Dobro jutro in dober dan spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospodje in gospe! Pričenjamo nadaljevanje 8. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Josip Bajc, Bogdan Barovič, Matjaž Han od 14.00 ure naprej, Zmago Jelinčič Plemeniti, Rudolf Petan in Vili Trofenik. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOG ZAKONA O NEZDRUŽLJIVOSTI OPRAVLJANJA JAVNE FUNKCIJE S PRIDOBITNO DEJAVNOSTJO. Ob tem vas seznanjam, da je predviden čas razprave 4 ure in 40 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Zmagom Jelinčič Plemenitim. V zvezi s tem zakonom je skupina 16-ih poslancev s prvopodpisanim Rudolfrom Mogetom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Dajem besedo predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Prijatelj, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predlog zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo je v SLoveniji dvignil kar nekaj prahu. Veliko imajo povedati predvsem tisti, ki so v prejšnjem mandatu izrazito vlagali napore v to, da do raznih razkritij korupcije ne bi prišlo. Najbolj svež primer, ki je bil zelo odmeven in nikoli kazensko sankcioniran, je SIB. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da do danes državna komisija ni naredila svojega in da se je v ključnih problemih delovanja srečevala predvsem z dvema problemoma. Prvo, slaba kvaliteta odkrivanja in pregona korupcijskih in kaznivih dejanj. In drugo, izrazita odsotnost etičnih standardov v javnem sektorju. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da je slovenska država tista, ki bi morala imeti bolj transparenten preglede nad porabo javnih finančnih sredstev in da bi morale biti te mere pri kršiteljih bolj restriktivne in seveda, da do zlorab v takem obsegu, zlasti pri porabi javnih financ, ne bi smelo prihajati. Komisija za preprečevanje korupcije nima danes skoraj nikakršnih zakonskih pristojnosti in še manj kakšnih otipljivih rezultatov svojega dela. Ne sodeluje pri kazenskih postopkih, ki se nanašajo na kaznivo dejanje korupcije, ne izvršuje kazenskih pregonov niti ne podaja kazenskih ovadb. Odkrivanje kaznivih dejanj pa je tako ali tako stvar notranjih organov pregona in raznih inšpekcij v Republiki Sloveniji. Ne nazadnje pa je vsak državljan in vsak državni organ po 145. členu ZKP dolžno obvestiti tožilstvo, če gre za kaznivo dejanje. Torej, želenih rezultatov se ni nikoli videlo s strani komisije in še manj v bistvu kakšnih restriktivnih mer ali kazenskih pregonov ni bilo podanih s strani te komisije. O tem, kaj pa je bilo namerno spregledano, pa mogoče malo kasneje. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je omenjena komisija zgolj samo velik proračunski porabnik, da se dela te komisije podvajajo z že obstoječo državnozborsko komisijo in da bi se moral zgoditi nujen prenos pooblastil, saj v bistvu gre za podvajanje del in tudi v državnozborski komisiji bi lahko z večstrankarsko udeležbo v tej komisiji dobili večjo garancijo za uravnoteženo delovanje na tem področju. Državljani in državljanke Republike Slovenije si nedvoumno želijo večjo poštenost pri porabi finančnih sredstev, ne pa vsakodnevne afere, v katerih izginjajo milijarde, za to pa popolnoma nihče ne odgovarja. Naj spregovorim še nekaj o finančnih posledicah tega zakona. Jih ni. Če se ta predlog sprejme, bodo dejansko prihranki, kajti vemo, kakšne so plače v tej komisiji. Torej, državnozborska komisija v obstoječi sestavi prevzame naloge in pristojnosti komisije za preprečevanje korupcije in s tem se ukine podvajanje sedaj obstoječih nalog dveh komisij. Mislimo, da je to racionalno in da je to v bistvu tudi bolj transparentno. V odgovornosti vseh nas pa bo, da kvalitetno zagovarjamo porabo javnih financ, kajti ne nazadnje v to bomo s polnimi pooblastili vključeni vsi. Hvala.
Hvala za uvodno obrazložitev. Na sejo državnega zbora smo vabili predstavnike vlade. Pred začetkom seje, v ponedeljek, sem bil obveščen, da se bodo današnje razprave udeležili doktor Lovro Šturm, minister za pravosodje, in Robert Marolt, državni sekretar na ministrstvu za pravosodje. Sprašujem predstavnika vlade, želite dodatno, dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona? Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Najprej bi na začetku opravičil ministra, gospoda doktor Lovra Šturma, ker se danes v Bruslju udeležuje zasedanja sveta ministrov za notranje zadeve in pravosodje. Vlada meni, da je naslov sedaj veljavnega zakona o preprečevanju korupcije neustrezen in preširok. Veljavni zakon vsebinsko ureja predvsem preprečevanje kolizije interesov, zato je naslov predlaganega zakona ustreznejši, saj se nanaša zgolj na regulacijo nezdružljivosti javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Veljavni zakon nalaga komisiji za preprečevanje korupcije poleg smiselnih nalog v zvezi s kontrolo omejitev in prepovedi, ki veljajo za funkcionarje, tudi nekatere naloge, ki takšni komisiji ne pritičejo. Na primer priprava strategije preprečevanja korupcije, ki bi morala biti v pristojnosti vlade, ki oblikuje politike na vseh področjih, relevantnih za preprečevanje korupcije. Vlada meni, da je primerneje, da se naloge posebne komisije omejijo na kontrolo spoštovanja omejitev in prepovedi, kot je predlagano. Obstoječa komisija za preprečevanje korupcije ima zelo omejene pristojnosti, ker je sedaj veljavni zakon naravnan zgolj preventivno. Ne omogoča ukrepov za odkrivanje korupcije ter za hitro in učinkovito vodenje predkazenskih in kazenskih postopkov, ki se nanašajo na kazniva dejanja korupcije. S tega stališča je vprašljiv sam namen sedaj veljavnega zakona o preprečevanju korupcije. Vlada podpira prenos pristojnosti na komisijo državnega zbora in sestavo te komisije, saj večstrankarska sestava zagotavlja uravnoteženo delovanje, močna vloga opozicije pa zagotavlja kvalitetno kontrolo nad oblastjo, kar je nedvomno pomembno poslanstvo takšne komisije. Predlog zakona v 6. členu ureja vprašanje opravljanja pridobitne dejavnosti v zasebne namene s strani funkcionarjev, ki funkcijo opravljajo poklicno. Vlada meni, da bi moral predlog zakona v 6. členu jasneje določiti, ali so funkcionarjem dovoljene samo določene dejavnosti ali tudi druge dejavnosti, če ne gre za vpliv na objektivno in od zunanjih vplivov neodvisno opravljanje funkcije. Po mnenju vlade bi bilo primerno omogočiti funkcionarjem opravljanje dejavnosti, na primer zdravniške ali druge specializirane strokovne dejavnosti, ki ne vpliva na opravljanje funkcije v manjšem obsegu, ki pa še omogoča normalno opravljanje funkcije. Vlada meni, da je ohranitev takšnega minimalnega stika s profesijo, ki ji funkcionar pripada, koristno za zagotavljanje osebne neodvisnosti in integritete funkcionarjev. Seveda pa je treba ohraniti prepoved opravljanja dejavnosti, ki bi lahko kakorkoli vplivale na nepristransko in objektivno opravljanje funkcije. Vlada tudi meni, da bi veljalo v prehodnih določbah razveljaviti določbe področnih zakonov, ki urejajo nezdružljivost, tako da bi za vse funkcionarje veljala enaka pravila. Dolžnost prijave premoženja je po veljavnem zakonu zastavljena tako široko, da je upravljanje in uporabnost teh podatkov postala vprašljiva. Primerneje bi bilo potrebno omejiti to dolžnost na poklicne funkcionarje in osebe na poslovodnih položajih. Vlada tudi meni, da bi veljalo razmisliti o popolni javnosti premoženja najpomembnejših oziroma najbolj izpostavljenih funkcionarjev, ki zagotavlja najvišjo stopnjo transparentnosti, hkrati pa preprečuje kakršnekoli manipulacije s podatki. Predlog zakona v 13. členu določa, da je funkcionar, ki se mu je povečalo premoženje, dolžan obrazložiti, na kakšen način je prišlo do povečanja. Vlada še posebej podpira navedeno rešitev, ki pomeni korak naprej v primerjavi z veljavnim zakonom o preprečevanju korupcije in prejšnjim zakonom o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Meni pa vlada, da bi bilo potrebno določiti minimum. Posebej bi veljalo pretehtati omejitve po 20. členu predloga zakona. V nekaterih primerih se lahko te omejitve izkažejo kot nepotrebne in absurdne, kar bi bilo možno rešiti tako, da se jasno določi merila za odločitev komisije in komisiji ne prepušča diskrecije. Vlada tudi menim, da bi bilo treba omiliti omejitve za funkcionarje na lokalni ravni, tako da ne bi veljale za poslovanje s proračunskimi uporabniki oziroma osebami javnega prava. Po drugi strani pa bi bilo potrebno omejitve zaostriti, da ne bi bile vezane le na formalistično, na podjetja v lasti funkcionarja ali njegovega bližnjega, ampak tudi za povezane hčerinske družbe. Vlada torej predlogi zakona ne nasprotuje, saj meni, da je [[...]]
Gospod Marolt, prosim, če zaključite.
zakon konceptualno primeren. V primeru, da bo predlog zakona uvrščen v nadaljnji zakonodajni postopek, bo vlada sama predlog zakona z ustreznimi amandmaji dopolnila in odpravila navedene pomanjkljivosti.
Hvala vam za predstavitev oziroma uvodno pojasnilo mnenje vlade Republike Slovenije. Mi prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvo predstavitev bo opravila poslanka Darja Lavtižar Bebler v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Torej, nesporno je, da je glavni namen predloga zakona, ki ga danes obravnavamo, da se ukine državna protikorupcijska komisija kot neodvisen in apolitičen organ, ki načrtuje ukrepe za preprečevanje korupcije, odpravljanje vzrokov za korupcijo, oblikovanj načrtov integritete in preverjanje njihovega delovanja in opravlja nadzor na premoženjskim stanjem funkcionarjem ter omejitvami poslovanja naročnikov po predpisih o javnih naročilih s poslovnimi subjekti, v katerem je udeležen funkcionar ali njegova družinska članica ali družinski član, kot tudi namen, torej, predloga zakona, da se vzpostavi neustrezno stanje iz leta 1992, ko je nadzor nad nezdružljivostjo opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo in premoženjskim stanjem funkcionarjev opravljala komisija državnega zbora. Liberalna demokracija Slovenija takšnemu predlogu poslancev Slovenske nacionalne stranke oziroma prvopodpisanega Zmaga Jelinčiča o ukinitvi protikorupcijske komisije nasprotuje. Republika Slovenija je končno pridobila organ, ki je vzpostavil nadzor na vsemi funkcionarji v Republiki Sloveniji in omejitve poslovanja podjetij, katerih lastniki so ti funkcionarji, z državo in lokalnimi skupnostmi. Nadzor, ki ga je določal zakon iz leta 1992 in ki ga želi ponovno vzpostaviti skupina poslancev SNS, je izvajala komisija, ki je bila ustanovljena pri državnem zboru in se je sestojila iz samih poslancev. Ta nadzor se je izkazal kot neustrezen, in sicer tako zaradi pomanjkanja kadra in nezadostnih sredstev, namenjenih delu komisije, kot tudi zaradi konflikta interesov, saj so poslanci dobesedno nadzirali sebe. Obseg njenega nadzora pa je bil omejen, saj so nadzor nad ostalimi funkcionarji, na primer v občinah, opravljali kar ti funkcionarji sami. Z ukinitvijo komisije bi izgubili neodvisen, nepristranski in strokoven organ. Člani komisije morajo imeti vsaj univerzitetno izobrazbo, najmanj 10 let delovnih izkušenj in morajo biti osebe vredne javnega zaupanja za opravljanje funkcije v komisiji. Njihova funkcija ni združljiva s funkcijo v državnem organu, organu lokalne skupnosti, politične stranke ali sindikata, z delom v državnem organu, organu lokalne skupnosti ali pri nosilcu javnih pooblastil, zato je jasno, da želijo predlagatelji zakona ta nadzor preprečiti oziroma okrniti, če razmišljajo o tem, da ponovno vzpostavijo neustrezen parlamentarni nadzor. S tem, ko predlog zakona odpravlja komisijo za preprečevanje korupcije, odpravlja tudi organ, ki opravlja analitične, koordinativne in izobraževalne naloge pri identifikaciji in odpravljanju vzrokov za korupcijo, oblikuje načrte integritete, spremlja in analizira statistične podatke o stanju korupcije v Republiki Sloveniji, sodeluje s pristojnimi državnimi organi pri pripravi in usklajevanju predpisov s področja preprečevanja korupcije in tako dalje. Do ustanovitve komisije za preprečevanje korupcije je te naloge opravljal urad za preprečevaje korupcije, ki ga je 13.7.2001 kot samostojno strokovno službo vlade ustanovila vlada Republike Slovenije. Urad je opravil velikansko delo za preprečevanje in analiziranje korupcije, pripravo in uresničevanje državne protikorupcijske strategije in usklajevanje aktivnosti drugih pristojnih organov na tem področju. Vendar pa ni imel nobenih pristojnosti za nadzor nad premoženjem funkcionarjem, ki je bil urejen neprimerno, pestilo pa ga je pomanjkanje pristojnosti tudi v zvezi z drugimi področji boja zoper korupcijo. Vseskozi pa je bilo v javnosti prisotno tudi vprašanje o njegovi neodvisnosti, saj je njegovo delovanje usmerjala vlada kot političen organ. V Liberalni demokraciji Slovenije smo zato zagovarjali ustanovitev neodvisnega, nepristranskega in apolitičnega organa, komisije za preprečevanje korupcije torej, na kar so nas napotila tudi priporočila GRECA, skupine držav proti korupciji pri Svetu Evrope in tudi drugih mednarodnih organizacij. Če bo zakon sprejet, bo Slovenija v mednarodni javnosti osramočena. Če bo komisija za preprečevanje korupcije z zakonom ukinjena, jo bo morala Slovenija v prihodnje ponovno ustanoviti. Slovenija se je s podpisom konvencije Združenih narodov proti korupciji namreč zavezala, da bo imela neodvisen organ, ki bo uresničeval nacionalno protikorupcijsko strategijo. Poleg tega predlog zakona izhaja iz strokovno povsem zgrešene predpostavke, da so represivni ukrepi edino in zadostno sredstvo zoper korupcijo. V oceni stanja in razlogih za sprejem zakona predlagatelj tako navaja, citiram: "da je veljavni zakon o preprečevanju korupcije pomanjkljiv, saj naravno izključno preventivno ne vsebuje ukrepov za odkrivanje korupcije ter za hitro in učinkovito vodenje predkazenskih in kazenskih postopkov, ki se nanašajo na kazniva dejanja korupcije." Konec citata. Problem veljavnega zakona naj bi bil torej v tem, da je le preventivno naravnan, saj se ne ukvarja z že obstoječo korupcijo. Pričakovali bi lahko, da bo predlagatelj sledil lastni logiki in predlagal odpravo te pomanjkljivosti z uvedbo dodatnih preiskovalnih pooblastil, ki bi komisijo opremila tudi za vodenje predkazenskih in kazenskih postopkov v zvezi s kaznivimi dejanji korupcije. Vendar ne. Predlagatelj predlaga ravno nasprotno, in sicer ukinitev komisije za preprečevanje korupcije in njenih zadolžitev na področju preventive v celoti. Ker komisija nima preiskovalnih dejanj, ne bo imela niti pristojnosti na področju preventive. Kot vemo, je v naši državi po veljavni ureditvi funkcija odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, tudi korupcijskih, ter funkcija odkrivanja in prijemanja njihovih storilcev sistemsko naložena policiji kot organu v sestavi ministrstva za notranje zadeve. Povsem zgrešeno je zato veljavnemu zakonu očitati, da ne vsebuje ukrepov za hitro in učinkovito vodenje predkazenskih in kazenskih postopkov, ki se nanašajo na kazniva dejanja korupcije. Veljavni zakon že v svojem imenu jasno pove, da ureja preprečevanje korupcije in ne morda odkrivanja ali pregona storilcev. Če bi predlagatelj želel izboljšati kvaliteto odkrivanja in pregona korupcijskih kaznivih dejanj, kar je lahko resničen problem, bi moral predlagati bodisi spremembo zakonov, ki urejajo odkrivajo in pregon, bodisi druge konkretne ukrepe, ki bi privedli do izboljšanja dela organov odkrivanja. V svetu uveljavljeni protikorupcijski programi izhajajo iz potrebe po celovitem soočanju s tem pojavom. V Sloveniji moderne zahteve po celovitosti protikorupcijskih ukrepov odraža resolucija o preprečevanju korupcije, ki jo je državni zbor sprejel junija lani. Ta dokument, ki ima mnoge elemente nacionalne strategije, izhaja iz pravilne ugotovitve, da zgolj represivno odzivanje na korupcijo pušča povsem nedotaknjene sistemske in druge vzroke in okoliščine, ki pogojujejo njen nastanek. Le represivno odzivanje na korupcijo ne omogoča dolgoročnega izboljšanja situacije, kot ugotavljajo kriminologi tudi v sosednji Italiji, kjer se je protikorupcijska kampanja znana pod imenom "Mani pulite", odvijala primarno le na represivnem nivoju in zato ni prinesla in ni mogla prinesti trajnejšega uspeha. Celovito in modro odzivanje na problem korupcije celo temelji na preventivi. Veljavni zakon o preprečevanju korupcije je zato postavil osnovne kriterije tovrstnega načrtnega, strokovnega preventivnega dela. Potrebno ga je le izvajati in po potrebi nadgrajevati glede na izkušnje v praksi. Če navedem samo nekaj pomanjkljivosti in pa slabih rešitev, ki najbolj bodejo v oči, ostale slabosti, ki jih v zakonu kar mrgoli, bodo opisali moji kolegi. Predlagatelji pri oblikovanju predloga zakona niso bili najbolj premišljeni ali pa so nas želeli zavajati, saj so v delu zakona, ki govori o mednarodnih primerjavah, navajali netočnosti v organizacijskih rešitvah, ki jih imajo druge države. Krog zavezancev za oddajo premoženjskega stanja, je po predlogu zakona ožji, kot je po veljavnem zakonu, tako bi izpadle tiste osebe, o katerih je bilo največ govora. Gre za direktorje javnih zavodov in skladov ter z njimi povezanih oseb. Vsi funkcionarji bodo lahko praktično sprejemali darila katerekoli vrednosti. Če pa bo kdo ugotovil, da so sprejeli nedovoljeno darilo, jim bo naloženo plačilo denarne kazni do 150 tisoč tolarjev, kar pa je smešno nizka kazen v primerjavi z darilom, ki je lahko vredno tudi 10 milijonov tolarjev in več. Nezdružljivost funkcij je urejena tako, da bodo funkcionarji lahko poleg svoje funkcije opravljali skoraj vse druge pridobitne dejavnosti. Edina omejitev, ki jo določa zakon, je ta, da to ne sme biti dejavnost, ki bi lahko vplivala na objektivno ali od zunanjih vplivov neodvisno opravljanje funkcije. Popolnoma neumestna pa je rešitev, da so omejitve, ki veljajo za nepoklicne funkcionarje, strožje kot pa za poklicne funkcionarje, in še bi lahko naštevali. Predvsem pa nas skrbi slednje. Predsednik vlade je kmalu po nastopu svoje funkcije javno razmišljal o ukinitvi komisije za preprečevanje korupcije, saj naj bi bilo prenašanje pristojnosti za boj proti korupciji na organe, ki nimajo potrebne moči in pristojnosti za ustrezno ukrepanje, samo zameglevanje problema in neracionalno zapravljanje denarja. Predlog zakona, ki so ga vložili poslanci, v obrazložitvi sledi razmišljanjem predsednika vlade. Zato se nam postavlja vprašanje, ali gre v primeru tega predloga zakona, kot že neštetokrat doslej, za politično trgovanje, ki namesto vlade zanjo nekdo drug opravlja naloge, ki bi v javnosti naletele na negativen odziv. Ravnanje vladajoče koalicije pri obravnavi tega predloga zakona bo torej za nas dokaz, ali gre tudi v tem primeru za politično trgovanje in kronski dokaz, ali je predsednik vlade, ko se je kot opozicijski poslanec boril zoper korupcijo, klientelizem in krajo - trije k-ji, saj se spomnite - mislil resno. Nekatera dosedanja ravnanja vladajoče koalicije nas prepričujejo v nasprotno, saj si nekateri posamezniki iz vladajoče elite oblast in s tem povezane funkcije predstavljajo kot vojni plen, ki si ga morajo razdeliti in svoje ravnanje zagovarjajo z besedami: "Češ, ugodnosti ste vi do sedaj uživali kar 60 let, sedaj pa je vrsta na nas." Takšno razmišljanje pa vodi natanko v tri k-je. Ali se bo predsednik vlade zaradi miru pri delitvi plena v lastnih vrstah odločil, da bo pri tem zamižal na obe očesi? Poleg tega pa predsednika vlade opozarjamo, da tudi vlada nosi politično odgovornost za boj proti korupciji. Če vlada resnično želi aktivno pristopiti k boju zoper korupcijo, jo čaka veliko dela. Državni zbor je namreč sprejel resolucijo o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, ki določa potrebne ukrepe za boj proti korupciji, in na represivnih organih, ki preganjajo storilce kaznivih dejanj korupcije, policije in tožilstva je, da se prične izvrševati. Dosedanja ravnanja pa so žal korak v nasprotni smeri. Če vlada in predsednik vlade ne bosta ustrezno ukrepala, bosta samo potrdila domneve, da gre za načrtno politično motivirano uničevanje komisije. Komisija, čeprav je po zakonu zadolžena za uresničevanje resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, ima hude težave pri komuniciranju z novo vlado in njenimi ministri, ki ne izvršujejo z resolucijo določenih nalog. V medijih je bilo tako moč zaslediti navedbe predsednika komisije za preprečevanje korupcije, ki je trdil, da je policija komisijo za preprečevanje korupcije prosila, da ji neha pošiljati prijave koruptivnih dejanj. Slednje je potrdil tudi minister za notranje zadeve, ki pa je v odgovoru na poslansko vprašanje enega od naših kolegov zatrdil, da bo policija v prihodnje prijave komisije sprejemala. Vlada je oklestila proračun komisije do take mere, da je onemogočeno izvrševanje njenih zakonsko določnih nalog, v komisiji je trenutno zaposlenih 5 funkcionarjev in 5 javnih uslužbencev, preprosti izračuni, ki jih je komisija navedla v svojem poročilo o delu do 23.5.2005, poročilo je posredovala tudi državnem zboru, kažejo, da komisija z obstoječimi kadri ne more opraviti vsega dela, ki ga pred njo postavlja zakon o preprečevanju korupcija. V kolikor se finančni in kadrovski pogoji za delo komisije na bodo izboljšali, bo ta naloge prisiljena razvrstiti po prioritetah, kar pomeni, da bo izvrševanje zakona okrnjeno in nedosledno. Komisija je vlado pravočasno opozorila na navedene težave in ta je sprva celo potrdila finančni načrt, ki je bil sicer kar za 60 milijonov tolarjev nižji od predlaganega. Komisija je na to pristala, saj se je odrekla nekaterim sicer potrebnim investicijam, kljub temu pa se je vlada kasneje odločila, da bo finančni načrt oklestila še za nadaljnjih 21 milijonov tolarjev, ker naj bi po njenem mnenju komisija z obstoječimi kadri lahko izvedla začrtane aktivnosti. Slednja odločitev vlade je ob omenjenih potrebah komisije popolnoma neresna in kaže na spoštovanje vlade do načela pravne države oziroma dolžnosti državnih organov, da izvršujejo veljavne zakone. Poleg tega pa bi komisiji, ki s tako okleščenimi sredstvi za svoje delovanje ne more v polni meri izvrševati zakonsko določenih nalog, lahko vsakdo kadarkoli očita nezadostno izpolnjevanje nalog in s tem utemeljeval njeno ukinitev. Vlada želi z odlokom o plačah funkcionarjev znižati plačo predsednika in članov komisije. Je navedeno samo naključne ali pa gre za preveč naključij, da bi bilo navedeno ravnanje naključje? Ne nazadnje bi radi opozorili tudi, da je zaradi negativnega odnosa vlade do komisije in zaradi vloženega zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije iz upravnega odbora delovne skupine OECD za korupcijo v mednarodnem poslovanju nepreklicno odstopil magister Goran Klemenčič, ki je član odbora postal kot osebno vabljen ekspert. Gospod Klemenčič je v odstopni izjavi navedel, da omenjeni razlogi ustvarjajo okoliščine, zaradi katerih je njegovo delo oteženo do takšne stopnje, da z njim ne more nadaljevati. "Quo vadis", vlada? Republika Slovenija bo morala vložiti dodatne napore, da bi prepričali člane delovne skupine OECD za korupcijo, da Slovenija misli resno na področju preprečevanja in pregona korupcije. Za konec. Zaboj zoper korupcijo potrebujemo visoko strokoven, specializiran in avtonomen organ, ki na podlagi izsledkov kriminologije in drugih znanosti primerjalne analize dobrih praks in izkušenj drugih držav ter dobrega poznavanja primerjalne pravne ureditve dolgoročno usmerja celovito protikorupcijsko delovanje v Republiki Slovenije ter varuje visoke standarde delovanja v javnem in gospodarskem življenju. Zaradi vsega navedenega predstavlja predlog zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo velik korak nazaj v institucionalnem protikorupcijskem delovanju v Republiki Sloveniji. Predlagane rešitve so kontraproduktivne in ne prispevajo k zmanjševanju korupcije v Slovenji, prej ravno obratno. Zato v poslanskem klubu LDS predloga zakona ne moremo podpreti in ga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala vam za podano stališče. Kolega Dušan Kumer pa bo podal stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da predloženi predlog zakona ni dobra podlaga za nadaljnjo obravnavo, in ga zato tudi ne podpiramo. Menimo, da je precej nedorečen in v večjem delu kopija zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki ga je ta državni zbor sprejel pred več kot desetimi leti, in bi njegovo sprejetje pomenilo korak nazaj pri urejanju te problematike; torej korupcije in klientelizma v Sloveniji, ki je po našem mnenju še vedno aktualna, in še zdaleč ne odpravljeno in zmanjšano družbeno zlo. Ravno nasprotno! Če namreč še vedno drži ocena in ugotovitev, da je največ korupcije in klientelizma v Sloveniji v ekonomskih in političnih elitah, potem se nam prej obeta porast in ne upad korupcije in klientelizma. Kajti ekonomska in politična elita v Sloveniji se je v zadnjem slabem letu močno okrepila. Pridružili so se novi elitneži. Se pač kadrovski mlini hitro vrtijo. Tudi zato je po mnenju slovenske javnosti korupcija še vedno zaskrbljujoč in pogost pojav v Sloveniji. Res pa je, da če bi na podlagi dosedanjih izkušenj in učinkov policije in tožilstva sodili količino korupcije v Sloveniji, potem bi lahko rekli, da je pravzaprav korupcije v Sloveniji malo in da tudi takšnih institucij, kot je komisija, ne potrebujemo, ker je ozaveščenost vseh drugih na tako visoki ravni, da korupcije preprosto ni. Toda temu seveda ni tako. Zato je v tem kontekstu nerazumljivo mnenje vlade, ki pritrjuje ideji o ukinitvi komisije kot samostojnega državnega organa, ki nadzoruje premoženjsko stanje vseh funkcionarjev, tako izvršne, zakonodajne, kot sodne oblasti, in se zavzema za idejo o samonadzoru, kar smo poznali v preteklosti in, kot sami ugotavljate, z nikakršnimi rezultati. Gre torej ponovno za idejo, da politične elite ponovno skušajo vzpostaviti sistem, ko bodo nadzorovale same sebe. Še bolj nerazumljivo je takšno stališče, če spomnimo, da je ta vlada, ta vladajoča koalicija zmagala na zadnjih volitvah prav zaradi obljube po bolj učinkovitem zatiranju korupcije in klientelizma v Sloveniji. Sedaj pa je njena prva poteza odpraviti preizkušeno evropsko normo, ki jo komaj od lanskega leta uvajamo in uveljavljamo. Ta pa je neodvisen nadzor nad premoženjem javnih in poslovodnih funkcij, ki so lahko potencialna žarišča klienetelizma in korupcije. Zato bi bilo bolj smotrno in modro, da bi vlada pripravila predlog sprememb in dopolnitev veljavnega zakona, če že meni, da veljavni zakon ne omogoča uveljavitve njene strategije boja proti korupciji. Skratka, stališča in ideje po ukinjanju komisije za preprečevanje korupcije, ki še niti ni prav začela s svojim delom, ki sedaj deluje kot samostojen državni organ, je več kot javno sporočilo javnosti: politične in ekonomske elite hočemo ponovno nadzorovati sami sebi. Tudi predlog, da bi parlamentarna komisija, ki jo sestavljajo poslanci in poslanke, opravljale te naloge, je v nasprotju z intenco po neodvisnem nadzoru. In da se sam malo pošalim, glede na to, da smo na zadnji seji sprejeli poročilo komisije za boj proti korupciji, moram reči, da je ta predlog glede na obseg dela in nalog, ki bi naj jih opravila ta komisija in bi jih sedaj naj opravljala parlamentarna komisija, neresen. Isto bi veljalo, če bi komisija bila ustanovljena znotraj izvršilne oblasti. Skratka, v Sloveniji imamo z državami Evropske unije primerljivo rešitev in ne držijo navedbe v uvodu gradiva, kjer se naštevajo rešitve v nekaterih drugih državah. Očitno je predlagatelj uporabljal več let staro gradivo, kajti rešitve v teh državah so danes povsem drugačne, kot pa so opisane v tem uvodu. Pri nas pa smo naleteli še na situacijo, ko pravkar začeto delo komisije - od lanskega oktobra, namreč ta komisija funkcionira - politične in ekonomske elite skušajo prekiniti oziroma zmanjšati njen pomen ali jo celo ukiniti. Skratka, človek dobi občutek, da se od lanskega maja tiste znamenite nočne seje državnega zbora o korupciji in koruptivnih dejanjih vse obrnilo na glavo. Da ta problematika, torej korupcija in klientelizem, nista več tako aktualna in da ocene o tem, da se v podjetjih, kjer je država večinski lastnik, kjer postavlja nadzorne svete, kjer zamenjujejo uprave, kjer vedri in oblači, kjer je tako rekoč gospodar in se država, vlada, oblast mnogokrat obnaša povsem politično, sprejema poslovne odločitve, ki so neracionalne in ne gospodarne, in da je zaradi tega manj sredstev za vse drugo, za plače, za pokojnine, za štipendije in da so zaradi tega tudi davki večji, te ocene in ugotovitve čez devet mesecev več ne držijo. Dovolite mi, da izrazim kanček dvoma in opredelim to kot preprosto sprenevedanje. Torej poslanska skupina Socialnih demokratov meni, da je veljavni zakon o preprečevanju korupcije ustrezna osnova in podlaga za uresničevanje sprejete resolucije o boju proti korupciji, ki jo je ta državni zbor sprejel lanskega julija, in klientelizma v Sloveniji in da pred kratkim ustanovljena komisija kot neodvisen državni organ lahko najučinkoviteje operativno izpelje naloge, zapisane tako v resoluciji kot v zakonu. To pa pomeni, da se že na podlagi dosedanjih izkušenj lahko pripravijo tudi predlogi sprememb in dopolnitev zakona s ciljem večje učinkovitosti. Tudi vlada je v svojem mnenju opozorila na nekatere stvari, ki bi jih bilo smiselno v zakonu dopolniti oziroma spremeniti. Torej, Poslanska skupina Socialnih demokratov predlaganega zakona ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Kolega Alojz Sok, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice poslanke in poslanci, spoštovani predsednik protikorupcijske komisije s sodelavci, mogoče bom iznesel nekoliko drugačno mnenje kot moja predgovornika, ampak normalno je, da v tej hiši imamo tudi različne poglede. Torej, kar se tiče Nove Slovenije, se vsekakor zavzemamo za to, da bi se korupcijo uspešno preganjalo, preprečevalo, se pravi, bolj je pomembna preventiva kot pa poznejše delovanje in pravzaprav ne samo korupcijo med funkcionarji, ki sigurno je velik problem, ampak pravzaprav povsod, kjer se korupcija lahko pojavi. Konec koncev se ne pojavlja smo med funkcionarji. Torej, zadnji primer, o katerem smo lahko vsi brali in ki je že bil danes tukaj iznesen, primer z gospodom Peklarjem, to ravno ni funkcionar ali pa vsaj ni funkcionar v taki obliki, na katere se ta zakon nanaša, ampak je pač šlo oziroma gre za zadevo, ki je še vedno v fazi preiskave - da česarkoli ne prejudiciram. Torej, mi bi si vsekakor želeli, da bi v Sloveniji korupcijo zatirali in preganjali na takšen način, kot lahko pogosto beremo, slišimo iz raznih dogodkov v svetu. Na primer, ne tako daleč nazaj Enron v Ameriki, potem Parmalat v Italiji, kjer pravzaprav določene službe predhodno opravijo cel niz predhodnih dejanj, potem kot zadeve dokončno ugotovijo, ko evidentirajo vse protizakonite postopke, ko evidentirajo osebe, ki se s tem ukvarjajo, potem pa - če uporabim v narekovajuto besedo - dejansko v nekem trenutku "udarijo". Udarijo tako, da naenkrat zasežejo vso dokumentacijo in tudi imajo naenkrat vse pri sebi. In potem seveda, zadevo hitro raziščejo in tisti, ki so vpleten, tudi naenkrat vedo, kaj jih čaka. Ali pa če omenim, recimo, primer izgubljanje volitev pred malo manj kot osmimi leti v Nemčiji, afera v zvezi s financiranje volilne kampanje CDU in pa Helmuta Kohla. Se pravi, zadeva je segla do samega vrha, do kanclerja, se pravi do najvišjega nivoja. V Novi Sloveniji se sprašujemo, ali je možno, da v Sloveniji nekaj takega naredimo s kakršnokoli komisijo, posebej še s komisijo, ki jo istočasno imenu je državni zbor in ki ima po tem zakonu, ki je danes v veljavi - pravzaprav v Novi Sloveniji smo že takrat, ko smo, mislim, da decembra 2003 ta zakon sprejeli, smo označili, kot da gremo s kamiličnim čajem na težko angino. In pri tem seveda še vedno ostajamo. Če namreč pogledate v zakon, v tisto poglavje 4, ki govori o nadzoru nad premoženjskim stanjem funkcionarjev, in potem pravi 32. člen, "komisija opravlja nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev", da členov ne berem, potem v 35. členu govori, kaj mora funkcionar predložiti komisiji po nastopu funkcije; potem v 36. členu, o čem vse mora poročati, se pravi o nepremičninah, o premičninah večje vrednosti, seveda nad 2 milijona potem v nadaljevanju piše; potem o delnicah gospodarskih družb, o denarnih sredstvih pri bankah, o dolgovih, povezanih z jamstvi in drugih obveznosti, o letnih dohodkih, ki so osnova za dohodnino. In potem, če vsega tega ne naredi, če temu zakonu po teh členih ne sledi - kaj se pa potem zgodi? 39. člen, komisija opozori, se pravi mu da dodatni rok, ga opozori. Potem, če ne upošteva opozoritve, potem pri organu, ki mu izplačuje plačo, predlaga, da se mu malo začne izplačevati plača, vendar se mu ta ne more zmanjšati pod minimalno osnovo. V primeru, če se niti potem se ne omehča in ne predloži komisiji zahtevanih podatkov, potem se seveda zgodi to, da komisija predlaga organu, ki ga je imenoval, da mu začne postopek za prenehanje funkcije. In potem ta organ v skladu s petim odstavkom ponovno ga opozarja in preverja, če je to naredil ali ne. Se pravi, to je en postopek, ki lahko traja v neskončnost in nazadnje sploh ni nikjer določeno, kaj pa se potem na koncu dejansko zgodi. Lahko nastane seveda neka polemika med organoma, in do tega še seveda sedaj nismo prišli. Takšen brezzobi zakon seveda komisiji ne daje nobene operativne možnosti, da učinkovito ukrepa. In še drugo vprašanje. Nikjer v tem zakonu ni navedeno, kaj če ta funkcionar pač prijavi neke podatke, ki niso resnični. Napiše pač, nekaj je napisal. Komisija to pri sebi ima. Lahko, če je bil pošten, napiše vse, če ni bil pošten, lahko ne napiše kaj dosti. Lahko tudi pretirava, napiše veliko več, potem v naslednjih letih zadeve zmanjšuje. Se pravi iz tega pravzaprav tako, kot je sedanji zakon, ni kaj velikega učinka. Mogoče si jaz predstavljam ta zakon napačno, ampak ko berem, zadeve stojijo na takšen način. In takšen zakon seveda ni operativen. V Novi Sloveniji se popolnoma strinjamo z vlado, da je pravzaprav boj proti korupciji naloga različnih institucij. Se pravi, v prvi vrsti policije, tožilcev, sodišč, na koncu, ko pride do predloga. Kaj mora pri tem narediti policija? Policija mora biti visoko kadrovsko usposobljena. Se pravi, da je tem zadevam kos. Kajti tisti, ki počnejo to, so vedno en korak pred tistimi, ki jih zasledujejo. In takšno pariranje največkrat ni enostavno. Moraš biti zelo na tekočem, in to zelo "prontno" spremljati in se izpolnjevati, da lahko potem tudi te zadeve pravilno vrednotiš. Enako velja seveda za tožilce in pa sodišča, za vse pa istočasno velja, da morajo biti neodvisni od državnih organov, avtonomni tako po finančni kot politični plati. Kakšna je funkcija državnega zbora? Funkcija državnega zbora sigurno je, da sprejema takšne zakone, ki niso dvoumni, ki ne puščajo različnih tolmačenj, ker vam nič ne pomaga. Lahko organi pregona naredijo vse, ampak potem se srečajo z zakonom, ki se ga pač različno tolmači, in jaz mislim, da je to pravzaprav največji problem pri nas, da zakone tolmačijo različno, torej tako kot pač dnevnopolitično "paše": enkrat malo tako, drugič malo drugače in zato v Sloveniji do sedaj nismo zaključili na sodiščih. Na sodiščih, mislim, da nismo zaključili pravnomočno nobenega od postopkov, ki jih pravzaprav kaj dosti ni bilo pred sodišči, ni jih bilo kaj dosti. In to res izgleda, kot da v Sloveniji korupcije. Mi pa vsi nekako ugotavljamo, da dejansko je, saj smo po tisti rang lestvici, ko so nas drugi ocenjevali, na 29. mestu; se pravi, neslavno 29 mesto ima Slovenija. Ne vem, mogoče je letos kaj boljše, lani je bilo pa mesto 29. Se pravi, državni zbor mora sprejemati zakone, ki so jasni. Naši zakoni niso. Ugotavljamo, recimo, zakon o davčnem postopku. Večje konfuznosti, kot je v tem zakonu, ne more biti. Ne samo, da zavezanci različno tolmačijo, tudi davčni uradi ta zakon različno tolmačijo, od urada do urada, in potem, kako to na koncu izgleda, si lahko samo predpostavljamo. Če omenim samo en zakon, ki smo ga sprejeli tukaj v državnem zboru, zakon o zaščiti kupcev stanovanj. Bolj zapletenega v formulaciji, nemogoče izpeljanega zakona pravzaprav nisem bral in že takrat smo opozarjali, da takšen zakon pač ne pomeni rešitve problema, malo nazaj smo lahko brali v časopisu o novi stanovanjski aferi, prišlo je do nove prevare kupcev stanovanj, pa se je takrat tukaj trdilo, da bo ta zakon to preprečil. Ne more preprečiti, če je zakon takšen, da ga niti pravniki ne razumejo, kaj šele kupci, potem seveda takšen zakon ne more prispevati k temu, da bi zadeve preprečeval. Tretji akter v preprečevanju korupcije, ki ima veliko vlogo ali pa največjo vlogo, je seveda vlada; vlada mora sprejeti strategijo, vlada mora delati program, ne da to dela neka komisija, ampak vlada je tista, ki se mora torej nenehno spopadati s tem perečim problemov. Kar se tiče dosedanje komisije, je seveda ta komisija, ne morem reči, da ni opravila nikakršnega dela. Ta komisija je do sedaj evidentirala neke zadeve, v skladu z zakonom je šla v nekatere zadeve zelo na široko, predvsem imamo v Novi Sloveniji občutek, da se je lotila občinskih svetnikov, kar ni problem, ki ga ne bi bilo - je. Ampak, da bi bil pa to takšen velik problem, da se prvo s takšno vehemenco treba lotiti ugotavljanja premoženja občinskih svetnikov in to v občinah, kjer svetniki imajo, recimo, 10 sej na leto, za katero dobijo par tisočakov sejnine; torej, veliko večji problem je drugje, ampak ker pač nekaj moramo narediti, smo začeli nekje na repu, vemo pa vse, da riba smrdi pri glavi. Torej, komisija se bo morala te zadeve lotiti drugače, ne, da so morali občinski svetniki izpolnjevati po par formularjev, da so morali hoditi na zemljiško knjigo iskati parcelne številke, da so lahko vpisali, na kateri parcelni številki stoji njihovo premoženje, hiša, vikend ali kaj podobnega, da so morali fotokopirati dohodninske odločbe. Konec koncev uredimo te zadeve tako, da bo tisto, kar je po uradni dolžnosti možno dobiti, si organ pridobil, ne pa, da moram hoditi pa iskati za nazaj in dvakrat pošiljati dohodninsko odločbo. Zakaj? Saj na davčnem uradu obstaja in naj si jo organ, ki to dela, na takšen način pridobi. Kar se tiče zakona, ki je pred nami; v Novi Sloveniji s samo dikcijo zakona nismo najbolj zadovoljni. Treba ga bo v več členih popraviti. Treba bo natančno definirati, kdo je pravzaprav funkcionar, ki bi naj bil zavezan, da ne bomo, kot sem že prej omenil, kontrolirali tistih svetnikov v malih občinah, ki opravljajo to volontersko in pravzaprav sedaj marsikje tudi odstopajo. Nekje v večjih občinah pa svetniki tudi lahko so primer problema. Ko, recimo, se poslužujejo vez in poznanstev in potem lažje prihajajo prek javnih naročil do neke oblike občinskih biznisev itn. Se pravi, te zadeve bo treba zelo natančno pogledati, do kod naj seže ta nadzor in pa predvsem to, kakšni ukrepi so potem na podlagi tega možni, seveda predvsem, da bodo ti ukrepi učinkoviti. Naš predlog je, da bi komisija, katerakoli bo že to delala, imela večje pristojnosti na tem področju, vprašanje pa je, če bi s temi večjimi pristojnostmi ne posegli v avtonomnost sodne veje oblasti, tožilstev in bi potem takoj tudi opozicija to napadla in rekla, da na nek način posegamo v samostojnost sodstva. To, kar bi rad na koncu še omenil, v Novi Sloveniji smo tudi zelo začudeni, kako se nekatere institucije zunaj naše države brigajo in skrbijo za to, kako bomo v Sloveniji nekatere zadeve uredili. Pred časom, ko smo sprejemali zakon o RTV, so bili zelo aktivni s svojimi pripombami, na to, kako moramo v Sloveniji urediti, kako vstopamo v demokratičnosti korak nazaj. Sedaj se isto s to zadevo ukvarja "Transparency International", ki opozarja, da s tem zmanjšujemo nadzor. Ob tem bi lahko rekli, da smo pa zelo začudeni, kako to, da te organizacije, ki tako skrbijo za našo zakonsko ureditev, nikoli ne opozorijo na neke druge zadeve, ki pa jih v Sloveniji še vedno nismo uredili. Tako lahko v teh dneh poslušamo recimo, samo za primerjavo, če rečem, da je bil največji pokol po vojni v Srebrenici, mi pa vemo, da je bil še večji pokol v Slovenji, da še vedno nimamo urejenih vojnih grobišč. Celo filozof, gospod Tine Hribar opozarja na to, kaj pomeni ne pokopati mrtve in tako naprej, da ne naštevam. Ampak toliko samo mimogrede. Ti gospodje, ki zelo pač na neko informacijo iz Slovenije skočijo, in takoj napišejo to kot aksiom, in da jih je treba seveda njih poslušati, torej, naj se tudi po tej plati zamislijo. Veliko koruptivnih dejanj bi v Sloveniji bilo treba raziskati. Veliko tudi za nazaj. Jaz teh afer še enkrat tu ne bom ponavljal. So zelo velike. Zelo veliko ljudi je utrpelo škodo. Mislim, da se bo z neko strategijo moralo seveda te zadeve drugače lotiti kot pa s to komisijo, ki jo danes imamo za preprečevanje korupcije. Ta zakon, da zaključim, bomo danes podprli, z željo, da se ga z amandmajem dopolni, dodela, da bo jasen, da bo možnost preprečevanja korupcije večja, da ne bo šlo samo za neko obliko zamegljevanja, ampak za dejansko kompleksno borbo proti vsem pojavom korupcije na vseh področjih. Toliko zaenkrat. Kot stranka bomo pa seveda s svojimi predlogi aktivno v nadaljevanju, v kolikor bo ta predlog danes dobil zadostno podporo, sodelovali. Hvala lepa.
Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil kolega Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Torej, na začetku bi rad poudaril, da v Slovenski nacionalni stranki nihče nima pomisleka proti predsedniku komisije, še manj pa ne želimo delovati tako kot nekateri, zlasti predsednik v javnosti poudarja, da bo v bistvu odprta pot korupciji in klientelizmu v Sloveniji, če se ta komisija ukine. To seveda ni res. Te tendenciozne izjave predsednika komisije v bistvu so preprosto neresnične. Gre za podvajanje del. Imamo državnozborsko komisijo in pa komisijo, ki naj bi se ukvarjala s tem, s čimer se ne ukvarja, in dejansko na drugi strani pritisk državljank in državljanov, ki zahtevajo transparenten pregled nad porabo javnih financ. V Slovenski nacionalni stranki spoštujemo to, da je predsednik komisije pripravljen sodelovati pri oblikovanju zakona v nadaljnjem postopku, v kolikor zakon ostane v obravnavi. Pri tem želimo opozoriti tudi na dejstvo, da smo komaj pri prvem branju in da lahko vsi, ki želite konstruktivno prispevati k temu, da zakon postane boljši, bolj transparenten in bolj uporaben, lahko vložite amandmaje. Seveda tega si želimo. To je prva obravnava. Zakon lahko postane še boljši, kajti nobena stvar ni tako dobro narejena, da ne bi mogla biti še boljša. Kaj nas najbolj moti pri tem, kar je danes v veljavi? Iz ožjega kroga zavezancev za oddajo premoženjskega stanja dejansko izpadejo osebe, ki so najbolj sporne - direktorji raznih javnih zavodov. In ravno ti javni zavodi so v večinski lasti bodisi občin bodisi države. Ravno v tej javnih zavodih je odprta možnost, da se v bistvu na nek način prisvaja javna sredstva. Možnost podajanja amandmajev je odprta in vse podatke, ki smo jih navedli kot predlagatelji, so točni. Da pa ne bi izzvenelo to zgolj kot pobuda in beseda, bi pa navedel nekaj dejstev. Sam sem v tem kratkem mandatu odkar sem poslanec, 29. marca 2005 vladi Republike Slovenije podal poslansko pobudo in vprašanje, v katerem jasno sprašujem, ali bo vlada rešila konkretne primere očitnih finančnih goljufij, ki so številnim visokim političnim gospodarstvenikom prinesle enormna bogastva. Vemo, da so nekateri izmed znanih imen spadali v srednji plačilni razred pred dobrim desetletjem, danes so enormno bogate osebe v Sloveniji in spadajo v posebno kasto. 6. maja 2005 sem ministroma za finance in notranje zadeve postavil vprašanje, v katerem zahtevam odgovor, zakaj je država dovolila goljufijo in oškodovanje skoraj dveh tretjin Slovencev, ki so prodali cetrifikate nacionalnim skladom. Tedaj, nekoč ob izdaj vredni certifikati, 350 tisoč tolarjev so bili vredni, danes presegajo le že borno vrednost 10 tisoč tolarjev. O transakcijah, ki so potekale, jih nihče ni obveščal, namreč lastnike teh certifikatov. In danes v bistvu nihče ne želi pomagati tem ljudem. Da bi dobili odgovore na to vprašanje, smo si prizadevali v Slovenski nacionalni strani, pa jih nismo. Mar ni to tudi delo tako imenovane protikorupcijske komisije? Ne nazadnje smo v preteklosti jasno izpostavljali vprašanja, celo sklicevali izredne seje. 31.5. leta 2004 je bila sklicana izredna seja na temo problematika korupcije in klientelizma in pranja denarja v povezavah med vlado in javnimi podjetji in gospodarskimi družbami v Republiki Sloveniji. Moram poudariti, da imam tukaj izid glasovanja in lahko vam preberem, da so iz LDS in tedanje Združene liste socialnih demokratov vsi ostro nasprotovali, da bi se ta stvar jasno razčistila. Predlagatelji te izredne seje smo bili mi, Socialni demokrati in pa seveda Nova Slovenija. Če se omejim na to, kaj govori vlada je vredno poudariti to, da je v bistvu v oceni vlade zapisano, da je tak zakon dejansko pozitiven v tem smislu, da se dela ne podvajajo, da se prenesejo dejansko na zelo mešano sestavo komisije, ki je v upravljanju državnega zbora, in vlada je zapisala, da podpira prenos pristojnosti na komisijo državnega zbora in sestavo te komisije, saj večstrankarska sestava zagotavlja uravnoteženo delovanje. To je nedvoumno res. V nadaljevanju bi želel poudariti to, kar je bilo zamolčano v preteklosti. Poglejte, nihče ne more oporekati dejstvu, da so bile velike afere enostavno pometene pod preprogo. Če vzamemo samo zadnji primer, na katerega smo bili tudi opozorjeni ne nazadnje. Spoštovano gospa poslanka Majda Širca je predsednica nadzornega sveta Slovenske kinoteke. V postopku naročil male vrednosti je bilo za izdelavo projektne dokumentacije, za obnovo slovenske kinoteke izbrano podjetje, čigar direktor je ravno mož spoštovane poslanke. Mala naročila so bila resnično mala, kasneje z aneksi dvignjena in dejansko enako se dogaja tudi z ostalimi subjekti, na primer v Goriški knjižnici. Gospod Kos seveda pri tem ni ukrepal. Da se povrnem še na področje, zelo pomembno področje, to je kupovanje volilnih glasov. Želel bi se vprašati, ali je gospod Kos ukrepal, ko so se izdajala v bistvu s strani gospoda ministra Bohinca državljanstva, ki so bila v neskladju z zakonom. Dejansko takrat ni odgovarjal niti generalni direktor policijske uprave, niti ni odgovarjal tedanji minister. Izrazito bi lahko trdili, da je šlo za koruptivno dejanje. Danes imamo primere, na katere nas opozarja širša slovenska javnost, ko so pravnomočno pridobili nekateri državljanstva, pa so v času vojne v Sloveniji bili inštruktorji na streliščih v Bosni. Veste, to so relevantni podatki in so točni. Seveda, če vzamemo na primer tudi dejstvo, da nekateri, ki so v bistvu morali vrniti denar za preveč izplačane plače, ne vemo, ali so jih vrnili ali jih niso, spoštovani kolega Aurelio, ne vem, ali je to vrnil ali ni, v času županovanja v koprski občini. Tudi to je koruptivno dejanje, pa nihče ni odgovarjal. Želel bi poudariti tudi sledeče, da ne želimo nikakršnih osebnih očitkov naslavljati na kogarkoli v tako imenovani Kosovi komisiji. Želimo pa, da bi se v bistvu vpeljalo bolj transparentno, pregledno in seveda tudi bolj odgovorno delo na področju ravnanja z javnimi financami. Milijoni oziroma tisoče milijard izginja v tako imenovanem koruptivnem podzemlju, pa nihče ne odgovarja za to. Nihče. Nikomur ni mar, če se dejansko na tak način spodkopava transparentna država. Zato smo predlagali v Slovenski nacionalni stranki, sam sem podpisnik tega predloga zakona, upam, da bo razum večine prevladal, da ga boste podprli. Edini namen ni ukiniti Kosa, kot nekateri želijo predstaviti, ampak dejansko, da povečamo, ukinemo dvojnost delovanja te komisije in pa povečamo pregled nad transparentnostjo poslovanja države. Ne nazadnje bi želel poudariti še to. V državnozborski komisiji ste zastopani predstavniki vseh strank. Lahko boste podajali tako kritike levih kot kritike desnih. In prav bi bilo, da opozarjamo na delo direktorjev, ki so v javnih zavodih, bodisi levi, bodisi desni, ali direktorjev, ki so dejansko zaposleni v državni upravi. Do sedaj se to ni dogajalo. Zamolčane so bile velike zgodbe, poudarek se je dejal marginalnim zadevam, ki v javnosti niso imele velikega odmeva oziroma so bile muhe enodnevnice. Predlagam, da obstoječo materijo podprete in da vključimo znanje teh, ki že danes sodelujejo bodisi v državni bodisi v državnozborski komisiji, združimo, in da povečamo transparentnost preglednosti pri porabi javnih sredstev. Hvala.
Hvala. Kolega Vili Rezman nas bo seznanil s stališčem poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa, za besedo. Moja predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS, bo prvič, kratka, drugič ne bo čisto enoznačna. Lahko rečem, da je naš odnos precej ambivalenten. Mi se sicer strinjamo, da je na tem področju treba kaj postoriti, da je treba tudi dopolniti, spremeniti zakon in tisti, ki ste v koaliciji, veste, smo to tudi zapisali v koalicijsko pogodbo. V koalicijski pogodbi piše, da je to področje treba urediti, vendar tam ne piše natančno, na kakšen način in s katerimi predlogi. Obžalujemo, da torej to, kar smo zapisali, predloga zakona ni pripravila koalicija oziroma vlada, ker se bojimo, da bi morebiti kdaj kasneje bil upravičen očitek, da je bilo to pisanje vladne volje po by-pass varianti. Tega si resnično ne želimo. Mi sicer sodimo, da je potrebno nekatere stvari natančneje definirati, da je potrebno jasno določiti, kdo je tisti, in na kakšen način naj zbira podatke, in kako se naj potem nepravilnosti sankcionirajo. Sodimo pa tudi, da ni potrebo kar v prvem mahu pristati na to, da bi lahko ponavljali tisto zgodbico o lisičkah, ki namesto da bi lovile kokoši, le-te pazijo. Ne trdimo, da je to edina in 100 odstotna resnica, vendar nekaj tovrstnih namigov je bilo že posredovanih. Tako kot je sedaj zapisan ta predlog zakona, v celoti zagotovo ni sprejemljiv. Ne samo za nas, tudi za marsikoga drugega najbrž ne. In če bo prešel v to fazo sprejemanja, v kateri smo sedaj, bo deležen zagotovo številnih in tudi tehtnih predlogov za amandmiranje z različnih strani. Jaz upam, da takrat ne bo ponovno potrebe, da bi na dolgo in široko popisovali vse packarije, ki so se že zgodile, in ki se niso kuhale samo v enem loncu. Naj pa preprečuje nadaljnje nastajanje tovrstnih hib, tovrstnih slabosti. Sami smo prepričani tudi v to, da je zakon tudi na tistem področju, kjer ureja prvo raven odločanja, torej lokalne skupnosti, precej preveč ekstenziven. Da je prav, da se na primer tam temeljito pogleda, kako je z župani, ki imajo moč, ki imajo možnost podpisovanja pogodb, ki imajo torej možnost tudi kakšne zlorabe. Da je pa bolj ali manj nepotrebno in za mnoge svetnice in svetnike nesprejemljivo, da na enak način padejo torej pod isto kontrolo tudi oni, ki nimajo nobenega vpliva, ki tudi nimajo možnosti priti do nikakršnih sredstev, do nikakršnih posebnih ugodnosti. Še zlasti pa ne tiste svetnice in svetniki, ki so morebiti v opoziciji in pozicijskim svetnikom vedno očitajo, da nimajo nobene moči, da pri ničemer ne sodelujejo, pri ničemer ne odločajo, pa padejo zopet pod isti režim. Torej sam v sebi se ta zakon nekako sesuje. Na teh področjih, kjer nam pravzaprav odganja tiste, ki so dobri, ki jih potrebujemo tudi v lokalni politiki, bi bilo dobro kaj spremeniti. No, ampak jaz sem obljubil, da bo naša, zaradi ambivalentnega odnosa, tudi precej kratka predstavitev, naj zaključim pravzaprav z dvema vprašanjema. Ali je vlada, ki je v principu naklonjena temeljni usmeritvi, sposobna dati zagotovilo, da si lahko obetamo boljši nadzor z manj ali z enako količino sredstev? In drugo vprašanje: Kako bo zagotovila, da bomo imeli neodvisni organ, ki sodi na to področje?
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira predlagani zakon o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Ta zakon po našem mnenju bolj celovito in na primernejši način obravnava in rešuje področje ugotavljanja in ukrepanja v primeru ugotovljene nezdružljivosti opravljanja funkcije s pridobitno dejavnostjo. V nasprotju s sedanjim zakonom o preprečevanju korupcije predlagani zakon vsebuje tudi ukrepe za preprečevanje korupcije in odpravljanje vzrokov za nastanek korupcije, kar je po našem mnenju korak naprej, glede na sedanjo ureditev. Menimo tudi, da dejansko ni potrebno imeti kar dveh komisij, tako kot je to urejeno sedaj, ko imamo na eni strani komisijo za preprečevanje korupcije in na drugi strani komisijo državnega zbora. Gre za nepotrebno podvajanje dela in pristojnosti. Zato je po našem mnenju primerneje, da imamo le eno komisijo, in sicer komisijo, katere sestavo določi državni zbor. Pri tem je pomembno, da predlagani zakon zagotavlja večstrankarsko sestavo komisije, pri čemer je zagotovljena tudi prevladujoča vloga opozicije, ki ima v komisiji večino in še predsednika te komisije. S tem bo delovanje komisije bolj transparentno kot do sedaj, saj bodo predstavniki parlamentarnih strank imeli neposredni vpogled v podatke, ki jih bo komisija pri svojem delu pridobivala in bodo tudi neposredno sodelovali pri samem delu komisije. Po sedanji ureditvi je komisija državnega zbora sicer imela nadzor nad delom komisije za preprečevanje korupcije, vendar pa je bila ta nadzorna funkcija le posredna in odvisna od tega, ali, kako in koliko bo tak posreden nadzor dopuščen in s tem tudi učinkovit, glede na to, da ima pri tem škarje in platno v rokah sama komisija za preprečevanje korupcije, katere sestava pa ni zastopana tako, da bi imele posamezne stranke zagotovljeno možnost neposrednega imenovanja svojih strokovno usposobljenih predstavnikov. Zato po našem mnenju pomeni predlagani zakon, kot sem že omenil, korak naprej pri zagotavljanju uspešnejšega nadzora na področju delovanja javnih funkcionarjev, katerih javno delo mora biti nadzorovano. Določila zakona, ki ga danes obravnavamo, ne omogočajo le ugotavljanja morebitne nezdružljivosti javne funkcije in pridobitne dejavnosti, ampak omogočajo tudi ustrezno ukrepanje ob ugotovljenih nepravilnostih. Vlada Republike Slovenije je ob svojem mnenju na besedilo predlaganega zakona ugotovila nekatere pomanjkljivosti. Tudi v uvodu smo slišali predstavnika vlade govoriti o tem. Te nedodelanosti oziroma pomanjkljivosti bi kazalo spremeniti oziroma besedilo dopolniti. Poslanska skupina se s predlogi vlade strinja in pričakuje, da bo predlagane rešitve, ki jih ponuja vlada, zakon v nadaljnji fazi sprejemanja v tem smislu popravljen oziroma dopolnjen. Zato bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakon o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo v tej fazi podprli in pričakujemo v nadaljnjem postopku ustrezne spremembe zakonskega besedila. Hvala.
Hvala vam. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Prvi ima besedo kolega Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, kolegi. Brez velikega upanja, da bi kogarkoli prepričal, bi rad povedal, da mislim, da bi bilo korektno pogovarjati se o vsebini zakona, ki je predlagan, o zakonu, ki ga ukinjamo, če ga bomo danes sprejeli, pa potem v naslednjih fazah definitivne odločitve o ciljih, ki jih ima posamezni zakon in o posledicah. Danes govorite, kot da obstoječega zakona in zakona, ki je predlagan ne poznate. Ne verjamem, da to ni res, zato trdim, da toliko sprenevedanja, laži, hinavščine, kot sem jo danes slišal, človek zlepa ne sliši. In ker ljudje ne vedo, o čem govorimo, se res ustvarja vtis, da bo predlagani zakon s strani Slovenske nacionalne stranke uredil vprašanje korupcije ali pa preprečevanja korupcije boljše, kot ureja to obstoječi zakon. Jaz razpravo o tem, da obstoječi zakon ni idealen, takoj sprejmem. In sprejmem tudi opozorila vlade, da bi bilo treba marsikaj dopolniti. Ne sprejmem pa logike, ker zakon nekaj nepopolno ureja, je treba v celoti črtati določbe, ki to urejajo. Obstoječi zakon, najkrajše povedano, saj veste, govorim zaradi javnosti, vi to dobro veste, samo se debelo sprenevedate, obstoječi zakon ima dve skupini vprašanj. Ena skupina vprašanj zadeva poslance in druge funkcionarje. Nezdružljivost opravljanja funkcije, prepoved sprejemanja daril, prijavljanje premoženja in nadzor nad tem. To ima tudi obstoječi zakon. Zakon, ki ga predlaga Slovenska nacionalna stranka, ureja v bodoče samo to vprašanje, nič drugega, samo to vprašanje, približno enako, kot tudi samo priznajo, da so več ali manj povzeli po določbah iz leta 1992, kot smo 12 let imeli in 12 let ugotavljali, da ne daje nobenih resnih učinkov. Enega primera ni bilo, ki bi ga ta komisija v 12-ih letih pripeljala do položaja, da bi celo prijavil premoženje, če ga ni prijavil. Enostavno ni ga prijavil in nekajkrat ga je opozorila in ga ni prijavil. Ker niti sankcije denarne kazni, ki jo je uvedel zakon o preprečevanju korupcije, zakon iz leta 1992 ni imel. In Slovenska nacionalna stranka, ki se zavzema za razvidnost, tudi v novem zakonu te sankcije ne predlaga. Se pravi, tudi v delu, ki zadeva neposredno samo vprašanje funkcionarjev, je zakon manj transparenten, kot je veljavni zakon. Manjka pa mu ves drugi del, o katerem smo v preteklem mandatu ure in ure in noči govorili, kaj storiti, da bi se organizirala dejavnost neodvisne komisije, ki bi preprečevala možnost korupcije in klientelizma pod predpostavko, da ta kot nevarnost vedno in v vsaki družbi resno obstoja. Odločili smo se, da o tem moramo govoriti, in da o tem moramo sprejeti tudi ustrezne zakonske določbe. Sprejeli smo jih. Komisija je začela septembra delovati. Nobenega podvajanja med komisijo ni. Edino, kar je, državnozborska komisija, sestavljena na enak način, kot se sedaj predlaga, ima pravico nadzora nad komisijo po zakonu. Ampak ta komisija po zakonu ima mnogo drugih funkcij, ki jih v predlogu Slovenske nacionalne stranke izpuščamo. Izpuščamo, ni jih več. In če jih izpuščamo, potem ne govoriti, da želite več nadzora in preprečevanja klientelizma in korupcije. Ne želite tega. To onemogočate, ker sedaj je bila vsaj minimalna možnost, da bi to storili. Če pa je bila premalo urejena, zakaj ne popravljamo, zakaj ukinjamo? Jaz ne vem, če lahko sedanji vladi, katerih predstavnikov sicer ni tu, verjamemo, da samo zato, ker je na novo oblikovana, ker jo vodi predsednik Janša, ni več v nevarnosti, da bi tudi, ne samo člani vlade, ampak tudi državni sekretarji, tudi drugi uradniki po ministrstvih, bili v nevarnosti, da storijo kakšno koruptivno dejanje. Ne vem, zakaj. Če nihče ni imun, potem najbrž tudi ta nova vlada ni imuna. Pa vlada upa napisati, da nobenih ravnanj več naj ne bi imela ta komisija, ker to, da bi urejala vprašanje preprečevanja korupcije, bo bolje delala vlada sama s svojo dejavnostjo. Jaz moram reči, da sem se malo nasmejal, malo pa zgrozil, ko sem to prebral. Ker piše, priprava strategije preprečevanja korupcije, to bi morala biti v pristojnosti vlade, ki oblikuje vse politike na vseh področjih, relevantnih za preprečevanje korupcije. Potem vlada govori, da komisija nima nobenih pristojnosti. Prav. Premalo jih ima. O tem smo resno razpravljali, ko smo sprejemali zakon: Ali naj sprejmemo koncept komisije, ki ima tudi preiskovalne in neposredno operativne pristojnosti ali ne? In smo ugotovili, da nekaj takšnih primerov v Evropi je, večina ne. Takrat smo rekli, da bomo verjeli policiji, tožilstvu, sodstvu, inšpekcijam in drugim organom, katerih naloga je, da to opravljajo. Komisija je pa tista, ki organizira dejavnost, ker pravočasno v sleherni državni ustanovi organiziramo aktivnosti za preprečevanje korupcije, spremlja, kako to preprečevanje teče. Ko dobi potrebne informacije, te iste že zadolžene operativne, izvršilne organe obvesti in jih zadolži, da naprej ukrepajo. Mogoče je to premalo. Samo, gospodje iz koalicije in vlade, ne bom govoril o Slovenski nacionalni stranki, potem predlagajte, da se pooblastila komisije spremenijo in povečajo. Ne pa reči, da tega sploh več ne potrebujemo. Ali lažete sami sebi, pa ne veste, za kaj gre, jaz se pa bojim, da se debelo sprenevedate in da dejansko iz tiste želje, da je treba preprečevati korupcijo, sedaj zmanjšujemo to polje našega skupnega delovanja. Ali samo zaradi sestave in predsednika komisije ali ne, ne vem. Prav gotovo pa iz javnih izjav sedanjega predsednika vlade in drugih, tudi zaradi tega. Če je treba zato, ker je zakon napisan na način, da je mogoče te ljudi razrešiti samo iz krivdnih razlogov, da ne bom našteval, spremeniti cel zakon, potem moramo reči, da me je strah. Strah, da politična kompatibilnost postaja podlaga za spreminjanje vseh zakonov, da bi se ustrezna kadrovska sestava zagotovila, ne samo na področju gospodarstva, ne samo na področju šolstva, pa kulture pa javnih medijev, pa javnih podjetij, sedaj na koncu še na vseh drugih področjih. V upravi smo pa tako ali tako že zakon sprejeli. Jaz zaradi tega menim, da bi vlada, še enkrat povem, žal je ni, ker je to ne zanima, in da bi vladajoča koalicija morala razmisliti, ali res sprejema popolnoma brezzobi in še več kot brezzobi zakon, ki je sedaj predlagan. Ta zakon se dopolni na način, da bi postala dejavnost preprečevanja korupcije bolj operativna. Ne da se ga. Zato, ker to funkcijo ukinja. In prosim, da vsaj to priznate in veste, da želite ukiniti samostojno in neodvisno komisijo zaradi tega, ker ta komisija preprečuje korupcijo in želite vzpostaviti izključno samo državnozborsko komisijo, v kateri bomo poslanci nadzirali drug drugega, tako kot smo delali 12 let in ničesar naredili. Ukinjate celo možnost denarnih sankcij, če nekdo ne prijavi premoženja in se sedaj čudite, kako je grozno hudo, če mora nekdo iti na zemljiško knjigo. Upam, da ima zemljiško-knjižni izpisek tudi doma, pa komisiji prijaviti svoje premoženje. Mislim, da je žalostno, skrajno žalostno, na kakšen nivo smo spustili to razpravo. In da ne bom pozabil, da ne bi ostalo neizrečeno. Poglejte kakšne neresnice je gospod Prijatelj, izražal iz tega mikrofona. Govorili ste, da je gospod Bohinc podarjal državljanstva. Vi dobro vese, da to ni res, da o tem sploh ni bilo govora. Da je pa res na podlagi odločitve ustavnega sodišča nekaterim izdal odločbo, da se jim prizna stalno prebivališče. Veste, da je razlika med stalnim prebivališčem in državljanstvom zelo velika in nehajte potvarjati stvari in se igrati demagogijo tam, kjer so stvari očitne. Hvala.
Replika. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala. Želel bi poudariti samo to. Širša slovenska javnost je takrat opozarjala ministra, da to v bistvu je zgolj kupovanje glasov in mislim, da ste s tem naredili zgolj medvedjo uslugo sami sebi. Hvala.
Nadaljujemo z razpravo. Jaz ne vem, kaj ste vi razumeli, to boste morali pač sami pri sebi preveriti. Nadaljujemo z razpravo, na sezamu je napisan kolega Jakob Presečnik. [[Ga ni.]] Besedo ima kolega Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnik vlade. Zelo zanimiva je ocena predlagateljev zakona, s katerim se dejansko ukinja komisija za preprečevanje korupcije, ocena, da, komisija ne dela dobro in da ni nikakršnih rezultatov. Prekratko je namreč obdobje, da bi lahko ocenjevali učinkovitost te komisije, je pa vsekakor s svojim dosedanjim delom dosegla, da se o tej temi, tudi korupciji, govori in je s posameznimi aktivnostmi postala nezaželena oziroma vsaj moteča. Ob tem, da jih očitate neaktivnost, ste ji vladajoča koalicija namreč vzeli zajeten del sredstev. Spremembe so seveda zaželene, a v smeri krepitve komisije tako finančno kot kadrovsko, da ne govorim o pooblastilih. Hkrati pa predlagatelji zagovarjajo sistem samonadzora. Kar nekaj časa sem že v tem slovenskem parlamentu, pa kakšnih posebnih dosežkov parlamentarne komisije ne poznam, razen seveda tistih, ko so vsako leto znova opozarjali, da nekateri z zakonom sicer zavezani, še niso oddali poročila o premoženjem stanju. In to je bilo tudi vse. Pa tudi sistem, po katerem je nadzornik in nadzorovana oseba ista oseba, vsaj zame osebno ni sprejemljiv. Sprememba tega zakona je vsekakor prozoren manever, ko se skrije za tako imenovano opozicijsko stranko vlada oziroma vladna koalicija in sprejme zakon, s katerim prepreči nadzor nad svojo politično, ekonomsko elito. Najbolje je, da v nadaljevanju obravnave vložite in sprejmete amandma, s katerim določite, da protikorupcijska komisija deluje samo takrat, ko ste v opoziciji. Ko pa zasedete izvršno vejo oblasti, pa komisija miruje. V letu, ko ste "naskakovali" oblast, ste venomer znova poudarjali, da je največja nevarnost korupcije dolgoletna vladavina določene politične opcije. Oblast se je zamenjala, korupcije ni več, komisije ne potrebujemo. To seveda ne drži in komisijo še kako potrebujemo. In še zanimivo stališče vlade: z zakonom je potrebno omiliti zahteve v primeru funkcionarjev na lokalni ravni. Še kako pomemben je nadzor na lokalni ravni. Poznam namreč primer, ko je župan komisiji posredoval vprašanje o morebitni nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Odgovora zaenkrat še ni prijel. Gre za primer, ko je član občinskega sveta, predsednik ene izmed vladnih strank in predsednik krajevne skupnosti, v vlogi podjetnika opravljal delo za tega istega naročnika, krajevno skupnost, kateremu svetu predseduje. Prepričan sem, da bo zgodba dobila svoj epilog, seveda če ne boste pred tem ukinili komisije, in to na način, da posamezne določbe koalicijske pogodbe izvede v imenu koalicije tako imenovana opozicijska stranka.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima kolega Davorin Terčon.
Hvala, gospod predsedujoči. Prvo, kar postaja jasno pri tem zakonu, je dejstvo, da Slovensko nacionalno stranko kot podpisnika tega zakona bi zelo težko uvrstili v neko opozicijsko stranko, ker je očitno do vladajoče koalicije zelo servilna in opravlja tudi neke posle, bi rekel, ki jih sami nočejo početi. Tako je bilo sprejemanju zakona o RTV, kjer so zaradi lepšega vtisa glasovali proti, vendar so ostali v dvorani, da ste zakon lahko sprejeli in so omogočili tak zakon, čeprav so bili proti. Niso hoteli iz dvorane. Zelo prozaično. Tako je pri obljubi premierja, kako bo zelo upošteval opozicijo pri nadzornih svetih, kjer je država lastnik, in ostalih nadzornih organih, ker upošteva tudi opozicijo, tako da se skupaj zmenita z Nacionalno stranko in najpomembnejše funkcije dajeta predstavnikom Slovenske nacionalne stranke. Tako je, ko je treba blatiti predstavnike opozicije, predvsem LDS in SNS, ki seveda nismo tudi vsi z avreolami in sveti in čisti, recimo. Recimo, da se nam kaj očita po toliko letih vladavine in zase tudi ne trdimo, da smo vsemogočni, kot nekateri drugi. Očitno so pozabili tudi na težke besede iz preteklosti, jih ne bom niti ponavljal, ker so zares težke vodje Slovenske nacionalne stranke in načela nič ne veljajo, če so bila izrečene. Jaz ne vem, kako je šel postopek potem naprej.
Kolega Davorin Terčon, prosim, če se držite vsebine predlaganega zakona. Vaše in pa strankarske travme in pa težave pustite ob strani. Jaz verjamem, da bo še dosti priložnosti, da jih boste iznesli. Naj bodo upravičene ali neupravičene, ampak prosim vas, držite se točke dnevnega reda, to je predlog zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Verjamem, da ste si vi in vaši poslanski kolegi prebrali zakon, zato prosim, držite se vsebine tega zakona. Hvala.
Gospod predsedujoči! Prosim, da mi vrnete nekaj časa nazaj, ker ste ga vi potrošili. Drugič, ker ste vi izrekli, pustite vi vaše travme pri miru, in ne moje, ker to niso moje travme. To je samo obrazložitev, uvod v to, kar mislim povedati o vsebini zakona. In prosim, da vi ne travmirate, ker jaz prav nič ne travmiram. Hvala lepa. To je sedaj vse pozabljeno. Načela niso več tako pomembna. Seveda oblast je sladka in se je treba raje kaj dogovoriti v imenu interesa. Toliko za uvod. Kar se tiče pa zakona, bi rekel, da je eno žalostno dejstvo, da bo sistem, ki smo ga vzpostavili za boj proti korupciji, tudi talec nekaterih zamer, mogoče celo neke maščevalnosti med vrhom vlade, osebnih zamer, med vrhom vlade in vrhom te korupcijske komisije. Mislim, da neki sistemi, ki so potrebni v državi, ne smejo temeljiti na nekih osebnih zamerah. To ni dobro. Kar se tiče našega sistema boja proti korupciji in zakona samega, jaz moram ugotoviti, da ga tudi sam ocenjujem kot precej čistunskega. Res je relativno dosti stvari prepovedanih, dosti balasta je naloženega na osnovi tega zakona. To je treba kar priznati pošteno. In tu bi pritegnil nekaterim trditvam, ki ste jih tudi v razpravah predlagatelji in ostali dali. Dejstvo je, da nekaj, kar se pri nas smatra za koruptivno, v neki drugi državi ni koruptivno. In kar je pri nas prepovedano, je v neki drugi državi dovoljeno. Tudi za najvišje predstavnike ljudstva, ki se nekje drugje lahko ukvarjajo s profitno dejavnostjo, pri nas ne. Ta sistem smo mi precej čistunsko izdelali, čeprav vsi ugotavljamo, da nam ta korupcija mogoče pa vendarle kje beži, kjer niti sami ne opazimo. Kar se tiče tega, bi jaz pritegnil, da nekatere spremembe zakona so potrebne. To bi se strinjal z vami. Predvsem bi rekel, da so potrebne spremembe glede kroga zavezancev. Jaz ne vidim nobenega pomembnega smisla, da mora recimo en svetnik ene majhne občine, ki dobi v celem letu 100, 200 tisoč, 300 tisoč neto prihodkov [[...]] Ja, predsedujoči, prosim, če sedaj umirite vašega kolega, ker me moti. Če ste že prej vi motili mene. Ta krog zavezancev je vsekakor preširok. Se strinjam, zato bi kazalo razmisliti, da ti tisoči poročil, relativno zapletenih, ne romajo na to komisijo, jih ne pregleduje, zaradi nizkih zneskov, ki jih imajo in da je to tako zategnjeno. To se mi zdi popolnoma na mestu. Na koncu koncev, teh nekaj sto, ki jih manjka, kot izhaja iz poročila, so več ali manj iz lokalnih skupnosti, lahko bi rekel celo iz manjših občin v večini in je to zelo nepraktično, je to nepotrebno birokratiziranje in je to treba spremeniti. Tukaj vam popolnoma pritegnem. Mogoče bi bilo pa kakšnega še treba uvesti, kakšnega pomembnega, ki ima kakšen pomemben položaj, ne vem, v občutljivih službah, kot je policija itn., kar je zdaj pozabljeno. Ampak nek velik krog zavezancev pa je po moje po nepotrebnem notri, zato bi jih lahko izločili iz tega zakona, ker gre za preveliko birokratiziranje in na koncu koncev potrato časa in sredstev. Drugo, kar po moje bi bilo v zakonu smiselno opredeliti, bi bilo nekatere kompetence komisije ali nekaterega drugega organa pri izvrševanju sankcij, ki so predvidene, ki so v zakonu sicer predvidene, vendar ni izvršilnega naslova, ni obligacije, da bi se to zgodilo. In to je pomanjkljivost. Primeroma, sedaj imamo nekaj sto, kot smo rekli, tistih, ki sploh niso podali poročila. Zdaj bodo romali predlogi komisije na občine, večinoma občine, da se jim zniža plača. Postavlja se vprašanje: "Kaj, če jim ne bodo znižali plače?" Nikome ništa [[...]]Torej, to bi bilo smiselno popraviti. In nadalje, ko se jim zniža plača, če se jim zniža, ali pa se jim ne, potem romajo tudi predlogi za razrešitev. In je seveda vprašanje, če bodo to občinski svetniki, kdo jih bo razrešil. Te določbe zakona so se pokazale za nezadostne, neustrezne in bi kazalo to popraviti. S takimi spremembami bi kazalo priti v državni zbor in to popraviti, da bi prvič, komisija postala bolj operativna in na drugi strani, da bi bilo manj birokratiziranja in manj poročanja po nepotrebnem, ki je danes praktično. To, kar je najbolj sporno pri zakonu, je sama ukinitev komisije. To se mi zdi popolnoma sporno in temu aboslutno nasprotujem. Komisija je oblikovana po nekaterih primerljivih demokratičnih evropskih standardih kot neodvisen organ, ki nadzira funkcionarje. Če bi to komisijo ukinili in prenesli kompetence na komisijo, ki jo imamo v parlamentu, bi prvič, se vrnili na sistem, ki je že nekoč bil, po drugi strani pa bi poslanci nadzirali vse funkcionarje in na koncu koncev bi nadzirali tudi sami sebe, kar je nesprejemljivo. Zato se mi zdi to popolnoma nesprejemljivo in je en velik korak nazaj. Na koncu bi povedal še svoje mnenje. Jaz sem član te komisije v parlamentu. Jaz nočem nadzirati vas, kolegi, jaz ne bom nadziral vas, kolegi. Jaz bom izstopil iz te komisije, če bo to kompetenco dobila taka komisija, pa naj gre kakšen drug. Vlada sicer pravi v svojem mnenju, ko pritegne k temu, da je treba to komisijo ukiniti in da je treba na državnozborsko to prenesti, predpostavljam torej, da bi ostala prevladujoča moč opozicije v tej komisiji. Seveda se sprašujem, kakšna bo ta prevladujoča moč opozicije. Taka kot je sedaj, da opozicija predlaga zakon, ki je po volji vladi. To ne bo nobena prevladujoča moč opozicije. In kot sem rekel, jaz pri takih zadevah oziroma pri tej kontroli ne želim niti sodelovati. Hvala lepa.
Nadaljujemo z razpravo. Naslednji prijavljen je kolega Kristijan Janc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Pa tudi gospoda Kosa na balkonu lepo pozdravljam! Predlog zakona o nezdružljivosti upravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki ga imamo danes tukaj na obravnavi in ga so predlagali kolegi iz Slovenske nacionalne stranke, se mi zdi sicer malo zanimivo, da tega ni vlada predlagala, kot običajno predlaga vse te zakone. Pa dobro, niti ni toliko pomembno. Pomembno pa je to, da zakon o preprečevanju korupcije, ki velja, ki ga imamo in tudi to komisijo, ki jo imamo in ki je v zadnjih mesecih doživela kar številne take in drugačne napade, je tudi po moji oceni ta zakon precej neustrezen, pomanjkljiv in nujno bi potreboval določene popravke, da bi prišli do boljših rezultatov. Če se boste spomnili, kolegi, kolegice, jaz sem predlagal februarja meseca prav tukaj v državnem zboru, resornemu ministru zelo jasno vprašanje, ki je bilo takrat tako odmaknjeno. To je vse O.K. Šlo pa je za funkcionarje, občinske svetnike. Jaz sem jasno opozoril vlado oziroma ministra, da to ni sprejemljivo, da občinski svetnik sodi v kategorijo predsednika države, vlade, poslanca itd. Tisti svetnik, ki ima sejnino 15 tisoč na mesec, in to mogoče osem sejnin, sodi v enako kategorijo. Žal, nič ni bilo. Zavrnjeno, to je vse v redu, O.K., to je skladno, tega ne bomo popravljali. Ugotovili smo, v zadnjih mesecih, tednih, da so številni občinski svetniki, funkcionarji, odstopili iz naših občinskih svetov, predvsem tisti, ki so bili odlični, konstruktivni, iz prakse, iz življenja. S tem so osiromašili občinske svetnike po Sloveniji. Seveda to ni bilo dobro in sedaj smo priča temu, da na enkrat bi pač to spremenili, popravili, šli v nov zakon in s tem nekako zadeve zaokrožili. Vesel sem pa tega spoznanja po nekaj mesecih, da je vlada vendarle spoznala in meni, da bi bilo potrebno omiliti omejitve za funkcionarje na lokalni ravni tako, da ne bi veljalo zaposlovanje s proračunskimi uporabniki oziroma osebami javnega prava na državni ravni. Vesel sem tega, da je to prišlo, da bi vendarle tukaj bil nek korak narejen, bi to zgodbo omilili, spravili ven iz konteksta, kajti en svetnik v Metliki, ne vem kakšen vpliv ima na nek državni proračun, občinski v Mariboru ali na Jesenicah ali pa kje drugje. Mislim, da je to čista neumnost in seveda to velja popraviti, če se da popraviti čim prej, kajti drugače bomo še izgubljali dobre, kvalitetne kadre [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]po Sloveniji, ki so seveda tukaj. Drugo, kar pa je. Nove volitve bodo in seveda osiromašeno, bi rekel, priprava na nove občinske svete bo toliko večja in seveda jaz samo upam in verjamem, da se bo to zgodilo čim prej. Kar se tiče tega novega predloga zakona pripravljavcev zopet ponavljamo isto zgodbo. V 2. členu spet piše "funkcionarji samoupravnih lokalnih skupnosti", ali so to sedaj župani, podžupani, občinski, vsi skupaj, tega verjetno predlagatelj ni upošteval in verjamem, da bomo v tej razpravi, če bo dobil ta predlog zakona, ustrezno podporo, dano v državnem zboru mogli temeljito doreči marsikatero stvar. Ena od teh je zagotovo tista, ki meni najbolj "pade ven" in se mi zdi najbolj nesmiselna, ki sem jo sedaj pravkar povedal. Verjamem pa, da če bomo dobili danes to podporo, seveda stranke so tu precej deljene in tudi sam sem malce še skeptičen okoli te zadeve, verjamem pa, da moramo narediti korak naprej, da naredimo pozitiven premik v smislu tega nezdruževanja in predvsem ene večje učinkovitosti, kar doslej, bodimo pošteni, korektni, ni bilo dovolj, bolj ali manj samo neka papirnata vojna, konkretnih učinkov pa žal ni bilo. Ali bo to ta zakon naredil ali ne, tudi sam težko sodim. Menim pa, da verjetno bo treba en korak narediti naprej. Mislim pa, da komisija, ki je sedaj takšna, kakršna je, da svoje delo v skladu z zakonom po moji oceni opravlja. Mislim, da svoje delo opravlja precej dobro, seveda, verjetno ne za vse nas in za vsa tista pričakovanja pa ne dovolj uspešno. Upam, da bomo med današnjo razpravo in potem skozi drugo obravnavo dobili eno res optimalno varianto tega predloga zakona, da bo vlada, ki meni, da ta predlog ni tako slab, da je celo primeren z nekimi popravki, da bomo skupaj našli eno ustrezno rešitev tega predloga, ki bo primeren za vse, pa upam, da tudi za kolege v opoziciji, kajti prav je, da se približa tudi njihovim bom nekaterim ugotovitvam, ki po mojem so tudi kar primerne, da bi sedle v ta nov predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanka Majda Potrata.
Spoštovane kolegice in kolegi! Ne verjamem, da je šlo za lapsus, ko je bil uporabljen preteklik, ko je bilo govora o razmerju med komisijo za preprečevanje korupcije in državnozborsko komisijo, zaradi, ker že vrabci na strehi čivkajo, da bo Kosova komisija ukinjena. Zato me tudi ne bi smelo presenetiti mnenje vlade Republike Slovenije o predlogu zakona, ki samo potrjuje ali pritrjuje, da je predlani zakon, naj preberem: "Vlada Republike Slovenije predlogu zakona ne nasprotuje, saj meni, da je zakon konceptualno primeren." Samo potrjuje se, da vlada natanko ve in z njo koalicija, zakaj ima kovač klešče. Klešče so v tem primeru same priznale, če berem obrazložitev zakona, da so pravzaprav samo prepisovale zakon iz leta 1992 ali pa morebiti tudi kakšen člen iz obstoječega zakona o preprečevanju korupcije. Največji dosežek tega zakona, ki naj bi bil bistveno boljši od veljavnega, pa se naj bi skrival v 15., 16., 17., 18. in 19. členu, kjer naj bi bil samo poleg imenovanega organa, na katerega se kdo naslavlja, imenovan še tudi tisti organ, ki je funkcionarja izvolil, naslovnik obvestil. Pravo jedro pa naj bi bilo seveda v 23. členu, kjer vlagatelji zakona pravijo, "v tem zakonu pa so predvidene sankcije za vse možne kršitve". Kot slovenistka sem vedno zelo previdna, kadar kdo uporabi totalne zaimke. Tudi vlada je bila v svojem mnenju malce prizanesljiva, ko je v 11. točki zapisala, da je navedba, govori o prekršku odgovorne pravne osebe, verjetno ta določba pomotoma izpadla. Zastavlja se mi seveda upravičeno vprašanje, zakaj se ni tudi v tem primeru vlada zatekla k, v tem času zelo uveljavljeni praksi nenehnega vlaganja zakonov po skrajšanem postopku, kjer spreminja sprejeto zakonodajo na mestih, kjer se ji zdi, da ji ta zakonodaja ne ustreza. Menim namreč, da bi tudi veljavni zakon lahko po enakem, skrajšanem postopku spremenila, ampak verjetno le ni hotela narediti tistega, kar so klešče storile v 24. členu, namreč da so predlagale ukinitev komisije za preprečevanje korupcije. To me še toliko bolj preseneča, ker je v prejšnjem mandatu, ko je bilo govora tako o zakonu o preprečevanju korupcije kot tudi o resoluciji o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, mogoče marsikaj slišati iz ust tedanje opozicije, ampak v magnetogramu, 26. maja 2004, odbora za notranjo politiko državnega zbora, je vendarle mogoče brati izpoved enega od članov tedanje opozicije, da je zakon o preprečevanju korupcije opozicija podprla. In dobro se spomnim, da je opozicija pri nastajanju zakona sicer imela veliko pripomb, da je bilo veliko pripomb opozicije v zakonu upoštevanih, res pa, da niso bile vse. In sedaj bi bil čas, ko bi lahko koalicija tisto, kar bi še kazalo v veljavnem zakonu spremeniti, to tudi storila. Ampak očitno je načelo politične kompatibilnosti preglasilo vse, kar je sedanjo koalicijo pripeljalo na oblast. Namreč nenehno govorjenje o tem, kako se je korupcija razrasla čez in čez. Ampak oprostite. V vseh svojih nastopih v prejšnjem mandatu, ko je bilo govora o korupciji, sem poudarjala, da pristajam na načelo ničelne tolerance do korupcije. Zato ne morem razumeti vlade in njenega stališča, mogoče pa zato danes ni tukaj tistih, ki so oblikovali to stališče, sprejeli to stališče, da je tako blagohotna do predloženega zakona, ki pravzaprav oži tisto, kar veljavni zakon določa. Torej ne bodite presenečeni. Zame je to krepak korak nazaj in tega ne bom podprla. Hvala.
Besedo ima kolega Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki smo proti ustanavljanju komisij na komisije. Dejstvo je, da se komisija na komisije ustanavljajo takrat in zgolj v dosedanji praksi vodenja te države, da se prikrijejo določena dejstva. To je bila praksa prejšnje vlade in vsi smo se tega dodobra navadili. Kar se tiče apolitične dejavnosti, ki je bila omenjena v govoru sedaj obstoječe tako imenovane Kosove komisije, moram reči, da z zaskrbljenostjo ugotavljam, da odkar se je predlog zakona pojavil oziroma je bil vložen, je ravno gospod predsednik te komisije sklical nešteto tiskovnih konferenc proti temu zakonu, lobiral na različnih koncih in krajih, kjer se je le dalo proti temu zakonu. Toliko mogoče o apolitičnosti sedanje komisije. Kar se tiče očitkov o nenačelnosti poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, moram nekatere predgovornike popraviti, predvsem predgovornike iz strank, ki so sestavljale 12 let vladajočo koalicijo. Pred sabo imam članek iz enega izmed slovenskih tednikov, kjer je naslova Posebna protikorupcijska zakonodaja ni potrebna. To ugotovitev vlade je na današnji novinarski konferenci predstavil Tone Rop. Danes biti človek, ki najbolj zagovarja proti korupcijo v tej državi in očitati nekomu, da je spremenil svoja načela, mislim, da je primeren tudi izrek, da ne sodite ljudi po sebi. Ravno to se je dogajalo prej. Polna usta proti korupcije, takrat pa proti korupcijska zakonodaja ni potrebna. In še v opomnik, o korupciji v vašem času, v času vaše vladavine in o raziskanosti te korupcije in o nepotrebnosti zakonodaje, o reševanju problema korupcije. Generalni sekretar Rdečega križa je celo kandidiral na državnozborskih volitvah na listi takratne Združene liste. Elan, nihče od odgovornih nikoli pravnomočno kaznovan. NLB Sigma, Sklad za izgradnjo nove pediatrične klinike razkril MAG, ne vlada, tednik MAG. Viator-Vektor, razkril tednik Mladina, ne takratna vlada. SIB, Orion, na afero opozoril POP TV. Falcon, afero je razgrnil dnevnik Delo. Zbiljski gaj, Zavarovalnica Triglav, afera stečajni upravitelji, podjetje Pompe in še nekaj bi jih lahko naštevali, samo da ne bomo izgubljali časa. Gospodje, najprej pometite pred svojim pragom, potem očitajte nenačelnost komu drugemu in ne spreminjati samo zaradi tega, ker ste na srečo z nami, Slovensko nacionalno stranko, v opoziciji, danes govoriti o tem, da je pa protikorupcijska borba samo na vašem hrbtu in na vaših plečih in da ste vi edini, ki se za njo zavzemate. Hvala.
Hvala. Besedo dajem kolegu Jožefu Jerovšku. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Današnja obravnava predloga zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo je dobra priložnost s pretresanjem mnenj o boju proti korupciji. Verjetno se vsi strinjamo, da ta boj proti korupciji doslej ni rodil pravih sadov, da pa je boj proti korupciji in organizirano delovanje zoper korupcijo v tej državi nujno potrebno. Sam sem se vedno zavzemal, da bi mehanizme boja proti korupciji v tej državi izboljšali. Prek komisije, ki sem jo vodil v prejšnjem mandatu, komisije za nadzor obveščevalnih služb smo prišli tudi do podatkov, da prejšnja oblast tem državnim agencijam, ki poslujejo tudi s tujino, ki nadzirajo, kaj se iz tujine plete proti nam, katera podjetja skušajo prevzeti s sumljivim kapitalom naša podjetja. Prejšnja oblast ni nikdar zahtevala podatka o tem, kdo stoji za temi, kakšen sumljiv kapital, kakšni slamnati kupci in tako naprej. Kljub temu, da so takrat v kriminalistični službi sedeli ljudje, ki so danes na tej komisiji za preprečevanje korupcije. V tem se vidi kontaminiranost s politiko, nekaterih, ne bom rekel vseh, nekaterih članov protikorupcijske komisije. Zaradi tega je smešno navajanje predstavnikov iz dveh danes opozicijskih strank, da gre pri tej komisiji za apolitično neodvisno komisijo. Žal smo v tedanji opoziciji navajali, da je prvotni predlog takratnega zakona bil zavajanje javnosti, absolutno, in da je šlo v bistvu za ustanavljanje komisije za prekrivanje korupcije, ne za razkrivanje in boj proti korupciji, ampak za prikrivanje korupcije, ki se je vršila v organih in nivojih oblasti, kot se vedno vrši. Ne bom rekel s tega mesta, da danes ni nič bolj potreben boj proti korupciji, kot je bil v preteklosti. Vsaka oblast se lahko pokvari in se pokvari. Zaradi tega sem jaz osebno še kako zainteresiran, da se razmere v Sloveniji izboljšajo. Tudi danes se številni mrhovinarji plazijo v sfero oblasti, spreminjajo politično barvo, nekateri so zavestno poslani, da bi se priključili sedanji oblasti iz popolnoma mrhovinarskih interesov. Žal je tako. Jaz ne oporekam strokovnim referencam ljudi, ki se danes ukvarjajo ali pa so postavljeni za funkcionarje. Vendar trditi, še enkrat pravim, da je ta komisija bila postavljena za neodvisno ali pa apolitično, je nemogoče, ker je teh primerov političnega razreševanja ali pa političnega vpletanja ogromno. Če gremo malo nazaj, se seveda vidi, da temu ni tako. Spominjam se, recimo, časa Drnovškove vlade, ko je bil Marjan Podobnik podpredsednik. Ne vem natančno, za katero stvar je šlo, vendar je sorodnica sedanjega predsednika te komisije v trenutku organizirala preiskavo mize podpredsednika vlade, češ, da ne bi smel - kar se je potem izkazalo, da je bilo popolnoma nevzdržno, neprimerno. Vendar, ker je imela povezave s tedanjo kriminalistično službo oziroma s sedanjim predsednikom, so kriminalisti v trenutku prileteli preiskovat podpredsednika vlade. Za številne druge primere pa ni bilo tako. Zaradi tega je v tem primeru nemogoče navajati, da gre za politično nekontaminirano komisijo, s tem namenom, da bo politično pretresala zadeve, je bila v lanskem letu postavljena - da bo delala selekcijo. In mislim, da se iz tega ni uspela izvleči. Prejšnji teden ali štirinajst dni nazaj sem bral v Magu o nemogočih nagradah za neko svetovanje gospodu Krliču iz Petrola in številnim drugim. Na stotine milijonov gre za fiktivna mnenja! Nikjer nisem zasledil, da se je kdorkoli vključil v to - ker gre za posvečene ljudi, povezane s centri moči prejšnje oblasti, ki pa še danes obvladujejo Slovenijo. In tu gre na stotine milijonov! Pričakoval sem, če bi bili prava opozicija, da bo polovico poslanskih vprašanj letelo na predsednika vlade, kljub temu da s tem nič nima. Toda nihče ni nič vprašal v tej zadevi! Zadeva Peklar se ne rešuje, kolikor je meni poznano, čeprav ne more nihče reči, da ni povezana z javnimi funkcionarji v prejšnjem režimu. Absolutno. In, glejte, opažam tudi, kako je sedanja komisija naredila - tule v Uradnem listu je naveden nabor podjetij, ki ne smejo poslovati prek javnih naročil, pa vidim, da Sociusa sploh ni noter. Drugo, kar vidim, da pa društvo Ključ ne sme poslovati samo s komisijo, zaradi sorodstvenih vezi, ne pa z drugimi javnimi in državnimi institucijami. Zaradi tega se mi ne zdi čudno - če imam točne podatke - v prejšnjem letu dobilo trikrat po 9 milijonov subvencij mimo razpisov. Tu se preveč jasno vidijo povezave, politična instrumentalizacija določenih stvari in tako naprej. Strinjam se, da mogoče zakon ni sam po sebi kriv, vendar je danes ta razprava priložnost, da s spremembo zakona ali z novim zakonom stvari postavimo na bistveno boljšo osnovo, s katero se bo dalo bistveno bolje boriti ali pa se mora boriti zoper korupcijo. In da se dejansko otresemo končno te politične kontaminiranosti boja zoper korupcijo. Vendar pa imam občutek, da sedanja opozicija za to ni zainteresirana. Logično je, da bo vsaka protikorupcijska komisija še v naslednjih dveh, treh letih 90% odkrivala korupcijo v organih oblasti, ki se nanašajo na prejšnjo oblast. In to seveda vaš političen interes ne more biti, da se bo razkrivalo to, kar so počeli. Kljub temu pa sem zadovoljen, da je gospa Beblerjeva danes ugotovila, da so 10-milijonska darila funkcionarjem, državnim, ampak ni navedla, kdaj se je komisija, s katerim 10 milijonskim darilom ukvarjala. Sedaj ugotavljate, da so, jaz se strinjam, da so taka darila letela. Absolutno so, pa še večja. Ampak enega primera niste razkrili, takrat ko ste imeli vse možnosti. Potem pripravljenost pa politična volja za boj zoper korupcijo. Jaz je ne vidim skozi to, da nasprotujete zakonu o RTV, da bi se prenašalo parlamentarne seje. To je izrazito namenjeno boju zoper korupcijo. Večkrat sem že tukaj omenjal, bil sem na konferenci skupaj z Jakičem v Kanadi institucije parlamentarne GOPAC, vladna organizacija za boj proti korupciji, ki je sprejela sklepe, da je najboljši boj proti korupciji direktno prenašanje sej parlamenta. Da poslanci s svojim provociranjem največ sprožijo. Ampak niste v prejšnjem mandatu in tudi sedaj! Vi ste zoper boja zoper korupcijo. Oprostite, jasno kažete, ker verjamete, da ste sedaj bistveno bolj zaščiteni, kot bi bili s tem oziroma tisti, ki so koruptivno delovali tudi prek vzvodov prejšnje oblasti. To se sicer ne nanaša na sedaj izvršilno in zakonodajno oblast, ampak odkrito mislim, da imam pravico izraziti svoje mnenje: v tej državi ni pripravljenosti, še stalno, na nekaterih institucijah, na nekaterih nivojih. Tudi s tem, da je sodni svet preprečil nadzor, ki ga je minister po zakonu predlagal o zadevi sojenja v Murski Soboti, ko se tako nerazumljivo počasi in z zavlačevanjem sodi zoper storilce napada na sedaj poslanca Petka, ki se je boril proti korupciji s svojimi članki. V tem tudi ne vidim pripravljenosti, v tej državi, za boj zoper korupcijo. Da je sodni svet pooblastil absolutno nedotakljivost glede načina sojenja, hitrosti sojenja. Saj ta sodni nadzor ni mislil vplivati ali pa se vmešavati v to, kakšna bo razsodba, ampak, ali se postopki na sodišču vodijo ekspeditivno, pa še kaj drugega. To je izrazito simbolno negativno dejanje, negativno sporočilo zoper boj proti korupcijo. In kar najprej bi še lahko na to politično prestreljenost - razumete, teh, ki bi se najbolj borili. In ne volijo, ni pripravljenosti. V prejšnjem mandatu, tudi v času, ko je bil sedanji predsednik te komisije čisto vrhunski kriminalist na vrhu, je bilo praktično ukinjen oddelek za boj zoper gospodarski kriminal in kriminal belih ovratnikov na kriminalistični službi. Ja, kako gre to v sozvočju. Takrat, ko je imel vzvode moči, se je tisti totalno razformiral, hkrati se pa ukvarja s političnimi zadevami, političnem nadzorovanju novinarjem mimo odredb itn. Vemo, da bi to tako žal bilo [[...]]Potem pač prejšnja oblast ni imela srečne roke in je zavestno ni imela. In dovolite, da v takšno politizacijo ali pa politično odvisnost komisije dvomimo. Niso sedaj tisti funkcionarji, ki so tam, krivi zaradi tega, da niso mogli delovati. Dejstvo pa je, ker so politično vezani, da niso mogli delovati. In mislim, da je pametno, da končno naredimo to dejansko politično neodvisno. Prepričan sem , da če nimamo dobrega recepta ali pa odvezujočega recepta, da je državnozborska komisija politično bistveno bolj neodvisna. Je politična, ampak je uravnotežena. Zato, ker prihaja iz vseh strank, ker se tukaj vsake štiri leta menjajo ljudje, ker gre vse to na volitve in imajo ljudje vpliv. Ni politično neodvisna v tem smislu, da ne bi bili tam politično opredeljeni ljudje, samo, ker so v njej predstavniki vseh strank, so vsi spektri političnega prostora, vsak ima interes nadzorovati drugega. In okrepimo tako komisijo po mojem mnenju, strokovno jo podkrepimo in boste videli, da bo delovala mnogo boljše. Res je, da ta komisija predhodnica v prejšnjem mandatu ni imela teh političnih - skozi predsedovanje inštrukcij, bi rekel - politično voljo v strankah, kot so prihajali predsedniki. Poznamo primer Sandi Češko - zaščiten, nikoli ni predložil, ve se pa, v kateri politični grupaciji, skozi katere stvari je obogatel in tako naprej. In tudi dejansko je moj predhodnik navajal nekatere korupcije afere. Dejstvo je, da so v tej državi odkrili ali pa razkrili dosti več raziskovalni novinarji, katerim se stalno meče polena pod noge ali pa se jih poskusi ubiti, kot je bilo s primerom Petek. Ampak kljub temu je bilo priložnost, da bi državni organi kriminalistični, v prejšnjem mandatu rešili recimo afero Rdeči križ. Ni! Vse se je tako - roko roko umije - končalo, gospodje so velecenjeni ostali funkcionarji, vabljeni na državne proslave, tako oprali skozi tožilstva in tako naprej. Kljub temu pa tista Direkcija rolanja na sceni - imam kolega, ki po mojem še uživa denar iz tistega, se financira iz tistega, sedijo v klubi, v Pen klubu. Tam eden izrazit predstavnik tistega, ko je bilo takrat, se je pisalo, da je šlo 400 milijonov preko njega - poniknilo. Jaz mislim, da še imajo denar, da producirajo nemogoče stvari, ki se potem objavljajo in napadajo, se pa proglašajo za intelektualce pa politične neodvisne in tako naprej. Zmerjajo pa ljudi z najbolj nemogočim in nesprejemljivimi [[...]]Imajo očitno denar, da lahko zasedajo vsak teden in se mastijo. Tisti denar pa prihaja iz zelo čudnih virov po mojem mnenju. Tu javno pozivam kolega Školča, da se ogradi od tega, ker sem ga videl enkrat, da sedi s tistimi ljudmi. Ker iz takšnega denarja se masti, izginilo je 500 milijonov prek enega, ki sedi tam zraven njega, se mi zdi sramotno producirati potem tiste stvari. Kdo vidi, ve, kakšen je politični namen in za kaj so bili ti ljudje oprani pred tožilstvi in tako naprej. To je bilo vse politično motivirano. Ne sedaj metati očitke, da gre tu za politične motivacije. Tak način delovanja teh stvari je treba presekati, izboljšati. Mislim, da je ta zakon potreben izboljšav, znatnih izboljšav, da bomo naredili ta boj proti korupciji, racionirali ga, da bi lahko deloval. In sedaj na začetku novega mandata, nove oblasti je priložnost, da se to naredi, ker če bi bilo pozneje, je tudi že vsakršna oblast namočena na nek način in ne bo delovala zavestno zoper sama sebe. Čeprav so ljudje, ki bi radi delovali, ampak ti mrhovinarji se splazijo vse povsod. Pozivam vas tudi, da nehate pošiljati mrhovinarje, ki so bili močni v prejšnji oblasti, v sfero sedanje oblasti. Hvala lepa.
Hvala za razpravo. Naslednji med prijavljenimi je kolega Veber. [[Ga ni.]] Prosim? Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani kolega Jerovšek! Jaz sem rekla takole: "Krog zavezancev za prijavo premoženjskega stanja je po predlogu zakona ožji, kot je po veljavnem zakonu. Tako bi izpadle tiste osebe, o katerih je bilo največ govora. Gre za direktorje javnih zavodov in skladov ter z njimi povezanih oseb. Vsi funkcionarji bodo lahko praktično sprejemali darila katerekoli vrednosti. Če pa bo kdo ugotovil, da so sprejeli nedovoljeno darilo, jim bo naloženo plačilo denarne kazni do 150.000 tolarjev, kar pa je smešno nizka kazen v primerjavi z darilom, ki je lahko vredno tudi 10 milijonov tolarjev ali pa več." Govorila sem, gospod Jerovšek, o hipotetični situaciji. Če vi sprevračate [[...]]
Kolega Jerovšek.
[[...]]moje besede to ni lepo. Če pa niste razumeli tega, kar sem povedala, pa ni treba tega naglas oznanjati tukaj v dvorani in prek parlamentarnega mikrofona. Hvala.
Kolega Jerovšek, replika na repliko se daje praviloma, če predsedujoči tako oceni. In v temu trenutku jaz tega nisem tako ocenil, zato nimate besedo. Nadaljujemo z razpravo. Poslanka Majda Širca, izvolite. Se odpovedujete?
Ne odpovedujem, sporočeno je, da nastopam kasneje.
To je sicer zelo zanimivo, ampak v redu je, da to sporočitev daste tudi do predsedujočega drugič.
Ali ni bilo podano? Če ni bilo podano, lahko sedaj nastopam.
Izvolite.
[[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]]
Gospa Širca, imate besedo. Ali boste spregovorili v okviru zakona ali ne?
Sprašujem, ali je bilo podano sporočilo s strani [[...]]
Povedal sem vam, da ni bilo podano.
[[...]]strokovnih služb, da nastopam kasneje?
Povedal sem vam, ne mislim o tem debatirati. Boste govorili o vsebini zakona ali ne?
Odgovorili mi niste [[...]]
Ne.
Če je bilo podano, potem je v redu, bom kasneje. Hvala.
Če boste dobili [[....]]Besedo ima kolegica Breda Pečan.
Najprej bi rada rekla: hvala lepa za besedo. Gospod predsedujoči, ni mi čisto jasno, kakšen vrstni red je sedaj, ker tukaj je čisto drugače zapisano, ampak dobro, vi ste ocenili, kako naj stvari tečejo in bodo pač tako tekle po božji volji in volji predsedujočega v državnem zboru. Jaz bi rada povedala samo eno iztočno, izhodiščno misel, in sicer to, da ta zakon izrecno govori o tem, da je uspeh na volitvah bil dosežen, da je tema korupcija sedaj presežena in nepotrebna in da je zaradi tega treba komisijo, ki je bila ustanovljena z zakonom o preprečevanju korupcije, zato tudi ukiniti. In da je nenavadno to, da vlada, ki sicer na tekočem traku zamenjuje pomembne menedžerje in tudi politične funkcionarje, čutila za potrebno, da to delo, zamenjavo oziroma ukinitev komisije prepusti kar nekomu drugemu. V tem primeru pač poslanski skupini SNS, ki tudi danes, ko je v obravnavi zakon, ki ga je poslanska skupina predlagala - mislim, da zelo nenavadno - vodi sejo član te poslanske skupine. Mislim, da to nikakor ni higienično. Drugo, kar bi pa rada rekla, je pa to, da ne glede na to, kaj bi radi s tem zakonom javno povedali, se ne strinjam s tem, da je tema korupcije, klientelizma in drugih negativnih družbenih pojavov v Sloveniji končana. Ne bom rekla, da po starem slovenskem pregovoru, da ko so eni prašički pri koritu siti, pa pridejo drugi lačni zraven, je seveda korito v trenutku prazno. Ampak druga stvar je. Stvar je v tem, da ta zakon obravnava in se ukvarja samo s političnimi funkcionarji in ne zajema v krog nadzora oziroma preprečevanja korupcije množice javnih uslužbencev, uradnikov, ki so še kako izpostavljeni koruptivnim dejanjem: ali tako, da jih sami spodbujajo, ali pa tako, da so spodbujeni k temu. Mislim, da načrt integritete, ki ga predvideva zakon o preprečevanju korupcije in ki ga je začela komisija za preprečevanje korupcije tudi širiti v posamezne inštitucije oziroma osebe javnega prava, tudi v občine, šele pravzaprav zagotavlja preventivo na tem področju. Mislim, da se korupcijo s kurativo, s pregonom pravzaprav težko sanira oziroma preprečuje. Korupcijo je treba preprečevati na mestu nastanka, tam kjer je nastajanje korupcije možno. Se pravi vsepovsod tam, kjer prihaja do nekega pretakanja dobrin, storitev med osebami javnega prava in osebami zasebnega prava. Tu je možna korupcija in to se dogaja ne samo na nivoju državnega zbora, ministrov in teh državnih sekretarje, kolikor jih je sedaj še ostalo, pa tudi ne samo na področju sodstva, ampak na področju vseh tistih javnih služb, kjer prihaja do kakršnihkoli izmenjav, kot sem rekla, dobrin in storitev. Zaradi tega menim, da je ukinjati zakon o preprečevanju korupcije najslabša možna poteza, ki se jo je lahko ta vlada lotila. Moram reči, da je logično, da se išče točke, kjer lahko nastaja korupcija v javnem sektorju. Logično je. In zaradi tega je potem kot posledica, ko zasledimo korupcijo, seveda treba poseči tudi v zasebni sektor, zato da kaznovalna politika lahko stori svoje tam, kjer je korupcija bila prisotna oziroma kjer je nastala. In zaradi tega se nikakor ne morem strinjati s kolegi, ki so danes ne vem kolikokrat naštevali konkretne primere in jih poimenovali korupcija, pa sploh za korupcijo ni šlo. Šlo je za gospodarski kriminal. To je pa bistvena razlika. In zaradi tega predlagam, da, ko govorimo o A-ju, govorimo ves čas o A-ju in ne o Ž-ju. Zaradi tega, ker te debate, ki jih poslušam v tem državnem zboru, neprestano streljajo mimo. Mislim pa, da je največji in najbolj glasen strel mimo pravzaprav tale predlog zakona. Nekvaliteten, nesoliden in predvsem namensko, kot se kaže, usmerjen v to, da lahko pozornost preusmeri nekam drugam. Ne tja, da ne ostaja pozornost na vseh množicah možnih pojavov korupcije v javnem sektorju, ki bi jih lahko z načrti integritete, ki bi morali biti seveda kvalitetno in dosledno pripravljeni, lahko tudi preprečili. Mislim, da je bistveno preprečiti, ne pa zdraviti. In zaradi tega, seveda, ne bom nikakor podprla sklepa oziroma mnenja, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, ker se mi zdi, da bi bilo bolj pametno, če bi ga predlagatelji umaknili. Hvala.
Hvala. V pojasnilo, glede na očitke o vodenju seje, moram poslance in poslanke obvestiti, da vsi štartamo iz iste osnove, torej seznama razpravljavcev. Kasneje se vi, poslanke in poslanci, nekateri individualno, zglasite za tem odrom, hočete imeti spremenjen vrsti red. To poveste meni, ne ostalim, zaradi tega pozneje več nimamo enakega razporeda. Nekateri poslanci to naredite, žal, iz klopi in namigujete, kar je seveda včasih zelo težko razumeti. Tretji poslanci pa to naredite preko vaših strokovnih sodelavcev. Moje izvajanje je bilo izključno v informacijo vam, da moj seznam razpravljavcev ni enak vašemu. In da moj je aktualni seznam, kjer so upoštevane vaše aktualne želje. Zato bo do konca obveljal moj seznam. Nadaljujemo. Besedo ima kolega Školč.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS je izrekla neko mnenje, ki ga delim, da je velika škoda, da zakona, ki bi urejal potrebne spremembe pri tej materiji, ni predlagala vlada. To je seveda res škoda, vprašanje pa seveda je, ali je to res. Na to vprašanje ni mogoče natančno odgovoriti, dejstvo pa je, da je del rešitev za vlado predlagala Slovenska nacionalna stranka. Pred tem si pač ne gre zatiskati oči. Zakaj je temu tako, je spet vprašanje, na katerega ni mogoče do konca z gotovostjo odgovoriti, sklepamo pa lahko iz, bom rekel, veliko drugih zadev, da je temu verjetno res tako. Tudi, če se bo pokazalo, da pravzaprav temu ne bo mogoče priti do konca, pa je zanimivo to, da vlada pravzaprav vse ključne določbe tega zakona podpira. Do sedaj se kaj sorodnega ni zgodilo, ampak to je pomembno vedeti, ker očitno obstaja neka zadrega, ko govorimo o vprašanjih te nezdružljivosti javnih funkcij in mehanizmih nadzora povezanih s tem. Zakon je v svoji osnovi uperjen proti konkretni komisiji in pa mislim, da tudi proti konkretnemu predsedniku, ki pa s polno močjo deluje šele od 1.9.2005, se pravi, niti ne leto dni. Ampak, zakaj govorim, da je zakon uperjen proti tej komisiji in proti temu človeku, ker se bo na koncu pokazalo, da iz objektnih okoliščin ali pa iz razlogov spremenjenega zakona se lahko zgodi, da tudi predsednik in drugi člani tako kot eden že, bom rekel, odtegnejo svojo voljo in prisego za sodelovanje pri tej kočljivi materiji. Treba je vedeti, da so ti ljudje prisegli pred tem državnim zborom v sicer malenkost drugačni sestavi, ampak pred tem državnem zborom in ta prisega bi morala biti na nek način, če hočete slišati, sveta ljudem, ki tu sedijo in prisege, ki so izdane tukaj so do neke mere, bom rekel, potrebne nedotakljivosti. Očitno z mehanizmom prisiljevanja, z zmanjšanjem sredstev, šikaniranjem itd. ni mogoče doseči odstopa konkretne komisije, zato je pač potrebno doseči zakonsko demontažo institucije. Druga stvar, ki jo velja povedati, je, da velika večina primerov, o katerih smo danes poslušali v tej dvorani, spada v čas, ko je vprašanje nezdružljivosti nadzorovala državnozborska komisija, v zadnjem mandatu mislim, da jo je vodil gospod Vnučec, za nazaj se točno ne spomnim, kdo. Kot rečeno, ta komisija deluje od 1.9. v preteklem letu. Se pravi, bi bilo logično sklepati, da opozicija, ki je imela takrat v rokah ta nadzorni mehanizem, vse tiste mahinacije, o katerih je bilo tu govora, tudi razkrije in pripelje do konca. Zavedam se, da sem lahko do neke mere ciničen, ampak to je logika argumentacije, ki jo kolegi iz zdajšnje vladajoče koalicije in, bom rekel, satelitov uporabljajo. Se pravi, vse tiste stvari, ki so bile problematične, bi lahko bile razrešene, ker je to bilo v rokah opozicije. Pa niso bile. Jaz seveda ne trdim, da ta komisija ni svojega dela opravljala v prejšnjem sklicu in predprejšnjem, imela pa je premalo pooblastil. Niti ni mogla segati na vsa področja, o katerih smo danes govorili. Zakaj to govorim? Ker gre za veliko zamegljevanje s strani kolegov, ki uporabljajo najrazličnejša imena in najrazličnejše situacije za to, da poskušajo demontirati institucijo, ki je praktično šele shodila. Za to gre, za demontažo institucije, za nič drugega, in za nevšečnega predsednika. Potem je bilo tu veliko govora o nepravilnostih v gospodarskih družbah. Pustimo zdaj spet, da so lahko padle v tisti čas pred 1.9.2005, ampak spet se bo pokazalo, da pristojnosti ne te, sedanje komisije ne prejšnje državnozborske niso posegale na ta področja. In tudi ne gre za to, da bi lahko samo eno telo, kjerkoli je že locirano, lahko reševalo vse te stvari. Mi imamo tudi druge represivne organe, ki bi morali, predvsem ko gre za vprašanje zakonitosti poslovanja, poslovne mahinacije in drugo, odreagirati. Ampak ne! Kolegi iz zdajšnje vladajoče koalicije poskušajo vse te stvari prikazati tako, da je to odgovornost Kosa in njegovih, ne glede na to, da za to niti nimajo pristojnosti niti takrat niso delovali. Zakaj je temu tako? Zato, ker se bojijo nadzora. In ničesar drugega. Ali pa morebiti zato, ker je iz drugih razlogov kdo komu v želodcu. Se pravi, vsa ta argumentacija proti se nanaša bodisi na primere, ki ne sodijo v pristojnost, bodisi na čas, ko tega še ni bilo. Se pravi, da se ustvari neka velika kulisa neučinkovitosti nekega telesa, ki ga takrat sploh ni bilo, zato da se ga lahko potem tudi ukine. In ne bi šlo prvič za poskus, voluntarističen seveda, v najboljšem pomenu te besede, da se z demontažo zakona na legalističen način odpravi neprijetne vzvode kontrole. Za to gre. Ne, gospod Jerovšek, nimamo take prakse, res je, da je bilo veliko težav z vzpostavljanjem te komisije, ampak na koncu je na priporočilo skupine držav, ki sliši na ime GRECO, konvencije Združenih narodov, ki ureja vprašanje boja proti korupciji, pritiska slovenske javnosti, o katerem je bilo govora, pritiska opozicije in tudi dobršnega dela poslancev prišlo do zakona in prišlo do ustanovitve te komisije - ki je zakon predlagala prejšnja vlada, sprejel pa prejšnji državni zbor. S tega vidika so te stvari bile razčiščene in s tega vidika prihajam na tisti del diskusije, kjer mogoče kolege iz Nove Slovenije skrbi, zakaj pa to koga po svetu zanima. Zakaj ga zanimajo vprašanja kriminala in korupcije, zakaj jih zanimajo vprašanja svobode tiska, zakaj jih zanimajo vprašanja človekovih pravic? Gospod Sok, kdorkoli vstopi v demokratično politiko po letu 1945, mora vedeti, da so določene teme, tako rekoč občečloveške, in da so določena vprašanja, vprašanja, o katerih se lahko sprašujejo tudi mimo pristojnosti nacionalnih politik in nacionalnih držav. Najprej so bila to vprašanja človekovih pravic, v nekem smislu je tudi vprašanje svobode tiska eno od teh ključnih človekovih pravic in počasi se je tudi uveljavilo prepričanje, da je vprašanje organiziranega boja proti korupciji in kriminalu mednarodno pomembno vprašanje, kjer se države povezujejo, kjer si izmenjujejo podatke in kjer nastavljajo mehanizme, ki to omejujejo. Zato, ker če se omejimo na to zadnje, to ne pozna nacionalnih meja, ampak ima bogato razpredeno mrežo za pranje denarja in za druge stvari. Zato me čudi, da v Novi Sloveniji tega ne vedo. To je, bom rekel, nekaj, kar je na nek način nepojmljivo. Tako da je v tem, v tej razpravi, ko govorimo ob prvem branju tega zakona, le potrebno vedeti, da gre za veliko sprenevedanja, ki ima za smisel samo to, da se poskuša eno institucijo, ki je šele na svojem začetku, ukiniti v tej svoji originalnosti, da ne bomo govorili nepolitičnosti in neodvisnosti od konkretnih političnih strank. Nadomeščamo jo seveda z nečim drugim. In, kolegi, sprašujem vas, ali je mogoče, da bi komisija, ki jo vodi cenjena kolegica, gospa Tavš, se ukvarjala z vsemi prijavami vseh funkcionarjev v Sloveniji. Ali je tudi, bom rekel, zakonsko in ustavno dopustno, da državni zbor pravzaprav prevzame v roke kontrolo nad stvarmi, za katere nekako ni usposobljen. To pomeni, da bomo v bistvu izpustili iz rok nek mehanizem, ki mora delovati profesionalno, ki mora biti v nekih ozirih tudi mednarodno povezan, ki mora biti v nekih ozirih neodvisen od parlamentarne večine in parlamentarne manjšine, ker v tem je smisel, in tako naprej. Vsega tega ne bi govoril, če bi vlada znala jasno povedati, kaj je tisto, kar je treba popraviti. Pa ni jasno povedala. S tega vidika sklepam, da bo izplen na koncu približno takšen, kot sem govoril, in v nekem doglednem času nas bodo zunanji dejavniki in po vsej verjetnosti tudi notranja situacija prisilila v to, da se bo neka taka komisija spet ustanavljala in da se ji bo dalo mogoče še več pooblastil. In tisto, kar bi bilo smiselno razpravljati, je, ali je mogoče, glede na naš pravosodni in ustavni sistem, tej komisiji dati več pooblastil, ne pa, da jo ukinjamo s temi ciničnimi pripombami, ki se slišijo drugače iz ust gospoda Churchilla kot iz ust gospoda Zagorca. Hvala lepa.
Hvala. Repliko ima kolega Sok. Izvolite.
Hvala lepa. Ker se očitno s kolegom Školčem nisva razumela. Torej, jaz nisem problematiziral tega, da se določene institucije zanimajo za to, kakšen zakon o RTV bomo sprejeli v Republiki Sloveniji. Tudi me ne moti, da se "Transparency International" zanima, katera od komisij bo v Sloveniji skrbela za korupcijo. Sem se pa, seveda - in če ste me hoteli sprovocirati, ker vi ste provokator te vrste v tem državnem zboru, ste to tudi uspeli -, vprašali, kako je mogoče, da se pa ne zanimajo za nekatera velika odprta vprašanja. In omenil sem vprašanje genocida, tako da sva si na jasnem, vem, da tudi vas to ne zanima. Reagirajo pa zelo hitro na tiste teme, ki jih vi in vaši kolegi lansirate v tujino, in to tudi na takšen način razumemo. In to nas pravzaprav čudi, zato tudi kot koalicijska stranka na ta mnenja, ki jih oni potem posredujejo nazaj, veliko ne damo. Naj si najprej doma pred svojim pragom uredijo zadeve tako, da bodo v redu, potem pa bodo svoja stališča lahko sporočali tudi ostalim državam članicam Evropske unije. Hvala.
Hvala. K repliki se je prijavil še kolega Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Mislim, da sem bil tako imenovan, da bi se na to repliko še izzval tudi gospod Churcill. Najprej bi se zahvalil kolegu Školču, da me primerja s takšnih državnikom, katere veličino ne on ne jaz verjetno ne bova nikoli dosegla, pa z vsem spoštovanjem tudi do vas. Ampak, predavanje gospoda Školča o logiki ustanavljanja določene komisije me je bolj izzvalo k repliki kot to, da me je imenoval in primerjal z gospodom Churchillom. Ko ste imenovali logiko ustanavljanja protikurupcijske komisije in, bom rekel, omenili vse, ki smo navajali kakršnekoli primere korupcije v tej razpravi danes, ali ne bi bilo mogoče logično, da bi takratna vlada in vladna koalicija ustanovila to komisijo prej in ne takrat, ko ste že počistili, kar je za počistiti bilo v tej Sloveniji, takrat ste ustanovili komisijo, ki naj bi ugotavljala in odkrivala nekaj, kar ste vi naredili že davno prej, preden je bila ustanovljena. Hvala lepa.
Nadaljujemo z razpravo. Naslednji na seznamu prijavljenih je kolega Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani! Rad bi poudaril, da zdajšnja opozicija, prejšnja pozicija, svoje nestrinjanje izraža z napadom, kar ni niti malo konstruktivno. Kritikanstvo je sicer zelo enostavno dejanje, pljuvati po vsem, kar ni zraslo na tvojem zelniku, je čisto normalen pojav in v bistvu ni v ničemer obvezujoče za nikogar, vendar takšne osebe se hitro prepozna. Zatorej bi jaz vprašal osebno vse spoštovane kolege: mar bi bili v opoziciji danes, kolegi iz LDS-a in Združene liste takratne, zdajšnji Socialni demokrati, če bi bili nekoruptivni, pošteni, če bi bili konstruktivni? Namreč, ta komisija je po mojem gledanju vaš požarni zid, ki ko bo padel, bo razkrilo vse - oprostite izrazu - "svinjarije", ki so danes še obsijane s svetniškim sijem. Ni res, da bodo odprta prosta pota korupciji, kot navaja gospod Kos, če v bistvu razrešimo gospoda Kosa, v narekovaju seveda. Transparentnost bo dosledna, ker bodo pod prste lahko gledali levi, desni in obratno. In rečeno je bilo, da je zakon v bistvu nekvaliteten in "strel mimo" in da bi bilo bolje, če ga umaknemo. Ja, kdo pa je nosilec vseh teh afer in kraj, ki so se bohotile v dobrem desetletju in v bistvu oškodovale vse državljane in državljanke in ne nazadnje tudi osiromašile njihovo kupno moč? Kdo so ti titularji, ti nosilci, kdo so ti botri in kakšne barve so vsi ti nekaznovani storilci, ki so do danes "prosto po Prešernu" lahko delati kar so hoteli. Ne bom dajal vrednostnih ocen, ker to je že dejansko lepo povedal moj kolega Boštjan Zagorac. Ne nazadnje pa bi rad poudaril tudi to, da v kolikor bo tako ostalo, se slovenskem narodu ne piše nič dobrega. Hvala.
Hvala. Naslednji na seznamu prijavljenih je dr. Pavel Gantar. [[Ga ni v dvorani.]] Naslednji na seznamu je mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Vsem je jasno v tej zgodbi, "kam pes taco moli." Ne gre za to, da bi se resno lotili obračuna s korupcijo in z vsemi podobnimi nečednostmi, kar bi bilo v naši državi koristno in potrebno, vendar da se tega lotimo z vseh strani, ne pa politično, kajti korupcija nima političnega predznaka, ni vezana ne na levico ne na desnico, pač pa je v naši družbi tako v preteklosti kot tudi danes pošteno premešana. In s tem bi se bilo treba ukvarjati, kajti na tem področju nimamo tistega, ki bi lahko prvi vrgel kamen, jih je več tistih, začenši s številnimi aferami naše preteklosti. Od tiste naprej, ki je mogoče tudi mati vseh afer, imenuje se pa trgovina z orožjem. Tam so izginili milijoni, pa ne v tolarjih, v evrih in pa v markah. Tudi na tistem področju upam, da bodo v trgovini z orožjem tisti, ki se danes zavzemajo najbolj za pravico, enkrat rekli svoje, pa ne glede na to, kdo je vpleten, ali levi in desni, da ne bo revolta, na vse cikam, na obe strani. Je pa jasno, da je v tej zgodbi to, da se je v današnjem političnem trenutku v Sloveniji ta, kot smo ga najprej imenovali, koalicijski valjar, potem pa cunami, pokazal kot preslabotno orožje. Kajti, zakaj? Če nekaj povaljaš, se to čez čas dvigne. Če cunami nekaj odnese, vemo, da cunamiji pridejo na nekaj 100 let. Ne, treba je dobiti neko bolj učinkovito orožje in pojavil se je nek kompaktor, drobilec ali valjar, ki smo ga za to priročno nalogo pokrili z neko zastavo v nacionalnih barvah. Zdi se mi izredno slabo, da ta moja vlada - moja vlada rečem predsednika Janeza Janše, ker Slovenija ima eno vlado in tisto je prav, da podpira in spoštuje - uporablja za orožje neke čudne druge metode, predvsem pa to, da se ta vlada, ki jo spoštujem, spusti tako nizko, da dopušča, da v parlament prihajajo tako slabo, tako nepopolno pripravljeni zakoni in da to celo priznava. Jaz cenim to vlado, od nje pa pričakujem, da tudi ceni mene in pa nas kot poslance in nam v parlament pošilja dobre in pa temeljito pripravljene zakone. V tem primeru, na žalost, temu ni tako. Govorimo o nekem "brezzobem tigru". In po tej stari praksi in pa po obljubah, ki smo jih govorili in vsa ta modra politika naj bi storila to, da popravi, kar je bilo prej slabega, dobro pa obdrži in pa nadgradi. Ta nova oblast je odkrila nekega brezzobega tigra in namesto da bi tega tigra, ker je neodvisen, nadgradili, mu dali orožje in zobe, potem bomo tega tigra raje vrgli v kompaktor, da ga razcefra in pa razdrobi, potem pa seveda lahko postavili kakšno svojo ovčko, ki bo pa imela zobe samo na eno stran, tako da grize na pravo stran politične opcije, na drugo stran pa ne grize. Tu ne gre nič drugega kot pa za kadrovski obračun z drugače mislečimi. Tudi na področje neke neodvisne komisije je treba postaviti naše ljudi, ki bodo nadzirali seveda tiste, ki jih je potrebno nadzirati. Je pa, se mi zdi, da v tem trenutku neka taka politična prozorna poteza, da pozornost javnosti preusmerjamo na neko drugo področje. Tema seveda ni gospodarstvo, za katerega smo pred volitvami tako vehementno trdili, da se bomo iz njega umaknili. Daleč od tega. V gospodarstvo se vračamo s številnimi kadri in pa zamenjavami in ta valjar in pa cunami je v gospodarstvu, ki ga je pa sedaj tudi že javnost spoznala in pa prepoznala, traja že kar pol leta. In pa ni najbolj šokantno to, da je v gospodarstvu najbolj močen, zaskrbljujoče je to, da posega tudi na področju sodstva, gospodarstva in pa poglejte sejo, ki jo vodimo ta teden. Naj bi bila ena najbolj delavnih, najbolj ključnih pred volitvami. S čim se ukvarjamo? Dosti s tem "brezzobim tigrom", RTV zakon bomo spremenili, tako da bodo tam "pravi in pa naši", državnemu svetu bomo "odrezali glavo", s tem da bomo predsedniku črtali plačo in še in še. Vse, ki nas motijo, ki so nam kakorkoli naprej, z vsemi se ukvarjamo, gospodarstvo in pa te evropske regije, te nas pa motijo. Država, vlad je sprejela neko odločitev in ta čas namesto da bi izkoristili, da vsa politika, leva in desna stopi skupaj in da vsi skupaj v interesu Slovenije rečemo še enkrat in vsaj predebatiramo in si povemo, kaj imamo reči o regijah, drug drugemu, na koncu pa stopimo skupaj in najdemo optimalno rešitev. Ne, to ni tako pomembno! Na tej seji, ki je najbolj pomembna, se pač ukvarjamo z drugimi rečmi, predvsem pa kadrovskimi. Jaz upam, da le pride zdrava pamet in da vsemu temu ne bo tako. Se pa strinjam s svojimi predgovorniki, ki so rekli, da se del te, bom rekel, parapolitike, ki kvari vedno vladajočo koalicijo, prej je kvaril eno stran, sedaj se že seli na drugo. Mene v tej zgodbi samo to skrbi, ne da se seli na drugo stran, ampak da se vrača od tam, od kjer je izšel in od koder je bil poslan. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanski kolega Franc Kangler. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Z velikim zanimanjem sem spremljal razpravo svojih poslank in poslanskih kolegov, sem pa zelo presenečen nad nekaterimi posamezniki, pa bi tudi želel, spoštovani kolega Sajovic, glede na nekatere vaše besede, ki ste jih prehodno pred menoj izrekel, da jih pokomentiram. Veste, v tem državnem zboru sem že deveto leto in na srečo in na nesrečno vedno sem pristal v koaliciji. Zadnja koalicija pred tem mandatom je bila tudi taka, da so kolegi iz vaše stranke, koalicijski kolegi naše, večkrat svoje koalicijske partnerje s težkim valjarjem povozili tako, da ni bilo temu par in ne se danes čuditi. Meni je žal, da niste bili prisotni v prejšnjem mandatu v tem državnem zboru, da bi imeli ta občutek, kaj pomeni biti partner, kaj pomeni biti član koalicije in ko te koalicijski partner z težkim valjarjem povozil, ne samo opozicijo, koalicijskega partnerja, in upam, da si tega ne bodo dovolili naši koalicijski partnerji v tem mandatu in stvari morajo biti usklajene. Ko trdite, da korupcija ni vezana na politiko je napačno mišljenje. Po mojih izkušnjah in spoznanjih v tej hiši in mojega devetletnega mandata in kot člana nekaterih preiskovalnih komisij je največkrat bila politika vezana na težko korupcijo. Politika je tista, ki je omogočila tako ali drugače, da je prišlo do korupcije politične, gospodarske ali kakšnekoli druge, ki pa smo jo mi parlamentarci vsaj v zadnjih devetih letih težko kdaj dokazali ali obelodanili. Korupcija prisotna v vseh segmentih: v politiki, gospodarstvo, na državnem, lokalnem ali pa tudi mednarodnem nivoju. Če vi danes tu govorite, kolega Sajovic, da gre za neodvisno komisijo, po mojem osebnem mnenju, se prekleto motite. Motite se, po mojem osebnem mnenju pa sem prepričan, da še verjetno kateri drug tudi tako misli. Ravno zaradi tega koalicijskega valjarja LDS-a in Združene liste je prišlo do tega, da v prejšnjem mandatu ni bil predlog predsednika komisije usklajen v koaliciji, bil pa je imenovan s kazanjem moči in mišic. In po mojem osebnem mnenju bi takšno komisijo moral voditi človek, ki bi dobil v državnem zboru podporo tako opozicije kot koalicije. Strinjam se pa z nekaterimi predhodnimi govorniki, da gre tu predvsem za predsednika komisije in da je zakon, ki so ga predložili poslanski kolegi, tudi posledica tega, kdo je na čelu te komisije. Strinjam se, čeprav govorijo drugače. Ampak kdo je kriv za to? Vi, dragi kolegi iz opozicije! Ker niste prisluhnili, ne samo enkrat, večkrat, in tudi sam sem bil tarča tega valjarja večkrat v tem državnem zboru, ko ste povozili nekatere takšne in drugačne poglede na dano situacijo v koaliciji. In tega si ne sme nihče več privoščiti, niti najmočnejša stranka v koaliciji, ker bo čez štiri leta zgodba popolnoma enaka. Povedal vam bom tudi to, spoštovani kolegi, ki danes tu razpravljate, tisti, ki imamo malo daljši staž v državnem zboru, na srečo ali pa nesrečo, smo seznanjenimi s takšnimi in drugačnimi informacijami posameznih ljudi znotraj slovenske politike. Nekateri smo bili člani preiskovalnih komisij, nekateri smo se neposredno prek članstva v preiskovalnih komisijah seznanili z določenimi aktivnostmi posameznikov. Velikokrat je bil na tem seznamu tako ali drugače tudi spoštovani predsednik, ki danes sedi na balkonu, gospod Kos. Ne bom ocenjeval njegovega osebnega staža, ali je sposoben ali ne. Kar se tiče strokovnih referenc, sem prepričan, da ima dobre za to delo komisije. Bi si pa verjetno želel, da bi imel politično podporo vseh strank na takšnem delovnem mestu, kot ga ima danes. Tu je pa največji problem - in ga tudi kot takega jemljem -, problem kredibilnosti predsednika te komisije. In strah. Strah pred čem? Strah pred zlorabo tistega, kar se v tej komisiji dogaja in kar se sprejema in obdeluje. Ne zanemarjati podatka - dobro vemo, spoštovani poslanski kolegi, kakšni podatki se zbirajo v tej komisiji. In prav je, da se zbirajo. Tudi moji osebni podatki, podatki o mojih ožjih družinskih članih, tudi o moji ženi, o vaših partnerjih, do takih in drugačnih računov in podobno. Če je kdo vešč tudi s sedmo silo, lahko marsikoga na takšen ali drugačen način diskreditira. Da do tega ne pride, pa mora biti jamstvo tudi v prvem človeku. Sam sem bil priča, spoštovani poslanski kolegi, ko je bil gospod Kos šef kriminalistične službe. Ko sem nekoč opravljal nadzor kot poslanec državnega zbora na ministrstvu za notranje zadeve, sem srečal na hodniku sošolca. Z njim sem se po štirih, petih letih rokoval, ga pozdravil in šel naprej opravljat svoje delo. Je bil to za gospoda Kosa problem, ta dotična oseba, ki je ne bom imenoval z imenom in priimkom, ampak gospod Kos ve, za koga gre. Poklical ga je k sebi v pisarno: "Kaj imaš ti s Kanglerjem?" Če je to narobe, da človek človeka pozdravi na hodniku! Če je to narobe, da jim poslanec Ljudske stranke pride v eno ustanovo in da sreča človeka, ki ga pozna, se ne sme družit ali pozdraviti, potem je zelo narobe. In če se kdo, glede na to, da v skladu z zakonom o tajnih podatkih, s 4. členom imate pravico, da dobite v roke tudi Gričarjevo poročilo. Če si kdo želi prebrati to poročilo proti podpisu, v skladu z vsemi predpisi, ga bom v veselje ponudil, da si ga prečitate. In če je kdo naredil analizo nekaterih dogodkov za nazaj, kdo in na kakšen način in kateri so bili tisti kriminalisti, ki so pri vseh teh aferah "kao" bili operativci, in če te domine zložiš, lahko vidiš, da je stvar predloga tega, da se nekdo boji, da gre za kredibilnost vodenja te komisije, čeprav ne želim na tem mestu ocenjevati ali z pozitivnostjo ali negativnostjo. To bi morali, spoštovani kolegi, takrat oceniti koalicijski partnerji, skupaj z opozicijo in najti primernega človeka, ki bi imel podporo. Tako na levici kot na desnici, tako v opoziciji kot koaliciji. In tega, gospod Sajovic, v prejšnjem mandatu ni bilo, ker so vaši strankarski kolegi, nekateri liderji s tankom, ne z valjarjem, šli čez koalicijske partnerje. In plod vsega tega je danes to, kar imamo v tem državnem zboru. In to ni način dela. In to naj bo opozorilo vsem drugim koalicijskim partnerjem. In kot je vlada v 4. točki, v mnenju napisala, da vlada podpira prenos pristojnosti na komisijo državnega zbora. Sestava te komisije, večstrankarska sestava, zagotavlja uravnoteženo delovanje. [[Večstrankarska sestava zagotavlja uravnoteženo delovanje!]] Močna vloga opozicije pa zagotavlja kvalitetno kontrolo nad oblastjo. Jaz se s tem stavkom verjetno strinjam, pa verjetno vsi vi z mano. Če bi se na ta stavek, na to mnenje vlade, ki je bilo napisano, tudi takrat obnašali, ko smo volili predsednika te komisije, bi danes bilo stanje nekoliko drugačno in odveč vsa ta razprava. Tisti, ki pa poznamo zgodbe za nazaj, tisti, ki poznamo tudi Depalo vas, če tako rečem, pa nekatere druge afere, predvsem pa afero Vič-Holmec in vpliv takratnega ministra in tudi izjave posameznih novinarjev, kdo in na kakšen način je pisal članke za nekatere časnike, ki so kasneje tudi preklicali, in tisti, ki smo si temeljito prebrali tako imenovano Gričarjevo poročilo, imamo danes pač takšno drugačno mnenje. Moje mnenje je plod dela v politiki v zadnjih devetih letih in plod dela pri tistih preiskovalnih komisijah, ki imajo dostop do takšnih ali do drugačnih informacij. In sem si lahko ustvaril takšno ali drugačno sliko. Pa nisem danes, glede na to, da gre za nekatere zaupne dokumente ali podatke ali osebne narave, niti enega podatka takšnega ali drugačnega plasiral. Želim pa, spoštovani poslanski kolegi, da se v to problematiko nekoliko bolj poglobite, da tiste, ki zanima takšno ali drugačno poročilo, da poskušate se s sporočilom seznaniti, čeprav je interne narave, ni nek akt, ampak tisti grafikon intenzivnosti klica, povezav z uradnimi zaznamki, ki so bili s strani pooblaščenih uradnih oseb ministrstva za notranje zadeva opravljani v tistem danem trenutku, si lahko ustvarite sliko, takšno ali drugačno. Bi pa seveda želel, da tudi se opredelim do samega zakonskega predloga. Ne morem reči, da je zakonski predlog dober ali slab, ali nujen ali ne nujen, ali potreben ali nepotreben. Ne morem reči. Glede na to, da gre za splošno obravnavo, in da je do druge obravnave še čas, bom zakonski predlog podprl. Opozarjam pa, da bom za drugo obravnavo krepko premislil, kakšna bo moja nadaljnja odločitev. S tem dam možnost, da se nekatere stvari izboljšajo, spremenijo, "doterajo", po domače povedano. Če pa je predsedniku komisije, ki sedi na balkonu, in nas spremlja, pa mi je žal, da ne more sodelovati v razpravi, toliko do te komisije, pa mu predlagam, da naj sam premisli, pa naj odstopi kot predsednik komisije in naj spusti možnost, da v državnem zboru volimo novega predsednika, ki bo dobil podporo tako v koaliciji kot v opoziciji. In to je najbolj optimalna rešitev in bo odveč vsaka takšna razprava, nadaljnja, v državnem zboru, in predlog za drugo obravnavo po mojem ne bo več potreben v tem državnem zboru. To so moje iskrene besede. In mislim, in tudi odkrito povem, da je tu največji problem. In še enkrat poudarjam. Če do tega pride, bo moj glas zagotovljen novemu predsedniku, takrat, ko bom ugotovil, da gre za takšno osebo, ki bo imela podporo tako na levici ali desnici, ne glede na to, ali bo podpora iz opozicije ali koalicije. Želim si, da bi to bila dotična oseba, ki ima široko podporo. Ne pa na takšen način, kot je do tega prišlo. In s tem bi tudi zaključil to mojo razpravo.
Hvala lepa. Repliko ima magister Sajovic. Ste bili napačno razumljeni ali interpretirani?
Ne, jaz bi, glede na to, da sem bil večkrat osebno imenovan, pa mislim, da besede gospoda Kanglerja, mojega poslanskega kolega, ki ga zaradi načelne drže zelo cenim, in številna od teh razmišljanj, ki jih je povedal, so mi zelo blizu, bi rad dal tej zgodbi samo neka pojasnila. Prvo je to. Če sem bil napačno razumljen. Korupcija ni vezana ne na levico, ne na desnico. Je problem vsake družbe in pa problem vsake politike, in pa, s tem se pa zelo strinjam, pa tudi vsake oblasti. In ta rešitev, ki jo nakazuje ta komisija, da bomo poslanci nadzirali sami sebe, ta zadeva se mi ne zdi dobra, ker se je nanjo navezal tudi gospod Kangler, slej ko prej bodo zadeve zlorabljene v politične namene, ali levo, desno, obratno ali kakorkoli. Podpiram pa seveda ta razmišljanja in pa prizadevanja v smeri, da je ta nadzor izven sfere politike sprejemljiv za levico in tudi desnico. To pa je napredek. V tej smeri se bomo seveda, če bomo kdaj o njej glasovali, srečali na istem bregu. In pa še en pomislek. Jaz gospoda Francija Kanglerja čisto razumem. Sigurno so bile storjene določene napake v preteklosti. Od njih ne bežim. Zanje sprejemam soodgovornost, ne glede na to, kje sem bil takrat, in kaj sem počel. Vendar pa ni treba, da če so bile, da se jih ponovno ponavlja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ponovno bi opozoril na vsebino repliko. Naj bo replika res namenjena tistim primerom, ko je nekdo napačno razumljen in interpretiran. Imamo pa časa še veliko, tudi za razpravo, tako da tisti, ki bi želel razpravljati, se bo lahko še kasneje prijavil k razpravi. Hvala za razumevanje. K besedi vabim gospoda poslanca Bojana Ruglja.
Hvala, gospod predsedujoči. Dosedanjemu zakonu bi lahko po domače rekli tudi lovljenje vrabcev in spuščanje golobov. Zakaj? Verjetno vsak ve, kaj pomeni biti 20% lastnik v podjetju, ki je vredno 2 milijona SIT, ali pa 20% lastnik v podjetju, ki je vredno 2 milijardi SIT. Podjetje, v katerem ima funkcionar, na primer, delež 399 milijonov SIT, lahko posluje z državo, z javnimi ustanovami in zavodi. Podjetje, kjer ima funkcionar delež le 400 tisočakov, pa tega ne sme početi. To pomeni skoraj tisočkrat manj. Naslednja stvar, ki me moti, je razlikovanje med pridobitno dejavnostjo kmeta in podjetnika. Oba lahko opravljata enako delo, vendar ne vem, zakaj je podjetnik v tem primeru drugorazredni državljan, kadar je treba plačati davke, pa je seveda prvorazredni državljan. Tega ne govorim zaradi raznih privilegijev, ampak motijo me samo razlike. Tretja stvar, na katero bi opozoril, so sorodstvene vezi. Vsi v tem zboru vemo, da korupcija ali pa največji delež korupcije ne poteka prek sorodstvenih vezi. Mislim, da je to vsakomur jasno. Kdaj pa je že, na primer, žena plačala možu za korupcijo? To poteka povsem drugače. S tem se to ne odpravlja. Predlog zakona bom seveda podprl. Vendar mislim, da bo potrebnih kar nekaj amandmajev. Podprl pa ga bom zato, ker dosedanji zakon v resnici ni opravil tiste naloge, ki naj bi jo imel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa poslanka Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnik vlade! Najbrž bi bilo danes po teh treh urah nekako naivno razpravljati o vsebini tega zakona, kajti v zraku je vse kaj drugega in hvaležna sem tistim, ki to tudi iskreno povejo. Mislim, da je bil tak kolega Kangler, ki je pravzaprav najbolj odkrito povedal, da celo tisti, ki nekaj govorijo, menda predlagatelji v resnici mislijo in imajo namen vse kaj drugega, kot govorijo. Skratka, tu je danes res zelo težko vedeti, v čem je sploh problem. Ampak jaz bom vseeno naivna in bom skušala govoriti o vsebini, predvsem zato, ker je tudi vlada na ta predlog zakona dala na nek način pozitivno mnenje. Rekla je, da zakonu ne nasprotuje predvsem zato, ker je konceptualno primeren. Vsebinsko naj bi bil pravi. Osebno mislim, da je tudi to vladno mnenje na nek način takšno, da je treba stvari prebrati med vrsticami in govoriti bi morali vendarle o predsedniku komisije, kajti to je bilo danes vendarle sedaj jasno izrečeno. Problem je samo v tem. Moja ocena je, da komisija, ki bi naj funkcionirala v okviru državnega zbora in skoraj bi sklenila in si upala skleniti danes stavo, da glede na to, da bo očitno do tega prišlo, jo bo vodila oziroma vodil predstavnik Slovenske nacionalne stranke in bo za ta predlog zakona, ki ga nekako peljejo, tudi nagrajena, tako da to stavo se danes upam skleniti v naprej in do tega bo prav gotovo prišlo. Bi pa želela prebrati, glede na to, da govorimo o vsebini in bi se na to skoncentrirala, tole izjavo. Predlagali smo, da se razširi krog funkcionarjev, ki morajo poročati o svojem premoženjskem stanju. Predlagali smo, da so podatki, kolikor to dopušča zakonodaja, javni in predlagali smo, da so sankcije za tiste, ki teh poročil ne oddajo. To je izjava, s katero je nastopil gospod Janez Janša 3. oktobra 2003, ko je kritiziral ta zakon, ki naj bi uveljavil komisijo za nadzor premoženja. Dovolite, da komentiram. Krog funkcionarjev naj bi se razširil. Predlog, ki mu je vlada, ki sedaj predseduje, dala pozitivno mnenje, ohranja popolnoma enak krog funkcionarjev, ki bo nadziran. Čeprav je ta številka zelo velika pa vendarle tudi tu ni tistega, kar je bilo takrat oporekano, predsednikov nadzornih svetov itd., ker najbrž je vprašljiva tudi pravna podlaga. Predlagali smo, pravi, da bi bili podatki javni, in seveda še enkrat kasneje tudi pravi, v istem govoru, da to stanje mora biti več ali manj javno, ker gre za opravljanje javnih funkcij. Tisti ki gre v javno sfero, se mora sprijazniti s tem, da bodo ljudje poznali tudi njegovo premoženjsko stanje. V preteklem tednu je časnik Finance člane vlade in članico povprašal o njihovem finančnem premoženjskem stanju in s tem želel tudi na nek način zadevo narediti transparentno. Ne nazadnje tudi v mnenju vlade piše, da ministri in državni sekretarji so se z etičnim kodeksom zavezali k razkritju celotnih podatkov o svojem premoženju. Niso vsi člani vlade posredovali podatkov kljub večkratnim urgencam. Gospa ministrica za kmetijstvo Lukačičeva podatkov ni želela objaviti, tako da bo potrebno začeti tudi pred svojim pragom malo pometati in očitno so to bile pač samo besede, ki so zvenele v letu pred volitvami, sedaj pa, ko jih je treba realizirati, so pač pozabljene. Zdi se mi tudi, da na noben način ni problem samo v tem, da je ta komisija neprimerna, da ne more izvrševati svojih funkcij, in da je bil to dober način, da se mi zdi pa nenavadno, da koalicija nima toliko poguma, da bi naredila tisto, kar jo pravzaprav tišči. Zdi se mi, da si delamo in si dela medvedjo uslugo s tem, ko se bodo pristojnosti komisije prenesle na komisijo v državnem zboru, kjer naj bi imela opozicija - v katero bo prišteta tudi Slovenska nacionalna stranka, zato bo to spet neka čudna zadeva - prevladujočo vlogo. Nikakor se mi pa ne zdi mogoče, da bi ta komisija državnega zbora lahko opravila vse te obsežne naloge, ki naj bi jih. Ne samo, da je taka komisija že bila enkrat v preteklosti, pa se je izkazala za popolnoma neprimerno, za popolnoma nekompetentno. Ljudje niso oddajali, nič ni bilo pravzaprav od nje, zato se je iskalo druge variante in možnosti. Več kot 4.000 je takšnih vlog in si ne morem zamišljati, kako bo šestčlanska, ne vem, s kakšnim aparatom to opravljala in v čem bo večja transparentnost ali učinkovitost dela kot komisije. Ne govorim o problemu, ki ga ima gospod Kangler, kdo to komisijo vodi, temveč v čem bi bila vsebinsko in konceptualno to boljša rešitev, če govorimo o vsebini - in morali bi govoriti o vsebini, ne o imenih. Če je ime problem, naj se to izpelje in naj se uredi na tak način. Po vsebini pa ta zadeva ni v redu. Res je tudi, da določene rešitve v tem zakonu niso dobre, da jih je treba dopolniti. Mislim, da se velikokrat prepotencira vprašanje občinskih funkcionarjev, predvsem občinskih svetnic in svetnikov, ki so se znašli v določeni situaciji, ko je kar precejšnje število teh odstopilo zaradi tega, ker naj bi jim bilo onemogočeno delo oziroma funkcioniranje, javljanje na razpise. Večkrat smo že dobili pojasnila, da pač te zadeve ni mogoče samo tako razumeti, da je drugačna. Tudi skupnost občin je bila seznanjena in ima informacijo, da velja takšna prepoved izključno za poslovanje občinskega svetnika ali svetnice v lastnem okolju, torej v občini, kjer je občinski funkcionar. Seveda pa ni nikakršnih ovir za to, da se javlja na državne razpise oziroma da opravlja te zadeve v drugih okoljih. To mnenje je dano in to se nepretrgoma izkorišča kot največja hiba tega zakona. Če je pa potrebno, bi se pa to tudi lahko še popravilo. Tudi mi smo menili, da je tu očitno prišlo do neke zadeve, vendar je pa nesmiselno, da so to tisti vzroki, zaradi katerih ali pa pod katere se želi skriti to, da bi pravzaprav ukinjali to komisijo. Mislim, da je vprašanje izključno v tem, ali je na čelu te komisije prava oseba. In škoda je, da ne zmoremo na pravi način reči bobu bob, narediti tisto, kar je treba, pač pa se bo to skrilo za nek predlog, ki ga je prinesla nekoalicijska stranka, da se bo to skrilo za ukinjanje komisije in da se ne bo naredilo na tak način, da bi se reklo, da je problem pravzaprav nekje drugje. Z vsebino si bomo pa prav gotovo naredili prav veliko uslugo, ker bo pravzaprav kompletna funkcionarska sfera na star način spet v zvezi s premoženjem delovala. In to bo prav gotovo pomenilo samo manj nadzora.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Franca [[Ferija]] Horvata.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Predstavniki vlade! Predlog vlade oziroma skupine poslancev, ne samo da je slab, ampak je izrazito škodljiv. Preseneča me ravnanje vlade, ko podpira tak predlog zakona. Posebno še, glede na to, da je ta vlada, ko je bila v opoziciji, bila najbolj glasen kritik pojavov, resnih in domnevnih pojavov korupcije. Ne rečem, da velikokrat ne upravičenih. Rečeno je bilo, in spomnili smo se že nočnih sej ter številnih drugih razprav v tem domu. Kot tretje bi za uvod dejal, da soglašam s potrebo po spremembah sedanjega zakona. Predvsem je potrebna odprava neživljenjskih togih rešitev, povečanje učinkovitosti delovanja komisije, njeno učinkovitejše sodelovanje s tožilstvi in drugimi državnimi organi pregona in drugimi organi. Dovolite mi, da navedem še nekaj argumentov, zakaj je ta zakon škodljiv in celo v nasprotju s tem, kar se dogaja v mednarodnih ustanovah, katerih člani smo tudi mi, eni od njih celo predsedujemo. To je OVSE-ju. Predlog za ukinitev komisije nastaja v času oziroma ga obravnavamo in ga mnogi tudi podpirate v času, ko smo člani Nata, ko smo člani Evropske unije, ko predsedujemo OVSE-ju, ko se potegujemo za članstvo v OECD-ju. In te organizacije dajejo neprestano ali pa celo, bi lahko rekel, vse večji poudarke borbi in preventivi proti korupciji, vključno z Združenimi narodi in mednarodno interparlamentarno unijo. Torej gre za svetovno, univerzalno, in med sabo močno usklajeno aktivnost za borbo proti korupciji. Naj navedem samo en konkreten primer in tudi nekaj argumentov. Iz najnovejšega dokumenta, to je iz deklaracije organizacije za varnost in sodelovanje, ki je bila sprejeta pretekli torek v Washingtonu, in kjer je bil poleg nas poslancev tudi prisoten predsedujoči, zunanji minister Republike Slovenije doktor Rupel, prepričan sem, da je uspel prinesti dokument, to deklaracijo, v Ljubljano, ali pa vsaj njegove sodelavke in sodelavci, ki so ga spremljali, sicer je pa deklaracija v celoti, vključno s posebno resolucijo o borbi proti korupciji, objavljena na spletni strani in si jo lahko ogledate. Bila je obravnavana kot posebna točka. Resolucija je bila sprejeta soglasno. In naj navedem samo dve točki, ki sta pomembni za to našo razpravo in za odločitev o tem zakonu. Prvič. V tej resoluciji je dan poziv parlamentarcem vseh držav članic OVSE-ja, da okrepijo napore za boj proti korupciji. In še konkretneje, da okrepijo oziroma izboljšajo pogoje in okrepijo ustanove za borbo proti korupciji. Drugič. Ta deklaracija oziroma resolucija poziva parlamentarce držav članic, se pravi tudi nas, da sprejmejo jasno in uravnoteženo zakonodajo. In kar je za našo razpravo in odločitev še posebej pomembno, da podprejo ustanavljanje učinkovitih mehanizmov za nadzor nad prijavami dohodkov in premoženja parlamentarcev, ministrov in javnih funkcionarjev. To stališče po mojem razumevanju, čeprav ga prevajam iz angleščine, pomeni oziroma govori v prid posebnim neodvisnim organom, ki morajo biti med drugim tudi strokovni. V razpravah v New Yorku oziroma Washingtonu z ljudmi, ki se s tem neposredno ukvarjajo, ki so bili avtorji te resolucije, sem dobil tudi potrditev za to, da je potrebno poleg vseh drugih organov pregona in pravosodja imeti tudi posebne komisije, če hočejo biti posamezne države dovolj učinkovite v preventivi in borbi proti korupciji. Državnozborska komisija, ki je tudi potrebna, ne oporekem njenemu pomenu, ni ustrezna zamenjava za posebno tako imenovano Kosovo komisijo, in to iz dveh razlogov. Poslanci bi po tej logiki nadzirali sami sebe, ker smo v enem delu ob prijavi prihodkov in premoženja dejansko tudi predmet tega monitoringa oziroma tega nadzora. In drugič. Parlamentarna komisija ni strokovni, ampak politični organ in jaz vidim njeno funkcijo v tem, da obravnava sistem in delovanje ustanov v borbi proti korupciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Brenčiča ne vidim. Besedo dajem gospodu poslancu mag. Grimsu.
Hvala za besedo. Vsem zbranim lep pozdrav. Ko govorimo o tako imenovani protikorupcijski komisiji, naj najprej poudarim, da se v celoti strinjam z ugotovitvijo vlade, ki je zapisana tudi v njenem mnenju, da je že ime te zadeve precej zgrešeno. Dejansko gre k,večjemu za komisijo za ugotavljanje nezdružljivosti opravljanja določene funkcije z oblikami pridobitne dejavnosti, pa nič več od tega. Drugo, kar je, je pa vprašanje organiziranosti in delovanja na tem področju. Kajti ta komisija je na nek način simbol slovenske tranzicije po načelu, ki smo mu žal bili priča ves čas, ko je imela oblast LDS. To se pravi, geslo tranzicije je bilo, kako na videz spreminjati vse tako, da se dejansko ne bi popolnoma nič spremenilo. Dejstvo je, da je ta komisija zelo draga, da je njena učinkovitost zelo vprašljiva in da je, kar je bistveno, bila postavljena predvsem politično. O tem nekaj kasneje. Toda kakšen je potem učinek te komisije? Imamo sedaj dve možnosti. Ena je, da jo ohranimo, lahko tudi z določeno spremembo, in seveda bodo davkoplačevalci morali za to odšteti kar velik denar. Druga možnost je, da te pristojnosti prenesemo z ustrezno ureditvijo, na državnozborsko komisijo, ki je sestavljena pluralno, iz več političnih strank. Nekateri ste rekli, ja, to je politično. Ravno toliko, kot je gospod Kos, spoštovani gospe in gospodje, kar bom dokazal na koncu. Ampak tam, ko je zastopanih več strank, prihaja do medsebojne kontrole teh strank in zato je ta kontrola učinkovita in v vseh demokratičnih družbah je to tudi temeljni princip kontrole, ko gre za katerokoli porabo javnih sredstev. Konec koncev se tudi tukaj dotikamo porabe javnih sredstev, sicer na meji zakona. Vendarle je jasno, da če so stranke med seboj konkurenčne, potem ena drugi gledajo pod prste. In ker seveda za to ni potrebno plačevati posebnih ljudi, zaposlovati gospoda Kosa in ostalih, mimogrede ravno danes ste v časopisu lahko brali protest gospoda Kosa, da mora tisti, ki nadzoruje, imeti vsaj tako plačo, kot tisti, ki so nadzorovani. O čemer imam tudi eno svojo mnenje, zlasti v luči te razprave danes tukaj. Bi vas opozoril še na to, s čimer sem začel, in še opozoril bi, ker je prej ena kolegica, mislim, da rekla ali je bil kolega, da se nekatere stvari spreminjajo. Kar bom zdaj povedal, sem povedal že pred šestimi meseci v pisni obliki. Ko sem vprašal vlado, ali se strinja s tem, da je pod vodstvom gospoda Ropa takratna LDS-ova vlada popolnoma ignorirala enotno mnenje novinarjev Slovenije, se pravi tako novinarskega sindikata RTV Slovenija, koordinacije teh sindikatov, kot tudi društva novinarjev Slovenije na RTV Slovenija. Za kaj gre, naj vam preberem iz članka, povzetega po STA, da je malo krajši, ampak je v bistvu zelo lepo povzeto: novinarji in uredniki informativnega programa Televizije Slovenija in Aktiv društva novinarjev Slovenija na TV Slovenija javno pozivamo k razmisleku glede imenovanja Draga Kosa na mesto predsednika komisije za preprečevanje korupcije. Komisija za preprečevanje korupcije je tista institucija, ki bo imela zelo pomembno vlogo pri odkrivanju in preganjanju korupcije, zato bi moralo biti po mnenju društva novinarjev Slovenije kot tudi novinarjev in urednikov informativnega programa TV Slovenija vodstvo takšne institucije za zgled posameznikom in ustanovam v Sloveniji. Skupina novinarjem je ob tem ponovno izrazila podporo novinarju TV Slovenija Tomažu Rancu, ki je pred sodiščem že dvakrat dokazal, da je bil nadzor nad njegovimi klici leta 1999 nezakonit in neupravičen. Čeprav sodba zoper takratnega namestnika direktorja kriminalistične službe na MNZ Draga Kosa še ni pravnomočna, pa se skupina novinarjev sprašuje, ali je imenovanje Kosa, čeprav je legalno, saj izpolnjuje vse razpisne pogoje, tudi legitimno. To, gospe in gospodje, je bistvo, s katerim se moramo soočiti. In ker se je to ignoriralo, pa gre za bistveno vprašanje, kako svobodni so v resnici ob vseh velikih besedah novinarji in po drugi strani, kdo nadzoruje nadzornike, kar je temeljno vprašanje vsake demokratične družbe. Ignoranca tega pomeni, da je šlo za popolnoma politično odločitev. Če pa gre za politično odločitev, potem še enkrat poudarjam, če izbiram med pač gospodom Kosom in pa neko pluralno, s strani vseh političnih strank sestavljeno, skupino, ki se bo med seboj kontrolirala, potem, oprostite, jaz bolj zaupam tisti skupini. Zato bom sam osebno glasoval za zakon in upam, da bo tudi dokončno sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa poslanka Majda Širca.
Hvala lepa. V tem državnem zboru smo enkrat že spremenili zakon, da se je odslovilo nekatere kadre in da se je vpeljalo na stotine novih kadrov. Gre za zakon o javnih uslužbencih. Sedaj spreminjamo tudi en zakon zaradi tega, ker drugačne poti za zamenjavo neljubega voditelja določene komisije ni mogoče na drugačen način pridobiti. Čakam, da bomo spremenili zakon o varuhu človekovih pravic. Kako potekajo zamenjave v nadzornih svetih in ali gre za bolnišnice, vrtce ali druge javne zavode, pa vemo. Spremeni se članstvo v nadzornih svetih, sledi pa jim imenovanje novih direktorjev. V tem smislu je bila tudi danes izrečena neka neljuba zgodba, ki je prišla s strani gospoda Prijatelja iz SNS, gospoda, ki je prijatelj zlonamernih anonimk in je imela na nek način tudi cilj, da bi diskreditirala mojo vlogo predsednice sveta javnega zavoda Kinoteke, ki ji zadnje leto predsedujem kot poznavalka in skrbnica filmske zgodovine. Vem, da čaka kar mnogo ljudi v vrsti, da bi se to zgodilo. Zakaj, tudi vemo. Vemo pa tudi, da strokovnih referenc tovrstna vrsta, ki je na čakalni listi, nima. Je pa tudi res in na tem mestu moram replicirati uvodne izjave, pred nekaj urami izrečene, predlagatelja tega zakona. Za razliko od poslancev, mojega moža ne ščiti taka imuniteta, ampak najbolj možna verodostojna imuniteta. Reče se ji ugled, znanje, spoštovanje, vedenje, priznanje, konec koncev gre tudi za dobitnika Prešernove nagrade in trenutno vseh nagrad v domačem prostoru, ki so vezane na arhitekturno stroko. Gre za uglednega profesorja in za tistega, ki na marsikateri ravni utrjuje nacionalni ponos. V Kinoteki je videl že marsikateri film, ni pa projektiral nobene električne napeljave ali kakšne druge inštalacije, ki mu je bila danes očitana. Ne bom se spuščala v rešitve in omejitve, ki jih zakon prinaša tudi z določitvami pri naročilih male vrednosti, dodala bom zgolj samo še to, da izvedba knjižnice v Novi Gorici, katere projektant je bil in tudi z nagrado takrat potrjen moj soprog, se je zgodila v prejšnjem tisočletju in je zastopala Slovenijo na svetovnem bienalu arhitekture in je dobila tudi določane priznanja. Ponavljam zgolj to, da vladni prišepetovalci torej, poslanci Nacionalne stranke, imajo določene razloge, da sedaj dvomijo in sujejo, prinašajo dvome, ko trgujejo z vlado, ampak nagrade so za tako trgovanje več kot očitne. Je pa seveda, če se vrnem k tej imuniteti, ki je res, da s tem zakonom nima dovolj zveze, ima pa s podtaknjeno insinuacijo. Določena imuniteta je lahko pod vprašajem takrat, ko gre za vprašanje združljivosti določenih vlog, ki jih imajo poslanci, in pri protikorupcijskem oziroma protiklientalističnem zakonu, ki ga danes obravnavamo, ima kar nekaj skupnega. Sprašujem se, ali je združljivo, da kot poslanec skleneš pogodbo z državo v višini 45 milijonov tolarjev za prodajo zbirke vzorčnih odtisov slovenskega denarja in drugih bankovcev. Vemo namreč, da v angleški tiskarni, kjer je gospod Jelinčič dobil te odtise, za te prve vzorčne odtise slovenskega denarja, trdijo, da so jih izročili predstavniku slovenskega parlamenta, ne pa gospodu Jelinčiču Plemenitemu kot posamezniku. Ni moj namen, da bi o tem diskutirala. O tem diskutirajo pristojni organi, organi pregona. Seveda, če niso pri tem preveč ovirani. Naj dodam, da se v današnji razpravi dogaja velik paradoks. Pozicija oziroma vlada razpušča nadzor nad koruptivnimi dejanji, hoče manj kompetentne oblike kontrole, hoče manj kontrole. Sedaj, ko je na oblasti, je seveda to razumljivo. Jezi se nad opozicijo, ki je, še ko je bila v vlogi pozicije, to odpravila, ko je okrepila nadzor in ko ga je ohranila. Ta paradoks je velik in naj poudarim, da pred volitvami je bila Slovenija prežeta z vsiljenim razmišljanjem, da gre za državo, kjer ni več poštenega človeka, da se je po Sloveniji takrat širil duh nekega razširjajočega se virusa v obliki klientelizma, kraje in korupcije. Seveda danes prav oblast, ki je na oblast prišla s pomočjo tega virusa, trdi, da si želi take razmere, kjer bodo najboljši možni pogoji za koruptivno dejavnost. Dvolično, arogantno, cinično, narobe svet! Narobe svet, da se želimo vračati v leto 1992 s pomočjo stranke, ki ji zamegljevanje in netransparentnost institucij koristita v trenutku, ko je na oblasti. Nedvomno, komisija državnega zbora ne bo mogla obvladati ne strokovno ne sicer, ker bo v konfliktu sama s seboj, tega, kar ji sedaj v zakonu nalaga vlada in prišepetovalka oziroma satelitska stranka SNS. Se ukinitev zelo strogega in učinkovitega nadzora, to se pravi, institucije za preprečevanje korupcije, predlaga torej zgolj zato, da bi bila korupcija legalna, možna in dopustna, to se sprašujem danes, ko se srečujemo z obvladovanjem vseh nadzornih institucij, to vemo, ne samo z zniževanjem plač, temveč tudi z drugimi zamenjavami in restrikcijami. Hvala lepa.
Hvala lepa. K razpravi vabim gospoda poslanca Srečka Hvauca.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Prav gotovo se vsi strinjamo, da je korupcija resen problem, ki mogoče neki manjši skupini prinaša velike koristi, za družbo in posameznike, ostale pač, ki niso udeleženi, pa seveda prinaša predvsem škodo. Se pravi, to je resen in zelo kompleksen problem in iluzija bi bila, če bi razmišljali, da bomo tako zapleten problem rešili samo s tem, da bomo ustanovili neko komisijo, ki predvsem zbira podatke, nima pa nekih resnih pristojnosti. Vemo, da če hočemo izkoreniniti in zmanjšati korupcijo, morajo delati vsi sistemi v družbi, policija, sodstvo, tožilstvo. Ne nazadnje je treba imeti zakonodajo, ki bo take stvari čim bolj preprečevala, in ne nazadnje se morajo spremeniti tudi družbene vrednote. Če je "frajer" tisti, ki uspe tako ali drugače stlačiti v žep neko podkupnino in ga okolica ne obsodi, potem je to zelo velik problem. Potem bomo zelo težko to preprečevali in tudi odkrivali. Že omenjena komisija ima zelo omejena pooblastila. Vprašam se, ali je to resen boj proti korupciji, če me komisija obvesti, da bom ob del svoje plače, zato ker tej komisiji nisem dostavil podatkov, ki so ji sicer dostopni - podatki o moji dohodninski napovedi oziroma podatki, ki so tako ali tako v javnih listinah oziroma so splošno javno dostopni; govorim pa o zemljiški knjigi ali pa mogoče o sodnem registru, kjer se vpisujejo podatki o gospodarskih družbah. To je mogoče en delček, ampak zelo majhen delček tega boja proti korupciji. Vendar mislim, da bo treba ta boj dobivati na mnogih drugih frontah. Poslušali smo očitke, da predlagana nova ureditev prinaša to, da bomo v parlamentu kontrolirali sami sebe. Kot prvo mislim, da nas je tu samo 90 od mnogih, mnogih funkcionarjev, ki se znajdejo v tem sistemu kontrole. Drugič. Ureditev, ki se predlaga, daje opoziciji predsednika in daje opoziciji večino v tej komisiji. To pomeni, da ta državni zbor, če bo tako ureditev tudi sprejel, daje opoziciji neko moč, neko kontrolo tudi opoziciji, kar pa mislim, da je nek demokratičen standard, ki ne bi smel biti tako problematičen. Danes imamo dve komisiji, ki tako ali drugače pokrivata to področje. Slednja, komisija, ki je predmet današnje razprave, kot je bilo že omenjeno, tudi ni tako poceni. V finančnem načrtu za letošnje leto se je predlagalo, da bi za delovanje te komisije bilo potrebnih 264,6 milijonov tolarjev. Kljub temu, da tukaj tako ali drugače govorimo o mnogo večjih številkah, 200 in še nekaj milijonov ni malo denarja. Dosti davkoplačevalcev mora prispevati za to, da zberemo ta denar. Mislim, da je potrebno upoštevati tudi vidik racionalnosti, upoštevati, da če bo sprejeta nova ureditev, bo prav gotovo cenejša in tudi bolj enostavna. Očitki, da je predlog čuden, da ne omenim kakšne druge besede, ker ga je predlagala določena stranka. S tem se nikakor ne morem strinjati. V tem parlamentu lahko v skladu s pravili kdorkoli predlaga kakršenkoli zakon. In če smo korektni, je treba vsak predlog tudi korektno obravnavati. Strinjam se pa s tem, da zakon kot tak oziroma predlog ima neke pomanjkljivosti, ki bi jih z ustreznimi amandmaji tudi lahko popravili, dodelali, zato bom ta predlog tudi podprl. Hvala.
Hvala lepa. Ker gospoda Posedela ni, dajem besedo gospodu Milanu Petku.
Hvala, predsedujoči. LDS-u zmanjkuje časa, zato bom kratek. Moram reči, da sam osebno pomilujem predlagatelja SNS, da je šel s tem zakonom, še bolj pomilujem gospoda Prijatelja, ki mora namesto, očitno ni prvopodpisanega, hrbet nastavljati za nekaj, kar sem prepričan, da ni zraslo na njegovem zelniku, ampak je zraslo na zelniku predsednika in tudi služi interesom in pogledom predsednika. Še bolj žalostno je, da je temu pritegnila vlada, ki je celo dala podporo temu zakonu in ugotovila, da se ta z nekimi dopolnitvami da zakon izboljšati. Jaz mislim, da se ne da z nobenimi dopolnitvami zakona izboljšati, da je tako slab in tako zanič, da bi bilo najbolj pošteno, da vlada reče, da se z njim ne strinja, vendar tega ne bo naredila. V prejšnjih razpravah nekaterih kolegov je bilo izrečeno nekaj misli, vezanih na ta pomen in ugled organa, ki ga danes z zakonom ukinjamo. Gospod Grims je govoril o tem, kako bodo davkoplačevalci ocenjevali nas, ki bomo sprejeli odločitev, da je korupcijska komisija potrebna seveda financiranja. Jasno, da je potrebna financiranja, še bolj žalostno je, da gospod Grims ne ve, da bodo še mnogo več sredstev davkoplačevalci dali zaradi tega, ker bo komisija ukinjena in ne bo tistega, ki bi pravzaprav preprečeval korupcijo, ki pa je posredno tudi strošek davkoplačevalcev, in ta efekt bo seveda mnogo večji. Gospod Sok je govoril o zaroti, ki jo je očitno sklenila Evropa in pa svet proti nam, ker se na nas obračajo z nekimi pismi, za katere pravzaprav meni, da ne bi bila potrebna ali pa jih ne smemo upoštevati. Pozabil je pri tem, da so pri zakonu o regionalizaciji ne samo dobili pismo, dobili so namig, kako naj zakon pripravijo in tam je pa seveda ta beseda Evrope veljala, namesto da bi se ravno tej besedi Evrope najbolj uprli. Gospod Kangler je govoril o valjarju, ki je bil v pretekli poziciji, v kateri je on bil. Torej danes je v drugi poziciji, ta valjar tudi dela, pa ne vem, ali se ta gospod Kangler tega ne zaveda. Ta valjar ukinja Agencijo za železniški promet v Mariboru, ukinja Javni podjetniški sklad v Mariboru, pa ga ta valjar, kot zgleda, ne moti, ker je pač malo lažji za enkrat. Ta teža bo seveda na koncu mnogo močnejša. Gospod Grims je uporabil za kritiko in napad na gospoda Kosa eno pismo ali pa en apel novinarjev. Pozabil je pri tem, ali pa ne ve, ali pa je namenoma pozabil, da je seveda Višje sodišče v Ljubljani 23.2.2005 izdalo oprostilno tožbo v primeru Ranc proti Kosu oziroma državi in z odločbo, da se zavrne tožbeni zahtevek in mislim, da je to bila zloraba ali pa, če tega gospod Grims ne ve, pač je bila nevednost, da je torej očital nekaj, kar mu ni za očitati. Vsaj gospodu Kosu ne. Gospod Janša je, ko je bil opozicijski lider, izjavil eno modro misel leta 2003: Najboljše zdravilo proti korupciji je to, da v demokraciji niso vedno eni in isti na oblasti. Ali sedaj, ko je gospod Janša kot predsednik vlade na oblasti, je torej ta država zdrava, ali več ni korupcije? Mi ne rabimo torej protikorupcijske komisije in zaradi tega jo ukinjamo? Jaz mislim, da ta izjava najbolj ponazarja, v kakšno situacijo smo prišli z mandatom te vlade, z koalicijo v taki sestavi, kot je danes. Hvala.
. Hvala lepa. Besedo ima gospod poslanec Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni vsi prisotni v tej dvorani. Za razliko od svojega kolega in soimenjaka Petka bi samo rekel, da v predlogu zakona o nezdružljivosti opravljanja funkcije s pridobitno dejavnostjo vendarle je nekaj elementov, ki jih kaže podpreti. Kljub vsemu pa bi uvodoma rekel, da v bistvu boja proti korupciji ni v tem, ali imamo ali nimamo takšno ali drugačno parlamentarno ali vladno komisijo. Največja težava naše države na področju boja proti korupciji je v tem, da pravosodni organi oziroma organi pregona ne delujejo tako, kot bi morali oziroma za to nimajo dovolj znanja ali pa dovolj volje. Zato je treba zagotoviti ustrezno delovanje pravosodnega sistema, na eni, in, na drugi strani, dati prosto pot tudi civilni iniciativi. Organizacija Transparency International, o kateri je danes tukaj že bilo govora, ja v naši javnosti prisotna več ali manj enkrat na leto. To je takrat, ko se Slovenska država išče na tej lestvici, ali smo na tej lestvici padli ali smo se kaj poboljšali. Sicer pa Transparency International v tej državi sploh ni organizirana oziroma nima kakšne pisarne. Več pozornosti bi po moji oceni morali nameniti preganjanju tiste kriminalitete, ki je povezana s korupcijo, s pranjem denarja in preganjanju organiziranega kriminala, kjer smo zelo skromni. V slovenskem kazenskem zakoniku je pet členov, ki govorijo o korupciji. Od leta 2000 do leta 2003 je bilo na vseh okrožnih tožilstvih in na skupini državnih tožilcev za posebne zadeve za kazniva korupcijska dejanja obravnavanih 262 oseb. V teh štirih letih pa je bilo vloženih 79 obtožnih aktov, torej povprečno le 20 na leto. V lanskem letu je bilo za kazniva dejanja korupcije ovadenih 54 oseb, pravnomočne sodbe pa je v tej državi mogoče prešteti na prste ene roke. Tudi sami tožilci ugotavljajo, da ti podatki ne odražajo realnega stanja korupcije v slovenskem prostoru. Korupcije je zagotovo več, kot pa kažejo ti podatki. Na drugi strani pa je korupcije zagotovo manj, kot pa jo zaznavajo različne javnomnenjske raziskave. Tudi pri raznih zlorabah položajev odgovornih oseb je mogoče najti klice korupcije, vendar je organom pregona to težko dokazovati. Ob splošnem nadzoru nad delom skupine tožilcev za posebne zadeve, ki je bil opravljen v letu 2002, pa je bilo, denimo, ugotovljeno, da se tožilci za posebne zadeve v tem letu sploh niso ukvarjali s primeri, za katere so po tem zakonu pristojni. Na drugi strani pa jim v preteklosti niso bile dodeljene takšne zadeve, ki sodijo med tipični organizirani kriminal. Gotovo se boste vsi v tej dvorani strinjali, da korupcija ruši demokracijo, ovira tržno gospodarstvo, ustvarja neenotnost in omejuje tekmovalnost. Na ta način se večajo stroški države. Država ima v tej korupcijski igri, v tem korupcijskem vrtiljaku stalno izgubo. Profit imajo tisti, ki vstopajo v to igro. Seveda imajo profit takrat, kadar jih pri tem dejanju ne zalotijo in kadar niso kaznovani. Država pa ne izgublja le materialno, izgublja tudi moralno, kajti na ta način pada zaupanje državljanov v pravno državo in pada kredibilnost države. Seveda imamo državljani zaradi teh zadev tudi svojo izgubo, kajti država zaradi koruptivnega obnašanja določene sloja postaja vse dražja in dražja. Po moji oceni se je proti korupciji najbolj učinkovito mogoče boriti na ta način, da se dosega ekonomska stabilnost države, da se vzpostavijo tržne zakonitosti, da je zagotovljena demokracija in seveda s stalnim spreminjanjem družbenega in političnega sistema ter političnega okolja, ki naj bo takšno, da korupcija v njem ne more nastajati. Mislim, da je bil s spremembami na zadnjih volitvah narejen korak k temu. Današnji pristop zbiranja poročil o premoženjskem stanju funkcionarjev in sama določila okrog kolizije interesov temeljijo na domeni, da smo vsi funkcionarji nujno nepošteni. Vse to se sankcionira. In kot je bilo tu že omenjeno, posebej pri občinskih funkcionarjih je zadeva pripeljana do absurda in nekateri občinski svetniki so v minulem obdobju že vrnili svoj mandat. Nekatere države po svetu in Evropi izhajajo iz druge predpostavke, in sicer, da so lahko funkcionarji tudi pošteni in da so lahko pošteni tudi javni uslužbenci. Ob ustreznih korekcijah, ki bodo predlagane k temu zakonu, ki ga je v proceduro vložila poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, mislim, da je ta zakon mogoče izboljšati in se je o njem tudi mogoče pogovarjati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod poslanec Aleš Gulič.
Cenjeni in spoštovani! Kosova komisija dela dobro, in očitno je, da je to zelo, zelo narobe. Kosova komisija ima visok ugled med ljudmi in dobiva prijave od ljudi, ki jih lahko potem pošilja naprej. Druge institucije, ki so bile danes velikokrat omenjene, policija, sodstvo, tožilci, očitno nimajo tolikšnega ugleda med ljudmi in ljudje zato ne prijavljajo direktno. To je eden od razlogov, zaradi katerega se mi zdi, da je pomembno, da ta komisija ostane in da obstaja naprej. Če je edini razlog to, da gospod Kos komu ni všeč, ker je treba tukaj na glas povedati, in to vsi, ne samo eni. Sicer pa jemljem ta predlog zakona za tako imenovan "ei bocio dela morte".
Hvala. Gospoda Trofenika ni, ga ne vidim. Potem takem je na vrsti gospod poslanec mag. Milan Cvikl. Ni časa, se opravičujem. Točno, časa ni več. Potem pa gospod Zvonko Černač.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Govorimo o antikorupcijskem zakonu. Se pravi o zakonu, ki naj bi omogočil oziroma ustvaril pogoje, da do teh pojavov v naši državi ne bi prihajalo. Pri tem se srečujemo z očitki dela opozicije drugemu delu opozicije, ki je ta zakon vložila v parlamentarno proceduro, da je zakon slab, nedorečen, in da je njegov edini namen ob neki tihi podpori vlade, ukiniti tako imenovano Kosovo neodvisno in strokovno komisijo. Pa še "apolitično" oziroma "nepolitično" je pridodano temu. Tukaj se pridružujem tistim, ki so danes povedali, da je ravno toliko politična ta komisija, kot je ta državni zbor in mislim, da se glede tega ne gre slepiti. Zakon, ki ga imamo sedaj v veljavi, je slab. Ravno toliko je dober oziroma slab, kot ta, ki je danes v proceduri. Oba sta po mojem mnenju približno na isti kakovostni ravni. Ob tem, da je obstoječi še zelo škodljiv. Na eni strani ne zagotavlja tistega namena, zaradi katerega ste nekateri, predvsem predstavniki sedanje opozicije, decembra 2003 zanj dvignili oziroma pritisnili tipko. In na drugi strani je v obdobju, od kar se uresničuje, povzročil ogromno škode, ogromno škode predvsem tistim občinskim svetnikom, ki dobivajo nekaj tisoč sejnin mesečno, ki so ravno zaradi tega zakona bili prisiljeni vrniti mandat, ki jim je bil na zadnjih volitvah zaupan. Mimo volje volivcev so bili ta mandat prisiljeni vrniti, ker so se znašli s svojimi s.p.-ji, d.o.o.-ji, kjer ustanovitveni kapitali v večini primerov ne presegajo dveh milijonov tolarjev na tako imenovanem seznamu, po katerem ne smejo poslovati z državo. In ni res to, kar ste danes razpravljali nekateri, da ta problem je samo v lokalnem okolju. Jaz sem dobil v zadnjih mesecih kar nekaj klicev in obiskov v mojih poslanskih pisarnah, ljudi, ki živijo od svojega dela in s tem svojim delom kot samostojni podjetniki preživljajo sebe, družino, zagotavljajo del sredstev za naše plače, ki so bili omejeni v poslovanju do take mere, da so enostavno morali vrniti te svetniške mandate. Pa niso slabo delali v občinskih svetih. Marsikateri občinski svet je sedaj zaradi tega zelo prikrajšan. Gre pa seveda za predstavnike vseh političnih spektrov, vseh strank. Mislim, da tukaj je edina konkretna posledica tega tako poveličevanega in opevanega zakona. Drug, večji problem, pa je ta, da je ob zajemanju nekaj tisoč funkcionarjev približno tri četrtine od tistih, ki nas tangirajo, so ravno ti, spustil eno zelo veliko kategorijo, o kateri ste ob sprejemanju sicer debatirali, ampak ste to razpravo zvodeneli, da ste pomešali v en kotel tako svete javnih zavodov, kjer ponavadi člani ne dobivajo nikakršnih sejnin, do nadzornih svetov gospodarskih družb, ki so v večinski ali pa v kontrolni lasti države oziroma preko njenih paradržavnih skladov. Za te ljudi pa ni nobene potrebe, nobenega nadzora. To pa je slabo in to bo potrebno z amandmaji pri tem zakonu, ki je sedaj v proceduri, odpraviti in popraviti. Takrat, kolikor sem si uspel pogledati magnetogram, je bil omenjen konkreten primer, prodaja sistemske tehnike Viator Vektorju. Ni bilo omenjeno, da je v tem podjetju na zelo visokem rangu bil zaposlen in je še zaposlen človek, ki je bil zaposlen na ministrstvu za obrambo. Ali pa, da v nadzornem svetu ene od povezanih družb tega podjetja sedi človek, ki je tudi uslužbenec ministrstva za obrambo, kar samo po sebi še ni nič slabega, lahko je celo dobro, vendar pa mora biti zakonodaja narejena tako, da prepreči netransparentnost v takih primerih, kar pa tukaj ni bilo storjeno. Vidim eno veliko ambicijo, ki jo imamo in priložnost ob priliki obravnavanja tega zakona, da te zadeve uredimo na tak način, da se ne bodo pojavljali dvomi o tem, ali je zakon dober ali je slab, in da spustimo vse tisto, o čemer sem govoril prej, in kar je bila tudi vložena ustavna pobuda 16. maja letos na ustavno sodišče s strani tistih, ki jih ta zadeva tangira. Že zaradi tega je pametno razmisliti o tej spremembi. Druga zadeva, ki me izredno moti, je nekako polaganje zaključkov sedanjemu predsedniku vlade s strani dela opozicije o tem, kako je kot prejšnji vodja največje opozicijske stranke in sedanji predsednik vlade, da rečem po domače, zamenjal ploščo. Ta potikanja niso dobra in so škodljiva za celotni državni zbor in za celotno državo, kajti če greste pogledat program vlade, če ste si prebrali mnenje k temu zakonu, potem je vsakemu, ki je kolikor toliko berljiv, jasno, da je osnovna usmeritev te vlade, in smatram, da tudi nas, mislim, da vseh nas, ki sedimo tukaj, vseh 90-ih, v tem, da z zakonodajo, ki jo je potrebno spremeniti, pa to ni samo ta zakon, da se razumemo, kajti s tem zakonom ne bomo čisto nič rešili, tako kot s tistim včeraj ne pripeljali žensk v politiko. Ta zakon naj samo določi okvire, ki bodo omogočali normalno zaznavanje teh problemov. Spremeniti je treba ostalo zakonodajo, ki se je v preteklih letih sicer do neke mere spreminjala, vendar je še vedno glavno leglo teh primerov. Tukaj mislim predvsem na področje javnih naročil, kjer je bil zakon spremenjen, pa kot slišim, še vedno ni najboljši. Mislim na neskončno dolga odločanja na posameznih ministrstvih, ki se vlečejo še ne vem koliko časa nazaj, ko se o posameznih pritožbah odloča leto ali več zoper odločitve na prvi stopnji. To so nedopustni primeri. To so primeri, ki kar kličejo po teh pojavih. In te primere mislim, da je treba odpraviti. Točno to pa je zapisano v programu dela vlade. In če smo pošteni in če pogledamo, kaj je predvideno v bodoče, se tudi s tem področjem namerava ukvarjati. Posebno področje, ki sem ga že omenil, je seveda transparenten način delovanja, kar je tudi zapisano v teh usmeritvah. Nisem želel konkretnega primera izpostaviti, ampak ga bom. V časopisu berem, po tem predlogu zakona lahko nekdo dobi darilo, vredno milijardo, pa ne bo nič sankcioniran za to. Lepo vas prosim, saj vendar vsi poznamo kazenski zakonik. Kar nekaj kaznivih dejanj govori o teh stvareh. In drugič, v tem zakonu zelo jasno piše, da je sprejemanje kakršnihkoli daril prepovedano. Če zaključim. Najbolj bo to področje urejeno, ko bodo tisti funkcionarji, ki jim lahko rečemo top funkcionarji, javno razkrili svoje premoženje in nobenih dilem glede tega ne bo več. To ne velja samo za ministre in predsednika vlade, ampak za nas vse. Ko bomo dali na internet javno te podatke, se bo vsa ta velika zgodba mahoma končala. Tako jaz tudi razumem mnenje vlade o tej zadevi k temu zakonu. Prva, ki je to storila, kar sem si na internetu prebral, je bila pooblaščenka za dostop do informacij javnega značaja in mislim, da bi se po tem primeru veljalo tudi pri amandmiranju tega zakona zgledovati. Podprl ga bom zaradi tega, ker bi drugače podaljšali postopek spremembe slabega zakona, ki ga imamo sedaj v veljavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je LDS-u potekel čas, imamo pred morebitno delitvijo ostanka časa še tri prijavljene razpravljavce, in sicer gospoda Kumerja, gospoda Kovačiča in po potrebi predstavnika vlade. Dajem besedo gospodu poslancu Kumerju.
Hvala za besedo. Razprave, predvsem poslancev koalicije, so me danes dokončno prepričale, da še bolj odločno ne sprejemam logike in načina, da vlada in vladna koalicija za svoje kadrovske čistke zlorablja ta državni zbor s tem, ko pride v ta državni zbor s predlogi sprememb zakonov. Začelo se je pri zakonu o javnih uslužbencih, nadaljevalo z zakonom o RTV-ju in danes smo pri zakonu o preprečevanju korupcije. To ni dobra popotnica predvsem za zatiranje koruptivnih dejanj, o katerih je danes bilo preveč govora v tem državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu poslancu Dimitriju Kovačiču.
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! V razpravi je bilo med drugim slišati tudi to, da naj bi predlagani zakon ukinjal dosedanjo komisijo, ki naj bi bila neodvisen in apolitičen organ. Takšna trditev je po mojem prepričanju popolnoma neresna in skregana z dejstvi in ne nazadnje tudi praksa obdobja prejšnje vlade tega nikakor ne potrjuje. Tako kot je sicer prejšnja vlada odločala izrazito po političnih principih in je praktično na vseh ravneh nastavljala svoje, sebi lojalne ljudi, tako je, če sodimo po takšnih izkušnjah, imenovala tudi sestavo komisije za preprečevanje korupcije. Prav gotovo je bolj upravičeno pričakovati, da bo komisija državnega zbora, ki je sestavljena politično uravnoteženo, dosti bolj objektivna, kot pa je sedanja komisija za preprečevanje korupcije, ki je sestavljena neuravnoteženo in je njeno kadrovsko sestavo postavila bivša vladajoča koalicija. Poleg tega pa tudi dosedanje ravnanje komisije za preprečevanje korupcije dodatno vzbuja dvom v pošteno in objektivno delo te komisije. Poglejmo zadnji sklep komisije za preprečevanje korupcije o spremembi seznama poslovnih subjektov, s katerimi na podlagi sedaj veljavnega zakona ne smejo poslovati državni in lokalni organi, javna podjetja, zavodi in podobni javni subjekti, torej vsi tisti, ki so podvrženi postopku javnega naročanja. Na tem seznamu so tri kategorije pravnih subjektov. Najštevilčnejši seznam je tisti, kjer so pravne osebe, ki ne smejo poslovati z nikomer iz javnega sektorja, ne glede na to, ali so na državni ali lokalni ravni. Torej, popolna omejitev. Na tem seznamu je 686 podjetij oziroma pravnih oseb. Druga skupina predstavlja le eno pravno osebo, in to tisto, ki ne sme poslovati samo s komisijo za preprečevanje korupcije, dočim z vsemi ostalimi lahko neomejeno posluje. In tretja skupina vsebuje 6 pravnih oseb, ki lahko poslujejo z javnim sektorjem le po posebnem dovoljenju komisije za preprečevanje korupcije. No, in poglejmo, kako je s to drugo skupino, kjer obstaja, kot rečeno, le ena pravna oseba. Gre za društvo Ključ, ki je bilo, mislim, danes že omenjeno. Torej, to društvo sme neomejeno poslovati z vsemi, razen s komisijo za preprečevanje korupcije. No, in če pogledamo, zakaj je to društvo privilegirano in lahko neomejeno posluje z državnim ali občinskim sektorjem, medtem ko drugim to ni omogočeno, vidimo, da je prav gotovo razlog, vsaj po mojem mnenju, za tak privilegiran status društva Ključ v tem, da je v tem društvu član upravnega organa prav predsednik komisije za preprečevanje korupcije, članica poslovodnega organa pa je njegova žena. Že to dejstvo po mojem pove vse o tako izpostavljenem in poudarjenem izrekanju nekaterih o neodvisnosti in objektivnosti sedanje komisije za preprečevanje korupcije. Tako da kaj dosti več ne bi komentiral. Kako zaupati v objektivnost in neodvisnost te komisije, ko pa je sam predsednik vključen v delo pravne osebe, ki izdatno posluje in tudi služi na račun države oziroma njenih javnih podjetij ter drugih institucij? Če pogledamo najprej to, da je to društvo - kot je to razvidno iz poslanskega vprašanja kolegice Majde Potrata - dobilo s strani prejšnje vlade, in sicer 22.7.2004, brez javnega razpisa odobrena proračunska sredstva v višini 27 milijonov tolarjev. Torej, društvo Ključ je dobilo odobrenih 27 milijonov tolarjev, in sicer tako, da bi tri ministrstva, ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ministrstvo za pravosodje in ministrstvo za notranje zadeve prispevalo vsaka po tretjino teh odobrenih sredstev. Gre torej za zadevo, kjer zakonodaja o javnih naročilih ni bila spoštovana in glede na neposredno povezanost javnega funkcionarja in tudi sorodstveno zvezo z njim bi lahko bila stvar zrela tudi za ukrepanje same komisije za preprečevanje korupcije in ta komisija bi dejansko stvar morale vzeti pod drobnogled. Ali bo tudi dejansko ukrepala, pa se vprašajmo kar sami, kajti potem bi morala komisija ukrepati kar proti svojemu predsedniku, ki je kot povedano član organa upravljanja društva Ključ, ki je mimo zakonskih predpisov dobil s strani države brez javnega razpisa proračunska sredstva. Na seznamu pravnih oseb, ki z državo in javnim sektorjem ne smejo poslovati zaradi zakonskih zadržkov glede nezdružljivosti pa tega društva Ključ ni. Za njega velja le omejitev, da ne sme poslovati edino s komisijo za preprečevanje korupcije, z vsemi drugimi pa lahko neomejeno posluje. Neverjetno! Zanimiva je še ena povezava, in sicer poslovna povezava društva Ključ s svetovalno firmo Socius. Društvo Ključ je namreč ekskluzivni poslovni partner za dejavnosti, s katerimi se društvo ukvarja. Prvi človek firme Socius je znameniti Leonardo Peklar, zoper katerega teče kazenska preiskava, ker je osumljen nezakoniti finančnih transakcij. In kot vemo, je ta isti Leonardo Peklar veljal v mandatu prejšnje LDS-ove vlade za zelo usposobljeno osebo, saj je bodisi on sam bodisi preko svoje firme Socius bil deležen zelo velikega zaupanja in posledično temu je bil vključen ali v poslovni ali v nadzorni funkciji v kar lepo število državnih javnih podjetij. Če pogledamo na seznam komisije za preprečevanje korupcije, o katerem sem govorim, tam firme Socius ne boste našli, kar pomeni, da glede poslovanja z državnimi ali lokalnimi subjekti ni v ničemer omejen - zelo zanimivo. Vse to in ne le to, ne govori o tem, da gre v obstoječi komisiji za preprečevanje korupcije za neodvisen in apolitičen organ, kot nekateri danes govorite. Nikakor ne! Gre za organ, ki je že v principu in zaradi načina imenovanja sestave podvržen dvomom v neodvisnost in apolitičnosti. Dokler bo sestava organa odvisna od vladajoče koalicije - in vladajoča koalicija v prejšnjem mandatu je bila tista, ki je komisijo kadrovsko sestavila - se ne bo mogoče otresti dvomov o političnosti komisije, zato je resnica ravno obratna. Ravno sedanja komisija za preprečevanje korupcije je že po definiciji politična in zato podvržena večjim skušnjavam političnih pritiskov in drugim oblikam nedovoljenih vplivov, zaradi katerih bo težko zagotavljala neodvisnost. Dočim na drugi strani je parlamentarna komisija sicer prav tako politična, saj imenuje najvišji politični organ, vendar pa je sestavljena politično uravnoteženo, pri čemer ima opozicija celo večina in še predsednika, kar ji pa daje seveda bistveno večjo objektivnost, kot pa to lahko pripišemo komisiji za preprečevanje korupcije. Na koncu še to. Obstoječa komisija za preprečevanje korupcije, tako imenovana Kosova komisija, je brez dvoma "brezzobi tiger", ki nekih resnih pristojnosti za učinkoviti boj zoper korupcijo nima, kajti nima zakonsko zapisanih pristojnosti. Njena vloga je več ali manj usmerjena na zbiranje dokumentacije širokega kroga javnih uslužbencev, kaj več od tega pa že ne more narediti. Gre torej za neko dejavnost dokumentiranja, zbiranja, usklajevanja podatkov in podobno, kaj dosti več pa ne. In proračunska sredstva, ki so potrebna za ta namen, prav gotovo niso porabljena racionalno. Namreč, v tem smislu, da bi bila porabljena za boj, za učinkovit boj zoper korupcijo. Tukaj posebnih učinkov ni in ne bo zaznati v okviru sedanje ureditve. Porabljeni denar bi precej bolj smotrno naložili, če bi ga naložili v zagotavljanje pogojev za učinkovitejše delo organov, ki pa so po naši normativni ureditvi dejansko pristojni za boj zoper korupcijo. Torej ti organi so: policija, tožilstvo, pa tudi sodstvo, kjer je treba prioritetno narediti vse, da v kar največji meri zagotovimo zadostno število vrhunsko usposobljenih kadrov, ki bodo v ustrezni organizacijski obliki sposobni bolj učinkovito kot doslej korupciji stopiti na prste. To je po mojem mnenju ključna naloga v prihodnosti in v realizacijo te naloge moramo vložiti vse sile. Vključno z zagotovitvijo zadostnih proračunskih sredstev, katerih del lahko prerazporedimo tudi iz tistega dela, ki so se doslej brez nekega pametnega rezultata namenjala za delo "brezzobega tigra", torej za sedanjo komisijo za preprečevanje korupcije. Če se resnično želimo, ampak ne le verbalno, boriti zoper korupcijo, ki je v Sloveniji dejansko ni malo, potem moramo svojo energijo bolj usmeriti v to, da bodo pristojni organi pregona v Sloveniji postali učinkoviti. Če bodo policija, tožilstvo in sodišča v redu opravljali svoje poslanstvo in bodo med drugim tudi učinkoviti zatirali korupcijo, potem smo naredili vse, kar želimo in je potrebno. In za uresničitev tega ne rabimo nobene komisije za preprečevanje korupcije. Rabimo pa seveda komisijo državnega zbora, ki bo ugotavljala in tudi ukrepala v primeru ugotovljene nezdružljivosti javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. In to bo vsekakor komisija z večjim zaupanjem kot Kosova komisija, ki očitno - samo še zaključim stavek - vzbuja zaupanje le dvema strankama tega državnega zbora, in to tistima, ki sta komisijo v prejšnjem mandatu tudi in avgurirali in njeno sestavo imenovali. Hvala.
Hvala lepa. In končno vabim k besedi gospoda državnega sekretarja Marolta v imenu vlade.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Najprej bi na začetku poudaril, da predlog zakona, o katerem teče razprava, ni predlog zakona, ki bi ga predložila vlada Republike Slovenije, ampak vi, poslanci in poslanke. Ker mislim, a je bilo tukaj nejasno med razpravo, ni bilo jasno določeno. Res je, da vlada Republike Slovenije predlogu zakona ne nasprotuje. Bilo bi namreč neprimerno, če bi vlada Republike Slovenije kar apriorno nasprotovala zakonodajnim iniciativam poslancev, ne da bi nameravala sama vložiti lasten zakonodajni predlog. Vprašanje preprečevanja in opravljanja korupcije je res določeno v koalicijski pogodbi, vendar pa predlog sprememb zakonodaje ni v načrtu dela vlade za letošnje leto. Zato vlada podaja na predlog zakona mnenje s sistemskega vidika v zvezi s predlaganim zakonom v celoti. Ureditev po obstoječem zakonu o preprečevanju korupcije ima številne pomanjkljivosti, katere so bile danes že omenjene. Vlada Republike Slovenije predlogu zakonu ne nasprotuje, ker meni, da je zakon konceptualno primeren. V primeru, da bo zakon uvrščen v nadaljnji zakonodajni postopek, bo vlada sama zakon z ustreznimi številnimi amandmaji dopolnila in odpravila navedene pomanjkljivosti. Rešitve, ki jih ponujajo predlagatelji zakona, so načeloma sprejemljive, kot rečeno, pa jih bo potrebno v številnih pogledih še dopolniti. Ključno je, da obstoječi zakon o preprečevanju korupcije ne pomeni bistvenega prispevka k preprečevanju korupcije, saj je naravnan zgolj preventivno, komisija za preprečevanje korupcije pa nima nobenih operativnih pristojnosti, usmerjenih k dejanskemu odkrivanju in preiskovanju kaznivih dejanj, povezanih s korupcijo. Učinkovito odkrivanje in pregon ter sankcioniranje korupcijskih kaznivih dejanj je prednostna naloga in odgovornost preiskovalnih organov, tožilcev in v končni fazi sodišč. Dejstvo je, da je večja učinkovitost konkretnih operativnih ukrepov možno doseči z ustrezno krepitvijo usposobljenosti in z večjo specializacijo organov odkrivanja in pregona kaznivih dejanj. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali prvi krog razprave. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi kdo na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še razpravljati? Potem bomo temu primerno razdelili čas. Prebral bom vse prijavljene, in sicer: Gulič, Moge, Grims, Štebe, Pečan, Veber, Žnideršič, Prijatelj, Cvikl, Germič, Sok, Zagorac. 12 prijavljenih. Glede na čas bom, seveda, v dvomu zaokrožil navzgor, tako da ima vsak poslanec 2 minuti. Besedo dajem gospodu poslancu Guliču.
Cenjeni in spoštovani! Prej sem načel zadevo o zaupanju. Mislim, da bi jo lahko nadaljeval. Dejstvo je, da gospodu Dragu Kosu ne prihajajo prijave samo iz dveh političnih strank, ampak od ljudi, od naših volivcev in volivk, in da jih sprejema veliko več, kot slovenska policija. Se pravi, se ve, na kateri strani je zaupanje, da ne govorim o postopku, ki je najbrž tukaj prijaznejši do vseh ljudi. Ob vsem tem vpitju, koliko je bilo korupcije v minulih letih, je jasno, da vse komisije v mandatih od leta 1992 do 2004 niso naredile ničesar. In sedaj naj bi se tovrstni komisiji vrnile zadeve v roke. Prepričan sem, da državnozborska komisija tega ne bi mogla opravljati, razen seveda, če bi se poslanci profesionalizirali v tisti komisiji in postali potem neke vrste uradniki. Sploh glede na to, koliko teh prijav že sedaj prihaja do Kosove komisije. To, da bi se izgovarjali na to, kako so vse korupcijske zadeve bile odkrite s pomočjo časopisov in pa elektronskih medijev, je na nek način pravzaprav neumno. Namreč, še vedno bodo obstajale te možnosti, še vedno bodo prav gotovo raziskovalni novinarji to počeli, še vedno se bo našel kakšen komentar, če bodo seveda dovoljeni, in to pa prav gotovo ne odvzema pristojnosti komisiji, kakršna obstaja. Sem pa prepričan, da je verjetno tudi kaj takega, kar bi bilo treba v obstoječem zakonu spremeniti in pa deformalizirati. Vsega je bilo veliko izrečenega, veliko je bilo tukaj pravzaprav tudi blatenja gospoda Kosa, in da ne bom še sam stopil v kakšen tak človečji, raje kar neham.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu poslancu Mogetu.
Hvala lepa za besedo. Vladi mora iti res izredno za nohte in je nebogljena, da svoje največje volilne obljube poskuša uresničevati prek zakona, ki ga je vložila opozicija opozicije. Zdi se mi tudi, da vlada ni bila iskrena s tem, kar je njen predsednik za tem pultom govoril, ko pravi: "Vlada podpira prenos pristojnosti na komisijo državnega zbora in sestavo te komisije." To pomeni z drugimi besedami, roka roko umije, vrana vrani ne izkljuje oči ali nadzornik, ki nadzoruje, nadzorujejo sami sebe, kot se je to zgodilo pri prodaji orožja, ko je varnostno-obveščevalna služba ministrstva za obrambo nadzorovala sebe, in veste, kaj je našla, 10 tisoč nemških mark gotovine. Ali si morate misliti, kaj o nas in o poslancih v tej državi menijo ljudje, recimo, v Republiki Hrvaški, da niti Rusov pa ostalih sploh ne omenjam! Zdi se mi, da je tudi to orožje nekaj takega, kar bi moralo priti do konca in je tudi zgoraj sedeči gospod Kos žrtev teh. Če pogledate pri prodaji orožja, so na eni strani tisti, ki so pomagali trgovati, dobili hudo visoke funkcije sedaj, tisti, ki so pa odkrivali, kaj je to, pa so deležni diskvalifikacij od takrat, ko so začeli z odkrivanjem orožja. In lahko rečem to, da se mi zdi tudi neiskreno in licemerno, da je gospod Janez Janša šel prižigati svečko za srebrniške žrtve, takrat ko so pa muslimani najbolj rabili orožje, pa je odkril orožje na mariborskem letališču. Mislim, taka dvojna morala je v tem. In dvojna morala vlade je tudi v tem, v tisti 6. točki, da je vložila zakon o poslancih, ampak samo tisti del, ki je bil všeč ljudem, se pravi, da bodo dali, s tem zakonom pa ni naredila tistega, kar bi morala, kar se tiče tudi korupcije, se pravi, o nezdružljivosti in ostalih rečeh. Tako je ta morala dvojna in pravim, z zakonom, takšen kot je, preganjamo poskus odkritja koruptivnih dejanj.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca mag. Grimsa.
Hvala za besedo. Ker za razliko od nekaterih poslanskih kolegov nikoli ne govorim na pamet, sem v tem času preveril podatke, kako je s tisto izjavo in s postopkom tako pri koordinaciji nujnosti sindikatov RTV Slovenija kot pri gospodu Ranc osebno. In vam lahko torej iz prve roke povem, da zgodba niti slučajno še ni končana. Vložen je bil zahtevek za izredna pravna sredstva, ki je že sprejet in je torej sedaj v rokah vrhovnega sodišča, kako bo presodilo. Ali bo presodilo v korist gospoda Ranca ali bo vrnilo zadevo nazaj. In po informacijah gospoda Ranca je tudi že ponovno odreagiralo tožilstvo. Tako da tistim, ki ste se gromoglasno sklicevali na neko procesno odločitev, moram povedati, da ta zgodba vsekakor še ni končana in da torej vsa tista opozorila, ki jih je dalo Društvo novinarjev Slovenije oziroma njihov del na RTV Slovenija in koordinacija novinarskih sindikatov, ostajajo še vedno še kako aktualna. In s tem je aktualna tudi dilema, ki sem jo omenil že prej, to pa je, realna novinarska svoboda in predvsem, kdo nadzira nadzornike. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod poslanec Štebe.
Hvala lepa. Ne bom se oziral na izjave, ko nekdo povezuje srebreniške žrtve z nelegalno trgovino, pa četudi je bila to morda humanitarna trgovina z orožjem. Rad bi poudaril, da je važno vzpostaviti zaupanje v institucije in organe, ki v vsaki delujoči demokraciji preganjajo take vrste kriminaliteto - korupcijo. Bi se pa ozrl samo še na to, na kar morda ni bilo opozorjeno. Sedanja komisija, tako kot se je lotila posla, je pravzaprav delala tisto, kar v tej državi že obstaja. Z anketami skoraj 4.000 pozvanih funkcionarjev so zbirali podatke, ki bi jih lahko zbrali iz podatkovnih zbirk, ki obstajajo v tej državi. Mi smo izpolnjevali in dajali podatke, ki jih dajemo tudi ob dohodninski napovedi ali ob drugih priložnostih in so v glavnem razpoložljivi našim institucijam. Popoln nesmisel! Te podatke je potem ta zveličavna komisija z vso strokovno usposobljenostjo pretipkavala in obdelovala. Tudi če ta komisija na karkoli opozori, je to ene vrste opozarjanje. Bistveno, kar imajo državljani na razpolago, je pa že v obstoječih institucijah. In te institucije naj bi s tem denarjem, ki ga sedaj namenjamo tej komisiji, bolje strokovno usposobili in tudi v smislu bolj uspešnega delovanja. To je tisti cilj, ki ga moramo zagovarjati in ga realizirati. Tako bom podprl vsako izboljšavo v smislu nepodvajanja oziroma nepotrebnega dela. In komisija, tako kot je delovala do zdaj, do tega ni upravičila. Tako podpiram kombinacijo delovanja nadzora v instituciji komisije državnega zbora.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe poslanki Pečanovi.
Moram reči, da je danes toliko nekega sprenevedanja in kot se temu reče, "okoli riti v varžet", "okruglo na čošak" in tako naprej govorjenja, da se mi upira in se mi počasi dogaja nekaj zelo neprijetnega v zvezi z mojim želodcem. Rada bi samo to povedala, da je ta zakon tako izrazito in jasno naročen posel - zaradi tega, ker smo slišali tu iz vrst koalicije, iz vrst koalicije smo jasno slišali in povedano je bilo ne enkrat, ampak najmanj desetkrat: da je treba komisijo, ki jo vodi gospod Kos, razpustiti zaradi tega, ker vlada ni imela v svojem programu tega dejanja, ker bi ga tudi zelo težko izvedla, je pač najela drugo skupino ljudi, ker bi zgledalo preveč nagravžno, če bi to delala sama koalicija. Mislim, da ko bo ta zakon sprejet - in ne dvomim v to, da bo sprejet, evidentno je, da načrt je, da je treba pač očistiti popolnoma vse loge, kar jih imamo v tej državi -, ko bo ta zakon sprejet, vam pa povem, da se ne bo končalo za mejami Slovenije. To se ne bo končalo za mejami Slovenije. Zaradi tega, ker mislim, da se zelo dobro razume tudi to, da je treba odpreti vrata vsem tistim ljudem, ki so do sedaj so bili po njihovem mnenju - namreč, ta podmena, da je v času od 1992 z redkimi premori do leta 2004 bilo na razpolago državno in družbeno premoženje [[...]] [[Opozorili znak za konec razprave.]] [[...]]eni kliki, bom rekla, sedaj pa pride druga klika, ki ji je treba odpreti vrata, se pravi, da ne potrebuje nobenega nadzora več. Tukaj smo prišli do tistega kar je bistvo tega predloga zakona. Odprimo vrata zaradi tega, da bodo drugi prišli na vrsto h koritu. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Vebra.
Hvala za besedo. Mislim, da je danes evidentno, ko obravnavamo ta zakon, ki so ga vložili Zmago Jelinčič, Srečko Prijatelj, Bogdan Barovič, torej člani stranke, ki naj bi bila v opoziciji. Evidentno je, da ne gre za stranko, ki je v opoziciji, ampak ki očitno poskuša iz opozicije pomagati vladajoči koaliciji, da opravijo vse tiste naloge, ki si jih je zadala. Te naloge se pa skozi ta zakon resnično kažejo na način, na katerega bi vsaj po mojem mnenju se morali, blago rečeno, upreti z vsemi štirimi, ne pa podpirati takšne predloge s strani vladajoče koalicije. Že tako je prisoten klientalizem, v zadnjem obdobju v vseh pomembnih inštitucijah, organih se kadrujejo ljudje, ki so tako ali drugače sorodstveno povezani ali pa sicer odvisni od predlagatelji, da izvajajo naloge, ki se jim jih zada. Gre tudi za obvladovanje medijev, ker smo ravno tako sredi tega dogajanja. Danes se srečujemo še s tem, da ukinjamo komisijo za preprečevanje korupcije - torej, kako opravičiti taka dejanja. Mislim, da si nobena vlada, sploh ne v Sloveniji, ne bi smela dovoliti takšnega početja. Zato želim v svoji razpravi izraziti protest proti takšnem početju in mislim, da to resnično ne pelje Slovenijo na dobro razvojno pot, ki si jo tako želimo v EU. Temu zakonu bom nasprotoval. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod poslanec mag. Žnidaršič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani kolegi predlagatelji! Če ne bi šlo za resno zadevo, bi mislil, da nas želite zabavati s tem zakonom. Namreč, ko sem ga nekajkrat skrbno prebral, mi je izpadel kot tista zgodba o Cefizlju in butalskemu policaju. Ker nimam veliko časa, če odštejem vse nedorečene in slabo premišljene rešitve, ki dejansko ne bodo mogle biti učinkovite, bi rad opozoril predvsem na to, da je v zakonu, v katerem želite odpraviti pomanjkljivosti obstoječega, nenadoma izpuhtelo vse tisto, kar ste obljubili v uvodu in v namerah in v poglavitnih rešitvah. In tistih ni notri. Posebej je zanimivo dejstvo, da se je šele v prehodnih določbah pojavila prava namera, namreč o odstranitvi oziroma ukinitvi tako imenovane Kosove komisije. Jaz ne poznam nikogar kot takega od teh strokovnjakov, ki tam delajo, ampak ti so komaj začeli z delom, pa jih bomo razrešili, kljub temu da je bilo dolga leta veliko govora o tem, kako naj bi se borili proti korupciji. Hkrati pa naj bi s prenosom arhiva na komisijo državnega zbora pomagalo to zadevo, citiram, "ker ne bo več podvajanja naloga", konec citata. Predlagatelj namreč enači delo ene komisije z nadzorno funkcijo druge. Seveda ne bi bilo več podvajanja, saj bi ista komisija preprečevala korupcijo, odkrivala korupcijo, sankcionirala korupcijo in če bi kdo nergal, bi opravila še nadzor nad samo seboj in ugotovila, da je vse v redu in idila bi lahko trajala dalje vsaj en mandat. Vse skupaj diši po nadzornem organu neke javne funkcije, ki ima hkrati upravljalska pooblastila. In če odštejem vse druge stvari, moram reči, da me čudi, da kdorkoli v koaliciji, zunaj nje ali na vladi verjame, da bi državnozborska komisija lahko opravila to paleto dejavnosti, tudi če bi v njej sodelovale same zvezde v smislu poslancev, kajti ne vem, kako bi delovala po vzoru, kot delajo komisije, dvakrat na teden dve uri, dvakrat po dvanajst ur ali vsak dan po [[...]]
Prosim, zaključite gospod Žnidaršič.
[[...]]sedem ur naprej. Skratka, ne bi šlo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Menim, da kljub moji radodarnosti še vedno ni dovolj časa. Na vrsti je gospod Prijatelj. Se odpoveduje. Hvala lepa. Na vrsti je gospod poslanec mag. Cvikl.
Povedano je veliko besed. Te besede pa kažejo seveda na dvojnost, na dvojnost ali pa na razlike med besedami in dejanji. Gospod Janša je 2. oktobra lani govoril, 2003 govoril, da podpira razširitev dela protikorupcijske komisije na krog funkcionarjev, kot je sedaj zajet, da so podatki javni in da naj bi imeli sankcije. Naloga komisije je samo ena: zagotavljati nadzor in evidenco nad premoženjem. To ni bila anketa! To, kar smo dobili domov, je bil prikaz in zapis stanja na začetku mandatov in na koncu mandatov se naj pogleda, ali je prišlo v času mandata do morebitnega pridobitništva funkcionarjev. Sedaj pa tako predstavniki vladajoče koalicije kot včeraj vlada z mnenjem, ki ga je podala, pravzaprav zanikajo svoje pretekle besede. Gredo v dejanja, ki so samo ena. Dejanja, ki želijo preko podpore stranki, ki je baje v opoziciji, podpreti zakon, katerega namen je ukiniti neodvisen in apolitičen organ, ki bo preverjal, ali je prišlo do morebitnega pridobitništva s strani funkcionarjev. Komisija je samostojen, neodvisen uporabnik. Žal tega državni zbor ne spoštuje. Ker če bi državni zbor to spoštoval, potem bi ob diskusiji pred nekaj tedni, ko smo diskutirali o proračunu tega neodvisnega porabnika, namenil temu porabniku toliko sredstev, kot jih potrebujete. In ideja, ki jo imate je, da se prepreči, da bi lahko neodvisni organ kontroliral, kako boste plačevali in komu vse boste plačevali. In to, seveda, ni niti demokracija niti normalna država. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Germiča.
Glede na kar nekaj let zelo burno predvolilno obdobje, ko se je vsebina razprav v tej dvorani velikokrat vrtela okoli korupcije v preteklem mandatu, smo prav gotovo pričakovali intenziven aktiven pristop k temu vprašanju vlade v novi sestavi. Žal ste me, predstavnik vlade, ravno vi spodbudili k temu, da v teh dveh minutah poskušam povedati tudi to, da govoriti o tem, da niste vi predlagatelj tega zakona in da so to predstavniki druge poslanske skupine, ravno to je največji problem, vsaj po moji oceni. Seveda se pridružujem vsem tistim, ki govorijo o velikem sprenevedanju v odnosu do tega vprašanja danes. Moje mnenje je, da bi takšen zakon moral imeti popoln konsenz v državnem zboru, kajti prepričan sem, da bi poslanci morali imeti popolnoma enotno stališče do boja proti korupciji. Danes je tu kar nekaj poslancev jasno povedalo, kaj je namen, tudi gospod Žnidaršič pred mano, da tega ne ponavljam. Želel bi si, da bodo sporočila iz te hiše jasna in nedvoumna. Danes smo z razpravo o tem zakonu ta sporočila zameglili. Veliko priložnosti imamo poslanci tudi individualno, da odgovorimo na posamezna vprašanja, ki zelo zanimajo javnost. Velikokrat smo tudi vprašani o tem, kakšno je naše premoženje, tudi od različnih medijev javnega značaja. In tudi z udeležbo v teh anketah bomo jasno in glasno lahko povedali, da nam ni noben problem odgovoriti na ta vprašanja. Seveda pa upam, da bomo v takšnih anketah zastopani bistveno bolj, kot smo bili do zdaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Soka.
Hvala za besedo. Danes smo veliko govorili o politiki, pa bolj malo o vsebini tega zakona. Pa naj še sam nekaj dodam za začetek. Veliko koruptivnih dejanj je bilo v preteklosti, gospodje, vendar ste komisijo ustanovili šele proti koncu mandata. Ena od največjih prevar v Sloveniji je zagotovo ta, da je milijon Slovencev ostalo brez certifikatov. Kje so te vrednosti končale, boste morali povedati tisti, ki ste to dvanajst let omogočali. Kar se pa tiče samega zakona, ki bo seveda še stvar debate in spreminjanja, saj smo danes v prvi obravnavi, ima ta zakon nekatere dobre rešitve za razliko od obstoječega zakona. Predvsem so predvidene sankcije, ki v prejšnjih dveh zakonih niso bile tako jasno zapisane oziroma so bile pomanjkljive. Potem je predvsem ena dobrih rešitev, da mora funkcionar, ki se mu je premoženje povečalo, pojasniti, iz kakšnega naslova, od kod. Naslednja rešitev je, da bo lahko komisija tudi iz uradnih evidenc preverjala podatke in na podlagi tega ugotavljala verodostojnost teh podatkov. To so, se mi zdi, v tem trenutku ene boljših rešitev. Dveh komisij zagotovo ne potrebujemo, s tem se vsi strinjamo, ali bo ena ali druga. In tudi ta ideja, da bi to komisijo vodila opozicija - in tudi opozicija je imela večino v tej komisiji -, ni tako slaba in je dobra rešitev. In mislim, da bomo na koncu tudi prišli do take rešitve in da boste pravzaprav tisti, ki ste dvanajst let imeli oblast in ste sedaj v opoziciji, lahko največ prispevali k temu, da se koruptivna dejanja iz preteklih dvanajstih let tudi dejansko pojasnijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnji se je k besedi prijavil gospod poslanec Zagorac.
Hvala za besedo. Res, da smo že prekoračili čas razprave, vendar zgleda, da vsi ne spoštujejo dodeljenega časa. Dovolite mi, da na začetku povem, da me dve stvari nekako zelo veselita. Prva je ta, da se je zamenjal predsedujoči in je drugi del razprave o tem zakonu pridobil na higieni, kot so nekateri vztrajno trdili, da je nehigienično, in me veseli, da se sedaj počutijo dosti bolj higiensko in pa čisto. In pa druga zadeva, ki me tudi strašno veseli, je to, da ostanek opozicije tako zelo ceni ta zakon, da ga v tej sili celo vladi pripisuje. Če pa gremo sedaj na malo bolj konkretne stvari v zvezi z zakonom. Danes smo slišali veliko stvari o tem, kako je potrebno korupcijo zajeziti. Strinjam se s tem. Slišali smo tudi od enega izmed predstavnikov prejšnje vlade, da 12 let niso naredili ničesar. To je bilo rečeno tukaj za tem mikrofonom. Seveda bi sam sebi lahko tudi postavil drugo vprašanje, zakaj pa niste naredili kaj več. Omenil vam bom tudi izredno sejo, ki se je odvijala lani aprila in pa potem v maju mesecu. Takrat, recimo, ste imeli toliko moči, da ste na tej seji najprej omejili čas razprave, nato ste izključili javnost in na koncu še nasprotovali sklepom, ki jih je predlagala takratna opozicija. To je dvoličnost, ki ste jo danes pokazali tukaj pred nami vsemi. In ne nazadnje tudi to, da bi komisijo lahko ustanovili prej. Vaše resne intence o tem kaže tudi izjava takratnega državnega sekretarja. Ne boste verjeli, zakaj je bil državni sekretar za privatizacijo leta 1994, ko je bila korupcija in privatizacija, bom rekel, sta šla z roko v roki, izjavil: "Korupcija v Sloveniji ni toliko, da bi potrebovali zakon o preprečevanju korupcije." To je izjavil takratni državni sekretar za privatizacijo, gospod Tone Rop. Danes pa tukaj vsi govorite, da takrat korupcije ni bilo, da tega zakona ne potrebujemo in da je potrebno imeti neko komisijo. Komisijo bi imeli sedaj, ko ste pobrali vse, kar ste pobrati imeli. Takrat, ko pa je bilo treba korupcijo dejansko zajeziti in odgovorne poklicati, takrat pa komisije ni bilo treba.
Hvala lepa. Zaključujem skoraj pet urno razpravo. Res je, da smo za štiri minute prekoračili čas, ampak ne nazadnje beseda parlament izvira iz glagola "parlare" govoriti, tako da je nedvoumno boljše več govorjenja kot manj. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po končani 14. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21. uri. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajam na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI - skrajšani postopek. Hkrati se zahvaljujem predstavnikoma ministrstva za pravosodje in pozdravljam novega ministra, dr. Žagarja. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Zato dajem besedo gospodu ministru. Gospod minister, beseda je vaša.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi vsebuje spremembe in dopolnitve, s katerim bo mogoče urediti nekaj perečih vprašanj pri urejanju lokalne samouprave. Dovolite mi, da vam predstavim najpomembnejša področja. Predlagani zakon razveljavlja zakon o postopku za ustanovitev občin ter za določitev njihovih območij in ureja pogoje in postopke za spreminjanje območij občin in ustanavljanje novih občin. V skladu s predlaganimi spremembami bo mogoče izjemoma ustanoviti občino z manj kot 5 tisoč prebivalci, če bodo izpolnjeni pogoji za izjemo, vendar pa ne občine z manj kot 2 tisoč prebivalci. Postopek za spremembo območja občine oziroma za ustanovitev nove občine začne državni zbor na predlog z ustavo določenih predlagateljev zakona ali občinskega sveta. Pred sprejemom zakona, s katerim se uveljavi sprememba oziroma ustanovi občina, bo izveden predhodni referendum. Glede na vložene amandmaja k temu poglavju zakona naj poudarim, da zakon zagotavlja udeležbo narodnih skupnosti v občinskih svetih ne glede na velikost občine, torej eventualno delitev območje občine ne bo vplivala na sestavo občinskega sveta tam, kjer živijo narodne skupnosti. Vlada ocenjuje, da v izjemah, določenih v spremenjenem 13.a členu zakona, doda tudi kriterij minimalnega števila prebivalcev, to je 2 tisoč in več. To število prebivalcev, po oceni vlade, ustreza kot primerna osnova za zagotavljanje lokalne samouprave glede na že obstoječe kriterije iz zgodovinskih, kulturnih in geografskih razlogov. Drugič. Predlagani zakon kot skrajni ukrepi za zagotovitev in zakonitost dela občinskih organov in varstvo lokalne samouprave na novo določa razpustitev občinskega sveta in razrešitev župana. Oba ukrepa je vseboval 90.b člen zakona o lokalni samoupravi, ki je bil razveljavljen z odločbo ustavne sodišča. Zakonodajalca je ustavno sodišče opozorilo, da so lahko razlogi za razpustitev občinskega sveta in za razrešitev župana le takšna ravnanja, ki pomenijo oviranje uresničevanja lokalne samouprave, ter ga zavezalo, da oba ukrepa opredeli kot izjemna in kot skrajno sredstvo ter pri tem natančno določi postopek in zagotovi pravno varstvo. S predlaganimi določbami so razlogi opredeljeni objektivno, tako da je preprečeno arbitrarno odločanje ter sorazmerno glede na vrednote, ki so varovane, ter glede na težo ravnanja občinskega organa. Predlagateljica obeh ukrepov je vlada. Za razpustitev občinskega sveta oziroma razrešitev župana pa je pristojen državni zbor, ki pa ne more odločiti, preden ne pozove občinskega sveta oziroma župana, da sam odpravi ugotovljene nezakonitosti, ter če ne ugotovi, da je ukrep razpustitve oziroma razrešitve sorazmeren. Zoper sklep državnega zbora je mogoče vložiti zahtevo za presojo ustavnosti. Če je ta vložena, je občinski svet razpuščen oziroma župan razrešen z dne objave odločitve ustavnega sodišča. Oba amandmaja, ki se nanašata na predčasno razpustitev občinskega sveta oziroma za razrešitev župana vsebujeta nekoliko drugačne rešitve, kot jih predlaga vlada, predvsem organa, ki odloča o tem. Poudariti želim, da je bila ta novost v zakonu deležna temeljitega razmisleka, ob katerem so se porajale različne variante. Vlada se je nazadnje odločila, da je predlagani postopek v 90.c členu najprimernejši, saj odločitev razpustitve oziroma razrešitev prepušča državnemu zboru po točno določenem predhodnem postopku. Novost zakona je tudi, da podžupana izmed izvoljenih članov občinskega sveta imenuje župan, župan lahko podžupana tudi razreši. S takšno ureditvijo bo preprečen vpliv problematike kohabitacije med občinskim svetom in županom na kontinuirano opravljanje županske funkcije, ki jo zahteva uresničevanje lokalne samouprave. Po predhodni določbi se bo spremenjena določba začela uporabljati po prvih rednih lokalnih volitvah po uveljavitvi zakona, razen v občinah, kjer podžupani niso imenovani. Tako zakon ne bo posegel v pložaj podžupanov, ki so jih imenovali občinski sveti, v občinah, kjer podžupanov ni, pa bo zagotovljeno nadomeščanje županov v primeru njegove odsotnosti oziroma zadržanosti ter opravljanja funkcije za župana, če temu predčasno preneha mandat. Predlog zakona vsebuje spremenjene pogoje za pridobitve statusa reprezentativnosti, ki ga lahko pridobi novoustanovljeno združenje občin, če je vanj včlanjenih najmanj 30% občin. Hkrati pa z zakonom določeni status reprezentativnih skupnosti občin Slovenije in združenja občin Slovenije ni več pogojevan z izpolnitvijo pogojev. Zakon tudi utrjuje položaj interesne zveze občin kot institucionalne oblike medobčinskega sodelovanja. Zakon ureja določanje meril za plače direktorja javnih podjetij in tudi predstavnik ustanoviteljev organov v javnih podjetjih tako, da določijo merila občinski svet občine ustanoviteljice oziroma organ občine ustanoviteljic, če gre za skupna javna podjetja. Plače direktorjev javnih podjetij, osnova in dodatki so po višini omejene s plačo župana oziroma tistega župana ene od soustanoviteljic, ki mu pripada najvišja plača. Zato predlagam, da državni zbor dopolnjeni predlog zakona tudi sprejme. Zahvaljujem se vam za vašo pozornost.
Hvala lepa, gospod minister. Istočasno pozdravljam tudi državnega sekretarja s sodelavko. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo in prosim predsednika, gospoda poslanca Pavla Ruparja, da predstavi poročilo odbora. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsedujoči. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 4. seji junija tega leta kot matično delovno telo po skrajšanem postopku obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi, ki jo je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila naša vlada. Predsednik državnega zbora je predlog zakona predhodno poslal v mnenje občinam, k temu pa so dodali svoja mnenja tudi skupnost občin Slovenije in združenje občin Slovenije in državni svet. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem zakonodajno-pravne službe, ki je opozorila zlasti na ustavni določbi, na podlagi katerih naj bi zakon uredil sodno varstvo v predhodnem postopku ustanavljanja občin. Na proučitev, ali se z novimi določbami v predlogu zakona ustrezno in v zadostni meri ureja postopek ustanavljanja občin in sprejemanje njihovih območij ter na ureditev statusa mesta in njegovih pravnih posledic. Odbor je v drugi obravnavi predloga zakona ob obravnavi posameznih členov in amandmajev sledil predvsem stališčem, izraženim v odločbah ustavnega sodišča o urejanju pogojev in postopkov za spremembe območja občin ter razlogov in postopkov za izjemne ukrepe zopet občinske organe, ter uskladitvi zakona s posameznimi drugimi sistemskimi zakoni. Pri tem je posvetil posebno pozornost zlasti naslednjim vprašajem. Predlogu, da se območje občin, kjer živita italijanska in madžarska narodna skupnost, ne bi spreminjale z namenom, da se ne bi s tem ogrozila etična sestava in razmerje na tem območju. Kriteriji za ustanavljanje novih občin, predvsem predlaganemu kriteriju 2000 prebivalcev kot spodnji meji števila prebivalcev, ko se lahko ustanovi občina, in kriteriju najmanj 2000 prebivalcev v primeru, ko bi območje, na katerem naj bi se ustanovila nova občina, izpolnjevalo katerega izmed izjemnih pogojev za njeno ustanovitev. Strah, da bi v tem primeru nastalo veliko število novih občin, je bil med drugim podlaga za dane predloge, da naj bi ohranili dosedanji zakonski kriterij 5000 prebivalcev. V razpravi je bilo pojasnjeno, da je smisel lokalne skupnosti, da je sposobna opravljati z ustavo in zakonom določene naloge, kdaj pa je neka skupnost to sposobna, pa nikakor ni vedno povezano s številom prebivalcev. V zvezi z očitkom, da predlog zakona ponovno odpira možnost arbitriranja, saj omogoča, da neko območje izpolnjuje le en pogoj, drugega pa ne, je bilo pojasnjeno, da se želi z novelo zakona zagotoviti predvsem nediskriminatornost in tako vsaj do neke mere popraviti krivice, ki izhajajo iz arbitrarnega odločanja državnega zbora v prejšnjih mandatih. Predlog zakona se praktično ne spušča pod kriteriji 2000 prebivalcev, vemo pa, da so se ustanavljale občine tudi pod 1000 oziroma pod 500 prebivalci. Dejstvo je, da je v praksi veliko občin s tem številom prebivalcem zelo uspešnih, delujejo dobro in predstavljajo izjemno pomemben razvojni element. Poleg tega zakon ohranja tudi druge kriterije, ki jih bo potrebno upoštevati ob določanju za nove občine. Nadalje se je odbor ukvarjal tudi s kriterijem za ustanavljanje mestnih občin, potem z rokom za začetek in zaključek postopka ustanavljanja občin, zagotavljanje oziroma zagotovitev večje finančne samostojnosti krajevnih skupnosti oziroma njihovih ožjih delov, načinom imenovanja podžupana, določitev razlogov in postopka predčasne razpustitve občinskega sveta oziroma razrešitve župana. Debata je bila zelo dolga in zelo konstruktivna. Državnemu zboru predlagam, da podpre predlagane rešitve, torej rešitve odbora in sprejme predlog novele zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod poslanec Bojan Kontič, ki bo predstavil stališče Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar! Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov smo pričakovali celovite spremembe zakona o lokalni samoupravi, ki je od sprejema osnovnega besedila doživel že veliko sprememb. Žal vedno le parcialne posege, ki so reševali posamezne težave oziroma odpravljali pomanjkljivosti, s tem pa zakon naredili nepregleden in potreben celovite obravnave. Tudi tokrat je tako. Res pa je, da bomo zaradi zahtev poslovnika verjetno dobili tudi čistopis zakona. Pričakovali smo nov tekst zakona, tudi zaradi tega, ker je bil v prejšnjem mandatu pripravljen in je že preživel splošno obravnavo. Potrebno je bilo zgolj upoštevati bistvene pripombe in ga ponovno uvrstiti v parlamentarno proceduro. Kljub temu da nismo zadovoljni s temi parcialnimi posegi v zakonu, smo v procesu sprejemanja aktivno sodelovali z željo, da predlog izboljšamo. Naši amandmaji so bili na matičnem odboru gladko zavrnjeni. Na mestih, kjer nam poslovnik omogoča smo jih ponovno vložili in ker upanje umira zadnje, pričakujemo danes njihovo izglasovanje. Naj navedem nekaj razlogov, ki nas preprečujejo, da zakona, kot je sedaj predlagan, ne podpremo. Predlog sprošča ustanavljanje novih občin in nagovarja vse zainteresirane lokalne skupnosti, ki štejejo več kot 2.000 prebivalcev, pri tem naj omenim, da je tudi predlog amandmaja s strani poslanske skupine Nove Slovenije, ki predlaga celo samo 1.000 prebivalcev, da ustanovijo svojo občino, in to kadarkoli bodo čutili to potrebno. Do sedaj smo namreč nove občine ustanavljali enkrat v mandatu, sedaj pa bomo to počeli skozi ves mandat. A težko si predstavljamo delovanje lokalne skupnosti, ki bo z zakonom razdeljena na dva dela in bo hipotetično čakala na uveljavitve tudi tri leta. Kako bo potekalo izvajanje posameznih investicij, bo odvisno predvsem od tega, iz katerega dela te, v bodoče razdeljene, občine prihaja župan. Mi smo s svojem amandmajem želeli udejaniti pravilo, da je število 5.000 kriterij, ki ga je potrebno izpolniti pri ustanavljanju novih občin, brez izjem. Nasprotujemo namreč nadaljnjemu drobljenju Slovenije na nove občine, hkrati pa ni želje oziroma še vedno niso ustvarjeni zakonski pogoji za ustanavljanje pokrajin, tako imenovano drugostopenjsko lokalno samoupravo. Veliko besed je bilo v lanskem letu izrečenih tudi glede statusa krajevnih skupnosti. V stranki Socialnih demokratov se zavedamo pomena krajevnih skupnosti, soglašamo pa, da občina s svojimi predpisi določi pravne posle in njihov obseg, ki jih lahko ožji del občine sklene brez predhodnega soglasja župana. Rešitev, ki predvideva, da podžupana imenuje župan izmed članic in članov sveta, ne krepi sodelovanja med svetom in županom. Dosedanja rešitev, ko svet imenuje na predlog župana iz svojih vrst podžupana, je seveda zahtevnejša, hkrati pa oba organa nekako napeljuje k sodelovanju. V zvezi s predčasno razpustitvijo sveta oziroma razrešitvijo občinskega sveta oziroma župana smo ponovno vložili amandma, s katerim uvajamo po naši oceni ustreznejšo rešitev. Postopek vodi vlada po predpisanem postopku, na podlagi katerega na koncu oceni, ali je za zagotovitev lokalne samouprave in zakonitosti dela občinskega organa konkretni občini primerno in nujno razpustiti občinski svet oziroma razrešiti župana. V primeru, da oceni, da je nujno, izda odločbo, ki omogoča pritožbeni postopek na upravnem sodišču. O morebitni pritožbi na odločitev upravnega sodišča odloči Vrhovno sodišče v roku 30-ih dni. Kot sem dejal v uvodu, predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi ne prinaša celovitih rešitev, omogoča sproščeno ustanavljanje novih občin, hkrati pa ne prisluhne predstavnikom mest, ki želijo pridobiti status mestne občine. Naša končna odločitev bo odvisna od sprejetja oziroma nesprejetja posameznih amandmajev.
Hvala lepa. Za govorniški oder vabim gospoda poslanca Martina Mikoliča, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Zakon o lokalni samoupravi vlada spreminja in dopolnjuje na tistih segmentih, ki so se pokazale kot problematični v sedanji praksi ali pa niso bili dovolj jasno dorečeni. V ta okvir spadata ureditev pogojev in postopka za spremembo območja občine oziroma za ustanovitev nove občine. Glede na to, da sedaj ta zakon ureja postopek za spreminjanje območja občine, poseben zakon, ki bi to urejal, ni več potreben. V zvezi s spremembo območij občin, predvsem pa za ustanovitev novih občin, se je v zakonu dodatno opredelila omejitev, ki se nanaša na izjeme pri neizpolnjevanju pogojev za ustanovitev občine. V poslanski skupini Nove Slovenije, krščansko-ljudske stranke želimo poudariti, da predlagana spodnja meja 2000 prebivalcev kot pogoj pri izjemah, ki izpolnjujejo ostale pogoje, ni po naši volji. Koalicija je pač bila drugega mnenja in nas ni podprla, da spodnje meje pri izjemah naj ne bi bilo. Saj kot opozicija smo vedno podpirali stališča, da je prav, da ljudje na določenem območju, če je to njihova želja, klub temu da ne izpolnjujejo pogojev števila prebivalcev, izpolnjujejo pa ostale pogoje v skladu z zakonodajo, damo možnost, da same odločajo s svojo prihodnostjo. Dosedanja praksa je pokazala, da so prav male občine zelo uspešne pri zadovoljevanju potreb svojih občanov. Predlagani zakon na novo predpisuje tudi skrajne ukrepe zoper občinske organe, ki svojih nalog ne opravljajo oziroma jih opravljajo nezakonito. Predlagane ureditve vsebujejo razloge, postopek in pravno varstvo v primeru razpustitve ali razrešitve občinskih organov. Ustavno sodišče je namreč zakonodajalcu naložilo, da ukrep predčasne razpustitve občinskega sveta in predčasno razrešitev župana opredeli kot skrajno sredstvo ter natančneje opredeli postopek oziroma natančno opredeli postopek. Zato je predlog vlade tudi temu primeren in ga v Novi Sloveniji podpiramo in govori o tem, da so razlogi za razpustitev občinskega sveta in razrešitev župana le takšna ravnanja, ki posegajo v temeljne vrednote ustave, ustavne ureditve, in ravnanja, ki pomenijo oviranje uresničevanja lokalne samouprave. Vemo, da je do sedaj v marsikateri občini bil velik problem imenovanje podžupana oziroma podžupanov. Predlagana rešitev, da podžupana predlaga župan izmed izvoljenih članov občinskega sveta, verjetno ne bo vsem všeč, vendar daje največjo garancijo, da se ne bodo dogajali več primeri, da občina, ki je ostala brez župana, ostane tudi brez podžupana, ker ga sploh ni imela oziroma ni bil imenovan. V občinah, kjer podžupani niso imenovani, bo to možno po predlaganem postopku izvesti takoj po uveljavitvi zakona, v ostalih občinah se bo spremenjena določba pričela uporabljati po prvih rednih lokalnih volitvah. Vemo, da je do sedaj bilo kar precej nepravilnosti ali pa nedorečenosti pri določanju meril za določitev plač direktorjev javnih podjetij ter ravnateljev oziroma direktorjev skupnega občinskega javnega zavoda, javnih agencij in javnih skladov, katerih ustanovitelj je občina oziroma več občin soustanoviteljic. V naši poslanski skupini upamo, da s predlaganimi merili oziroma omejitvami glede na plače županov, se te nepravilnosti v prihodnje ne bodo več dogajale. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je obstoječi zakon bilo potrebno novelirati, zato ga bomo tudi v predlagani vsebini podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mimogrede, v sklad z dogovorom na kolegiju predsednika bi prosil poslance, da telefonske razgovore opravljajo izven dvorane. Hvala lepa za razumevanje. K besedi pa vabim gospoda poslanca Mihaela Prevca, da predstavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister, državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi poslanci! S predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona o lokalni samoupravi bo omogočena ureditev perečih vprašanj, ki so se izkazala kot problem pri urejanju lokalne samouprave in delovanju občin. V ta okvir sprememb in dopolnitev spadata ureditev pogojev in postopka za spremembo območja občine oziroma za ustanovitev nove občine ter določitev razlogov in postopka za predčasno razpustitev občinskega sveta ali razrešitev župana kot skrajnega ukrepa za zagotovitev zakonitosti dela občinskih organov in varstvo lokalne samouprave. Dopolniti in spremeniti je bilo treba tudi določbe, ki pomenijo oviro za nemoteno delovanje občin, njihovo povezovanje za skupno opravljanje nalog in združevanje zaradi varstva interesov lokalne samouprave. Poleg poenostavljenega postopka za ustanovitev občin in spremembo njihovih območij je tudi jasno opredeljen kriterij izjeme pri določitvi pogojev za ustanovitev občin pod izjemnimi pogoji. Tako bo pod izjemnimi in izpolnjenimi pogoji mogoče ustanoviti občino z manj kot 5 tisoč prebivalci, vendar ne manj kot 2 tisoč. Zakon obravnava tudi vprašanje razrešitve občinskih svetov oziroma županov, in sicer v primeru grobe kršitve odločbe ustavnega sodišča oziroma zakonodaje. Določeni so točni kriteriji za razrešitev tako občinskega sveta kot župana. Precejšnje število občin v Republiki Sloveniji nima podžupana, zaradi česar je potrebno zagotoviti pogoje za imenovanje le-teh. V skladu z novim zakonom podžupana med izvoljenimi člani občinskega sveta imenuje župan, ki ga lahko tudi razreši. Predlagani zakon jasno opredeljuje postopke za pridobivanje podatkov, potrebnih za delovanje oziroma obveščenost občin in informiranost v delu, ko je nosilec določenega postopka država. V skladu z novim zakonom je določena osnova tako za kvalitetno sodelovanje občin kot tudi za interesno povezovanje. Določen pa je tudi položaj interesne zveze občin kot institucionalno obliko medobčinskega sodelovanja. Zveze občin tako lahko postanejo pravne osebe s svojim računom in je tako izboljšana institucionalna oblika za učinkovitejše izvajanje razvojnih projektov občin na nivoju regij. Na podlagi meril, ki jih določi občinski svet občine ustanoviteljice oziroma v primeru skupnega javnega podjetja organov občin soustanoviteljic bo možno določiti plače direktorjev javnih podjetij. Plače in dodatki direktorjev javnih podjetij so po višini omejene s plačo župana oziroma župana ene izmed soustanoviteljic, ki mu pripada najvišja plača. Novost v zakonu je tudi zagotovljena udeležba narodnih skupnosti v občinskih svetih, ne glede na velikost občine, spremenjeni pa so tudi pogoji za pridobitev statusa reprezentativnosti. Omenjeni status lahko pridobi novoustanovljeno združenje občin, v katerem je včlanjenih več kot 30% občin. V Slovenski ljudski stranki bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi vsekakor podprli. Hvala.
Hvala lepa. Za govorniški oder vabim gospoda podpredsednika Saša Pečeta, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni. V uvodu moram povedati, da se strinjamo s predstavitvijo stališča ene izmed poslanskih skupin, ki je pravilno ugotavljala, da je zakon o lokalni samoupravi eden izmed tistih zakonov, ki so v naši državi od leta 1992 naprej največkrat spreminjal, in sicer vedno se je spreminjal zgolj na področjih, ki so ustrezala aktualni oblasti. Torej v prejšnjem mandatu mislim, da smo bili priča nič kolikim spremembam zakona o lokalni samoupravi, ampak vedno in zgolj le tistim spremembam, ki so prišle v prid ali resornemu ministru ali pa vladi in to ne zaradi stroke, ampak predvsem, zaradi političnega vprašanja. Enako ocenjujemo, da je tudi tokratna sprememba zakona o lokalni samoupravi izključno oziroma predvsem posledica želje vladajoče večine, da si prilagodi nekatere lokalne skupnosti tako po geografskem položaju kot po številu občin, kajti po naši oceni so predlagane spremembe s strani vlade Republike Slovenije oziroma jih lahko razdelimo v štiri sklope, zato dovolite, da se teh štirih sklopov tudi dotaknem. Torej prva, ki jo lahko poimenujemo možnost teritorialne spremembe posameznih občin. Vlada Republike Slovenije oziroma pristojno ministrstvo odogovori, da zgolj ponuja poenostavljen način reoblikovanja posameznih občin. Po naši oceni, na podlagi katere smo prišli skozi dejstvo, da je že obstoječih 190 in nekaj občin preveč za našo državo, gledano tako na podlagi števila prebivalcev kot na podlagi geografskega kriterija, pa ocenjujemo, da v kolikor bi hoteli pristati na novi predlagani 4. člen v okviru novele zakona, bi seveda prvo morala vlada Republike Slovenije izhajati iz vprašanja, kaj v praksi pomeni delitev nekega dela občine na novo občino. Vsi tisti, ki smo se kadarkoli ukvarjali z lokalno samoupravo, vemo, da povzroča ravno v praksi delitev občin tako na področju vprašanja delitvene bilance kot na področju delitve premoženja, navsezadnje tudi na način opravljanja gospodarskih javnih služb skozi koncesijo režijske obrate ali javna podjetja v obdobju delitve občine izjemno težko vprašanje, ki do sedaj ni imelo enotnega koncepta. In to je potem povzročalo, da so posamezne lokalne skupnosti še leta in leta po tem, ko so se tako imenovano osamosvojile oziroma dosegle svoj status občine, najsi bo kakršnekoli po velikosti, niso mogle opravljati določenih gospodarskih javnih služb oziroma izvajanje le-te prepustile stari občini, kar pa po drugi strani pomeni, da niso dosegli, bistva tistega, ki so ga želeli oziroma mu sledili in ki je bil vzrok za delitev posamezne skupnosti. Po naši oceni bi bilo seveda veliko bolj smiselno pristopiti najsibo k zakonski materiji ali podzakonski materiji, katera bi opredeljevala delitev tega skupnega premoženja v taki ali drugačni obliki, v opravljanju te ali one funkcije, najsibo komunale, kulture, ali družbenih dejavnosti. Po naši oceni je tovrstno opredelitev v noveli mnogo preskopa in ne bo povzročila ničesar drugega kot mogoče ustanovitev katere od novih občin, ki bodo teritorialno "pasale" oziroma se prilagajale zakonu o volitvah v okviru lokalnih skupnosti in seveda s tem tisti politični strukturi oziroma tistim političnim strukturam, ki dejansko želijo na naslednjih volitvah - pa mislim, da bom pravilno citiral, če bom citiral enega izmed veljakov - "nastopiti na 200-ih odrih" in na 200-ih odrih seveda tudi požeti slavo. To je bil eden izmed govorov predsednika vlade gospoda Janeza Janše. Brez tovrstnih sprememb zakonov seveda tudi ne bo uspelo gospodi Janši in seveda vam, poslanci iz Socialdemokratske stranke oziroma SDS-a, da bi zmagali na 200-ih odrih po Sloveniji. Po drugi strani pa bi se rad dotaknil drugega elementa, ki ga povzroča oziroma kateri bo posledica spremembe omenjene zakonodaje, to je razrešitev župana oziroma občinskega najsibo mestnega sveta. Po moji oceni, po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, si daje zakonodajna in izvršilna veja oblasti, kakor tudi sodna veja oblasti, torej vse tri komponente, ki bodo sodelovale pri razrešitvi glavnih akterjev v lokalni skupnosti, v teh primerih moč nad demokratično izraženo voljo, ki se je odrazila na lokalnih volitvah. Ob tem se postavlja vprašanje, ali lahko pristanemo na to zgolj zaradi političnih interesov, v primerih, kadar ne prihaja do tovrstnih ukrepov zaradi zaščite pravnega varstva. In še [[...]]Ne, nič več, tri sekunde so do konca. V Slovenski nacionalni stranki zakona ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Vilija Rezmana, da predstavi stališče DeSUS.
Hvala lepa. No, nekatere odločitve, akti ustavnega sodišča, nekatere slabosti, ki so evidentne, ki se jih lahko v javnosti spremljali tudi prek medijskih poročil, zlasti pa nekatere, tako mi sodimo, aktualne politične ambicije in interesi so tisti, ki zahtevajo takšno spremembo zakona o lokalni samoupravi. To, kar mislim v zvezi z aktualnimi potrebami, je vezano predvsem na zasedbo političnega prostora. In ker je za nekatere, kot se zdi, ta prostor že zaseden ali pa preveč obremenjen, je treba pravzaprav ustvariti nov političen prostor. Ta noi političen prostor so seveda nove lokalne skupnosti. V naši poslanski skupini, torej poslanci DeSUS, sicer podpiramo sprejem tega zakona, naši glasovi bodo glasovi za, ampak zdi se nam vendar potrebno, da na kakšno stvar ob tem še opozorimo. Čeprav se strinjamo tudi z večino določb tega zakona, je vsaj kontekst vreden temeljitega premisleka. In tudi kasneje ob izpeljavi tega, kar se sedaj napoveduje, bo treba biti najbrž zelo pozoren. Mestoma se torej mi tudi ne strinjamo, čeprav je treba še enkrat povedati, da celota zakona pretehta naše posamične pomisleke. Zakon beremo tudi v kontekstu tega, kar smo počeli včeraj, namreč, ko smo sprejemali zakon o lokalnih volitvah, in se mi zdi, da je nemogoče ta dva zakona ločevati. Tisto, kar vzbuja nekoliko skrbi, je včerajšnja napoved dodatnega amandmaja, potem ko smo prejšnje amandmaje že sprejeli, ki gre verjetno lahko samo v smer spreminjanja tega, kar smo že odločili. Ocenjujemo, da bo spreminjanje, če bo do njega prišlo - zdaj je ta amandma še anonimen, ga še ne poznamo, lahko samo ugibamo, kakšen bo -, torej, potencialni amandma ocenjujemo kot hibo, če bo seveda takšen, za kakršnega se bojimo, da bo predložen. Generalno gledano pa, če bi nas vprašali, ali je treba urediti pravne posle krajevnih skupnosti tako, kot je to zastavljeno v predlogu zakona, je naš odgovor - da. Če se vprašamo, ali je treba urediti reprezentativne zveze občin, je naš odgovor ponovno da. Če se vprašamo, ali je prav, da omogočimo sankcioniranje včasih absolutne samovolje posameznih županov ali občinskih svetov, potem je naš odgovor ponovno da. Če govorimo o tem, da se daje nekoliko več kompetenc županom pri izbiri svojih podžupanov, je odgovor ponovno da. Tudi sam imam osebno tovrstno izkušnjo, ko so tisti, ki so želeli predlagati podžupana hoteli na podžupanov predlog privezati še kar polovico pravic do razdeljevanja proračuna. Lahko se zamislite, kako bi župan funkcioniral, če bi mu nekdo iz političnih razlogov že kar prepolovil proračun. Kar zadeva plače direktorjev je predlog tudi deležen našega strinjanja. Pomisleki so v glavnem usmerjeni v to, da ta zakon sedaj pomeni morebiti dodatno odpiranje za ustanavljanje prevelikega števila novih občin. V poslanski skupini DeSUS smo imeli ves čas pomisleke v zvezi s tem. Te pomisleke ohranjamo in upamo, da se naše bojazni, da bo teh občin in drobitve vse več, ne bodo uresničile, kajti že sedaj imamo desetine in desetine občin, ki ne dosegajo 1.000 prebivalcev in imamo tudi takšne, ki dosegajo komaj 300 ali nekaj več prebivalcev. To ni pravi argument za ustanavljanje. Razlog, da so se nekatere manjše občine sedaj hitreje razvijale, pa same finančno niso bile sposobne, seveda ni pravi razlog, da bi to podpirali. Gre za neko dodatno prilivanje v tista okolja, ki se sama niso bila sposobna postaviti se na lastne noge. V poslanski skupini bomo dali svoj glas za spremembo zakona, obenem pa bomo budni takrat, ko bo treba drobiti, ko bodo predlogi za drobljenje, da ne bomo dajali soglasja vsevprek.
Hvala lepa. Za govorniški oder vabim gospoda poslanca italijanske narodne skupnosti Roberta Battellija.
Hvala lepa. Včasih smo imeli v mislih in se ravnali tudi po potrebah po pravni varnosti državljanov. Značilnost lokalne samouprave pri nas je odsotnost jasnih kriterijev za ustanavljanje občin. In če dobro pogledamo vse spremembe zakonodaje na tem področju ali skoraj vse, so šle ponavadi v to smer, da se ti pogoji sploh določijo še enkrat in spet, ali da se ti pogoji spremenijo. In to ni slučajno, da se dogaja, kako bi rekel, skorajda redno vsaka štiri leta, ko se bližajo lokalne volitve. To je verjetno zgodba nekih ambicij političnih elit, ki se pa na Obali prelivajo tudi in se povezujejo z zelo močnimi materialnimi interesi, saj je vendarle Obala pravo lovišče za drage nepremičnine, predvsem zemljišča. Občina je osnovna celica države na nek način za mnoge stvari, ne samo za namembnost in spreminjanje namembnosti zemljišč, ampak za osnovne šole, za knjižnice in za vrsto nekaterih drugih stvari. Torej v primeru narodne skupnosti ne gre samo za zastopstvo v občinskih svetih in tako naprej, ne nazadnje mi smo zastopani povsod, ampak vladi vozijo mimo in utečeni so mehanizmi, kako se potem v stvarnosti pravzaprav vsi ti instituti zastopstva pravzaprav izniči. V primeru narodne skupnosti gre, kar zadeva lokalno samoupravo, za ohranjanje tiste osnove, na kateri se sploh lahko potem pogovarjamo o izvajanju pravic, za to gre. In ne gre za zaščito in za mehanizme zaščite, ki naj bi bila odvisna od volje nekoga, ampak gre za strukturno vprašanje, to je pa obveznost vseh upoštevati določene stvari. Ne nazadnje eden od kriterijev tako lahkotno zapisan sploh za ustanavljanje občin, tudi narodnostna sestava. Torej, je treba povedati, kaj to pomeni v trenutku, ko se občine ustanavljajo. Zaradi tega prosim zbor za razmislek o tej stvari, glede na dejstvo, da kar zadeva trajno varnost narodnih skupnosti, mi imamo opravka od vsega začetka - in nalašč bom uporabil takšen izraz - s "pretumbavanjem" vsega; od lokalne samouprave, šolstva, kulture, radiotelevizije, medijev nasploh, društev narodnih skupnosti in njihove vloge - niso se hotela registrirati leta in leta, društva, vsaj v primeru italijanske narodne skupnosti in tako naprej. Tukaj so še mednarodni sporazumi, pa mejna vprašanja, pa mejni spori in to vse skupaj predstavlja neznosen pritisk in temu verjetno je možno in tudi potrebno narediti konec in ustaviti žogo, zajeti sapo in ugotoviti, kaj se je dejansko s temi ljudmi dogaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi ponovno vabim gospoda poslanca Pavla Ruparja, da tokrat predstavi stališče Slovenske demokratske stranke.
Hvala, gospod predsedujoči. V Slovenski demokratski stranki bomo predloge odbora podprli, torej zakon tudi, čeprav moramo priznati, da vsaj pri ustanavljanju novih občin ni vse tako, kot smo si želeli, in tako, kot bi bilo po naše tudi dobro. Vendar pa moramo priznati, da so koalicijska usklajevanja tudi stvar, ki jo je treba upoštevati, in na svoje partnerje pogledati tako, da si z njimi složen. Ustanavljanje novih občin je pravzaprav poprava krivic, ki smo jih marsikateremu storili v preteklosti, torej jih je ta državni zbor s kupčkanjem, z barantanjem, morda tudi z dogovarjanjem, in ustanavljal občine tam, kjer pravzaprav ni bilo pogojev za njihovo ustanovitev, je pa to dogovarjanje in to kupčkanje vendarle prineslo ustanovitev mimo vseh zakonskih podlag, mimo kriterijev, torej mimo vseh pravnih norm. In seveda naredilo tako imenovane, vsaj po mojem, napol legitimne občine. Vendar te funkcionirajo. So ustanovljene, zakon, ki smo ga pa sedaj oblikovali, pa delno popravlja oziroma daje legitimnost tem občinam. Zakaj funkcioniranje občine, manjše občine dobro? Zato ker je zakon o financiranju občin, ki je še v veljavi, vendarle dal možnost veliko večjega razvoja in boljše financiranje, že želite, na glavo prebivalca kot pa drugim občinam. Interes za ustavljanja občin bo oziroma za ustavitev ustanavljanja občin bo mogoč takrat, ko te finančne podlage in interesa finančnega ne bo več. Ni pa vedno zgolj samo želja ustanoviti občino tam, kjer je neka večja skupnost, recimo občina, pozabila na razvoj posameznih delov svoje občine. Zelo velikokrat je ali pa kar največkrat je povod za predlog za ustanovitev občine osebni interes posameznikov, ki si na vso moč želijo postati lokalni veljaki, da ne bom rekel kakšni župani. Vendar to vsekakor v Sloveniji ni za sprejeti, ni sprejemljivo. Lokalna samouprava je živa materija in se mora v življenju oziroma v tem smislu tudi razvijati. Nikakor pa ni življenje en posameznik oziroma neka politična stranka, ki želi oblast samo na podlagi raznih špekulacij. No, seveda v zakonu spreminjamo tudi precej drugih zadev. Med njimi tudi na področju krajevnih skupnosti. Torej naša volja bi bila, da bi subsidiarno odgovornost ukinili. Žal jo zaenkrat še ni mogoče zaradi skupnih dogovorov in pa višjih interesov, vendar pa se strinjamo, da zlorab na podlagi tega ne sme biti več. Zato je pravilna odločitev, da vodstva občin vendarle nadzorujejo delo s sopodpisom vseh finančnih transakcij v krajevnih skupnostih, da se ne dogodi, da neka krajevna skupnost brez finančne podlage, brez pravilnih sklepov gradi, ne vem, karkoli že, potem pa tisto nedograjeno prepušča v izgradnjo in dokončanje občinam. Zato je seveda potrebno spreminjati tako občinske proračune, iskati dodaten denar, kar pa seveda marsikdaj povzroči praktično nemogočo situacijo. V Slovenski demokratski stranki napovedujemo dodatne spremembe zakonodaje na področju lokalne samouprave. To naj bi se zgodilo že v tem letu. Predvsem pa ta trenutek to ni bilo moč zaradi rokov oziroma odprtih členov, ki jih spreminjamo v tem trenutku. No, roki, te spremembe pa so ravno zaradi rokov, za ustanavljanje občin bile potrebne. Ta trenutek je potrebno to storiti, zato da bomo po zakonodajno- pravni podlagi lahko ustanovili in dali možnost tudi tistim, ki čakajo na nove občine oziroma začetek postopka. Omenim naj še, da je bilo zelo veliko amandmajev in zelo veliko mnenj okoli razrešitve župana in občinskega sveta, vendar smo bili mnenja, da je navadno vsak, ki je vložil predlog, svoje ideje, se predvsem oziral na svojo lokalni nivo, in tisti, ki so govorili o razrešitvi župana, seveda, niso gledali dlje od svojih okvirov, od svojih meja občine [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] vsekakor je bilo to seveda popolnoma identično oziroma bolje bom rekel - vsak je iskal svoj interes. Nam se zdi pravilno, da o tem še vedno odloča državni zbor, ki je najvišja inštitucija zakonodajno-pravne smeri v tej državi. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. In še kot zadnja bo gospa poslanka Cvetka Zalokar Oražem predstavila stališče Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Področje lokalne samouprave je bilo v zadnjem desetletju zakonsko spremenjeno več kot desetkrat, kar vnaša v občine veliko nestabilnost, brezplodno ukvarjanje s formo in ne z vsebino in vrsto problemov. To se nadaljuje in še povečuje. V poslanskem klubu LDS menimo, da bi bil čas, da bi končali z reformiranjem občin, njihovo neprestano delitvijo in se posvetili povezovanju ter nadgradnji lokalne samouprave, to je regionalizaciji. Zato menimo, da je še posebej slaba rešitev in sporočilo spremembe zakona, da se odpira neprestano, neomejena, stalna možnost ustanavljanja novih občih, kar bo tudi po opozorilih zakonodajno-pravne službe lahko povzročilo v praksi veliko zadreg, saj bo na primer nova občina že ustanovljena, potem pa celotno mandatno obdobje ne bo delovala, saj bo čakala na razpis volitev. Ob tem se razgrajuje tudi uveljavljeno načelo omejitve na 5.000 prebivalcev, saj se skozi izjeme ta znižuje na 2.000, zato po našem mnenju lahko v naslednjih letih ponovno pričakujemo ustanovitev več desetin novih občin in seveda s tem tudi znanih zgodb o prepirih pri delitvi premoženja, zastojih pri razvojnih projektih, pravdanju po sodiščih o nasledstvu in tako dalje. Rešitev je nerazumna in tudi zaradi novih stroškov, povečane birokracije in finančnih posledic. Ne nasprotujemo, da se upošteva volja prebivalstva, vendar bi bilo potrebno vztrajati pri razumnih kriterijih števila prebivalcev, kar 5.000 prav gotovo je, o opravilnih sposobnosti novih občin in ne nazadnje tudi zmožnosti samofinanciranja. In pri tem, ko je koalicija pokazala izjemno razumevanje in ponovno vzpostavila vse možnosti za nadaljnjo drobljenje občin, menda zaradi preteklih napak in nedoslednosti, ki naj bi bile opravičilo tudi za podobno ravnanje v prihodnje, pa je na drugi strani popolnoma zatrla možnost ustanavljanja novih mestnih občin, čeprav večina že ustanovljenih prav tako ne izpolnjuje v zakonu navedenih kriterijev. Mnoge, ki jim to v preteklosti ni uspelo zlobirati, pa bi pravzaprav imele boljše pogoje, in te pogoje izpolnjujejo. Pozivi občin, kot so Radovljica, Piran, Domžale, Krško, Jesenice, Trbovlje, da se odpre tudi te možnosti, so ostali brez odziva in brez odgovora. Situacija bo takšna, da bodo neurbana, vaška okolja ustanavljala nove in nove občine, urbana, mestna okolja pa ne dobijo možnosti za ustanovitev novih mestnih občin in razvoj. V spremembah zakona se določajo tudi razlogi in postopek za razrešitev občinskih svetov in županov. Pri tem je treba poudariti, da bodo župani sankcionirani nesorazmerno ostreje in dosledneje v primerjavi z vsemi drugimi funkcionarji, saj, na primer, kljub neizvrševanju odločb ustavnega sodišča v Sloveniji ni bil razrešen še nihče. Prav tako tudi ne zaradi, na primer, nezakonitega razpolaganja s premoženjem, ki, milo rečeno, tudi ni limitirano. Res je, da so ti prekrški objektivno dokazljivi, res pa je tudi, da je razrešitev zaradi takšnih zelo širokih kršitev zakonsko določena samo za župane. Pri tem je nevarnost izrabe in politično pogojene razrešitve ali morda celo pogroma nad župani še večja, ker naj bi o tem na predlog vlade odločal parlament, kjer pa težko govorimo o objektivnosti, saj je ta povezan z vsakokratno večino, politiko in strankami. Pričakujemo lahko torej politične razrešitve županov, saj bi se moral postopek za razrešitev županov, ki so izvoljeni na neposrednih volitvah, analogno s podobnimi funkcijami, na primer s funkcijo predsednika države, po našem mnenju prenesti na sodno vejo oblasti, torej na ustavno ali upravno sodišče. Za takšno razrešitev tudi predlagamo svoj amandma. V poslanskem klubu LDS takšnih rešitev v spremembah zakona ne bomo podprli, bomo pa podprli predlog amandmaja poslanca narodne skupnosti.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 12. julija 2005 [[pregled imate pred seboj]] . Pri tem opozarjam, da smo danes dobili še popravek amandmaja s strani italijanske in madžarske narodne skupnosti, ki se nanaša na 2. člen. Odpiram razpravo o 2. členu in amandmaju poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti, kot rečeno, z današnjimi popravki. Kdo želi razpravljati? Nihče? Gospa Pečanova.
Predlagatelja tega amandmaja bi prosila, če mi lahko razloži, kako se lahko ugotovi - ne zamerite, samo da preberem - "namen, da bi se ogrozila etnična sestava in razmerja teh območij". Namreč, ne predstavljam si, da je možno, ko bo, recimo, nekdo predlagal spremembo območja občine, neka skupina občanov, da bi to napisala, da je to zaradi tega, da bomo spremenili etnično sestavo in razmere v teh območjih, potem bi kvečjemu lahko amandma bil tako, "ni dovoljeno spremeniti, tako da bi bila s tem ogrožena etnična sestava in razmerjih v teh območjih. Če pa napišemo "namen", to seveda nihče ne bo mogel dokazati, da je ta namen bil, to je približno podobno kot takrat, kadar na sodišču hočejo pokazati namen, dokazati namen goljufije, pa v 99% primerov tega ne morejo dokazati.
Hvala lepa. Gospod Battelli, boste ustregli kolegici Pečanovi. Ja, prosim. Beseda je vaša.
Zahvaljujem se za to vprašanje in je zanimivo kako tudi gospa Pečanova je prišla do enakega zaključka kot sem tudi sam. In zato sem popravil amandma, da ne bo nesporazumov. Ponavljam pa, sedaj ne vem, predsedujoči, ali sem lahko kar pri besedi, glede na to, da sem vpisan za razpravo pri amandmajih ali [[...]]
Nedvomno. Lahko nadaljujete z razpravo.
Skratka, kot je iz obrazložitve razvidno, tu ne gre za samo izvajanje potem pravic narodnih skupnosti, ampak gre za predpogoj, ki mora biti zato, da se o tem sploh lahko pogovarjamo, ker so življenjske situacije pač take narave. Glede na tudi velikost občin, vsaj na Obali, je možno pričakovati, da bo prišlo do razkosanja teh občin. Tu se pa postavlja mehanizem, ki ne omogoča tega razkosanja, ampak prisili v premislek o postavitvi meja novih občin. In s tem tudi ščiti položaj same narodne skupnosti, da o etničnih spremembah tam doli pa se lahko obrnemo vsi na inštitut za novejšo zgodovino, da ugotovimo, kaj dejansko se je zgodilo in tudi zakaj in kaj se še zmeraj dogaja. In jaz ponavljam, tukaj moramo biti vsi enako odgovorni, da vsaj te zadeve preštudiramo v njihovih dejanskostih in tudi ugotavljamo potem skozi zakonodajo, skozi ukrepe, skozi predloge, ki jih dajemo vladi in skozi kontrolo, ki naj bi jo parlament izvajal nad izvršnim delom oblasti, da ugotovimo potem, kako se določenim trendom zoperstavi in kako omogočiti uživanje pravne varnosti teh državljanov, ki v vsesplošni pravni negotovosti imajo še to posebnost, da so pripadniki neke druge etnične skupnosti, neke druge kulture, nekega drugega jezika kot je večina. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kdo glede 2. člena in pričujočega amandmaja s popravkom? Gospod minister, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Želel bi opozoriti samo to, da mi s tem zakonom nič ne posegamo na področje delovanja narodnih skupnosti in menimo, da rešitev v 5. členu zakona ustrezno rešena, kar zadeva problematiko vprašanja narodnih skupnosti. In še enkrat ponavljam, s tem zakonom mi ne posegamo v dosedanjo rešitev in ne vidim razloga, zakaj bi to spremenili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Battelli.
Jaz v vaše najboljše namere verjamem, gospod minister, ampak to, da se ne posega, seveda ni res. Ker če je pogoj za ustanovitev občin tokrat 2 tisoč prebivalcev in da je ta postopek tako zelo liberaliziran, to pa še kako poseže, ne samo v možnosti izvajanja pravic, ampak lahko tudi v samo etnično sestavo in v etnična razmerja na danem teritoriju. V tem smislu se posega.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Še gospod Štebe.
Hvala lepa. Opozoril bi, da v Sloveniji imamo poleg narodnostnih, jezikovnih, etičnih in drugih manjšin in skupin in so v drugih predpisih in v ustavi zagotovljene ustrezne pravice. Sicer zelo razumem skrb kolega Battellija, ki je tukaj izpostavil narodnostne manjšine ali manjšini, ki sta še posebej opredeljeni v ustavi. Menim pa, da v tem zakonu o lokalni samoupravi praktično za formiranje občin nikakor ne bi smele biti prizadete ali da bi namerno nekdo tako vzpostavljal nove občine ali pa razmejeval občine, da bi na ta način morda ustvaril neke manjše pravice vsem manjšinam, ki so v Sloveniji možne. Ta skrb je sicer razumljiva, ampak mislim, da jo je težko vgraditi v ta zakon in da morda je tudi skrb prepoudarjena. In mislim, da tak amandma niti ne sodi v ta zakon. In če bi prišlo do takega namernega ravnanja, tudi za katerokoli manjšino, ki je v Sloveniji, bi jo morali sankcionirati, če ne drugače, pa tukaj v tem državnem zboru, kjer bi to potrjevali. Tako eksplicitno sedaj vnašanje takega določila v ta zakon, menim, da ni primerno, čeprav z vsem srcem razumem skrb kolega Battellija.
Hvala. Gospod Sok.
Hvala lepa. Torej jaz sem tudi zamudil to razpravo, ampak ko gledam ta amandma, se mi pravzaprav postavlja eno vprašanje. Saj vendarle narodna skupnost ni vezana na območje posamezne občine, narodna skupnost živi konec kocev v več občinah seveda, ne vem za italijansko, ampak če vzamem madžarsko narodno skupnost, potem seveda ta živi v več občinah in bi to seveda lahko pomenilo, da že obstoječi zakon na neki način kot gre razumeti iz dikcije tega amandmaja, da je ta narodna skupnost, potem na neki način že razdeljena, če bi iz tega izhajalo to, da mora celotna narodna skupnost živeti v eni občini. Druga zadeva, kar se pa tiče občine Koper. Tam pa mislim, da obstaja še vedno nerealizirana odločba ustavnega sodišča in če bi seveda sprejeli, mogoče si napačno prestavljam, ampak če bi sprejeli neki, tak amandma, bi pomenilo, da bi ta zakon bil v nasprotju z odločbo ustavnega sodišča, ki obstaja, s tem da bomo mi enkrat verjetno morali odločbo ustavnega sodišča realizirati takrat, ko bo seveda volja prebivalstva. In iz tega razloga seveda v Novi Sloveniji, čeravno razumemo, da je predlagatelj hotel neko pozitivno načelo vnesti v ta zakon, iz tega razloga seveda ne moremo tega amandmaja v tem trenutku podpreti, sigurno pa ne bi pristali tudi na to, da bi kdorkoli katero območje občin poskušal deliti z namenom, da bi ogrozil oziroma oslabil etično sestavo in pa razmerje v tej občini. Mislim, da toliko ustavne varnosti v tej državi v naši ustavi vsekakor je, da do tega seveda ne more priti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo. Torej, ko govorimo o tem, kako je z narodnima skupnostma, ki sta pač ustavno določeni kategoriji tukaj pri nas v Sloveniji, bi rekla tako, da je na področju drobljenja in s tem tudi dezorganizacije neusklajenega nastopanja in ravnanja že bilo na severovzhodu Slovenije v škodo madžarske narodne skupnosti veliko narejenega, je bilo veliko narejenega v škodo madžarske narodne skupnosti - poudarjam, da ne bi kdo narobe razumel - , ko je bilo Prekmurje razdeljeno na množico občin, niti vem ne, koliko jih je. Dejstvo je, da se s posledice sedaj vedno bolj in bolj seznanjamo, ker pač mi, ki živimo na jugozahodu Slovenije, tega ne spremljamo tekoče. V slovenski Istri je dejstvo tako, da je del vsake od občih, od vseh treh, popolnoma slovenski, večji del pa mešan, narodnostno mešan. Tukaj moram povedati, da jaz kolegu Battelliju pritrjujem, čeprav se velikokrat ne strinjava sicer, ampak v tem primeru ima pa popolnoma prav. Drobljenje občin v slovenski Istri na tistem območju, kjer je locirana italijanska narodna skupnost, bi to italijanski narodni skupnosti škodilo. Poudarjam, škodilo bi ji zaradi tega, ker bi s tem tako ali tako šibko narodno skupnost še dodatno ošibili. Prišlo bi do nastajanja manjših skupin, ki bi se potem teže med seboj uskladile in nastopale enotno na nivoju na ravni istrske, naziv je Obalna samoupravna narodna skupnost Italijanov. Amandmaja nisem zavračala, ko sem povedala glede tega namena. Strinjam se, da je bil pravilno popravljen. Osebno ga bom podprla, ker se mi zdi, da je cilj pravi. To da je stranski učinek ta, tukaj moram povedati, da sama nikoli nisem in ne bom podpirala delitve občin zaradi tega, ker s tem se uresničuje rek "divide et empera". Tukaj ne morem nikakršnega deljenja občin podpirati, še manj pa, kadar gre za ogrožanje interesov italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Gospod Ficko.
Hvala lepa. Ta amandma, v taki vsebini, kot je tu zapisan, pravzaprav onemogoča tisto, kar ste v preteklosti v tem državnem zboru sprejeli, tudi vi gospa Pečanova, pa ne v škodo madžarske narodne skupnosti, kot ste sami omenili, pač pa v prid, bi celo lahko rekel. V Prekmurju sta iz tega razloga, iz etničnih intersov nastali dve zelo majhni po obsegu občin, ena zaradi tega, da bi se madžarska skupnost ločila od slovenske znotraj občine Šalovci - Hodoš in je nastala občina Hodoš. Druga zaradi tega, da bi se slovenska populacija ločila od madžarskega deleža prebivalstva v občini Kobilje. In je s tem razlogom ta amandma negacija tistega, kar ste v preteklosti sami dosegli. Sicer pa bi bilo to, če sprejmemo ta amandma, jemanje pravic v enem delu Slovenije prebivalcem, državljanom Slovenije, torej na narodnostno mešanem območju, kjer teoretično gledano se sedaj na ta način nobena nova občina ne bi smela ustanoviti, ker tudi ne vem, kolikšna je verjetnost, da bi se z ustanovitvijo dveh novih občin razmerje manjšine in pa slovenskega prebivalstva ohranilo v tistih dveh novih občinah. Tudi en človek, ki je navzkriž, je potem to že porušitev tega razmerja, kar ta amandma predvideva. Iz tega razloga tudi jaz nasprotujem. Sem pa že na sami seji odbora se tudi spotaknil v tisto besedo "namenom", ker ni logična v amandmaju. V celoti ne podpiram takih amandmajev. Hvala.
Hvala. Gospod Sok. Replika? Ste napačno interpretirali? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] To ni dovolj.
Jaz sem tudi želel kot repliko na izjavo gospe Pečanove, ker je izjavila, da množica občin pomeni škodo za narodno skupnost Madžarov. S tem se seveda ne morem strinjati. To bi morali vi, če ste to izjavili, na nek način argumentirano tudi dokazati. Mislim, da so te male občine, ki so nastale na območju Pomurja, zelo uspešne. In v tem trenutku nimate niti enega predloga, da bi se dve izmed teh manjših občin združili. Enostavno takšnega predloga ni. Madžari živijo v več občinah, ne samo v eni. Če pa bi jih želeli, torej tako, kot sem vas lahko razumel, spraviti samo v eno, bi pa to pomenilo neke vrste segregacijo, se pravi, ločevanje madžarskega in slovenskega življa v tem delu. Tega pa pravzaprav ne želimo. Želja je, da živijo in ustvarjajo skupaj, ne pa, da bi dejansko ustvarjali neko kontra situacijo. Da ima madžarska skupnost, tako kot italijanska, težave predvsem v tem smislu, da se je po popisu zmanjšalo število enih in drugih - zadnjič sem povsem slučajno bil na komisiji za narodni skupnosti, kjer sem lahko prisostvoval tej razpravi -, je treba pač priznati, da se je po popisu zmanjšalo tudi število Slovencev in da so gospodarske težave, ki so na severovzhodu države, se pravi, v Pomurju, tako za Madžare kot Slovence, se pravi, za celotno območje. In karkoli bi hoteli rešiti v tej smeri, bi bilo v prid enim in drugim. Ne moremo reči, da bomo gospodarsko nekaj reševali tako, da bomo pomagali samo enim, drugim pa ne - se pravi, vsem, ki tam živijo. Problem podeželja je tako za predstavnike oziroma nacionalno skupnost Madžarov kot za slovensko, da se mladi pač s tega območja odseljujejo in da je tudi zaradi tega število enih in drugih na teh območjih vedno manjše. Torej, to so pač problemi, ki imajo povsem drugačen izvor. Še enkrat povem, da bi takšen amandma lahko kljub dobremu namenu na koncu pomenil neko negativno izkušnjo in nek izhod, ki ga sedaj v tem trenutku ne predlagatelj ne poslanci ne želimo.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Sicer sem malo zamudil to razpravo, sem pa slišal njen del. Moram reči, da pravzaprav amandmaja ne razumem povsem, ali pa to, kar je bilo dodatno v razpravi rečeno s strani kolegice Brede Pečan, da se je delala delitev občin na severovzhodu Slovenije v škodo madžarske narodne skupnosti. Ne vem, tako se mi zdi. In da je bilo to v službi politike "divide et empera", se mi zdi nesramno podtikanje na račun Slovenije in tudi nedržavotvorno govorjenje. Namreč, jaz vem, da je poslanka madžarske narodne skupnosti osebno pobirala podpise za ustanovitev občine Hodoš, kar sem tudi sam podpisal in smo jo podprli. To je obsodba gospe Pozsončeve, da je delala v škodo lastne narodne skupnosti - to, kar se vi gospa Pečanova sedaj rekla. In se čudim, s kakšnim poznavalstvom danes nastopate tukaj, že pri prejšnjem zakonu o korupciji ste tam definicije, kaj je gospodarski kriminal, kaj je korupcija delili. Edino niste povedali pri takem poznavalstvu, kar je to, ko je izolska občina prodajala parcele državnim sekretarkam, je bila to korupcija ali gospodarski kriminal. Ali ste kakšno ovadili ali pa samo ovadbo dali? Nikoli niste povedali, če je od poznavalskih. Sedaj pa tu se jaz strinjam tudi z nekaterimi, kakšna potencialna delitev na male občine, da če v celi Sloveniji - manjše občine v Sloveniji - je možna, da na ozemlju Slovenije ne bi bilo celotno ozemlje imelo enakih pravic, enakih možnosti in enakih izhodišč. Ne znam razumeti, zakaj bi bil interes, recimo, ene narodne skupnosti bistveno različen od druge. Jaz sem, kot sem rekel, prizadevanja poslanke se spomnim in smo jo podprli, tako da v tej luči slikati in malati, kot da gre tukaj za politiko "divide et empera" ali kot napad na neko manjšino, se mi zdi dejansko nedržavotvorno in skregano z realnostjo in napadi, ki bodo potem lahko nekje preko meje uporabljeni proti slovenski državi. In strinjam se tudi s tem, da bi bil sprejem takega amandmaja v opreku z veljavno odločbo ustavnega sodišča. Morda pa je komu v interesu, da daje argument avstrijskim nacionalistom, ki izpodbijajo uveljavitev avstrijske odločbe ustavnega sodišča glede topografskih napisov na Koroškem. Seveda nemški nacionalisti ga s pridom izkoriščajo, ta argument. In zakaj bi mi še naprej producirali takšne stvari, res ne vem, in zaradi tega jaz mislim, je sum za to, da sta obe manjšini absolutno pozitivno diskriminirane in še naprej zaščitene, ne pa tu nekaj takega polagati v usta ali pa na mene, poslanca v tem državnem zboru, in slovenski državni politiki, kar je absolutno skregano s pozitivno zakonodajo, pozitivno politiko Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Štebe. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz se odzivam samo na razmišljanja, da velikost oziroma manjšina občin, kako majhna je občina, ali pa drobljenje občin, kot radi uporabljate ta negativen pomen, izraz za formiranje novih občin, da to na nek način vpliva tudi na zaščito manjšin. Jaz tukaj res ne vidim nobenega argumenta. Če na Primorskem se manjšina, italijanske narodnostne skupnosti v občinah povezujejo v skupnost obalnih občin, res ne vidim nobenega argumenta, da bi velikost oziroma majhnost občine vplivala na zaščito manjšin. Celo obratno, lahko celo pride do formiranja take skupnosti, ki želi biti občina. Namreč, jaz sem proti omejevanju na tak umeten način s številom prebivalcev, ampak če neka skupnost želi delovati in je dokazala, da zna delovati, recimo kot krajevna skupnost, zakaj taka skupnost ne bi delovala kot občina in morda celo se ustvari neka skupnost, kjer pa ta manjšina deluje na bolj zaključen in ustvarjalen način. Ne zaradi tega, ker kot manjšina, kajti ona je zaščitena že z drugih vidikov, ampak kot skupnost, ki ustvarja neke pogoje za življenje neke, recimo, take skupnosti, da ne rečem občin. In res ne vidim pravih argumentov in odklanjam taka razmišljanja, ki so, da je drobljenje občin negativno za življenje v Sloveniji. Majhne občine so pravzaprav dokazale, da znajo denar obrniti večkrat in bolje, bolje razpoznavajo potrebe, da pa večina teh manjšin občin potrebuje precej več pomoči od zunaj, od države zato, da bodo nadoknadile zamujeno. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Pečan, imate besedo. Prosim.
Hvala. Prvo, kar bi rada prosila kolege poslance, da nehajo lagati. Da nehalo lagati. Občina Izola ni nobenemu državnemu sekretarju ali državni sekretarki prodala nobenega zemljišča. Torej, tisti, ki to trdi, naj to tudi dokaže! Ni ga prodala in če bi ga prodala, bi ga prodala na dražbi. Tako da lepo prosim, ne sprevračajte resnice, ker temu se reče po domače lažete. Drugo, kar bi rekla, je, da nisem rekla, da je bilo drobljenje občin v severovzhodni Sloveniji škodljivo za občine. Rekla sem, da je bilo škodljivo za madžarsko narodno skupnost in za kar imam dokaze. Dokazi so v medijih, v pismih, nekaterih predsednikov občinskih, narodnih skupnosti, madžarskih narodnih skupnosti itn. Torej, lahko da jaz popolnoma narobe berem tisto, kar tam piše, vendar se da iz kompletnega konteksta razumeti, da gre za škodljive posledice delitve madžarske narodne skupnosti na več občin, ker enostavno niso našli nekega kohezijskega elementa, ki bi jih povezal med seboj. V Kopru, Izoli in Piranu pa italijanska narodna skupnost ima svojo obalno skupnost že daleč prej, preden so se te občine ustanovile, preden je bila reforma lokalne samouprave. Tako da o posledicah delitve narodnostno mešanih območij teh treh občin ne moremo govoriti in ne vemo, domnevamo pa lahko dokaj utemeljeno, na vzorcu, ki ga vidimo v severovzhodni Sloveniji, da je škodljivo. In nazadnje bi rada povedala še tole. Jaz nisem govorila pri prejšnjem zakonu kot nek velik strokovnjak. Govorila sem o tem, kaj čutim. Da nekaj vem o nekaterih stvareh, je samo zaradi tega, ker smo že začeli delati na načrtu integritete v naši občini. Tukaj bi prosila, če ste toliko pošteni, da priznate, da nekatere stvari pa vendarle vemo tudi tisti, ki smo v opoziciji. In glede mojega vedenja in znanja na področju lokalne samouprave bi mi vendarle lahko priznali, da prvič, sem v mandatu 1992-1996 večji del mandata vodila komisijo za lokalno samoupravo in sem tam imela veliko dela z nastajanjem novih občin. In tukaj bi rada oporekala temu, da smo mi uspeli, se pravi med njimi tudi jaz, ustanoviti občino Hodoš in občino - ne vem, katera je bila že navedena - kjer je madžarska skupnost v večini. Torej, zagotovo Breda Pečan, poslanka državnega zbora, nikoli in nikdar ni podpirala ustanavljanja majhnih občin in delitve občin, nikoli. Se pravi, da ni bil moj uspeh to, da so nastale majhne občine v Prekmurju, na Štajerskem, na Ptujskem polju in tako naprej. Tretje, kar bi še povedala. Tudi 8 let županovanja, konec koncev, človeka marsikaj nauči. Mislim, da se človek uči, dokler je živ, in upam, da se bom zadnjo stvar naučila takrat, ko bom na smrtni postelji. Res bom celo življenje odprta za nova in nova znanja. Meni pač žal ne morete očitati, da se delam pametno, kadar gre za lokalno samoupravo. Veliko vem o tem in verjetno lahko brez kakršnegakoli pomisleka trdim, da vem zelo veliko, od marsikoga v tej dvorani tudi več. Hvala.
Besedo ima gospod Horvat Jožef.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister s sodelavcem! Tega amandmaja žal ne morem podpreti. Prepričan sem, da je splošna slovenska politika takšna, da ima tenkočuten odnos do madžarske in italijanske narodne skupnosti. To so moje izkušnje, ker na nek način z Madžari živim in moje skromne izkušnje iz delovanja v komisiji za narodnosti. Prepričan sem, da nobena zakonodaja, vezana na lokalno samoupravo, ne bo ogrožala, in upam si to trditi, ne bo ogrožala narodnostnih manjšin. Ostro pa nasprotujem izjavi poslanske kolegice gospe Brede Pečan, ki je razpravljala nekako takole, da je drobljenje Prekmurja na male občine škodilo madžarski narodni skupnosti. Temu nasprotujem. To je blatenje katerekoli politike, prejšnje ali sedanje. In sem zelo vesel, da se nam je pridružila poslanska kolegica, gospa Maria Pozsonec, ki verjetno najbolje ve, koliko truda je vložila za ustanavljanje takšnih občin in tistih občin, kjer bi pripadniki madžarske narodne skupnosti najlažje živeli. Tu se dejansko moram postaviti v bran poslanske kolegice Marie Pozsonec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Pozsonec, imate besedo.
Hvala lepa. Saj bi lahko bila tudi replika. Res ni imela gospa Breda v zvezi z malimi občinami nič zraven. Vendar povem tudi to, da ji priznam, da je bila pravzaprav najboljša predsednica odbora oziroma komisije za lokalne skupnosti. Pri občinah pa ni imela nič zraven. Pri občinah sem jaz zakrivila, s pomočjo takratne opozicije. In zakaj sem jim hvaležna? Zato, ker so ljudje na Hodošu, recimo, ki je najmanjša občina, pa tudi v Dobrovniku pokazali, da je to nova kvaliteta in so naredili ogromno, česar ne bi nikdar naredili in dobili, če bi ostali tam, kjer so bili. Pa še nekaj. To, kar piše v časopisih in pismih, gre za dva predsednika. Tudi mi imamo pomursko narodno skupnost in nekdo se ne strinja z njenim predsednikom. Torej ne morete posploševati in izenačevati z malimi občinami. Ja, male občine da, in kadarkoli bi bilo treba glasovati za katerokoli malo občino, bi vedno glasovala za z vso odgovornostjo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Pozsonec. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa. No, kar smo pred zadnjim časom demonstrirali v parlamentu, bi se lahko imenovalo tudi eskapizmi. Mi smo pravi umetniki za to, da govorimo o vsem drugem, samo o tistem ne, o čemer bi bilo treba. To je pravzaprav speljevanje na nek drug, slep in nepotreben tir. Če bi kdo želel biti mojster v tem, mu svetujmo, naj pride v parlament, kjer mu priredimo brezplačne seminarje - sede na balkon in posluša, pa se bo veliko o eskapizmih naučil. No, zdaj bi pa rad stvar vrnil tja, kjer se je začela. Če jaz prav razumem - ne trdim, da razumem prav, pogojno to postavljam -, sta predstavnika manjšin predstavila zelo blag predlog, da se amandmira neka stvar, ki pravzaprav pomeni varovalko njihovih interesov. Nikogar nista obsodila, da jih vnaprej želi nekdo zdaj spraviti ob kakšne pravice. Ampak kadar se nekaj na novo postavlja, ni mogoče vsega do zadnje potankosti in v neskončnost vnaprej določiti. In kadar to ni mogoče, so mogoče tudi kakšne take posledice, ki niso bile predvidljive. In pred temi nepredvidljivimi posledicami sta verjetno predlagala neko varovalko, ki bi jih lahko v tej občutljivi tematiki manjšincev, in tudi sicer so občutljivi, zavarovala. In če nismo sposobni zdaj niti tega, da bi ugodili takemu benignemu, da tako rečem, amandmaju, ki nikomur nič ne škodi - ker tega nisem uspel videti, komu bi to škodilo -, potem se pač sprašujem, ali ravnamo prav. Toda mi, poslanci DeSUS-ove poslanske skupine, bomo podprli ta amandma manjšin.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Gantar.
Gospod podpredsednik, jaz sem prebral, ta amandma, vem tudi, da naj bi ga v poslanski skupini LDS podprli, nič nimam proti temu. Vseeno sprašujem oziroma če želita, saj niti ne moreta pravzaprav povedati, se mi zdi, bom dal komentar na amandma, kaj sta predlagatelja, spoštovana poslanka in poslanec madžarske, italijanske narodne skupnosti želela reči. Moram reči, da sem malo zbegan, tako kot ga berem. Če gremo iz neke družbene geografije ali sociologije prostora, bomo vedeli za enostavno dejstvo. Manjša, kot je teritorialna enota, bolj je praviloma homogena, skorajda brez izjeme. Se pravi, če neko večjo enoto razdelimo na manjše enote, bodo te enote notranjo strukturno, kulturno, etnično, če je etnija kriterij, bodo bolj homogene. V tem primeru se pri delitvah občine tej homogenizaciji preprosto ni mogoče izogniti. Ne samo tej etnični, ampak tudi drugi, kulturni, socialni, poklicni, celo starostni. In temu dejstvu se ni mogoče izogniti. Ali to hočemo ali ne, tega ne vem. Kar se mene tiče, mislim, da morajo biti narodne skupnosti, etične skupnosti in vse druge skupnosti varovane na celotnem teritoriju, ki ga pokrivajo enako, in z istimi mehanizmi in brez diskriminacije. Občina pomeni jasno spremembo v etnični sestavi in homogenosti teh območij. Ne vem, ali sta to hotela to povedati ali ne. Ne vem. Moram reči, o tem bom poskušal diskutirati pri kakšnem drugem amandmaju. Mislim, da je odločitev za nekatere zelo majhne občine, tudi pod 2.000 prebivalcev, bila dobra in prava, da pa je splošni trend, ki zmanjšuje število prebivalcev in teritorij občin, na splošno napačen. In bom poskušal to pojasniti pozneje, če bo priložnost. V tem kontekstu jasno podpiram rešitve, ki omejujejo drobljenje občin nasploh, še posebej, če imajo homogenizacijske implikacije. Ne vem, če to želijo ali ne, skratka, jaz sem ob tem amandmaju razdvojen, čeprav ga lahko navsezadnje tudi podpremo, če mislita oba predstavnika obeh skupnosti, da je to dobro in potrebno. Nisem pa prepričan, da je res. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]]
Gospod Jerovšek ima besedo. Če bi imel repliko, bi mu dal repliko.
Jaz sem vesel, da se v okviru te razprave tudi razčistijo nekatere zadeve, ki so bile pač tu predstavljene s ciljem neke posebne politike, neke posebne taktike, ki, kot sem že omenil, ni državotvorna, pač pa služi nekim posebnim ciljem, posebnim interesom. V tem smislu sem vesel, da je gospa kolegica poslanka Maria Pozsonec potrdila zlonamernost navedb kolegice Brede Pečan. In sem tudi trdno prepričan, da smo s tem, ko smo omogočili nastanek nekaterih obmejnih občin, pospešili razvoj teh krajev, kot je kolegica poslanka tudi navedla. Ne nazadnje to ni praksa samo na obmejnem območju, ampak tudi marsikje drugje so rezultati nekaterih občin, tudi manjših, zavidljivi. Tega vsak, ki ga vodijo dobronamerni nameni, ne more zanikati. Zaradi tega, kot sem že rekel, nekaterih stvari ne razumem, ampak gospe Pečan pa lahko v zvezi z branjem časopisnih poročil tudi rečem enako, da se lahko tudi zavarujem, da morda tudi jaz nisem česa razumel v zvezi z občino Izola, kot ona ni v zvezi z madžarsko narodno skupnostjo. Strinjam se pa z vami, da to, kar ste navedli, da na dražbi niso bile prodajane parcele v Izoli, to se pa strinjam, da so bile po nekih bližnjicah in da so tudi neka soglasja po nekih bližnjicah nekateri ljudje dobili. Ja, jaz se strinjam z vami, saj ste rekli, da niste na dražbi prodali [[...]]Hvala lepa.
Oprostite [[...]] [[Glas iz ozadja.]] [[...]]Oprostite gospa Pečan, želite repliko? Izvolite prosim.
Zahtevam, gospod predsedujoči, da se gospod Jerovšek opraviči, ker neprestane laže. Občina Izola ni na noben način prodala nobene parcele nobenemu državnemu sekretarju ali državni sekretarki. Lepo vas prosim, da se mi opravičite, ker se lažete.
Gospa Pečan, bi prosil lepo, če se umirite. Besedo sem vam dal za repliko. Ne bi rad, kljub temu, da karkoli se govori, da se uporabljajo nepotrebni izrazi. Zato vas prosim, dajte se umiriti. Tega problema trenutno prav gotovo ne bomo rešili, zato nadaljujem z razpravo. Prosim, gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ta amandma bom podprl, ker v ničemer ne poslabša, niti ne izboljša stanja in razmer pri pripadnikih madžarske narodne skupnosti v Prekmurju, na katere ste se naslonili in rešujete problem tega amandmaja, ko ga aplicirate na madžarsko narodno skupnost. Želel bi reči naslednje. Občine v Prekmurju smo ustvarjali vsi, ki smo takrat bili v parlamentu na eni in drugi strani. Takšne, kot trenutno so, takšne so dobre in če bi tako ostalo, bi tako bilo dobro. Zaradi mene, tudi če nastane katera več, znotraj kriterijev, ki jih postavljamo, in če bodo kriteriji takšni, kot so v osnovi zastavljeni, če katera nastane, naj nastane in tudi še ne bo nič hudega in ne bo nič boljše in ne bo nič slabše. Glede madžarske narodne skupnosti pa naslednje: so problemi, ampak niso nič povezani s tem amandmajem. Problem je v naslednjem. Problem je v statutu, ki ima opredeljene predstavnike občin v narodnostnem svetu. Gorički Madžari, ki živijo v štirih občinah, tako imenovani gorički, ker Dobrovnik ni gorička občina, ampak med nje spada, imajo v narodnostnem svetu manjšino in potem pride do preglasovanja in znotraj tega nastajajo problemi in pisma. Res nastajajo pisma, ki prihajajo do poslancev, do predsednika vlade, do urada za narodnosti, in se te zadeve tam rešujejo in ni nobene potrebe, da jih mi tukaj rešujemo, ker jih ne bomo rešili. Res je tudi to, da so nekatera nesoglasja, o katerih govori gospa Pozsonec, prišla do sodišča in sodišče naj te probleme razreši in ni razloga, da jih mi rešujemo tukaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite prosim, gospa Pozsonec.
Res, da je problem število predstavnikov v krovni organizaciji, ampak niti enkrat ni prišlo do preglasovanja, niti enkrat. To je samo izgovor, da zaradi preglasovanja. Ni bilo preglasovanja.
Hvala lepa. Dal sem vam besedo, čeprav je vas čas že potekel. Zaključujem razpravo k 2. členu oziroma amandmaju poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Prehajamo k 5. členu. V razpravo dajem 5. člen in amandma poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo k 5. členu oziroma amandmaju poslanske skupine LDS. Izvolite, gospa Zalokar. Prosim.
Jaz ne vem, ampak mislim, da je bil še k 4. členu vložen amandma. Pregled gledam, pa ne vem, ni bilo pojasnila.
Lahko prosim, preberite opombo tega člena. Je v redu? Boste razpravljali? Prosim izvolite k 5. členu, o amandmaju vaše poslanske skupine.
Hvala lepa. Se opravičujem tudi vsem kolegom in kolegicam, ampak opombe nisem opazila. Sem bila v zadregi, ali ste se morda vi zmotili, ampak sem se jaz, priznam in se opravičujem. Gre za vprašanje časovno neomejenega ustanavljanja občin, torej enega od bistvenih posegov, ki ga prinaša ta zakon. Do sedaj je veljalo, da se je ta zadeva dogajala enkrat v mandatnem obdobju štirih let, praviloma je bila tudi zaključena v letu pred razpisom lokalnih volitev, tako to poslej ne bo več tako. Tako, kot je zapisano v zakonu bo pravzaprav stvar tekla kontinuirano in ne nazadnje, glede na to, da odpiramo možnost, da bo pravzaprav v Sloveniji nastalo nekje do 1000 občin, glede na število prebivalcev, je ta možnost zdaj odprta. To pravzaprav pomeni, da se bomo lahko na vsaki seji državnega zbora srečali in srečevali s predlogom za ustanovitev neke nove občine. Jaz mislim, da je ta zadeva, ne samo z vsebinskega vidika neracionalna, pač pa tudi tako, kot opozarja zakonodajno-pravna služba, bo prinašala polno zadreg v praksi. Neka občina bo že ustanovljena morda prvo leto po volitvah, potem pa bo tri leta počakala, da bodo razpisane volitve v nekem latentnem stanju, kjer bi človek lahko rekel, da ne bo ne tič ne miš. Ne bo spadala niti k prejšnji občini, nekako bo že sama samostojna, tako da mislim, da je ta rešitev izjemno slaba, škodljiva, poleg tega, da se odpira jasno tudi zadeva v smislu tega, da se razrahljuje in pravzaprav bi lahko pošteno rekli, da omejitve 5000 ni. Mi se danes odločamo o tem, da je omejitev 2000 število prebivalcev. Tako se mi zdi, da ponovno bomo lokalne skupnosti zaradi odločitev v državnem zboru tako kot mnogokrat doslej postavili v eno nezavidljivo situacijo, v kateri se bodo spet morale same znajti, kot bodo vedele in znale, predvsem pa bo to povzročalo veliko konfliktov, sporov, prepirov, veliko razkazovanja mišic, kajti takšna zadeva, ki ima že v sebi, po moji oceni, vgrajen latenten konflikt, ni dobra, da jo dajemo v zakon. Jaz mislim, da je to že vgrajen konflikt. Ob tem bi seveda rada rekla, da je večje število slovenskih mest zaprosilo vlado za mnenje oziroma za to, da bi v sklopu tega zakona odprli tudi člen, ki govori o kriterijih za ustanavljanje mestnih občin. To so mesta, ki imajo več tisočletno tradicijo, kot so recimo Piran, Radovljica, Škofja Loka in podobno. To so mesta, ki jih ne moremo zbrisati in ki jim pa zdaj v tej novi državi ne dajemo mestnih pravic oziroma pravic mestnih občin, čeprav to ni nekaj posebnega, ne prinaša nekih koristi, ima pa seveda nek velik simbolen pomen. Mi imamo in vlada je po moji oceni zavestno ohranila v zakonu člen, ki je po moji oceni popolnoma neracionalen in govori, da je pogoj za ustanovitev mestne občine 20 tisoč delovnih mest in 15 tisoč delovnih mest v sekundarnih in terciarnih dejavnostih. Tega števila delovnih mest v terciaru in sekundarnih dejavnostih ne izpolnjuje razen dveh največjih mestnih občin nihče, je pa seveda to člen, ki je na veke vekov zaprl zgodbo možnosti ustanavljanja novih mestnih občin, pri čemer pa so v Sloveniji ustanovljene neke mestne občine, ki pravzaprav niti tega kriterija ne izpolnjujejo, bi ga pa mnoge od teh in imajo bistveno večjo število prebivalcev in tudi delovnih mest. Medtem ko je bilo na seji odbora rečeno, da želi vlada glede na to, da je že vseskozi prej bilo na tem segmentu nedosledno ravnanje in so se sklepale v tem državnem zboru takšne in drugačne kupčije, o katerih tudi zdaj govorite, kdo je komu dal podpise in tako naprej, pri katerih je prišlo do tega, da ob kriteriju v zakonu 5000 prebivalcev je v Sloveniji več kot polovica občin, ki nima 5000 prebivalcev. Na tiste izjeme se je gradilo lahko karkoli, ker je to tudi na tak način napisano, da je lahko o tem odločala neka takšna ali drugačna večina, ki pa ni bila strankarsko pogojena v parlamentu, ampak večinoma so bile to koalicije na drugih temeljih, na drugih osnovah, ne na tem ali je bil kdo v tej stranki ali v drugi. In ta načelnost bo šla v primeru ustanavljanja novih občin naprej. Nova koalicija se je odločila, da je to treba tudi tistim, ki v preteklih obdobjih tega niso mogli uresničiti, predvsem zato, ker niso izpolnjevali kriterija števila prebivalcev, tu bo zadeva šla v tem smislu naprej, ker gre večinoma za vaška in neurbana okolja, medtem ko kaže tako služba za lokalno samoupravo kot tudi koalicija izrazito neprijazen odnos do mestnih urbanih področij, ki pa jih na ta način ovira še naprej, kljub pozivom, kljub temu, da so dobili vrsto pisnih pobud, se v to smer ne želijo premakniti. To je, po moji oceni, neka izjemno mestom in urbanim okoljem nenaklonjena politika, ki se nam bo na dolgi rok maščevala. Kolegi in kolegice, to ni način, s katerim mislimo, da bomo v Sloveniji vzpostavili večjo regionalno enakopravnost, pač pa si sami sebi kopljemo jamo, kajti zatiranje teh okolij, ki so propulzivna, mestna okolja so pomembna za nadaljnji razvoj, so nosilci v posameznih okoljih določenih večjih zadev in projektov, ker imajo tudi kadre in druge resurse in njihova slabitev pomeni slabitev vseh in ne samo teh okolij. Na račun tega ne bo prišlo do bolj enakomerne razvitosti med vaškim in mestnim področjem, pač pa so to drugi vzvodi, ki jih žal v tej državi ne znamo izpostaviti. Mi v amandmaju predlagamo zelo skromno in zelo razumno rešitev, da bi vsaj v zadnjem šestmesečnem obdobju pred tem, ko se razpišejo lokalne volitve, to zadevo končali. Zdaj bomo pravzaprav lahko tudi zadnji mesec ali pa zadnji dan pred lokalnimi volitvami v državnem zboru potrjevali novo občino, pa potem ne bo najbrž nihče vedel, kako in kaj najprej z volitvami. Na to zelo jasno opozarja tudi zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju. Naš predlog, mislim, da je razumen. Glede na razmerje sil in moči smo menili, da bi vsaj teh šest mesecev bilo razumno, da se prekine ustanavljanje novih občin, zato smo ta amandma vložili in menimo, da bi s sprejetjem tega amandmaja lahko marsikatero zadrego, nedorečenost, ki se bo pojavljala in povzročala celo vrst iskanj raznih pravnih mnenj lahko onemogočili.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peče.
Hvala. Spoštovani prisotni! V okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo oziroma izhajamo iz odločbe ustavnega sodišča, ki je bila spisana ob takratnih referendumih v povezavi z volilnimi sistemi in z izvedbo volitev. Tako kot smo vedno do sedaj ob obravnavi najsi bo zakona o volitvah v lokalne skupnosti, volitvah v državni zbor izhajali iz enostavnega dejstva, da je potrebno spoštovati volivke in volivce vsaj v tolikšni meri, da se v volilnem letu ne sme spreminjati zakonodaja, ki aktivno vpliva na izvedbo volitev, ne samo zaradi političnih strank, predvsem in pa le zaradi volivk in volivcev. Postaviti jih v obdobju dveh mesecev, enega meseca ali pa navsezadnje tudi osem mescev pred dnevom volitev v neko novo stanje, ki odraža neko popolnoma drugačno sliko, in ustanovitev nove lokalne skupnosti tik pred zdajci, tik pred volitvami je neodgovorno s strani vlade in pa tistih poslancev, ki tovrstne zamisli seveda podpirajo. Po naši oceni ne bi smeli nobenega volilnega opravila določevati na novo, ne glede na to, ali je to določitev volilnega okraja, določitev lokalne skupnosti ali pa sistema volitev v volilnem letu, zato se bomo potegovali za vse tiste rešitve, ki bodo odražale oziroma zapolnjevale odločbo ustavnega sodišča, ki jasno in glasno govori, da se volilna opravila ne smejo spreminjati, volilna zakonodaja v volilnem letu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Gantar. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz seveda bom podprl amandma Liberalne demokracije Slovenije. Razlogi so bili navedeni. K temu bi rad dodal še nekaj dodatnih argumentov, ki so vezani na te spremembe, na ta amandma pa tudi na spremembe v celoti. Žal ni mogoče diskutirati o 4. členu, ker pač ni bil amandmiran. Dejstvo je, da ta zakon v bistvu spušča in sprošča zavoro za ustanavljanje novih jasno manjših občin, kajti teritorij Slovenije, tak kot je, več občin pomeni manjše občine, in to po teritoriju in po številu prebivalcev. O tem ni nobene dileme. Sam menim, da že dosedanja praksa in dosedanji zakon na tem področju ni bil zadosti dober, da je že do sedaj dopuščal preveč izjem, nekontrolirane izjeme, ki so bile plod političnih "dilov" in dogovorov v državnem zboru in širše in da to na lokalno samoupravo v Sloveniji ni tako dobro vplivalo, kot mislijo vsi tisti, ki to zagovarjajo, saj impiričnih dokazov za to niso pokazali. Obstaja pa vrsta drugih študij in analiz, ki to lahko pokažejo. Sam menim, da lokalna skupnost mora obstajati kot družbeno teritorialna soodvisnost in da so nekoč veljala pravila in da so to teritorialnost v lokalni skupnosti določali predvsem prostorski in geografski fizični elementi, danes pa čedalje bolj določajo gospodarski in družbeno tehnološki, da je razvoj informacijsko-komunikacijskih tehnologij razširil obseg človekove in družbene teritorialnosti, da bi torej lokalne skupnosti glede na pragove zadovoljevanja potreb morale kvečjemu biti večje, ne pa manjše. Mi pa gremo v nasprotno smer. In to se nam bo pokazalo kot to, da bomo naše resurse neoptimalno organizirali in ne bomo imeli optimalno ali vsaj približno optimalnih mrež, oskrbnih dejavnosti, struktur in tako naprej. To se dogaja že danes, se je dogajalo in to se bo dogajalo še bolj, posebej ob tako sproščenih zadevah, ko se lahko občine ustanovijo tako rekoč mesec dni pred volitvami. Nihče ni izračunal družbenih in gospodarskih stroškov zaradi suboptimalne družbene teritorialne organizacije lokalnih skupnosti. Ko bodo ti izračuni nekoč prišli, smem domnevati, da bodo razmeroma visoki in se bomo zaradi njih držali za glavo. Sam menim, da je lahko in potrebno ustanoviti tudi občino, ki ima 200 ali 300 prebivalcev, če se pošalim, ki ima lahko več orlov in medvedom kot človeških duš, če za to obstajajo vsebinski, teritorialni razlogi, ki se vežejo na zaprtost, odmaknjenost, neko posebno gorsko specifičnost neke občine. Sam pa menim, da občina s 5.000, 6.000 prebivalci v nekem centralnem območju Slovenije, ki je močno povezana in soodvisna od drugih krajev in območij in od širšega okolja, nima možnosti in priložnosti za realen obstoj in ne bi smela obstajati. Ti kriteriji, ki so se sedaj realno znižali na 2.000, tako jih moramo brati, nam pravzaprav stanje ne izboljšujejo, ampak poslabšujejo, kar je bilo že prej problem tega zakona. Zato menim, da ni odveč govoriti o tem, kar je kolegica Cveta omenila. Namreč, da obstaja neka antiurbana miselnost in nek antiurbani sentiment v tem državnem zboru že dlje časa in ga tudi ne vežem samo na sedanjo vladajočo koalicijo. Ta antiurbani sentiment zapostavlja večja, predvsem pa srednje velika mesta v Sloveniji, ki bi morala biti motor in generator družbenega, gospodarskega razvoja. In to se nam močno pozna. Zato te spremembe, ki so tu nasploh, pa še posebej v povezavi s 5. členom, da o tistih, ki niso odprti, sploh ne bom govoril, to seveda ni dober obet za prihodnost lokalne samouprave v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Tudi sam bom amandma podprl in se pridružujemo že prej povedanemu, kajti ključna pri tem je seveda delitev občin oziroma ustanovitev novih v trenutku, ko je to pogojeno s povsem drugimi motivi, kot bi naj sama občina občanom zagotavljala. Občina mora zagotavljati interese tistih, ki tam prebivajo. Smotrnost in smiselnost ustanovitve občine je, če to lahko zagotovi na boljši način, kot je bilo urejeno prej. Vendar pa, kot vidimo iz dejanskega stanja, glede na veliko število občin pod 5.000 prebivalcev, izjema postaja pravilo. In če se bo to nadaljevalo, glede na dva milijona prebivalcev, lahko zelo hitro dobimo tisoč občin. Seveda se zavedam, da se to ne bo zgodilo, vendar ena skrajnost to prav gotovo je. Opozarjam na to, da ni v redu, da izjemoma zadeva potem postaja bolj ali manj pravilo. In kot je že bilo prej povedano, ta zakon to dejansko omogoča. Sprašujem se tudi glede racionalizacije, koliko dodatnih stroškov bodo nove občine povzročile, saj je treba vzpostaviti ne samo občinske svete, župane in vse ostale organe, temveč tudi samo funkcioniranje, kar s tako delitvijo prav gotovo povzroča nove stroške. In če mi preprečimo, da bi se to dogajalo iz izrazito predvolilnih motivov in interesov - in ta amandma je prav temu namenjen -, potem vsekakor lahko na ta način damo novo vsebino in kakovost temu zakonu. Zaradi tega vsekakor predlagam, da ta zakon podpremo in na ta način v bistvu prispevamo k temu, da se navidezna decentralizacija - s tem, da se ustanavljajo nove občine, kar bi naj omogočalo večjo demokracijo na občinski ravni - zmanjša. Zakaj navidezna? Saj se vsi dobro zavedamo, da župani majhnih občin v kontaktiranju z državnimi organi nikakor ne morejo v dovolj veliki meri zastopati interesov svojih občank in občanov. In če obstaja ta interes, se ga naj udejanja prek močnejših povezovanj in izvajanj interesov na ravni krajevnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek. Izvolite, prosim.
Hvala, predsedujoči. Predsednika odbora ni tukaj. Za tiste, ki ste preslišali, naj povem, da je v svojem nastopu ugotovil, da je bilo delo odbora konstruktivno. Strinjam se, zelo konstruktivno smo delali. Ali so amandmaji, ki jih je odbor sprejel, rezultat konstruktivnosti, mislim, da so bolj rezultat slabo pripravljenega zakona, zaradi česar je tudi toliko amandmajev. Ampak nisem mislil govoriti o tem. V enem delu pa je odbor nekonstruktiven, in to ravno v tem delu, ki ga zajema amandma LDS-a. LDS je imel nekoliko drugačne amandmaje v začetku. Ta amandma je predvideval in veleval, da bi naj bilo eno leto, tisto leto pred volitvami, ko bi naj prenehale in se končale vse aktivnosti. Po razpravi, v kateri je sodelovalo ogromno ali pa večina poslancev, predvsem pa moram poudariti, da je sodeloval tudi državni sekretar, ki je sam že pristajal na to, da bi ta rok bil pol leta pred volitvami. Torej vse je nagibalo k temu, da bo ta rok pol leta, zato je Cveta Zalokarjeva popravila ta amandma, in vsi smo bili prepričani, da bo ta amandma s soglasjem gospoda Rokavca sprejet. Žal se je zgodilo, da so s figami v žepu ostali poslanci glasovali proti takšnemu amandmaju. Zaradi tega menim, da vsaj v tem delu ni bila konstruktivnost zagotovljena, ampak je bila, bi rekel, neka zloraba razprave na ta način. Hočem samo vam poslancem, tukaj sedečim, tistim, ki jih ni, žal tega ne morem povedati, za pihati na dušo, da bi bilo vsaj iz tega razloga že za prisluhniti amandmaju, če že vsebinskih razlogov nočete razumeti. Dejstvo je namreč, da je pa vsebinsko zadeva popolnoma jasna. S tem, ko mi postavljamo ta zakon oziroma z zakonodajo omogočamo, da bo prišlo do ustanovitve občin, celo s pragom 2000, se bo dogajalo, da bo tam, kjer bo neko okolje nezadovoljno s situacijo v takšni, nekoliko večji občini, enostavno našlo izgovor, našlo opravičilo v tem, nezadovoljstvo in se bo šlo v ustanavljanje nove občine. Jaz bom to ilustriral z enim mariborskim primerom, kjer grozi, da bo zaradi tega, ker se pač en del nekega mesta ne strinja z lokacijo odlagališča odpadkov, in ker drugače ne more preprečiti lokacije tega na svojem področju, se bo odločilo kadarkoli, sredi tega mandata oziroma pred volitvami, da gre v ustanovitev nove občine. S tem se izognimo obveznosti, ki jo je sprejela kot sestavni del še pretekla občina in bomo imeli verjetno eno zbrko in eno poplavo takšnih možnosti, pa ne govorim samo o tem primeru, verjetno so kje drugje še tudi. Zaradi tega bi le potrkal na razumnost vas poslancev, da presodite in poskušate ugotoviti, da ni stalno potrebno glasovati ravno tako, kot terja diktat, ampak včasih tudi razumno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Štebe. Prosim.
Hvala lepa.
Oprostite, gospod Štebe. Dajem besedo predstavniku vlade.
Hvala za besedo. Lep pozdrav spoštovanim poslankam, poslancev! Moram komentirati to navedbo spoštovanega poslanca gospoda Petka iz odbora. Glejte, tam smo seveda jasno v imenu vlade vsi zagovarjali stališče, da je najbolj nevtralen pristop tisti pristop, ki bo na nek način nevtraliziral, tako imenovani kampanjski pristop k ustanavljanju občin, ki smo mu bili priča do sedaj. Če vsi dobro vemo, koliko je prvi možni rok za razpis rednih lokalnih volitev, takrat zastavica v državnem zboru pade. Postopki, ki so se končali, so se končali. Tiste občine, če so v proceduri uspele, se po prvih rednih volitvah ustanovijo in se izvolijo organi na prvih volitvah in občina začne delovati, seveda verjetno približno s 1.1. naslednjega leta. Če določimo rok, ki je seveda odmik od tega, povzročimo prej kontra učinek tistemu, kar seveda danes tukaj navajate. Povzročimo, da se bo težilo na nek način k bolj kampanjskemu pristopu. Prejšnji predlog zakona o lokalni samoupravi, ki je seveda končal parlamentarno proceduro, pa je ni dokončal, če gledate besedilo zakona, je imel natančno isti postopek. Prav iz tega razloga, iz razloga, da se ta praksa, ki je bila do sedaj jasno prej negativna kot pozitivna, tudi za delovanje v državnem zboru, tudi za oceno posameznega predloga, da se odpravi s takšno rešitvijo. In seveda na koncu je seveda k temu jasno vodilo, da vsak pobudnik ve in bo vedel za sprejete spremembe v državnem zboru. Približno vsak ve, da čez eno leto je prvi rok možen za razpis rednih lokalnih volitev. Kdor ima interes, bo seveda ta interes preko sprejetih sprememb zakona izkoristil, seveda preko preverbe tako imenovane ljudske volje. Če bo volja ljudi pozitivna, bo seveda zakonodajalec nadaljeval postopek. In ne vidimo razloga, zakaj bi določali določene roke, ki so bolj ali manj jasni. Jasni so, da ko je prvi možni rok za razpis rednih volitev, zastavica pade. Tako bodo pobudniki čakali naslednja 4 leta, kot čakajo tudi do sedaj, ko jih je pa državni zbor s sklepom o začetku postopka celo pozival. Tako gre za bistveno spremembo po naši oceni predvsem kvaliteto rešitve na tem nivoju. Hvala.
Hvala lepa predstavniku vlade. Besedo ima gospod Štebe. Prosim.
Jaz podpiram rešitev, ki omogoča oziroma preprečuje to, da bi bili že začeti postopki volilnih opravil in v teh rokih pač ni možno formirati novih občin, logično. Vsako večje omejevanje tega je odstop od pravila, ki bi ga morali v kulturi demokracije in avtonomije podpirati, gospodje kolegi in kolegice. Namreč, da pustimo okoljem, da se formirajo, in zadeve ne omejujemo. Omejujemo jih s 5.000 prebivalci in z nekim logičnim nesmislom na 2.000 ali 1.000 prebivalcev, ne vemo pa, o čem pravzaprav govorimo. V Švici, Franciji, Ameriki imate občine, ki imajo 200 prebivalcev. Če se je neka skupnost odločila, da bo delovala kot občina, ima to svobodo in lahko deluje. Seveda je druga zgodba, kako mi občinam nalagamo razne naloge ter razne knjigovodsko-finančne in druge administrativne zadeve, da je pravzaprav človek res v dilemi, ali je smiselno ustanavljati res tiste najmanjše občine. Toda drugje po svetu so to normalno delujoči sistemi, v tistih okoljih, v tistih kulturah, kjer pač demokracijo in avtonomijo tudi tako razumejo. Imamo seveda tudi odstopanja od tega. Švedi so združevali občine z nekim drugim ciljem in iz nekih drugih razlogov, da bi reševali neke druge probleme. Sploh pa, če danes spoštovani gospod kolega Pavel Gantar, razmišlja tudi v informacijskem smislu. Danes vsi govorimo o globalni vasi in o tem, da se zavzemamo za to, da se približamo občanu, državljanu. Dajmo to tudi narediti v dejanskem smislu. Zakaj uvajamo razne zanke in omejitve in skušamo iz nekih strahov ali pa političnih ciljev stvari omejevati. Mislim, da smo tu zelo dvoumni in dvolični. Trdim, da je danes možno veliko stvari prenesti do občana in bolje prenesti, če je občina manjša, seveda, če ta manjša občina deluje kot neka celota, neka celovita skupnost, ki v sociološkem smislu zna delovati. In vemo, da veliko takih manjših okolij zelo dobro deluje in zna denar obračati zelo dobro. Seveda bo pa treba potem s strani države in tudi drugih poskrbeti, da bodo take manjše občine lahko tudi napredovale in lovile zaostanek. Obratno ali pa analogno velja tudi za formiranje mestnih ali večjih občin ali nekih drugačnih skupnosti, ki imajo pa nek drug cilj - združevati neke kapacitete ali pa v nekih skupnih institucijah delovati za širše območje. Najbolj nesmiselno je zadeve omejevati. Sam bom vedno proti takim omejitvam, ki pravzaprav v ozadju nimajo pravih argumentov in ki, če se jih organizira na pravilen način, ne povzročajo tistih strahov, ki jih imamo, dodatnih stroškov in ne vem česa vsega še. Vse ostalo, vam pa povem, da je dvoličnost. Etika, prava etika demokracije je - in vsi se zavzemamo za to -, da bomo šli čim bliže do občana. In to lahko pridemo tudi prek manjšin občin. Ali pa, če hočete, večjih občin, ki znajo neke druge storitve, ki jih manjše občine ne morejo izvajati, na ta način rešujejo, tudi prek pogodbenih zvez. Hvala.
Hvala lepa. Ne bi rad omejeval razprave, vendar vas prosim, če se le držimo teme, ki govori o 5. členu in o amandmaju poslanske skupine LDS. To, kar je bilo sedaj, kar ste slišali, se je nanašalo na 4. člen, ki pa je brezpredmeten. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Peče. Prosim.
Se opravičujem, da se še enkrat javljam glede istega člena, rad pa bi mogoče izpostavil mojo naivnost, ki je seveda ne bi smelo biti, glede na to, da sem že nekaj časa v tem parlamentu in glede na to, da sem videl, da ima ministrstvo v okviru svoje nove sestave-minister drugačen način komunikacije s poslankami in poslanciDa ne zadošča, da se določena dilema odpre v okviru razprave posameznega poslanca, ampak da se mora točno ta dilema na njega nasloviti, pa vas prosim, gospod minister, če lahko minuto, dve počakate. Hvala. V prejšnjem mojem govoru sem izpostavil odločbo ustavnega sodišča, ki je bila v preteklosti mnogokrat citirana in jaz verjamem, da jo poznate. Vem pa, da jo vaš sodelavec pozna, torej, da se ne sme spreminjati volilna zakonodaja v volilnem letu oziroma volilna opravila v volilnem letu. Verjetno se strinjate z menoj, ker vem, da bi se morali strinjati, da je zakon o lokalni samoupravi eden izmed temeljnih zakonov, ki botrujejo volitvam v organe lokalnih skupnosti. Kot sem že prej poudaril, se mi zdi zelo neodgovorno do državljanov, državljank, meščanom in meščank, občanov in občank, da jih postavljamo pred novo dejstvo, torej koga in na kakšen način voliti, ker verjetno veste, da je tudi način volitev v marsičem odvisen od velikosti posameznih lokalnih skupnosti tik pred zdajci, torej mesec dni pred volitvami ali pa, da smo toliko korektni do njih in jih pred to dejstvo postavimo vsaj leto dni prej. Seveda me pa to posebej zanima na podlagi prehodnih in končnih določb, kot ste jih opredelili v predlaganem zakonu, ko govorite v 34. členu oziroma 35. členu, se opravičujem, da z dnem uveljavitve tega zakona prenehajo veljati določbe zakona o postopku za ustanovitev občin ter o določitvi njihovih območij. V zakonu, ki ga omenjate, da bo nehal veljati, je bilo pač opredeljeno časovnost, koliko je potrebno do dneva volitev, da se izoblikujejo in da postanejo nove občine neka konstanta, torej se lahko volivke in pa volivci kvalitetno odločajo na volitvah za tiste organa, ki jih imajo pravico voliti v občinske svete in za župana. Ker s tem zakonom oziroma v prehodnih in končnih določbah ukinjate omenjeni zakon, ki je imel to časovno dinamiko že opredeljeno in jo nadomeščate s prazno vsebino časovnosti v noveli zakona, bi od vas rad slišal dva konkretna odgovora na dve konkretni vprašanji. Prvič. Zakaj je vlada Republike Slovenije ne spoštuje odločbe ustavnega sodišča o prepovedi opravljanja volilnih opravil in spreminjanja volilne zakonodaje v volilne letu? Drugič. Ali se vam ne zdi nekorektno, da državljanke in državljane, z drugimi besedami, kakorkoli hočete, volivke in volivce, puščate v nevednosti oziroma v možnosti nevednosti do dneva volitev, kako bo njihova lokalna skupnost izgledala? Po moji oceni je naloga politike in pa seveda izvršilne veje, da smo toliko korektni, da to možnost in pa odločbo ustavnega sodišča spoštujemo, kajti v nasprotnem primeru, in mislim, da se bo zgodil ravno nasprotni primer, glede na to, da mi odkimavate iz klopi, ocenjujem, da je tako ta zakon kot vsi ostali zakoni, ki prihajajo v kompletu volilne zakonodaje, namenjen izključno prilastitvi lokalnih skupnosti določeni politični opciji, ki se boji, da s programom in aktivnostmi ne bo uspela na volitvah, zato si pač prilagaja slovensko zakonodajo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Žagar, prosim.
Hvala za besedo. Jaz bom kar konkreten v odgovorih. Po naši oceni ne spreminjamo volilne zakonodaje. Volilna zakonodaja je poznana in tudi že od same pobude naprej z ozirom na velikost občine se točno ve, po kakšnem sistemu se bo v posamezni občini volilo in tudi se točno ve, kako velika bo občina in vse kar k temu sodi. To je jasna stvar. In mi tega v tem zakonu niti približno ne spreminjamo. Kar zadeva seveda samih postopkov, kolikor je meni poznano, postopek o začetku volitev razpiše državni zbor in od takrat naprej seveda potem več ni ustanavljanja novih občin. Tudi to je v pristojnosti državnega zbora in bo državni zbor lahko to upošteval. Bi pa seveda nekatere druge stvari še sedaj pojasnil, ker se poskušajo neke stvari pripisati, ki vsaj niti približno ne držijo. Mi se moramo seveda odločiti v tej državi, ali spoštujemo proces lokalne samouprave ali pa ne in tudi temeljno načelo lokalne samouprave. Lokalna samouprava je lokalna samouprava in seveda si ne more država jemati pravice še naprej, da bo v celoti vplivala na potek lokalne samouprave. Ker potem lokalne samouprave, veste, nimamo. In to je dejstvo. In tudi zaradi tega so vse te rešitve, da ta proces pač teče naprej, tako kot teče. Zakaj teče tako, so seveda vzroki lahko tudi različni. Osnovni namen oziroma osnovni cilj države mora biti, da vzpostavlja pogoje, da bo lahko lokalna samouprava delovala. Ne pa, da posega na vse mogoče načine, na vse segmente lokalne samouprave. Jaz mislim, da to tako ne gre. In to je osnovni koncept, ki se ga moramo seveda zavedati, da se odločimo za decentralizacijo države. In še naprej bi rekel, da ta zadeva svoje procese lokalne samouprave, jaz mislim, da se bodo nekatere stvari spremenile z ustanavljanjem pokrajin. Mi bomo s tem projektom resno zastavili, ga že pripravljamo, tudi kar zadeva urejanja središč pokrajin, ki bodo dala bodoči dodaten status mestnim občinam v tem trenutku, kot središčna in tudi znotraj tega bo treba reševati posamezna mesta oziroma statuse mestnih občin. Jaz se s tem seveda tudi strinjam, da jim je potrebno dati določen status skozi te rešitve. Temeljna zadeva je, ali mi želimo v vsem posegati na področju lokalne samouprave ali pa res želimo dati lokalni samoupravi tisto, kar ji dejansko gre. In mislim, da rešitve tega zakona gredo naprej v tej smeri. Hvala.
Replika. Prosim
Jaz se seveda z vsebino vašega odgovora nikakor ne morem strinjati. Prvič, ne morem sprejeti vaša teorije, da je mnogo majhnih občin pogoj za decentralizacijo države. Ravno obratno je. Če bomo v naši državi imeli, pa bom sedaj zelo simbolično rekel, 500 majhnih občin brez pooblastil, brez zadostnega financiranja, je tudi za pričakovati, da vlada teh občin ne bo jemala kot partnerja. Že zaradi tega, kar se točno danes dogaja, ko jih imamo samo 190, poudarek je bil samo, čeprav se meni osebno že to zdi veliko, in država teh občin ne jemlje kot partnerja v pogajanjih. In ravno skozi število občin se po naši oceni pojavlja ta negativni trend, ki ga navsezadnje hočete uzakoniti. To je trend centralizacije v naši državi. Rad bi spregovoril, ko ste ravno govorili o omenjeni vsebini amandmaja k 5. členu, češ, da s tem [[...]]
Gospod Peče, je to replika ali razprava?
Replika na prvi del ministrovega odgovora.
Če je tako obrazložite.
Minister je v svojem govoru rekel, da ta zakon v ničemer ne posega na področje volilnih opravil. Ja, minister, kako da ne? Če pogledate en člen prej, to je 4. člen, boste videli, da se ravno skozi ta zakon dopušča novo ustvarjanje občin z novimi kriteriji. Ne morete govoriti v smislu, da zahtevate oziroma ste za lokalno samoupravo. V tem primeru, če vi postavljate pogoje, država tega ne more reči. Po drugi strani pa ravno iz tega izhaja, gospod minister, da težite k temu, po eni strani 4. členu, torej zmanjšujete kriterije za ustanovitev občine. V naslednjem 5. členu, ki ga pa skušajo poslanci opozicije spremeniti z amandmajem, pa negirate možnost, da bi državljankam in državljanom sploh dali vedeti, za kakšne organe lokalnih skupnosti se bodo potegovali na dan volitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič. Želite, gospod minister, odgovoriti? Izvolite.
Se opravičujem, ampak mislim, da gre za zamenjavo dveh stvari. Eno je volilni sistem, ki sodi k določeni občini. Drugo pa je ustanovitev občine. Občina je, takšna, kot bo vložena v proceduro, takšna bo, če bo ustanovljena. In seveda, če se bodo v proceu ustanovitve bodoči občani in občanke odločili, ali želijo takšno občino imeti. Potem so stvari naprej zelo jasne in znane.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala lepa. Glede amandmaja oziroma glede 5. člena oziroma kdo vse se je najprej strinjal, pa se kasneje ni oziroma kdo je glasoval s figo v žepu, tega ne vem, ampak moram povedati, da sem sam glasoval glede na moje stališče, da ni nobenih vzrokov, zakaj ne bi kontinuirano skozi nek mandat tekel postopek za ustanavljanje novih občin. Kot je bilo prej slišati, da bi to pomenilo plaz ustanavljanja oziroma pobud za nove občine, nekih tisoč občin, pa še drugo, se pravi v nekem štiriletnem obdobju bi se državni zbor na vsaki seji ukvarjal s tem, je pravzaprav govorjenje na pamet. Treba je pogledati podatke iz preteklega mandata, ki so evidentni, in se vidi, koliko pobud je bilo za ustanavljanje novih občin. Mislim, da je vlada oziroma sem prepričan, da je ravno na tej osnovi sprejela določene zakonske spremembe v predlaganem zakonu. Bi pa omenil tudi to, če nekoga skrbi, da bi to pravzaprav pomenilo, če bi prehitro, glede na to, da šele z novim mandatom se pravzaprav občina formira, za tistega, za katerega je postavljena nova občina, pomenila velik, prikrajšan delež v tistem obdobju, ko bo še pod skupno občino, je pravzaprav to čisto odvisno od tistega, ki je dal pobudo za ustanavljanje občine. Prav gotovo bo moral pred tem trezno razmisliti in tudi sprejeti določeno odgovornost, ki si jo je sam naložil oziroma mu zakonodaja nalaga, tako da tudi ta del nekako smatram, da je malo govorjenje na pamet. Vsekakor v poslanski skupini Nove Slovenije predlaganega amandmaja ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Zalokar.
Hvala lepa. Jaz moram reči, da seveda mi je žal, ker je gospod minister odšel iz dvorane, tudi na seji odbora ga pri tej točki ni bilo in tam so pravniki iz pravne službe državnega zbora na to dilemo opozarjali. In jaz, če prav vem, da potem tam zbrana posadka, ki se ji je pridružil še gospod Podobnik, nima pravne podlage v tem smislu in jaz vam želim prebrati, tudi sama nisem pravnica, bom prebrala mnenje zakonodajno-pravne službe, ki pravi: Opozarjamo, da zakon ne ureja rokov za izvedbo postopka in tudi ne določa, da se postopek izvede hkrati za vse predloge, vložene v določenem obdobju, iz česar sklepamo, da bodo na podlagi takšne ureditve postopki potekali posamično. Skratka, zakon ne ureja rokov in mi smo tukaj zakonodajni organ in, gospod državni sekretar, taki odgovori, kot ste jih dali vi, zastavica pade, ko se razpiše rok za volitve, kje to piše. V katerem zakonu piše, da dan po razpisu volitev ne more državni zbor ustanoviti še kakšne nove občine v tistem roku? Kje to piše? Kajti zakon, ki govori o postopkih za ustanovitev nove občine, s prehodnimi določbami, zakon črtan oziroma preneha veljati. In ne bo kar tako, kot ste izjavljali, zastavica pade, vsi bodo vedeli - poslušajte, to ni nekaj, kar sodi v zakonodajno telo. Zato imamo zakonodajno-pravno službo, da nas opozarja na takšne nedoslednosti, ki jih pač tisti, ki nismo pravniki ali pravnice, ne znamo. In tukaj je bilo opozorilo. In meni je žal, ker ministra ni, da bi še enkrat slišal. To opozorilo je bilo izrečeno s strani pravne službe državnega zbora. In jaz vam povem, da stvar skriva veliko dilemo in tukaj se bodo dogajale. Nikjer ne piše, da nekdo ne more vložiti kasneje, da državni zbor ne more formirati nove občine tudi v času, ko bodo potekali roki za volitve. To ni nikjer napisano. Če pa je, mi pa povejte, kje je zapisano. Zato smo mi ta člen vnesli in jaz ne vem, zakaj takšna bojazen pred členom, ki ga je zakonodajno-pravna služba tudi podprla, za katerega smo dobili pozitivno mnenje na odboru, potem se je pa ugotovilo, razen če seveda niso kakšne druge stvari zadaj, da je to nesmiselno, ker to bodo že vsi vedeli, in kar neke zastavice bodo padale. To ni pravni jezik. In mislim, da nimate pravice povzročati dilem. Na lokalni samoupravi smo imeli dovolj težav zaradi pravnih bedarij, ki so jih sprejemali v tem državnem zboru in so povzročale take težave. In tu se nam nova pelje. Definitivno se pelje. Jaz bi v zvezi s tem vprašanjem: Kaj je demokracija, kaj je demokratično, bistvo lokalne samouprave? Bistvo lokalne samouprave prav gotovo ni 1000 občin ali pa 200, ali pa 15, kot je celo ena občina v Franciji. Tudi jaz sem bila tam. In v Franciji se tega problema močno zavedajo. In ni vse tako lepo. In trend v Evropi teče v združevanju. In ne v drobljenju. In mi smo spet tam nekje, na drugi strani. Trend v Evropi je v združevanju občin, sodelovanju, in tudi v združevanju, ki ga je treba pospeševati, kajti izkazalo se je, da te razdrobljene občine tudi niso tako lepi, samo pozitivni efekti. Ne nazadnje jih tudi pri nas vidimo. Eni vidijo pač samo razvoj. Veste, ni razvoj samo v tem, da ima vsaka najmanjša občina asfaltirane vse ceste. Nekdo mora poskrbeti tudi za kaj drugega. Tudi za druge komunalne javne službe, s katerimi se pa razdrobljene občine na področju gospodarskih javnih služb izjemno težko dogovarjajo. In pravzaprav bi rada samo na to opozorila. Nepretrgoma - ker sedi minister za okolje tu - , nepretrgoma bo visel nad občinami meč, da če se v določenemu okolju stvari ne bo izpolnilo, če se ne bo upoštevalo njihovega mnenja, če se bo v neko okolje umeščalo nek neprijeten objekt, recimo deponija, ki je bila že omenjena, ali kaj drugega, bo to okolje zagrozilo z izločitvijo iz občine. In ta Damoklejev meč bo visel nepretrgoma nad tem okoljem. In mislim, da bomo imeli na lokalnem nivoju še večje težave z umeščanjem vsega tistega, kar v Sloveniji rečemo: samo ne na moje dvorišče. Kajti vsakdo, ki bo začutil, in že sedaj tega ni moč umeščati, da se kaj takega bo zgodilo v neki določeni krajevni skupnosti, bo pač zagrozil z odcepitvijo in na ta način ustanovitvijo lastne občine in na ta način pravzaprav onemogočil te zadeve, ki pa so širšega značaja kot asfaltiranje vseh koruznih poti po poljih, ki so največji domet mnogih manjših občin. Sem malo cinična, ampak žal je v tem tako, kajti moja izkušnja je zelo dolga in vem, kdo se še s čem drugim ukvarja. In še nekaj. Že Marija Terezija je vedela, da delitve in drobljenja niso dobra. Zato imamo na Gorenjskem trdne kmetije, kjer se ni drobilo, in zato imamo po Goričkem in po Halozah samo vse razdrobljeno. In tu bi se lahko tudi od kakšnih naših predhodnikov oziroma ne naših, ampak tistih, ki so morda znali o čem razmišljati na kakšen daljši rok, tudi kaj naučili. Drobljenje ni dobro. Tudi ko se drobijo kmetije, vemo, kam prihajajo. Zato je bil zakon, ki ga je uvedla Marija Terezija o tem, da se deduje samo na en način, veliko boljši kot pa vsa razdrobljenost. Še na Primorskem mislim, da je ta problem. In mislim da, se bo bu ta odgovornost bo prenesla. Če bomo vzpostavili in imeli drugo raven oblasti, potem bo morda nekaj rešitev boljših. Seveda bodo potem to občine, ki bodo imele zelo skromne pristojnosti, omejene zadeve, kajti večina stvari se bo najbrž na ta način prenesla na drugi nivo lokalne samouprave, regionaliziran, pokrajinski nivo. To bodo pač občine, ki ne bodo imele teh pristojnosti in bodo sodile kot neke manjše zadeve bolj v to, da bodo ustvarjale nek občutek odločanja o lastni usodi.
Hvala lepa. Izvolite, predstavnik vlade.
Glejte, gospa Zalokar, tudi amandma Liberalne demokracije ohranja Damoklejev meč, ki bi visel nad občinami. Namreč, vi ohranjate Damoklejev meč zaradi tega, ker samo locirate zadevo na šest mesecev pred prvim rokom za razpis volitev. Tako ta argument dejansko ne vzdrži. Ta argument ne zdrži. Mogoče je pa to bojazen, ki ste jo izpostavili glede tega, "kdaj pade zastavica". Vendar tudi ta argument ne zdrži. Državni zbor je tisti organ, ki razpiše lokalne volitve, hkrati pa je tudi tisti organ v državi, ki vodi postopke za ustanovitev občin. Jasno je, da ko se razpišejo lokalne volitve, se razpišejo za tiste subjekte, ki so takrat formalnopravno ustanovljeni; vemo, jasno, kakšni so ti postopki. Subjekti, ki se bodo ustanovili po tem roku, lahko tudi v roku razpisa lokalnih volitev, čakajo na naslednja štiri leta, zato ker začnejo roki teči, volilna opravila začnejo teči. To je v volilni zakonodaji več kot kristalno jasno dorečeno in ni treba, da tu dodatno ponovno opredeljujemo in ponavljamo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Gantar.
Hvala lepa. Pri tem členu želim še enkrat poudariti, da je gospod državni sekretar omenil, da ta amandma Liberalne demokracije pomeni, da se bo ponovno sprožila kampanja ustanavljanja novih občin, predlog, kot ga je predlagal predlagatelj, pa pravzaprav omogoča neko normalno posamično ustanavljanje novih občin. Ne, seveda to ni res. Iz izkušenj lahko vemo predvsem to, da bo ta novi predlog vpeljal kampanjo ne samo v enem delu mandatnega obdobja, pač pa skozi celo mandatno obdobje, in bo povzročil efekt tako imenovane snežne kepe, ko bo prvi občini sledila druga, drugi tretja, tretji četrta in peta in tako naprej. In bomo imeli kampanjo v skladu z angleškim geslom "english breakfast all day", kampanjo čez celo mandatno obdobje. Tako temu, seveda, ne verjamem. Še več, tudi argumenti, ki se jih tu navaja, me malo skrbijo. Tu me boste mogoče opozorili, gospod podpredsednik, da grem predaleč, pa vendar. Priče smo nekemu izjemno svobodomiselnemu spontanizmu predstavnikov vlade, pa tudi predstavniku ene izmed poslanskih skupin - ne bom ga imenoval, ker se bo prepoznal - , ki pač pravi: "Ljudje naj na nekem teritoriju ustanovijo občino, tako kot so nekoč pionirji na Divjem zahodu, prvi naseljenci na panonskih in drugih nižinah, gorovjih in podobno." Zakaj ne? Seveda, lahko. Uzakonimo ta spontanizem ustanavljanja občin, ampak potem napišimo v zakonu: vsi prebivalci na nekem določenem teritoriju lahko ustanovijo občino in o tem obvestijo državni zbor. In napišimo še en člen: stroške takšne občine nosijo same. Če bomo to napisali, bomo veliko dosegli in mislim, da bomo dosegli tudi racionalizacijo občin. Družbena teritorialna organizacija je bolj resna zadeva v današnjih časih in sem že omenil, da trendi, predvsem ki so povezani z razvojem informacijske družbe in tehnologij, vodijo k človekovi družbeni teritorialnosti, ki je večja in širša, kot je bila nekoč, in zato so praviloma enote, lokalne enote večje, kot so bile nekoč. Obseg gibanja nekega posameznika danes je bistveno večji, kot je bil obseg gibanja posameznika iz pretekle ali dveh ali treh generacij pred nami. Zato so lokalne skupnosti drugačne in morajo biti drugačne. Temu se prilagajajo vsi. Ponekod s tem, da spreminjajo občine, ponekod s tem, da vzpostavljajo nadlokalne in nadregionalne strukture. Ampak to pomeni, manjše ko bodo občine, potencialno bodo imele manj pristojnosti in več pristojnosti bo prenesenih na nadlokalne in regionalne ravni. To pomeni, da boste občine ustanovili in jih spremenili v to, kar imamo danes kot krajevne skupnosti. To je trend, ki po mojem mnenju ni opredeljen niti v politiki lokalne samouprave, ne te in ne kakšne druge vlade. V tem pravzaprav, s tem zakonom po mojem mnenju niti nimate nekega širšega mandata, da to počnete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Pečan. Prej ste prosili - ja, sem zapisal. Ne želite besede. Ja, gospod Kontič je za vami. Izvolite, gospod Kotič.
Hvala lepa. Tudi sam sem bil na odboru, kjer smo glasovali na koncu o tem amandmaju, ki ga imamo danes pred seboj, in naj povem, da sem tudi sam razumel tako, da je bila nekako izražena naklonjenost s strani državnega sekretarja, da neka omejitev bi pa mogoče bila sprejemljiva. Bilo je samo vprašanje, kakšna časovna omejitev. Razumem, da vlada ne pristaja sedaj na šest mesecev, če upoštevamo še roke za razpis in izvedbo volitev. To pomeni, da v tem mandatu skorajda ne bi bilo možno ustanoviti nove občine. To seveda je po mojem edini pravi razlog nasprotovanja temu amandmaju. Jaz bom ta amandma podprl, ampak tudi sedanji način v tem mandatu bo povsem identičen tistemu iz preteklosti. Mi imamo do lokalnih volitev še približno eno leto in sedaj se bo začelo kampanjsko spodbujanje občin, da tiste, ki so zainteresirane, se ne prijavijo več na razpis, ampak da samostojno vlagajo za spremembo oziroma za zakon, ki bo ustanovil njihove občine. Povsem enako bo, kot je bilo v preteklem mandatu. Ko govorite o tem, "kdaj zastavica pade" - ta izraz se uporablja tudi pri šahu, če se ne motim, ampak šah ima še dva izraza: vsaj šah in potem mat.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ficko.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zelo težko je voditi razpravo o amandmajih, če se amandma k 5. členu navezuje na druge člene, ki jih kolegica verjetno še ni uspela, ker dobro sledi razpravi po členih, dojeti. V 7. členu so namreč navedeni ti roki, ki posredno vežejo tudi postopke o ustanavljanju občin. In v 7. členu piše, da je treba občinsko volilno komisijo za novonastalo območje ustanoviti do rokov, ki so razpisani za lokalne volitve. Če jih ne naredijo občinski sveti oziroma občinski svet, je za to celo pristojna, tam piše, republiška volilna komisija. To so roki, ki so povezani tudi s postopki v državnem zboru, ki pa niso direktno vezani na samo ustanovitev občine, ker so ti predlogi, kot je bilo prej rečeno, lahko široko čez vsa štiri leta, seveda, pa je zelo pomembno kako bodo predlagatelji taktično nastopili, kdaj bodo vložili pobudo za ustanovitev nove občine, ker bo pa prišla v veljavo šele po naslednjih rednih lokalnih volitvah. Kaj se v tistem času zgodi, tudi ne pomeni, da gre vse v zamrznitev, pač pa prejšnja sestava, prejšnje oblikovanje občin funkcionira. In to ravno povezujem s tistim taktičnim pristopom, kdaj bo pobudnik vložil samo pobudo. Da pa ni izrecno napisano, kdaj mora državni zbor to zaključiti, pa se mi ne zdi toliko pomembno. Vseeno bi se dotaknil tudi samih načinov oziroma pogojev za ustanovitev novih občin.O tem smo namreč na odboru precej razpravljali. Čudi ,me kako slabo eni berete predlog zakona in pa staro vsebino zakona [[...]]
Vas lahko opomnim?
Prosim.
Dajmo se, prosim, držati teme o kateri razpravljamo. Tema je 5. člen in amandma na 5. člen.
[[...]]v zvezi z ustanovitvijo novih občin je tudi 5. člen povezan in ta amandma. Mi dovolite naprej razpravo?
Izvolite, samo, če boste upoštevali to, kar sem prosil.
Vse je povezano z ustanovitvijo novih občin, tako cel zakon in tudi ta amandma k 5. členu. O pogojih za ustanovitev nove občine, ki bi naj bili s tem sproščeni. Nič niso sproščeni, so bolj rigorozno nastavljeni, ker je v prejšnjem zakonu bilo navedeno, da je lahko občina ustanovljena s 5.000 prebivalci in pa pod nekimi posebnimi pogoji tudi z manj, in do nič prebivalcev, teoretično, oziroma do enega. Sedaj je uvedena omejitev 2000. Torej, teoretično ni možno ustanoviti manjše občine kot z 2000 prebivalci. In ker sedanji zakon tudi na podlagi odločbe ustavnega sodišča uvaja pravno varstvo, je to seveda nekje za, tudi državni zbor, obvezujoče, da se tega, kar bo sam sprejel v tem zakonu, tudi drži. Sicer se pa moje osebno mnenje ne sklada s tem predlogom v zakonu. Sam bi ne bil kršil pravice do ustanovitve novih občin sedanjim pobudnikom, četudi imajo manjše število prebivalcev. Namreč, moj predgovornik, gospod Gantar, sedaj ga ni tu, je pred pol ure govoril, kako uspešno lahko delujejo občine tudi z 200 do 300 prebivalci, malo pozneje pa spet govori, kako je to nemogoče, da bomo drobili občine. In če ste v preteklosti v tem državnem zboru poslanci sprejemali odločitve o ustanavljanju občin, tudi malih, s 300, 400 prebivalci, in verjamem, da je bilo to povezano s precejšnjim političnim kupčkanjem, ker vsak ste si svoje zastavice pikali po zemljevidu Slovenije, se mi zdi sedaj neprimerno, da tudi jaz ne bi imel, recimo, te možnosti, da bi nastala občina tam, kjer je bila v preteklosti takrat, ob sprejemanju, politično onemogočena. Govorim o občini Bogojina v Prekmurju, ki izpolnjuje vse pogoje iz tistih posebnih kriterijev, razen seveda pogoja o prebivalstvu. Žal, pač se moram strinjati z odločitvijo, ki jo je koalicija sprejela, ker edino na tak način tudi smatram, da lahko državni zbor oziroma vladna koalicija funkcionira. Bi pa še nekaj o tistem, kar je bilo že danes rečeno - "fige v žepu". Pravzaprav me preseneča, koliko imate sedanja opozicija rešitev, predlogov v samem zakonu, kar stresate jih iz rokava. Imam svoje mišljenje, zakaj jih v preteklem mandatu niste uporabili in izvedli. Predvidevam, da ste držali obe roki v žepu, s "figami" seveda, in jih, čim bi jih vzeli ven, bi državljani videli, da vladate "s figo v žepu". Sedaj nam tega ni potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Čeprav ni bilo povsem tako, kot sem prosil, naj bi bilo. Besedo ima gospod Sok. Prosim.
Spoštovani predsedujoči! 5. člen govori o postopku za spremembo območja občine oziroma za ustanovitev nove občine, ako se začne in kako postopek poteka. In to je ključni člen tega zakona. Tako mislim, da ta debata pred mano ni bila mimo tega in amandma je vložen na 5. člen.
No, jaz sem vam dal besedo, če poveste svoje mnenje. Prosim.
Hvala lepa, da ste me prekinili. Hotel sem vas malo popraviti. Sejo morate voditi tako, kot se vodi, potem pa ne bomo govorili o drugih zadevah.
Hvala lepa za opozorilo.
Prosim. Glejte pred štirimi leti, malo manj, se je pač tukaj v državnem zboru nekaj zgodilo, kar bo na nek način treba popraviti. In vladajoča koalicija, jaz verjamem, da zaradi tega, kar je naredila, tudi v dobršni meri izgubila volitve; in prav je tako. Ljudje nas niso postavili za to, da odločamo drugače, kot želijo, in nihče nima pravzaprav pravice govoriti oziroma reči, da nimate pravice do svoje občine, če zakon to dovoljuje. In zakon je jasen. Zakon govori o 5 tisoč prebivalcih, razen potem daje možnost, če so izpolnjeni nekateri drugi pogoji. Najmanjši stroški, gospa Oražmova, bi bili, če bi Domžale priključili Ljubljani. Zakaj pa ne? Zakaj pa ne bi bili skupaj z Ljubljano ena občina? Pa še kaj drugega zraven, pa bomo imeli eno veliko občino, pa bodo to najmanjši stroški. Boste pač Domžalčani hodili v Ljubljano in bodo oni povedali, kaj naj se v Domžalah dela. Danes pa vi odločate, kaj boste v Domžalah delali, kar ste pač tam županja in še istočasno poslanka v državnem svetu in imate neizredno veliko moč. Drugim pa to pravico odrekata. S kakšnimi argumenti? Zakaj? Od kod? Kdo vam je dal to pravico? Nihče. Sami si jo jemljete. Gospod Gantar govori, jaz ne vem, on živi v Ljubljani, naj gre živeti v Haloze tako, da si bo zjutraj nesel čevlje na avtobus, da se bo preobul, ko bo šel na avtobus, ne pa, da mu zjutraj mu komunalne službe sčistijo cesto, če pa ni sčiščena, pa se lahko takoj pritoži na komunalno podjetje in tako naprej. Glejte, kako delajo v teh podeželskih občinah. Najprej si zjutraj sami ceste splužijo, da potem lahko gredo v službo in da lahko gredo vsak na svojo. In to je bistvena razlika. In s kakšno pravico bi potem mi lahko rekli, ne vem, Kočevska Reka, vi pa nimate pravice imeti občine. Saj ste jih nekoč razselili, vse so nagnali od tam, "raztirali" so jih, danes ni ljudi. Tisti, ki so pa ostali, pa seveda morajo v Kočevje hodit prosit za miloščino. Ali je tako? Seveda je tako. Morali bi prav hodit prosit za miloščino. In ker so videli, da se male občine izredno hitro razvijajo, ker tam ljudje stopijo skupaj, ker tam iz enega tolarja naredijo učinka za dva tolarja, ne pa, recimo kot v velikih občinah iz dva tolarja za pol tolarja, hočejo pač imeti svojo občino in biti gospodar na svojem. In ne vem, kaj še vse bomo povedali. Pravite, da nimajo v teh malih občinah kadrov, da ne zmorejo - ne vem vedno več otrok vpišemo v gimnazijske programe, vedno več jih konča fakulteto, a ljudje smo pa vedno bolj "tumast" - ali kaj mislite? Da ne vemo urejati nekih skupnih zadev, vemo voditi krajevne skupnosti, vemo vse postoriti, ne vemo pa voditi občine. To pa mora biti neka velika, kjer nam pač neka določena elita pove, kaj moramo v svojem kraju delati. Vam bom še to povedal. Občina Ormož se ni delila, ampak zato, ker se ni delila, zaostajamo za vsemi. Ljudje to opazijo, vidijo. Ne vem, zakaj, ampak dejstvo je. Pravite, da pri malih občinah ni vse v asfaltiranih cestah. Ja, ceste so, ne vem, lahko bi rekel, kot žile v organizmu - če so zamašene, potem organi ne funkcionirajo. S cestami je tako kot s prehodnimi žilami - če so zgrajene, če je zgrajena osnovna komunalna infrastruktura, potem ljudje v tistem kraju ostanejo. Če tega ni, potem ljudje gredo. Zato so Haloze prazne. Zato so prazne, ker nismo uspeli narediti tega. In danes se popravljajo. Haloze se popravljajo. Zadnjič sem poslušal mariborskega župana, ki je povedal, prebivalstvo v mestu Maribor se zmanjšuje, ker so se ljudje začeli izseljevati na podeželje. Zakaj? Očitno zato, ker so spoznali, da je tam ustvarjena komunalna infrastruktura. In če bomo uspeli v tej državi narediti tudi to avtocestno povezavo, potem ne bo problem živeti na podeželju. To so seveda razlogi, zaradi katerih nekateri zagovarjamo to, da ljudje imajo pravico ustanoviti občino. Drugo pa je, seveda, da državni zbor lahko reče, kaj vem, občina ima te pristojnosti, finančno bo glavarina takšna in tako naprej. To so pa drugi zakoni. Nimamo pa pravice - in se z vami ne moremo v ničemer strinjati, da boste s takim načinom govorjenja in s takimi preprekami dejansko poskušali preprečiti, da bi nove občine nastale. Mislim, da bo ta koalicija zbrala dovolj modrosti in da bo to, kar ste vi pred štirimi leti zapacali, da uporabim ta izraz, na nek način popravila in tem ljudem vrnila dostojanstvo. Kajti mi smo v tej državi ustvarili dve vrsti državljanov: enim smo dali pravico, drugim pa nismo dali niti te pravice, da bi šli na referendum in bi tam povedali, ali želijo ali ne. Niti te pravice jim nismo dali! Seveda oblast, ki tako dela, ni vredna, da bi vladala. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janc. Prosim. [[Oglašanje iz ozadja.]] Oprostite! Replika? Izvolite, gospa Zalokar, imate besedo za repliko.
Se opravičujem, ampak bila sem omenjena in direktno izzvana, celo s tem, da naj bi imela združeno izjemno veliko moč, pa še k Ljubljani naj bi se priključili. Glejte, gospod Sok, v občini Domžale imamo več kot 30.000 prebivalcev, to je zelo velika občina, tako da je težko oporekati, Ljubljana pa 250.000. To je vendar razmislek, ki je morda nekoliko drugačen. In mislim, da tudi vi neke stvari znate razumeti. Jaz nisem - in sem to tudi večkrat danes rekla - proti temu, da se ustanavljajo nove občine. Tudi v prejšnjem mandatu smo ustanovili občino, ki je izpolnjevala kriterij, to je Šmartno pri Litiji, ki se sicer še vedno z Litijo tožari po sodišču in tam zapravlja čas, ampak dejstvo je, da je bila občina, ki je izpolnjevala kriterij, ustanovljena. Mislim pa, da je kljub vsemu treba povedati, da smo bili izvoljeni v parlament, ne zato, da bo vsak v svojem kraju ustanovil svojo občino, pač pa zato, da se dvignemo in razmišljamo kot poslanci za področje celotne države. Seveda v tem smislu žal na tisti pol, ki govori pa o neracionalnosti - jaz bi želela, da bi morda služba za lokalno samoupravo povedala, koliko se je povečalo število občinskih uslužbencev in uslužbenk na račun tega, da smo delili nove občine. Vedeti morate še nekaj, ustanavljanje novih občin, in to je tudi kolega Rupar rekel, se v Sloveniji izplača. Napisano imamo takšen zakon o financiranju občin, da ko se neko okolje razdeli - in to se je zgodilo tudi z bivšo občino Domžale - , ko se to okolje razdeli, ko sešteješ nove proračune novoustanovljenih občin, je seštevek 120%, seštevek v primerjavi s prejšnjo enotno občino. In delitev občine se izplača in mi to sporočilo danes tukaj pošiljamo. Vendar pa, vreča je pa enaka. Vreča je pa enaka finančnih sredstev in zdaj se moramo vprašati - komu se pa te finance potem poznajo? Mislim, da je v tem parlamentu zelo malo ljudi, ampak jaz bom to povedala, pa čeprav bo takoj priletela ploha, verjemite, da v večjih občinah krepko čutimo, krepko čutimo, da se nam finančna sredstva znižujejo. Jaz sem te izračune naredila na prebivalca, kar je morda malo nerelevanten podatek, drugega se pač ne da narediti kot to, da rečeš, koliko dobiš na prebivalca v posameznih občinah. In verjemite, v zgornjem delu med slovenskimi občinami so zelo, zelo majhne občine; in ne velike in ne mestne. In seveda tisto, kar nihče noče slišati, je to, da v velikih občinah je potrebno skrbeti še za neke druge večje zadeve. Treba je imeti regijske knjižnice, nekdo mora imeti tudi kakšno regijsko gledališče. Recimo, Jesenice se same trudijo s svojim regijskim gledališče za celo zgornjeposavsko dolino. In še neke zadeve, ko pa pridejo iskati po deležih k majhnim občinam, ali bi želeli participirati, ker opažajo, da, recimo, v gledališče hodijo tudi iz malo širše okolice, se pa reče: ne, ne, to pa ne, to je pa vaš problem. In seveda vse te zadeve, muzejsko dejavnost, galerijsko dejavnost, cela vrsta stvari, ki mogoče pomenijo na nekem drugem segmentu, nematerialnem - zato sem prej o cestah govorila tudi nekaj - o teh stvareh se majhne občine izjemno, izjemno nerade pogovarjajo in izjemno nerade sodelujejo. To je izkušnja mnogih. Še vedno, če sem obveščena, je v nekaterih slovenskih okoljih tako, da ne želijo manjše občine sofinancirati regijske knjižnice. Se opravičujem, to je replika na napad, ki je bil izveden v smislu vsebine in mislim, da je popolnoma relevantno, se pa opravičujem [[...]]
Gospa Zalokarjeva [[...]]
Se strinjam, da sem šla malo mimo, ampak izzval je gospod, ki je prej sam govoril, kako mimo [[...]]
Gospa Zalokarjeva.
[[...]]danes sekamo.
Lepa samokritika, vendar to je bila že razprava, polemika, ne pa replika. Besedo ima gospod Janc. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister, sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi. Debata, ki je o tem 5. členu amandmaja, je seveda vse drugo, samo to ne. Pa dovolite, da tudi jaz malce mogoče skrenem. Osebno menim, da ta amandma nima neke posebne teže k tej dopolnilni spremembi zakona o lokalni samoupravi, ki je res preživel številne spremembe. Morda je tudi to normalno, da lokalna samouprava se širi, se spreminja tako ali drugače, to je materija, dogaja se in prav je, da se temu tudi zakonodaja prilagaja. Popolnoma normalno, logična posledica temu je; in tudi tukaj ne bo konec. Verjamem, da se bo še v tem mandatu kaj tukaj zgodilo, na tem področju zakona o lokalni samoupravi, in v tem ne vidim nič kaj posebno slabega. Razprava, ki sta jo kolega pred menoj in kolegica vodila - o lokalni samoupravi lahko govorimo na dolgo in široko. Slovenija je majhna dežela, ima pa izjemne, izjemne razlike med regijami ne med slovenskimi občinami. To so dejstva in tisto, kar počnejo male slovenske občine je v večini primerov zelo uspešno in bistveno drugače kot v mestnih ali velikih, bogatejših občinah. Res je, da je bivša vlada ali pa bivše vlade bile sila nenaklonjene lokalni samoupravi. Nalagale nove in nove obveznosti brez finančne pomoči, tako velikim kot malim. In tudi zato imajo velike občine tudi manj denarja, kot ste ga imele, preprosto iz tega računa. In to mislim, da je ta stvar bila že kar na robu preživetja malih, srednjih občin, predvsem tistim, ki so umaknjene v periferijo, na obrobje Slovenije, ki se komaj še preživljajo. Strinjam se s tistimi govorci, ki so rekli, da je treba voljo ljudi spoštovati. Koalicija je naredila en kriterij: dva tisoč-ali dober slab, sam bi rekel prej nizek kot visok, če sem iskren. Ampak tako se je odločila. Mislim, da neko mejo moraš potegniti. To je tista spodnja meja, do kjer bo šlo, manj tega ne bo šlo, verjetno bo pa tudi nastalo še nekaj novih slovenskih občin, kar se mi ne zdi nič narobe. Če se tako volja ljudi odloči, da bo taka referendumska odločitev, naj jo imajo. Ne rečem, da bo to sedaj vse super v vseh teh majhnih občinah, ampak v večini občin doslej praksa kaže, da so bile uspešne napram tistim okoljem, ki so bila prej. Razlogi so pa različni. Eno je to, da morda župan tistih občin morda slabo komunicira s krajevnimi skupnostmi. Drugo je, da se pojavljajo kakšni krajevni veljaki, ki bi radi morda bili župani, tretje pa je, da pač poskušajo na tak način pridobiti več virov v svoje okolje in prednostno reševati svoje probleme, takšne in drugačne, ki jih imajo na teh manjših področjih. To pa vemo kaj je - cesta. Veste, cesta je en temeljni pogoj za ohranjanje prebivalstva na podeželju. Če ceste nimaš, se še hitreje prazni podeželje, kot se sicer že dovolj hitro prazni. In tam na podeželju potrebujejo cesto, vodo pa še kaj drugega, v mestih pa verjetno kakšen športni dom, kulturne stvari itn. In če to v neki občini znaš dobro presoditi, potem nimaš nekih težav z delitvijo občine. Prihajam iz Sevnice, kjer niti na ulice se ne govori o kakršnikoli delitvi občine, pa ni to samo moja zasluga, tudi občinskega sveta, v občinske uprave in še koga. Zato tega amandmaja ne bom podprl, z veseljem podprl pa dopolnitve spremembe zakona o lokalni samoupravi, ker mislim, da je en velik korak naprej, tudi na tistih področjih, kot smo govorili o plačah v javnih podjetjih, da končno to uravnotežimo in da župan dobi neko minimalno veljavo v neki lokalni skupnosti. Doslej, žal, ni imel. S tistimi plačami, ki so jih imeli, tako v majhnih občinah, srednjih, je bilo dobesedno žalostno, sramotno za slovenskega župana. Ravnatelj vrtca, zavoda, javnega, je imel bistveno boljšo plačo za trikrat manj dela. Se opravičujem, ampak to so izkušnje, ki jih imam sam iz življenja lokalne samouprave v drugem mandatu. Zato upam, da spoštovani minister, sekretar, predvsem pa vlada, da pa je sedaj čas nekih sprememb. Tako se je koalicija tudi odločila, odločila se je o decentralizaciji, odločila se je, da bo šla korak naprej. Včeraj smo imeli zakon o volitvah, danes imamo na dnevnem redu zgodbo okoli lokalne samouprave. Verjamem, da jutri zakon o financiranju slovenskih občin, pojutrišnjem zakon o slovenskih pokrajinah. To so zgodbe, ki so v tej Slovenji nujno potrebne. Verjemite mi, da to mislim iskreno, to delim z mnogimi slovenskimi občinami in seveda tudi s tistimi, ki izhajajo pač iz obrobja te lepe Slovenije. In verjamem, da bo temu trendu in temu terminskemu planu sledila vlada in da bomo končno imeli tudi pokrajine, predvsem pa pokrajine in občine, ki bodo imele večjo finančno pristojnost, moč, da bodo lahko same odločale o svojih težavah, problemih in prednostih, ki jih imajo. Tako majhne občine, srednje, velike, predvsem pa slovenske regije, ki danes imajo bolj na papirju z nekimi minimalnimi pristojnostmi. To je tudi moja želja, zato v tem amandmaju ne vidim potrebe in ga tudi ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kangler, imate besedo.
Hvala za besedo. Že prej sem se želel odzvati, ko je kolegica Pečanova govorila o primorskih občinah, in primerjavo delala s Prekmurjem, z madžarsko narodnostjo, in z nekaterimi tistimi občinami. Pa sedaj tudi razprava kolega Soka me je zelo izzvala, da sem se odločil, da se tudi sam na to temo oglasim. Čeprav vsa ta tema gre dejansko na amandma poslanske skupine Liberalne demokracije v 5. členu, kjer se pač čas za spremembo območja občine oziroma za ustanovitev nove občine mora končati najkasneje v 6 mesecih pred rokom, je moje mnenje sledeče: v takšnem roku, da se izpeljejo volitve v vse organe, se pravi župana in občinske svete, in da občine lahko začnejo delati. In to, kar je kolega Sok dejal, okoli Kočevske Reke, okoli nekateri drugih občin, spoštovani kolegi in kolegice! V večini se s kolegom Sokom strinam. V večini. Je pa res, kolega Sok, kar vam pa moram odkrito dejati na tem mestu, da bom zelo vesel, če bo ta koalicija prisluhnila zakonu o financiranju občin in prisluhnila tistemu segmentu, da bomo zagotovili takšne finančne transfere lokalnih skupnosti, da bodo lahko normalno zaživele. Tu pa nosimo odgovornost vsi skupaj: tisti, ki smo v koaliciji, in tisti, ki so v opoziciji. In če bomo to zagotovili, za kar prejšnja vlada ni imela posluha, po izjavah nekaterih mojih poslanskih kolegov, bo tudi manj zahtev za nekatere občine. Dejali ste, kolega Sok, Kočevska Reka. Na nek način se strinjam z vami. Gre za območje, ki je bilo 40 ali pa 50 let zaprto za vso slovensko javnost. Zaprto za vsak turizem. Zaprto za vse tisto, kar prinaša delovna mesta, razvoj in podobno. Ponavadi so vsi tisti, ki so živeli na Kočevskem, imeli državne službe, takšne ali drugačne, zagotovljene takšne ali drugačne možnosti. Čeprav tistega območja niso zapuščali. In danes malokdo v tej dvorani ali od slovenskih državljanov razume tiste ljudi, ki so bili zatirani 40 ali pa 50 let. Malokdo. In na nek način jih razumem, da gre za posebno območje, zgodovinsko in geografsko območje, ki ga bo na nek način ta zakon, ali vlada, ali koalicija, lahko upoštevala ali pa tudi ne. Ker dejstvo je, ko bomo sprostili tisto občino, bo kakorkoli gledano zaradi zgodovinskih, geografskih in drugih razlogov, če bi jim bila podeljena občina, se vsul plaz nekaterih drugih zahtev širom po Sloveniji. Je pa zanimivo, kolega Sok, iz katerih predelov Slovenije pa je največ zahtev po novih občinah? In o tem, ko govorimo o centralizmu, o krepitvi centralizma v tej državi, ki je prisoten tudi v tej koaliciji, če smem tako reči, bo še bolj potrdil in začel vzbujati nekatere kraje po osamosvojitvi v lokalnih skupnosti. In bom tudi argumentiral, ker ste, kolega Sok, omenili Maribor, da se ljudje iz Maribora selijo na podeželje. Ne samo na podeželje. Ljudje iz Maribora se selijo v Ljubljano, v center mesta, tja, kjer je kapital, tja, kjer so službe dobro plačane, tja, kjer je brezposelnost na minimumu, na 6% ali pa nič. V tem je problem. Stopite na avtocesto ali na vlak in poglejte, koliko ljudi zjutraj išče kruh v Ljubljani. Zakaj morajo hoditi v Ljubljano? Ker ne dobijo kruha v svojem okolju. Tako tudi občine, ki so v tistih demografskih okoljih ali v okoljih, kjer je razlika med osrednjo in drugo regijo tako velika, da očitno prihaja do takšnih ali drugačnih zahtev, in to je problem. Kolega Sok, še enkrat poudarjam, da se z vami večinoma strinjam, ampak potrebno je najti način, kako to urediti. Prvi problem je financiranje. Zagotoviti finančna sredstva. Mislim, da ne sme biti problem, če bomo za naslednje proračunsko leto, ko bo proračun v državnem zboru, zagotovili še dodatnih, recimo, 10 ali 15 milijard, kar se tiče financiranja občin. Se bo zgodba popolnoma spremenila. Zato ker se strinjam z vami, kolega Sok, ko govorite, da znajo občine dobro gospodariti z denarjem, da znajo iz enega narediti tudi dva. Pa niso vsi župani mestnih občin enaki. Eni znajo iz enega tolarja narediti dva, drugi mogoče iz enega manj in podobno, kakor kje kdo, imamo takšne in drugačne primere, pa ne želim tu imenovati nobenega župana. Res pa je, da po mojem osebnem mnenju bo morala koalicija na tem mestu nekoliko drugače pristopiti h koalicijski pogodbi, kar se tiče decentralizacije te države, tudi na lokalnem nivoju. Prihajam iz okolja - ker me je kolega Petek danes že omenil, ko smo govorili o valjarjih in o buldožerjih in ne vem čem. Če mi nekdo pošlje pismo v mesto Maribor, da lutkovno gledališče ni več prioriteta in mesto Maribor izgubi prek 800 milijonov, pri čemer pa je vlada bila mesec dni pred tem v Mariboru in govorila drugače - dragi moji, bom na tem mestu pred vsemi vami reagiral na takšen način, kot znam, s parlamentarno besedo. In to ni prav. In s tem se ne bom strinjal! Nekdo jemlje mariborskim in okoliškim otrokom tiste sanje, ki so jih že čakali 10 let. Tisto otroci, ki so čakali pred 10 leti sanje so danes že odrasli. Zadaj so vnuki, zadaj so mali otroci, ki sanjajo o lutkovnem gledališču. Nekdo si pa drzne v vladi poslati pismo županu, da ni več lutkovno gledališče v prioriteti, ker je potrebno v osrednji Sloveniji zgraditi in obnoviti, ne vem koliko več objektov. V redu! Nimam nič proti, samo dajte lokalni skupnosti toliko več denarje, da bo lahko iz lastnih sredstev zagotovila našim otrokom tiste sanje, ki jih sanjajo že vrsto let. Naslednja zgodba. Smo spet pri decentralizaciji. Ne bo dolgo tega, ko bomo v Mariboru izgubili sklad za malo gospodarstvo in razvoj. Uprl se bom temu, to ni delo koalicije in to ni v skladu s koalicijsko pogodbo, če smo se dogovorili za decentralizacijo, ne bomo iz Maribora vozili sklade in podobne stvari v osrednjo Slovenijo ali pa v tiste centre, kjer je brezposelnost na minimumu ali 6%. V Mariboru smo plačali ceno tako s holdingom, pobrali so nam Dravske elektrarne, upravo in vse, pobrali so nam elektrogospodarstvo, ukinili so nam ministrstvo za malo gospodarstvo in razvoj, sedaj nam bo še nekdo odpeljal sklad za malo gospodarstvo in razvoj, izgubili smo lutkovno gledališče in še bi lahko naštevali, mogoče do konca mojega mandata. Temu se bom uprl, tako kot bom tudi zagovarjal, da je potrebno tako pri ustanovitvah novih občinah pristopiti sistematično, strokovno, argumentirano in tu pa tam, zaradi takšnega ali drugačnega območja, prisluhniti tistim ljudem. Ena izmed variant, ko govorimo o Kočevski Reki je tudi ta, da se iz obstoječe občine izločijo in priključijo k sosednji občini, kjer bo tudi zaokrožena celota in tudi o tem razmišljajo tisti, ki tam živijo, vsaj mene so o tem seznanili. Ne bo nastala neka nova lokalna skupnosti, bo pa verjetno se ena druga povečala. To je vse problem lokalnih skupnosti na eni strani, financiranja občin, zagotoviti sredstva, na drugi strani pa tudi vladne koalicije in tudi opozicije, ki temu sledimo. S tem bi tudi zaključil in se tudi opravičujem, če sem istočasno mojemu poslanskemu kolegu Petku, ki me je prej omenil, zaradi valjarja in buldožerjev tudi na ta način skozi lokalno skupnost repliciral.
Hvala lepa. Še vedno razpravljamo o amandmaju k 5. členu. Jaz bi ga še enkrat prebral, vas lepo prosim. "Državni zbor mora postopek za spremembo območja občine oziroma za ustanovitev nove občine končati najkasneje 6 mesecev pred rokom, ki je z zakonom o lokalnih volitvah določen kot prvi rok za razpis rednih volitev v občinske svete." To je amandma k 5. členu. Lepo vas prosim, dajmo razpravljati o amandmaju k 5. členu. Besedo ima gospod Sok. Želite repliko? Prosim.
Ker me je kolega Kangler večkrat omenil, bi samo glede financiranja seveda rad še enkrat spomnil, da smo pri rebalansu sredstva za občine dejansko povečali, za tiste občine, ki dobivajo finančno izravnavo, povečali smo glavarino, in sicer za več kot 7% realno. To je dejstvo. Tudi pripravlja se odlok o plačnem sistemu za župane, ki so jih danes po teh manjših občinah skozi plačilni sistem vseskozi poniževali, in to je seveda tudi treba popraviti. Se opravičujem, če ni bilo k amandmaju.
Hvala lepa. Gospod Marinič, imate besedo. Ste prosili?
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani minister s sodelavci. Mene veseli, da smo se tudi na neki način oddaljili samo od amandmaja, kajti verjamem, da je v tem kontekstu amandmaja k 5. členu povedati in dodati še seveda tudi kakšno drugo vsebino. Kar zadeva pa sam amandma, pa bi rekel, da se ne strinjam. Bi pa seveda pričakoval na mnogih drugih členih kakšne popravke. Kakorkoli gledam, me veseli, da je danes iz ust spoštovanih kolegic in kolegov kar nekajkrat izzvenela beseda Haloze. V soboto je direktor direktorata za turizem iz ministrstva za gospodarstvo obiskal te kraje in na koncu povedal, da se mu zdi, da je bil v haloški Toskani. In če se vrnem k zakonu, katerega danes obravnavamo, bi opomnil vendarle na nekaj, kar je v preteklosti bilo krivično; krivično v tistem delu, ko so se na območju nekaterih krajev v Halozah ljudje na referendumu odločili, da želijo svojo občino, kljub temu da je referendum skoraj 100% bil sprejet, pa so vendarle ostali brez lastne občine. Tudi danes, ko obravnavamo morebitne popravke, spremembe, žal tem ljudem ne bomo omogočili da bi ustanovili svojo občino. Prepričan pa sem, da bo sedanja vlada, in tudi državni zbor, poskrbela za tisto, kar je bilo v preteklosti pozabljeno oziroma izpuščeno. Tako kot je rekel kolega Sok, ko stopite v mestu iz stanovanja, stopite v zimskem ali v deževnem vremenu na asfalt. Žal ljudje v Halozah in drugih delih Slovenije stopijo v blato. Upam, da bomo našli dovolj poguma, razuma in tudi dobre volje, da bomo tem ljudem tudi morda s kakšnimi amandmaji pripomogli k temu, da bodo živeli življenje, ki je solidno in primerljivo s tistimi, ki živijo v mestu. Seveda pa sem proti temu, da bi amandma k 5. členu, ki ga predlaga Liberalna demokracije Slovenije, podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Zalokar, izvolite prosim.
Hvala lepa.Jaz bom kratka. Gospod predsedujoči, podpredsednik jaz bi predlagala, da bi glede na to, da pravzaprav dolgo časa že govorimo o tem amandmaju in dileme obstajajo. Jaz nisem pravnica in morda nimam najbolj prav, ampak da bi do odločanja danes o tem amandmaju, v skladu s 73. členom pridobili stališče zakonodajno-pravne službe: ali je vsa zadeva v zvezi z volitvami in ustanavljanjem novih občin usklajena glede na to, da se en zakon s prehodnimi določbami, ki to ureja, pravzaprav ukinja oziroma preneha veljati in da nam povejo. Jaz z veseljem priznam tudi svojo zmoto, vendar bi pa, glede na to, da to lahko povzroči tako velike težave, in smo pred tem, da bomo pravzaprav v naslednjega pol leta razpisali lokalne volitve, da bi vendarle to mnenje zakonodajno-pravne službe dobili in to dilemo na ta način razčistili. Bili smo opozorjeni, sedaj morda je bilo vmes tudi kaj, kar je drugače, ampak meni se ta dilema še vedno poraja. Še vedno mislim, da so določeni problemi in da stvari niso usklajene, bodo pa povzročile velike težave, ker se je težko tako pogovarjati, saj to že vsak ve, saj to je logično - ali je ta stvar res usklajena ali ni. Tu se sicer pravi, da se prekine, jaz predlagam, da ne prekinemo zasedanja, pač pa, da bi do odločanja ob 21.00 uri to mnenje vendarle pridobili. Mislim, da bi s tem to dilemo razrešili. Tudi nisem prepričana, da imam morda sama prav s tem amandmajem in da je nujen, vendar da vsaj vidimo, če je stvar res taka, da se to avtomatsko zgodi, ko se razpiše volitve, in da ni nobenih težav.
Hvala. Besedo želi predstavnik ministrstva. Prosim.
Hvala. Poglejte, gospa Oražmova - ne, če me lahko poslušate, ker bi bilo verjetno zelo prav -, že prej sem povedal, zdaj pa izrecno. Na odboru je bil glede na pripombo zakonodajno-pravne službe spremenjen 35. člen, predvsem drugi odstavek, ki govori: "Z dnem uveljavitve tega zakona preneha veljati peti odstavek 24. člena in tretji odstavek 104. člena zakona o lokalnih volitvah, ki govorita..." Citiram, prvi, 24. člen, peti odstavek: "Če se občina ustanovi po opravljenih rednih volitvah v občinske svete, se prve volitve v občinski svet opravijo po določbah tega zakona o predčasnih volitvah." Se pravi, nujno je bilo treba v prehodnih določbah črtati peti odstavek 24. člena, da se odpravi to nejasnost, o kateri govorite. In enako govori tudi črtanje tretjega odstavka 104. člena, ki govori o razpisu volitev župana. Zato je odbor tudi sledil pripombam zakonodajno-pravne službe in popravil ta del 35. člena, da odpravi to nejasnost, o kateri ste danes že verjetno trikrat govorili. Namreč, če se občina ustanovi po razpisu volitev, pride na vrsto šele ob razpisu naslednjih volitev, in ne veljajo te določbe, ker jih v 35. členu razveljavljamo. Če je pa potrebno še kakšno pojasnilo, pa ne nasprotujem, da še dodatno vprašate zakonodajno-pravno službo.
Hvala lepa. Gospa Zalokar, ali vztrajate pri svoji zahtevi po mnenju zakonodajno-pravne službe?
Predlagam, tako kot piše v tem členu, predsedujoči, da tudi vi o tem presodite. Osebno mislim, da bi bilo vseeno dobro to dilemo razrešiti in da ne škodijo tisti trije stavki, če rečejo, da je vse v redu. Tako, da vztrajam.
Vztrajate pri svoji zahtevi. No, potem je to po 66. členu, in sicer petem odstavku: "Če predsedujoči oceni, da je treba na seji razrešiti določeno pravno vprašanje..." To bom storil. In če bo potrebno, me bo o tem zakonodajno-pravna služba obvestila pred odločanjem, ravno tako tudi vas. Je v redu? Hvala. Gospa Potrata ima besedo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Oglašam se k predlogu amandmaja k 5. členu zakona. In sicer, ta amandma podpiram, čeprav v resnici obstaja nekaj negotovosti, ali je morebiti že zadeva kako drugače razrešena ali ne. Ampak vendar, ob tem, ko se čas za nastajanje ali za vlaganje pobud tako razteza čez cel obdobje, je prav, da je jasno zapisano varovalo in podpiram tudi to vašo odločitev, da boste pozvali zakonodajno-pravno službo k presoji ustreznosti rešitve. Zakaj tako? Sodelovala sem na seji odbora za lokalno samoupravo in včerajšnja izkušnja nas tudi uči, da nekatera opozorila zakonodajno-pravne službe niso bila upoštevana in da smo naknadno morali nekatere stvari spreminjati, resda ob drugem zakonu, ampak človek se vendarle ne more otresti občutka, da je veliko navdušenje, ki ga opažam v tem državnem zboru, za nastajanje novih občin tisto, ki zamegli jasnost predstav o tem, ali je neko določilo dovolj jasno formulirano ali ne. Tudi bi morala izreči svoje opažanje v zvezi z razpravami, ki jih je moč danes poslušati. Če bi bil tu še nekdanji poslanski kolega Tone Partljič, bi rekel, da smo danes slišali veliko "kofaboliranja". Gre namreč zato, da se ne morem otresti občutka, da je vsak izkoristil svojih pet minut za svoje lokalno okolje in poskrbel za to, da so volivci doma ploskali nad izraženimi stališči. Ostaja pa vendarle vprašanje, ali je s tako odprtim postopkom za nastajanje novih občin brez meja, o čemer bomo kasneje tudi še govorili, ali z zelo nizko postavljeno mejo v prid razvoju Slovenije in ali so vse primerjave, ki jih je bilo mogoče tudi slišati, ustrezne. Zaradi tega, ker takrat, ko govorimo o velikosti občin po drugih državah in na drugih kontinentih, je treba tudi vedeti, kakšne so pristojnosti tistih občin. Nesporno dejstvo pa je, da so v drugačnem položaju občine, ki se samofinancirajo, kot tiste, ki imajo drugačne pogoje, in da je tako v tej državi, da mestnim občinam zakonodaja o lokalni samoupravni ni naklonjena. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gulič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Cenjene kolegice, kolegi, gospod minister. Jaz sem prav vesel, da ste se odločili na predlog gospe kolegice Zalokarjeve, da pridobite mnenje komisije zaradi tega, ker ta stvar je postala na nek način bizarna. Govorimo o marsičem in jasno je, da vse te omejitve, ki jih postavljamo, pravzaprav niso omejitve, ampak so stimulacije. In čisto lepo bi bilo, če bi slišali, pač smo za to, da je v Sloveniji več občin. Do kam bo šla ta številka, sicer ne vem, po predlogu zdajšnjem je zgornja meja skrajna meja 1000 občin, 2 milijona nas je, 2000 prebivalcev občina, se pravi 1000 občin, kar je na nek način še vedno zelo malo. V Sloveniji je eden najpogostejših priimkov Zupan oziroma Župan, 3500 ljudi nosi ta priimek in jaz mislim, da si vendarle vsakdo želi svojo občino - ampak šalo na stran. Kljub temu, da si želimo več občin bi bilo dobro vendarle te zadeve delati "Cum grano salis". Najbrž število občanom ni tisto, ki bi določalo - že prej smo slišali, z vsem čem naj se občina ukvarja, slišali smo pa tudi mnoge želje, pa tudi to, da si ljudje želijo ponekod seveda občine. To velja najbrž bolj za podeželje, kjer ljudje že tako ali tako živijo v nekih integriranih, povezanih skupnostih. Drugače je pa seveda v urbanih okoljih, kjer je ta delitev nesmiselna in na nek način bi bila še bolj neproduktivna, kot je že sicer. Za te občine pa tudi v teh spremembah zakona ni poskrbljeno. Na noben način: ne da se jih ne širiti, ne ožiti, nimajo nobene možnosti pravzaprav, da bi postale mestne občine. Vemo, da že po sedanji zakonodaji marsikatera oziroma večina njih ne ustreza tem kriterijem, ki so postavljeni. Tukaj se pa seveda s tem nihče ni hotel pozabavati. Toliko. Hvala lepa. Jaz bom rekel tako: amandma bom podprl, če bo seveda zakonodajno-pravna komisija odločila, da je primeren. Če bo rekla, da ni potreben, pa seveda ne. In mislim, da je to tudi najbolj pametno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o amandmaju k 5. členu. V razpravo dajem 15. člen ter amandma poslanske skupine Socialnih demokratov in poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo? Gospod Kontič, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Amandma, ki smo ga vložili k 15. členu, sem že v uvodu povedal, ni dobil potrebne večine na seji matičnega delovnega telesa. S tem amandmajem želimo ohraniti sedanjo ureditev, ko podžupana izvoli izmed svojih predstavnikov, iz svojih vrst, na predlog župana, občinski svet. Predlog, ki pa je sedaj v zakonu predlagan, pa to zadevo ureja na način, da podžupana imenuje sam župan. Edina obveza je, da je član sveta oziroma da je članica sveta. Mi mislimo, oziroma sam sem v to prepričan, da sedanji način ureditve nekako - pa ni verjetno pravi izraz - sili, ampak spodbuja k sodelovanju župana in svet in da na lokalnem nivoju ni možno potegniti te ločnice tako grobo, kot je potegnjena na državnem nivoju, kjer imamo zakonodajno oblast na eni strani in izvršilno oblast na drugi. Se pravi, ta ureditev nekako kliče po sodelovanju. In seveda si tudi zelo težko predstavljam, čeprav vem, da je nekaj primerov v Sloveniji, ko podžupani niso imenovani, ampak tam tudi ni nikakršnih koalicij. In na vsaki seji posebej župan išče podporo za svoje predloge, kar pa je zelo težavno delo. V primeru, da naš amandma ne bo sprejet, pa vsekakor podpiram amandma LDS-a, ki zadevo ureja nekoliko drugače, daje eno leto časa županu, da najde skupaj s svetom rešitev, ki je nekako sprejemljiva za oba. V primeru da te rešitve ne najde, pa po enem letu župan sam izbere oziroma sam imenuje podžupana. Ko župan imenuje svojega podžupana, to seveda pomeni, da je predvsem njegov pomočnik, izgubi pa to širino, ki jo ima podžupan sedaj, ko ga imenuje občinski svet.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek. Prosim.
Hvala, gospod Klavora. Nekaj tega je že gospod Kontič povedal, kaj je bil naš razlog za to, da smo vlagali amandma. Nismo si delali utvar, da bi vladajoča koalicija sprejela tako, pogojno rečeno, radikalen amandma, kot ga je dal gospod Kontič, ki vrača pravzaprav situacijo na zatečeno stanje, na takšno zakonodajo, kot je danes. Če bi to bilo, ne bi menjali tega člena oziroma ne bi pisali na tak način, kot so ga napisali, zato smo mi iskali rešitev nekoliko drugače in ocenjevali, da bi to lahko bilo sprejemljivo tudi za vlado oziroma ministra in pa za koalicijo. Hoteli smo, da naj poteče nek čas, ko se konstituira občinski svet, ko začne župan delati, in če v tem letu dni ne najdeta soglasja, medsebojnega dogovora, ki mora biti predvsem političen, da župan ima možnost, da sam imenuje podžupana. Kot je prej kolega Kontič povedal, mi vsi pozabljamo, da so mestni svetniki izvoljeni na volitvah, da so v nekaterih okoljih sveti veliki, v nekaterih občinah mali. In v nekaterih občinah, kot je Maribor, je 45 svetnikov. In teh 45 svetnikov je po večini članov nekih političnih strank. Mi smo prepričani, da bomo s takim členom, kot ga je sedaj predlagala vlada in z nesprejetjem našega amandmaja, razvrednotili vlogo svetnikov. Ti so šli v kandidiranje zaradi tega, ker so čutili, da lahko s svojim političnim, strokovnim, intelektualnim, ne vem kakšnim, znanjem, pomagajo pri delu občinske uprave, pri delu župana. Sedaj pravzaprav te možnosti ne bo, ker jim vzamemo en del te pristojnosti, ki se nam zdi zelo pomembna, da soodločajo kot politiki. In s tem pozabljate, spoštovani kolegi, da izhajate iz teh okolij. V teh okoljih imate verjetno neke ambicije priti v te občinske svete. Verjetno imajo ob vas ambicije tudi nekateri drugi vaši kolegi in vi jim jemljete nek način, neko možnost, neko kredibilnost na ta način, da dajete pravico županu, da si sam izbira podžupana. Ja, izmed vas bi moral izbirati podžupana. Zgodilo se bo, da bo naredil kdo po svoje in mislim, da ste s tem razvrednotili sami sebi to vlogo, ki bi jo naj imeli v občinskih oziroma v mestnih svetih. Ne vem, kako poznate in kako ste izkušeni na teh področjih, ampak dejstvo je, da iz svojih izkušenj ugotavljam, da počasi mestni svetniki res ne bodo postali nič drugega kot dvigovalci rok samo zaradi tega, ker nek akt mora biti sprejet, zato ker pač nek odlok mora biti sprejet, ker mora biti proračun sprejet. Ta aktivna vloga, ki bi jo pa lahko opravljali kot svetniki, tudi prek podžupanov, se vam bo sfižila do te mere, da boste doživljali po moji presoji na koncu očitke svojih lastnih strankarskih kolegov. Tukaj smo mi videli možnost in priliko, da damo torej politiki, na eni strani v občinskih svetih, ki se ne morejo zmeniti z županom, ki ne najde soglasja, ki pač očitno ne more funkcionirati s konsenzom, da se pa župan po tem letu dni sam odloči, kako in koga izmed vrst svetnikov bo imenoval. Kaj, če se bo zgodilo, da bo imenoval nekoga iz tako imenovanih včeraj, iz vašega zornega kota, oporekanih list? Boste zadovoljni s tem podžupanom? Izbral vam je nekoga iz list, ki ste mu z včerajšnjih poskusom zakona ovirali vse poti, da pride v občinski svet, sedaj si bo pa ta župan izbral ravno takega, ki mu vi to pravico jemljete. Ali boste kot politiki torej zadovoljni s tako situacijo? Zaradi tega mislim, da grešimo, če sprejmemo tezo oziroma zakon takšen, kot ga je dala vlada v proceduro. Mislim, da bi bilo za pritegniti temu, kar smo mi predlagali. Na ta način pravzaprav še vedno imamo neko ravnotežje obeh organov, obeh izvoljenih, torej s težo dobimo to ravnotežje spet nazaj. Hvala.
Želite besedo, gospod minister? Prosim.
Hvala za besedo. K temu bi najprej povedal to, da v tem trenutku 11 občin sploh še nima podžupanov. in da je bil namen tega predloga, da zagotovimo nemoteno delovanje občin. Mi smo imeli kar nekaj težav, ko se je zgodilo, da župana ni iz takšnega ali drugačnega razloga občina imela in so potem bili spori od sodišč in kakorkoli še hočete. In seveda kar zadeva občinski svet se jemlje ta pravica in kmalu dobi župan to pravico, da si imenuje podžupana, ampak izmed svetnikov občinskega sveta. Še vedno je to svetnik. In to je izvoljen svetnik na volitvah. Kar zadeva pa osnovne pravice občinskega sveta oziroma mestnih svetov, še vedno ostaja v celoti in seveda v teh temeljnih programskih dokumentih, kot so, recimo, proračun občine, še vedno odloča občinski svet. In verjetno je to tisto, kar je temeljno za vsako občino posebej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, minister, sodelavci, kolegice in kolegi! Seveda ta tema županov in pa podžupanov je zanimiva. Minister me je spodbudil k tej debati s to izjavo, da kar v enajstih slovenskih občinah še nimate podžupanov. Jaz vam pa za tako široko razpravo povem neko drugo možnost. V Tržiču imamo pa 4 podžupane in vam kakšnega posodimo. Pri nas se je pa inštitut podžupanov izkoristil za to, da se s tem kupuje politična lojalnost. Podžupani kakšnih konkretnih zadolžitev in pa dela nimajo, vendar pa občinski proračun, ki je v težavah, pa zajedajo z 150 tisočaki bruto na mesec. To je pa druga plat medalje, da boste vedeli, kam lahko te zadeve gredo. Zato se mi ta amandma zdi do neke mere smiseln in ga bom tudi podprl, da če po enem letu ne pride do rešitve, da poteze potegne župan. Vendar treba pa je razmisliti tudi o drugih skrajnostih in pa enkrat mogoče, ker sem ravno pri besedi, da se na ministrstvu recimo tudi pozanimate, kako pa lokalna samouprava v nekaterih občinah poteka. Prihajam iz občine, ki ima 15 tisoč prebivalcev, 13 krajevnih skupnosti. Z županom se nismo sestali reci in piši že 7 let. In potem se ne čuditi, če se pojavlja težnja, da se ustanavljajo nove in nove občine. In ko sem na zadnji seji občinskega sveta omenil, če smo v občinski upravi naredili scenarij, koliko sredstev občina dobi, če bi jo razdelili na dve ali tri enote, in morate mi verjeti, da sem na srečo to razpravo preživel, kajti ni je večje barabe, kot pa je tisti, ki se trudi za ustanovitev svoje in pa nove občine. Jaz sem vesel, da sem tudi pri kolegih poslancih iz koalicijskih strank dobil to potrditev, da če zakon to možnost daje, da se imajo o tem ljudje pravico pogovoriti povsod. In tudi videli boste, o tem členu se sicer ne debatira, omenim pa ga posredno, za normalne občine, kjer je komunikacija v politiki kolikor toliko normalna, je potem ta dopolnitev 10. člena čisto normalna, to se pravi, da se pravni posli sprejmejo samo z vednostjo županov. Jaz pričakujem in v večini slovenski pravni posli krajevnih skupnosti. In v večini slovenskih občin mislim, da bo tako, da se bodo dogovorili pri sprejemu proračuna za nek znesek, do katerega pa vendarle predsedniki in pa sveti krajevnih skupnosti razpolagajo sami. Toda najbrž ste pozabili na to možnost, kaj se bo zgodilo tam, kjer župan tega ne bo dal v proračunsko debato. Tam bomo pa za vsako položnico za javno razsvetljavo, za telefon, za 2.500 tolarjev šli po kolenih k županu, da blagovoli in zadevo podpiše. To so določene anomalije v lokalni samoupravi, ki jih danes ne bomo in ne moremo rešiti. Izkoristil sem to priložnost, da tisti, ki pri tem sodelujete, da mislite tudi na kakšne take izjemne primere, ki jih najdete v časopisih pod rubriko: Saj ni res, pa je. Vendar moram povedati, da iz svoje 12-letne kariere občinskega svetnika lahko napišem za en zvezek takih zadev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Jaz bi opozoril še enkrat na nekaj dejstev [[...]] [[Nemir v dvorani.]]
Lepo prosim za mir! Gospod minister imate besedo.
Tudi v vaši občini Tržič sta župan in občinski svet bila izvoljena. Kar zadeva štirih podžupanov, ker velja še stara ureditev v zakonu, jih je vaš občinski svet sam potrdil, tudi drži. Kar zadeva pa odgovornost, poznam dve vrsti odgovornosti, po moji oceni. Ena je tista kazenska, kjer se točno ve, kako in kaj v posameznih primerih. Druga je pa politična. Vsake štiri leta se gre na volitve in tam ocenjujejo občani posamezne občine in tudi občanke, kakšna je bila tista politika. In če so z nekom zadovoljni, potem ga, pač, govorim splošno, da se razumemo, potrdijo še naslednje mandatno obdobje, če niso zadovoljni, pa mu na volitvah izrečejo nezaupnico s tem, da izvolijo drugega kandidata. In poglejte, ponavljam še enkrat. Mi se moramo zavedati, kaj pomeni avtonomija lokalne samouprave. Iti moramo, po moji oceni, v tej smeri. V Sloveniji smo z nekaterimi rešitvami daleč od te zgodbe. Ne moremo posegati ravno iz državnega zbora na vse, kar se dogaja. Občine morajo, ne samo govoriti o pravicah, ampak morajo iz svojega naslova in dela prevzeti tudi dolžnosti in z ustrezno stopnjo odgovornosti na določnem nivoju na določen način za to tudi odgovarjati vsi tisti, ki so izvoljeni.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovan minister s sodelavci! Pravzaprav se kot župan pri tej točki moram oglasiti. Moram reči, da sem v skladu in pa v času usklajevanja tega zakona, pa tudi iskanja najboljših variant se pogovarjal s številnimi župani po Sloveniji. Moram reči, da so se s to spremembo, ki jo prinaša ta zakon, se pravi, da župan lahko sam direktno imenuje podžupana izmed članov občinskega sveta, strinjali. Predvsem zaradi zelo slabih izkušenj, ki jih imajo na tem področju. Dejstvo je, če bi takšna sprememba, ki se nekje nakazuje sedaj s to spremembo zakona, bila nekje uvedena že prej, potem v Mariboru, kar smo slišali prej, kjer podžupana nimajo, ne bi že tri leta kršili zakona. Tudi sam sem kot župan imel praktično eno leto težave z imenovanjem podžupana. In moram reči, da sem bil krepko okaran s strani takratne lokalne samouprave, češ, da kršim zakon. Seveda, če zakonodaja govori o tem, da občina mora imeti vsaj enega podžupana ali več, potem je seveda to zakonodajo vsekakor treba spoštovati. Ker vemo, zakaj podžupana. To se pravi, v primeru, da se županu nekaj zgodi, je potem seveda podžupan tisti, ki nekje po zakonu župana tudi nadomesti. Dejstvo pa je, da ob takšni politiki do sedaj so mnogi župani imenovali podžupane predvsem zaradi iskanja nekega političnega miru. Potem se je seveda dogajalo, da je župan imenoval praktično iz vsake opozicijske stranke po enega podžupana, da je seveda imel predvsem politični mir. Mi pa vemo, da podžupan tudi veliko stane. In če je seveda podžupana že treba plačati, potem je seveda tudi dobro, da župan podžupana zaposli, da seveda podžupan na občini tudi aktivno sodeluje. In ne nazadnje tudi aktivno dela. Da pa župan lahko svojega podžupana zaposli, mu pa mora še kako zaupati. To se pravi, resnično mora sam izbrati podžupana po svoji volji, da drug drugemu zaupata, da mu ta podžupan ni vsiljen, tako kot se mnogokrat dogaja, da sta nekje ne nazadnje na isti valovni dolžini, in da seveda lahko delata. Vsaj tako se dogaja v manjših občinah. Zato se seveda še kako strinjam s to spremembo, ki jo prinaša ta novela zakona. Ne bom podprl ne prvega, ne drugega amandmaja k 15. členu, ker več ali manj ta dva amandmaja obdržita isto stanje, kot je bilo do sedaj. Večina županov se pa še kako strinja, da je prav na tem segmentu treba nekaj spremeniti. In te spremembe so pravzaprav tu na mizi. Sam jih bom seveda podprl z novelo tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janc, imate besedo.
Hvala lepa še enkrat. Moram reči, da je dikcija, ki jo vlada predlaga, korak naprej v lokalni samoupravi, zagotovo. To ni samo moje mnenja, temveč mnenje mnogih slovenskih županov iz jugovzhodne regije, od koder tudi sam prihajam. To je tisto, kar je bilo v mnogih slovenskih občinah velik problem. Ne govorim za svojo občino Sevnica, ker teh težav nimamo. Je pa težava tudi v tem, kot sem rekel, ker enajst občin še vedno nima podžupanov. Pa vendar, spomnimo se zgodbe občine Brežice niti ne tako dolgo nazaj, kako zapletena je bila, ko je župan poslanec odhajal za ministra in ko ni imel podžupana, kako se je stvar zapletala, odpletala, zakomplicirala. Skratka, stvar je bila zelo čudna, kajti več let niso želeli imenovati ne enega ne drugega podžupana. Stvar je bila precej težka in komplicirana, in to v veliki občini, kot je občina Brežice. Če lahko na nek način primerjamo občino s podjetjem, z eno veliko razliko, da ne ustvarja prihodkov, da jih samo troši, je ta župan voljen na neposrednih volitvah, zato je odgovoren, dobil je mandat. In prav je, da si tako kot direktor nekega podjetja ustvari svojo ekipo bližnjih sodelavcev in odgovarja lastnikom in nadzornemu svetu za svoje rezultate, tako je tudi v prvi vrsti župan s svojo ekipo tisti in kasneje še ostali, ki odgovarjajo volivcem za program, ki so ga zastavili v svojem mandatu. Mislim, da ta zadeva popolnoma pije vodo. Na koncu koncev bo polagal račune čez leta, ali je bil uspešen ali ni bil uspešen. Jaz sem imel to srečo, da sem izbral dva zelo dobra podžupana, enega iz pozicije, drugega iz opozicije, pa če delim še malo geografsko, z levega in desnega brega Save, in moram reči, da odlično z njima sodelujem. Še posebno zdaj, ko sem dosti manj prisoten v občini, ker sem več tukaj. In mislim, da svoje delo opravljata več kot uspešno, sta lojalna, kooperativna in vse glavne točke naredimo v krogu župana in podžupanov. In to je tisto, zaradi česar mislim, da je za dobro organizirano občino in lokalno samoupravo zelo pomembno, komu župan zaupa, da ga lahko v njegovi odsotnosti uspešno nadomešča in zagovarja njegov program, njegovo vizijo in ne nazadnje tisto, kar mu naloži občinski svet tiste lokalne skupnosti. Zato zagotovo amandmajev k 15. členu ne bom podprl, ker se mi niti slučajno ne zdijo primerni, saj ne izhajajo iz življenja niti iz prakse. Zagovarjam stališča tistih številnih županov iz jugovzhodne regije, od koder prihajam, da je ta dikcija več kot dobra in da bo dobra popotnica za bodoče župane in bodoče podžupane pri imenovanju ekip, ki so zelo pomembne za vodenje vsake lokalne skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič. Prosim.
Hvala lepa. Sam gledam na spremembo novele zakona s povsem praktičnega vidika. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo tisto, kar je vlada predlagala. Glede na razprave nekaterih predhodnikov, bi nam nekako moralo biti jasno, da občinski svet, na eni strani župan in na drugi strani - da je eno zakonodajna veja oblasti, drugo pa izvršilna veja oblasti. In pravzaprav si ne predstavljam, da bi zakonodajna veja oblasti ali pa deset ali dvajset svetnikov pomagalo izvršilni veji oblasti pri izvrševanju konkretnih nalog, da bo pač ta naloga bolj uspešno izvršena. Nekako tako je tekel en komentar. Hočem pa pravzaprav povedati, da kar se pa tiče sedaj konkretno podžupana, ta pa je lahko v določenem časovnem obdobju ali pa v določeni potrebi tudi, pod narekovajem, "izvršilna" veja oblasti. To pomeni, da je lahko v veliko pomoč županu. Tudi sam moram omeniti, da me župan zelo dobro nadomešča. In tu je sedaj tisto zelo bistveno, kako ali pa na kakšen način je imenovan podžupan. In ta predlog sedaj prinaša to rešitev, da ne bo problemov, da bodo določene občine brez podžupanov, seveda dodatno pa tudi to omogoča, da bo župan od tega podžupana ali pa podžupanov imel določeno korist. Ravno zaradi tega mi predlog amandmaja, ki ga predlaga SDS, ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek.
LDS. Se opravičujem.
Hvala. Jaz popolnoma razumem, da poslanci Ljudske stranke ne morejo govoriti drugače kot predlagatelj, saj vemo, kje je bil namen. Mislim, da se vsi skupaj pa sprenevedajo. Vsi skupaj se sprenevedate, ker županom ustvarjate dobesedno pozicijo nedotakljivega. Gospod minister je rekel, da 11 občin nima podžupanov. Zaradi enajstih občin od 193 mi delamo izjemo. Pardon, zaradi izjem zakon pišemo na novo. Ravno to je bil naš namen. Če se kakšne izjeme pojavijo, in 11 izjem je od 193, dajmo jim čas eno leto, da ugotovijo, da ne najdejo skupnega jezika, potem bo teh 11 izjem čez leto dni primorano sprejeti dejstvo, da bo župan imenoval podžupane. Samo to je bil namen. In če to ni najbolj normalen, najbolj razumljiv namen, potem je pač meni prišlo na misel to, da se pri tej zgodbi sprenevedate. Ker pač imate župane, večino županov, hočete te župane ščititi na ta način, gospod Prevc je sam potrdil, kaj je njegov namen, in žal je v tem državnem zboru preveč županov. Krepko in iskreno upam, da bo sprejet v tem državnem zboru zakon, ki bo prepovedoval, vsaj v večjih občinah, združljivost županske in pa poslanske funkcije. To sem povedal s svojega zornega kota, to ni stališče Liberalne demokracije. [[...]] [[Smeh.]] [[...]] Gospod Žagar je govoril o temeljnih pravicah, ki še vedno ostajajo, svetnikov. Da. Samo te temeljne pravice postajajo počasi neenakopravne v odnosu ali pa do tistih temeljnih pravic, ki jih ima župan. To kaže tudi 29. člen tega istega člena, ki v 90.b členu govori o sankcioniranju dela županov ali pa dela občinskih svetov. Občinski svet je spet mnogo prej, mnogo hitreje ali pa z mnogo lažjim načinom razrešen. Župan sploh ne more biti razrešen. Bodite stvarni. In mi, kasneje se bomo srečali z amandmajem, smo govorili, da bi vsaj sprejeli tak tekst amandmaja, ki bi ugotovil, ali pa, ki bi dal možnost, da se župan razreši tudi, če ne predlaga tistih dokumentov in aktov, kjer je edini predlagatelj. Ilustriram to, lahko bi kasneje, ampak hočem ilustrirati to, kako nismo v enakopravnem položaju občinski svetniki in pa župani. Ta župan ne da proračuna, kjer je edini predlagatelj, in zaradi tega ni razrešen. In to je temeljna napaka in temeljna razlika med najinim razlaganjem, kaj je enakopravnost teh ljudi. Če že govorite, da se župan tudi razreši oziroma župan za svoja dejanja tudi odgovarja. Ne, ni res. Če on ne predloži proračuna, ni nobene sankcije. V zakonu sankcije ni. Nekdo je rekel, da se sankcionira. Zakon nima nobene sankcije in zaradi tega mislimo, da bi bilo potrebno, da dobijo svetniki enak položaj kot župan, da se jih zaščiti na ta način, da se jim da politična veljava. Zato pravim, menda, ja, ne mislite biti vsi župani. Dajte politično veljavo tistim, ki so vaši kolegi, pa se zadovoljijo z nižjim nivojem, nivojem aktivnega političnega dela. S tem, ko jim boste vzeli možnost, da tudi sami odločajo o podžupanu po tem letu dni, jasno, to je naš predlog, boste vzeli en del motiva za to, da kandidirajo na občinske svete. Samo to je bil namen. Zaradi tega predlagam, da še enkrat razmislite o tem amandmaju.
Hvala lepa. Gospod Peče, imate besedo.
Spoštovani prisotni! V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli prvi amandma k omenjenemu členu. Izhajamo iz drugačne dimenzije, kot je bila nekajkrat izpostavljena, delno s strani govornikov na levi ali pa na desni dimenziji. Prepričani smo, da je namen vseh nas, da občina oziroma lokalna skupnost deluje predvsem v tistem smislu, da za seboj nosi neke vrste soglasje. In soglasje k delu ravno predstavlja tudi imenovanje podžupana. Po naši oceni je pač potrebno za posamezne projekte izhajati iz potrebne večine. In če podžupan za seboj ne nosi potrebne večine, je vprašanje, če bodo tudi posamezni projekti, ki so v pristojnosti tega podžupana, nosili potrebno večino za sprejem. Po drugi strani pa je potrebno povedati, da se bojimo, da bi morebitni sprejem čistopisa oziroma obstoječega predloga zakona povzročil, da bi se neke vrste nenačelne, izključno predvolilne koalicije začele povezovati in da bi poznejše štiriletno obdobje, navkljub manjšinski vladi v posameznem mestu ali pa v občini, zavladale posameznim projektom. Zato ocenjujemo, da je še zmeraj boljši sistem, kjer je potrebno skozi trud, iskanje nekega konsenza, ki predstavlja polovico članov določenega občinskega sveta, narediti korak naprej ravno pri tem, da gredo projekti za področja, za posamezno delo določenega podžupana, lažje v veljavo. In verjamemo, da je veliko smiselneje že na začetku pri sami organiziranosti lokalne skupnosti narediti korak naprej, da bodo projekti, ki jih izvaja sam podžupan v določenem mestu, občini, bili pač lažje izvedljivi. Po drugi strani, kot sem prej omenil, pa, izhajajoč iz predloga zakona, osnovnega zakona, bi lahko prišli tudi na tisto nezaželeno raven, da bi imeli podžupane, ki ne bi imeli podpore. Torej z drugimi besedami, kar bi predstavljal problem po oceni Slovenske nacionalne stranke, da projekti v posameznih mestih ne bi imeli podpore in bi to mesto ali pa občina stagniralo izključno zaradi tega, ker bi pač prihajali iz neke vrste vlade, manjšinske vlade, ki si je na isti način izborila tudi ožje delovno vodstvo župana. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa magistra Potrata. Prosim.
Hvala. Nekaj prejšnjih razprav me je spodbudilo, da podprem amandma svoje poslanske skupine, če pa ta ne bi bil izglasovan, bom podprla amandma Liberalne demokracije. Zakaj? Vsak berač svojo malho hvali, pravijo. In omenjeno je bilo, da bo župan imel svojega podžupana. Jaz pa lokalne skupnosti ne vidim ne kot podjetje, ne kot zasebni projekt skupine ljudi, ki se je odločila oblikovati občino in je potem jasno tudi, da si želi imeti svojega kompatibilnega podžupana, kar se da v malih okoljih hitro doseči. Menim namreč, da mora lokalna skupnost delovati v javnem interesu in da mora zato župan mestnemu ali občinskemu svetu predlagati izmed svetnikov podžupana. Na svetu pa je, da ta predlog sprejme in potrdi. V politiki je pa dogovarjanje silno pomembno in verodostojnost županu daje šele izvolitev v občinskem svetu. Zame je dosti bolj problematično to, da se v nekaterih okoljih funkcije kopičijo in zaradi kopičenja funkcij je potem tudi pogosto veliko število podžupanov. Ti pa obremenjujejo občinski proračun in bi bilo bolje, če bi bile stvari drugače urejene. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Kontič.
Župan naj ima možnost imenovati takega oziroma tistega podžupana, da bo od njega imel korist. Napaka ne gre za korist župana, gre za korist lokalne skupnost, tako bi pač naj bilo. Podžupan proračun isto stane, ne glede na to, kdo ga imenuje. Imenovanje zgolj zaradi tega, da ga imamo, je pa seveda zelo sporno. Županu so podžupani vsiljeni. Ni mogoče, ne po sedanji, ne po novi ureditvi, če je župan načelen in na izsiljevanja ne pristane. Tisti, ki so vsiljevali po obstoječem sistemu, seveda ne bodo nič manj izsiljevali po novem. Ne bodo s podžupani, bodo pač s posameznimi projekti. Vprašati župane, ali podpirajo ta predlog, je bil pa trud zaman. Vprašati nekoga, ali podpira predlog, ki mu daje več pooblastil in jemlje drugim, je seveda resnično bil trud zaman. Župani se pač strinjajo, vsaj po tem, kar sem danes slišal, čeprav malo dvomim, da je ta rešitev, ki jo predlaga vlada, za njih sprejemljivejša. Če bi jaz bil župan, bi vsekakor želel, da podžupana imenuje svet. Ampak podžupana, na katerega bodo vezani posamezni projekti, ki bodo seveda v lokalni skupnosti dogovorjeni, ne pa kar tako. In ko govorimo o tem, da to ni skladno z zakonom in da se zakon krši, sankcije so znane, če se zakonodaja krši v lokalni skupnosti. Cilj amandmaja, ki pa smo ga vložili, pa naj še enkrat povem, je sodelovanje, krepitev sodelovanja med svetom in pa županom.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sok. Prosim.
Jaz tega amandmaja ne bom podprl, čeprav bi se v nekem smislu, glede na izkušnje, ki jih imam v 13 ali 14 -letnem delu v občinskem svetu, strinjal s tem, da bi bilo tako, kot je do sedaj. Se pravi, da podžupana imenuje občinski svet. Še bolj bi mi dejansko godilo, in še bolj bi se strinjal, če bi celo župana imenoval občinski svet. Potem v marsikateri občini ne bi prihajalo do teh velikih nasprotovanj, do katerih pride, ker bi župan v vsakem primeru imel pač večino v občinskem svetu. V tem trenutku, ko pa imamo takšno rešitev, kot jo imamo, pa seveda čisto nič ne moti, če damo županu to možnost, da si podžupana pač izbere sam. Res pa je, da bi morebiti v zakonu bilo potrebno urediti tudi vprašanje, koliko podžupanov lahko ima neka občina. Kajti to, kar ste nekateri ugotavljali, kolega Sajovic, jaz bi mu predlagal, če je v Tržiču nevzdržno, da mogoče pride pogledat, kako zgleda zadeva v Ormožu. S tem, da tržiški župan je vedno v isti politični opciji, pa se o tem piše, naš ormoški pa se seli iz stranke v stranko, in se ne piše v medijih nič. Ampak nič ni boljše, veste. Bi rekel, da je kruto enako. Volivci so tisti, ki pač ocenjujejo. In jaz mislim, ko se nekega obraza dokončno "navolijo", naveličajo, takrat ga seveda na volitvah zamenjajo. In to je, druge opcije pač ni. Do tega časa pa je pač treba živeti s tem, kar so volivci izbrali, in to potem seveda tudi upoštevati. Torej, mi bomo ta predlog Liberalne demokracije zavrnili in ostali pri tem predlogu, ki ga je pripravila vlada, da to dilemo imenovanja podžupanov dejansko pač prepustimo. In seveda bo župan, če je moder mož ali pa modra žena, potem bo seveda vedno imenoval za podžupana nekoga, ki je sprejemljiv za večino. Če ne, potem bo takšen podžupan seveda nujno dosegel v občinskem svetu nasprotovanje. In sploh si ne znam predstavljati, kako bi lahko na nek način funkcioniral. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod magister Štebe. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Jaz sem ravno sedaj pisal pooblastilo, ker nimam podžupana in ob sedmih se začne seja občinskega sveta. Poskušam pa že 5 let v teh šestih letih naprositi svetniške skupine, naj predlagajo ustreznega kandidata, da iz njihovih predlogov izberem nekoga, ki ga bom imenoval za podžupana. V teh petih letih, ko sem jim večkrat prosil za to, ni nobena od svetniških skupin predlagala svojega kandidata za podžupana. Niso niti predlagale. Ker ima pa opozicija večino, ko sem jaz izbral in se odločil za enega od kandidatov, nisem pa hotel izbrati podžupana iz svoje stranke, ker se mi ne zdi higienično, so mi pa zavrnili edinega kandidata, ki sem ga ponudil v obravnavo. Potem sem se še trudil in jih še vedno prosim in ta prošnja je še vedno odprta, podžupana kot kandidata nimam, ko ga predlagam, ga pa ne potrdijo. To je samo en primer, vse ostalo so pa že kolegi in kolegice povedali. Veliko je primerov v tej državi, ko izbrani podžupan ne ustreza več županu in on samo še vegetira in vleče tisto svojo plačo oziroma sejnino, ki jo ima. Jaz se zavzemam in upam, da bo v naslednjih verzijah tega zakona uveden nek sistem, jaz sem ga tudi že predlagal, da bo vsaj na začetku mandata župan, ki je izbran neposredno s svojim razvojnim programom, s katerim je bil verjetno izbran na volitvah, ga lahko vsaj na začetku mandata uveljavljal s pomočjo večine v občinskem svetu. Francoski primer, nemški primer, kjer sicer župani niso neposredno izvoljeni, ampak je sistem delitev mandata tak, da ima županova stranka na začetku mandata polovico plus sorazmerno številno mandatov, ki jih dobi njegova stranka na volitvah. Rešitev, ki je sedaj predlagana, bo pa razrešila vsaj te dileme, ki so ponekod z igricami s podžupani - ali ti ga ne potrdijo, ko ga predlagaš, pa ga niti ne predlagajo ali pa potem ni možno, da bi župan kot najvišji predstojnik in najbolj odgovorna oseba v občini za vse o tem odločal, koliko časa bo sodeloval z določenim podžupanom. Število podžupanov je pa stvar ocene občinskih svetov in stroškov, ki so za tem. Tudi, kako visoko bodo nagrajeni ti podžupani, tako kot svetniki. Tudi tukaj stvari ne bi omejeval. Je stvar občinskih svetnikov in seveda potem volivcev, ki ocenjujejo take ali drugačne sejnine oziroma stroške, ki so povezane z delom posameznih članov v občinskem svetu ali pa v občinski upravi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa še enkrat. Jaz spoštujem mnenje tudi drugačno, razmišljanje drugega, iz drugačnega okolja, drugačnih občin, drugačnega razvojnega in drugačnega pogleda v tistih občinah. To je čisto normalno in logično. Moram pa povedati, ko se človek odloči, da bo šel kandidirat in ko kandidira in da je izvoljen, je to dolga in zahtevna pot. Ni preprosta in enostavna. Če dobiš večinsko zaupanje ljudi, da verjamejo vate, v tvoj program, v tvojo vizijo, potem se mi zdi tudi prav, da imaš tudi ti besedo, da odločaš, kdo bo tvoj ožji sodelavec. Mislim, da je to čisto normalno, korektno, vendar naredimo ta korak, da ne bodo imele občine s tem velike težave, ki so jih imele in jih še vedno imajo slovenske občine, da nimajo namestnika župana, da nimajo podžupana. Na tak način ga bodo imele. Vsak, ki bo pa izvoljen na lokalnih volitvah za župana občine v Sloveniji, bo pa toliko pameten, da bo izbral najboljšega, kajti brez dobrega sodelovanja v občinskem svetu svojega programa preprosto ne bo mogel izpeljati. Jasno, in naslednji mandat ga ne bo več. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Uhan.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Nisem se nameravala oglasiti, pa vendar, ker je toliko govora o županih in podžupanih. Naj povem, da predlaganega amandmaja ne bom podprla. Tudi sama prihajam iz občine, kjer tri leta nismo imeli nobenega podžupana, pa tudi županje pred kratkim ne, ker je odstopila in je spravila v veliko negotovost občinski svet, pa tudi občinsko upravo, kako naprej. No, potem so svetniki izvolili nadomestnega župana oziroma podžupana, ki zdaj vodi zadeve. Mislim, da ni prav, da ni bilo podžupana, kajti posebno v velikih občinah, kjer župan svoje funkcije ne opravlja profesionalno, je prav, da ima svoje namestnike, pa tudi v situacijah, ko se nekdo odloči, da odstopi. Zato mislim, da je tako prav. Sicer ne vem, zakaj gospa županja ni imenovala podžupana, vendar mislim, da prav zaradi tega, ker ni zaupala nekomu ali pa je pričakovala, da je občinski svet ne bo podprl, če bo predlagala nekoga, ki bo po njeni volji. Zato mislim, da je prav, da župan izbira podžupane. Bi pa hkrati povedala, ko imate nekateri toliko skrbi glede novih občin, da je bil na balkonu tudi predstavnik LDS iz naše občine, pa je žalostno, da je moral priti v poslansko skupino Nove Slovenije in tu lobirati, da bomo podprli obravnavani zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo [[...]]Oprostite! Gospod Milan Petek ima še besedo.
Saj ne bi rad sitnaril, ampak trmast sem pa vseeno. Torej, nočete me slišati. Vsi ste pravzaprav potrdili moje besede, da se zavedate tega, da je treba imeti podžupane, samo različno razmišljamo, kako bi do njih prišli. Ko ste govorili o sožitju, je najprej treba preveriti, ali obstaja sožitje med svetom in županom. In to delamo leto dni. To smo vam predlagali. Če tega sožitja ni, po letu dni izberite tisti, ki ste župani, podžupane. Samo to je bil namen tega našega amandmaja, ne negirati vloge županov, ne na kakršenkoli drug način prizadeti. To ste pravzaprav vsi v svojih izjavah potrjevali. Pa še drugi detajl. To, kar delamo sedaj s pozicijo podžupana v tem istem zakonu, ja, saj kdo pa bo še hotel biti podžupan? Saj mu že plačo znižujemo! Torej, vi boste imeli možnost izbirati tiste podžupane, ki pravzaprav ne bodo imeli drugega motiva, kot mogoče tam neko plačico dobiti, namesto da bi imeli dobre podžupane, torej s plačo in pa dobre svetnike; taka je pač situacija. Imam pa rešitev za gospoda Štebeta: spremenimo zakon o volitvah županov. Tako kot ste rekli, gremo v izvolitev na drug način, torej naj svetniki izvolijo župane tam, kjer je to smotrno, torej na nivoju občin, ki so večje, in naj bodo ti župani izvoljeni direktno tam, kjer so občine manjše. Takrat pa res ne bo nobenega problema. Župan bo torej izvoljen na ustrezen način. In pa še druge rešitev za vas, gospod Štebe, ki nimate podžupana. Ne sedite na dveh stolčkih, bodite župan, pa ne sedite tukaj. Ali pa sedite tukaj, pa ne bodite župan.
Hvala lepa. Se zgodi veste. Izvolite prosim besedo. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Sem mislil, da ste razpravo že zaključil, pa vseeno hvala lepa. Za popestritev te razprave, ki gre k koncu. Danes je bilo večkrat slišati, da recimo, če župan dela kaj tako ali tako po svoje, da ga potem čez 4 leta na tistem mestu ne bo več. Moram vam povedati, da živite v neki zmoti, kajti vse stvari v življenju pri nekaterih, ponekod pa tudi volitve, se da tudi z občinskim proračunom na žalost tudi kupiti. Prihajam iz občine, kjer ima župan pooblastilo, da z 20% proračuna razpolaga po svoji presoji. Nekateri kolegi mi to ne verjamete. V občini Tržič imamo to v proračunu in vsako leto koalicija, ki ima 4 koalicijske podžupane, nobenega iz opozicije, to seveda velikodušno potrdi in našega proračuna je 2 tisoč 500 milijonov. S 500 milijoni teoretično župan razpolaga sam po svoji presoji. To pa mislim, da je denar, s katerim se pa na volivce da posredno vplivati, da se razumemo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Štebe.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Bom se malo odzval na razpravo gospoda kolega Petka iz moje vrste. Glejte, velikokrat slišim o neki politi splošnega soglasja, o konsenzu, o nenasprotovanju in tako naprej. Samo v politiki in v življenju imamo različna stališča in jih moramo soočati. V svojem primeru imam jaz popolnoma čisto vest, ker sem povabil vse svetniške skupine, da predlagajo. Niti ena ni predlagala. Moja sama pa ni želela predlagati podžupana. In če se niti toliko svetniške skupine ne odzovejo, da bi predlagale, poskušale predlagati, pa potem izbranega predlaganega kandidata ne potrdijo, so tukaj neki drugi razlogi in neke druge igrice in neka drugačna nagajanja. Jaz trdim, da glede nabiranja funkcij, tega si sigurno ne želimo. In si jaz tudi tega ne želim. Ampak včasih se v življenju zgodi tudi kaj takega. Imamo hujše primere, ko so nekateri ali pa nekatere poslanke že več let v veliko večjih občinah, ki jih je težje obvladovati, pa tam nekako ali gre ali pa ne gre z imenovanjem podžupana. Sem pa mislil, gospod Petek, glede tega, da bi na začetku mandata imel župan za sabo večino v občinskem svetu. Ne na način, kot vi razmišljate, da bi ukinili neposredno volitve županov, ker v Sloveniji po moje te že zelo veljavne tradicije ni možno odpraviti, da se pa to narediti na drug način, da kandidat za župana ali županja ima ob kandidaturi za sabo definirano opredeljeno politično stranko, ki potem na ta način njega podpira in da tudi v občinskem svetu dobi potem polovico mandatov, avtomatsko z izvolitvijo župana. Na ta način bi se marsikatere težave, ki se dogajajo v Sloveniji, kjer se politična kultura, kljub temu, da je to na nivoju tudi srednjih ali manjših občin, včasih sprevrže v nenačelno nasprotovanje in nagajanje, ne glede na politične posledice, ki jih ima ena ali druga stran, ne glede na gospodarske težave. To je prvi začetek k reševanju imenovanja suverenega imenovanja, ali pa razrešitve podžupana, podžupanov, podžupanj, s strani župana, ki je pač najbolj odgovorna funkcija. Tako da jaz absolutno zagovarjam rešitev, ki je sedaj predlagana v zakonu, in bom nasprotoval vsaki spremembi v tem smislu. Zagovarjam pa seveda v naslednjih spremembah zakona tudi take premike, ki bodo odpravili nekatere težave, ki se dogajajo. Iskanje soglasja, plediranje na sistem, ki je bil samoupraven, vsi se odločimo, vsi se s konsenzom odločamo, odloča pa eden, in eden poklicani, tega ni v sodobnih družbah. V sodobnih družbah so neke pozitivne razprave, različna stališča, ki vodijo k boljšim rešitvam. In to, ali v tem parlamentu, ali pa znotraj koalicije ali opozicije. Moramo to uveljavljati. Je pa res, da kot skupina včasih uveljavljajo stvari na način, z nekim doseženim skupnim konsenzom, da pač lahko stvar sploh premaknemo v tistem koraku, ki ga je pač možno spremeniti. V mojem primeru je bila zadeva spolitizirana tudi medijsko, enostransko predstavljena. Delovanje opozicije v tej smeri je bilo pa tudi iz tega razloga, da pač nekomu onemogočijo ali pa zmanjšajo možnosti na volitvah na tak način. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo, in sicer o amandmajih k 15. členu. Rad bi vas obvestil, da glede na zahtevo gospe Zalokarjeve o mnenju zakonodajno-pravne komisije, bo to pravočasno podano na mizo. Če se pa kaj zaplete, boste pravočasno obveščeni o stališču zakonodajno-pravne službe pred odločanjem.
Prehajamo k razpravi o amandmaju k 29. členu. Amandma je vložila poslanska skupina Socialnih demokratov. Ter o amandmaju, ki ga je vložil poslanski klub LDS. Kdo želi besedo? Gospa Zalokar, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Jaz mislim, da je ena od najbolj nevarnih rešitev, ki jih prinaša sprememba zakona o lokalni samoupravi skrita prav v vprašanju predčasne razrešitve župana. Govorimo o funkciji, o kateri večkrat zelo kritično razmišljamo in večkrat je bilo tudi rečeno, da župani so zaščiteni kot medvedi, pravzaprav jim nihče nič ne more in tako naprej. Jaz bi želela nekoliko na daljši način tole pojasniti. Se bo stvar po moji oceni spremenila. Spremenila se bo pa na način, ki bo omogočil pravzaprav politizacijo razrešitve župana. Prvo, kar je, kar se tiče razlogov za razrešitev, so ti razlogi raztegljivi, interpretirani lahko na zelo različne načine. Gre za razloge, kot so neizvrševanje odločb ustavnega sodišča in pravnomočnih odločb sodišča, in pod drugo alinejo, če pravosodni organ pravnomočno odloči nezakonito razpolaganje z občinskim premoženjem. Seveda sedaj nikjer v tej drugi alineji ni napisanega nobenega limita, kakšno je sedaj to negativno razpolaganje. Seveda mi imamo lahko negativno razpolaganje v višini nekaj tisoč tolarjev, nekaj sto tisoč tolarjev, milijonov ali pa milijard. In to verjamem, da se lahko reče, da nezakonito je vsako razpolaganje, vendar se mi zdi, da je ta zadeva preveč raztegljiva. Glede na to, da razrešitev predlaga vlada, o njej pa odloča državni zbor, kar sta po moji oceni dva izrazito politično pogojena organa in sta nekako odvisna od aktualne večine, tako ali drugače, to lahko postaja na določeni točki zelo nevarno. Moja ocena je, da bi morali absolutno razrešitev in postopek razrešitve peljati skozi sodno vejo oblasti. Takšen je bil tudi prvotni predlog, ki ga je predlagala vlada in ga je v kasnejših variantah spremenila in to pristojnost določila, na predlog vlade odloča o tem državni zbor. Zdi se mi, da to ni dobro, da bi bilo boljše tu iskati analogijo z drugimi funkcijami, ker gre za neposredno izvolitev, in pri predsedniku države, ki je prav tako neposredno izvoljen, oziroma o tem odloči ustavno sodišče. Tudi tu sicer v končni fazi presodi ustavno sodišče, to je res, vendar pa so razlogi, zaradi katerih je lahko župan predlagan v razrešitev, takšni, da če bo najmanjša možnost, da je to, potem bo tudi s tega vidika to ustavno nedvoumno. Še enkrat pa pravim, da se mi zdi, da bodo župani najbolj sankcionirani funkcionarji v tej državi, nihče od drugih funkcionarjev zaradi neizvrševanja odločb ustavnega sodišča ali zaradi nezakonitega razpolaganja nima napisano, da bo avtomatsko oziroma se začne postopek razrešitve. To je bolj moralna zadeva, to je stvar vsakega funkcionarja, da se pravzaprav sam odloči. In očitno smo se v tej državi odločili, da bomo začeli z župani. Ti bodo tisti, ki bodo imeli v zakonu napisano, da se začne postopek za razrešitev, če se katera od teh kršitev ugotovi, pri čemer bi, če bi te kršitve veljale tudi za druge funkcionarje, bilo kar nekaj funkcionarjev v tej državi, ki bi svoj položaj v preteklosti ali pa tudi v sedanjosti že izgubili. Zato se mi zdi prerestriktivno in tudi slabo, ker se zadeva prenaša na politični nivo, odloča se o tem na političnem nivoju in verjemite, danes sem eno stavo že rekla, da sklenem, pa še eno, prepričana sem, da vlada ne bo nikoli prinesla ne samo zdaj, tudi v prihodnje, če bo kakšna druga, nikoli prinesla predloga v državni zbor za razrešitev župana, ki bo iz koalicije. Nikoli, upam danes podpisati to stavo in v tem mislim, da je bistvo politizacije, nikoli ne bo koalicija prinesla svojega lastnega župana in predlagala, da se razreši župan, ki je član njene stranke. In to stavo upam danes skleniti. Sem prepričana, da se to ne bo zgodilo niti v tem niti v prihodnjem mandatu. In v tem smislu je to slaba rešitev. Mislim, da moramo takšne stvari, tako hude posege v neposredno izvoljene funkcije, kot je županska, ki je neposredno izvoljena, absolutno vezati na obliko sodne veje oblasti. Tukaj sem videla, da kolegi iz Socialne demokracije predlagajo upravno sodišče, mi smo ustavno. Mislim, da katerakoli od teh dveh rešitev je boljša kot pa državni zbor, kot izrazito politično strankarsko sestavljeno telo, v katerem se lahko vršijo tudi drugačne oblike razrešitev, torej tudi politična razrešitev. Kar danes opazujem v zadnjih tednih kako se stvari v Sloveniji dogajajo, nisem več prepričana, da se ne bo to razširilo tudi na polje lokalnih skupnosti oziroma na polje županov, morda lahko zelo v kratkem, ko bo ta možnost dana.
Hvala, gospe Zalokarjevi. Gospa Potrata ste se javili? [[Ne.]] Gospa Pečanova, izvolite.
Imam malo časa, zato bom govorila hitro. Podpiram amandma k 29. členu, ki ga je vložila moja poslanska skupina, predvsem zaradi tega, ker pri županu ni naveden razlog, zaradi katerega občinski svet, to je ta druga alineja prvega odstavka, ne sprejme proračuna. Zgodi se lahko, da občinski svet ne more odločati o sprejemu proračuna, če ga župan sploh ne predlaga. In to, kot je meni znano, se je v teh zadnjih 10 letih kar dostikrat zgodilo. Se pravi, smiselno bi bilo, da je sankcioniran tudi župan, ki občinskemu svetu na primer ne predlaga proračuna za [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]leto, v katerem bi moral biti proračun sprejet. Isto velja tudi za to, da župan s svojim posamičnim aktom krši človekove pravice in svoboščine. Namreč, ni samo občinski svet tisti, ki jih lahko krči, ampak tudi sam župan, zato menim, da sta to lahko dva tehtna razloga, zakaj bi bilo potrebno tudi razmisliti o razrešitvi župana v takem primeru. Hvala lepa.
Hvala, gospe Pečanovi. Želi še kdo? Gospod Štebe, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tudi tukaj imam bogate izkušnje. Moje stališče je, da ne bom podprl teh dveh amandmajev. Moje stališče je, da prvič, sramotno je in ni v čast delu in obremenitvi ustavnega sodišča, da se ukvarja s takšnimi občinskimi zadevami. Tukaj bi morali imeti drugačni inštitut, pravzaprav preprečevanja takih kršitev. Ne samo, da ni nekdo nekaj opravil, kar bi moral po postopkih in po zakonu, ampak tudi, da je nekaj naredil narobe. Take stvari, recimo v Franciji, prefekti preprečujejo s posegi. V tako imenovano avtonomijo ali v lokalno oblast, ko ugotavljajo evidentne kršitve, s posegi in jih popravijo, tako da zadeve ne pridejo naprej na sodišča, kaj šele na ustavno sodišče. Ustavno sodišče je vrhunska sodna inštitucija in tam so vrhunski sodni strokovnjaki. Drugo pa, prepričan sem in grem tudi stavit z gospo kolegico županjo Zalokarjevo, da tudi, če bo zadeva prišla v državni zbor, je malo verjetno, da bi do odstavitve župana ali občinskega sveta prišlo. Najbolj operativna rešitev je sedaj v zakonu taka, kot je. Plediram pa na rešitev, kot sem jo omenil, se pravi preprečevanje nezakonitosti. Ustavno sodišče v mojem primeru zaradi blokade občinskega sveta niti ni moglo odločati o materialnem delu presoje, kajti občinski svet ni izpolnil procesnih pogojev. Dvakratna obravnava zadeve na občinskem svetu. To se pravi, izigral je vse. Preprečil je sprejem proračuna. In da bi ustavno sodišče poseglo v odločanje in odločilo kot neodvisen organ, je ta isti povzročitelj to onemogočil s tem, da ni dovolil, da se izpolnijo procesni pogoji. Postal sem že skoraj pravnik, kajne, v teh zadevah. In take blokade je treba pravzaprav v izhodišču preprečiti s posegi v takih primerih, ki so evidentni, in jih onemogočiti. V tem smislu je rešitev, ki je sedaj v zakonu, bolj primerna kot pa tista, ki jo predlagajo kolegi z amandmaji. Nobena od teh pa pravzaprav po mojem prepričanju ne bo omogočila - ker so možne še vedno neke druge igrice, ki bi se jih moralo reševati drugje -, da bi dejansko prišlo do odločanja na ustavnem sodišču ali pa v državnem zboru. Zadeve je bolje urejati tam, da do takih slučajev ne pride. Žal pa si v nekaterih občinah župani ali pa občinski sveti dovolijo pravzaprav tudi take stvari - da ne opravijo svoje državljanske dolžnosti. Hvala.
Hvala gospodu Štebetu. K besedi se je javil državni sekretar, gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Mislim, da je potrebnih nekaj pojasnil k tema dvema amandmajema, ki jima vlada seveda nasprotuje. Prvič. Poglejte, ustavno sodišče je v izreku svoje odločbe o razveljavitvi 90.b člena leta 2003 jasno zapisalo dve zelo pomembni dejstvi. Namreč prvo, da "so določbe v obstoječem 90.b členu nedoločne, nejasne, postopek nadzora in izrekanja ukrepov ni natančno predviden, prav tako pa tudi ni zagotovljeno ustrezno pravno varstvo." Menim, da so s spremembami zakona te določbe jasno zapisane, za občinski svet in za župana. Gospo Oražmovo moram toliko popraviti, da druga alineja, ki govori o razrešitvi župana, ni več aktualna, ker smo po temeljiti debati na matičnem odboru ugotovili, da je prav tako nejasna, da bi lahko povzročala več nejasnosti in bila tudi predmet tako imenovane sporne odločitve. Poleg tega je pa ustavno sodišče povedalo, da se ukrepa razrešitve občinskega sveta oziroma razrešitve župana lahko zakonodajalec posluži kot skrajno sredstvo samo takrat, ko je dejansko onemogočeno delovanje lokalne samouprave. In zdaj seveda ta postopek, o katerem je bilo danes večkrat govora. Državni zbor razpiše volitve. Vlada, ki bi razrešila občinski svet ali župana, potem pa napotila na ustavno ali upravno sodišče, bi šla mimo tega organa. V predlogu smo imeli vmesno fazo, in sicer, da vlada predlaga razrešitev in predlaga ustavnemu sodišču razrešitev občinskega sveta ali župana. V vmesni fazi pa mnenje državnega zbora. Vendar je zakonodajno-pravna služba, tako vlade kot potem po posvetu v državnem zboru, bilo jasno ugotovljeno, da je bolj primeren postopek predloga vlade državnemu zboru, potem pa seveda rešitev zagotavljanja pravnega varstva na ustavnem sodišču. In seveda zdaj predlogi, ki so v amandmaju. Predlogi amandmajev Socialnih demokratov za dopolnitev tistih kriterijev, ki omogočajo razrešitev župana. Poglejte, "ne opravlja svojih, z zakonom predpisanih nalog, za katere je po zakonu edini predlagatelj in s tem povzroči, da občinski svet ne more opravljati nalog iz svoje pristojnosti." Zelo nejasna določba je, dam konkreten primer: zakon o javnih financah govori, da mora župan v 30-ih dneh po predložitvi državnega proračuna za naslednje leto predložiti predlog občinskega proračuna. Poglejte, v vsakem takem konkretnem primeru bi seveda, če bi takšna dikcija veljala, lahko nekdo sprožil interes, da je potrebno začeti postopek za razrešitev župana, ker v 30-ih dneh ni predlagal proračuna. Tisto, kar je bilo danes povedano, da župani ne opravljajo svojih nalog, ker so izrazito, izključno sami predlagatelji. V tem trenutku ne vidim primera, nisem bil seznanjen s primerom, da eden od slovenskih županov ne bi predlagal proračuna za posamezno leto [[...]]Vendar je - drži, da ne v zakonitem roku, vendar glejte, gospa Pečanova [[...]]
/Oglašanje iz klopi./
Drži, da ga ni predlaga v zakonitem roku 30-ih dni po predložitvi državnega proračuna. Vendar to ne more biti tolikšen razlog za postopek razrešitve župana, ki ga izvolijo, glejte, ki ga izvolijo volivci, volivke in volivci, v posamezni občini. Mi moramo tukaj strmeti tudi in upoštevati načelo samostojnosti in neodvisnosti lokalne samouprave in tukaj postaviti tiste kriterije, ki dejansko onemogočajo funkcioniranje zakonitosti delovanja lokalne samouprave. Če župan predlaga v 60-ih dneh po predložitvi državnega proračuna predlog občinskega proračuna, ne bo zaradi tega onemogočeno funkcioniranje lokalne samouprave, res pa je, da je v zakonskem prekršku. To je za mene zakonski prekršek, ne pa tako globalna kršitev zakona, s katerim bi bilo omogočeno delovanje lokalne samouprave. In še nekaj, vedno obstajajo objektivni razlogi, da se lahko mogoče določen predlog ne more vložiti v 30-ih dneh, tudi to je vprašanje, ki potem tudi dodatno ni razrešeno in tako naprej. A veste? Opozarjam na odločbo ustavnega sodišča, ki jasno pravi, da morajo biti kriteriji nedvoumni in jasni; potem se bo spet lahko zgodba ponovila, da se bo nekdo pritožil na ustavno sodišče glede nejasnosti teh določb in bomo spet država brez tega instrumenta. Logično je, mi pričakujemo, da seveda, ne bo potrebno vladi nikoli uporabljati tega instrumenta, bolje bi bilo, da ga ne bi nikoli. Je pa potrebno, da je seveda tako jasno zapisan, da bo obstal, prestal tudi ustavno presojo in da ga bomo lahko uporabljali, v tem trenutku pa nimamo nobenih mehanizmov.
Hvala gospodu Rokavcu. Želi še kdo razpravljati o amandmajih k 29. členu? Gospod Mikolič, izvolite.
Hvala lepa. V poslanski skupini Nova Slovenija predlagana amandmaja ne bomo podprli, ker menimo, da o razrešitvi župana in občinskega sveta naj odloča državni zbor oziroma tako, kot vlada predlaga. Glede tako dolge sedaj razprave o tem oziroma o nekih sankcijah, če župan pravočasno ne predloži občinskemu svetu proračun, pa moramo biti čisto iskreni. Veste, če bo to izrecno napisano, da pa sledi temu določena sankcija, saj ni problem proračun predložiti oziroma ga dati v proceduro občinskemu svetu, ga bomo pač dali. Ampak vprašanje, če bo ustrezal oziroma da če občinski svet zadovoljen. To moramo vedeti. Saj ni problem proračun na hitro sestaviti, pa ga poslati v obravnavo. To pa govorim s tega vidika, če te kdo zakonsko od zadaj zaveže, kar pomeni, da boš tudi zakonsko odgovarjal, boš tudi po liniji najmanjšega odpora to naredil. Tako jaz tukaj ne vidim velikih problemov in se popolnoma strinjal spet z razlago državnega sekretarja, da pravzaprav teh problemov, očitno nekih velikih problemov do sedaj ni bilo, in sem prepričan, da tudi ne bo v prihodnje. Hvala.
Hvala gospodu Mikoliču. Gospod Sok, izvolite.
Samo en stavek bi rad pri tem dodal. Namreč jaz za razliko od gospoda sekretarja poznam občino, kjer so bili tri leta brez proračuna in tudi poslovali, in tukaj pa v tem državnem zboru sem bivšega ministra gospoda Bohinca o tem obvestil in ga vprašal, kaj bo storil, pa je rekel, nimam nobenega zakonskega mehanizma, da bi lahko ukrepal. To je občina Podlehik. Če sedaj imajo proračun, ne vem, ampak tam so vsi po vrsti obupavali in so vsi govorili, nimamo zakonske možnosti, da bi lahko ukrepali. Se pravi, vlada je odgovorno to zadevo vzela in zadnji, skrajni čas je, da se v tem zakonu to uredi. In tudi verjamem, da tega mehanizma, ker je zapisan, ne bo potrebno uporabiti, ker bodo vsi župani vedeli, da če proračuna ne bodo predložili, da če proračun ne bo dejansko sprejet, da potem lahko na podlagi zakona sledi takšen in takšen ukrep. Hvala lepa.
Hvala gospodu Soku. S tem zaključujem razpravo k 29. členu in prehajamo na razpravo k 34. členu in k amandmaju, ki ga je predložila poslanska skupina poslanski klub LDS. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 14. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VRTCIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada RS. Besedo dajem predstavnici vlade, dr. Magdaleni Šverc, državni sekretarki na ministrstvu za šolstvo in šport. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči, in lepo pozdravljeni vsi navzoči! Gre za to, da uskladimo zakon o vrtcih z zakonom o prekrških in dopolnimo ZOFI. In sicer prvič zakon o prekrških glede glob za prekrške in določanje nadzora prekrškovnega organa in pa v drugem primeru zaradi tega, ker ukinjamo šolske uprave. Gre za to, da za zasebne vrtce še naprej ministrstvo ugotavlja, ali vrtci izpolnjujejo pogoje in pa glede financiranja. Hvala lepa.
Hvala doktorja Švercovi. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Predsednika odbora trenutno ni. Zato sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Marjetka Uhan, ki bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Lepo pozdravljeni še enkrat! V obravnavi imamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vrtcih, kjer želimo uskladiti omenjeni zakon z določbami zakona o prekrških in z zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki smo ga sprejeli na prejšnji seji in s katerim smo ukinili šolske uprave. S prvim zakonom se zakon usklajuje glede glob za prekrške in določa nadzorstveni prekrškovni organ za izvajanje tega zakona. Omogočen bo učinkovitejši nadzor nad izvajanjem določb zakona o vrtcu. Šolskemu inšpektorju bo dana možnost za dejansko ukrepanje zoper nepravilnosti. Z uskladitvijo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja pa se s predlaganimi spremembami jasno določi pristojnosti ministrstva, pristojnega za predšolsko vzgojo pri ugotavljanju izpolnjevanja pogojev za financiranje zasebnih vrtcev iz proračuna o lokalni skupnost. Podpiramo predlagana amandmaja, ki sta usklajena z zakonodajno-pravno službo in z mnenjem združenja ravnateljic in ravnateljev vrtcev Slovenije. Predlagane spremembe zakona nimajo novih finančnih posledic za državni niti za proračun lokalnih skupnosti. V Novi Sloveniji podpiramo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vrtcih.
Hvala gospe Uhanovi. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi v Slovenski ljudski stranki bomo predlog zakona podprli po skrajšanem postopku, predvsem zaradi tega, ker pravzaprav gre za manjše spremembe. In sicer znano je, da s to uskladitvijo, to se pravi, da gre za uskladitev z zakonom o prekrških, s katerim so se denarne kazni, kot vemo, nadomestile z globami ter se spremenila stvarna pristojnost organov odločanja o prekrških. S temi predlaganimi spremembami bo omogočen, tako kot smo že slišali, učinkovitejši nadzor nad izvajanjem določb zakona o vrtcih ter inšpektorju, pristojnemu za šolstvo, kot prekrškovnemu organu, seveda dana tudi možnost za dejansko ukrepanje. Kot drugič. Pred kratkim sprejeta novela zakona o organizaciji in financiranju vzgoje iz izobraževanja je izoblikovana tako, da se za ugotavljanje izpolnjevanja pogojev za financiranje zasebnih vrtcev iz proračunov lokalnih skupnosti jasno določi pristojnost ministrstva, pristojnega za predšolsko vzgojo. Kot že povedano, v Slovenski ljudski stranki bomo omenjene spremembe podprli. Hvala.
Hvala gospodu Prevcu. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Danes obravnavano novelo zakona o vrtcih, novelo oziroma spremembo zakona, ki ima pravzaprav samo tri vsebinske člene. Pa mi dovolite, spoštovane kolegice in kolegi, da se na začetku ustavim pri besedi "zgolj". Tekom današnje seje sem namreč že slišala pa verjamem, da dobronameren nasvet oziroma priporočilo, da je treba besedo oziroma njihov pomen jemati resno. Kot že rečeno, verjamem, da dobro namerno. Zakonodajno-pravna služba državnega zbora Republike Slovenije je na zgolj tri člene v zakonu, torej tri vsebinske člene, podala pripombe kar k dvema členoma. Pripombe seveda v smeri, da se rešitve v noveli ne skladajo s krovnimi predpisi. Predlog zakona je bil sicer usklajen z mnenjem oziroma pripombami zakonodajno-pravne službe, a v ozadju žal pušča dvom v strokovnost ministrovih potez, če treh členov pravzaprav ne zna uskladiti z ostalo zakonodajo. Dopolnjeni torej amandmirani predlog zakona o vrtcih po mnenju Slovenske nacionalne stranke gledano v celoti ni sporen. Sporen je le 1. člen, ki v ozadju pušča oziroma dopušča različne interpretacije. Danes smo pravzaprav kar nekajkrat tekom današnje seje že slišali prazne obljube o namerni decentralizaciji. Vlada z novim 1. členom nedvoumno vpeljuje centralizacijo, vsaj po mnenju Slovenske nacionalne stranke. Po zakonu o vzgoji in izobraževanju sedaj tudi na področje vrtcev, torej predšolske vzgoje. Se bom najprej dotaknila šolskih uprav, ki bi morale biti ustanovljene z novim šolskim letom, a jih je nova vlada s spremembami zakona, sprejetim preteklim mesec, pravzaprav ukinila, še preden so bile dejansko ustanovljene. V prvi vrsti ta cilj ne sledi koalicijskim zavezam, kot sem že dejala o decentralizaciji države tudi z razpršitvijo državnih organov, takšne so bile namreč obljube. Po drugi strani pa gre, po mnenju Slovenske nacionalne stranke, za vprašljiv poseg na zelo občutljivo področje. Z zadnjimi potezami pa vlada kaže pravzaprav na to, da si namerava po tihem in seveda tudi postopoma podpreti celoten sistem javne vzgoje in izobraževanje. Z vidika kontrole, kot sem že dejala tako občutljivega področja oziroma sistema, je seveda logično, da je bolj imeti škarje in platno v rokah ministra. Tudi obrazložitev predlagatelja, da je novi dodani odstavek k obstoječemu 34. členu zakona posledica prenosa pristojnosti šolskih uprav na ministrstvo, pravzaprav po mnenju Slovenske nacionalne stranke nima utemeljene podlage. Zato, ker pravzaprav šolske uprave še niso zaživele in je pač tudi do sedaj to pristojnost nekdo imel. Kdo? Občine. Vlada kliče po konsistenstnosti. Bojimo se, da bo ta konsistentnost šla v smeri imenovanja ravnateljev, nima vseh strokovnih mnenj, zgolj gledano na politično kompatibilnost z oblastjo. Bo pa minister Zver s tovrstnim ravnanjem nedvomno imel konsistenten oziroma bom raje rekla, koherenten sistem izobraževanja. Tisto, kar pogrešamo v Slovenski nacionalni stranki v tem zakonu, je pomoč države, bom rekla, v smislu financiranja in zato tudi bolj enakovrednega razvoja predšolske vzgoje na celotnem področju Slovenije. Tudi v tistih občinah, ki so manj razvite. Ob koncu pa bom zastavila vprašanje predstavnici oziroma državni sekretarki na ministrstvu za šolstvo, ki je ne nazadnje tudi zadolženo za področje predšolske vzgoje, glede nato, da je bila v uvodni predstavitvi sila kratka. Glede na to, da se sprememba v 1. členu nanaša na dejavnost zasebnih vrtcev, katere financer je lokalna skupnosti, torej je tudi dolžna zagotavljati javna sredstva za zasebne vrtce, sprašujem: Kako na vladni predlog gledajo lokalne skupnosti? Pa naj si bo z vidika konsistentnosti ali kakorkoli. Ali je ta predlog dejansko usklajen z lokalnimi skupnostmi? Od odgovora, ki upam, da ga bom dobila, je seveda odvisna tudi odločitev Slovenske nacionalne stranke. Hvala lepa.
Hvala gospe Žgajner Tavš. Gospod mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče Demokratične stranke upokojencev.
Hvala lepa, gospod predsednik. V naši poslanski skupini bomo podprli predlog zakona, ker gre, kot je razvidno iz besedila, za manjšo spremembo, ki pa je nujna zaradi uskladitve obstoječega zakona z zakonom o prekrških, ki je namesto prekrškov uvedel globe. Prav tako so se pri izvajanju obstoječega zakona izkazale težave pri uresničevanju 34. člena zakona o vrtcih, ki ureja pristojnost. Zato se strinjamo s predlagano dopolnitvijo, ki jasno določa pristojnost ministrstva, pristojnega za predšolsko vzgojo za ugotavljanje izpolnjevanja pogojev za financiranje zasebnih vrtcev iz proračunov lokalnih skupnosti. Sicer je imel predlagani predlog zakona manjše strokovne napake oziroma nedorečenosti, na katere je opozorila tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora. Ker jih je odbor državnega zbora za kulturo, šolstvo in šport s svojimi amandmaji upošteval, menimo, da je dopolnjeni predlog zakona ustrezen, zato ga bomo, kot sem omenil že na začetku, podprli. Hvala.
Hvala gospodu Klavori. Gospod Branko Marinič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav kolegicami in kolegom in predstavnici vlade. Slovenska demokratska stranka bo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vrtcih podprla. Predstavnica vlade Republike Slovenije že v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da predlagani zakon pomeni uskladitev. Prvič, z zakonom o prekrških, s katerim so se denarne kazni nadomestile z globami, ter se je spremenila stvarna pristojnost organov odločanja o prekrških. S predlaganimi spremembami bo omogočen učinkovitejši nadzor nad izvajanjem določb zakona o vrtcih ter inšpektorju, pristojnemu za šolstvo, kot prekrškovnemu organu, dana možnost za dejansko ukrepanje. In drugič, s pred kratkim sprejeto novelo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja tako, da se za ugotavljanje izpolnjevanja pogojev za financiranje zasebnih vrtcev iz proračuna lokalnih skupnosti jasno določi pristojnost ministrstva, pristojnega za predšolsko vzgojo. V Slovenski demokratski stranki bomo glasovali za spremembe dopolnitve zakona o vrtcih.
Hvala gospodu Mariniču in še magistrica Majda Potrata. Izvolite. Spregovorite v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana gospa državna sekretarka. Predlagani zakon, ki ga obravnavamo po skrajšanem postopku in ki obsega vsega 3 člene, bi lahko ostal tudi brez javno izraženega mnenja poslanske skupine Socialnih demokratov, vendar obstajata vsaj dva razloga, da opozorimo na sedaj že kar vpeljano prakso, ko gre za obravnavo zakona v odboru za kulturo, šolstvo in šport. Že na prejšnji seji državnega zbora sem namreč opozorila, da navedki v poročilu odbora k predlogu zakona nimajo opore v magnetogramu. Tudi tokrat gre za podobno zadevo. Čeprav poslovnik v 3. odstavku 133. člena govori o poročilu delovnega telesa, nič ne določa o tehniki povzemanja obravnave. Zato se je treba zateči k občim pravilom povzemanja govorjenega besedila. Če je v poročilu zapisano: "Predstavnica predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi povedala" in tako naprej, upravičeno pričakujemo, da poročani govor ne vsebuje elementov, ki jih dobesedni govor ni vseboval. Ampak naj ilustriram, kako je to na 8. strani 50. številke Poročevalca, 2. julija 2005, v nadaljevanju zapisano. V magnetogramu beremo: "Lepo pozdravljeni, spoštovani predsednik, spoštovani navzoči, gre za uskladitev zakona z zakonom o prekrških in pa za uskladitev zakona o vrtcih z zakonom ZOFI-jem, v skladu s tem, ker smo ukinili šolske uprave in je potrebno pristojnosti, ki bi jih imele v primeru šolskih uprav, prenesti na ministrstvo za šolstvo. V bistvu gre za usklajevanje in dopolnjevanje v skladu z zakonom o prekrških in z zakonom ZOFI-jem, ki ukinja šolske uprave. Hvala." To je v magnetogramu. V poročilu delovnega telesa so pokrite s tem tekstom samo tri vrstice. Vse drugo je dodano iz predloga zakona. Gre preprosto za to, da ni mogoče verjeti poročilu delovnega telesa, ker je v njem navedeno nekaj, kar na delovnem telesu ni bilo spregovorjeno. In vnovič protestiram nad takim načinom povzemanja dogajanja na odboru. Druga pripomba se nanaša na kakovost pripravljenega predloga. Tri člene vsebuje. K dvema je imela zakonodajno-pravna služba pripombe in tudi predstavnica skupnosti vrtcev. Vsa zadeva bi se na tej točki lahko končala, ker bi rekli, saj gre samo za usklajevanje. Ampak Socialni demokrati in tudi druga, največja opozicijska stranka smo na prejšnji seji, na kateri smo govorili o spremembah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, izrekli nesoglašanje z ukinjanjem šolskih uprav, ki niti zaživele niso. Pa smo bili preslišani. Tudi prestaviti se ni dalo razmisleka o tem. Tisto, kar posebej skrbi pri takem načinu dela, je to, da hkrati ministrstvo za šolstvo in šport napoveduje spremembe podzakonskih aktov, ki prinašajo korenite posege v področje otroškega varstva, ki napovedujejo zniževanje standardov in s tem posledično manjšo kakovost otroškega varstva. To pa niso stvari, ki bi Socialne demokrate puščale brezskrbne in bi kar zlahka dvigovali roke za pripravljene zakonske spremembe. Hvala.
Hvala gospe Potrati. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predlog zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 14. točki dnevnega reda, oziroma najkasneje ob 21. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU OD PROMETA ZAVAROVALNIH POSLOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko, kot matično delovno telo. Še prej pa dovolite, da dam besedo predstavniku vlade, gospodu Bogomirju Špiletiču, državnemu sekretarju na ministrstvu za finance. Izvolite, gospod Špiletič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Po uveljavitvi zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov je bila v Sloveniji uveljavljena nova materialna zakonodaja s področja zavarovalništva, spremenjena zakonodaja s področja davčnega postopka in spremenjena zakonodaja na področju prekrškov. Vsi ti predpisi vplivajo tudi na izvajanje zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov in nekatere neusklajenosti med predpisi povzročajo v praksi nejasnosti, za katere ocenjujemo, da jih je potrebno odpraviti. Predlagana novela zakona tako ne posega v temeljna načela, uveljavljena že z osnovnim zakonom o davku od prometa zavarovalnih poslov, temveč se s predlaganimi spremembami zakona želi predvsem odpraviti omenjene nejasnosti in neusklajenosti. Predlagani zakon ne bo imel finančnih posledic za proračuna in tudi ne drugih posledic. Zato predlagamo, da državni zbor zakon v dopolnjenem besedilu, kot ga je pripravil matični odbor, podpre. Hvala lepa.
Hvala gospodu Špiletiču. Prosim predsednika odbora, gospoda Bojana Starmana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za finance in monetarno politiko je na svoji 23. seji kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila vlada Republike Slovenije, s predlogom, da se predloženi zakon obravnava in sprejme po skrajšanem postopku. Odboru je bilo posredovano mnenje zakonodajno-pravne službe, kot dodatno gradivo pripombe slovenskega zavarovalnega združenja ter mnenje komisije državnega sveta Republike Slovenije za gospodarstvo, katerih predstavniki so tudi sodelovali na seji odbora. Kot je bilo že predhodno povedano, s to novelo usklajujemo zakon, ki je bil sprejet leta 1999, z naknadnimi spremembami materialne zakonodaje na področju zavarovalništva ter spremembo zakonodaje na davčnem področju in na področju prekrškov. V razpravi je bilo največ pozornosti namenjene amandmajskemu predlogu Združenja zavarovalnic Slovenije za spremembo novega drugega odstavka 3. člena predloženega zakona, ki se nanaša na primere izrednega prenehanja zavarovalne pogodbe, v katerih se davek od zavarovalnih poslov ne obračuna in plača; to se ne naredi samo v primeru smrti. O tem je tekla daljša razprava, v kateri se je večina članov odbora strinjalo, da bi bilo pametno pripraviti drugačen, bolj jasen in bolj definiran amandma k temu členu. Vendar na žalost kasneje ni prišlo do tega amandmaja, ker Združenje zavarovalnic ni uspelo pripraviti takega predloga, ki bi bil usklajen tudi z mnenjem financ. Na vsak način je prišlo do širjenja možne oprostitve, kar bi se lahko tudi izkoriščalo. Zato je odbor potem sprejel dva amandmaja, k 2. in 3. členu, ter vse člene zakona, ki ga predlaga državnemu zboru v sprejem. Hvala lepa.
Hvala gospodu Starmanu. Besedo dajem predstavniku Slovenske ljudske stranke, gospodu Jancu, za predstavitev stališča poslanske skupine.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je 23. junija obravnaval ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov kot matično telo, ki ga je v proceduro predložila vlada Republike Slovenije v sprejem po skrajšanem postopku. V sami tej razpravi je bilo kar dosti debate članov odborov napram pozornosti namestitve stališča predloga amandmaja Združenja zavarovalnic Slovenije za spremembo novela drugega odstavka 3. člena predloženega zakona, ki se nanaša na primere izrednega prenehanja zavarovanja pogodbe, po kateri se davka od zavarovalnic poslov ne obračuna in plača. S tem se vlada ni strinjala. Skupna ugotovitev je bila, da je potrebno ustrezno dopolniti taksativno navedbo primerov izrednega prenehanja zavarovalne pogodbe. Odbor je sprejel amandmaje k 2. členu in 3. členu predloga zakona. Amandmaji upoštevajo tudi predlog Združenja zavarovalnic Slovenije in s tem ugotavljamo, da tudi so ti pogoji izpolnjeni. Slovenska ljudska stranka podpira te novele zakona po skrajšanem postopku, ki ga je vlada predlagala in ga bo tudi sprejela. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jancu. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS-a. Izvolite.
Gospod predsednik. Spoštovani. V poslanski skupini DeSUS soglašamo s predlogom vlade Republike Slovenije o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov in ga bomo podprli. Področje obdavčenja zavarovanih poslov z davkom od zavarovalnih poslov urejanja v vsaki državi članici EU posebej, ker za to ni predpisane enotne evropske regulative. V tem času do sedaj se je že spremenila materialna zakonodaja s področja zavarovalništva, zakon iz leta 1999, davčnega postopka in prekrškov. V praksi je prihajalo do različnih neusklajenosti med temi tremi področji. Zato je namen novele zakona te neusklajenosti odpraviti inz ustreznimi korekcijami izpolniti dosedanji zakon ter omogočiti ustrezno izvajanje zakona. Pri tem naj bi definicije v predlagani noveli sledile definicijam predpisov s področja zavarovalništva. Tako dopolnjeni predlog vsebuje: preimenovanje iz osebnega v življenjsko in premoženjsko, izredno prenehanje zavarovalne pogodbe pred iztekom 10-ih let ter postopkovne zadeve, ki bodo omogočale boljše sistemsko delovanje. Opozarjamo na zelo precizno opredelitev oziroma definiranje tistih zavarovalnih poslov, ki so obdavčeni oziroma oproščeni plačila davka. Pri tem bi izpostavili mnenje slovenskega zavarovalniškega združenja, da se nekatere primere zavarovalnih pogodb, kot so kritične bolezni, kot rak, invalidnost, izloči iz osnove za plačilo davka. Pomembno se nam zdi, da dopolnjeni predlog ne posega v temeljna načela zakona, in sicer osnovno načelo zakona je, da se ne plača davek, če je zavarovanje sklenjeno za več kot 10 let. Potrebno bo dopolniti določbe o obveznosti naknadnega plačila davka za posle, ki prenehajo pred potekom 10-ih let, če se naknadno v bistvu zavarovanje razdre oziroma če izredno preneha pred tem obdobjem, se naknadno obračuna davek, vendar ne od vplačanih zavarovalnih premij, ampak od zneska, ki glede na trenutek prenehanja zavarovanja pripada zavarovancu oziroma zavarovalcu. Hkrati pa se tudi posplošuje oziroma širi obveznost plačila davka na vse oblike prenehanja poslov in določa se tudi kdaj, v katerih upravičenih primerih davka ni potrebno plačati - smrt zavarovanca, nov predlog, nastanek kritičnih bolezni med trajanjem zavarovalne pogodbe, invalidnost oziroma bi bili izločeni iz osnove za plačilo davka, ker je bila pogodba sklenjena za dlje kot 10 let, se ni plačeval davek, ker pa pride do tega primera pred desetimi leti, je potrebno za vse tiste premije, ki so že bile plačane doslej, obračunati davek in plačati davek, kar se prevali na zavarovanca. V naši poslanski skupini DeSUS se strinjamo z zgoraj omenjenimi ugotovitvami, da predlog zajema terminološko predefiniranje nekaterih zavarovalnih poslov in ureditev postopkovno zakonskih zadev zavarovalniškega sistema. Menimo, da predlog ne bi smel dopuščati pretiranega posega v širjenjem izjem, saj bi s tem povzročili davčni izogib. Zakon pa bi izgubil svoj smisel, če puščamo takšno besedilo, saj bi omogočil različne interpretacije. V tem smislu menimo, da predlog ustvarja nejasno zakonsko situacijo, tako za zavarovalnice, zavarovance kot tudi pristojne institucije. Strinjamo se, da se zadeve v zakonu konkretizirajo v vseh pristojnih organih. Ob tem ugotavljamo, da se primeri, navedeni v zavarovalni pogodbi, nanašajo izključno na nekatere izjemne primere, kot sem že omenil, invalidnost, kritične bolezni, kot je rak, in podobno, in se ne sme upoštevati želja po prekinitvi zavarovanja. Izplačila zaradi raznih nezgod ali poškodb pomenijo redna izplačila iz naslova nezgodnega zavarovanja in zavarovanje še vedno traja. Ne gre pa za prenehanje pogodbe. Opozorili bi na možnost špekulacij, ki se lahko pojavijo pri določitvi plačila oziroma neplačila. Predlagatelj zakona bi moral upoštevati mnenja strokovno pristojnih služb, zakonodajno-pravno službo državnega zbora, Slovensko zavarovalno združenje, komisija državnega sveta Republike Slovenije za gospodarstvo in odbor državnega sveta Republike Slovenije za finance in monetarno politiko, ki narekujejo širši seznam izjem in ne le primer smrti, da rešitve ne bi pomenile diskriminatorno presojo. Zatorej se v naši poslanski skupini zdi pomembno, da se ustrezno in precizno dopolnila čim prej vzpostavijo in predstavljajo pregleden delovni sistem. Zakon s predlaganimi spremembami podpiramo. Hvala.
Hvala gospodu Klavori. Gospod Bojan Starman bo govoril v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Slovenska demokratska stranka bo omenjeno novelo zakona podprla zato, ker sledi predlogu vlada in ker menimo, da je nujno potrebno zakon iz leta 1999 zaradi sprememb materialne zakonodaje na področju zavarovalništva ter spremembo zakonodaje na davčnem področju in na področju prekrškov uskladiti, ker je le na ta način možno pravilno izvajanje zakona v tistem namenu, kot je namenjen. Hvala lepa.
Hvala gospodu Starmanu. Gospod Ciril Testen bo govoril v imenu poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci, predstavniki vlade! Poslanska skupina Nove Slovenije - krščansko ljudska stranka se v celoti strinja s predlaganimi amandmaji, ki so uskladitvene narave in so bili predstavljeni in obrazloženi na odboru za finance 23.6.2005. Predlagane zakonske rešitve imajo za cilj odpravo neskladnosti, ki se pojavljajo v praksi in so posledica neskladnosti s spremenjeno materialno zakonodajo na področju zavarovalništva. Zakon je bil namreč sprejet leta 1999 in zaradi tega so bile spremembe oziroma uskladitve nujne. V Novi Sloveniji je bilo prav tako kot na odboru za finance veliko vsebinskih pripomb, namenjenih amandmaju Združenju zavarovalnic Slovenije, ki se nanaša na izredne primere prenehanja zavarovalne pogodbe. Za našo poslansko skupino ni sprejemljivo, da bi bila v primerih predčasne prekinitve pogodbe neobdavčena zavarovalnina opredeljena zgolj v vsaki posamezni pogodbi. Mnenje naše poslanske skupine je, da mora biti v zakonu precizno napisano, v katerih primerih, poleg smrti, se predčasno obračuna in izplačana zavarovalnina ne obdavči. Se pa strinjamo tudi z mnenjem Združenja zavarovalnic Slovenije, da so nekateri primeri hudih bolezni in težkih invalidnosti, ki morajo biti izvezeti. Strinjamo se tudi z odborom za finance, da konkreten predlog pripravi zavarovalniško združenje in ga v skladu s predpisano proceduro da v postopek. Amandma, žal, v poslovniškim rokom ni bil vložen. Seznam predlaganih izjem, ki jih je pripravilo zavarovalniško združenje je po našem mnenju zelo obsežen in je vprašanje, če je sprejemljiv, ker bi v veliki meri izničil smisel najmanj desetletnega neobdavčenega zavarovanja. V naši poslanski skupini smo mnenja, da bi bilo potrebno smiselnost tako velikega števila izjem ponovno pretehtati in se odločiti za zares najnujnejše popravke. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog amandmajev in zakon kot celoto podprli.
Hvala gospodu Testenu. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj ob 20.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20.30 uri.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prehajamo na glasovanje zbor o predlogih odločitev. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. In sicer, na desni strani vložene kartice mora goreti oranžna lučka, v tem primeru se glasovanje lahko opravi. Ima kdo težave z glasovalno napravo? [[Nihče.]] Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 23. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 23.]] Gospa Širca, ne pozivam k obrazložitvi glasu, kot je bilo dogovorjeno. Čakal sem in gledal na vse strani, tudi vas sem pogledal, pa niste dvignili roke. Prosim, da roko dvignete takrat, ko je čas za to in se čaka, da se prijavite k obrazložitvi glasu. Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 44. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 5. členu. Ravnokar ste dobili na klop oziroma dobivate na klop dodatna mnenja zakonodajno-pravne službe, ki je bilo zahtevano v razpravi. Ali pred glasovanjem potrebujete čas za premislek, gospa Zalokarjeva? [[Da.]] Potem prekinjam za 3 minute in prosim, da ostanete v dvorani.
Imeli ste dovolj časa, da ste ga lahko prebrali. Gospa Zalokarjeva, ali se prijavljate k obrazložitvi glasu v imenu poslanske skupine? Izvolite, v imenu poslanske skupine.
Jaz obrazlagam to dodatno mnenje, za katerega smo v zvezi s 5. členom in amandmajem, ki smo ga vložili, zaprosili. Dejstvo je, da kolikor pač, spet poudarjam, da je tu zelo malo, sama tudi nisem pravnica, kolikor pač lahko razumem, mnenje zakonodajno-pravne službe izraža skepso in izraža dilemo v zvezi z ureditvijo vprašanja istočastnosti oziroma ureditve na eni strani nepretrganega ustanavljanja novih občin, ki bo pravzaprav možno kadarkoli, in po drugi strani volitev in razpisa volitev, ki poteka. V tem smislu ponavljajo svojo dilemo, da so na to opozorili že na seji matičnega odbora, kar sem tudi sama omenila v razpravi, in seveda se mi zdi, da v tem smislu je, ali treba podpreti amandma k 5. členu, ki smo ga vložili mi in ki tak končni rok določa. V kolikor pa to ne, pa seveda pričakujem, da bo predlagatelj temu mnenju sledil in vendarle upošteval tudi opozorila, ki so tu, ne nazadnje tudi odločbo ustavnega sodišča, na katero je opozoril že večkrat tudi kolega Peče, ki izrecno opozarja na pomen rokov [[...]]
Prosim, samo gospa Zalokarjeva ima besedo.
Predlagam, da se v zvezi s tem izreče tudi predstavnik vlade in v kolikor se, ne glede na takšno mnenje, kot ga imamo zakonodajno-pravne službe, ne bo zgodilo nič, tudi prevzame nase odgovornost, kajti opozorilo s strani nas in tudi zakonodajno-pravne službe je bilo dano. Upam, da bi najbrž bila zadeva najbolj elegantno rešena s sprejetjem in podporo k amandmaju k 5. členu. Hvala.
Hvala gospe Zalokarjevi. Gospod Peče, izvolite. V imenu poslanske skupine?
V imenu poslanske skupine. Hvala za besedo. V okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke smo nekoliko presenečeni nad prejšnjim odgovorom ministra, ki je zanikal obstoj rokov v povezavi [[...]]
Prosim za mir [[...]]
[[...]]z zakon [[...]]
Oprostite, gospod Peče. Vzdržite se nekoliko, da bo lahko govornik govoril.
Nekoliko smo presenečeni nad odgovorom pristojnega ministra, ki je zanikal roke v povezavi z volilno zakonodajo in ki je zanikal potrebne roke v povezavi z zakonodajo, ki se dotika materije lokalne samouprave. Jaz verjamem, da je bilo zelo odgovorno od tega državnega zbora, če prvič spoštuje dve odločbi ustavnega sodišča. Prva odločba ustavnega sodišča govori o volilnem letu v okviru izvedbe lokalnih volitev, kakor tudi volitev v državni zbor. Po drugi strani pa nas zakonodajno-pravna služba obvešča tudi o rokovniku, povezanem z ustanovitvijo občin oziroma njihovih določitvenih enot. Zato v okviru Slovenske nacionalne stranke pozivamo, da je ravno v izogib nejasnostim in ravno v izogib nespoštovanju te odločbe ustavnega sodišča - poudarjam, te odločbe ustavnega sodišča - podpremo amandma, ki določa vsaj šestmesečni rok, v interesu občank in občanov ali pa meščank in meščanov, odvisno s katerega stališča oziroma velikosti lokalne skupnosti gledamo, in vsaj s tem zagotovimo to, da jim omogočimo, da bodo pred volitvami vedeli, v okviru kakšne lokalne skupnosti volijo in na podlagi katerega sistema. Hvala.
Hvala. Gospod Presečnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Z ozirom na to dodatno mnenje, kolikor smo ga uspeli prebrati v teh nekaj minutah, bomo ta amandma podprli in si s tem seveda odprli možnost, da še eventualno kaj popravimo tudi v tretji obravnavi. Smiselno pa ta amandma v tem zakonu mora v tej obliki tudi ostati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Lepa hvala. Tudi naša skupina misli, da je pravilno, da je prišlo do predloga, da se še enkrat konsultira zakonodajno-pravno službo. Zdaj vidimo, da je bilo to dobro, in mislim, da je prav, da podpremo amandma in ga eventualno dodelamo v tretjem branju, če bo potrebno. Hvala lepa.
Ker ni več prijav k obrazložitvi glasu, prehajamo na glasovanje. Glasujemo o amandmaju k 5. členu. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 15. členu. In sicer bomo najprej glasovali o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 15. členu, pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 30, proti 47. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskega kluba LDS k 15. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 47. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 29. členu. Najprej bomo glasovali o prvem amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 29. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanske skupine, poslanskega kluba LDS k 29. členu pod številko 2. Če bo amandma sprejet, postane amandma pod točko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 39, proti 47. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na 2. amandma poslanske skupine Socialnih demokratov k 29. členu, ki se nahaja pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 29, proti 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo k 34. členu, in sicer glasujemo o amandmaju poslanske skupine, poslanskega kluba LDS k temu členu. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 29, proti 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel en amandma k 5. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandma? Gospod Tanko, izvolite.
Hvala za besedo. Seznanjam vas, da bo koalicija k temu členu vložila amandma. Hvala.
Hvala. Tretjo obravnavo bomo nadaljevali v petek po zadnji točki dnevnega reda. Gospod Školč, imate proceduralni predlog?
Ja. Koalicija ni pooblaščen predlagatelj in lahko nadaljujemo z odločanjem.
Mislim, da koalicija vsebuje več poslanskih skupin in zadostuje ena poslanska skupina. Gospod Tanko, ali boste preformulirali svoj predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Školč se včasih tudi rad malo pozabava, bomo pa to dopolnili. Seznanjam vas, da bodo poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS vložile k temu sprejetemu amandmaju amandma. Hvala.
S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prehajamo na prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je na obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vrtcih. Prej sem pomotoma rekel, da prekinjamo prejšnjo točko, je nismo prekinili oziroma je nismo zaključili, ampak smo jo prekinili. Toliko, da bo v magnetogramu pravilno zapisano. Torej prejšnjo točko smo prekinili in jo bomo nadaljevali v petek, po zadnji točki dnevnega reda. Prehajamo sedaj na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Gospa Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom dala obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. V uvodni obrazložitvi sem sicer že povedala tisto, kar je pravzaprav sporno po mnenju Slovenske nacionalne stranke in tudi napovedala, da v kolikor bom dobila odgovor s strani sekretarke, ki je bila prisotna na seji pri obravnavi predloga zakona, bomo tudi oblikovali stališče. Javno sicer odgovora nisem dobila, odgovor sem dobila v klopi, vendar moram priznati, da odgovor pravzaprav ni bil na tisto, kar sem zastavila. Še vedno ostaja namreč dilema, da zakon izrecno pravi, pa bom prebrala prvi člen zakona: "O izpolnjevanju pogojev iz 1. odstavka tega člena odloča ministrstvo, pristojno za predšolsko vzgojo."
Prosim vse poslanke in poslance, da dovolijo gospe Žgajnar Tavš, da govori
Hvala lepa. Upam, da mi boste pustili, da dokončam svojo misel in seveda tudi napovem, kako bomo glasovali v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke. Tisto, kar sem prebrala, tisto, kar je novost v tej noveli zakona pravzaprav govori o tem, da bo ministrstvo centraliziralo po novem tudi področje vzgoje, ne le izobraževanja oziroma šolstvo z ukinitvijo šolskih uprav. Še naprej bo torej financer ostala lokalna skupnost oziroma lokalne skupnosti, iz sistema odločanja po očitno po novem predlogu, vladnem predlogu, izpadejo. Dobila sem sicer zagotovilo s strani sekretarke, da vlada sprejema pravilnike tudi v dogovoru z lokalnimi skupnostmi, vendar o kakšnih pravilnikih je govora, pravzaprav nisem dobila pojasnila. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki pri tem glasovanju vzdržni. Hvala lepa.
Hvala gospe Žgajner Tavš. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo o zakonu. Glasovanje teče. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 46, proti 19. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od prometa zavarovalnih poslov. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenju predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Prehajamo na glasovanje o zakonu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 69, proti 1. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In prekinjam 8. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lep večer!