikamor. Neke lovke, ki so sesale ta denar tako, da ni bilo za nikamor. Ne vem zakaj me na to spominja, ampak tako je. Ko govorite, kako je sistem nepošten in nepravičen vas bom vprašal, kateri sistem, kjer je treba kaj plačati pa je pravičen. Ni pravičen. najbolj pravičen je tisti, da se usedeš na bicikel, pa se pelješ, pa vsega tega nimaš. Osnovna krivda je bila takrat, ko je gospod Zimšek, ko je bil direktor Darsa, zrušil zaprt sistem cestninjenja. To je bila največja napaka zato, ker takrat smo pa dejansko plačali kot si dejansko porabil kilometrine, toliko kot si prevozil na avtocesti in toliko plačaš. Spomnite se kdaj je to bilo, kdo je to zahteval, kam je ta gospod spadal. Mislim, da je spadal k LDS-u in to je bilo takrat v času zgodbe o uspehu. Podprl bom osnovni zakon, amandmaja pa ne, razen tistega, ki jih je pripravila koalicija. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Najprej zahvala vodstvu tega Državnega zbora, da dopušča malo širšo razpravo, glede na to, da časa ni bilo dovolj in da je odprtih stvari še nekaj. Drugo dejstvo, hvala bogu,da je ta vlada spoznala napako pri imenovanju prvega ministra, ki ni bil dovzeten za vinjete in imenovala novega, ki je to hitro postal, ampak tik pred volitvami, "svaka čast", ampak tudi na vaš račun so šla tri moja poslanska vprašanja glede cestninskega sistema v tej državi in ste mi na vsa tri odgovorili, da je odličen, sedaj pa ste uvedli vinjete. Torej, boste popravili samega sebe. Ampak če gremo naprej. Razlika v ceni med sedanjim sistemom in uvedbi vinjet traja približno sto milijonov evrov. Povejte mi, lepo vas prosim, predem bomo odločali o zakonu, kje jih boste dobili. Mogoče skozi podražitve pri hrani, ki ste jih uvedli, pri podražitvi elektrike, kot je to uvedla vlada, pri podražitvi za ogrevanje, kot je uvedla ta vlada. Se mi zdi, da moja oma, ki je stara 80 let in ne vozi nima kaj opraviti z avtocestami. Kar se tiče cen vinjet, gospod Grims, verjamem, da jim boste prisluhnili, ko ste rekli, da se za nobenega ne bo podražilo. Bo, omenili ste Šentilj. Verjetno niti ne veste kje to je. To ste videli enkrat po televiziji, ker so tam hrabri borci branili Slovenijo, do sedaj se je človek vozil iz Šentilja v Maribor, pa ne po svoji krivdi, po vaši krivdi, po stari cesti, pa na obvoznico in v Maribor tudi zaradi tega, ker s Palomo delate tako kot delate, je moral hoditi v Maribor v službo za nič evrov stroška. Danes mu jih dajte 75. Ne govoriti, da je zastonj in da se za nobenega ni podražilo. Za te ljudi se je. In, če se lahko malo vrnem še na amandmaje. Uporaba vinjet na obvoznicah, če računate, da bo milijon ljudi v tej državi kupilo vinjeto, zato da se bo lahko peljalo v službo in obvoznice smo v tej državi gradili zato, da bomo sprostili promet skozi center mesta, jih boste danes, do zdaj so se vozili zastonj, obremenili za 75 evrov letno. Kar se tiče same cene vinjet - cena vinjet, sami ste se zdaj vprašali minister, kaj pa je to 75 evrov na leto pri 350-ih evrih mesečne plače, koliko je ta Vlada uspela spraviti plačo na minimum. V tej državi je to primerna cena. Ampak cena mora biti primerna sistemu, ki jih obvladujete, saj ste na drugih področjih spravili ljudi na kant. Kako bi pa izgledalo, če bi bila cena vinjete, ne vem, dve mesečne plače posameznega delavca v tej državi in ne se opravičevati, da ste naredili ne vem kakšen halo. Nič niste naredili. Ljudi ste spravili na minimum in dali minimalno vinjeto, saj drugače ne more biti. Ali jim boste pa vzeli regres, zato, da se bodo lahko vozili po slovenskih cestah? Kar se tiče zastojev, spoštovani gospodje, saj za tovornjake ostane vse enako. Kaj boste pa spremenili? Kaj boste pa spremenili za tovornjake in zastoje na avtocestah? Za njim še vedno ostane ena rampa. Ko se postavijo na avtocesti od Maribora do Ljubljane ali pa od Šentilja do Ljubljane, tovornjaki v vrstah so zaprli pol avtoceste. Do zdaj so imeli tri pasove, zdaj jim dajete pa enega. Ne govoriti, da ste karkoli sprostili v tej državi, karkoli prispevali k zmanjšanju emisije. Saj uporaba vinjet in pa cena vinjete je dobrodošla. Vsi jo bomo z veseljem podprli, sploh tisti, ki več kot dvakrat na leto uporabljamo avtocesto. Ampak to je predvolilna poteza, ki bo veljala samo dve leti. In, če je tako dobra, tako poceni, zakaj ne bo veljalo naprej, čemu sateliti in ne vem, kaj vse? Lepo vas prosim, dajmo biti pošteni do ljudi in državljank in državljanov v tej državi. Cena je primerna glede na standard v tej državi. Vožnja bo poceni, se strinjam. In prav je, da je poceni. Ampak od nekod bomo morali razliko v ceni, glede na dolg, ki smo ga vzeli, zato da avtoceste izgradimo, poravnati. Pa ne mi reči, da ga boste vi minister iz svoje plače. Ali pa vi gospod Grims iz svoje. Po mojem ga bomo državljani in državljanke skupaj, skozi neke nove davke, ki ste jih pa uvedli v tej državi, tako da kmetje ne znajo več niti davčne napovedi izpolniti. Glede na to, da gre za pocenitve, bomo zakon podprli, ampak zgolj iz političnega navdiha, ne pa iz neke realnosti v tej državi, ki jo želi ta Vlada prikazati in pa amandmaji, kot ste jih predlagali. Vam kar povem. Amandma kot ga je predlagala koalicija, gospod Grims, da vam vzamem nasmeh iz ustnic. V vašem avtu lahko vozite zadaj priklopljeno karkoli, pa se boste vozili zastonj. Zakaj? Zato, ker ste iz Vlade? Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani gospod predsedujoči, cenjeni gospod minister, kolegice in kolegi! Sicer nisem slišal, da bi bil kdo proti temu zakonu, vsaj izrazito, čeprav kar naprej letijo očitki, kako je opozicija proti. Doslej je bila pravzaprav pozitivno sprejeta odločitev Vlade, da se uvedejo vinjete. To, da imamo pa ob tem pomisleke in da v kaj podvomimo, pa mislim, da ni nič takega, kar bi lahko žalilo koalicijo in njene možgane. Jaz sem vesel, da se je ta rešitev pojavila, predvsem zaradi tega, ker ko dajem na tehtnico dobro in slabo, pač pretehta dobro. Da pa vendar ta kruh ni tako sladek in tako mehak, pa prispevajo druge zadeve. Mene je, recimo, strah, da bomo čez leto dni oziroma da bo ta Državni zbor, v kakršnikoli sestavi že bo, ukinjal vinjete, zaradi tega, ker ne bodo rešile problemov, ki jih zdaj poskušajo rešiti. In prav prepričan sem, da to veste tudi v koaliciji, sicer bi to izsilili tudi s prejšnjim ministrom pred dvema letoma, ampak seveda potem ta zadeva ne bi bila tako sveža in tako gladka, kot je zdaj videti ta cesta. Pri takih zadevah, kakršno je cestno omrežje in kakršni so prevozi, je najbrž treba misliti zelo lokalno, pa potem delovati globalno, se pravi, na ravni države, in jemati podatke iz različnih okolij. Prav gotovo je bil dosedanji sistem zelo drag, neživljenjski in nepravičen. Tudi za vinjete najbrž to velja, da bodo, ob tistem, seveda, ko bodo te nasedle investicije - ne vem, ali se bo zdaj na cestninskih postajah prodajal burek ali hamburger v tistih kioskih -, nekam je treba to vendarle všteti, te stroške. Tudi vinjete so strošek, in če bi vse skupaj sešteli, bo najbrž treba kar nekaj časa uporabljati vinjete, da se bo zadeva izšla. Jaz dvomim, da se bo to v enem letu vse pokrilo, ali pa v dveh ali treh, ko naj bi šli na satelitski sistem, ki bi bil najbrž najboljši ali pa vsaj tako kaže, da bo. Tudi kar se tiče kazni, mislim da niso kaj posebej rotirane. Tukaj gre vendarle res običajno za zavestno kršenje predpisov, sploh pri teh primestnih krajih pa tam, kjer so bili ljudje navajeni sedaj, da so lovili tiste luknje po 20 kilometrov in se je dalo voziti zastonj. Ne bom se ukvarjal tudi s spreobrnjenci, ki so pred leti še silno nasprotovali vinjetam iz različnih razlogov, na koncu je ponavadi bil takšen močen žebel v argument, kakšna evropska direktiva, če se prav spomnim. Ampak tudi o lobijih ne bi, ker eni imajo lobij ali eni so bolj povezani z Darsom, eni s temi, eni z drugimi, nekdo mogoče tudi s kakšno firmo, ki uvaja satelitsko cestninjenje v Nemčiji. Konec koncev, ta svet je ves povezan, samo gre za nekaj drugega. Ali si povezan delovno in pošteno, ali pa čaraš, da ne uporabim kakšnega močnejšega izraza. Pri uvedbi vinjet se mi zdi pomembno tudi to, da je minister, ne vem ali je upošteval ali ne, ampak vsekakor je odreagiral na mojo pobudo glede motoristov. Res, da smo v pobudi zahtevali ali pa želeli, da bi bilo to brezplačno, kar mislim, da bi še vedno v primerjavi z uničenjem, ki ga povzročajo tovornjaki, bilo, ampak vendarle tudi ta gesta, da gre za polovično cestnino, nekaj pomeni. Konec koncev večina motoristov ima tudi osebne avtomobile in bo tako ali tako dvakrat plačevala. Za dnevno migracijo, to se mi zdi pa najpomembnejše, pa je to dobra rešitev, in te je vedno več v Sloveniji.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Ciril Testen. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospod predsedujoči, minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Jaz bom poskušal stvari predvsem osvetliti z zornega kota tistih območij iz katerih izhajam. Za mene je uvedba vinjet sigurno za vlado, za ministrstvo, za Dars, bolj enostavna rešitev in pa tudi bolj učinkovita in tudi marsikakšen pozitiven predznak ima. Z vidika pravičnosti pa se mi zdi posebno rešitev slabša kot je bilo dosedanje cestninjenje. Bom utemeljil, zakaj tako mislim. Mi smo avtoceste gradili v Sloveniji delno s proračunskimi sredstvi. Gradili smo jih na nekaterih območjih, druga območja, nekatera so pa oddaljena od avtocest po 50, 70 kilometrov, nismo imeli izbire davkoplačevalci, vsi smo plačevali v proračun. Iz tega zornega kota smo pokrivali neke vrste solidarnost in mislim, da tukaj ni izhoda, kar se pa tiče pokrivanja drugega dela izgradnje z zadolževanjem, se pravi s krediti, tisti del smo pa vedno govorili, da bodo plačali uporabniki. Uporabniki avtocest so pa v veliko večji meri tisti, ki živijo in se gibajo po avtocestah in ob avtocestah veliko manj kot tisti, ki so od cest zelo oddaljeni. Jaz lahko povem, da iz območja iz katerega izhajam, izhajam namreč iz Posočja, najbližja avtocesta je približno 50 kilometrov in to ne avtocesta, hitra cesta, od kraja kjer sem doma so pa še bolj oddaljeni in mislim, da za te ljudi to ni pravično. Upam si trditi, da je približno 60%, lahko tudi več procentov ljudi, ki na tem območju živijo, ki mogoče enkrat ali pa dvakrat na leto rabijo avtocesto za na dopust, mogoče za kakšne toplice ali pa mogoče za kakšen obisk kakšne bolnice. To je vse, za kar večina ljudi na tem območju rabi avtocesto. Zato se jaz ne strinjam s tisto trditvijo, ki jo je povedal gospod Jelinčič naj pač gredo po lokalnih cestah, jaz mislim, da tem ljudem bi bilo treba dati tudi možnost uporabiti avtoceste, ker so jo s tem, da so plačevali davke že plačali. Jaz predlagam, da tisti, ki so oddaljeni 40 ali več kilometrov od avtoceste, da se jim vinjete "šenka". Da se jim "šenka" zaradi tega, ker mislim, da na tak način se jim vsaj delno pokrije tisto, kar so leta in leta plačevali, ker mislim, da uporabljajo itak malo. Mogoče bi se dalo tu narediti kakšno selekcijo med tistimi, na tak način - kje je kdo zaposlen. Tako, da jaz tisto trditev, ki jo je gospod Jelinčič izrekel, jaz vidim to bolj kot to, da bodo te vinjete oziroma naše avtoceste plačevali na račun - moj in Jelinčičev tisti, ki jih ne uporabljajo. To pa mislim, da ni korektno, da ni pošteno in za tak način se ne zavzemam. Zato bi jaz; sigurno bodo ti ljudje dejansko iskali rešitve po lokalnih cestah, kar mislim, da ni pošteno do teh ljudi. Strinjam se z vsako rešitvijo, ki bi prinesla tak način, da se plačuje po uporabi. To bi se strinjal, ampak to ni tista rešitev, mogoče bi bila delna rešitev s pomočjo vinjet, da se tudi dejansko uvede tudi vinjete za drugačna, za manjša časovna obdobja, se pravi, ne vem, mogoče 10 ali 14 dnevne vinjete. Tako, da iz tega zornega kota jaz menim, da vinjete so za državo in DARS dobra rešitev, tudi sem prepričan, da so izračuni točni in da bodo pokrili, da bodo dali pričakovana sredstva, vsekakor pa mislim, da niso tako pravični do vseh, kot se poskuša prikazati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Torej, smo še zmeraj pri 1. členu in amandmaju. Ponovno pa odpiram postopek za prijavo k razpravi. Izvolite prosim. K razpravi so se prijavili trije poslanci, prvi pa ima besedo poslanec Martin Mikolič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni spoštovani podpredsednik, minister s sodelavci, kolegice in kolegi. Jaz predlog uvedbe vinjet podpiram. Mislim pa, da smo oziroma da ste nekateri le malo preveč dramatizirali glede tega kaj je pravično in kaj ni pravično. Seveda idealno nikoli ne more biti. Ampak nekako ne morem akceptirati dejstva, ko nekateri razlagate, kot je primer bil tam omenjen v mestu Maribor, sedaj bodo pa nekateri namesto po tako imenovani hitri cesti se vozili skozi mesto. Jaz mislim, da je v današnjem času največji problem vseh nas voznikov, kako čim hitreje priti na želeno mesto. Če ne bi to bilo, potem ne bi tako vizualno opazovali soseda v avtih ali šoferko ali šoferja, kako krili z rokami, najbrž preklinja in tako dalje. In takšen bo po mojem samo enkrat šel tam, kjer pač vinjet ne bo potrebno. Ker, če bodo vsi šli tja, potem pomeni, da bo pa tam res težava s prometom. Tako, da jaz tukaj ne vidim neke težave, da ne bodo ljudje sami ocenili, jaz mislim, da danes pravzaprav mi tukaj skoraj manipuliramo v teh razpravah. Ljudje se bodo nekako sami odločili, ampak je pa res, da zakon nekako navaja k temu, da bi pa naj vsak oziroma nekako bo skoraj vsak čutil potrebo, da bo vinjeto tudi kupil. Ker v končni fazi, če bo potem naredil neko analizo tokom leta, kolikokrat je pa to vinjeto uporabil, bo prav gotovo dobil nek pozitivni rezultat, kar se tiče, zdaj govorim z vidika tega, ali je, če lahko tako rečem, bil rentabilen vložek, da je vinjeto kupil. Jaz sem prepričan, da je zelo malo ljudi, ki avtoceste ne uporabljajo, vsaj tolikokrat, da se mu bo to povrnilo. Sploh pa tistih, drugi primeri ali kar veliko je bilo razprave je bilo glede Ljubljane, glede ringa in tako dalje in teh obvoznih cest. Jaz sem trdno prepričan, da vsi ti Ljubljančani, vsaj dvakrat, trikrat na leto, tisti, ki najmanj avtoceste uporabljajo, da pa so le na avtocesti. Tako kot je tudi rečeno, da je to neka prehodna rešitev, ki v tem trenutku, v tem obdobju pa prav gotovo prinaša veliko pozitivnega, predvsem z vidika, da ne bo tolikokrat potrebno se na avtocesti ustavljati in kupovati oziroma plačevati cestnino. Tako, da s tega vidika jaz ta predlog tudi podpiram. Bi pa še enkrat rekel, da bomo vsi skupaj zadovoljni, pa prav gotovo je težko tak zakon tudi pripraviti v zadovoljstvo vseh državljank in državljanov, predvsem na tem segmentu. Če bo enkrat satelitsko cestninjenje bo prav gotovo, to pa se tudi sam zavedam, veliko bolj pravično, ampak vseh teh aspektov, kot je bilo tudi razloženo s strani ministrstva in tistih, bi rekel, stroka, ki pravi, da je to v tem prehodnem obdobju dobra rešitev, sem tudi sam prepričan, da je. Zato bom jaz zakon podprl, se mi pa ne zdi dobra rešitev teh dveh amandmajev, zato ta dva amandmaja, prva dva tudi ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Hvala še enkrat. Zelo na kratko o treh stvareh. Prvič, je treba reči, da tisti, ki imamo pomisleke tukaj v Državnem zboru nismo edini, imajo jih tudi številni drugi strokovnjaki in tudi nevladne organizacije, pa ne zgolj zato, ker bi želeli politično hudobni. Imamo iskrene pomisleke v zvezi z nekaterimi izvedbenimi predlogi. Drugič, tisti, ki imamo pomisleke nismo proti boljšemu načinu, ugotavljamo pa, da nekatere stvari niso takšne, ki bi jih lahko podprli in so zato predlagani tudi nekateri amandmaji, ki bi lahko stvar izboljšali. Če bo vse to prispevalo k temu, da bodo manj obremenjene vzporedne ceste, bodo bolj obremenjene avtoceste. Na avtocestah se vozi hitreje, tam se zavira ostreje, tam so toplogredni izpusti večji in tako naprej in samo premeščamo nek problem iz enega konca na drugega in nismo prepričani, da je to okoljevarstveno edina sprejemljiva rešitev. In kar zadeva vzdržnosti v zvezi s plačili naj spomnim, da je dr. Žan Oplotnik, ki je dve različni številki izračunal, ki sta v trikratnem razmerju, pač povedal, če pa ne bo to uspelo kar se sedaj predlaga, pa imamo še dva popravljalna ukrepa. Ampak, kadar Vlada pade na izpitu morajo na popravnega iti ljudje, ljudstvo. In se bojim, da bodo morali to kasneje plačati.
Hvala lepa. In besedo ima poslanka Breda Pečan. Izvolite.
Hvala lepa. Žal je cela vrsta kolegov že povedala veliko zanimivega in predvsem zelo angažiranih argumentov, ki stojijo in pod katere bi se podpisala tudi jaz. Vendar, pa bi rada opozorila na nekatere reči, kaj v zvezi s temi vinjetami in z amandmaji k 1. členu. Mimogrede bi rada povedala, da bom komentirala tudi enega od amandmajev k 2. členu, ker se mi zdi, da nima smisla, da izgubljam čas še s tem, da čakam tudi na 2. člen. Torej, menim, prvič, da zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih cestah z uvedbo vinjet strelja v prazno in dela tej državi samo škodo. Dejstvo je, da je Slovenija članica Evropske unije in da s tem zakonom kršimo najosnovnejša pravila Evropske unije in se zaradi tega nič ne sekiramo, vsaj nekateri med nami ne. Ne bom razlagala, zakaj mislim, da je sploh ta zakon vložen. Vendar bi povedala, da je veliko število slovenskih državljanov, ki imajo avtomobile in ki ne uporabljajo zdaj avtocest, ki so cestninjene, bo zelo prizadetih zaradi tega zakona. Lahko govorite, kar hočete, vendar tisti ljudje, ki so prihajali v Maribor, v Ljubljano, k nam na Primorsko, v Novo Gorico in so uporabljali regionalne ceste, prisiljeni pa so bili uporabljati hitre ceste ali avtoceste tam, kjer niso bile cestninjene, in sploh ni več regionalnih cest. Konkreten primer sem povedala že zadnjič, avtocesta oziroma hitra cesta od meje na Škofijah do Kopra nima več alternative. Lahko se pelješ po nekih kozjih stezah, ampak tiste kozje steze so znane samo zelo lokalnim prebivalcem, niti jaz jih ne poznam, pa čeprav v bližini živim. Torej bodo ljudje, ki so se do sedaj vozili v službo v Koper iz Škofij, morali plačati cestnino, čeprav je do sedaj ni bilo treba. In ne mi govoriti o tem, da kako je v Franciji 50 kilometrov proč od meje vse brez cestninskih postaj in da so cestninske postaje samo okrog Pariza. To je debela laž! Tisti, ki to govori, nikoli ni bil v Franciji ali pa nas hoče zavajati. Jaz vem, da so okrog Pariza avtoceste desetine kilometrov necestninjene, ravno obratno. In nočem govoriti, da je treba centralizirati vse. Mislim, da s tem pristopom smo udarili po ljudeh, ki imajo najnižje plače, ljudje, ki so do sedaj varčevali, morali vsak cent dvakrat obrniti, da so lahko sploh mesec preživeli in sedaj jih bomo udarili pri prevozu na delo, z dela, pri prehodu na delo v nek center, kjer pač ima obvoznice. Mimogrede bi povedala, kar precejšen del denarja za obvoznice okrog Ljubljane so prispevali Ljubljančani iz občinskega proračuna. Da ne bi slučajno kdo mislil, da je vse, tudi obalno hitro cesto smo mi, ki prebivamo na obali, delno financirali in jo gradili. Nismo vsega dobili iz državnega proračuna. In sedaj, kako je to čudno. Sedaj bomo pa zaradi tega, vseeno bodo morali; mene namreč ta vinjeta zelo zelo dobro, bom rekla, podpre, stimulira. Zakaj? Zaradi tega, ker bom prihranila več kot 1200 evrov na leto. Veste kaj to pomeni! Naj Slovenke in Slovenci kar slišijo koliko bomo mi poslanci prihranili z uvedbo vinjet. Eni izmed najbolj dobro stimuliranih bomo za njih. In jaz sem kljub temu proti temu. Zakaj? Zaradi tega, ker se mi zdi, da je prvi razlog, ki je bil večkrat povedan, da se s tem zakonom izognemo pravičnemu ravnanju v zvezi z obrabo avtocest in cest na sploh in v zvezi z onesnaževanjem, čeprav vemo, da se plačuje taksa za onesnaževanje zraka od goriva, pa vendarle je tudi cestnina en del razloga zato, da je onesnaževanje večje. In pri takem načinu pomeni, da tisti, ki zelo veliko se vozimo na okrog, nismo obremenjeni sorazmerno s tem kolikor se vozimo. Tisti, ki se pa vozijo trikrat na leto, tisti bodo pa obremenjeni enako kot mi. To je zagotovo nepravično, niti ne do samega posameznika toliko, kolikor do narave in do naših cest. In drugo, kar bi še rekla, pri 2. členu amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS, jaz bi tukaj skoraj upala in si želela verjeti, da je DeSUS pomotoma to podpiral. Ker če razumem ta amandma pravilno, je to tipičen dokaz tega, da smo v Sloveniji popolnoma podrejeni lobijem naših tovornjakarjev. In je ta amandma sramota za ta Državni zbor. Namreč tukaj piše, nakup in predpisan način uporabe vinjete omogoča vožnji motornega vozila, katerega največja dovoljena masa ne presega 3.500 ton, pazite, ne glede na največjo dovoljeno maso priklopnega vozila. Se pravi, da se bodo lahko z vinjeto za 35 evrov na pol leta ali s 55 evrov na celo leto vozili tovornjaki, ki bodo imeli skupno 20 in več ton. Poslušajte, pa kam smo prišli?! Pa kam smo prišli?! Ali smo sploh še normalni? Ali si lahko dovolimo kakšne take reči? Jaz vam povem, da ta Vlada je s svojimi ukrepi zadnjega pol leta, s svojimi predlogi zakonov, naredila več škode, kot pa jo je uspela narediti morda v zadnjih treh letih pred tem. In mislim, da bi morali nujno razmisliti o takih stvareh, preden se lotite razsuti sistem cestninjenja tik preden prihajamo v sistem elektronskega cestninjenja s sateliti. In ne mi govoriti, da je veliki brat problem elektronskega cestninjenja preko satelitov, zaradi tega, ker velikega brata imamo že v teh napravicah, ki se jim praktično skoraj nobeden več ne odreče. Ko nosimo s sabo mobilni telefon, lahko veliki brat ve, kje smo, kaj počnemo ravno še ne, ker nima snemano, ampak kje smo, pa lahko vidi in ve.
Hvala lepa. Odpiram nov krog za prijave. Izvolite, prosim. Hvala lepa. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala, zelo na kratko, spoštovani gospod predsedujoči. Najprej z moje strani opravičilo predstavnikom Vlade, poslankam in poslancem. V svojem nagovoru sem verjetno v zanosu omenil ceno letne vinjete 75 evrov, gre pa za ceno 55. Ampak to samo še povečuje razliko med sedanjimi prihodki Darsa za odplačilo kreditov in zaslužkom, ki ga bo država dobila z vinjetami in ga bodo morali nadoknaditi državljanke in državljani te države. Eden od spoštovanih kolegov, ki ga zdaj ni med nami, je omenil, ljudje bodo sami odločali. Ni res, s tem smo nekatere ljudi prisilili, da bodo imeli vinjete. Predvsem tiste iz krajev, ki se vozijo v center mesta in bodo uporabljali obvoznice. Njih smo prisilili, oni ne odločajo več sami o tem, kako se bodo vozili. Njih smo prisilili, ne govoriti, da bodo ljudje sami odločali. Prisilili smo tudi tiste, ki imajo dva avtomobila v družini, enega mogoče za na dopust ali pa za daljše relacije, in enega, ki ga uporablja žena, da se pelje v službo. Tudi tiste, ki imajo dva avta v družini. En avto mogoče za na dopust ali daljšo relacijo, en avto, ki ga uporablja žena, da se pelje v službo. Tudi tu smo jih prisili, da za oba avta uporabljata vinjete in ne več samo za enega, recimo ABC. In drugo vprašanje, spoštovani gospod minister. Slišali smo, da so tovornjaki zelo velik trn v peti, in pri vseh teh stroških cestnin, cestninjenja, prevozov. Dajte mi razložiti zakaj se Slovenija ni odločila za tako imenovani GO-BOX sistem, ko gre za tovorna vozila. S tem bi sprostili promet, zmanjšali emisije in še kaj. Ne mi reči, da je predrag. Poznam ceno, poznam sistem, ki ga je uvedla Avstrija in je bistveno cenejši, kot obstoječi sistem cestninjenja in mogoče malenkostno dražji od vinjet, ki jih uvaja ta vlada. Ta primer bi bil za tovornjake mogoče malo boljši, ker tudi tovornjaki ne bi imeli rampe, enostavni bi peljali in na vsake toliko kilometrov bi imeli GO-BOX sistem, ki bi jim to trgal. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Dušan Kumer, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi. Minister in ekipa in seveda Vlada vidite kakšno "zbrko" ste naredili s tem predlogom, s katerim ste prišli letošnjo pomlad. Sam to današnjo diskusijo, že tukaj, mislim pa da to odseva tudi neko javno razpoloženje, je razdelila poslance in mislim, da tudi ljudi v tej državi na tiste, ki stanujejo, stanujemo ob obvoznicah in avtocestah in na tiste, ki so oddaljeni od tega 40 ali pa več kilometrov. Tisti, ki smo zraven naj bi plačevali, tisti ki pa so oddaljeni, danes je bil en predlog, od 40 kilometrov naprej pa tega ne bi plačevali. To seveda pomeni, da gre za predlog, ki ne vem če je bil dovolj dobro premišljen. V nekaj sem pa prepričan, je pa najmanj 10 let prepozen. Govorite da gre za dober, boljši, najboljši sistem, ampak istočasno pa napovedujete da bo kratkoročni. Dve tri leta do sistema novega. Težko me prepričate v to, da bo to boljši. Zato imam svojo razlago. Če smo včasih pri nekih nalepkah, ki smo jih imeli na avtomobilu govorili, da služijo neki lobiji, pa so se imenovali Miraži, pa ne vem kaj vse, potem je seveda ta predlog vinjet v tem trenutku, leta 2008, izsili nek drug lobij miraž, ki ne bo delal nalepk, ampak iz konkretnega predloga zakonskega, uvedbe vinjet, potem seveda koval ekstra dobiček. Jaz ne bom govoril samo o avtoprevoznikih, jaz bomo govoril o vseh tistih, ki imajo večjo količino ali večje število avtomobilov, in so seveda tudi veliko na cesti. Ti bodo izredno veliko prihranili. In samo nekaj naj glede drugega pasu okrog Ljubljane. Nobeden od vas, ki ste v Ljubljani, po mojem v bodoče po 1. juliju brez vinjete seveda ne bo mogel obiskati svojega glavnega mesta. Ker mislim, da skoraj ni mogoče, razen po kolovozih mimo mene, čez Podutik pa tam čez Toško Čelo priti v Ljubljano, da ne prideš na obvozno krožnico in da seveda prideš v mesto Ljubljano. Se pravi, vinjeta je obvezna za vsakega tistega, ki pač misli priti od nekod drugod v Ljubljano. Jaz ne govorim za nas, ki bomo to ves čas uporabljali. In ne nazadnje na koncu, vas bi spomnil in preberite si magnetograme, kaj je ministrstvo vaše, kaj je minister za notranje zadeve, kaj ste poslanci koalicije govorili o tako imenovanih nekdanjih nalepkah na avtomobilih okrog stroškov. Tu je bila filozofija neomejena. Tu je bila domišljija neomejena. Do tega, da ne znam nalepiti, ne znajo nalepiti nalepke gor, da se onesnažuje avto in tako dalje in da zaradi tega so to vsi razlogi, da ta nalepka ne more biti na avtomobilu. Zdaj vas pa sprašujem: strošek izdelave vinjete, strošek prodaje vinjete, strošek kontrole vinjete in še kaj in še kaj. Kolikšen pa je ta strošek, če mi lahko danes poveste, ta skupen strošek? Če smo takrat pri tem slavnem Mirageu Mirageu vedeli za natančen znesek, koliko je bil strošek samo tiskanja nalepke. Koliko so vsi ti stroški skupaj znesejo? Ali to ne bo zneslo več ali pa vsaj tretjino tistega, kar bomo čez leto "pokasirali". In še čisto na koncu. Ko govorite o razbremenitvi in tako dalje. Število, in to sami trdite, ko smo obravnavali zakon o cestnem prometu, sami trdite, da se število vozil na cesti iz dneva v dan povečuje. Predvsem se povečuje na slovenskih cestah tovorni promet. To ste sami še mesec dni nazaj trdili v tem Državnem zboru. Zdaj pa vas sprašujem. Kdo bo z uvedbo vinjet glede na to povečanje pridobil? Ali bom pridobil, ne jaz, drugi, običajni državljani, ki imajo en osebni avtomobil doma, ali bo pridobil tisti, ki ste ga tukaj omenjali, da povečuje obremenitev v tem cestnem prometu v Sloveniji. S tem členom, o katerem je zdaj diskusija in odprta ta splošna diskusija, daste odpustek seveda ravno temu lobiju, o katerem govorim, in še kateremu lobiju, da bo seveda z uvedbo vinjet milijone in milijonov evrov prihranil oziroma ustvaril si ekstra dobičke na račun nekaterih drugih. Tudi na račun tega, da bo lahko tudi državni proračun in denar in malha za vzdrževanje avtocest in regionalnih cest bolj reven.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. No, še enkrat se oglašam predvsem v zvezi s tretjim amandmajem, ki pravzaprav dovoljuje, da se lahko na vozilo priklopi neomejeno velika prikolica. Tukaj bi še enkrat poudaril, da je to velik nesmisel, kajti s tistimi džipi se marsikaj lahko vozi. Poglejte po cestah, boste videli, da se pripenjajo na džipe čolni, jahte, razstavljena jadralna letala, ultralahka letala in to so vse ogromne prikolice, da ne govorim samo o tistih stanovanjskih prikolicah. Še enkrat, mislim, da je to neumnost, da se to prepušča kar tako in da se v bistvu tistemu najbogatejšemu sloju, kajti običajni državljani nimajo ne jaht ne letal, ampak se najbolj bogatemu sloju dovoljuje, da vozi kamorkoli te velike prikolice, kadar mu pač "paše". Zato sodim da, še enkrat pravim, v tretjem amandmaju je treba črtati to dikcijo "ne glede na največjo dovoljeno maso priklopnega vozila", ampak je treba nekje v zakonu najti možnost, da se takšne velike prikolice oziroma večji objekti, ki jih vlečejo ti avtomobili za seboj, da se ravno tako za njih izda vinjeta oziroma da se za njo plača toliko kot, recimo, za eno vozilo. Res je, tovornjaki bodo profitirali največ, tukaj se strinjam in mislim, da bi morali nekako tovornjake stisniti. Dejstvo je, da tovornjaki uničujejo vse skupaj in ta tovornjakarski lobi si bo fino opomogel. Ne vem, morda ni dobra vinjeta za tovornjake zato, ker za tovornjak tako visoke vinjete, da bi pokrila stroške uničevanja avtoceste, zagotovo ne moremo uvesti. Mogoče bi bilo potem najboljše, da se bi tovornjake obdavčilo, če tako rečemo, na poseben način, recimo, na kilometer prevožene vožnje po avtocesti. S tem seveda, da bi morali obvezno zahtevati, da tovornjaki gredo obvezno po avtocestah, ne tako kot zdaj, ko se izogibajo vsemu skupaj in bežijo na manjše, regionalne ceste. Kar se pa tiče nalepk, moram pa povedati: nalepka, vinjeta - strošek vinjete je tako ali tako vključen v ceno vinjete same; prej, ko je pa kolega Kumer govoril, je šlo pa za nalepke za registracijo vozila, tiste nalepke so bile pa res nesmiselne, kajti registracijo vozila, vsak policist, ki te ustavi, pritisne na "knof", pa vidi ali je vozilo registrirano ali ne. To res ni več potrebno, da mora biti tudi nalepljeno gor, po mojem mnenju. Tako tukaj ne gre mešati vinjete s tistimi nalepkami. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo besedo v zvezi s tremi amandmaji k 1. členu? [[Ne.]] Potem razpravo zaključujem. V razpravo dajem 2. člen in amandma štirih poslanskih skupin, SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati v zvezi z 2. členom in amandmajem? Odpiram postopek za prijave. Izvolite. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa za besedo. K prvemu amandmaju, ki je nekaj podobnega kot tretji amandma k 1. členu, imam enake pripombe, kot sem jih že imel. Tudi v tem primeru je treba črtati dikcijo "ne glede na največjo dovoljeno maso priklopljenega vozila". Ne bom še enkrat razlagal, ker sem razlagal že pred nekaj minutami in sodim, da ni treba ministru še enkrat pojasnjevati, kajti imam ga za pametnega in lucidnega moža, tako da bo to zadevo akceptiral. Govoril bom o drugem amandmaju, ki se glasi: "Vinjeta mora vsebovati besedilo..." - tiste, bi rekel, promocijske znamke Republike Slovenije - "...I feel Slovenia." S tem da bi pa v skladu s tretjim odstavkom 144. člena Poslovnika Državnega zbora predlagal, da se to, kar bom zdaj povedal, akceptira kot ustni amandma. In sicer, da se na vinjetah napis "Povezujemo Slovenijo" nadomesti z geslom Republike Slovenije "I feel Slovenia". Mislim, da bi to bilo mogoče. Namreč, glede na to, kakšne bodo vinjete, kot so bile objavljene, bo pod vsakim znakom, tako pod zeleno kot pod oranžno vinjeto, napis "Povezujemo Slovenijo". Mislim, da bi bilo bolj smiselno, da damo napis "I feel Slovenia", predvsem zaradi promocijskega pomena te besede. Res je tudi, da ta promocijski pomen ni samo promocija države, ampak je tudi majhen opomin, da predvsem Hrvatje prihajajo v deželo, ki ji niso naklonjeni, in da naj se ta naklonjenost izkazuje vsaj na tem, da bodo brali, kaj piše tam in kam gredo. Morda bodo Hrvatje kasneje začutili Slovenijo. Upam, da prej preden jih bo naša oblast spravila v Evropsko unijo, tako kot jih je potihoma oziroma z upognjenim hrbtom spravila v Nato pakt. Mislim, da je smiselno, da tudi na ta način pokažemo malo ponosa, da se vsaj po tej plati približamo Evropski uniji, kajti po drugi plati se zelo oddaljujemo od Evropske unije, razen v primerih, kadar nam Evropska unija zažuga s prstom in takrat zopet sklonimo hrbet in pristanemo na vse, kar od nas Evropska unija zahteva. Mislim, da je ta amandma smiseln in ga predlagam kot ustni amandma, kot sem povedal, v skladu s tretjim odstavkom 144. člena našega poslovnika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram razpravo oziroma ponoven krog za prijavo odpiram. Izvolite. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Moram reči, da v Poslanski skupini Lipa imamo par pomislekov glede tega amandmaja, pa ne, da se ne bi čutili slovensko, ampak "I feel Slovenia" se mi zdi, da je to slogan gospoda Janše, in ne bo me čudilo, če ga bo vladna koalicija celo podprla. Čudi me tudi, da se ena stranka, pa čeprav moja bivša, tako zelo dobro spozna na angleščino in jo je sram slovenščine. Slovenščina je zelo priljuden jezik, zelo dober in se mi zdi, razen če bo kdorkoli imel spet kakšno intelektualno lastnino in jo bo nad tem sloganom uveljavljal, ampak to pa že presega meje mojega razmišljanja. Moram reči, da predvsem zadnji del obrazložitve glede Hrvatov, ki bodo potovali čez Slovenijo in vsaj pol leta z zavistjo in jezo gledali ime njim tako osovražene in nedosegljive države Sloveniji, se mi zdi pa krepko sporen. Če bi resno ta parlament imel željo karkoli storiti, bi na vinjeto poleg oznako Slovenija in gesla, ki je v slovenščini, povezujem Slovenijo, obesili še sliko mogoče kakšnega predsednika, ki je - v narekovajih - "iz opozicijske stranke", ki ste ga pred časom zaradi slabih slovenskih cest s ceste izrinila celo dva neznanca s psevdonimom: eden je bil "Haložan", eden pa "Janževec". In v takem primeru se mi zdi, da so taki amandmaji popolnoma neresni, predvsem če prihajajo iz stranke, ki se ima za nacionalno, zraven pa deje angleška gesla. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo v povezavi z 2. členom in dvema amandmajema - torej, prvi amandma je amandma štirih poslanskih skupin SDS, NSi in DeSUS ter drugi amandma Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke - razpravljati? Ter amandma, ki so ga ustno napovedali predlagatelji? Ne! Potem zaključujem tudi razpravo v povezavi z 2. členom. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20. uri in 30 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Proceduralno? Izvolite.
Se opravičujem, ampak vendarle bi želel opozoriti. Vlada je imela še kar nekaj časa na razpolago, da bi podala pojasnila in odgovore na našo razpravo. Žal ugotavljam, da tega ni naredila, kar smo kaže na to, kakšen odnos ima resnično Vlada do Državnega zbora, ko obravnava tako pomemben zakon, kot je sprememba cestninskega sistema, in želim izraziti proceduralno protest proti takšnemu odnosu do Državnega zbora in upam, da bo to tudi eden dodatnih razlogov, da resnično se pogovarjamo o projektu, ki ni dorečen, ki ga pravzaprav tudi Vlada sama ne zna zagovarjati. Hvala.
Hvala. Veste, da sem točko zaključil. Razumem tudi, da kritika ni bila uperjena v mene. Kot pa rečeno, prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVNO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVDNEM POSTOPKU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 2 uri in 25 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Zato besedo dajem državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje. Gospod Robert Marolt, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Pred vami je dopolnjeni Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravdnem postopku, ki predstavlja obsežno vsebinsko noveliranje veljavnega zakona in prinaša več pomembnih rešitev na področju civilnega procesnega prava. Temeljni cilj predlagane novele je zagotoviti hitrejše in bolj učinkovito vodenje postopkov v civilnih zadevah. Čeprav sodna statistika kaže, da sodišča prve in druge stopnje v zadnjih letih obvladujejo tekoči pripad civilnih zadev, pa še vedno prepogosto prihaja do kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, kar pa je predvsem posledica prevelikega števila nerešenih starih zadev. Zato je zelo pomembno, da skušamo s spremembo civilne procesne zakonodaje doseči večjo učinkovitost vodenja postopkov in skrajšati čas sojenja v konkretnih primerih. S tem namenom pa se s predlogom tega zakona spreminjajo predvsem določbe glede koncentracije glavne obravnave in sankcij izostanka strank z narokov, vročenja določbe glede pritožbenega postopka in izrednih pravnih sredstev. Predlog zakona daje sodišču na razpolago določene nove ukrepe, s katerimi lahko poskrbi, da se že pred začetkom glavne obravnave zbere vse bistveno procesno gradivo in da ne bo prihajalo do nepotrebnega predlaganja narokov, saj v praksi prelaganja narokov povzroča dolgotrajne postopke na prvi stopnji. Določajo se tudi sankcije izostanka strank z naroka, katerih namen je zagotoviti večjo procesno disciplino strank, pooblaščencev postopkov in s tem tudi pospešitev postopka. Eden glavnih razlogov za dolgotrajne postopke je veliko število razveljavitev odločb sodišča prve stopnje - kar okoli 25%. Razveljavljene zadeve se vračajo sodiščem prve stopnje v novo sojenje in s tem se nepotrebno povečuje pripad nerešenih zadev. Zato je eden glavnih ciljev predloga novele zakona, da se bistveno poveča delež sodnih zadev, ki bodo pravnomočno rešene v teku ene poti. Predlagana je sprememba temeljnega ravnanja v pritožbenem postopku na višjih sodiščih, v skladu s katero bodo višja sodišča lahko le izjemoma razveljavila sodbo sodišča prve stopnje. Praviloma pa bodo morala o zadevah odločati meritorno oziroma po vsebini, bodisi že na seji senata bodisi po opravljeni pritožbeni glavni obravnavi. Največji sodni zaostanki, kot je splošno znano, so nastali v letih 1994 do 1997, torej v obdobju, ki časovno sovpada s pripravo in izvedbo reorganizacije sodstva. Še posebej zaskrbljujoče je tudi sanje na Vrhovnem sodišču. Sodna statistika izkazuje stalno naraščanje pripada civilnih zadev, ki ga tudi Vrhovno sodišče več ne more obvladati. S tem je ogroženo izpolnjevanje ustavno zagotovljene funkcije Vrhovnega sodišča, da kot najvišje sodišče v državi skrbi za usmerjanje in poenotenje sodne prakse, zaradi česar se po vzoru nemškega in avstrijskega zakona uvaja mešani sistem po zakonu dovoljeni s strani sodišča dopuščene revizije. To bo Vrhovnemu sodišču omogočalo, da odloča le še o pravnih vprašanjih, ki so bistvena za zagotavljanje enotne sodne prakse v celi državi, kar je njegova temeljna funkcija. Naslednja pomembna novost je področje vročanja. Po podatkih sodišč se število neuspelih vročitev v pravnem postopku giba celo do 10%, zato se s predlogom tega zakona poenostavlja vročanje, omogoča se neposredno vročanje med strankami med samim postopkom oziroma njihovimi pooblaščenci. Ključna novost je tudi ta, da se omogoča vročanje na naslovu za vročanje, ki je opredeljen v spremenjenem zakonu o prijavi prebivališča. Predlog zakona prinaša tudi druge spremembe glede stvarne pristojnosti in sestave sodišča. Tako se zvišuje vrednost spornega predmeta kot osnova za razmejitev stvarne pristojnosti med okrajnimi in okrožnimi sodišči z 8.300 evrov 20.000 evrov. Pred sodišči prve stopnje se v vseh zadevah uvaja načelo sojenja po sodniku posamezniku, možnost sojenja po sodniku posamezniku pa se v lažjih zadevah uvaja tudi na pritožbeni stopnji. Spoštovane poslanke in poslanci! Glede na pomen predlaganih rešitev predlagam, da dopolnjeni Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku sprejmete. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V okviru parlamentarnega postopka je predlog zakona obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Dragu Korenu, za predstavitev stališča oziroma odbora. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav poslankam, poslancem, državnemu sekretarju in ostalim iz ministrstva. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 43. redni seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku, ki ga je Državnem zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. Predstavnik predlagatelja, dr. Lovro Šturm, je v uvodu poudaril, da je temeljni cilj predloga zakona zagotoviti hitrejše in bolj učinkovito vodenje postopkov v civilnih zadevah. Predlog zakona prinaša novosti predvsem na področju sestave sodišča, vročanja, oprostitve stroškov postopka, koncentracije glavne obravnave in uvaja sankcije za izostanek strank z naroka, na področju pritožbenega postopka ter izrednih pravnih sredstev. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so pripombe iz njihovega pisnega mnenja v veliki meri upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin in predlogih za amandmaje odbora. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju podala tudi nekatera opozorila, ki jih v okviru tega zakonodajnega postopka ni možno upoštevati, ker vse določbe, ki bi jih bilo treba popraviti, niso predmet sprememb in dopolnitev, kar bo potrebno upoštevati pri naslednjem noveliranju zakona. Sekretarka Sodnega sveta je na seji odbora predstavila njihovo pisno mnenje. Sodni svet je izrazil pomisleke glede ukinitve senatnega sojenja o družinskopravnih zadevah. Nadalje bi po njihovem mnenju zaradi načela ekonomičnosti postopka morali dopustiti možnost razveljavitve odločbe sodišča prve stopnje zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja v primerih, ko sodišče prve stopnje dokaznega postopka sploh ni izvajalo in bi moralo celoten dokazni postopek prvič izpeljati šele sodišče druge stopnje. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Državnega sveta, ki predlog zakona podpira. V razpravi je bilo predlagatelju zastavljeno vprašanje v čem je prednost ukinitve senatnega sojenja v družinskopravnih razmerjih. Postopek v teh sporih je lahko dolgotrajen, sodišče pa odloča o zelo pomembnih in občutljivih vprašanjih, pri čemer so pogosto vključeni tudi otroci, zato se postavlja vprašanje ustreznosti ureditve, po kateri se vsa odgovornost prelaga le na enega sodnika. Predstavnik predlagatelja je v odgovoru na zastavljeno vprašanje poudaril, da predlog zakona sicer ukinja senatno sojenje na prvi stopnji, torej tudi na področju družinskopravnih zadev, vendar pa s tem ne bo zmanjšana strokovnost pri odločanju. Strokovnost se zagotavlja na način, da je v teh postopkih obvezna pritegnitev izvedencev, ki so strokovnjaki s tega področja, in centrov za socialno delo. Predlagatelj pa ne izključuje možnosti, ki je bila izražena tudi s strani Sodnega sveta, po kateri bi o teh zadevah odločali senati, vendar v njih ne bi sodelovali porotniki laiki temveč strokovnjaki s tega področja. Takšna specializirana oblika sojenja pa je stvar področne ureditve in razmisleka v okviru novega družinskopravnega zakonika. Glede ključne in vedno pomembne novosti predloga zakona, o kateri bodo sodišča druge stopnje meritorno in dokončno odločala o sodnih zadevah, je predstavnik predlagatelja poudaril, da so izpolnjeni vsi pogoji za učinkovito uveljavitev teh rešitev v praksi. Odbor je sprejel amandmaje Poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine SD k 25. členu. Kot svoje pa je odbor sprejel kar nekaj amandmajev. Vsi sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavi del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kot običajno prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Mitja Ljubeljšek bo podal stališče Poslanske skupine SDS, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, spoštovani predstavniki Vlade. Osnovni cilj novele Zakona o pravdnem postopku je zagotovitev hitrejšega in učinkovitejšega vodenja postopka v civilnopravnih zadevah. Temeljne rešitve novele zakona so na naslednjih področjih: sestava sodišča, vročanje, opustitev stroškov postopka, koncentracija glavne obravnave in uvedba sankcij za izostanek strank z naroka, pritožbeni postopek in izredna pravna sredstva. Že sam pregled navedenih področjih kaže na to, da gre za novelo, s katero se prenašajo pomembne novosti v smeri učinkovitosti vodenja postopka v civilnopravnih zadevah. Predlog zakona daje sodišču na razpolago ukrepe, s katerimi lahko poskrbi, da se že pred pričetkom glavne obravnave zbere vso bistveno procesno gradivo in da ne prihaja do prelaganja narokov. Prelaganje je namreč eden glavnih razlogov za dolgotrajnost postopkov na prvi stopnji. Zaradi tega predlog zakona določa sankcije izostanka strank od naroka, katerih namen je zagotoviti večjo procesno disciplino strank v civilnopravnem postopku in s tem tudi pospešitev postopka, da ne bi prihajalo do nepotrebnega odlašanja in posledično sojenja v nerazumnem roku. Vse prevečkrat se v življenju srečujemo s primeri, ko stranke poudarjajo, da njihovi primeri pred sodišči potekajo nerazumno dolgo. Zakonska novela v tem delu nalaga tudi večjo odgovornost odvetnikom, tako da sodišče nepopolne ali nerazumljive vloge odvetnika ne bo več vračalo v dopolnitev oziroma popravo, ampak bo takšno vlogo takoj zavrglo. Od odvetnika, ki opravlja svoje delo kot svoboden poklic in je pravni strokovnjak, ki ima tudi izkušnje za zastopanje strank pred sodišči, se lahko in tudi mora pričakovati večja stopnja skrbnosti kot pri ostalih strankah. Naslednji sklop sprememb, ki so tudi pomembne v tej zakonski noveli, se dotika pritožbenega postopka. Nesporno je, da je eden izmed glavnih razlogov za dolgotrajnost postopkov tudi veliko število razveljavitev odločb sodišča prve stopnje. Višja sodišča razveljavljene odločbe vračajo sodiščem prve stopnje v ponovno sojenje in s tem tudi posledično povečujejo pripad nerešenih zadev. Eden izmed ciljev zakonske novele je, da se bistveno poveča delež sodnih zadev, ki bodo pravnomočno rešene v teku ene poti. Tako je predlagana bistvena sprememba temeljnega ravnanja v pritožbenem postopku na višjih sodiščih. Ta je predlagana tako, da se iz pretežno pravno kontrolnega postopka spremeni v postopek s širšimi pooblastili, za katera velja dokončno odločanje o stvari oziroma prepoved vračanja v ponovno sojenje. Tako novela zakona pooblašča višja sodišča, da razpišejo obravnavo vselej, kadar bo to potrebno za meritorno odločitev. V primeru, ko bo višje sodišče ugotovilo, da je mogoče pomanjkljivosti odpraviti že na seji senata, ne bo razpisalo glavne obravnave in bo na seji senata ali pa celo po sodniku posamezniku, če bo glede na težo sodne zadeve tako odločil senat, o zadevi dokončno odločilo. Pomembna novost, ki jo prinaša zakonska novela, je, da pooblašča višje sodišče, da mora samo odpraviti ugotovljene nepravilnosti in pomanjkljivosti v dejanskem stanju, ugotovljene kršitve materialnega ter procesnega prava. Izjemoma bo smelo višje sodišče vrniti zadevo sodišču prve stopnje le v primeru nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, do katerega je prišlo zaradi napačne pravne kvalifikacije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da novela zakona o pravdnem postopku prinaša pomembne novosti v civilnopravnih postopkih za sodnike in za stranke, katerih namen je učinkovitost in ekonomičnost sojenja tudi s koncentracijo glavne obravnave. Sankcija prekluzije navajanja novih dejstev in dokazov se premika na čas pred izvedbo prvega naroka za glavno obravnavo, vendar le v primeru, če je sodišče stranke pozvalo, naj se izjavijo o določenih dejstvih oziroma predložitvi dokazil. Ob tem se predlaga, da učinek prekluzije velja le za procesne kršitve, ki bi jih stranka pred sodiščem prve stopnje lahko uveljavljala [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], pa tega ni pravnomočno storila. Na podlagi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog novele zakona o pravdnem postopku podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Darja Lavtižar Bebler pa bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Nesporno je, da je prav procesna zakonodaja tista, ki bistveno vpliva na trajanje sodnih postopkov, in je zato smiselno, seveda tudi z vidika zakonodajalca, budno spremljati, kako je mogoče z ustrezno racionalizacijo postopkovnih in zakonov vplivati na kar najhitrejše zagotavljanje sodnega varstva pravic in na kar najhitrejše končanje sodnih postopkov. Seveda pa s takšnimi spremembami in ni dopustno nesorazmerno krniti pravice udeležencev in strank v postopkih do kvalitetnega sodnega varstva njihovih pravic, kjer morajo imeti stranke na voljo zadostne proceduralne kavtele, ki jim zagotavljajo ustrezen položaj v konkretnem pravdnem postopku. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato v načelu ne nasprotujemo predlagani noveli zakona o pravdnem postopku, ki prinaša novosti predvsem glede sestave sodišč, vročanja, oprostitve stroškov postopka, koncentracije glavne obravnave in uvaja sankcije za izostanek strank z naroka, na področju pritožbenega postopka ter izrednih pravnih sredstev. Še posebej smo naklonjeni poenostavitvi in posodobitvi vročanja ter sankcioniranju strank zaradi izostanka z naroka. Vemo, da prav to slednje bistveno prispeva k podaljšanju sodnih postopkov. Soglašamo z mnenjem Sodnega sveta, da je nemara sporno, da bi tudi v postopkih s področja družinskopravnih razmerij odpravili sojenje v senatu. Sodnik posameznik naj namreč ne bi mogel nadoknaditi drugih potrebnih znanj s tega področja, ki bi jih lahko prav sodniki porotniki, ki bi prihajali iz posameznih strokovnih področij, ustrezno dopolnjevali. Toda res je tudi, da so v tovrstnih postopkih praviloma pritegnjeni tudi posamezni izvedenci in predstavniki centrov za socialno delo. Tudi glede te predlagane novele pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je bila vložena v zakonodajno proceduro, ko še ni bila niti nomotehnično ustrezno pripravljena. Takšna ocena izhaja tudi iz preštevilnih tovrstnih pripomb Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in iz velikega števila amandmajev, ki so jih na predlog te službe nato vložile koalicijske poslanske skupine ali pa jih je kot svoje sprejelo matično delovno telo. Praktično k eni tretjini členov je bilo treba pripraviti in sprejeti amandmaje. Naj še enkrat poudarimo, da prav Ministrstvo za pravosodje v zakonodajno proceduro prepogosto vsiljuje po skrajšanem in nujnem postopku in preko izrednih sej slabo pretehtane, slabo pripravljene in površne predloge novel, prepogosto novele nedavno sprejetih novel, s čimer tudi svojevrstno onesnažuje zakonodajno proceduro v tem Državnem zboru. Da ne govorimo o tem, da je delo, ki je opravljeno v Državnem zboru, tisto delo, ki bi ga bil moral poprej že opraviti predlagatelj sam. Ker pa so nekatere spremembe v tem predlogu zakona vendarle smiselne, zakonu v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Še enkrat hvala. Kolega Aleš Gulič pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! Ponavadi začenjam predstavitev Poslanskega kluba Liberalne demokracije s tem, da povem, kako imamo spet pred seboj enega tistih zakonov, ki je nastal kot popravljalnica nečesa, kar je bilo pred kratkim popravljeno. Žal, res mi je žal, da tudi danes ne morem drugače. Leto dni približno je tega, ko smo imeli pred seboj Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku, ZPP-C; danes imamo pa D. Se pravi, spet nekaj, kar se opravlja na novo in če pogledamo cilje novele, bomo videli, da so zelo zelo podobni. Zato pri tem "flikanju" zakonodaje v Liberalni demokraciji Slovenije prav gotovo nočemo sodelovati, tako kot predlagatelj želi in bomo glasovali proti. To pa hočem podkrepiti še z nečem, kar ste danes že slišali in ker imam nekaj časa, mi dovolite, da ponovim. Citiram, dr. Danilo Türk, danes zjutraj: "Med okoliščinami, ki bistveno vplivajo na delo sodišč, je izredno pomena tudi pogosto spreminjanje zakonodaje, po kateri sodišča sodijo. Nenehno in vseobsežno spreminjanje zakonov in zato tudi njihova pogosta nekonsistentnost namreč vodi do izjemnih obremenitev sodnikov pri iskanju odgovorov na novo odprta vprašanja, ki izvirajo iz zakonskih ureditev, in pri vzpostavljanju povsem nove sodne prakse. Hitro in ponavljajoče se spreminjanje zakonske ureditve vodi tudi do tega, da je državljanom nejasno, kaj je tisto, kar je zakonito in pravno dopustno, zato je tudi možnost medsebojnega sporazuma manjša. Posledične so tudi tožnikom in tožencem nejasne možnosti za uspeh v sodnem sporu, to pa vodi do neutemeljenih pričakovanj in nezadovoljstva z delom sodišč, ki za takšne rezultate niso in ne morejo biti odgovorni. Vsaka zakonska sprememba, pa četudi potrebna, zato s seboj nosi tudi določen čas, ki je potreben za prilagoditev in s tem določeno podaljšanje sodnih postopkov in povečevanje njihovega števila, predvsem pa temeljni sistemski zakoni terjajo temeljit strokovni premislek." Konec citata. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Ali naj rečem hvala predsedniku? Stališče Poslanske skupine Nove Slovenje bo predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Sodišče v pravdnem postopku rešuje spore iz osebnih, družinskih, premoženjskih in drugih civilnopravnih razmerij. Temeljni zakon o pravdnem postopku je bil sprejet pred devetimi leti in do danes trikrat noveliran. Obsežna novela o kateri danes razpravljamo, se je pripravljala več kot eno leto, njen namen pa je zagotoviti hitrejše in bolj učinkovito vodenje postopka v civilnih zadevah. V Poslanski skupini Nova Slovenija bi radi še posebej izpostavili poglavitne spremembe, ki se nanašajo na pritožbeni postopek. Eden izmed glavnih razlogov za dolgotrajnost postopkov je zelo veliko število razveljavitev odločb sodišč prve stopnje. Po podatkih je razveljavljenih kar ena četrtina odločb, kar pomeni, da se razveljavljene odločbe vračajo sodiščem prve stopnje v novo sojenje, s tem pa se veča število nerešenih zadev. Novela predlaga, da se na drugi pritožbeni stopnji uvede dokončno odločanje oziroma prepoved vračanja v ponovno sojenje. Sodišča bodo razpisala obravnavo vselej, kadar bo to potrebno za odločitev. Če bo sodišče druge stopnje ugotovilo, da je pomanjkljivosti mogoče odpraviti že na seji senata, bo odločilo dokončno že na sami seji in ne bo razpisalo glavne obravnave. Sodišče bo lahko izjemoma vrnilo nazaj v odločanje na prvo stopnjo samo v primerih nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, do katerega bi prišlo zaradi napačne pravne kvalifikacije. Novela spreminja stvarno pristojnost sodišč in dviguje razmejitveni prag med okrajnim in okrožnim sodiščem z 8300 evrov na 20.000 evrov, uvaja se možnost sojenja po sodniku posamezniku tudi v pritožbenem postopku, če ne gre za zapleteno zadevo glede pravnih in dejanskih vprašanj in če od odločitve o pritožbi ni mogoče pričakovati rešitve pomembnega pravnega položaja. Pomembna novost so spremembe glede vročanja in odločanja brez glavne obravnave, če stranke s tem soglašajo. Zvišuje se tudi mejni znesek glede spora majhne vrednosti, z 833 evrov na 2000 evrov. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da so predlagane spremembe pomembna osvežitev in posodobitev pravdnega postopka. Sistemska pomanjkljivost, ki je do sedaj najbolj izstopala, je bila gotovo majhna možnost sodišča za zagotovitev koncentracije glavne obravnave. Spremembe, ki so predlagane s to novelo popravljajo ta inštrument, s čimer se bo zagotovila pospešitev in ekonomičnost pravdnega postopka. Zagotovljeni so prostorski pogoji, razpravne dvorane, kot je bilo rečeno, bodo zagotovljene do jeseni, odprta pa je tudi možnost za dodelitev dodatnih sodnikov. V Poslanski skupini Nova Slovenija bomo novelo podprli, saj menimo, da bodo z njo ustvarjeni pogoji, ki dopuščajo, da bomo vendar prekinili s prakso, ki povzroča veliko težav s tem, ko so zadeve potovale od prve stopnje na višjo stopnjo in nazaj, in da bo prišlo do novega stanja na področju civilnih zadev, ker bo zagotovljeno hitrejše in učinkovitejše vodenje postopkov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Kristijan Janc pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi. Se opravičujem, ampak na kolega Guliča današnji obisk predsednika države v Državnem zboru očitno dobro deluje. Tako kot smo izrazili podporo zakonu o odvetništvu, zakonu o sodišču, zakonu o brezplačni pravni pomoči, tako izražamo tudi vso podporo predlogu spremembam in dopolnitvam zakonu o pravdnem postopku. Zakaj? Zato, ker podpiramo projekt Lukenda, ki spremembo tega zakona navaja kot enega izmed ukrepov za povečanje učinkovitosti sodstva in odpravo sodnih zaostankov. Z zadovoljstvom smo sprejeli podatek, da so vsa višja sodišča v državi ta trenutek že dosegla plan za odpravo sodnih zaostankov in tako niso več prezasedena z zadevami. Temeljni cilj predlagane novele je torej zagotoviti hitrejše in bolj učinkovito vodenje postopkov v civilnih zadevah. Vsaka sprememba v pravdnem postopku je sicer lahko dovolj dvorezen meč. Ne moremo zgolj brezglavo težiti k pospešitvi postopkov in odpravi zaostankov, ob tem pa pozabiti na ustavne pravice in splošna načela poštenega sojenja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da so predlagane spremembe in dopolnitve dobrodošle, da bodo dosegle svoj namen in da ostajajo v okvirih ustavno in konvencijsko zagotovljenih pravic. Podpiramo zvišanje vrednosti spornega predmeta in na tak način doseženo razbremenitev okrožnih sodišč. Okrožna sodišča bodo tako hitreje obravnavala težje in zahtevnejše zadeve večjega ekonomskega pomena. Tudi sojenje po sodniku posamezniku nam je prineslo pozitivne rezultate, saj se senatno sojenje na prvi stopnji doslej ni izkazalo kot uspešno. Po besedah ministra za pravosodje pa nam je bilo kljub temu možno, da bi recimo družinski zakonik omogočil, da bi v primeru družinskih sporov prišlo do senata, v katerem bi sodelovali tudi strokovni sodelavci, pritegnili pa bi se iz evidence strokovnjaki s tega področja, centri za socialno delo in podobno. Prav je tudi, da se poenostavi postopek osebnega in neosebnega vročanja in tako poveča učinkovitost vročanja na sploh. Vemo, da se marsikdo pač zna spretno izmikati vročanju. Že pri zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o prijavi prebivališča smo govorili o tem, da se bo omogočilo vročanje fizičnim osebam na naslovu za vročanje, pa naj bo to stalno ali začasno prebivališče. Pozitivna sprememba je tudi ta, da se bo lahko zmanjšalo prelaganje narokov, kar je eden od glavnih razlogov za dolgotrajnost postopkov na prvi stopnji. Dosedanja ureditev je omogočala zavlačevanje postopkov, zato smo za uvedbo sankcij v primerih neupravičenega izostanka z naroka, saj bomo, žal, le tako dosegli večjo procesno disciplino strank in s tem pospešitev postopka. Znano je, da je problematika tudi pritožbena faza postopka. Zakon ne zagotavlja v dovolj veliki meri pritožbenemu sodišču, da bi lahko dokončno in vsebinsko odločilo o zadevi. V drugih evropskih državah tega ne poznajo, vemo pa, kako zgleda praksa pri nas, ko zadeve potujejo z nižje stopnje na višjo in še nazaj, in tudi po trikrat, štirikrat ali celo večkrat. Veliko število razveljavitev sodb sodišč prve stopnje je torej eden glavnih razlogov za dolgotrajnost postopkov. V poslanski skupini podpiramo cilj predloga novele, da se bistveno poveča delež sodnih zadev, ki bodo pravnomočno rešene v teku ene poti. Predlog zakona pooblašča sodišče druge stopnje, da razpiše obravnavo vselej, kadar bo to potrebno za odločitev. Če bo sodišče druge stopnje ugotovilo, da je mogoče pomanjkljivosti odpraviti že na sami seji senata, ne bo razpisalo glavne obravnave in bo tako na seji senata ali pa celo po sodniku posamezniku v zadevi dokončno odločilo. Strinjamo se s predlogom, po katerem bo moralo sodišče druge stopnje samo odpraviti ugotovljene nepravilnosti in pomanjkljivosti v dejanskem stanju, ugotovljene kršitve materialnega prava ter ugotovljene kršitve pravnega postopka. Verjamemo, da je mnogo enostavneje zadevo razveljaviti in vrniti v ponovno odločanje sodišču prve stopnje kot pa o zadevi potem, ko se opravi glavna obravnava, dokončno odločiti in napisati ustrezno sodbo. Vendar je to stanje že močno zmanjšalo zaupanje ljudi v delovanje sodišč, saj so bili zaradi napak sodišča prve stopnje na nek način kaznovani tako, da se celoten postopek prične znova in da naraščajo stroški samega postopka. Cilj predloga zakona je torej, da sodišče druge stopnje pravilno, meritorno in končno odloči o sodnih zadevah, saj bo to veliko prispevalo k ekonomičnosti in pospešitvi postopka v celoti. Tudi zato in zaradi vsega navedenega bomo v poslanski skupini predlagani zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil poslanec Ivan Jelen. Izvolite.
Hvala za besedo. Poslanke in poslanci, državni sekretar! Osrednja nit vseh predlaganih sprememb obsežnega noveliranja civilnega pravdnega postopka je večje zaostrovanje obveznosti pravdnih strank z namenom koncentracije in pospešitve sojenja predvsem s koncentracijo glavne obravnave in reformo pritožbenega postopka. V naši poslanski skupini menimo, da je že skrajni čas, da se je v izogib sodnim zaostankom in zavlačevanju pravdnih postopkov s strani strank samih celovito pristopilo k reševanju tega problema s spremembo osnovnega postopkovnega zakona s pravdnega področja. Menimo, da bodo številne rešitve tudi dejansko doprinesle k osnovnemu cilju, to pa je odprava sodnih zaostankov. Popolnoma se strinjamo z mnenjem predlagatelja, da je obveznost strank, da pripomorejo k pospešitvi in koncentraciji postopka, ter s tem k sojenju v razumnem roku. Namreč, ravno postopanje strank oziroma njihova neaktivnost je pogosto vodila k zavlačevanju postopka ter s tem v kršitev pravice do sojenja v razumnem roku. Zato se poslanci DeSUS-a popolnoma strinjamo z uvedbo sankcij za neaktivnost strank, saj so tudi same odgovorne za hitro razrešitev spora. Predlagane spremembe se nanašajo na več vsebinsko povezanih sklopov, in sicer se spreminja sestava sodišč in njihova stvarna pristojnost. Gre za novo določitev vrednosti spora, o katerem odloča okrajno oziroma okrožno sodišče. Dalje, sprememba v smeri priprave popolnejše in razumnejše vloge s strani strank oziroma njihovih odvetnikov. Jasnejše in nedvoumne določbe glede vročanja sodnih pisanj so bile že nujno potrebne, saj se moramo zavedati, da se sedaj sodišča soočajo z izredno perečim problemom, to je z izogibanjem strank vročanju sodnih pisanj, kar posledično v veliki meri vpliva na nadaljnji tek postopkov ter tako tudi na odločanje v nekem razumnem roku. Določila so oblikovala ustrezno in podobno kot pri postopanju v zvezi z upravnimi pisanji, zato jih poslanci DeSUS-a podpiramo. Z vidika enakopravnosti upravičencev do oprostitve stroškov postopka smo v naši poslanski skupini že ob sprejemanju novele zakona o brezplačni pravni pomoči opozarjali, da je potrebno ta institut poenotiti, saj se ta ureditev po zakonu o brezplačni pravni pomoči ter zakonu o pravdnem postopku izredno razlikujeta, kljub temu da vodita k istemu cilju. Novela zakona o brezplačni pravni pomoči je pred kratkim že bila sprejeta, sedaj je na vrsti modificiranje zakona o pravdnem postopku, ki je po naši oceni ustrezna, zato dajemo podporo tudi temu delu sprememb. Bistveni del sprememb, ki bodo po našem mnenju zagotovo doprinesle k osnovnemu cilju te novele, pa se nanaša na pritožben postopek ter na izredna pravna sredstva. Tako se posebej razveljavljene zadeve ne bodo več vračale sodiščem prve stopnje v novo sojenje in s tem povečevale pripad nerešenih zadev, temveč so določila oblikovana v tej smeri, da se bodo zadeve v večini pravnomočno rešile v teku ene poti. Poslanci DeSUS-a podpiramo prizadevanje ministra za pravosodje k popolni odpravi sodnih zaostankov ter k pospešitvi in koncentraciji pravdnega postopka, zato bomo novelo zakona o pravdnem postopku, ki po naši oceni sledi tem ciljem, soglasno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupin SNS bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Zakon o spremembah in dopolnitvah o pravdnem postopku uvaja red v marsikateri segment slovenskega pravnega sistema. Jaz ne soglašam s tisto trditvijo predsednika države, ko je rekel, da pogosta nekonsistentnost zakonov vodi do izjemnih obremenitev sodnikov, ker sodim, da mnogi sodniki niti ne razumejo zakonov in sodijo precej čudno, precej na pamet in pa zelo nekonsistentno. Ampak, če tudi vzamemo to v zakup, mislim, da sedanji zakon to zadevo v marsičem popravlja. Zagotovo pa izjemne obremenitve ne moremo nekako pripisovati vsem oziroma dati vsem sodnikom enako. Konec koncev, če pogledamo primerjave, kako lahko nekatera sodišča v Sloveniji hitro, promptno in pa eksaktno rešujejo zadeve, tako kot recimo sodišče v Krškem, Slovenj Gradcu ali pa na Vrhniki, kot izredno majhen kraj, medtem ko imamo druga sodišča, recimo okrajno ali pa okrožno v Ljubljani, pa v Kopru, pa v Celju, kjer se nalagajo akti enega na drugega in kjer se ne more vzpostaviti red, kaj šele, da bi se vzpostavil tok procesov tako, da ne bi vse skupaj zastajalo. Marsikaj je dobrega v tem novem predlogu, eden je zagotovo izločitev sodnika ali sodnika porotnika. Seveda pa upamo, da bodo upoštevali sodniki tudi utemeljene predloge za izločitev. Dostikrat se je dogajalo, da navkljub temu da je zakonska osnovna za izločitev sodnika obstojala, pa vendar se nihče ni odločil za to, da bi sodnika izločil, ampak so enostavno preskočili zahtevo stranke in šli malo po svoje. Tako nekako, kot so bili navajeni dolgo časa pred tem. Dobro je, da se pri vročanju ukinja možnost nadomestne vročitve hišniku ali sosedu. Tukaj so se dogajale čudne zadeve, ko je sosed zaradi tega, ker je bil v slabih odnosih s sosedom, enostavno skril dokument, potrjena pa je bila vročitev tega dokumenta. Pri izvedencih je dobro, da je vpeljana možnost denarnega kaznovanja zgolj zaradi neopravičene prekoračitve roka za izdelavo izvedenskega mnenja. Ni pa sankcionirano slabo izvedensko mnenje. V Sloveniji smo dostikrat oziroma so sodišča, sodniki in pa predvsem stranke v postopku talci slabih izvedenskih mnenj. Tudi zaostanki pri sodnih obravnavah so v veliki meri dostikrat tudi zaradi slabih, nekonsistentnih in nepopolnih izvedenskih mnenj. Vendar je tukaj žogica pri Ministrstvu za pravosodje, kajti tisti izvedenci, ki so nekoč bili postavljeni kot izvedenci z glavno premiso, da so politično neoporečni, ne glede na to, kakšno znanje imajo, v veliki meri še vedno krojijo usodo marsikateri stranki na sodišču. Precej več je še teh pozitivnih lastnosti tega zakona oziroma dopolnil zakona o pravdnem postopku. Sodimo v Slovenski nacionalni stranki, da je pripravljeni material dober, in ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavil poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku ima tako kot večina zakonov, ki jih pripravlja pravosodno ministrstvo, v svoji obrazložitvi kot temeljno dejstvo zapisano, da bo pripomogel k zmanjšanju sodnih zaostankov. Glede na to, da je to ena izmed temeljnih ran sodnega sistema v naši državi, v Poslanski skupini Lipa ne bomo nasprotovali predlogu zakona. Imamo pa nekaj vprašanj, na katera, verjamem, da bodo predstavniki Ministrstva za pravosodje z veseljem odgovorili. Prvo vprašanje, ki se mi zdi najpomembnejše, je, v čem je prednost ukinitve senatnega sojenja v družinskopravnih razmerjih. Tu ste dobili tudi opozorilo s strani Sodnega sveta. Primerno bi bilo, in mislim, da bi se te težave, ko gre za družinskopravna razmerja, reševale bistveno hitreje, bistveno pravičnejše, če bi v senatnem sojenju sodelovali sodniki porotniki s strokovnim znanjem s področja socialnega dela, psihologije in varstva ter vzgoje otrok. Nenazadnje je temeljni problem, če zelo posplošim zadevo, ko gre za te primere, ločitev. In pri ločitvi gre v največ primerov v prvi fazi za skrbništvo nad otroki. Nekako ustaljena praksa, ne samo pri nas, ampak tudi v Evropi, je ta, da gre to po nekem principu, komu, na kakšen način in v kolikšni meri se otroci dodelijo. Tudi dosedanja praksa, ko je glavno mnenje podal center za socialno delo, se mi zdi neprimerna v tistih segmentih, ko ga sodišče ni upoštevalo. Zgodilo se je namreč v nekem konkretnem primeru, da je center za socialno delo celo dvakrat podal isto mnenje, pa sodnica ni upala, ni želela razsoditi po mnenju centra za socialno delo, ampak si je vzela še neko določeno rezervo. Danes po sprejetju tega zakona prepuščamo to zgolj sodnici. Mi ne vemo, kakšna je njena vloga, kakšna je njena zgodovina, ali je morebiti tudi sama imela podobne težave kadarkoli v življenju. Nenazadnje ne smemo pozabiti, sodniki in sodnice v tej državi so samo ljudje in tako kot mi, poslanci in poslanke, državljanke in državljani, tudi oni imajo svoje mnenje in pri tem mnenju lahko hitro padejo pod določen vpliv. In to se mi ne zdi primerno, glede na to, da so družinskopravna razmerja res tista razmerja, kjer je treba imeti poseben občutek, "feeling", če hočete, po angleško, kjer se je treba res potruditi in narediti vse, kar je možno narediti v korist otroka, če govorimo o otrocih. Saj ko gre za, bom rekel, deljenje premoženja je to malenkost. Se ve. Ampak ko gre pa za otroka, tam je pa treba imeti poseben občutek in se mi zdi, da s tem zakonom ta občutek malo zanemarjamo. V nekaterih delih zakona se uvajajo zelo stroga in zapletena pravila, ki naj bi sicer disciplinirala stranke v postopku. Vendar v praksi bodo povzročila, da stranka praktično ne bo mogla nastopati v pravdi brez odvetnika. Ampak spoštovane kolegice in kolegi, spomnite se par dni nazaj. Sprejemali ste zakon o odvetništvu. Sprejeli ste zakon o odvetniški tarifi. S tem zakonom bodo ljudje potrebovali odvetnika. Ali smo jim res z zakonom o odvetniški tarifi omogočili cenejši dostop do odvetnika? Ali smo jim samo v povezavi s tem zakonom omogočili to, da bodo pa nujno potrebovali odvetnika. Mesec dni nazaj smo imeli zakon o brezplačno pravni pomoči. Ali smo jim res omogočili takšno brezplačno pravno pomoč, ki bi si jo želeli. Glede na to, da s tem zakonom vidimo, da brez odvetnika ne bodo mogli več skoraj na sodišče. Še par pomanjkljivosti, ki mi jih pa čas omejuje, da bi jih omenil. Ampak nenazadnje, ne glede na vse skupaj v Poslanski skupini Lipa zakonu ne bomo nasprotovali. Vendar pravim, marsikateri zakon bi moral imeti na koncu črko ž, če bi hoteli spremeniti oziroma zmanjšati sodne zaostanke v tej državi ali pa črko a, v kolikor bi ukinjali [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Z vašo predstavitvijo pa smo tudi končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Zato prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bom vodil oziroma opravil na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. 4., z dopolnitvijo z dne 24. 4., in sicer v povezavi s spremembo amandmaja. Torej prehajamo k 89. členu zakona ter amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS ter k spremembi amandmaja, ki jo vlagajo SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Se opravičujem, nisem vas videl. Kolegica Darja Lavtižar Bebler, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Torej ta amandma na amandma je več kot dobrodošel, kajti zelo izrazito ponazarja tisto, kar sem prej v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov kritičnega povedala na račun priprave posameznih zakonov in predlogov novel, ki prihajajo s strani Ministrstva za pravosodje v Državni zbor. Amandma k 89. členu je že sprejelo matično delovno telo na seji 8. 4. letos, se pravi pred dobrimi štirinajstimi dnevi. To je bil amandma, ki je sledil pripombam Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in ki zadeva zelo bistveno problematiko. Zadeva situacijo, ko sodišče druge stopnje spozna, da je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava na prvi stopnji dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in sodišče glede na naravo stvari in okoliščine primera oceni, da samo ne more dopolniti postopka oziroma odpraviti omenjene pomanjkljivosti. Moram reči, da se s tem novim amandmajem sicer strinjam, ker je bolj precizen, ampak vseeno ni v bistvu nobene razlage, kaj zdaj pomeni v prejšnjem amandmaju besedica "praviloma", ki se zdaj tam črta, in kaj pomeni v tem novem amandmaju besedica "izjemoma". Se pravi, sodišče na drugi stopnji ugotovi, da je zaradi zmotne uporabe materialnega prava bilo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in da samo ne more dopolniti postopka oziroma odpraviti omenjene pomanjkljivosti in da takrat izjemoma razveljavi sodbo prve stopnje in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Kaj pomeni zdaj tukaj besedica "izjemoma"? Če sodišče druge stopnje ugotovi, da samo ne more ugotoviti dejanskega staja oziroma odpraviti napake iz prve stopnje, zakaj bo potem izjemoma razveljavila to sodbo in vrnila zadevo v ponovno sojenje na prvi stopnji?! Mislim, da je tukaj pred nami ena velika zmešnjava, in več kot odlično dejansko ponazarja, kako površno in neustrezno se loteva predlagatelj teh sprememb. Saj vemo, da po napotilu predlagatelja so vendarle prejšnje poslanske skupine vložile prejšnji amandma in najbrž po napotilu predlagatelja, istega predlagatelja, spet vlagajo nov amandma. Hvala.
Hvala lepa. Državni sekretar, gospod Marolt, beseda je vaša. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Če dovolite, bi se odzval na to mnenje spoštovane cenjene poslanke gospe Darje Lavtižar Bebler. Dejstvo je, da s to spremembo amandmaja k 89. členu se sedaj, ko je črtana beseda "praviloma", jasno določa, da morajo obvezno sodišča dopolniti postopek oziroma odpraviti pomanjkljivosti in odločiti o zadevi v primerih, ki so navedeni v tem odstavku, torej da je potrebno za pravilno ali popolno ugotovitev dejanskega stanja. Zgolj izjemoma torej, če je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in če bo sodišče ocenilo v konkretnem primeru, se pravi zgolj izjema, če je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in če bo sodišče glede na okoliščine konkretnega ocenilo, da ne more dopolniti postopka oziroma odpraviti te pomanjkljivosti, potem bi lahko izjemoma bila razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in vrnitev v ponovno sojenje. Gre za res izjemo od možne izjeme oziroma za tiste okoliščine, v katerih bo sodišče ocenilo, da ni mogoče o zadevi dokončno odločiti na drugi stopnji. Vendar še enkrat poudarjam, zgolj v tistih primerih, če je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje bilo nepopolno ugotovljeno. To praktično pomeni, da to se ne nanaša na samo ali pa na nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, nanaša se samo na tisti primer, da je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in sodišče glede na naravo stvari in okoliščine primera oceni, da samo ne more dopolniti postopka oziroma odpraviti omenjene pomanjkljivosti. Gre torej za nomotehnično in bolj precizno urejanje tega predmetnega 89. člena. Če dovolite bi tukaj pojasnil samo še to, ko je bilo omenjeno, zakaj po enem letu že nova novela zakona o pravdnem postopku. Če se spomnite, res, v lanskem letu ste sprejeli novelo zakona o pravdnem postopku, ki se je nanašala zgolj na tehnično rešitev, na možnost elektronskega poslovanja v pravdnih zadevah in pa tudi na možnost vzpostavitve pogojev za elektronsko poslovanje centralnega oddelka za izršbo na podlagi verodostojne listine. Kar pa se tiče, ko je bilo omenjeno, časa za pripravo oziroma za uveljavitev zakona za pripravo sodišč, za pripravo sodnikov na novo zakonodajo, bi samo, če dovolite, spomnil, da jasno piše v tem zakonu, v tej noveli na koncu, da ta zakon začne veljati 1. oktobra letos, torej je praktično 5 mesecev še časa za pripravo na začetek veljavnosti in začetek uporabe tega zakona. Kar pa se nanaša na razmejitev pristojnosti med okrajnimi in okrožnimi sodišči, ko se pristojnost na okrajnih sodiščih povečuje iz 8.300 evrov vrednost spornega predmeta na mejo 20.000, je pa začetek uporabe teh dveh členov v noveli zakona pa vezan na 1. januar 2010. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ponovno dajem poslanki Darji Lavtižar Bebler.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, s tem, kar ste povedali sedaj, ste pokazali, ne samo to, da vam nomotehnika dela težave, dela vam težave tudi semantika in pa navadna logika, če hočete,, kmečka logika. Poglejte, če bo sodišče na drugi stopnji ugotovilo, da samo ne more odpraviti pomanjkljivosti iz prve stopnje, potem bo seveda razveljavilo sodbo. Ne izjemoma. Če bo ugotovilo, da ne more odpraviti napak, bo razveljavilo. Ne more biti "izjemoma razveljavila". Kaj pa bo storilo? Kaj pa bo izjema od te izjeme? Se pravi, na koga bo preložilo to zadevo, če pa je že ugotovilo to pritožbeno sodišče, da samo ne more odpraviti napak. Kdo bo potem odpravil napake? Se pravi, da v tem primeru, v vsakem primeru bo moralo drugostopenjsko sodišče razveljaviti sodbo in jo vrniti v razrešitev na prvo stopnjo. Trdim, da je ta beseda "izjemoma" tukaj odveč. Drugo pa je, da vi računate, da bodo taki primeri izjemni. Ja, to pa ja. Samo poglejte ta stavek, pa boste videli, v vsaki situaciji, ko bo drugostopenjsko sodišče ugotovilo, da samo ne more odpraviti napake in nepravilnosti iz prve stopnje, bo razveljavilo sodbo.
Hvala lepa. Kolega Zagorac, beseda je vaša.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Jaz se moram v prvi fazi zahvaliti spoštovanemu predsedniku Vlade, da je v imenu predlagatelja, ki pa ni Vlada Republike Slovenije, obrazložil ta amandma, ker verjamem, da s strani predlagatelja ni nekega velikega interesa, ker jim je vse jasno, vsaj kolikor pogledam po dvorani. Ampak mene vseeno zanima ena stvar in to je že kolegica pred menoj vas vprašala, v čem je besedica "izjemoma" močnejša od besede "praviloma". Praviloma vseeno pomeni po določenem pravilu in se pravi, če sodišče druge stopnje ugotovi, da je prišlo do zmotne uporabe materialnega prava, do nepopolnih dejstev, mora praviloma, kot je bilo v prvotnem besedilu zakona, vrniti zadevo prvostopenjskemu sodišču. Tukaj ste pa napisali, da mora to narediti izjemoma. Zakaj izjemoma? Če prihaja do zmote pri uporabi materialnega prava na prvi stopnji, potem se mora vrniti, razen če je drugostopenjsko sodišče sposobno samo ugotoviti to zmoto in razsoditi. Ampak v Sloveniji ne izjemoma, ampak praviloma to ni zmožno in ponavadi vrača zadeve na prvo stopnjo. In tukaj je to vprašanje. Jaz bi bil zelo vesel besedice "mora" vrniti zadevo, če samo ni sposobno, kar je zelo težko priznati, če si sodnik, da ne znaš sam razsoditi, ampak moraš vrniti potem nazaj. Kaj pomeni izjemoma vrniti nazaj? Kaj pa, če ni izjemoma? Jaz ne znam razsoditi, ampak izjemoma pa ni. Praviloma ali pa mora vrniti, se mi zdi, da bi bila tista besedna zveza, ki je bila pri tem amandmaju primernejša, in za vašo razlago se vam že vnaprej zahvaljujem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar. Gospod Marolt, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Jaz bi predlagal, da si ta spremenjen člen oziroma amandma k 89. členu in dopolnjen amandma vsebinsko natančno skupaj preberete. Dejstvo je, da prvi stavek jasno določa, da ne samo praviloma, ampak obvezno bo moralo pritožbeno sodišče dopolniti postopek oziroma odpraviti omenjene pomanjkljivosti in s sodbo odločiti o zadevi. To je pravilo. To je sedaj pravilo. Zgolj v primeru pa, če je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in če sodišče glede na okoliščine konkretnega posameznega primera, se pravi, sodnik bo ugotovil oziroma ocenil, da ni možno dopolniti v postopku oziroma odpraviti te pomanjkljivosti, se bo izjemoma lahko razveljavila sodba in vrnila sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. To je zgolj izjemoma, če bo kumulativno [[...]] [[Hrup v dvorani.]] Ali lahko povem do konca? Se pravi, izpolnjena bosta morala biti dva kumulativna pogoja: prvič, zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in če bo ugotovljeno oziroma ocenjeno, da tega ni možno sanirati na pritožbeni instanci, se bo izjemoma lahko vrnilo nazaj na prvo stopnjo. Drugače bo pa moralo tudi v tem primeru [[...]]
Prosim za mir v dvorani!
[[...]]prvostopno sodišče o zadevi meritorno dokončno odločiti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo z razpravo. Vidim več dvignjenih rok. Odpiram postopek za prijave. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz popolnoma razumem prvi del, ki nekako določa pravilo, da mora, ampak drugi del, v primeru, če pa ne, zakaj pa takrat ne "mora"? Tudi ko pride do izjeme, mora razveljaviti sodbo prve stopnje in vrniti nazaj v razsojo, ne pa, "lahko izjemoma". Je bistvena razlika. Še enkrat vas sprašujem, kaj pa, če bo nek sodnik rekel, ker piše "lahko izjemoma", tu pa ni izjeme. Jaz ne znam, ampak ni izjeme - mora vrniti. Dajmo zaostriti to zgodbo, da bodo sodbe korektne. Sami veste, koliko sodb je padlo na slovenskih sodiščih zaradi "mora", "lahko", "je priporočljivo", in koliko ta država plačuje posameznim, pod narekovaji, "osumljencem" denarja, in ne samo država, s tem tudi državljanke in državljani, nekim osumljencem, ki so zaradi besedic "lahko", "mora" ali pa "priporočamo" ali pa "izjemoma" [[...]]Koliko sodnih primerov je padlo, koliko milijard odškodnine v posameznih razvpitih primerih državljanke in državljani plačujejo! In dajmo biti eksaktni, da se nam ne bodo dogajali novi primeri, ko bo nekaj "lahko", "izjemoma" ali pa "bi moralo biti". Ker če bi nekaj moralo biti, potem tudi odškodnine s strani državljank in državljanov zaradi napak sodnega sistema ne bi bilo treba plačevati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Mitja Ljubeljšek. Izvolite. Prosim, če pregledate, če imate vsi izklopljene mikrofone, kolega Ljubeljšek ne more vklopiti svojega. Kolega Ljubeljšek, stopite do sosednjega stola, da ne bomo seje po nepotrebnem prekinjali. Prekinjam sejo za 10 minut. Glejte, kolega Ljubeljšek, najboljše za sebe ve, ali dela ali ne dela. Kolegu Ljubeljšku ne dela. Prekinjam sejo za 10 minut, sejo bomo nadaljevali ob 14.30. Do takrat lep pozdrav.
Prisotne poslance sprašujem, ali lahko začnemo minuto pred dogovorjenim časom. Noben ne nasprotuje. Dobro. Kolega Ljubeljšek, beseda je vaša.
Hvala lepa. Mi je žal, da je to te prekinitve prišlo, ampak res nisem bil jaz kriv. Nisem se mislil niti v razpravo vključevati, dokler sta razpravljala gospod državni sekretar in gospa Darja Lavtižar Bebler, ker sta oba pravnika in se je težko vključevati v njuno razpravo, sem pa ju lepo poslušal. Vendar ko se je potem v razpravo vključil kolega Zagorac, sem tudi jaz potem začel brati, tako kot jaz razumem. In me veseli, da je prišla na sejo tudi magistra slavistike gospa Majda Potrata, ki bo najbolj lahko razsodila, ali je beseda prava ali ne. Resno to mislim. Jaz to berem tako, prvi del stavka: "Če je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava..." da ne berem do konca, "izjemoma razveljavi". Jaz to dobro razumem, samo v tem primeru razveljavi sodbo. To se pravi, če jo razveljavi, že pomeni, da tudi mora razveljaviti. Če bi bilo "mora razveljaviti sodbo" pomeni, da lahko sledi, da se mora tudi za neke druge primer razveljaviti. Ker pa piše "izjemoma", pa pomeni edino za ta primer razveljaviti sodbo. Kar pomeni, da že mora razveljaviti, vendar samo za ta primer. Pa bi prav rad tudi slišal strokovno mnenje gospe Majde Potrata, ker je strokovnjakinja za slavistiko. Tako si jaz to razlagam, no res.
Glede na to, da vidim, da je več prijavljenih, bomo ponovno odprli postopek za razpravljavce. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Najprej bi povedala tole, v pravnih normah ni vedno potrebno zapisati "mora razveljaviti", ampak če se zapiše "razveljavi", to pomeni, da razveljavi, v bistvu mora razveljaviti. Torej ta "mora" odpade. Jaz pa samo govorim o tem, če pa, ker je itak izjema od splošnega načela, drugo stopenjsko sodišče ugotovi, da je bilo napačno uporabljeno materialno pravo in da samo drugostopenjsko sodišče te napake ne more odpraviti, takrat seveda sodbo razveljavi in jo vrne nazaj na prvo stopnjo. Ta "izjemoma" tukaj je odveč. Ker v vsakem primeru, če samo sodišče ugotovi, da ne more odpraviti te napake - vrne nazaj zadevo.
Hvala. In besedo ali dve še mag. Potrata.
Hvala. No, to bo treba z zlatimi črkami zapisati v magnetogramu, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] da je upošteval, da sem slovenistka in da imam glede tega tudi čisto jasno stališče. Zame je to slovnično vzeto pogojni odvisnik, ker se začenja stavek [[...]] [[Izključen mikrofon.]] [[....]]
Hvala lepa. Samo za vednost prisotnim poslancem, mikrofon se je izključil zaradi poteka seje, ne da bi ga izključil jaz. Da ne bom zopet česa kriv. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Zaradi poteka časa, točno tako, kolega Bajc. Želi še kdo, razen državnega sekretarja, besedo? Beseda je vaša, gospod Marolt. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa tudi za pojasnilo spoštovane gospe poslanke Majde Potrata. Jaz bi samo poudaril, da smo z besedo "izjemoma" želeli le poudariti, da sodišča bodo le izjemoma vračala zadeve v novo sojenje, če bodo kumulativno izpolnjeni pogoji v tem drugem stavku. Dejstvo je, da bodo morala z novelo tega člena oziroma z amandmajem sodišča po prvem stavku 89. člena novele oziroma 355. člena sodišča praviloma vsebinsko odločiti v takšnem primeru, ko bodo izpolnjene te okoliščine. Mi smo zgolj želeli poudariti s to besedo izjemoma, da drugi stavek, se pravi drugi stavek ne bi postal v praksi pravilo. Zgolj iz previdnosti se poudarja ta beseda izjema, da v praksi, ko bo prihajalo v konkretnih primerih do konkretnih odločitev, se ne bi pritožbena sodišča posluževala tega drugega stavka in avtomatsko razveljavljala sodbe sodišč prve stopnje. Dejstvo pa tudi je, če pozorno preberete ta popravek oziroma ta spremenjeni amandma k 89. členu, da je praktično samo obrnjen stavek in malo bolj jasno ter bolj eksaktno določen, zgolj, poudarjam, zaradi tega, da ne bi v praksi prihajalo oziroma se ne bi interpretiral ta stavek kot pravilo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Lahko zaključim razpravo v zvezi z dopolnitvijo amandmaja in amandmajem? Hvala. Torej zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnikom Vlade se zahvaljujem za udeležbo. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVILIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Za to točko imamo na razpolago 2 uri in 55 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato gospoda Darka Žiberno, državnega sekretarja na Ministrstvu za zdravje, prosim za uvodno predstavitev. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, gospe poslanke in gospodje poslanci, gospe in gospodje! Dovolite kratek uvod h gradivu. S predlogom zakona prispevamo k najnujnejšim dopolnitvam in spremembam zakona o zdravilih predvsem zaradi natančnejše uskladitve postopkovnih določb oblikovanja cen zdravil z Direktivo Sveta 89/105-EGS z dne 21. decembra 1988 v zvezi s preglednostjo ukrepov, ki urejajo določanje cen zdravil za človeško uporabo in njihovo vključitev v področja nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja. Hkrati gre tudi za dograjevanje področja oblikovanj cen zdravil. Predlog zakona uvaja in regulira najvišje dovoljene cene zdravil, ki se plačujejo iz javnih sredstev, in hkrati možnost dogovora med zavezanci in plačniki za doseganje tudi nižjih cen. Pri tem so predmet regulacije cen na državni ravni le najvišje dovoljene cene, katerih mehanizem določanja je podan z določbami podzakonskega akta. Veljavnost cene za zdravila, ki se ne financirajo iz javnih sredstev, je tako najvišja dovoljena cena, ki je oblikovana skladno z merili iz podzakonskega akta, kakor tudi nižja cena od najvišje dovoljene, ki je dogovorjena med nosilcem obveznega zdravstvenega zavarovanja oziroma pravnimi ali fizičnimi osebami, ki opravljajo zdravstveno dejavnost in se financirajo iz javnih sredstev in zavezanci za oblikovanje cen zdravil. Prav tako je podan pravni temelj za oblikovanje izredne, višje cene v izjemnih primerih, ki je višja od najvišje dovoljene cene, če tako določi organ, ki je pristojen za zdravila. V predlogu zakona so podane pravne podlage za izdajo podzakonskega predpisa, ki bo podrobneje uredil področje neposredne prodaje zdravil izvajalcem zdravstvene dejavnosti, ter znižal potrebna leta delovnih izkušenj za farmacevtskega nadzornika. Zakon ureja tudi nekatere manjše popravke in ureja preračun višine glob iz tolarjev v evre. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika odbora gospoda Ivana Grilla, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavci! Spoštovane poslanke in poslanci! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo je na svoji 29. redni seji 9. 4. 2008 obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravilih, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije in se obravnava po skrajšanem postopku. V uvodni obrazložitvi, ki jo je odboru podal predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za zdravje, je le-ta poudaril, da se z navedenimi spremembami in dopolnitvami predlog zakona usklajuje z drugimi zakoni ter pravnim redom Evropske unije. Kot je bilo omenjeno, gre za izpolnjevanje določil iz direktive sveta, z dne 21. 12. 1988, v zvezi s preglednostjo ukrepov, ki urejajo določanje cen zdravil za človeško uporabo in njihovo vključitev v področju nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja. Republika Slovenija je Evropski komisiji sporočila, da bo področje določanja in oblikovanja cen, ki so financirane iz javnih sredstev, uredila do konca junija 2008. V predloženem zakonskem besedilu se tako odpravljajo ugotovljena neskladja z navedeno direktivo, prav tako pa so podane pravne podlage za potrebne spremembe in dopolnitve podzakonskega predpisa, ki podrobneje ureja področje neposredne prodaje zdravil izvajalcem zdravstvene dejavnosti. In kot drugi del, v tem zakonu se znižujejo potrebna leta delovnih izkušenj za farmacevtskega nadzornika. V poslovniškem roku so bili k predlogu zakon s strani poslanskih skupin SDS, SLS, NSi in DeSUS vloženi amandmaji k osmim členom. Le-ti so večinoma upoštevali mnenje Zakonodajno-pravne službe, da je treba v nekaterih členih bolj natančno opredeliti premalo jasna določila. Poleg koalicije je amandmaje k trem členom vložil tudi poslanski klub LDS. Po opravljeni razpravi so člani odbora podprli vse amandmaje, ki so jih vložile poslanske skupine koalicije. S sprejetjem teh amandmajev so postali amandmaji poslanskega kluba LDS k 5. in 6. členu brezpredmetni. Prav tako odbor ni podprl amandmajev Poslanskega kluba LDS k 9. členu, saj se je na podlagi strokovne obrazložitve direktorice javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke izkazalo, da bi bila takšna sprememba nepotrebna. K predlogu zakona, je pozitivno mnenje podal tudi predstavnik Državnega sveta, ki je izrazil mnenje, da sprememba zakona uvaja večji red v področje zdravil in s tem tudi večje javnofinančne prihranke, ki se bodo lahko koristno uporabili za druge namene. V razpravi je sodelovala tudi strokovna javnost in ob predlaganih spremembah izrazila zadovoljstvo, da zakon dejansko prinaša zelo pomembno izboljšavo na slovenskem trgu zdravil, ki ima že danes registriranih preko 3 tisoč zdravil. To omogoča našim državljanom oziroma pacientom dostopnost do vseh najvitalnejših zdravil, ki so dejansko potrebna za uspešno zdravljenje. Finančna sredstva, ki pa se bodo na podlagi takšne zakonodaje privarčevala, se bodo lahko namenila za nakup vedno boljših in s tem tudi dražjih zdravil, ki se vsakodnevno pojavljajo na trgu. Odbor je zakon sprejel in ga tudi predložil v nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč Poslanskih skupin. Stališče Poslanke skupine SD bo podal, predstavil, nas z njim seznanil, kolega Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavkama, kolegice in kolegi! Regulacija cen zdravil, ki se financira iz javnih sredstev, je vsekakor, kot vemo, v pristojnosti države članice Evropske unije, pri tem pa mora upoštevati določbe direktive. Evropska komisija je ugotovila razkorak med našo ureditvijo in določbami iz direktive ter nam prisodila uradni opomin. Področje zdravil je vedno stvar kritične presoje, tako stroke kot najširše javnosti, pa naj gre za uvajanje novosti ali za višino cene posameznih zdravil. Ugotovimo lahko na podlagi podatkov, da imajo stroški za zdravila trend rasti. Ugotovitev, da je uvedba aktualnega pravilnika o cenah zdravil znižala predvsem cene tako imenovanih generičnih cenejših zdravil, je verjetno točna in preverljiva. Uporabniki zdravstvenih storitev smo običajno mnenja, da je novih kvalitetnih zdravil pri nas premalo, in če že ne premalo, je njihova uvrstitev v naš sistem prepočasna. Pri tem je največ govora o bioloških zdravilih. Ne moremo mimo, da se ne bi dotaknili dostopnosti do bioloških zdravil. Dostopnost do bioloških zdravil v Sloveniji ni le nekoliko slabša in primerljiva z evropskimi državami, kot je bilo rečeno na seji odbora, kar potrjujejo konkretni primeri in tudi raziskave, Slovenija na tem področju zaostaja za evropskim povprečjem. To pomeni, da bolniki v Sloveniji sodobna biološka zdravila dobivajo z zamikom, še večji razkorak pa je razviden, če se primerja, koliko bolnikom so ta zdravila dostopna. Bistveno drugačen pogled glede dostopnosti do novih terapij v Sloveniji prikazuje evropski indeks uporabnikov zdravstvenega varstva, ki je podatke objavil in pripravil. Pravijo, da je potrebno skrajšati čas, ki je potreben za uvedbo novih zdravil v sistem javnega zdravstva. To opozorilo je vsem znano. Konec lanskega leta smo v eni izmed strokovnih evropskih revij lahko videli objavljen članek slovenskih strokovnjakov s Fakultete za farmacijo, kjer so primerjali dostopnost tarčnih zdravil v onkologiji v Sloveniji in nekaterih izbranih državah. Iz zaključkov lahko povzamemo, da je bila uporaba onkoloških tarčnih zdravil v Sloveniji v večini primerov manjša kot v primerjanih državah. Naj opozorim tudi na biološka zdravila, ki niso povezana z rakavimi boleznimi. Eno izmed njih je zdravilo dituksima, pa se opravičujem, če izgovorjava ni prava, [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]za revmatoidni artritis, ki je bilo registrirano v EU in s tem tudi v Sloveniji že julija 2006, od registracije je tako preteklo že leto in 9 mesecev oziroma več kot 600 dni, omenjeno zdravilo pa še vedno ni dostopno slovenskim bolnikom z revmatoidnim artritisom, saj ga ni na seznamu zdravil, ki jih lahko predpisujejo revmatologi v Sloveniji, čeprav je že v letu 2007 pridobilo tudi odobritev zdravstvenega sveta. Predlog zakona uvaja novosti v nacionalnem modelu določanja cen zdravil. Aktualni cilj je regulacija najvišjih dovoljenih cen in hkrati možnost dogovora med zavezanci in plačniki za najnižje cene. Določitev najvišjih dovoljenih cen je pri tem upravna stvar, medtem ko je dogovarjanje predmet obligacijskega prava. Za razliko od sedanjega novi nacionalni model regulacije cen zdravil uvaja za eno zdravilo več cen, ki so vse veljavne hkrati. Veljavna je državno regulirana najvišja dovoljena cena, kot tudi vse dogovorne cene. S sprejemom Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravilih ima predlagatelj v mislih predvsem dva cilja: uskladitev z direktivo in zagotavljanje ustrezne preskrbe z zdravili po razumni ceni in nadzorovanje izdatkov za zdravila iz javnih sredstev. Predlagatelj zatrjuje, da se bo s sprejetjem predloga utrdil položaj Slovenije kot države s stabilnim in urejenim umeščanjem zdravil v sistem javnega zdravstva. Tem zastavljenim ciljem predlagatelja Poslanska skupina Socialnih demokratov vsekakor ne bo nasprotovala.
Hvala lepa. Kolega Ljubo Germič bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Člani in članice ministrstva, kolegice in kolegi! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravilih naj bi v slovenski pravni red na podlagi uradnega opomina Evropske komisije iz leta 2007 uvedel določila direktive o transparentnosti. V LDS ugotavljamo, da se to s predloženimi popravki počne zgolj formalno, medtem ko duh direktive ni v celoti upoštevan. Ob tem se sprašujemo, kako je mogoče, da se v zakon šele sedaj kot osnova, na kateri zakon temelji, vnaša omenjena direktiva iz leta 1988, ki ureja določene cene zdravil za človeško uporabo, njihovo vključitev v področje nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja, saj smo zakon sprejeli že leta 2006, opozorila nekaterih akterjev na trgu z zdravili o neupoštevanju direktive pa segajo tudi pred leto 2006. Da duh direktive, ki naj zagotovi postopke razvrščanja zdravil in določanje cen zdravil z najvišjo stopnjo transparentnosti, ni v celoti upoštevan, sledi iz dejstva, da gre le za spremembe zakona o zdravilih, medtem ko se še ne spreminjajo potrebni podzakonski akti, kot sta Pravilnik o postopku razvrščanja zdravil na liste ter Pravilnik o cenah zdravil za uporabo v humani medicini. Zato brez sprememb predvsem Pravilnika o postopku razvrščanja zdravil na liste, ki mora slediti konkretnim zahtevam iz Direktive o transparentnosti, opozorilu Evropske komisije ne bo zadoščeno, čeprav bi se za takšno utegnilo smatrati. Že na seji matičnega delovnega telesa smo opozarjali, da Pravilnik o cenah zdravil regulira cene pavšalno in brez evalvacije koristi zdravila za slovensko zdravstvo. Namen naših predlaganih amandmajev je šel v smeri potrebe po izkazovanju stroškovne učinkovitosti zdravila ter njegove dejanske ekonomske vrednosti. Zato ocenjujemo, da je zakonodaja, ureditev na področju regulacije cen zdravil še vedno nepopolna, saj bi moralo biti področje urejeno bolj podrobno, ne pa, da se vse preveč dopušča urejanje s podzakonskimi akti. Ob tem pa lahko pohvalimo predlagatelja, da je iz predloga umaknil tisti del zakona, ki je govoril o medsebojno primerljivih zdravilih. V Poslanskem klubu LDS spremembe 102. člena osnovnega zakona, kjer se znižujejo strokovna in delovna merila za farmacevtske nadzornike, ocenjujemo kot korak nazaj. Dokument Evropske komisije, ki ga je objavila Evropska agencija za zdravila, določa nekatere zahteve glede izobrazbe, izkušenj in izobraževanj predmetnih inšpektorjev. V navedenem dokumentu se zahteva najmanj enaka izobrazba in izkušnje, ki so določene za odgovorno osebo po direktivah 2001/83 in 2001/82. Vlada s predlagano dikcijo in odložitvijo odstopa od predpisanih citiranih določil, ki jih v podzakonskih aktih navaja zakonodaja o zdravilih, in želi s predlagano spremembo tako postopati v nasprotju s temeljnimi določili pravnega reda EU za področje predmetnega inšpekcijskega nadzora. Po našem mnenju ne gre enostavno dopustiti zniževanja standardov pri nadzornikih, ki odločajo o nadzorstvenem postopku, o primernosti zdravila za promet, o ustreznih pogojih za izdelavo, shranjevanje in distribucijo zdravil. Če ima inšpektor neustrezno izobrazbo in izkušnje, so njegove odločitve zlahka v nasprotju s temeljnimi določili in postopki za ravnanje z zdravili. S tem pa lahko pride v promet neustrezno zdravilo, ki lahko ogrozi zdravje in življenje ljudi. Njegova zmota zaradi neizkušenosti zato lahko predstavlja določene posledice pri uporabi izdelkov posebnega družbenega pomena, kar zdravila prav gotovo so. Ob tem bi želel v imenu poslanskega kluba LDS opozoriti, da sedaj o financiranju zdravil v breme javnih sredstev odločajo zgolj strokovnjaki s področja medicine in farmacije. To lahko vidimo, če pogledamo sestavo zdravstvenega sveta in komisije za razvrščanje zdravil. Po našem mnenju je to pomanjkljivost, saj gre za skoraj pol milijarde evrov javnih sredstev. V postopek je potrebno vključiti strokovnjake s področja zdravstvene ekonomike ter od predlagateljev za financiranje iz javnih sredstev zahtevati podrobne analize učinkov takšnega financiranja tako za javno blagajno kot tudi na narodno gospodarstvo nasploh. Če bomo upravičeno in čim bolj racionalno opravljali z ekonomskimi viri, bi lahko prihranke usmerili v nova biološka zdravila, ter na ta način še povečali dostopnost do teh zdravil. Temu cilju, torej čim bolj učinkoviti porabi javnih sredstev, so bila namenjena vsa naša dopolnila k zakonu. Zato ocenjujemo trditve, da javnofinančni in ekonomski vidik financiranja zdravil znižujeta dostopnost zdravil, kot zavajanje oziroma demagogijo. Po našem mnenju velja ravno nasprotno. Potrebno bi bilo upoštevati spoznanja, ki govorijo o slabostih sedanjega načina in pospešiti uvajanje sprememb, ki bi omogočile dodatne prihranke, katere bi namenjali za uvajanje oziroma povečanje dostopnosti novih zdravil. V poslanskem klubu LDS zakonu kljub njegovim pomanjkljivostim zaradi uskladitve slovenske zakonodaje z evropskim pravnim redom in zagotavljanja transparentnosti ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Majda Zupan bo predstavila stališče poslanske skupine Nova Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Lansko leto je Evropska komisija Sloveniji izrekla uradni opomin zaradi neskladja med predpisi in prakso na področju razvrščanja zdravil ter zaradi morebitnega neskladja na področju regulacije cen zdravil z določbami direktive, ki vsebuje bistvene zahteve glede regulacije cen zdravil in njihovo financiranje iz javnih sredstev. Takšen opomin moramo jemati resno in kot zahtevo, da je potrebno področje zdravil urediti in uskladiti z zahtevami direktive Evropske komisije. Kot enakopravni člani Evropske unije moramo sprejeti in spraviti v prakso uresničevanje standardov, ki urejajo promet z zdravili in jim določajo ceno. Kriteriji za določanje plačil za zdravila, ki se financirajo iz javnih državnih sredstev, morajo biti postavljeni sorazmerno in usklajeno v vseh državah Evropske unije, torej tudi v Sloveniji. Sam zakon s svojimi rešitvami prinaša na področje zdravil red, usklajenost z evropskim pravnim redom ter javnofinančne učinke v obliki prihodkov, ki se bodo lahko smiselno namenili v druge zdravstvene namene, ker je seveda to potrebno. Glede na to, da imamo v Sloveniji na tržišču tako rekoč vsa vitalna zdravila in se lahko v tem segmentu primerjamo z ostalimi evropskimi državami, je na tem trgu resnično potrebno urediti transparentno ravnanje pri določanju cen teh zdravil. Novela tudi omogoča uresničevanje javnega interesa vseh državljanov Republike Slovenije, da za svoj vložek, ki ga prinesejo v državno zdravstveno blagajno, dobijo tudi sorazmeren kos pogače, hkrati pa dobijo po razumni ekonomsko relevantni in regulirani ceni zdravilo, ki ga potrebujejo. Z določanjem maksimalne in tudi najnižje dovoljene cene zdravila bo dejansko omogočeno ohranjanje denarja v zdravstvenem sektorju. Regulativa na področju zdravil zagotavlja izboljšanje pogojev na slovenskem trgu, zlasti pa povečuje dostopnost do zdravil vsem ljudem. Nenazadnje omogoča s prihrankom dostop do ponudbe boljših in dražjih zdravil. V Poslanski skupini Nova Slovenija bomo novelo podprli, ker smo prepričani, da predstavlja pozitivno naravnano rešitev, ki bo omogočala, da bo trg zdravil urejen po evropskih regulativah in standardih domačim uporabnikom zdravil, v Sloveniji pa bo povečalo dostopnost do zdravil po transparentni poti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Marjan Drofenik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Predstavniki ministrstva, poslanke, poslanci! Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli, saj se s tem dopolnjuje veljavni zakon o zdravilih z bolj natančnimi postopki glede oblikovanja cen zdravil skladno z evropsko direktivo. Hkrati se tudi dograjuje samooblikovanje cen zdravil. Predlog zakona uvaja in regulira najvišje dovoljene cene zdravil, ki se plačujejo iz javnih sredstev, in omogoča, da se zavezanci in plačniki dogovorijo za nižje cene. Predlog zakona znižuje tudi minimalni pogoj glede števila let delovnih izkušenj za farmacevtske nadzornike na dve leti ter postavlja zahtevo za varstvo izkušnje, in sicer na področju zdravil. Predlagana ureditev je ustrezna in primerljiva z ureditvami v drugih članicah EU. Predmet regulacije cen na državni ravni so le najvišje dovoljene cene, ki se regulirajo z določbami podzakonskega akta. Veljavna cena za zdravila, ki se financira iz javnih sredstev, je tako lahko ali najvišja dovoljena cena, ki je oblikovana v skladu z merili iz podzakonskega akta, ali pa nižja cena od najvišje dovoljene cene, ki se dogovori med nosilcem obveznega zdravstvenega zavarovanja oziroma pravnimi ali fizičnimi osebami, ki opravljajo zdravstveno dejavnost, in ostalimi zavezanci za oblikovanje cen zdravil. Regulacija cen zdravil je v Evropski uniji v pristojnosti držav članic, ki so v preteklih 20-ih letih razvile različne nacionalne modele določanja cen. Znano je, da so se cene generičnih zdravil na podlagi novega pravilnika o cenah zdravil, ki je stopil v veljavo v začetku leta 2007, v Sloveniji zelo znižale. Veliko znižanje cen generičnih zdravil je imelo za posledico nižjo rast stroškov za zdravila v letu 2007, kar omogoča večje možnosti za kritje novih inovativnih zdravil bolnikom, ki jih potrebujejo. Trg generičnih zdravil je dobro razvit povsod po Evropi, na primer v Nemčiji 40%, razen v Italiji, kjer praktično na trgu ni generičnih zdravil. Originalno zdravilo, ki ga imenujemo tudi inovativno, je tisto, ki pride na trg prvo oziroma prvo pridobi dovoljenje za uporabo. Tako zdravilo nastane kot rezultat dolgoletnih zelo dragih raziskav, katerih cilj je razviti in ponuditi trgu novo zdravilo za bolezni, za katere še nimamo ustreznih zdravil ali pa za bolezni, pri katerih želijo doseči optimalnejši učinek zdravljenja, torej z manj nezaželenimi učinki, ki pomenijo dvig kvalitete življenja ali primernejši način jemanja zdravila. Patentna zaščita inovativnega zdravila traja 11 let. V tem času proizvajalec inovativnega zdravila dobi povrnjen denar, ki ga je vložil v razvoj in raziskave, ker je poleg tega ustvaril še dobiček. Zavedati se je potrebno, da sicer pri zelo dragih bioloških zdravilih obstaja trend zoževanja cenovnih koridorjev, vendar je EU tudi tu trenutno še daleč od enotne cene. Poznano nam je tudi mnenje Lekarniške zbornice Slovenije, ki je že večkrat predlagala, da bi bilo potrebno glede na natančna navodila o oblikovanju cen zdravil lekarne oprostiti, da nabavljajo zdravila na osnovi javnih razpisov. Vprašanje je, ali bi to pomenilo pocenitev ali podražitev zdravil za paciente. V poslanski skupini podpiramo take spremembe, ki pomenijo izboljšanje sistema določanja in nadzora cen, ki omogočajo znižanje cen in s tem stroškov za paciente in za zdravstveno blagajno. Podpiramo tudi učinkovit sistem nadzora prometa z zdravili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Cvetka Zalokar Oražem pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares.
Lep pozdrav vsem skupaj! V Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da v Sloveniji pri določanju modela za oblikovanje cen zdravil nismo prav uspešni. Dejstvo pa je, da se zdravila financirajo iz javnih sredstev. Zato je to tudi polje za visoke dobičke ter tudi razrast številnih anomalij, ki smo jim neprestano priča in ki jih na nek način zgolj zgroženo opazujemo. Zato smo v Poslanski skupini Zares veseli vsake dopolnitve in spremembe na tem področju, s katerimi bi povečali učinkovitost, ažurnost in zlasti racionalnost na tem področju, da bi prihranili sredstva ter da bi tako omogočili hitrejši dostop do novih, kvalitetnih in učinkovitih zdravil. Dejstvo je, da je Slovenija v zadnjem času vse večkrat priča temu, da dobivamo negativne ocene na področju tega, da v Sloveniji zdravila slovenskim bolnikom niso v zadostni meri dostopna. In glavni kriterij, skozi katerega v naši poslanski skupini ocenjujemo omenjeni zakon je zlasti vprašanje dostopnosti zdravil za paciente in bolnike. Mi menimo, da kljub številnim zagotovilom, ki smo jih dobili na odboru in kjer smo za razliko od stališča, ki je bilo predstavljeno, vendarle številni poslanci izražali tudi pomisleke in dvome, da smo v Sloveniji šibki pri dostopnosti zdravil in da vse le ni tako lepo, kot nam je bilo prikazano. Cela vrsta je področij, neprestano nas pravzaprav tudi bolniki opominjajo in opozarjajo na številne probleme, ko pravzaprav ne morejo priti do zdravil oziroma niso uvrščena v slovenski sistem ali pa čakajo v dolgih postopkih za registracijo oziroma za uvrstitev v slovenski sistem. V Sloveniji je relativno malo zdravil registriranih, tam okrog 3 tisoč. Glede tega je naša ocena, da moramo biti izredno previdni pri kakršnihkoli stvareh, tudi pri uvajanju in določevanju kriterija najnižjih cen, kot sem rekla ključnega kriterija, ki lahko na določen način povzroči tudi težave pri tem, da se lahko farmacevtska industrija zaradi postopkov tudi umakne z našega trga. Zato tudi pri teh dopolnitvah zakona o zdravilih, ki so pred nami, želim opozoriti na takšne dileme. Ena od teh dilem je pravzaprav za nas zelo zanimiva, kajti če zelo natančno preberemo zakon, potem vidimo, da odločilno in bistveno vlogo pri določanju čim nižjih cen, bom rekla, v naslednjih fazah, ko je določen prag, dobiva Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. To je zanimivo. In pravzaprav kaže na to, da je to v tem trenutku edina institucija, ki je očitno sposobna vstopiti v zahtevna pogajanja s farmacevtsko industrijo. A res je tudi, da je zavod predvsem plačnik in gleda na to zadevo predvsem z ekonomskega in finančnega vidika, kar bi lahko bil tudi v določeni meri problem. Tu pogrešamo in smo kritični do bolj aktivne vloge Ministrstva za zdravje, ki bi jo moralo zastopati v tej zvezi, kajti Ministrstvo za zdravje bi moralo v to zgodbo vendarle vstopati kot tisti, ki skrbi za javni interes, za interes bolnikov. Ministrstvo pa se umika in to prepušča drugim. Prav tako se nam zdi, da je treba paziti in nadzirati, da se zaradi nižanja cen ne bo zgodila situacija, ko ne bodo zadostne izbire zdravil prilagojene posameznim pacientom, glede na stranske učinke in podobne zadeve. Prav tako pa opozarjamo tudi na situacijo, ko bo lahko isto zdravilo imelo v Sloveniji različno ceno v posameznih segmentih, bolnišnicah ali lekarnah. Če rezimiram, nismo proti zniževanju cen - daleč od tega. Jasno, vsi vemo s kom imamo opravka in kaj pomeni farmacevtska industrija. Smo pa za to, da se te cene znižajo do nivoja, ko se preskrbljenost z zdravili ne bo zmanjšala. Predlog zakona tega zagotovila ne daje, niti kak drug akt Ministrstva za zdravje. Ne pristajamo na to, da se kvaliteta javnega zdravja na področju zdravil tiho zmanjšuje, ob demagoških napovedih prihrankov, ki naj bi bili v korist bolnikov. Skratka predlagatelj se obnaša, torej Ministrstvo za zdravje, predvsem skozi vidik plačnika zdravstvenih storitev in ne kot organ, ki je zadolžen za skrb za javno zdravje. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Tako nas niso prepričali, da ne gre le za varčevanje na račun zdravja ljudi. In ker to počne še pravzaprav po hitrem postopku, je naš dvom in skrb, da predlagatelj ne ve točno, kaj počne in kakšne bodo posledice, še toliko večje.
Hvala lepa. Mag. Vasja Klavora pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod državni sekretar! Spoštovane poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini se zavedamo, da financiranje zdravil in s tem povezani javni izdatki za zdravila predstavljajo v zdravstvu izjemno občutljivo področje. In sicer zaradi dejstva, da so zdravila izjemnega pomena za varovanje zdravja ljudi in da so tudi najbolj prodajano tržno blago. Slednje pa pomeni, da je konkurenca med proizvajalci oziroma farmacevti velika. Torej je prav, da je to področje dobro regulirano ter da osnovna tendenca razvoja zakonodaje izvira iz načela varovanja javnega zdravja, kar je nedvomno v javnem interesu sleherne razvite države, pri čemer pa je potrebno zagotoviti tudi to, da se ne ovira razvoja farmacevtske industrije in prometa z zdravili. Zakon o zdravilih, ki je bil sprejet pred dvema letoma, je področje na načelni ravni sicer zadovoljivo uredil. Opomin, izrečen s strani Evropske komisije, pa jasno nakazal, da v naši ureditvi področja zdravil obstajajo neskladja v razmerju med notranjimi predpisi in izvedbeno ravnijo ter v razmerju do določb zavezujočih evropskih predpisov. Predlagane spremembe in dopolnitve vladnega predloga zakona zato sledijo potrebnim uskladitvam s področnim evropskim pravnim redom, in sicer v zvezi z zagotavljanjem večje preglednosti ukrepov, ki urejajo določanje cen zdravil za humano uporabo, in njihovo vključitev v področje nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja. Kot predmet regulacije cen zdravil na državni ravni se tako z novelo zakona uvršča sistem določanja najvišjih dovoljenih cen, kar se lahko po našem mnenju pozitivno odrazi v nadaljnjem ohranjanju vzdržnosti finančnega stanja zdravstvenega sistema. Model določanja maksimalne cene zdravil bi moral zagotavljati poleg racionalne porabe v zdravstvu, ki jo bo moč dosegati tudi s pomočjo predlagane možnosti dogovarjanja nižje cene od najvišje dovoljene med Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije ali drugimi fizičnimi in pravnimi osebami, ki opravljajo javno zdravstveno dejavnost, ter ponudniki zdravil, tudi dobro preskrbljenost našega trga z zdravili in široko dostopnost vsem uporabnikov zdravil. V predlog novele je vključena tudi varovalka za primere, ko zaradi najvišje možne določene cene s strani javne agencije ponudnik zdravila ne bo zainteresiran, da bi po tej ceni zdravilo plasiral na naš trg. Tako se bo izjemoma in iz utemeljenih razlogov nemotene oskrbe določenih zdravil za potrebe bolnikov lahko določila zanje višja cena od najvišje dovoljene. V naši poslanski skupini smo prepričani, da novela zakona ne bo posegla v pravice bolnikov, zato jo bomo podprli. Izvajalci zdravstvenega sistema pa so tisti ključni akterji, ki lahko in morajo v skladu z zakonodajo in moralno etičnimi načeli poskrbeti za dobrobit zdravja naših državljanov in državljank. To pomeni nenazadnje tudi to, da v sistemu originalnih, zamenljivih in primerljivih zdravil v skladu z upoštevanjem specifik posameznikovega zdravstvenega stanja zdravniško osebje, kot primarno odgovorno za zdravje, poskrbi za ustrezen izbor med paleto vseh razpoložljivih zdravil. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pa bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Na kratko. Mislim, da zakona ni treba ponovno predstavljati, tako kot so ga predstavljali vsi govorci pred menoj. Zadeve so popolnoma jasne. Gre za regulacijo najvišjih dovoljenih cen zdravil in zakon sam po sebi omogoča večjo transparentnost pri nabavi zdravil. Po domače rečeno, ostalo bo tudi več denarja Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kar je dobro. Mislim, da ta zakon ureja svoj segment dovolj dobro, da ga je treba potrditi. Morda bi bilo smiselno urediti še kakšne manjše zadeve, vendar pustimo to za naslednji mandat. V naslednjem mandatu bo zagotovo potrebno urediti tudi lažjo oziroma bolj enostavno registracijo novih zdravil, ki ovira vstop novih zdravil na slovenski trg. Mislim, da je to pravzaprav vse. Nima smisla še kaj dodajati. Zakon bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Prosim. Hvala lepa za besedo. Saj je bilo več ali manj vse že povedano danes v okviru novele zakona, ki jo predlaga Vlada Republike Slovenije oziroma Ministrstvo za zdravje. Jaz bom rekla, da se na prvi pogled res sliši vse lepo in prav. Vlada želi spremeniti način določanja cen zdravil oziroma doseči manjšo porabo, kar se tiče finančnih sredstev na področju zdravil. Se pravi, določa se maksimalna cena, po kateri se lahko zdravilo prodaja v Sloveniji. Jaz bom rekla, da ta "špar program" vseeno pušča odprta vrata nadzoru, nadzoru nad sistemom, ki po oceni Poslanske skupine Lipa že danes poteka netransparentno in dopušča tudi možnost zlorab ali pa zlorab položaja, kar je lahko zelo dobro finančno ovrednoteno. Ministrstvo za zdravje je bilo večkrat opozorjeno na netransparentno porabo javnega denarja, ki si jo privošči komisija za razvrščanje zdravil na liste in ki jo omogoča tudi Pravilnik o postopku razvrščanja zdravil na omenjene liste. Ta komisija, ki odloča o porabi finančnih sredstev na letni ravni v višini od 350 do 400 milijonov evrov, odloča o uvedbi novih zdravil na liste za zaprtimi vrati, brez uradne odgovornosti komurkoli, pa čeprav gre za večmilijonska finančna sredstva na letni ravni. Ampak ta zakon se ne spušča v to področje. Jaz si upam z gotovostjo trditi, da ta zakon ne pomeni večje transparentnosti, z izjemo pri tistih, ki imajo moč, da odločajo znotraj nekega zaprtega sistema. Ničkolikokrat se je izkazalo v okviru našega sistema, zdravstvenega sistema, da so slovenski bolniki v delu, ki se mu reče nova zdravila, prikrajšani. Tudi o tem smo danes že slišali. Na to je ne nazadnje opozorila analiza evropski indeks uporabnikov zdravstvenih storitev, ki je Slovenijo lansko leto uvrstila z 12. mesta leta 2006 na 21. mesto od skupno 29 držav, ki so bile vključene v omenjeno analizo oziroma merjenje. Prav dostop do zdravil je eno najbolj perečih področij slovenskega zdravstva. Zakaj - pa verjamem, da se upravičeno sprašujemo -, zakaj pride, recimo, v Slovenijo neko zdravilo eno leto ali več let kasneje kot, recimo, v Avstrijo? Pa je tudi Slovenija članica Evropske unije. Po drugi strani pa se soočamo tudi s problemom, ker je zaradi visoke cene zdravil, ki jo še vedno pri nas dosegajo posamezna zdravila, število upravičencev do potrebnega zdravila zelo omejeno. Tako se, recimo, dogaja, pa bom dala primer, od 300 potrebnih uporabnikov oziroma bolnikov z enako kronično boleznijo enako učinkoviti zdravilo dobi samo 30 bolnikov. To so številke, ki izhajajo iz prakse, iz družbe. To so dejstva. Jaz pravim, da si ministrstvo še vedno zatiska oči pred tem problemom. Drug primer, ki prav tako zgovorno govori, da je sistem uvrščanja na liste zdravil neučinkovit. Tisto zdravilo, ki je uporabno pri multiplisklerozi, pri mladih, kjer bolezen zelo hitro napreduje in, recimo, v primeru, ko ostale terapije odpovejo, je Zdravstveni svet po toliko in toliko časa le odobril decembra 2007. Danes smo aprila 2008 in tega zdravila še vedno ni uvrščenega na listo in je še vedno odvisno od finančne sposobnosti posamezne bolnice, ali se bo odločila in zdravila s tem zdravilom, ki je, bojda po rezultatih, ki prihajajo od drugod, edino učinkovito v primerih, ki sem jih prej omenila. Danes se v Sloveniji zdravita s tem zdravilom samo dve bolnici. Po potrebi oziroma izračunih, ki so jih opravili, pa bi to zdravilo potrebovalo od 100 do 160 ljudi v naši državi. Ampak, kot že rečeno, problemi ostajajo in tudi ta zakon, ki sicer posega na en segment, pušča odprtega drugega; in to tisti segment, ki je po oceni Poslanske skupine Lipa bistveno bolj problematičen. V Poslanski skupini Lipa zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Bručan v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Lep pozdrav, gospod predsedujoči. Gospod državni sekretar s sodelavkama. V Poslanski skupini SDS bomo seveda podprli predlagano novelo zakona, tako da s te strani ni kakšnih večjih problemov. Gre za poglavitni cilj predlagane spremembe zakona, ki je uskladitev s pravnim redom Evropske unije, Direktivo sveta 98/105-EC v zvezi s preglednostjo ukrepov, ki ureja določene cene zdravil s človeško uporabo in njihovo vključitev v področje nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja. Ta sprejem zakona bo omogočal, skladno z določbami nacionalnih predpisov z omenjeno direktivo, in znižal nekatera tveganja, ki sicer obstajajo za izpostavljenost Slovenije morebitnim posledicam teh uradnih opominov Evropske komisije. Zdaj aktualni cilj v Sloveniji je uvedba in regulacija najvišjih dovoljenih cen zdravil, ki se plačujejo iz javnih sredstev, ni nobene možnosti dogovora med zavezanci in plačniki za doseganje nižjih cen. Te nižje cene seveda se lahko po tem predlogu zakona urejajo tudi s posameznimi zavodi in posameznimi koncesionarji za tisti del opravljanja dela, ki je namenjen uporabi zdravil v samih zavodih. To je zelo dobro, predvsem je treba tisto točko te spremembe, ki bo omogočila prav na tej ravni po mojem mnenju kar velike prihranke za zdravstveni sistem, za zavarovalnico in posredno tudi za zavarovance. Zakon o zdravilih, ki smo ga sprejeli v tem mandatu Državnega zbor leta - mislim da - 2006 je potrebno dopolniti v delu določanja cen zdravil - to jasno - in Evropska komisija je ta opomin izdala. V tem opominu pa je navedla tudi možno neskladje na področju regulacije cen zdravil z določbami prej omenjene direktive. To se je seveda zgodilo kljub dejstvu, da je v odgovoru na opomin Republika Slovenija odločilo o očitanih neskladjih na področju regulacije cen pojasnila z razlago materialnih in horizontalnih predpisov, pa še vedno obstaja potreba po nadaljnjem razvoju modela regulacije cen zdravil in sprememb predpisov. Tu naj posebej omenim že danes večkrat omenjen pravilnik o cenah zdravil, ki je bil sprejet v začetku lanskega leta in ki je skupaj s sprejetim zakonom leta 2006 doprinesel k bistvenemu znižanju cen zdravil, predvsem generikov, in sicer v višini, kot imam jaz podatke, v lanskem letu - niti ne v celem letu, ampak samo do konca lanskega leta - 47 milijonov evrov. To je več kot polovica sredstev, ki so se pokazala kot privarčevana sredstva na nivoju zdravstvene zavarovalnice in to kljub temu da so nekateri ob istem času seveda skušali prikazati z nekaterimi naslovi tudi v časopisih, da cene zdravil letijo v nebo. Tako je bila taka interpretacija zgrešena. Pomembno je seveda načelo primarnosti pri tem zakonu, s katerim se s kot poglavitno rešitvijo odpravlja sedanje neskladje z omenjeno direktivo. Določa se roke, v katerih mora pristojni organ določiti najvišjo dovoljeno ceno, in rok, v katerem se mora odločiti o vlogi za zvišanje že določene najvišje cene. In potem seveda načelo ekonomičnosti. Pri čemer zakon ureja poleg državno reguliranih cen za vsa zdravila, ki so financirana iz javnih sredstev, tudi poglavitno rešitev, da se za ta zdravila cene določijo dogovorno. Nesporno je pomembno načelo transparentnosti cen zdravil, tako da zakon obvezuje nosilca obveznega zdravstvenega zavarovanja, to je Zavod za zdravstveno zavarovanje, da vodi evidenco o cenah, ki jih je dogovoril, in že na začetku njihove uveljavitve. Še enkrat na koncu: Poslanska skupina SDS bo na podlagi navedenega podprla Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o zdravilih. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. 4. 2008. Imamo dva amandmaja k dvema členoma. V razpravo dajem 5. člen in amandma Poslanske skupine LDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Ljubo Germič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav. Korektno je, da predstavimo amandma, ki smo ga v imenu Poslanskega kluba LDS vložili. Želel bi predstaviti, da gre v predlogu spremembe 5. člena za vnos dveh sprememb, dveh sprememb, ki se tičeta tretjega in pa petega odstavka. V tretjem odstavku želimo predlagati spremembo sestave komisije za zdravila, medtem ko v petem odstavku vnašamo besedilo, ki govori o tem, da postopki in merila za določanje cen zdravil morajo vsebovati izkaze za javnofinančni, in poudarek je predvsem na tem, ekonomski učinek financiranja zdravil iz javnih sredstev. Tukaj bi želeli ponovno opozoriti, da je sistem, metodologija urejanja cen nekako v pristojnosti posameznih držav in tukaj države ubirajo tudi različna pota. Amandmaji, ki smo jih poskušali obrazlagati že na odboru, imajo eno vsebinsko sporočilo. Ne gre samo za to, da mi poskušamo v pogajanjih za ceno ali pa v postopku določanja najvišje dovoljenje cene upoštevati minimiziranje cene. Ne sledimo samo temu cilju, kajti mi vemo, da so izdatki za zdravila v posameznih državah že zelo velik strošek v okviru javnih izdatkov za področje zdravstva. In so cilji, kako hitro bodo naraščala ta sredstva za zdravila v posameznih letih, tisti okvir, kako čim nižje povečati ali pa čim manj povečati obremenitev javnih sredstev za zdravila, kajti cene zdravil, predvsem novih zdravil, ki se pojavljajo na trgu, imajo zelo visoke vrednosti. In namen našega amandmaja je opozoriti na to, da minimiziranje cene ali pa reči, mi v Sloveniji želimo dosegati 3% rast izdatkov za zdravila, je po našem mnenju napačen pristop oziroma lahko je sestavni del celovitega pristopa. Po našem mnenju je celovit pristop tisti, ki bo upošteval širše učinke vpliva zdravila, ne samo njegovo ceno. In tukaj bi ponovno poudarili, kar je bilo danes že rečeno. O ceni zdravila bo nekako razmišljal zavod, ko se bo pogajal s posameznimi dobavitelji, medtem ko je učinek posameznega zdravila na narodno gospodarski efekt lahko pa odvisen od strategije, od politike, od narodnogospodarskih ciljev. Kaj hočemo ob tem povedati? Ni nujno, da je najcenejše zdravilo ali cenejše zdravilo tisto zdravilo, ki bo imelo najboljše ekonomske učinke v narodnem gospodarstvu. Jaz bom tukaj uporabil primer, ki je bil danes tukaj tudi že citiran. Torej, eden od primerov, ki govori o tem, da je tole zdravilo Tysabri, ki je eno od zdravil za multiplosklerozo, ki ima dvojno vrednost v ceni glede na trenutno uporabljena zdravila - vsaj tako je moč razbrati iz članka, ki je bil objavljen v Dnevniku 10.4. Ampak, če bo edini kriterij cena, v tem primeru je razumeti, zakaj tega zdravila ni uvrščenega na listo, če pa sledimo učinku tega zdravila, kjer je učinek od najpogosteje predpisanega dosedanjega zdravila 2-krat večji, se seveda potem postavlja vprašanje - ali je smiselno ali ni smiselno postaviti takšno zdravilo na listo. Kajti, če samo primerjamo, recimo strošek, ki pomeni, recimo, hitrejši odpust iz hospitalizirane obravnave, seveda to pomeni bistveno hitrejše vračanje, recimo, v delovno okolje, družinsko okolje, znižanje ali zmanjšanje števila bolniške odsotnosti. V tem primeru je seveda učinek lahko popolnoma drugačen v odnosu, če samo obravnavamo ceno tega zdravila. In danes različne študije že kažejo, tudi v Sloveniji kažejo študije o tem, da naš sistem - tudi sestava komisije, to je Komisije za zdravila, ki skrbi za to področje in po mojem mnenju opravlja svoje delo zelo dobro, hkrati pa to ne pomeni, da tega področja ni možno še izboljšati in prisluhniti tistim, ki dokazujejo, da so v okviru teh postopkov še vedno določene hibe, pomanjkljivosti in da bi z uvajanjem in uvedbo meril, postopkov, določitev, posameznih postopkov in meril za določene cen - če bi upoštevali ta širši vidik -, seveda lahko bili prihranki še bistveno večji. In tukaj je namen našega amandmaja, da v tem členu zapišemo, da Komisija za zdravila ne vključuje samo zdravnike in farmacevte, ampak vključuje tudi tiste, ki se ukvarjajo z ekonomiko na področju zdravstva, na področju farmacije. In drugi del tega amandmaja, še enkrat poudarjam, opisuje vsebino, ki govori o tem, da postopki in merila naj vključujejo širši vidik, ne pa samo vidik cene. In tukaj se pojavlja pa tudi različna vloga posameznih akterjev. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije bo seveda tisti, ki se bo poskušal čim bolj ugodno pogoditi za ceno. Javni interes na področju zdravja pa seveda a ne more biti samo cena in tukaj mora pa ključno vlogo odigrati ministrstvo. Skozi ta zakon, je danes tudi že bilo rečeno, se lahko vidi pomanjkljivost tega, na kakšen način bo ministrstvo skozi sistem določevanja najvišje dovoljene cene odigralo to širšo vlogo, ki je nujno potrebna za ocenjevanje učinkov določenega zdravila, ne samo skozi vidik cene. Seveda tukaj se nam zdi smiselno, da bi dosegli podporo za ta amandma s strani tako opozicijskih kot koalicijskih poslancev oziroma da bi skozi razpravo ocenili, ali lahko tudi to besedilo, ki smo ga mi v tem amandmaju skozi ta člen predlagali, še lahko nadgradili skozi to vsebino, ki stoji za spremembo v okviru predloga tega amandmaja. Seveda vse v cilju, da ne samo zminimiziramo stroške, ampak optimiziramo stroške z različnih vidikov zato, da bomo lahko omogočali hitreje uvrščanje zdravil, boljšo dostopnost do zdravil na ta način poskrbeli za boljše zdravstveno varstvo naših državljanov in državljank. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ivan Gril, prosim.
Hvala lepa za besedo. Ko smo obravnavali ta zakon in te člene, tudi te amandmaje na Odboru za zdravstvo, je sodelovala tako strokovna javnost - tisti, ki se s tem ukvarjajo, ki na tem delajo, - tudi Državni svet in tudi v Državnem svetu je na njihovi komisiji potekala zelo široka razprava o teh rešitvah. In sem bil prav vesel, da sta tako strokovna javnost kot tudi Državni svet izrazila pozitivno stališče do tega zakona, gledala na te stvari kot velik napredek. Tudi omogočajo te rešitve prihranek, vendar to ne pomeni, da tudi slabšanje dostopnosti do zdravil. Tudi strokovna javnost je tukaj izrazila veliko zadovoljstvo in jaz jim verjamem. Ravno na področju sestave te komisije je bilo prav posebno poudarjeno, da si težko predstavljajo, da bi v komisiji bila več kot polovica članov s strani ekonomistov oziroma tistih, ki se ukvarjajo s financami. Hote ali nehote, vemo, da vsak ekonomist, vsak, ki se s tem ukvarja, bo gledal predvsem stroškovni vidik, stroške, izdatke, ki iz tega naslova seveda tudi izhajajo. Zato je prav, da se pri izbiri zdravil na stvar gleda širše, interdisciplinarno, in prav je, da je ravno področje medicine, farmacije tisto, ki bo predvsem gledalo na učinke in korist bolnika. Cena pa mora potem temu tudi slediti. Kaj pomeni optimalna cena? Optimalna cena pomeni to, da dobiš za čim manj denarja najbolj kvalitetno ceno in ta zakon temu tudi sledi. To je bilo zelo natančno razloženo tako s strani stroke kot tudi vseh teh razpravljavcev. In na ta način, kot smo sedaj že s temi spremembami zapisali v zakon, bomo ta učinek seveda tudi dosegali. Zato tega amandmaja, ki je bil predlagan s strani Poslanskega kluba LDS seveda, ne moremo podpreti, ker ne prinaša tistih želenih učinkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Bručan.
Hvala lepa za besedo. Ta amandma v ničemer ne doprinese k vsebini, ki je bila prej razložena s strani predlagatelja amandmaja. Se pa z marsičem v tej razlagi strinjam, je pa to doseženo seveda lahko na drug način. Te cilje lahko doseže tudi sama komisija, kakršna je tu predlagana. Mislim, da zaradi tega spremembe komisije ni potrebno uvesti s tem amandmajem. Zelo zanimive so bile nekatere današnje ugotovitve, recimo, o bioloških zdravilih, kjer ni bil govor o tem, da smo, recimo, prav s herceptinom prišli kot tretji v Evropi leta 2006 s tem zdravilom za zdravljenje oblike karcinoma dojke in da smo s te strani bili prav posebej pohvaljeni tudi s strani Evropske unije. Takrat smo preko zavarovalnice plačali kar precejšen znesek za uvedbo herceptina. Tudi nekatera druga zdravila s področja bioloških zdravil se razmeroma hitro uvedejo v sam sistem, druge trditve so večinoma nerealne, je pa res, da je marsikdaj treba strokovne strani pred tem zelo natančno pregledati, ali so ta zdravila primerna ali ne. Če samo vzamem primer herceptina, smo morali prej, preden smo ga uvedli, dobiti neko določeno garancijo na strokovni ravni, da to zdravilo dejansko ni, kot se temu reče, v našem žargonu, kardiotoksično, to se pravi, da ne deluje škodljivo na srčno mišico. To velja tudi za druga zdravila, tako da govoriti, kako bomo kakšna zdravila na podlagi nekaterih priporočil nekaterih firm, kar tako na hitro pripeljali v sam sistem, s plačilom iz obveznega zavarovanja, tak način ni pravilen. Treba je imeti vse strokovne kriterije, na podlagi strokovnih kriterijev zdravilo čim hitreje vpeljati za čim večje število bolnikov za plačilo iz zdravstvene zavarovalnice iz obveznega zavarovanja. Še nekaj besed v zvezi s primerljivimi zdravili. Jaz se strinjam, kot sem že zadnjič rekel, da so iz tega zakona v tej fazi - v tem času, bom rekel, ne fazi - v tem času izvzeta primerljiva zdravila kot ena možnost, da pridemo do nadaljnjega privarčevanja sredstev za zdravstvo na področju zdravil s pocenitvijo zdravil. Ni čas primeren. Ampak prišel bo čas, ki bo pripeljal do take odločitve, da bomo uvedli v zakonodajo tudi primerljiva zdravila. To smo želeli že s prejšnjim zakonom, umaknili smo tisti predlog zaradi argumentov, ki ne zdržijo realne kritike. Argumenti, zaradi katerih je bil sicer umaknjen tisti predlog in tudi verjetno sedanji, je predvsem, da naj bi trpeli pri tem zavarovanci in da ne bi bila možna enakopravna dostopnost do zdravil za vse zavarovance. To ne drži. Primerljiva zdravila nič ne okrnijo dostopnosti do zdravil, pač pa pripeljejo do privarčevanja. Tu za temi društvi v tem primeru, ki se v glavnem borijo za paciente, stoji marsikaj drugega, ki seveda s samimi pacienti nima direktne povezave, predvsem pa ne z njihovimi koristmi. Tako medsebojna primerljiva zdravila mislim, da bodo v prihodnje še predmet razprave v nekem bolj primernem času pa sigurno tudi sprejeta v samo zakonodajo. Kar se tiče komisije in njene transparentnosti delovanja. V času, ko sem imel pregled nad njenim delovanjem, moram reči, da je bila ta transparentnost v velikem obsegu dosežena in da praktično v tem času ni bilo nobenih resnejših problemov na tem področju. Taka "neosnovana" mnenja in trditve, ki se tu včasih pojavijo, bi bilo dobro, če bi jih kdo včasih dokumentiral oziroma jim dal kakšno realno osnovo, pa se to do zdaj tudi za to komisijo še ni zgodilo. Še komentar na 21. mesto v tisti razvrstitvi. Že ko smo bili 12., smo rekli, da je pač odvisno od podatkov, ki pridejo tja, na tisto mesto, kjer se potem ti podatki registrirajo in tudi ocenjujejo. Mi smo na nekaterih področjih v letu, tudi 2007, ne vem, brez vednosti ministrstva dajali tja neke podatke, ki nimajo zveze z realnostjo. In eno od teh so tudi zdravila.
Hvala lepa. Gospod Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Seveda, najprej bi želel razčistiti napačno navedbo. Kolega Grill, ne gre za to, da spreminjamo sestavo komisije, da je zahteva za več kot polovico, ampak gre za to, da naj vsaj polovica članov komisije sestavljajo strokovnjaki. Kar pomeni, da je ta člen seveda tudi možno po strokovni, po različnih plateh ovrednotiti in ga tudi skorigirati v odnosu do tega, kar pravite, da seveda naj bo ta komisija čim bolj interdisciplinarna. Jaz se s tem strinjam. Ampak če si zavezujemo oči z načinom, da rečemo, da pa o teh učinkih najbolj vedo samo in izključno zdravniki in farmacevti, se mi pa zdi, da pa mogoče le preozko ocenjujemo to interdisciplinarnost. Kajti zdaj teh profilov ni. Vsi tisti v tej komisiji pa sami ocenjujejo, da so jim ta znanja seveda potrebna. Bilo je rečeno, da cilje lahko doseže že predlagana komisija. Mislim, da nam je že v tem mandatu bilo dovolj veliko sporočil danih, da smo s spremembami naredili veliko, da smo zniževali izdatke za zdravila in smo racionalizirali. To pomeni, da smo z določenimi ukrepi sprememb bistveno znižali stroške, torej izdatke za zdravila. Kar pomeni, da tudi ta predlog ni nujno, da je samo poveličevan in edini sprejemljiv, ampak lahko različni pogledi, različne ocene seveda predlog tega besedila še izboljšajo. In tukaj se, kolega Bručan, seveda strinjava. In naš predlog gre v tej smeri, da naj se izboljšava, ki je že sestavni dela procesa v zadnjih letih, torej procesa izboljšav, nadgradi še s tem, da se v okviru postopkov in meril za določanje cen zdravil vključijo ob javnofinančnih tudi ekonomski učinki, ki pa so širši od same cene. To je naš predlog. In drugič, da naj v Komisiji za zdravila se vključijo tudi ekonomisti, torej strokovnjaki ekonomske stroke, ki bodo recimo lahko, z vsem spoštovanje do članov komisije, recimo, s svojega vidika pripomogli ali prispevali s svojim znanjem k oblikovanju teh kriterijev. To je seveda poanta. Mi smo napisali eno, bi rekel, arbitrarno oceno - polovico; če mislimo, da je to preveliko, potem seveda pričakujem, da se lahko okrog tega tudi pogovorimo in naredimo kompromis, ampak ne pa reči, da želimo interdisciplinarnost, hkrati pa s sestavo te komisije te interdisciplinarnosti pravzaprav ni. Še enkrat pa poudarjam, z vsem spoštovanjem do dosedanjega dela te komisije, z vsem spoštovanjem do članov te komisije, ampak po mojem mnenju in tudi po ocenah mislim, da so vam dostopne tudi različne analize, ki govorijo o tem, da lahko z določenimi ukrepi sistem izboljšamo ne samo za nekaj milijonov evrov, ampak za nekaj 10 milijonov evrov. In če je temu tako, potem mi kot zakonodajalci ne moremo pogledati v stran, ko nam določene strokovne inštitucije posredujejo takšne ocene in takšna stališča. In če lahko prisluhnete tem argumentom in če jih lahko še dopolnimo, seveda je potem naša pobuda, da ta amandma sprejmemo in da ga v tretji obravnavi nadgradimo tako, da so upoštevani tudi vaši pomisleki na način, kot danes tukaj vsi v eni smeri diskutiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 5. členu in amandmaju. V razpravo dajem 6. člen in amandma Poslanske skupine LDS. Ugotavljam, da nihče noče več razpravljati, zato zaključujem razpravo o 6. členu in amandmaju. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem. Besedo dajem predsedniku Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ki je matično delovno telo, gospodu Stanislavu Brenčiču. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Seveda korektno bi bilo, da je najprej pri besedi predlagatelj zakona, enako temu, da je prisotna ob obravnavi tega zakona tudi Vlada oziroma predstavniki Vlade, ampak jaz bom svoje opravil. No, Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je predmetni zakon obravnaval najprej na 35. redni seji dne 7.3. in nato ponovno na 36. redni seji dne 4.4. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagatelja s prvopodpisanim Miranom Potrčem, državna sekretarka Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve Romana Tomc, predstavnik Zakonodajno-praven službe Državnega zbora Božo Strle. Odbor je bil seznanjen s pisnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika in na predlagano besedilo ni imela pripomb. Člani odbora so bili seznanjeni tudi s pisnim mnenjem Vlade Republike Slovenije in mnenjem Komisije za socialo, delo, zdravstvo in invalide Državnega sveta. Odbor je predlog zakona prvič obravnaval, kot rečeno, na 35. redni seji dne 7.3. V razpravi o predlagani spremembi je bilo največ pozornosti namenjeno pravnosistemski umestitve pravice v zakonski okvir. Vlada in nekateri razpravljavci so menili, da bi rešitev morali iskati oziroma predlagati v Zakonu o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. V razpravi pa je bilo izraženo tudi nasprotno mnenje, da amandmajski predlog odbora predstavlja ustrezno rešitev, ki omogoča enakopraven položaj z ostalimi upravičenci do vdovskih pokojnin oziroma upravičenci do dela vdovske pokojnine. Predlog zakona je v svojem mnenju podprla tudi Komisija za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide Državnega sveta. Odbor je prišel na drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ob upoštevanju pripomb Vlade in razprave je odbor odločal o predlogu za amandma odbora k 1. členu in ga ni sprejel. Glasovanje je bilo izenačeno 8 za, 8 proti. Z enakim izidom glasovanja odbor tudi ni sprejel 1. člena in podobno temu tudi ne sklepa, da predmetni zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Glede na to, da odbor ni sprejel navedenega predloga amandmaja niti predloga sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, je odbor zaprosil Vlado, da zavzame stališče do predloga amandmaja odbora. Vlada se do ponovne obravnave predloga zakona do predloženega amandmaja ni opredelila oziroma podala stališča. Odbor za delo, družino in socialne zadeve in invalide je nato na 36. redni seji dne 4. 4. predlog zakona ponovno obravnaval. Odbor je brez razprave prešel na odločanje o predlogu za amandma odbora in ga sprejel kot svoj amandma. Enako temu je sprejel tudi 1. člen. Tako spremenjen 1. člen je tudi sestavni del dopolnjenega predloga zakona, ki ga nosi to poročilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospa Romana Tomc, državna sekretarka.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije v zvezi s predlagano spremembo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju meni, da je ta sprememba s pravnosistemskega vidika neustrezna. Glede predlagane spremembe ugotavlja, da bi bila pravilna umestitev spremembe možna le v Zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Pravica do pokojnine je temeljna človekova pravica. V Republiki Sloveniji je osnovni javni sistem zagotavljanja prejemkov za prime starosti, invalidnosti in smrti sistem obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. To pomeni, da lahko pridobi pravice samo tisti, ki je bil ključen v zavarovanje določeno obdobje in je izpolnil vse ostale zakonske pogoje. Po njegovi smrti lahko pravice pridobijo po njem tudi njegovi družinski člani. Slovenski pokojninski sistem ne omogoča hkratnega prejemanja dveh pokojnin. Pravica do prejemanja dela vdovske pokojnine je izjema. V primeru smrti zakonca je preživelemu zakoncu omogočeno, da izbere svojo pokojnino, zakončevo pokojnino ali kombinacijo obeh. Takšna možnost izbire in s tem prejemanje pokojnine iz dveh naslovov je utemeljena s tem, da so bili v isti sistem pokojninskega zavarovanja vplačani dvojni prispevki. Republika Slovenija je vojaškim zavarovancem zagotovila primerne pokojnine s posebnim zakonom, to je z že omenjenim zakonom o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, s katerim je uredila tudi pravice za družinske člane. Vdovam in vdovcem po vojaških zavarovancih se s tem zakonom zagotavljajo enake osnovne pravice, kot bi jim pripadale po splošnih predpisih. To so pravice do pokojne, letnega dodatka, varstvenega dodatka in dodatka za pomoč in postrežbo. Sredstva za zagotavljanje teh pravic se črpajo neposredno iz državnega proračuna in neizplačanih prispevkov v pokojninsko blagajno. Če bi Republika Slovenija želela posebno pravico po prejemanju dela vdovske pokojnine priznati tudi vdovam po vojaških zavarovancih, bi to morala urediti v posebnem zakonu. Zaradi navedenega Vlada Republike Slovenije predloga spremembe zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ne podpira.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu Poslanske skupine LDS. Izvolite, prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije jasno, da kot sopodpisniki podpiramo novelo zakona. Zakon ureja vprašanje izplačevanja vdovske pokojnine. Vprašanje, ki se je na dnevnem redu tega državnega zbora in seveda telesa Državnega zbora pojavljalo večkrat. Tudi več vprašanj je bilo postavljenih ministrom oziroma ministru in ministrici v tem mandatu. Tako je bilo jasno, da bo treba to enkrat vendarle urediti. Vlada se na vse te pozive ni odzivala, zato smo se odločili za drugo pot. Naj na kratko opišem, recimo, en primer, da bo bolj jasno. Osebi je bila zavrnjena pravica do mesečnega izplačila 15% zneska vdovske pokojnine po pokojnem možu. Razlog za to zavrnitev pa je bilo, da je bil upokojen po zakonu o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev in ne po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kot da je ta zadeva zelo zelo pomembna, kot da bi šlo za nek osebni račun, na katerega se pač nalaga nek denar in potem modra država to plemeniti in potem uredi krasne pokojnine. Seveda vemo, da pokojninski sistem ni urejen tako in da v tistem trenutku, ko gre pa vendarle za drugačne izravnave, velja, da je potem takšna odločitev diskriminatorna oziroma da je zakon sam v tem delu diskriminatorn, saj je bila določeni osebi pravica zavrnjena samo zaradi tega, ker je bil pokojnik upokojen po nekem drugem zakonu. Se pravi, kot da bi šlo za četrti ali peti pokojninski steber, ne pa za osnovne zadeve. Na seji odbora je bil sprejet amandma, ki je zajemal oziroma ki zajema vse možne kombinacije prejemnikov starostnih in invalidskih pokojnin po Zpiz 1 in po Zpiz-vz, kar pomeni, da je potrebno urediti priznanje dela z vdovske pokojnine tako tistim, ki imajo obe pravici, se pravi lastno in vdovsko, kot tudi tistim, ki imajo pravico do ene pokojnine, priznano po Zpiz. In pa pravico do druge pokojnine po Zpiz-vz. Kot rečeno, v Liberalni demokraciji Slovenije bomo zaradi vsega tega, kar sem navedel, predvsem pa zaradi tega, da bi vendarle to diskriminatornost odpravili, predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Janez Drobnič v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Lepo pozdravljeni! Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade oziroma predstavnica Vlade! Poslanska skupina Nove Slovenije predloženega zakona ne bo podprla zaradi ključnih dveh razlogov. Prvi je sistemski, da se ta pravna materija spreminja oziroma dopolnjuje z zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, nanaša se pa na bivše vojaške zavarovance. Drugo pa je tudi vsebinski razlog, zakaj določeni skupini oseb omogočiti tudi vdovsko pokojnino. Zakaj samo tej kategoriji oseb vojaških zavarovancev in zakaj potemtakem tudi drugim upravičencem do državnih prejemkov, saj ne nazadnje je to neke vrste državni prejemek, omogočiti tudi vdovsko pokojnino iz načela pravičnosti. V naši državi je vrsta drugih kategorij oseb, ki so pridobile tudi pravico po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, pa nimajo vdovske pokojnine - tudi to se dogaja. In ne nazadnje pa tudi prispevki za te zavarovance niso bili vplačani in zato tudi ni neke logične in utemeljene razlage, zakaj bi ti upravičenci oziroma ti zavarovanci oziroma prejemniki iz naslova vojaških zavarovancev bili upravičeni tudi do vdovske pokojnine. To bi vzpostavljalo neenak položaj do ostalih. Poslanska skupina torej iz teh razlogov predloženega zakona ne bo podprla.
Hvala lepa. Gospod Stanislav Brenčič imate besedo v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa. S predlogom tega zakona, katerega sopodpisnik sem tudi sam, želimo predlagatelji odpraviti neenakopravno obravnavo državljank in državljanov Republike Slovenije po vprašanju priznavanje pravice do dela vdovske pokojnine, če je ta za njih ugodneje kot 70% pokojnine po pokojnem partnerju, ki je nastala na podlagi spremenjenega 123. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju z zadnjo novelo, ki je v isti sapi dala to pravico vsem zavarovancem, ne glede, kako visok je njihov prejemek pokojnine, če je to za njih ugodneje. V isti sapi, ko smo oblikovali 123. člen tako, da so vsi ostali to pravico dobili, pa smo odvzeli pravico vdovam po bivših vojaških zavarovancih. Normalno in korektno in moralno bi bilo, da bi Vlada sama, ko je to storila, zaradi pravice do nediskriminatorne obravnave državljank in državljanov prišla sama s spremembo osnovnega zakona po tem vprašanju, in sicer 3. člena Zakona o pravicah iz pokojninsko invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Ker pa na tem mestu trdno stojim za tem, da tokratno ministrstvo za delo vodi, vsaj zame, nemoralni odnos do vprašanj bivših vojaških zavarovancev, čestokrat celo prezirljiv, zato se to ni zgodilo in zato je vzpostavljen ta diskriminatorni odnos. In zato nič slabega, če se je skupina poslank in poslancev odločila, če nič drugega, iz moralnega pogleda, to napako popraviti. Takšnih napak se je v tokratnem mandatu zgodilo žal preveč. Ne da je del vdovske pokojnine izjema - ni res! Del vdovske pokojnine je po zadnji spremembi 123. člena pokojninskega in invalidskega zavarovanja pravica slehernega zavarovanca, če je to zanj ugodneje kot 70% pokojnine po pokojnem partnerju. In korektno bi bilo, da predstavnik Vlade to tudi korektno tolmači. V vsakem primeru pa to predstavlja tako majhna dodatna finančna sredstva, da je enostavno duhomorno, da Vlada temu nasprotuje. Res je, tudi sam sem se sam zavzemal za to, da bi vstopali v 3. člen Zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, vendar pa se je z amandmajem odbora tudi poseg v 123. člen korektno storil in je povsem pravno sistemsko sprejemljivo, da to opravimo s tem dopolnjenim predlogom zakona. Jaz bom vsekakor ta predlog zakona podprl in upam, da bodo, če nič drugega, iz moralnega odnosa do vseh državljank in državljanov, to storili tudi moji soposlanci. V vsakem primeru pa sem trdno prepričan, da bo moralni nivo naslednje vlade mnogo višji, da bodo take zadeve že v prvih zakonih odpravili. Osnovno načelo vlade in državnih organov je, da skrbijo za enakopravni odnos državljanov pred zakoni. Na to je opozoril tudi predsednik republike danes zjutraj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Žnidaršič v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Kot sopodpisniki predlagane spremembe k 123. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bomo tudi v tej fazi obravnave zakona to dobronamerno spremembo zakonodaje v DeSUS-u v celoti podprli. Prepričani smo, da je anomalijo dvolične ureditve glede pravice do vdovske pokojnine oziroma njenega dela po vojaškem zavarovancu po splošnem in specialnem zakonu, ki ureja to materijo in ki povzroča zaradi obstoječe dikcije njenega posledičnega tolmačenja omenjenega člena splošnega zakona neupravičeno razlikovanje in neenako obravnavo upravičencev do pokojnine, potrebno odpraviti. Popolnoma jasno je, da za obstoječo dikcijo omenjenega člena, ki jo Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje tolmači po črki zakona, nastopi materialno prikrajšanje vseh tistih upokojenk, vdov po vojaških zavarovancih, ki bi želele uveljaviti 15% zneska razlike višine pokojnine, ki jim gre po splošnem predpisu in ki jo ostale vdove lahko v skladu z zakonom uveljavljajo. Seveda tudi sam Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ne vidi smisla in nobenih potreb, da bi opravičevali takšno diskriminacijo, vendar je treba zakonska določila izvajati takšna, kot so, in dokler veljajo, zavod pravzaprav ne more nič. Glede na to, da ni nikakršnih smiselnih in ustreznih pravnih podlag, še manj pa razumljivih razlogov za takšno razlikovanje med vdovskimi upravičenci po splošnem in posebnem zakonu, je odrekanje enakosti in različne obravnave vdovcev po bivših oziroma pokojnih zavarovancih nesprejemljiva za pravno državo in povzroča vprašanje ustavnopravne presoje, da ne govorimo o moralno etičnih pogledih na teh vprašanjih. Zanimiva je tudi primerjava med ugotovitvijo pravnosistemske neustreznosti predlaganih sprememb s strani Vlade in pozitivnim mnenjem naše Zakonodajno-pravne službe o skladnosti predlagane spremembe zakona z ustavnopravni sistem ter z zakonodajnotehničnega vidika. Dileme o tem, v kateri zakon naj bo vnešena predlagana sprememba, ki bo odpravila pravno in dejansko neenako obravnavo in neupravičeno prikrajšanost določene skupine pokrajinskih upravičencev, po naši oceni ni. Prav tako posledično izvedeno pravilneje ter smotrno je, da se spremeni dikcija 123. člena splošnega pokojninskega zakona, ki je splošna podlaga za uveljavljanje pravice do te vrste pokojnine, zlasti tudi glede na to, da sam zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev po smrti upravičenca tega vprašanja enako kot splošni predpis ne rešuje. V Poslanski skupini DeSUS stojimo na trdnem stališču, da je nujno treba odpraviti dvojna merila, ki povzročajo neutemeljeno razlikovanje med vdovami, ki želijo uveljaviti ta del vdovske pokojnine po vojaškem zavarovancu v razmerju do teh, ki jim Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju to ves čas priznava. Vladno odklonilno stališče bi vzdržalo kritiko, če bi vdove dobivale svojo pokojnino po zakonu o vojaških zavarovancih, pa jo ne, jo dobivajo po drugem zakonu. In če vzdržala vladna misel, ki pa je Vlada nikoli ni realizirala, da bi ta problem morali rešiti v posebnem zakonu, pa tega ni storila, potem bi v takem primeru dobivale vdove pravice po dveh zakonih, kar je nesmiselno in je zato naš predlog boljši, ustreznejši, "pije vodo" tudi s pravnosistemskega vidika in je zato treba to tako rešiti. Gre pa še za eno vprašanje, namreč tistega zakona, ki je svoj čas v bivši državi reševal vprašanje vojaških upokojencev, ni več, tudi tiste blagajne ni več. Mi smo podedovali samo vdove, ki niso nič krive in ki so po našem zakonu upokojene, potem pa smo si izmislili, da bomo iz te blagajne, po kateri je kdo zavarovan, priznali še del vdovske pokojnine umrlih zakoncev, ne da bi smeli potem reči, če pa so tisti bili nekje drugje zavarovani, pa ne bodo dobile vdove nič. Kar je z vidika enakosti pred istim zakonom, ki je to rešil za ene, za druge pa ne, popolnoma nesprejemljivo. S tega vidika je potrebno ta zakon seveda podpreti, in Vlada bi imela svoj obraz do stvari samo v primeru, če bi že v tem času, ko se o tem razpravlja, vložila zakon po hitrem, torej skrajšanem postopku z namenom, da reši to zadevo v posebnem zakonu, pa tega ni storila, niti ne verjamem, da to kani storiti, zato je bolje, da se to sprejme s tem zakonom tudi danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je smiseln in seveda kot sopredlagatelji želimo, da bi se teh nekaj 100 vojaških vdov, ki prejemajo pokojnino po vojaških zavarovancih, da bi teh nekaj 100 vdov pridobilo enake pravice, kot jih imajo druge vdove. Preprosto za to gre. Gre za načelo enakosti, gre za pravico do enakosti pred zakonom in mislim, da ne bi smelo biti danes v tej dvorani nikogar, ki bi temu nasprotoval. Jaz sem vesel, da na moralo Vlade opozarjajo tudi vladni poslanci. To je nekaj svojevrstnega, kar se dogaja sedaj v tej zadnji četrtini tega mandata. Prav je tako, da včasih rečete tudi "mea culpa" in se posujete malo s pepelom in uvidite, da so napake. Ne razumem pa v bistvu stališča Vlade, ko pravi, da to ni pravilno in sistematsko urejeno, zato predlaga Državnemu zboru, da ne sprejme tega dopolnila zakona. Poglejte, gre za 44.000 evrov mesečno oziroma za pol milijona, približno, pol milijona evrov letno. To je zanemarljiva številka, če pogledamo, kam vse mečemo denar in za koga nam tega denarja res ni žal. Ni nam ga žal za kolaborante, ni nam ga žal za Rimskokatoliško cerkev, ni nam ga žal za topove in puške, ki jih nikoli ne bomo rabili, ni nam ga žal tudi za to, kar se razdeli tako po domače v privatne žepe in pokrije, skrije pod preprogo. Tu pa želimo biti načelni, principialni; za 1617 vdov, pa bomo "šparali". Polovica vdov po vojaških pokojninah je toliko, po naših podatkih, spoštovani gospod Žnidaršič. Gre za osnovni princip, pravico pred zakonom in pravico pred enakostjo, tudi za ustavno normo in prvopodpisani Miran Potrč je v bistvu predložil smiselno dopolnilo tega zakona, tako da jaz ne vidim razloga, da bi upoštevali sklep odbora, ki ni sprejel sklepa, da bi bil zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. To je tudi po besedah predsednika odbora, ki ima sicer drugo mnenje, hvala bogu, nesprejemljivo. In bi prosil za malo načelnosti in principialnosti danes, ko bomo glasovali o tem zakonu, da ne boste povzročali novih krivic, ki jih sicer redno povzročate ob tako nesmiselnih glasovanjih, ki jih imate napisane na opomnikih.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Hvala lepa, spoštovane kolegice in kolegi še enkrat. Jaz upam, resnično upam, da boste pritrdili zakonu, ki smo ga pripravili z združenimi močmi, ne samo v opoziciji, ampak tudi s sopodpisništvom predstavnikov dveh koalicijskih strank. Poskušala bom zelo na kratko in zelo poenostavljeno obrazložiti, za kakšno spremembo gre. Gre za to, da dajemo ali pa, če hočete, razširjamo pravico do 15% izplačila pokojnine, tudi na tiste ženske, tiste vdove, ki so, bom rekla najbrž ne po svoji krivdi, vdove bivših vojaških zavezancev. To je tisto, kar nas ne nazadnje napeljuje tudi Ustava Republike Slovenije, spoštovane kolegice in kolegi, ki govori o enakosti pred zakoni, ki govori oziroma prepoveduje sleherno diskriminacijo. In tisto, kar je ta vlada storila leta 2005, je storila ravno to: iz enega sistema je izključila vdove bivših vojaških zavezancev in jih prikrajšala do 15% izplačila pokojnine. Gre samo za maksimalno 15% - pod določenimi pogoji seveda. To je, če hočete z drugimi besedami, spoštovane kolegice in kolegi, nek socialni korektiv. Socialni korektiv za tiste vdove, ki imajo bedno nizke pokojnine, pa oprostite, ker sem uporabila ta izraz. Še enkrat pravim, ne gre za novo pravico do pokojnine, ampak gre zgolj za pravico do izplačila dela pokojnine v višini 15%. Če se je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve na matičnem delovnem telesu sklicevalo, ko smo prvič obravnavali zakon, na sistemskopravno, bom rekla, neustrezno ureditev, ki jo predlagamo, potem zelo hitro vidimo, ko pogledamo celoten sistem, da temu ni tako in da je to izpodbila na matičnem delovnem telesu tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. In je potem ministrstvo - gospa državna sekretarka je bila takrat na seji, prišla z novo idejo, da pa mogoče zakon ni dobro sprejeti zato, ker Vlada ni proučila finančnih posledic v tem primeru. In pravi gospa Romana Tomc naprej, "tako da za enkrat bi se Vlada želela do opredelitve finančnih posledic še ograditi in v primeru, da bo odbor ta predlog podprl, bomo to tudi v nadaljevanju storili z naše strani". Pa jo je potem spoštovani gospod predsednik, gospod Brenčič, še enkrat opomnil in zaprosil, da bi želeli člani odbora dobiti tudi mnenje Vlade o finančnih posledicah in po drugi strani tudi o amandmaju, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu. Amandma je zelo jasen. In amandma odpravlja tudi dvome, ki jih je na začetku izpostavila spoštovana gospa državna sekretarka v imenu Vlade Republike Slovenije. Ampak nismo dobili ne enega ne drugega! Danes je seja Državnega zbora, seja Državnega zbora, kjer odločamo o tem, ali bomo izenačili in dali to pravico do, še enkrat pravim, maksimalno 15% izplačila pokojnine tudi vdovam, ki so zavarovane oziroma vdovam bivših vojaških zavezancev. Danes odločamo o tem, s strani ministrice oziroma gospe državne sekretarke pa smo slišali čisto na začetku še enkrat povzetek splošnih ugotovitev, ki jih je Vlada Republike Slovenije dala na osnovni predlog zakona. Jaz pravim, da je to sramota. Sramota za vladno koalicijo, da si upa na tak način deliti ljudi in deliti tudi pravico, še enkrat pravim, pravico po moji oceni do socialnega korektiva. Če si bo upal kdo na glas danes v tej državi trditi, da so pokojnine visoke, če si bo upal trditi, da pokojnine rastejo skladno z rastjo plač - potem je nekaj z njim pošteno narobe. Podatki in življenje kažejo v drugo smer. Žal. Še enkrat vas naprošam, spoštovane kolegice in kolegi, da podprete predlog zakona, ki je dobronameren in ki, verjamem, ne bo prikrajšal nikogar v naši državi, bo pa dal pravico, ki je nenazadnje tudi ustavna pravica, da so vsi državljanke in državljani pred zakoni v naši državi enakopravni in enakovredni.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Homan v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovane kolegice, kolegi. Gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovani predstavniki Vlade. V Slovenski demokratski stranki omenjenega predloga ne bomo podprli. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je predlagana sprememba zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju s pravnosistemskega vidika neustrezna. Glede predlagane spremembe ugotavljamo, da bi bila pravilna umestitev spremembe možna le v Zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, zavezancev, saj je pravica do vdovske pokojnine po vdovcu oziroma vdovi po vojaškem zavarovancu priznana po tem zakonu. Smiselna ureditev v primeren zakonski okvir izhaja iz opredelitve kroga upravičencev ter določitve pravic, ki jih posamezni predpisi priznavajo določenim kategorijam oseb. Republika Slovenija je vojaškim zavarovancem zagotovila primerne pokojnine s posebnim zakonom. S tem zakonom so hkrati tudi urejene tudi vse druge pravice, ki izhajajo iz pravice do pokojnine. Vdove oziroma vdovci po umrlih vojaških zavezancih pridobivajo pravico do vdovske pokojnine in vseh ostalih pravic, do katerih so upravičene vdove in vdovci, po splošnih predpisih. Kljub temu da oba zakona urejata in opredeljujeta enake pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, se krog zavarovancev po zakonih razlikuje, saj so bili prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za vojaške zavezance plačani v poseben, ločen sklad v Beogradu. Z uvedbo pravice do vdovske pokojnine leta 2000 so bile uresničene zahteve po zagotovitvi večje pravice upravičencu, ki bi sicer s prehodnim plačilnim prispevkom za najmanj dve pravici bil upravičen do obeh pravic - lastne in vdovske, kar skladno s pokojninskimi predpisi ni mogoče. Pravica do vdovske pokojnine vojaških zavarovancev se v celoti zagotavlja iz državnega proračuna in ne tako kot ostale pravice po splošnih predpisih, ki se zagotavljajo v celoti s sproti vplačanih prispevkov aktivnih zavarovancev in se znotraj enotnega sistema razporejajo na podlagi vzajemnosti in solidarnosti ter medgeneracijskega sporazuma. Leta 2005 in sedanja vlada s predlogom sprememb pokojninskih predpisov je razrešila krog možnih upravičencev in dvignila višino prejemnika pravice do dela vdovske pokojnine za odpravo premoženjskega cenzusa za priznavane pravice. V Slovenski demokratski stranki, še enkrat, omenjenega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz sem pričakoval in upal, da bo po vseh razpravah, ki smo jih vsaj dve leti imeli v okviru Odbora za delo, družino in socialne zadeve pa tudi širše, danes popolna enotnost, da se nekaj 100 prizadetim po informacijah, ki jih imam v pisni obliki, in morda celo samo 100 državljankam Slovenije, upokojenkam po bivših vojaških zavarovancih, omogoči enake pravice, kot jih imajo vsi drugi zavarovanci oziroma državljanke in državljani Slovenije. To je pravica do vdovske pokojnine do 15% do povprečne pokojnine, kar v tem času mesečno znaša nekaj manj kot 80 evrov in v celem letu, če jih je res 100, nekaj manj kot 8000 evrov in v enem letu morda 75,000, 76.000 evrov. To je, gospe in gospodje, s strani tistih, ki ugovarjate temu zakonu, problem, zaradi katerega bo ta država bankrotirala. Sklicujete se na sistem, dajte razmišljati o ljudeh. Ali je za vas razmišljanje o ljudeh nesprejemljivo, kadar ne gre za ljudi, ki bi jim vi želeli zagotoviti neke posebne pravice? Ne bom, da ne bi iritiral vas in sebe, govoril, kako predlagate posamezne zakone zato, da bi pridobili simpatije v javnosti. Gotovo, tam kjer je več volivk in volivcev, se bolj splača predlagati zakon. Tu jih je samo sto ali mogoče nekaj več, toda poštenih državljank in državljanov Slovenije, ki so enako kot vse tiste ali vsi tisti, ki imajo pravico do vdovske pokojnine, vplačevale v slovenski pokojninski sklad in bi iz njega imele pravico do te vdovske pokojnine in se je sprememba te možnosti zgodila na način, ki v tem državnem zboru ni bil, razen mogoče izjemam, znan. Namreč, s spremembo 123. člena, ki je v svojo določbo vključil izrecno sklicevanje na sistemski zakon. Takrat ni nihče vedel, da bo sklicevanje na sistemski zakon pomenilo, da ne more dobiti pravice tisti, ki dobiva po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških upokojencev. Vse drugo danes, gospe in gospodje, je debelo sprenevedanje, je nesprejemljiv odnos, ki ga imajo posamezne poslanske skupine in stranke do dela slovenskih državljank in državljanov, ki so enako pošteno delali in vplačevali v sklad, naredili pa to "veliko napako" - v narekovajih napako - po vašem mnenju napako, po vaši želji razlikovati ljudi, da so bile zavarovane, ali da so bile žene, in so sedaj zavarovane po bivših vojaških zavarovancih. Ali nismo sposobni po 20 letih samostojne Slovenije pozabiti na državljanke in državljane, ki imajo danes 80 ali nekaj manj let in so bili v letu 1990 že zdavnaj upokojeni in niso bili nobeni sovražniki samostojne in neodvisne Slovenije, da jim onemogočamo to pravico. Da je res 123. člen sporen, smo ugotovili šele, ko smo na seji matičnega delovnega telesa vprašali, kje pa je razlog, da se te pravice na dajo, pa so nam predstavniki Vlade in ZPIZ-a rekli, da je razlog v 123. členu, ki se sklicuje, da je ta pravica možna samo, če temelji na sistemskem zakonu. In potem smo se dogovarjali o spremembah, potem smo se potrudili izdati vse, in teh ni malo, ki so pripravljeni te spremembe sprejeti. Bili smo prepričani v neki fazi, da bo to razumela tudi Vlada. Dosegli smo vsebinsko rešitev s pomočjo matičnega delovnega telesa, ki ni v ničemer sporna, in tudi Zakonodajno-pravna služba nima spora do predlagane rešitve. Zagotovili smo obvestilo vam, da materialno ni to nikakršen problem, kar je izrecno rekla tudi Vlada v svojih stališčih, torej [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]gre samo za nerazpoloženje ali pa sovraštvo do manjše skupine ljudi. Prosim vas v njihovem imenu, ne dajte tega storiti in podprite zakon. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, to je ob 16.50. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.50. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje svoje glasovalne naprave. Prej je bila opomba, prosim. Ali sedaj dela, gospod Peče? V redu? Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih cestah - nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmajih k 1. členu, trije amandmaji so. Najprej pod številko 1 amandma Poslanske skupine Zares. Gospod Lahovnik, izvolite! V imenu [[...]]Bomo kar odprli listo za prijavo v imenu poslanske skupine. Obrazložitev. Besedo ima gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Prvi amandma, ki govori o tem, da je potrebno pravičnejše obremenjevati s cestninami vse tiste, ki tudi bolj poškodujejo avtocestno omrežje, je zagotovo tisti, ki ga je potrebno podpreti, če se želimo približati bolj realnemu sistemu cestninjenja, kot ga imamo danes in kot ga želimo oziroma želite uvesti tudi s sprejemom vinjet. Ampak prav presenetljivo je, da ko danes opozarjamo, mislim, da že skoraj cel dan, na to, koliko poškodb povzročajo tovorna vozila, kako veliko problemov povzročajo pri pretočnosti prometa, Vlada danes sprejme sklep pri ceniku storitev na avtocestnem omrežju tako, da dodaja še večje odpustke oziroma še večje olajšave za tovorna vozila. Resnično se lahko vprašam, kam pelje vse to delovanje, ko dajemo odpustke tistim, ki povzročajo največ obremenitev, največ poškodb in tudi povzročajo in prispevajo k daleč največjim emisijam v prometu, to je seveda tovorni promet. In eden od razlogov, da je potrebno ta prvi amandma sprejeti, je ta, da pravzaprav v zakonu zapišemo, kakšne cene so lahko najnižje na tem področju in potem seveda tudi Vlada nima možnosti tako lahkega odpuščanja za tovorni promet, kot se to dogaja v tem trenutku. In seveda bom ta amandma podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Lahovnik. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci. Ta amandma smo vložili zato, ker je sistem cestninjenja nepravičen. Nepravičen je do vseh lastnikov osebnih vozil, ki plačujejo bistveno preveč, glede na to, koliko plačujejo tovorna vozila. Jaz sem danes že omenil, da po slovenskih cestah vozi milijon 250 tisoč tovornih vozil letno, da pa od tovornih vozil zberemo samo 40% vseh cestnin, 60% še vedno prispevajo vozniki osebnih vozil. Če bi cestnino za tovorna vozila, med katerimi je 90% tujih tovornih vozil, ki jih slovenski davkoplačevalci s tem subvencionirajo, povečali na raven 32 centov, kot predlagamo, bi zbrali samo s cestninami od tovornih vozil, med katerimi je - še enkrat - 90% tujih prevoznikov, 350 milijonov evrov. To je za več kot 50% več, kot sedaj skupaj poberemo od osebnih vozil in tovornih vozil. To pomeni, da bi teoretično bila lahko vinjeta za osebna vozila celo zastonj in bi bil finančni sistem bistveno bolj vzdržen, kot je sedaj. Ampak v osnovi gre za to, da menimo, da če bi sprejeli naš amandma, bi lahko celoletne vinjete bistveno pocenili. Pa še kljub temu, da bi tovorna vozila plačevala tudi v Sloveniji samo toliko kot v Avstriji, ne bi niti približno povrnila škode, ki jo povzročajo na slovenskih avtocestah. Tovorno vozilo povzroči za desettisočkrat več škode na cesti kot pa osebno vozilo. In to sanacijo avtocestnega omrežja izvajajo slovenski davkoplačevalci in v nadsorazmernem delu tudi vozniki osebnih vozil, ki plačujejo več, kot bi pa bilo potrebno glede na tovorna vozila. Da ne govorim o tem, da v bistvu vsi tisti, ki se dnevno prevažamo po avtocestah, lahko opažamo, da so pravzaprav povsem zatrpane s strani tujih prevoznikov, da je pravzaprav promet že sedaj oviran in da narašča in da je ta ukrep, ki ga mi predlagamo, v bistvu način, kako tovorni promet, predvsem tuj tovorni tranzitni promet, preusmeriti na železnice. Tako pričakujemo, da boste naš amandma podprli. Naj vas spomnim v koaliciji, da ima DARS za okoli tri milijarde evrov obveznosti in na ta način, kot mi predlagamo, bi lahko bilo financiranje avtocestnega omrežja vzdržno. Pri čemer bi glavnino tega financiranja prevzeli na svoja pleča vozniki tovornih vozil, kjer sem pa dejal, da je 90% tako ali tako tujih prevoznikov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štebe. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Ta kratka analitična argumentacija v podporo amandmaja je seveda ena stran zgodbe, druga stran zgodbe je, da je treba upoštevati pravila, ki veljajo v Evropi. Namera seveda in dolgoročna namera amandmaja je pravilna, ampak pravilno zaračunavanje stroškov, ki jih povzročajo tovorna vozila in vplive, okoljske škode in energijo, ki jo porabijo, je treba uravnati in seveda tudi oceniti njene koristi in posledice, finančne in druge, v skladu z evropskimi direktivami, ki govorijo, da je pri tovornjakih treba uveljavljati evro nič do evro pet okoljske škode. In v skladu s tem predvsem zaračunavati ne samo na osnovi teže tovornih vozil, skupne mase, ampak tudi predvsem na kvaliteto in kakovost pogonskih agregatov teh tovornih vozil oziroma okoljsko škodo, ki jo povzročajo. Vemo, da največjo škodo povzročajo tista tovorna vozila, ki prihajajo iz oddaljenih držav in imajo najslabša in najbolj zastarela vozila. Tudi posledice na tranzitnost in koristi gospodarstva za te naše prometnice v transportnem koridorju je ena od okoliščin. Te stvari je treba pretehtano in postopoma uveljavljati. Sprememba zakona o javnih cestah - uvajanje po 14-ih letih cestninjenja na način neovirane vožnje in manjših stroškov vožnje, krajših voženj, večje povprečne hitrosti, manjših okoljskih obremenitev - zaradi sedanjega sistema cestninjenja, ki se sedaj odpravlja, bo omogočalo z uvedbo satelitskega cestninjenja za tovorna vozila v naslednjem letu uveljavljanje tudi nekaterih od teh elementov in zaračunavanje tudi nekaterih od teh elementov v sistem cestninjenja. Predvsem za tisti del transporta [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], to je težkega mednarodnega transporta, za katerega Slovenija pač ima največji procent, ki najbolj obremenjuje slovenske ceste. Slovenija ima skoraj 85% težkega tovornega prometa v tranzitu in pri tem delu je treba predvsem pobrati in zaobseči s sistemom cestninjenja, ki se bo po mojem mnenju uveljavlja na ta način v sredini naslednjega leta. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega amandmaja iz navedenih razlogov ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zmago Jelinčič, v imenu poslanske skupine? [[Ne morete več.]] V lastnem imenu?
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod Štebe je lepo pojasnil pravzaprav razloge za glasovanje za ta amandma. Jaz se strinam z njim, da je cestni promet v Sloveniji, kar se tiče teh velikih tovornjakov, grozljivo povečan in v povezavi ali pa v primerjavi z ostalimi državami je pri nas precej večji kot drugje. In zato tudi mislim, da je smiselno, da podpremo ta amandma. To, kar Evropa govori in predpisuje pravila, je treba vedeti, da Evropa predpiše pravila, ki se jih pa ne drži ponavadi Francija, Anglija tako ali tako ne, ampak v veliki meri tudi ne Italija, pa tudi Nemčija vedno najde ene svoje različice. Zato mislim, da je, čeprav je gospod Štebe rekel, da ne bo podprl tega amandmaja, mislim, da je smiselno, da se amandma podpre, kajti njegova argumentacija je šla temu v prid. In mi bomo ta amandma podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za 25, proti 40. [[Za je glasovali 25.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o drugem amandmaju k 1. členu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V imenu poslanske skupine, gospod Veber.
Hvala za besedo. Z amandmajem želimo izenačiti cestninjenje tovornih vozil in osebnih vozil. Namreč, tovorna vozila tudi po tem predlogu ne bodo obremenjena s cestninjenjem na obvoznicah, na hitrih cestah, ki se navezujejo potem na cestninski sistem. Predvsem pa želimo s tem omogočiti, da se vsaj del problema, ki bo nastajal zaradi tega, ker bo sistem vinjet nepravičen, predvsem do tistih okolij, ki nimajo avtocest, in vse tiste voznice in vozniki, ki bodo prihajali v mestna središča, bodo dodatno obremenjeni z najmanj 35 evri, ko bodo šli ali v bolnišnico, ali v šolo, ali na delo. In prav veliko je tudi takih hitrih cest v obmejnem območju, kjer je pravzaprav to edina cesta, po kateri lahko prideš ali v sosednjo Italijo ali tudi na delo v območju, ki ga povezuje ta hitra cesta. Torej nikakor ne gre za vse hitre ceste v Sloveniji, kot je bilo mogoče razumeti v nekaterih polemikah glede tega amandmaja, ampak želimo, da se cestninijo samo tiste ceste, ki jih tudi sicer predlagatelj namerava cestniniti za tovorna vozila. In naj enako velja tudi za osebna. S tem bi dejansko odpravili to največjo razliko, ki v praksi nastaja, da plačujejo cestnino tisti, ki ceste uporabljajo, avtoceste uporabljajo, ne pa, da so v največji meri obremenjeni tisti, ki avtocest nimajo in bodo pokrivali izpad in subvencije, ki jih predlagatelj daje tistim, ki jih najbolj uničujejo ceste, ki najbolj obrabljajo cestno telo in ki povzročajo tudi največ emisij. Torej, ta amandma bo zagotovo pripomogel tudi k temu, da bodo mestna središča manj obremenjena s prometom, ne samo zaradi dostopa okoliških naselij, ampak tudi sicer zaradi funkcioniranja mesta kot takšnega so obvoznice izjemno pomembne in dajmo omogočiti vsem tem uporabnikom, da jih ne obremenjujemo z vinjetami s 35-mi evri po nepotrebnem, kajti s tem bomo veliko pripomogli k temu, da bo resnično cestni sistem bistveno bolj prijazen do uporabnikov kot pa, če bomo cestninili vse obvoznice in hitre ceste in navezovalne ceste do cestninskih postaj. Seveda bomo ta amandma podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peče, prosim.
Torej, tudi po prepričanju Poslanske skupine Lipa je potrebno vzdržati status quo. Z drugimi besedami, po našem trdnem prepričanju si tako zakonodajna veja kot izvršna veja oblasti, torej Vlada in parlament, ne bi smela privoščiti, da bi po novem obdavčevali ali finančno obremenili posameznike, ki živijo znotraj določenega mesta, pa naj bo to mesto Maribor, o katerem je bilo danes ničkolikokrat rečeno, da v kolikor bi hoteli opraviti svojo tranzitno vsakodnevno migracijo skozi dvoetažni most. Vlada Republike Slovenije, verjamem, skozi ta način računa, da bo prišla do potrebnih finančnih sredstev, ampak z drugimi besedami, gospodje in gospe, to pomeni, da bo krožna pot okoli Ljubljane po novem predlogu zakona, kot ga Vlada Republike Slovenije predlaga, podvržena vinjeti, ali v primeru mesta Maribor, da bo vožnja preko dvoetažnega mosta zahtevala, da bo vozilo opremljeno s tako imenovano nalepko. To enostavno ni prav. Če se potrebuje finančna sredstva za zapolnitev vrzeli iz naslova tega zakona, kar smo vsi skupaj ugotovili, da temu je tako, potem se naj pridobijo skozi tako imenovani meddržavni tranzitni promet. Nikakor pa ne smemo pristati na teorijo Vlade Republike Slovenije, da bo potek z destinacije A v destinacijo B znotraj posameznega mesta ob uporabi obvoznice ali druge ceste bil podvržen zahtevku za to, da se na posamezno vozilo nalepi nalepka z imenom vinjeta. To ni prav in iz tega naslova v Poslanski skupini Lipa podpiramo predlog predlagateljev za ta amandma. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zagorac, v lastnem imenu. Izvolite. Bom odprl listo za prijavo. Vidim več rok. Prijava teče. Prosil bi pa le še to, da bi razpravljali res o predloženem amandmaju, kajti splošna razprava je bila dopoldan. Obrazložitev glasu je pravzaprav. Gospod Milan Petek, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa, podpredsednik. Torej, sam podpiram ta amandma. Menim, da je smotrn, primeren in najbolj ilustrativno je to, kar smo predhodno govorili v dopoldanski razpravi. Torej v tem zakonu je toliko neumnosti in toliko problemov in neživljenjskih rešitev, ki jih verjetno predlagatelj sploh na terenu ni presodil, se jih ni zavedal in ena izmed teh je resnično, da torej sredi mesta - preko Drave hočeš priti v Mariboru, pa je eden izmed mostov pač ta dvoetažni most in narod, vozniki se bodo temu mostu morali izogibati zaradi tega, ker so pač na poziciji ceste, ki terja plačilo. In zaradi tega je bilo že prej rečeno, da je zakon nekonsistenten, prinaša nekatere neumne posledice in primer, takšen kot je bil opisan sedaj, je ena izmed teh rešitev. Hvala.
Gospod mag. Štebe, prosim.
Hvala lepa za besedo. Avtoceste in hitre ceste se gradijo zato, da se uporabljajo in da razbremenjujejo ostalo cestno mrežo. Glede na zelo ugodno cenovno ponudbo časovnega plačevanja avtocest in hitrih cest, 55 evrov oziroma 35 evrov za polletno obdobje, je vsekakor ugodno in tudi pravično, da se začne cestniniti, plačevati za uporabo avtocest za celotno avtocestno omrežje. Ne tako kot sedaj. Govorimo o osebnih vozili in motorjih. Za tovorna vozila se uvaja sistem, se bo uvedel nov sistem prihodnje leto. To ne zadeva ta zakon. Zato je smiselno obdržati, uvesti bolj pravičen sistem cestninjenja za osebna vozila na celotni avtocestni mreži oziroma na vseh hitrih cestah v Republiki Sloveniji. Zato bom glasoval in tudi Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke proti temu amandmaju.
Hvala lepa. Gospod Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Prvo bi se rad zahvalil predstavnikom Vlade, ki so danes bili verjetno na malici in na obisku v Državnem zboru, za njihovo konstruktivno sodelovanje in vse odgovore, ki smo jih postavili pri obravnavi zakona. Dalje pa bi rad povedal, da amandma k 1. členu, kot je že bilo rečeno, bomo v Poslanski skupini Lipa z veseljem podprli. Podprli pa zaradi tega, ker se mi zdi, da kdorkoli trdi, da je treba plačati za uporabo obvoznic celoten avtocestni sistem v Republiki Sloveniji, enostavno ne ve, kaj govori. Nekdo, ki prevozi dnevno 600 metrov obvoznice v Mariboru čez dvoetažni most, bo moral plačati 35 evrov na pol leta oziroma 55 evrov na leto - se mi zdi neumnost. Te obvoznice uporabljamo zato, da se znebimo prometa iz mestnega središča, ne zato, da bomo ljudi udarili po žepu. In tukaj je tudi ta laž, ki jo ta Vlada v obrazložitvi uporablja, da bo uporaba cestnega sistema v mestih cenejša. Ne bo. Tisti, ki do sedaj niso rabili plačevati, bodo sedaj morali plačevati in ste s tem uporabili oziroma zaokrožili vsa motorna vozila v Republiki Sloveniji. In tisti, ki pravi temu hvala bogu, naj ga bo sram. To ni res! To ni res, hvala bogu! To, žal, tako je. In odnos do tega zakona kaže Vlada danes, ki tukaj sedi, ki je prišla na malico, na obisk in pa si je malo ogledala, verjetno, Državni zbor, povedala ni pa ničesar in odgovorila ni na nobeno vprašanje, ki je bila zastavljeno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod dr. Gantar. Ste dvignili prvi roko, ampak niste pritisnili. Izvolite.
Sem mislil, da sem pritisnil, pa mogoče res nisem. Se opravičujem. Jaz bom podprl ta amandma. Na začetku se mi je zdel v tem nelogičnem, sicer povsem zgrešenem zakonu, ki ga sedaj uvajamo ali uvajate, se mi je zdel nesmiseln, pa vendarle bi rekel, da je smiseln. Poleg tega je treba reči to, da je, recimo, ljubljanski obvozni avtocestni sistem hkrati del avtocestnega sistema in ljubljanskega obvoznega sistema in hkrati je Ljubljana bila edina občina, ki je sofinancirala izgradnjo tega obvoznega sistema, vzhodno obvoznico. Zanima me, če bosta ministrstvo oziroma Dars plačala, torej če bo vinjetna cesta to, če boste vrnili mestu Ljubljana denar, ki ga je za svoje občane in meščane vložilo v to avtocesto. In sem prepričan, da boste to gotovo storili, sicer bi bilo to ob vseh krivicah in nelogičnosti, ki jih danes uvajate, še ena dodatna krivica in nelogičnost in ob vseh udarcih, ki jih Ljubljana doživlja v tem parlamentu, še en dodatni udarec kljub vsemu temu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za 23, proti 41. [[Za je glasovali 23.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na tretji amandma k 1. členu, koalicijskih poslanskih skupin. V imenu poslanske skupine, gospod Veber. Imate besedo.
Hvala za besedo. Amandmaja ne bomo podprli iz enostavnega razloga, ker kaže na veliko dvoličnost vladajoče koalicije, ko se pogovarjamo o tem, kaj naj se cestnini in kaj ne. Poglejte, v prejšnjem besedilu imamo zapisano, da se za motorna vozila, katera največja dovoljena masa ne presega 3.500 kilogramov, ali skupino vozil, katere največja dovoljena masa ne presega 4.250 kilogramov, se plača cestnina za uporabo cestninskih cest za določen čas. Tukaj pa se s tem amandmajem sprememba, da se za vozila, ki ne presegajo 3.500 kilogramov, ne glede na največjo dovoljeno maso priklopnega vozila, cestninijo za določen čas oziroma z vinjetami. Mislim, da se s tem dejansko odpira izigravanje sistema cestninjenja za tovorna vozila, ki naj bi sicer bila bolj obremenjena po tem predlogu in prenekatera vozila, ki bodo imela skupno maso preko 3.500 kilogramov zaradi svojega priklopnega vozila, bodo še vedno lahko peljala s pomočjo vinjet, ne pa bila cestninjenja, recimo, po sistemu elektronskega cestninjenja, ki naj bi bilo uvedeno za tovorni promet. Torej, koalicija si dovoljuje v istem hipu, ko govori o tem, kako je vse lepo in prav z vinjetami, spremeniti ta sistem cestninjenja zopet na račun večjih poškodb na cesti in seveda zopet na račun slabše varnosti na cesti. Kajti, zagotovo se bo prenekatero vozilo, ki je na meji 3.500 kilogramov, obremenilo s svoji priklopnikom tako, da bo lahko prepeljalo večjo maso po sistemu vinjet, ne pa po sistemu elektronskega cestninjenja, ki naj bi cestninil glede na prevoženo razdaljo in glede na maso in obremenjenost, ki jo takšno vozilo na cesti povzroča. Skratka, resnično dvoličen pristop k temu zakonu s tem amandmajem. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ga nikakor ne bomo podprli.
Hvala lepa. V lastnem imenu, gospod Bajc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Osebno bom podprl ta amandma, glede na to, da imamo tudi Zakon o varnosti v cestnem prometu, ki opredeljuje, kaj lahko in koliko lahko pelje bodisi osebno vozilo, bodisi motor, bodisi tovorno vozilo do 3.500 kilogramov. V Zakonu o varnosti v cestnem prometu točno piše, koliko, recimo, osebno vozilo, ki je težko 1.100 kilogramov, kakšno priklopno vozilo lahko vozi s seboj, in upam, da tudi kolega, ki je prej razpravljal, pozna te določbe Zakona o varnosti v cestnem prometu.
Hvala lepa. Odpiram prijavo. Gospod mag. Štebe.
Hvala za besedo. Poleg zakona o varnosti o cestnem prometu, ki pravi, da vlečno vozilo ne sme vleči več, kot je osnovna masa vlečnega vozila, je tukaj zelo pomembno tudi to, da je sistem razviden in enostavno ugotovljiv, kaj je dovoljeno in kaj je meja. Namreč, vlečno vozilo ima v dokumentih navedeno, kakšna je skupna masa. Ugotavljanje različne mase vlečnega dela, dela, ki se veleč za tem vozilom, pa se spreminja. In zadeva bi bila zelo komplicirana in težko ugotovljiva s strani nadzornikov, kdaj je presežena skupna masa za mejo tovorna vozila ali ne. Mislim, da mora sistem glede tudi na ugodne cene biti čim bolj enostaven in potem zaradi tega tudi enostavno obvladljiv in nekompliciran. Potem je pri kršitvah zelo evidentno, kdaj je meja presežena za tovorna vozila in kdaj ne. Amandma bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber. Prosim.
Želim še v svojem imenu še enkrat razložiti, da se pogovarjamo o Zakonu o javnih cestah in o uvedbi vinjet oziroma uvedbi dveh načinov cestninjenja, ločeno za tovorni promet glede na, torej s pomočjo elektronskega sistema cestninjenja in vinjetnega sistema za vozila do 3 500 kg. V dosedanjem besedilu je bilo jasno zapisano, kje je tisti limit, ki ga masa priklopnega vozila ne sme presegati, da še lahko plačaš cestnino kot vinjeto. In ta določba, ki jo uvajate z amandmajem, je bistveno bolj ohlapna od tiste, ki je sedaj zapisana v zakonu. In omogoča, da bo nekdo, ki bo imel 1000 kg ali pa celo več - se strinjam - glede na dovoljeno maso, ki jo ima v prometnem dovoljenju zapisano, vlekel neko priklopno vozilo in s tem bistveno bolj obremenjeval cesto. Prepričan sem, da bo prenekatero vozilo poskušalo na ta način oziroma voznik poskušal na ta način poiskati tisto nišo, da se izogne elektronskemu cestninjenju in bo dokazoval, da je ta masa še vedno nekje v mejah. Nihče pa ga ne bo kontroliral, ker kot pravite, bo to poenostavitev pri nadzoru in ne bo šel tehtati tiste mase. Torej gre za omogočanje goljufije in nikakor ne morem podpirati takšnih rešitev. Hvala.
Hval lepa. Gospod Geza Džuban, prosim.
Hvala lepa. Jaz sicer amandmaja ne bom podprl, pričakujem pa, da bo podprt. Pričakoval sem, da bom prej na vrsti in bi prosil kolege, ki so pisali ta amandma, da nam razložijo, kaj pomeni enosledno in dvosledno vozilo z ozirom na to, ker ocenjujem, da ta izraz ni primeren, da se ga amandmajsko potem v naslednji obravnavi popravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 12. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na amandma k 2. členu, in sicer koalicijskih poslanskih skupin. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 10. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na amandma k 2. členu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. V imenu poslanske skupine ima besedo gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz umikam ustni amandma k temu amandmaju, tako da ne glasujemo o ustnemu amandmaju, ampak samo o tem, ki je naveden v tem pregledu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Potem bi se ta amandma glasil, če ga preberem tako: Vinjeta mora vsebovati besedilo znamke Republike Slovenije, "I feel Slovenia". Gospod Peče - v lastnem imenu?
Hvala lepa, v imenu poslanske skupine. Torej v okviru Poslanske skupine Lipa bi sicer amandma z veseljem sprejeli, v kolikor bi dopolnitev bila v slovenskem jeziku. V Poslanski skupini Lipa nam seveda ni nerodno uporabljati imena ali pa bolje rečeno našega domačega jezika. Ocenjujem pa, da tovrstna, pa naj si bo podpora Vladi Republike Slovenije oziroma iskanje podpore vladnim predlogom ne pada, torej "I feel Slovenia", v okvir zakonodaje. Jaz sem trdno prepričan, da amandma, v kolikor bi v svoji vsebini nosil slovenski jezik, bi bil seveda sprejemljiv, bi nam bil v ponos. Torej v ponos nam, ki uporabljamo slovenske ceste, in v ponos nam, ki smo te ceste gradili, in nenazadnje v ponos nam, ki te ceste seveda tudi plačujemo. Tako kot je pa napisan, v tujem jeziku, poudarjam: v tujem jeziku, ne bo dobil podpore s strani Poslanske skupine Lipa. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 59. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 1. in 2. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje? Nobeden ne želi. Zaključujem tretjo obravnavo in dajem predstavniku Vlade besedo. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Ker sta bila sprejeta tretji amandma k 1. členu in prvi amandma k 2. členu, je posledično prišlo do neskladja z besedilom prvega in drugega člena. Nastalo neusklajenost v besedilu zakona bo odpravljena z uskladitvenim amandmajem, ki ga predlagamo.
Hvala lepa. S tem, ko ste to rekli, ugotavljam, da bo Vlada verjetno do jutri pripravila uskladitveni amandma in bom o tem uskladitvenem amandmaju obveščeni in odločali po končanem glasovanju na jutrišnji seji. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku v okvir uradnega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju k 89. členu poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 10. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona, če želi podati predlog za nadaljevanje obravnave. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava predloga zakona opravi na tej seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovalo je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 21. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 25. aprila 2008, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerem bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - to je obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo. To je z odločanjem o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine LDS k 5. členu. Glasujemo. Glasovalo je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 44. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine LDS k 6. členu. Glasujemo. Glasovalo je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 46. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo končali glasovanje o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona v drugi obravnavi nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me je Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju po skrajšanem postopku. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospod Miran Potrč, prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo glasovala za, da bi državljankam in državljanom Slovenije, vplačnicam v pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije, omogočila enake pravice, kot jih imajo druge državljanke in državljani. To je minimum, kar lahko naredimo. Pričakujem v zadnjem momentu še nekaj razumevanja in to je vse. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Žnidaršič. Prosim.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnik Vlade. Na vsak način apeliram na prisotne, da bi podprli ta zakon iz dveh razlogov. Prvič - zato, ker ne predstavlja nekega finančnega zalogaja, gre za simbolična sredstva. Drugič - zaradi tega, da bi odpravili neenakost zavarovank po istem zakonu o invalidskem in pokojninskem zavarovanju Republike Slovenije. In mislim, da je diskriminatorna določba, ki sedaj onemogoča nekemu zelo majhnemu številu vdov po vojaških zavarovancih, da ne morejo uresničiti tistega majhnega delčka pokojnine po zakonu, ki je izplačana po istem zakonu kot vsem drugim, ki to dobijo. Mislim, da je ta intenca, ta predlog zakona sprejemljiv, zlasti ob dejstvu, da Vlada v treh letih in pol ni rešila po posebnem zakonu te stvari, kar danes pravi, da bi bilo sicer mogoče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram listo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Bilo je. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kot sopodpisniki tega zakona bomo mi seveda zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa. Dovolite, gospod predsedujoči, jaz bom govorila v imenu Poslanske skupine Lipa, ki je tudi sopodpisnik predlaganega zakona. Gre preprosto za dejstvo, da je ta vlada leta 2005 z novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju povzročila neenakopraven položaj v naši družbi med prejemniki oziroma upravičenci do vdovske pokojnine. In to napako ali to diskriminatornost, ki jo je povzročila Vlada odpravljamo z zakonom, ki ga predlagamo. Moram reči, da zakon ni sporen s sistemskega vidika, kot je sicer poskušala opozoriti Vlada Republike Slovenije, kar je potem negirala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Zakon bi dejansko prinesel tako minimalne finančne posledice za našo državo, da je sramotno za vse tiste, ki boste stisnili tipko proti temu predlogu zakona. Jaz vas še enkrat naprošam v imenu predlagateljev in v imenu Poslanske skupine Lipa, da podprete zakon. Ne nazadnje gre, jaz sem že dejala danes, za socialni korektiv tistim upravičencem do vdovske pokojnine, predvsem gre za vdove, se pravi upravičenke, ki imajo pokojnino tako nizko, da si zaslužijo teh 15% povprečne pokojnine, ki bi jim, verjamem da, izboljšala socialni položaj. Hvala.
Hvala lepa. Vsi ostali v lastnem imenu. Obžalujem pač, da moja beseda ni obveljala. Izvolite, gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Govorim v lastnem imenu, seveda v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije, ki smo tudi sopodpisali ta zakon; zakon, ki bi ga bilo seveda treba že zdavnaj sprejeti oziroma rešiti problem vdov, ki so zavarovane po drugem zakonu. Mislimo, da ni pomembno, po katerem zakonu je kdo zavarovan. To bi se sedaj dalo urediti s sprejetjem tega predloga zakona in seveda apeliram na vse kolegice poslanke in kolege poslance, gre za tisto lepo benevolentno človeško potezo, in mislim, da ne bo povzročila kakšnih hudih travm pri nikomur. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Stanislav Brenčič, prosim.
Hvala lepa. Predlog zakona bom podprl predvsem iz tistih moralno etničnih vprašanj. Ali imam pravico delati ali zavestno storiti razlikovanje med državljankami oziroma državljani Republike Slovenije in jih neenakopravno obravnavati? Če smo mi s spremenjenim 123. členom dali pravico do dela vdovske pokojnine vsem slovenskim upokojencem, tako rekoč uživalcem pravic iz zakona, smo pa v tako zapisanem - če je za njih ugodneje - 123. členu pa to pravico odrekli nekaj malega slovenskim državljankam, vdovam po bivših vojaških zavarovancih. Gro njih je koristila 70% pokojnino pokojnega soproga, če so to bili predvsem višji oficirji ali uslužbenci, pri manjšem delu pa so bili nivoji njihovega prejemka tako majhni, da se jim to ne izplača. Sredstva za to več ali manj zagotavlja državni proračun, kot za vrsto dodatnih pravic po 230. členu zakona in tudi za to. Red velikosti pa je izpod 100.000 evri na leto in nikakršne moralne podobe nimam, da jim to pravico lahko odrečem. To so naše državljanke, ki so in plačujejo vse obveznosti do te države in jih bodo tudi naprej. In zato tudi zaproščam svoje kolege iz poslanske skupine, da mi sledijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še enkrat odpiram prijavo, da ne bo pomote, ne v imenu poslanske skupine. Gospod mag. Drobnič, prosim.
Hvala lepa za besedo. Gre za uveljavljanje pravic tistih oseb, ki so po posebne prepisu dobili ne direktno pokojnine, ampak posebne prejemke. To gre za izjeme in na osnovi tega, torej te posebne izjeme, bi se sedajle nadgradila še vdovska pokojnina - posebna pravica. V naši državi imamo vrsto kategorij oseb, naših državljanov, ki so veliko bolj upravičeni, da se v imenu pravičnosti, enakosti in izogibanju diskriminiranosti, torej da so upravičeni do vdovske pokojnine. Da, tudi do vdovske pokojnine, za katero pa niso upravičeni. To so osnove in podlage za to, zakaj naše prepričanje in tudi moje prepričanje je pravilno. Zakaj bi vojaške zavarovance iz prejšnjega sistema še posebej stimulirali.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan.
Jaz bom za ta zakon glasovala. Predvsem zaradi tega, ker sem imela veliko pogovorov z vdovami po nekdanjih vojaških zavarovancih, ki so bile v času, ko so njihovi pokojni soprogi še delali in tudi ko so se že upokojili, delale in bile zavarovane preko našega pokojninskega zavoda. In mislim, da tukaj niti ne gre, tako kot je že kolega povedal, pravzaprav za količino sredstev, ki so za to potrebna, ampak gre predvsem za neko elementarno enakost med vsemi državljankami in državljani v tej državi. Izgovori, ki jih slišimo, da so vojaški zavarovanci plačevali pokojnino v Beograd - prvo kar je, niso popolnoma resnični, zaradi tega, ker so mnoga leta plačevali pokojninsko zavarovanje v Sloveniji in šele kasneje, za kratek čas, v Beograd. In drugo, kar je, če primerjamo vdove, ki so se odločile, da bodo zaradi ugodnejšega rezultata prevzele pokojnino po svoje pokojnem soprogu, je nelogično, da lahko celo pokojnino vdova dobi po nekdanjem vojaškem zavarovancu, tista, ki pa bi enako kot vsaka druga vdova ali vdovec želela uveljaviti pravico do 15% vdovskega dodatka, tista pa te pravice nima. Se pravi, ne samo da so razlike med vdovami, ki bi lahko koristile vdovski dodatek po pokojnem možu, ampak so celo razlike med vdovami po vojaških zavarovancih in tukaj mislim, da je ta elementarna krivica, za katero mislim, da bi jo bilo treba danes popraviti in vam to tudi predlagam.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 37. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da zakon ni bil sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda - to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih v okviru rednega postopka.Malo posluha prosim. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili [[...]] [[Nekoliko težko je voditi sejo, bom počakal, da razprava mine.]] Hvala. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 12. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o subvencioniranju dijaške prehrane v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za 46, proti nihče [[..]] [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za 46, proti 19. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za okolje in prostor kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih uslužbencih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih uslužbencih je primeren za nadaljnjo "obdelavo". Če sem vas spravil malo v dobro voljo, sem zadovoljen, vendar je pravilno "obravnavo". Hvala. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za 46, proti 20. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda to je s tretjo obravnavo Predloga Kazenskega zakonika, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 22. aprila 2008, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. S tem v zvezi vas obveščam, da so poslanske skupine: SD, Zares, LDS in Lipa k tej točki napovedale obstrukcijo. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. K tretji obravnavi je bil vložen amandma koalicijskih poslanskih skupin k 108. členu. Prehajamo na razpravo o vloženem amandmaju k 108. členu. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o tem amandmaju. Glasovanje teče. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o kmetijstvu, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek 22. aprila 2008 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Vložena sta bila dva amandmaja, in sicer k 186. členu amandma koalicijskih poslanskih skupin in k 122. členu amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Dajem v razpravo amandma Poslanske skupine Nova Slovenija k 122. členu. Obrazložitev v imenu [[...]]Pardon. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti imate besedo.
Hvala lepa. Če se ne motim, je amandma, ki ga je Poslanska skupina Nove Slovenije vložila ponovno v obravnavo, bil že enkrat zavrnjen in zato, ker smo že takrat glasovali proti temu, bomo zdaj v SNS-u še enkrat glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marjetka Uhan.
V imenu Nove Slovenije. V Novi Sloveniji smo vložili ta amandma z enim samim namenom: da bi imeli kmetije možnost izvajati oziroma vzdrževati hidromelioracijska dela v okviru določene melioracijske skupnosti in to je naš namen. Prepričani smo, da imajo določeni kmetje to možnost, imajo stroje, znanje, minister bo predpisal pravila; in smo tudi prepričani, da bi bile te usluge mnogokrat cenejše, predvsem pa učinkovitejše. Zato prosimo tudi druge poslanske skupine, da dajo to priložnost in da se to zapiše v zakon.
Hvala lepa. Gospod dr. Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom vsekakor glasoval proti amandmaju in res svetujem drugim tudi, da glasujete proti temu amandmaju. Namreč, ta amandma dejansko močno udari po načelu integralnega in celovitega upravljanja z vodami, ki je sicer tudi zapisano in je v slovenskem pravnem redu in seveda prenesene iz ustreznih vodnih direktiv. Ta amandma seveda omogoča način delovanja in vzdrževanja teh sistemov, ne da bi pravzaprav bilo poskrbljeno za bilanco voda, za stanje voda, za zaloge voda in tudi ne za obnavljanje teh zalog. Če bi vsakemu od teh dali na razpolago to možnost, bi kmalu zmanjkalo vode, tako površinske kot podzemne. Zato je vsekakor potrebno ta amandma zavrniti in mislim, da dejansko načenja sam sistem integralnega upravljanja z vodami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o tem amandmaju. [[..]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ne, je razprava. Želite? Ne. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 44. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju koalicijskih poslanskih skupin k 186. členu. Ugotavljam, da razpravljavcev ni, zato lahko prekinem razpravo, ki je ni bilo, in prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine - gospod Veber.
Hvala za besedo. Kljub bridkim in lepim besedam, ki smo jih poslušali glede tega, kako dober zakon je pred nami, je vendarle treba poudariti, da je bilo resnično veliko amandmajev sprejetih k temu zakonu. Žal pa ni bil po mojem mnenju in tudi po mnenju Poslanske skupine Socialnih demokratov sprejet amandma, ki bi omogočal izvajanje zakona o kmetijstvu. Namreč, zakon o kmetijstvu nalaga sprejem nacionalnega programa, ki naj bi veljal najmanj za 4 in največ za 7 let. Seveda tudi nacionalni program je tisti program, na podlagi katerega se lahko izvaja ukrep razvoja podeželja. Ukrep razvoja podeželja pa se nanaša na povečanje učinkovitosti in konkurenčnosti pridelave in predelave kmetijskih pridelkov in živil, okolju prijazne kmetijske dejavnosti, prestrukturiranju in ohranjenosti poseljenosti podeželja in tako naprej. Skratka, nacionalni program bi opredelil ključne elemente kmetijske politike, opredelil bi tudi vire za izvajanje te kmetijske politike. Žal ta zakon ne pove, kdaj bo Vlada pripravila nacionalni program, kdaj ga mora Državni zbor sprejeti, kar pomeni, da ukrepi razvoja podeželja, ki jih lahko uvedejo upravljavci, ne morejo biti usklajeni z nacionalnim programom, ker ga nimamo, in pomeni, da se Zakon o kmetijstvu ne more izvajati v tisti najpomembnejši vsebini, zaradi katerega je ta zakon sploh predložen v obravnavo Državnemu zboru. Torej, nimamo roka, ki bi bil opredeljen v zakonu in bi bil obvezujoč za to, do kdaj mora Vlada nacionalni program sprejeti in kdaj ga mora predložiti v obravnavo Državnemu zboru. Na to pomanjkljivost smo opozarjali že pri obravnavi, žal neuspešno, in tudi v tem trenutku, ko je potrebno glasovati o Zakonu o kmetijstvu kot zakonu v celoti, lahko povem, da zakonu sicer ne bomo nasprotovali, povem pa, da je ta zakon neuporaben, ker nima ključnega dokumenta, ki bo omogočal izvajanje razvoja podeželja in ki bo določil vire za izvajanje teh ukrepov. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu, in sicer s tretjo obravnavo v okviru skrajšanega postopka. Državni zbor je v torek, 22. aprila 2008, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. S tem v zvezi vas obveščam, da sta poslanski skupini LDS in Lipa k tej točki napovedali obstrukcijo. K Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu v tretji obravnavi imamo dva amandmaja, in sicer amandma k 12. členu in amandma k 48. členu koalicijskih poslanskih skupin. Želi kdo razpravljati o amandmaju k 12. členu? Ne. Zato prehajamo na odločanje o tem amandmaju. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za 42, proti 9. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju k 48. členu istih poslanskih skupin. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Preidemo na odločanje. Glasovanje teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 8. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. V imenu poslanske skupine obrazložitev glasu, gospa Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo temu predlogu zakona nasprotovala, in sicer iz razlogov, ki smo jih že navedli. Naj pa zdaj spomnim samo na enega. Sramota je, da je v ta parlament prišel zakon, ki je v nasprotju z ¸ustavo in posega v odvetništvo, ki je kot del pravosodja samostojna in neodvisna služba. Odvetniška zbornica je povsem degradirana v tem zakonu. In odvetniki se znajo pošaliti: "Preživeli smo bivše težke čase, preživeli smo svinčene čase. Preživeli smo boljševizem, zdaj, ko je svoboda, pa nam gre zelo slabo." Mi tega zakona tudi slučajno ne moremo podpreti. Menimo, da je blamaža za Državni zbor in za našo državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da ne želi nihče več obrazložiti svojega glasu, zato prehajamo na odločanje. Glasovanje teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 12. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 38. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Nasvidenje!