To je zadnji dan v okviru 34. seje državnega zbora. Danes bomo imeli razprave in odločitev konsekutivno, se pravi eno za drugo in prosim, da imate to pred očmi. Glasovali bomo torej sproti. Samo hipec. Ja, ob 16.15 uri bomo prešli na glasovanja, potem pa bomo glasovali konsekutivno. Tako bomo torej ob 10 uri zdaj začeli s predlogom resolucije o nacionalnem programu za kulturo, ob 13.30 uri o nacionalnem programu na področju drog in prešli ob 16.15 uri na glasovanja, potem nas čaka pa kar veliko točk dnevnega reda, pri katerih bo torej sprotno odločanje o predlogih. Najprej vas obveščam, katere kolegice in kolegi so zaradi drugih obveznosti zadržani in se nadaljevanja te seje danes ne morejo udeležiti. To so kolegi Čebulj, Fabijan, Gračner, Horvat, Kangler, Kebrič, Kopušar, po 12. uri kolega Kremžar, po 13. uri kolegica Pozsonceva, odsotna bosta tudi kolega Levič in Maršič. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA KULTURO. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada. Z nami je ministrica za kulturo, ki jo vabim, da državnemu zboru dodatno obrazloži predlog te resolucije. Prosim, gospa ministrica, imate besedo.
Lepo pozdravljeni. Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred nami je končno dejanje sprejemanja nacionalnega programa za kulturo. Znano vam je, da smo v času njegovega oblikovanja vanj vložili veliko truda, veliko strokovnega znanja, veliko tudi medresornega dogovarjanja in izvedli vrsto javnih razprav, ki so potekale na različnih ravneh. Vse to smo na ministrstvu za kulturo počeli z namenom, da pridemo do takšnega strateškega dokumenta, ki bo temeljil na kar najširšem strokovnem konsenzu. Upam si trditi, da nam je glede na kompleksnost področja kulture to v največji možni meri tudi uspelo. V to me prepričuje tudi zadnja javna predstavitev mnenj o predlogu resolucije v parlamentu. Tako kot vse prejšnje javne razprave o predlogu nacionalnega programa za kulturo je bila tudi ta predstavitev zelo kakovostna, plodna, temeljita, vsekakor pa konstruktivna. Z vidika celote dokumenta, njegove strukture, metodologije in splošnih prioritet je dokument kot celota doživel nedvoumno potrditev. O potrebnosti, celo nepogrešljivosti tega prvega strateškega dokumenta na področju kulture, ki ga dobivamo tik pred integriranjem v Evropsko unijo, ne dvomi domala nihče. Širok konsenz o drugačnem pristopu k področju kulture je bil dosežen tudi na medresorski, vladni ravni. Nacionalni program za kulturo ni načrt dela ministrstva za kulturo, temveč je vladni dokument, ki zavezuje vse vladne resorje in kulturo spreminja v vladno kategorijo. Tretjič, razprava o predlogu resolucije o nacionalnem programu za kulturo na parlamentarnem odboru za šolstvo, kulturo in šport je dokazala, da vsi člani odbora brez glasu proti podpirajo sprejem resolucije kot celote. To me navdaja s pričakovanjem, da bo nacionalni program za kulturo poleg strokovnega konsenza deležen tudi najširšega političnega konsenza, ki je seveda ključen z vidika njegovega uresničevanja pa tudi dejavnega spremljanja in evalviranja njegovih vsakoletnih učinkov, saj mora vlada parlamentu vsako leto predložiti izčrpno poročilo o izvajanju nacionalnega programa za kulturo. Vlada se je opredelila do amandmajev, ki ste jih pred parlamentarno razpravo vložili poslanci. Vlada soglaša s tremi amandmaji, ki opredeljujejo kazalce na posameznih ciljih, ki so bili v besedilo vneseni na podlagi sprejetja amandmajev odbora za kulturo. Vlada se zavzema za ustanovitev obeh predlaganih proračunskih skladov. Vlada se je v obrazložitvah podrobno opredelila, zakaj ne soglaša z oblikovanjem novega podpoglavja v uvodu, saj je prepričana, da so načela kulturne politike ustrezno in sistematično razdelana v predgovoru, v uvodu in splošnih prioritetah kulturne politike. Izhodišča nacionalnega programa je vseskozi temeljilo na vodilu, da morajo biti vsebine tiste, ki zahtevajo institucijo, in ne obratno. Zato vlada ne soglaša z ustanavljanjem novih institucij, temveč z nacionalnim programom definira vsebinske prioritete na posameznih področjih kulture. Šele te pa bodo podlaga za oblikovanje tudi novih institucionalnih ureditev. Nacionalni program za kulturo tudi ne more predvideti prihodnjega zakona o financiranju občin. Zato vlada ne soglaša z amandmajem, ki se nanaša na zagotovitev zadostne finančne podpore javnim službam v občinah, ki prejemajo finančno izravnavo. Spoštovane poslanke, poslanci! Kot ministrica za kulturo in predstavnica vlade odgovorno zatrjujem, da je predlagani program uresničljiv in da je po mojem trdnem prepričanju ta strateški dokument ustrezna podlaga za razvoj slovenske kulture. Zavedam se, da bo ne le njegovo sprejemanje, temveč tudi njegovo uresničevanje zahtevalo odgovorno delovanje vlade in tudi zakonodajne oblasti. Slovenska kultura si takšno odgovorno skrb zasluži ne le zaradi svoje preteklosti, temveč v prvi vrsti zaradi svoje prihodnosti in svoje konstitutivne vpetosti v vse pore družbe. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa ministrica za dodatno obrazložitev predloga resolucije. Sedaj bomo slišali poročilo odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, ki je pristojno delovno telo. Prosim predsednika odbora, kolega Mogeta, da to poročilo predstavi. Imate besedo, gospod predsednik odbora.
Spoštovani gospod predsednik, ministrica s svojo ekipo, spoštovane kolegice in kolegi, prav lep dopoldanski pozdrav! Odbor za kulturo, šolstvo, mladino znanost in šport se je na dveh sejah ukvarjal z nacionalnim programom za kulturo. Na 28. seji so poslanke in poslanci kritično ocenili program in hoteli vedeti nekatere rešitve, ki niso bile dane, zato smo sprejeli sklep, da se na to temo organizira javna razprava, zato se je na to temo sprejel sklep, kjer smo organizirali javno razpravo o nacionalnem kulturnem programu. Moram povedati, da je ta javna razprava presegla vsa pričakovanja, saj se je je udeležilo 112 udeležencev in od tega je bilo kar 35 razpravljavcev. Vsi ti razpravljavci, ki so bili tudi iz vrst poslancev in zainteresirane javnosti, so nacionalni kulturni program po dolgem in počez prečesali. Posebna pozornost je veljala ohranjanju slovenskega jezika in želji, da bi ministrstvo za kulturo bilo tisti vladni resor, ki bi najbolj skrbel v državotvorni ureditvi za to, da bi to področje bilo ustrezno zaščiteno. Tudi o knjigi je bilo dosti besed in posebej je tukaj izpostavljena skrb, da knjiga ni le komercialno blago, ampak je knjiga tudi narodno bogastvo, ki ga je treba posebej tudi v nacionalnem programu zaščititi. Tudi mediji in avdiovizualna kultura kot nekaj svežega v kulturi so bili deležni velike pozornosti, in sicer bile so debate, da bi Slovenija nujno potrebovala dnevnik, ki bo na področju družboslovja, kulture in politike sposoben objektivnih informacij in korektnih vrednostnih ocen. Dandanes so te ocene s področja kulture od dnevnika do dnevnika tako različne, da neke objektivne informacije človek, ki je bil na določenih kulturnih dogodkih, pač ne more pridobiti. Tudi varstvo kulturne dediščine je bilo pod drobnogledom, in sicer je izniknila ideja, da se načrtuje ustanovitev muzeja sodobne umetnosti. Posebej bi poudaril, da so se pa te javne predstavitve mnenj udeležili tudi predstavniki narodnih skupnosti, romske skupnosti, druge manjšinske etnične skupnosti in priseljenci. Zveza kulturnih društev konstitutivnih narodov in narodnosti razpadle SFRJ v Republiki Sloveniji ne pristaja na bilateralna reševanja njihovih kulturnih odredb med Republiko Slovenijo in novo nastalimi državami nekdanje Jugoslavije, zato so predlagali, da se v resolucijo zapiše, da Slovenija nima celovitega sistema narodnostnomanjšinske zaščite, ki ga je mogoče vzpostaviti v nekaj korakih. Potrebno je ustanoviti samostojne zavode, kjer se bo lahko razvijala in izvajala institucionalna kultura italijanske in madžarske narodnosti in kjer jelahko narodna skupnost samostojna ustanoviteljica. Zelo svež veter je pa prinesel v to razpravo predstavnik Romov, Zveza Romov Slovenije namreč ocenjuje, da se je njihov položaj bistveno izboljšal po letu 1990 ter da so zadovoljni s pomočjo države pri izvedbi njihovih programov na področju kulture. Na podlagi poročila, ki je bilo pripravljeno, potem tudi na 29. seji, ko smo obravnavali te stvari, ni bilo dosti pripomb. Ukvarjali smo se kot splošno razpravo z resolucijo v kulturi ter z nekaterimi amandmaji, ki jih imate vi napisane v poročilu in jaz vam ne bi težil s tem, ker verjamem, da ste si vse te stvari prebrali. Kot je že ministrica povedala, je odbor brez glasu proti in brez nasprotovanja, kar je tudi velo povsod na javni predstavitvi mnenj, bil za to, da se tak nacionalni kulturni program sprejme. Spoštovane kolegice in kolegi, danes tukaj ni zastav, ni niti šopka cvetja, vendar mi prvič, odkar imamo svojo državo, sprejemamo nacionalni kulturni program. Zato ne bom govoril preveč kritičnih misli obkoncu. Vendar bi rad rekel, trikrat po petsto let, odkar so naši ljudje prišli sem in takrat, ko nismo imeli nobenega politika, nobene vojske, nobenega kapitala, ko je začel Trubar pisati katekizem, ko je Linhart začel s svojimi lučmi in tako naprej, Prešerna pa Cankarja, je bila kultura tista, ki je bila konstitutivni del naroda. In mislim, da je danes to nekaj svečanega in da bo, kar ne dvomim, sprejetje tega nacionalnega kulturnega programa pomagalo, da bo tudi ministrstvo za šolstvo, mestna občina Ljubljana uspela urediti svoje nesoglasje in začela graditi akademije, da bo mesto Ljubljana ministrstvu za kulturo našla prostor, kamor bomo uvrstili nacionalno knjižnico, vam, gospod predsednik, če mi dovolite pa še dve minuti, pa iskrena hvala za to, da stepodpirali kulturno dejavnost v državnem zboru. Imeli smo enajst predstavitev, skoraj na vseh ste bili zraven, da ste tudi danes prevzeli vodenje tega zbora. Prosil bi vas pa še, če vam lahko na srce ob tem položim, da izboljšate te kulturne prireditve, kijih vodite in govorite ali pa vaši podpredsedniki v državnem zboru. In če boste našli še to trohico, da boste strokovnim službam naročili, naj popravijo in uglasijo klavir v preddverju. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik odbora za kulturo. Sedaj bomo slišali predstavitve stališč poslanskih skupin. Po vrsti bodo dobili besedo kolegica Tisovic, kolega Bevk, Čeligoj, Pozsonceva, kolega Podobnik, Cukjati, Levič in Barovič. Najprej ima besedo kolegica Ana Marija Tisovic. Predstavila bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim, imate besedo, kolegica Tisovic.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Pozdravljena gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Pred nami je resolucija o nacionalnem programu za kulturo. Glede na to, da še nismo sprejeli samega nacionalnega programa za kulturo, je pravzaprav nujno, da v tem sklicu državnega zbora sprejmemo vsaj resolucijo. Verjamem, da je bilo s strani ministrstva za kulturo v pripravo resolucije vloženega veliko dela, vendar smo se kljub temu v poslanski skupini Nove Slovenije podprli zahtevo Slovenske demokratske stranke, da se o dokumentu opravi še javna predstavitev. Menimo, da je bila uspešna, dobro obiskana in tudi število razpravljalcev je bilo veliko, kar je prav gotovo doprineslo k izboljšanju vsebine resolucije. Tudi na osnovi precejšnjega števila amandmajev posameznih poslancev ali poslanskih skupin in številnih amandmajev, ki jih je oblikovalo matično delovno telo, smo prišli do boljšega dopolnjenega predloga resolucije o nacionalnem programu za kulturo. V poslanski skupini Nova Slovenija posebej poudarjamo, kako potrebno je, da ima slovenski jezik svoje mesto v tej resoluciji. Slovenščina bo postala po vstopu v EU eden od njenih uradnih jezikov. Zato so še toliko bolj potrebni ukrepi za ohranjanje in razvoj slovenskega jezika. Upamo, da bo kmalu sprejet tudi zakon o javni rabi slovenščine, kar je po mnenju naše poslanske skupine tudi potrebno. Kultura je dobrina, ki mora biti dosegljiva vsakomur v takšni ali drugačni obliki. Zato je še posebno pomembno, da je dostopnost do kulturnih dobrin omogočena tudi tistim s tanjšo denarnico in tudi tako v mestnih središčih kot na podeželju. Potrebno je imeti več kulturnih središč, ne samo v Ljubljani. Predvsem pa so potrebna takšna središča na tistih območjih, kjer živijo zamejski Slovenci. Tako bomo lahko tudi njim približali domače kulturne dobrine. Zavzemamo se tudi za ustrezen poudarek in podporo tako tradicionalnim kot modernim trendom. Velik problem ob sprejemanju te resolucije, pa so prav gotovo finance. Tudi v poslanski skupini Nove Slovenije namreč ugotavljamo, da je v državnem proračunu vsako leto zagotovljenega manj denarja za kulturo. Našasamobitnost v Evropski uniji je predvsem odvisna od nas samih, od naših zmožnosti, to je od dinamike, prepoznavnosti in vizije, ki jo bomo imeli mi sami. Evropa nas pri tem ne bo ovirala, potrebno pa bo, da bomo na prizorišču evropskega sodelovanja zanimivi in sodobni partnerji. To bo tudi veliko bolj okrepilo našo prepoznavnost v EU, in ne samo naši nacionalni simboli, pa naj bodo takšni ali drugačni. Glede na to, da so naši vrhunski umetniki, institucije in zavodi bolj slabo finančno podprti, nas v Novi Sloveniji skrbi, da bo to lahko resna ovira za suvereno konkuriranje na bruseljskih razpisih, kjer bi lahko naša finančna sredstva oplemenitili še z denarjem iz Evrope. Tudi to bi morali upoštevati pri zagotavljanju sredstev za izvajanje nacionalnega programa za kulturo. Sicer pa poslanska skupina Nove Slovenije ne bo nasprotovala vloženim amandmajem in bo podprla dopolnjeni predlog resolucije nacionalnega programa za kulturo. Hvala.
Hvala lepa kolegici Mariji Ani Tisovic. Sedaj ima besedo kolega Samo Bevk, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim, kolega Bevk, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla predlog resolucije o nacionalnem programu za kulturo 2004-2007. Pred nami je strateški dokument, ki opredeljuje najpomembnejše kulturnopolitične cilje, prednostne naloge in ukrepe za razvoj slovenske kulture za naslednja štiri leta. Že na začetku naj opozorim, da tega dokumenta ne moremo primerjati s predlogom nacionalnega kulturnega programa, ki ga je leta 2000 pripravil danes, žal, že pokojni minister Rudi Šeligo, kajti predlog, ki ga imamo danes na mizi, ima drugačno zakonsko podlago. Podlaga za sprejem resolucije o nacionalnem programu za kulturo je novi krovni zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki smo ga v državnem zboru sprejeli konec leta 2002. Vlada je predlog programa poslala v parlamentarno proceduro oktobra lani. Zamuda pri obravnavi je tudi zaradi objektivnih razlogov nastala predvsem v državnem zboru. Nekaj pa je k temu prispevala tudi javna predstavitev mnenj, ki smo jo opravili januarja letos, toda bila je nadvse dobrodošla. Naj povem, da je značilnost obeh dokumentov, tako krovnega zakona kot tudi nacionalnega programa, obsežna in temeljito opravljena javna razprava tako v stroki kot tudi v zainteresirani javnosti. Samo na javni predstavitvi mnenj pred mesecem dni je bilo prisotnih 112 udeležencev, 35 izmed njih pa je prispevalo svoje poglede na strateški dokument slovenske kulturne politike za naslednja štiri leta. V celoti gledano je bil dokument s strani večine razpravljavcev deležen pohvalnih besed, nekaj pa je bilo tudi očitkov in nestrinjanja. Konec koncev je program skupaj z nekaterimi amandmaji potrdil tudi matični odbor za kulturo. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov mislimo, da je ta dokument zrel za sprejem, skupaj z amandmaji, ki jih vlada podpira, med katerimi je tudi dopolnilo, ki bo utrdilo položaj slovenske izvirne in prevodne leposlovne ter humanistične ustvarjalnosti, za kar se je v javni razpravi še posebej zavzemalo društvo slovenskih pisateljev. Dokument, ki ga obravnavamo, ima še eno značilnost. Njegov finančni okvir je za polovico tega obdobja, za leti 2004 in 2005, že sprejet. Žal nam kljub temu, da je vlada dokument sprejela lanskega oktobra, ni uspelo nacionalni program obravnavati in sprejeti sočasno s proračuni za leti 2004 in 2005. Letos je tako v državnem proračunu za področje kulture zagotovljenih 32 milijard in 500 milijonov tolarjev, za prihodnje leto pa 33,6 milijarde tolarjev. Za dve leti uresničevanja resolucije, torej za polovico obdobja imamo zagotovljena sredstva v taki višini, kot jih je državni zbor konec lanskega leta že sprejel. Ugotovljeno je, da delež sredstev za kulturo v državnem proračunu v zadnjih nekaj letih pada. Če pogledamo, je bil največji delež v državnem proračunu za kulturo namenjen za časa ministra Sergija Peljhana leta 1995, ko je obsegal 2,5% državnega proračuna. Manjši kot lansko leto pa je bil samo še leta 1999, kar gre predvsem na rovaš prenosa financiranja javnih zavodov na občine, kar je bil zgrešen projekt in ga je sanirala šele odločba ustavnega sodišča. Lani je bil ta delež 2,07%, vendar so lahko ti podatki tudi zelo varljivi, zato bi bilo koristno narediti analizo, kajti teh 2,07% pomeni v primerjavi s celotno kulturo državnega proračuna. Prav lahko se izkaže, da 2,07%, s katerim seveda nismo zadovoljni, pomeni več kot 2,5% pred 9-imi leti. Vedeti je namreč potrebno, da imamo v proračunih, ki jih sprejemamo v zadnjih nekaj letih, tudi sredstva iz različnih evropskih skladov, ki jih proračuni v 90-ih letih niso vsebovali. Seveda v omenjenih številkah niso vsebovana sredstva ki jih za kulturo namenjajo občinski proračuni in javna sredstva za delovanje RTV Slovenija, ki spada pod pristojnost kulturnega ministrstva. Za leto 2002 so skupna sredstva za kulturo, skupna javna sredstva za kulturo znašala nekaj več kot 60 milijard tolarjev. Tako se kultura v Sloveniji, kot tudi v državah Evropske unije, v veliki večini financira iz državnega proračuna. Kljub temu pa primerjave kažejo, da zaostajamo na področju donacij in sponzorstva. Donacije za podjetja niso zanimive, zaradi nizke posebne olajšave od dobička pravnih oseb v višini komaj 0,3% ter zaradi tega, ker so donatorji po večini anonimni. Kot kaže projekt Ekonomika kulture, je bilo na prebivalca v državah Evropske unije za sponzorstvo namenjenih 3,74 evra, pri nas v Sloveniji pa med 1,7 do 2 evra. Po mojem mnenju je sedaj priložnost, da v paketu davčne zakonodaje oblikujemo tako politiko, ki bo v večji meri spodbujala tako donacije kot sponzoriranje, saj se iz tega naslova v kulturo danes prelije komaj 3 do 4% vseh sredstev za kulturo. Spoštovane kolegice in kolegi! Za položaj slovenske kulture bo bistveni premik na bolje takrat, ko bomo prepričali vlado in državni zbor, da je potrebno zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi v obdobju 2004-2008 v čim večji meri uresničiti. V obdobju od 1998-2003 smo zakon realizirali komaj 36,3%-no. Zakon o kulturnem tolarju za pet programskih sklopov za petletno obdobje, za investicijo v javne zavode, za obnovo kulturnih spomenikov, za knjižničarstvo, za ljubiteljsko kulturo in za kulturniške mreže namenja skoraj 30 milijard tolarjev. Od uresničevanja tega zakona bo v marsičem odvisen tudi položaj, ki ga v naši družbi namenjamo kulturi in kulturni ustvarjalnosti. Žal še marsikje velja, da so naložbev družbeno dejavnost, v kulturo, šolstvo, znanost in zdravstvo zgolj poraba, ki ne prinaša nobenih dodatnih učinkov. Toda, kakšna zmota. Ravno nasprotno. Po izkušnjam razvitih evropskih držav se vlaganja v kulturo in predvsem v kulturno dediščino večkratno povrnejo na drugih področjih. Imajo torej izrazito multiplikativni učinek na gospodarstvo. Tako bodo vlaganja v kulturo in revitalizacijo kulturne dediščine tudi vlaganja v turistični in gospodarski razvoj naše države kot celote. Nesporno je kultura tudidanes v funkciji ohranjanja in krepitve nacionalne indentitete ter ohranitve in razvoja slovenskega jezika, kar je še posebej pomembno v prelomnem času evropskega združevanja. Kakšen status si bomo izborili v Evropski uniji, bo odvisno tudi od vitalnosti naše kulture. Pomembno vlogo v tem procesu bo imel tudi nacionalni program za kulturo. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo predlog resolucije zato podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Bevk. Kolega Vojko Čeligoj bo sedaj predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Imate besedo, kolega Čeligoj.
Hvala lepa za besedo. Cenjeni zbor! Resolucija o nacionalnem programu za kulturo opredeljuje kulturnopolitične prioritete, cilje in ukrepe v naslednjih štirih letih in na ta način umešča kulturo v prostor in čas naše države. V njej so opredeljeni prednostni cilji, ki jih navaja v programu ministrstvo za kulturo. V poslanski skupini DeSUS želimo poudariti le nekatera dejstva, ki jim bomo tudi v naši sredini namenjali posebno pozornost oziroma so po našem mnenju potrebna komentarja in pripomb. Pridružujemo se mnenju, ki pravi, da je ta program bolj življenjski kot prejšnji predlog. Vendar pa upamo,da ne bo ostalo v lepi nameri ministrstva in vlade, da si bo prizadevalo za večjo razpršenost kulturne ponudbe. Kulturno poenotenje se na tako majhnem trgu, kot je Slovenija, namreč lahko kaj hitro zgodi. Konec koncev je tudi v kulturi ključnega pomena denar za ustvarjanje in njeno distribucijo. Zato si z lahkoto predstavljamo pomisleke nekaterih, ko gre za predstave, filme, knjige, umetniške, radijske, televizijske programe in druge kulturne dejavnosti, ki morda na prvi pogled niso tržno zanimive. Zatorej apeliramo, da se še bolj podpre ustvarjanje take kulture, ki bo zadovoljila oziroma vsaj poskušala zadovoljiti čim večji krog ljudi, kajti le kulturni pluralizem po našem mnenju omogoča različnost pogledov, nujno potrebnih za napredek vseh nas in prispeva k dvigu kulturnih norm. Kulturni pluralizem pa ne bo v celoti omogočen, če se kulturni dogodki ne bodo odvijali v več kulturnih središčih. Predvsem imamo v mislih tista središča, ki lahko ali celo morajo postati kulturna stičišča različnih kultur. Seveda je tukaj ključno delovanje lokalnih skupnosti. Vendar glede na to, da dober projekt skorajda vedno pomeni tudi velik finančni zalogaj, je potrebno vzpostaviti mehanizme, ki bi omogočali, da bi država, in tu ne mislimo samo na ministrstvo za kulturo, temveč kohezivno delovanje več ministrstev, izdatneje podpirala kulturo izven velikih centrov. Tega pa si praktično ne moremo predstavljati ob prebiranju resolucije, iz katere lahko ugotovimo, da naj bi se vse zgradbe gradile ali obnavljale le v centru. Ob tem bi še dejali, da je potrebno ob programiranju, zagotavljanju opredeljenih ukrepov razmišljati tudi o kadrovanju s podeželja, mislimo predvsem na politiko štipendiranja, saj menimo, da prav tu primanjkuje kadra s tega področja. Verjetno bi bilo tu smiselno omeniti tudi nevladne organizacije, ki so posebno o posameznih lokalnih skupnostih gotovo močan faktor razvoja kulture, marsikje je nosilec skorajda celotne dejavnosti ljubiteljska kultura, v okviru katere je organizacija, vodenje in dejavnost zagotovljena s povsem lastnimi močmi. Večji problem se pojavi, ko je potrebno določeno kulturno prireditev tudi financirati. Kot pa lahko beremo v nacionalnem programu, bo dodeljevanih sredstev v neinstitucionalni kulturi manj, kot jih je bilo v preteklih letih. V poslanski skupini DeSUS menimo, da kultura ne sme postati domena elitnih krogov, kjer mladi ustvarjalci stežka dobijo svoje mesto, zato bi bilo zaželeno izdatneje podpirati civilno družbo, ki je lahko trden most med posameznikom in državo. Nadalje bi se dotaknili problema slovenskega jezika. Mnenja smo, da je potrebno v osnovnih in srednjih šolah jeziku posvečati posebno skrb skozi iskanja novih, učencem prijetnejših oblik obravnavanja le tega. Poleg tega se nam cene knjig, ki so dober medij za spoznavanjejezika, zdijo pretirano visoke. Posebej zaskrbljeni pa smo nad dejstvom, da knjigarne zahtevajo tudi do 50% plačila cene knjige, da jo potencialnim kupcem sploh ponudijo. Pomislite, samo zato, da knjiga leži na knjigarniški polici. To dela knjigo hudo cenovno neprivlačno. Naslednja opomba se nanaša na varstvo kulturne dediščine. V poslanski skupini DeSUS soglašamo z ukrepi in cilji, ki se nanašajo na varstvo kulturne dediščine, kot so opredeljeni v programu. Želimo pa opozoriti, da je potrebno zagotoviti strokovno in finančno pomoč tudi pri obnovah in popravilih dotrajanih in poškodovanih objektov in druge dediščine po vsej Sloveniji. Na koncu pa še drobna pripomba. Opažamo, da se zaposleni v kulturi velik del svojega časa ukvarjajo z raznimi statistikami, številkami, skratka zadevami, ki vzamejo veliko časa, vsebinskega delovanja pa ni. Zato menimo, da bi bilo potrebno poslovanje poenotiti, poenostaviti, na primer z združitvijo posameznih kulturnih institucij in drugih ustanov na določenem območju. Morda bi bilo smiselno omeniti še vprašanje morebitnih davčnih olajšav v kulturi, ki bi verjetno zagotavljale lažje poslovanje. Na drugi strani pa se seveda pojavlja vprašanje nadzora nad porabljenimi sredstvi, ki jih ministrstvo za kulturo razdeli. Zgleda,da si v Sloveniji lahko privoščimo na eni strani zelo drage spektakle, po drugi strani pa marsikatera kulturna institucija, kot smo lahko slišali v javni predstavitvi mnenj, komajda tako rekoč životari. Kakšno je dejansko stanje, težko ocenjujemo. Vendar pa nas zanima, na kakšen način ministrstvo spremlja tok davkovkoplačevalskega denarja. Kultura ima v življenju Slovencev že od nekdaj državotvorno vlogo. Komur je za kulturo mar, se bo strinjal, da je resolucijo o nacionalnem programu za kulturo treba sprejeti. Da bodo smernice oziroma strategija, v smeri katere se bo kultura razvijala, končno določena. V poslanski skupini DeSUS se strinjamo, da morajo biti te smernice toliko ohlapne, da se lahko tudi kultura fleksibilno prilagaja hitrim spremembam trendov hkrati pa dovolj rigorozne, da nam cilji ne pobegnejo iz začrtane smeri. Naj poudarim, da se kulture ne deduje, temveč se jo osvaja in nadgrajuje, vedno znova v danem prostoru in času, torej smo vsi njeni soustvarjalci. Seveda pa je od vsakega posameznika posebej odvisno, ali in v kolikšni meri bo ponujeno sprejel, ali drugače, odgovornost za kulturo naroda se začne pri kulturi človeka. V poslanski skupini DeSUS smo zadovoljni, da bomo, kot kaže, prvič v samostojni Republiki Sloveniji dobili nacionalni program za kulturo, zato bomo predlog sklepa odbora podprli v upanju, da ne bo ostalo zgolj pri enem samem. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Čeligoj. Besedo ima sedaj kolegica Maria Pozsonec, ki bo predstavila stališče poslanske skupine narodnosti. Za njo bo dobil besedo kolega Podobnik.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani, vsem lep pozdrav! Nacionalni program za kulturo je strateški dokument, ki z opredelitvijo kulturnopolitičnih prioritet, ciljev in ukrepov zagotavlja pogoje za trajnostni in celostni razvoj slovenske kulture, ravno tako pa tudi narodnostne kulture. Nacionalni program za kulturo tako vzpostavlja ravnotežje med ohranjanjem slovenske kulturne identitete in njenim razvijanjem; zagotavlja pogoje za skladen razvoj kulture na skupnem slovenskem kulturnem prostoru, pogoje za dvig kulturne ustvarjalnosti, za večanje dostopnosti kulturnih dobrin in ustvarjanja ter pogoje za spodbujanje kulturne raznolikosti. Kulturna politika bo dejavno sooblikovala tudi prihodnjo regijsko ureditev. Torej, govorila bi o kulturni raznolikosti. Tako kot je kultura pomembna za narod, je pomembna tudi za narodnost in za narodne skupnosti. Kajti ravno kultura je tisto področje, kjer najbolj pride do izraza narodnostna identiteta. Tudi kultura je področje, kjer so narodnostne pravice najbolj urejene. Za to se lahko zahvalimo sistematičnemu delu ter skupnemu delu ministrstva in narodnih skupnosti. Tako smo dosegli, čeprav nas je malo in nismo primerljivi z večjimi skupinami pripadnikov narodne skupnosti, recimo v Transilvaniji, toda to, kar ustvarjamo, pa je primerljivo in ni videti razlike, če na primer nastopamo na odru v Budimpešti, med našimi ustvarjalci in ustvarjalci iz večjih skupnosti. Nacionalni program za kulturo se navezuje na vse strateške dokumente vlade, še posebej na strategijo gospodarskega razvoja, državni razvojni program, strategijo prostorskega razvoja Slovenije, strategijo Republike Slovenije v informacijski družbi, nacionalni program visokega šolstva in še druge. Z nacionalnim programom za kulturo je skrb za ohranjanje in razvoj kulturne veje poverjena vladi kot celoti, zato za njegovo izvajanje poleg ministrstva, pristojnega za kulturo, skrbijo tudi vsa ostala ministrstva, kar se nam zdi smiselno in dovolj garancije za to, da kultura dobi mesto, ki ga zasluži. Pomemben cilj kulturne politike je spodbujanje kulturne raznolikosti, pluralizma, ustvarjanja in kulturnih dobrin. Gre za enega izmed ciljev, ki je zapisan v 51. členu amsterdamske pogodbe iz leta 1997, na katerem temelji ideja o evropskem združevanju, ki ga opisuje tudi Unesco. V dokument vnaša ustvarjalno raznolikost, odprtost kulturne politike za druge kulture, mednarodne izmenjave kulturne pravice narodne skupnosti, manjšinske skupnosti in [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]skupin ter kulturno dejavnost Slovencev zunaj Republike Slovenije. Javni interes za kulturo na področju narodne skupnosti, romske skupnosti in drugih manjšinskih, etičnih skupnosti in priseljencev spada v dejavnost kulturnih zavodov, katerih ustanoviteljici sta osrednji organizaciji narodne skupnosti, založniška dejavnost, knjižnična dejavnost, ohranjanje materinega jezika v skupnosti, dejavnosti na vseh drugih področjih kulture, kulturni stiki s svojimi državami, mednarodno sodelovanje skupnosti in manjšin na področju kulture. In z vsemi temi pravicami tudi živimo tako na področju kulture, izobraževanja, informatizacije, raziskovanja in podpornih objektov. Sicer bi pa rabili tudi neke zakonske osnove, na primer na področju knjižničarstva in možnost za ustanovitev muzejske zbirke za narodnostno kulturo, vendar s pomočjo te resolucije lažje dosežemo te cilje. Hvala.
Hvala lepa kolegici Marii Pozsonec. Kolega Janez Podobnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, za njim kolega Cukjati. Najprej kolega Janez Podobnik. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica s sodelavci! Dovolite mi, da v uvodu o predstavitvi stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke o resoluciji o nacionalnem programu za kulturo 2004-2007 preberem samo dva segmenta iz programske resolucije, ki smo jo sprejeli na kongresu Slovenske ljudske stranke novembra lani v Rogaški Slatini. Slovenska ljudska stranka se zaveda, na nas je kultura kot narod ohranjevala skozi zgodovino. Polpretekli razvoj je relativiziral podedovane vrednote in ni ustvaril novih, s katerimi bi se lahko vsakdo identificiral. Prepričani smo, da je stihijo v kulturni politiki mogoče obvladati le s ponovnim definiranjem poslanstva kulture in njene vloge v družbi. Slovenska ljudska stranka si bo prizadevala za vzpostavitev sistema, ki bo podpiral novo izvirno ustvarjalnost in njeno vpetost v svetovni razvoj. Varovanje kulturne dediščine terja v samostojni državi drugačen pristop od nekdanjega. Prepričani smo tudi, da je skrb za ohranjanje slovenskega jezika temeljnega pomena za naše dolgoročno narodno preživetje. V medevropskem dialogu in z ukrepi nacionalne politike bomo pospeševali slovensko nacionalno kulturo, ki jo pojmujemo kot nepogrešljiv sestavni del evropske kulture in utrjevali slovensko narodno istovetnost v Evropi in širše. Kot nepogrešljiv del nacionalne kulture in identitete pojmujemo naravno in kulturno dediščino, ki dokazujeta izredno kreativnost generacij pred nami, tradicionalno vpetost v evropski kulturni prostor in kažeta na pomemben prispevek Slovenije k evropski kulturi. Tudi zaradi povedanega bomo v Slovenski ljudski stranki z veseljem podprli resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2004-2007. Dobrodošla je bila javna predstavitev mnenj, saj je bila to priložnost, da smo se poslanci, vlada, ustvarjalci na področju kulture in strokovna javnost še enkrat soočili s tem strateškim dokumentom in tudisoočili stališča in morebitne spremembe predloga resolucije. Kot je bilo tukaj že omenjeno, je ob sprejemanju te resolucije prav, da se spomnimo na preminulega Rudija Šeliga, ki je bil pomemben soustvarjalec te resolucije. V tem dokumentu so opredeljeni najpomembnejši kulturnopolitični cilji, prioritete in ukrepi, kako ta program uresničiti. Težava bi se morda lahko pojavila v tem, da je bil za leti 2004 in 2005 v okviru proračuna že sprejet finančni okvir za področje kulture, 31 milijard in pol za leta 2004 in 33,6 milijarde tolarjev za leto 2005. Na vseh področjih prilagajamo zakonodajo vstopu v Evropsko unijo in sprejemamo takšno, da bodo mehanizmi na vseh področjih prilagojeni čim lažjemu delovanju in znotraj družine evropskih narodov. Tako je tudi s kulturo, s pomočjo katere, je slovenski narod skozi zgodovino gradil svojo nacionalno identiteto. Steber napredka in razvoja pa je bil in ostaja slovenski jezik z govorečo in pisano besedo. Zaradi večnacionalnosti in večjezikovnosti, kamor se podajamo, mora biti skrb za slovenski jezik pomembna naloga kulturne politike. V predgovoru k resoluciji je o tej temi zelo dobro posrečeno zapisan naslednji odstavek: "Za slovensko kulturo je poglavitno tudi, da se v njej razvija slovenski jezik. Najpomembnejši razločevalni znak Slovencev kot naroda, ki se po njem razlikuje od drugače govorečih sosedov. V obdobju socialističnega političnega sistema je lahko prav kultura vzpostavljala prostora narodove svobode, literarne revije, pisateljskega združenja in posamezna literalna dela so odlično pripomogli pri nastajanju demokratične družbe in samostojne države.". Slovenska kultura se mora z vstopom v evropski prostor soočiti kot z izzivom za varovanje svojih posebnosti, kulturne dediščine in lastne identitete. V Slovenski ljudski stranki se nam zdi zelo pomemben tudi poudarek, ki ga resolucija namenja izobraževanju poklicev v kulturi, s katerim se tudi zagotavlja dejavnejša vloga kulturne politike v izobraževanju in bolj aktivna vloga pri štipendijski politiki in v povezavis tem neposredna podpora ustvarjalcem za uvedbo novega instrumenta delovnih štipendij na vseh področjih. Prav tako je aktualno in prav, da program v več točkah pozornost namenja partnerstvu kulture in gospodarstva, predvsem s prednostno obravnavo vseh tistih programov in projektov, ki vključujejo sodelovanje gospodarskega sektorja. Ko govorimo o partnerstvu, ne moremo mimo sodelovanja med lokalnimi skupnostmi in državo, ki mora biti za uspešnejši razvoj na področju kulture čim boljše. Država ima, pa ga mora še izboljšati, posluh za lokalne programe za kulturo, saj se bo le tako omogočil celostni razvoj države na področju kulture, kar pa tudi pomeni, da je potrebno čim bolj kakovostno zagotoviti, kar je tudi omenjeno v programu, dostopnost kulturnih dobrin, ki ne smejo biti bistveno odvisne od kraja bivanja in tudi ne od socialnih dejavnikov. Ko govorimo o dostopnosti kulturnih dobrin, ne moremo mimo informatizacije na vseh področjih kulture. Od informatizacije knjižnične mreže do mreže multimedijskih centrov, registra kulturne dediščine. Prepričani smo, da se bo z izboljšavo in dokončno vzpostavitvijo le-teh dostopnost do kulture še povečala. V Slovenski ljudski stranki dajemo poseben pomen v tej resoluciji poglavju 6, ki se mu na kratko reče Knjiga. Na odboru za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport smo veliko razpravljali o amandmaju, s katerim bi nadgradili cilj 7. To je cilj posebnega cilja resolucije, ki predvideva ustanovitev proračunskega sklada za knjižnično nadomestilo in podporne projekte na področju knjige. Z omenjenim amandmajem bi ta cilj z ustanovitvijo proračunskega sklada za knjigo nadgradili. Amandma na odboru ni bil sprejet, gre pa sedaj v proceduro s strani poslanskih kolegov Liberalne demokracije Slovenije predlagan nekoliko spremenjen amandma, ki v cilju 7 vzpostavlja tudi poseben proračunski sklad v ta namen. Vlada ga podpira in dobil bo tudi našo podporo. V resoluciji je tudi govora o pluralizmu, o kulturnem in medijskem, oba sta zelo pomembni načeli. Glede kulturnega pluralizma menimo, da je ob ohranjanju tradicionalne kulturne dediščine potrebno sprejemati tudi novosti in se tudi seznanjati s kulturami manjšinskih skupnosti, narodnih skupnosti in sodelovati v mednarodnih izmenjavah na teh področjih. Glede medijskega pluralizma pa menimo, da je potrebno zagotoviti odprtost medijev, raznoliko ponudbo medijskih vsebin in zagotoviti ustrezno podporo lokalnim radijskim in televizijskim programom. Resolucija na strani 75 v Poročevalcu, ko govori o ukrepih pri spodbujanju in ohranjanju medijskega pluralizma, je na podlagi glasovanja na delovnem telesu med ukrepi pod peto alineo tudi določila ustanovitev Sklada Republike Slovenije za medije. In ta odločitev je bila po našem mnenju pravilna. Sedaj pa smo bili presenečeni, ko smo ugotovili, da je poslanski klub LDS predlagal amandma k poglavju 5, Cilji in ukrepi na posameznih področjih kulture, medijev in avdiovizualne kulture. In sicer se v amandmaju predlaga, da se črta peta alinea - in to je očitno prav alinea "ustanovitev sklada Republike Slovenije za medije" -, z argumentacijo, da ustanovitev sklada ni dovolj razdelana in da ne sledi sprejeti medijski zakonodaji. Tega amandmaja seveda ne bomo podprli in veseli smo, ker ga tudi vlada ne podpira oziroma se z njim ne strinja. Argumentacija za ta amandma naj bi bila v tem, da ne sledi sprejeti medijski zakonodaji. Po drugi strani pa je treba povedati, da je že v proceduri v vladi poseben zakon, ki bi dopolnil veljavni zakon o medijih in bi proračunski sklad za medije določil in zelo dobroopredelil tudi njegove pristojnosti, delovanje, nadzor in tako naprej. Torej argumentacija, da ustanovitev sklada ni dovolj razdelana in da ne sledi sprejeti medijski zakonodaji, nas ne prepriča. Kajti prav resolucija je tisti dokument, v katerega lahko zapišeš neko usmeritev, ki jo potem v zakonodaji nadgrajuješ. Upamo, da bo državni zbor to argumentacijo zavrnil in tega amandmaja ne bo podprl. Že uvodoma sem govoril o graditvi nacionalne identitete s pomočjo kulture in jezika. Slovenija bo kmalu vstopila v prostor evropskih narodov. Z varovanjem in ohranjanjem kulturne dediščine, razvijanjem kulture in jezika bomo v tem prostoru prepoznavni. Poleg prepoznavnosti v svetu pa morajo biti to elementi, ki bodo povezovali ne samo tistih, ki živimo na območju Slovenije, ampak tudi tiste Slovence, ki živijo v zamejstvu in po svetu. To je še zadnji naš argument in razlog, da bomo predlagano resolucijo podprli. Menimo, da je resolucija tudi sad dobrega dela pristojnega resorja in različnih strokovnih skupin, ki somu pri tem pomagali. Kot rečeno, imeli so pa dober osnutek ekipe, ki je bila aktivna v prejšnjem resorju za kulturo. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Podobnik. Sedaj dajem besedo kolegu Cukjatiju, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Resolucija o nacionalnem programu za kulturo je pred nami. Nekaj v tej resoluciji, čeprav ima mnogo dobrega in pozitivnega, kar tudi mi podpiramo, pa vendarle manjka. Manjka opredelitev nacionalnega interesa v kulturi. Kaj je pravzaprav to, nacionalni interes? Je to čim večje število muzejev, galerij, knjižnic in gledališč? Ali število izdanih knjig in posnetih filmov? Ali pa morda število bralcev, gledalcev poslušalcev? Tako nekako ga pojmuje nacionalni program za kulturo, ki ga sprejemamo sedaj v državnem zboru. A čemu muzeji in galerije, čemu umetnost in lastna slovenska produkcija avdiovizualnih del? Čemu ljudska gledališča, pevski zbori, folklorne skupine in druga ljubiteljska dejavnost? So res sama sebi namen? Ne, zagotovo ne. Država je za vse to lahko zainteresirana le kot za sredstvo za dosego cilja, za dosego nacionalnega interesa na področju kulture. A če je nacionalni interes le v čim večjem številu knjig, potem jih natisnimo, da se bodo šibile vse police, vseh knjižnic po Sloveniji in njen cilj bo dosežen. Če je v čim večjem številu gledalcev, potem namesto Traviate pripeljimo v opero ukrajinske striptizete. Bo ceneje in učinkoviteje. In če je ciljkulture le zapolnitev prostega časa, potem je bolj priročen model disko klubov. Kaj je torej nacionalni interes? Končni cilj v kulturi? Na to vprašanje nacionalni program ne odgovarja. A od dogovora zavisi, na katero vrednostno mesto bomo postavili slovensko kulturo. Od odgovora zavisi, koliko pozornosti in seveda denarja ji bomo posvetili. Od odgovora zavisi, ali bomo ali ne bomo v naslednjih letih dodatno zmanjševali proračunskih sredstev, namenjenih kulturi. Jasna opredelitev nacionalnega interesa pomeni osmislitev celotnega nacionalnega programa in vse kulturne dejavnosti. Kulturni politiki pa kompas, kažipot odločanja. Gotovo se ne bomo pri vsaki razstavi likovnih del spraševali o sledenju nacionalnemu interesu in končnemu cilju slovenske kulture. A vsaka družba se prej ali slej znajde na vrednostnem križpotju. In če takrat politika nima kompasa, so njene odločitve lahko napačne. Na področju zdravstva vemo, kaj je nacionalni interes, prvi in zadnji cilj zdravstvene politike. To je zdravje, tako naroda kot posameznika, tako telesno kot duševno zdravje. Skratka brezhibno delovanje biološkega sistema, ki zagotavlja biološko kakovost življenja. Tudi na področju šolstva je več ali manj jasno, kaj je nacionalni interes. Izobraziti državljane pomeni usposobiti jih za reševanje matematičnih, kemijskih, jezikovnih, likovnih in drugih vprašanj, na katere človek naleti v poklicnem življenju. To skuša naš šolski sistem sicer predvsem s kopičenjem faktografskega znanja, manj pa z negovanjem iniciativnosti, iznajdljivosti in veselja do dela. Skoraj nič pa nas sedanji šolski sistem ne usposablja za reševanje tistih vprašanj, ki jih nosimo v sebi in se iz naših globin prej ali slej prebijajo v človekovo zavest, ker neusmiljeno vztrajno zahtevajo odgovor. Gre za vrednotenje lastnega jaza, za moralno-etične dileme v družbi, osmislitev življenja, gre za vprašanja, ki so mnogokrat bolj pomembna od zunanjih vprašanj, ki jih pred človeka postavlja poklicno okolje. Na področju kulture pa se je s tranzicijo razkrila neka praznina. Odkar kultura ni več v službi revolucionarnih ciljev osveščanja proletariata, se znova pojavlja vprašanje njenega smisla oziroma kako na novo definirati nacionalni interes v kulturi. Prav ta na novo definiran cilj slovenske kulture bi moral postati jedro nacionalnega programa za kulturo. Izhodišče načel slovenske kulturne politike. A ker vladni predlog nacionalnega programa ne vsebuje tega cilja, teh načel kulturne politike, smo to veliko vrzel skušali zapolniti s poglavjem, ki med ostalim povzema bistvene elemente nacionalnega kulturnega programa, kot ga je s skupino kulturnikov zasnoval pokojni Rudi Šeligo. Prvo načelo. Kultura nudi tako posamezniku kot narodu višjo kakovost življenja. Vsak umetnik, naj bo slikar ali skladatelj, dramaturg ali poet, nam s svojim delom razkriva resničnost, kot jo doživlja sam. S tem nam pomaga spoznavati svet in njegovo preteklost, lasten narod in človeka, s katerim živimo in delamo. Tako kot preko drugih ljudi, tudi preko umetniških del človek končno spoznava samega sebe. Tudi umetnik je namreč človek, tudi njegova spoznanja in doživetja so človeška, torej tudi naša. Kultura je v svojem bistvu posredovanje spoznanj in doživetij. Živi in cveti le v komunikaciji med ljudmi in narodi. Zato je kultura končno tista sila, ki bistveno doprinese k počlovečenju medčloveških odnosov in k spreminjanju množice ljudi v človeško družbo. To je k višji kakovosti bivanja in sobivanja. Drugo načelo. Politika mora spoštovati svobodo kulturnega ustvarjanja, iz česar sledi kulturni pluralizem. Predvsem v svoji ustvarjalni dimenziji kultura nehote posega v duhovne človekove globine, pri čemer pa pogosto ne more ostati nazorsko meglena, neopredeljena. Kadarkoli pa je politika oblastno posegala na to področje in kulturi vsiljevala nazorske, ideološke ali pa le estetske in slogovne kalupe, je s tem usodno dušila kulturno ustvarjalnost. Tretje načelo. Vmešavanje države v organiziranost kulturne dejavnosti mora biti selektivno zadržano. Za visoko normirano dejavnost, ki jo je mogoče jasno načrtovati, naj bi še naprej v celoti skrbela država z javno službo ali pa s podeljevanjem koncesij, za dejavnost, ki temelji na težko predvidljivi ustvarjalnosti in njenem posredovanju, pa je potrebna visoka stopnja avtonomije, kjer izvajalci prevzemajo tudi veliko mero tveganja. Financiranje javne službe, javnih zavodov bi veljalo postopoma spremeniti. Namesto administrativnega financiranja obstoječih kapacitet bi potrebovali financiranje sprejetih večletnih programov, kar pa zahteva višjo profesionalizacijo dela in bolj odzivno organiziranost javnih služb. Ob takem financiranju pa bi potrebovali tudi državni nadzor nad izvajanjem sprejetega programa. Četrto načelo, ljubiteljska dejavnost je dragoceno in nenadomestljivo dopolnilo profesionalne kulturne dejavnosti. Ljubiteljska kultura deluje v svojem okolju kot združevalna sila in marsikje kot glavni dejavnik širjenja kulturnega izobraževanja in vzgoje. Pogosto edino ta dejavnost mladim začetnikom omogoča uveljavitev, ker je ljubiteljska, neinstitucionalna, eksperimentalna dejavnost, težko merljiva, nenormirana, se jo zato financira lahko le projektno. Zato bi veljalo financiranje te kulturne dejavnosti v kar največji možni meri tudi prenesti na sklade. Peto načelo, kulturna identiteta slovenskega naroda je ogrožena, za njeno ohranitev pa je v prvi vrsti odgovorna država. Tuja množična kultura, ki prodira zlasti v življenjski svet mlajše populacije in ki ostaja na ravni estetske in socialno efektne zabave, službi poenotenju vzorcev socialnega vedenja, čustvovanja indruženja na ravni, ki je za kulturno identiteto nekoristna ali celo škodljiva. Pritiska tuje ponudbe, predvsem ameriške, ne moremo preprečiti, lahko pa to ponudbo omejimo, njene učinke pa vsaj delno nevtraliziramo z večjo skrbjo za izboljšanje tehnično-materialnih zmogljivosti, filmske proizvodnje, namenjene realizaciji domačih filmskih in drugih avdio-vizualnih projektov. In še šesto načelo se glasi, pri vrednotenju posameznih kulturnih programov in projektov se kulturna politika ne sme prepustiti vrednostnemu relativizmu. Biti mora namreč sposobna razlikovati med umetnostjo, estetiko in kičem, med izpovedno močjo in vsebinsko neizrazitostjo, med pristno odzivnostjo in populizmom zabavne industrije. Kulturna politika mora slediti čim bolj jasnim merilom za kakovost, ki se oblikujejo znotraj civilne družbe in jih lahko preverja strokovno javnost. Med temi merili pa je najpomembnejša zahteva po duhovni in estetski teži kulturnih del, njihovi socialno-moralni učinkovitosti in oblikovni dognanosti. In zopet smo pri prvem in zadnjem cilju kulturne dejavnosti, pri nacionalnem interesu na področju kulture: to je spoznavanje resnice o sebi in o drugih, resnice o človeku in njegovi zgodovini, doživljanja lastne in narodne indentitete, počlovečenje medčloveških odnosov, torej višja kakovost človeškega življenja. Žal pa se vlada z amandmajem, ki smo ga predlagali, v ničemer ne strinja. Trdi, da so vsa ta načela v besedilu že vsebovana. A tudi po ponovnem večkratnem branju lahko v vladnem besedilu le enega ali drugega vsaj delno prepoznamo. O ostalih načelih pa ni ne duha ne sluha. Ostaja praznina, ki je morda tudi odraz naše in kulturne na nek način izvotljenje kulturne politike, kot bi to poimenoval pokojni Rudi Šeligo. O posameznih amandmajih bo govora kasneje. Že tu pa naj omenim dva, ki bosta verjetno povzročila kar precej razprave. Najprej amandma LDS k podpoglavju 6, "knjiga", in sicer, kjer se v 7. cilju dodaja "sofinanciranje knjižnih in revijalnih programov ter podpora projektom za mednarodno uveljavljanje slovenske literature" in kjer se določa, da sredstva proračunskega sklada ne smejo biti manjša od višine sredstev, zbranih od DDV na knjigo za preteklo leto. Mi ta amandma zelo podpiramo. Menimo, da zapolnjuje vrzel, ki je nastala ob sprejemanju drugih amandmajev, in upam, da bo sprejet. Še en amandma bi omenil, in sicer prav tako amandma LDS, ki ukinja sklad Republike Slovenije za medije. Gospodje, na področju industrije smo se končno tudi pri nas zavedeli, kako pomembno je zagotavljati konkurenčnost in preprečevati monopol. Prav monopol ubija področje, ubija tiste vrednote, ki jih sicer prinaša prosti trg in demokracija. Tudi na področju ideje in indoktrinacije ljudi je treba zagotavljati konkurenčnost in preprečevati monopol. Zato amandma, ki ukinja že sprejeto soglasje, da naj bi bil sklad Republike Slovenije za medije uvrščen kot alinea v to poglavje, je najmanj, kar bi rekel, nedržavotvoren. To je amandma, ki ga mi seveda ne bomo podprli, in upam, da ga tudi LDS ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Cukjati. Kolega Štemberger bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih. Imate besedo, kolega Štemberger.
Hvala za besedo. Na pragu vstopa Slovenije v Evropsko unijo, ko bo kultura eden izmed najpomembnejših kazalcev identitete slovenskega naroda, sprejemamo nacionalni program za kulturo. Ta bo opredelil smernice in nakazal razvoj kulture v naši državi ter pokazal prioritete in področja, ki jim bomo v prihodnjih štirih letih namenili posebno pozornost. Iz razprav na odboru kot tudi na javni predstavitvi mnenj smo lahko slišali zelo različne poglede in mnenja o tem temeljnem dokumentu za slovensko kulturo. Strinjamo se, da je nacionalni program za kulturo nujno treba sprejeti, čeprav smo lahko slišali tudi veliko pripomb in kritik. Prav vsako mnenje je pomembno, če pomaga k oblikovanju boljšega predloga varovanja in razvoja kulture v Sloveniji. Kot na drugih področjih je tudi v kulturi največ pripomb prav na financiranje kulturnih ustanov in področij, saj kot drugod tudi v kulturi ni toliko sredstev, kot bi si jih želeli, da bi lahko izpeljali prav vse programe in dosegli prav vse zastavljene cilje. Verjamemo, da so bili podani predlogi dobri in bodo doprinesli k razvoju kulture v Sloveniji. Prav vsa področja v kulturi si zaslužijo svoje mesto v nacionalnem programu in predvideno strategijo njenega razvoja. Eden najpomembnejših je ohranjanje slovenskega jezika. Zdi se, da se šele v zadnjem času zavedamo pomena svojega jezika, njegovega ohranjanja in razvoja. Katastrofalni so podatki o funkcionalni nepismenosti Slovencev, o ravni bralne kulture, o dostopnosti do knjig. V državni zbor smo pred kratkim v proceduro sprejeli zakon o javni rabi slovenskega jezika, kjer bo vsaj v javnih ustanovah definirana raba slovenščine. To je majhen korak, ki upamo, da bo v prihodnosti pozitivno vplival na razvoj in ohranitev slovenščine v poplavi evropskih jezikov. Še posebej je treba poudariti strategijo večjega spodbujanja mladih ustvarjalcev s programom uvajanja delovnih štipendij. Le-te bi omogočile zagotavljanje pogojev za ustvarjalnost posameznika, saj je prav pomanjkanje finančnih spodbud mlade, nadarjene umetnike odvrnilo od njihovega ustvarjanja doma in so se odločili za ustvarjanje v tujini, kjer je več posluha zamlade umetnike, ali pa so se odločili za šolanje v drugih dejavnostih, kjer je pridobitev zaposlitve lažja. S tem je prav gotovo največ izgubila prav slovenska kultura. Upamo, da bo izvajanje nacionalnega programa za kulturo tudi takšne trende zaustavilo in pripomoglo k izboljšanju stanja na področju kulture in k uveljavitvi slovenske kulture tudi v širšem evropskem prostoru, kamor vstopamo. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo resolucijo o nacionalnem programu za kulturo podprli. Hvala.
Hvala lepa, kolega Štemberger. Stališča poslanskih skupin bomo sklenili s predstavitvijo stališča poslanske skupine Slovenske nacionalnega stranke. Kolega Jelinčič ima besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospa ministrica, kolegice in kolegi, lep, dober dan! Nacionalni program za kulturo je vendarle pred nami - zadnji trenutek pred volitvami, tako da bi marsikdo pomislil, med drugimi tudi mi v Slovenski nacionalni stranki, da gre za predvolilni golaž, ko je treba pokazati, da smo le nekaj naredili. Kajti na področju kulture se je v zadnjem mandatu naredilo izredno malo, zelo malo, v glavnem skorajda nič. Pa gremo lahko kar po vrsti. Ko se v nacionalnem programu govori o spodbujanju kulturne raznolikosti - kaj smo dosegli na spodbujanju kulturne raznolikosti? Samo to, da so vse marginalne skupine dobivale finančna sredstva za svoje delovanje, od česar ni bilo nič. Po svetu se določene zadeve financirajo na ta način: ko se izkažejo, da so dobre, takrat dobijodotacijo. Ne pa prej, da denar potrošijo in na koncu ministrstvo nekako pod preprogo porine tiste porabljene milijone, iz katerih ni bilo nič. V nacionalnem programu, ki seveda je potreben - in ta nacionalni program, ki ga imamo pred seboj, je zgolj ogrodje in nič več, zelo ga bo treba še dodelati in dodelovati, ampak v tem nacionalnem programu manjka ena najbolj bistvenih zadev; to je, kako pridobiti finančna sredstva, kako olajšati tistim dobrim umetnikom, da bodo preživeli. Kako napolniti nacionalne institucije s premično kulturno dediščino, ki nam zopet beži čez meje? Še bolj nam bo bežala, ko bomo stopili v Evropo, kajti slovenska kulturna dediščina že dolgo ni več samo slovenska kulturna dediščina, ampak je evropska kulturna dediščina oziroma svetovna kulturna dediščina. In tiste dobre stvari, ki so dobre v Sloveniji, se z veseljem uvrstijo v zbirke galerij, muzejev in podobnih institucij v Berlinu, v Londonu, v New Yorku, Washinghtonu, v Moskvi, kjerkoli. Pri nas nimamo posluha za te zadeve. Imamo pa recimo, posluh za tako imenovano filmsko umetnost, ki ji jaz rečem "filmska industrija". Film je industrija in film mora živeti samega sebe. Mi smo eni od redkih, ki imamo nekakšen filmski sklad, ki naj bi promoviral slovenski jezik. In potem gremo pogledat in vidimo, da pri tistih filmih, v glavnem, ki jih financira filmski sklad, sedi notri šest gledalcev, ker so narejeni za to, da gospodje režiserji in scenaristi potrošijo finančna sredstva, da si "nabašejo" žepe in potem ni več važno. Film gre v bunkar, gledajo ga enkrat, morda dvakrat, na festivalu v Sloveniji in potem nič več. In če pogledamo, kateri filmi dobivajo nagrade; to so tisti, ki so bili posneti izven proračuna s finančnimi sredstvi donatorjev in ljudi, ki so se zbrali in dali denar. Kar poglejmo, katero nagrado je kakšen film dobil, pa bomo videli. Kajti filmski ustvarjalci z velikim veseljem ob pridobitvi nagrade povedo, naredil sem pa film brez finančnih sredstev ministrstva za kulturo. Naprej. Imamo vprašanje knjige. Kaj je ministrstvo naredilo na področju knjige? Doseglo je to, da se bogatijo preprodajalci, trgovci. Ko nekdo knjigo izda, mu trgovec pobere okrog 60% marže za to, da knjigo vzame na polico in jo potem prodaja tam ali pa ne. 60%. Ministrstvo ni naredilo nič. In če je to skrb za slovenski jezik, da se daje zaslužek preprodajalcem, je to sramota. Mislim, da bo kolega Partljič lahko nazorno povedal na primerih določenih pesnikov in pisateljev, ki so si za izdajo svoje knjige lahko kupili hišo, vendar to je bilo v avstroogrski monarhiji. Danes si hiše gradijo in palače gradivo preprodajalci. Saj jih imamo kar nekaj v Sloveniji, ki zapirajo založbe, da ne izdajajo več knjig, ker se jim ne zdi potrebno. In potem izsiljujejo pisce knjig: "Ja, 400 jurjev ti bom dal...", to mi je povedal en pomembni slovenski pisatelj. 450 tisoč je dobil honorarja za knjigo, 450 tisoč slovenskih tolarjev, to je manj kot 2000 evrov. Ministrstvo za kulturo pa spodbuja preprodajalce, ki so s tem, da je bila knjiga natisnjena, potem odvzeli od vsega skupaj 60% zaslužka in ga zbasali v žep. Da bi pa ministrstvo pomagalo s tem, da bi zahtevalo od finančnega ministrstva, da se uredijo v davčni zakonodaji olajšave za tiste ustanove, firme in pravne, pa tudi fizične osebe, ki podarijo kakšno zadevo kakšni nacionalni instituciji, da bi se to pri davčni osnovi odbilo - ne, tega pa ne. In tukaj smo zopet na dnu lestvice v Evropi. Potem pa ni čudno, če naše institucije pravijo, veste, kaj, bomo mi rajši dali "fuzbalskemu" klubu, tam se bolj vidi, pa se bolj ve in tako naprej, pa tisto lahko vtaknemo stran. Če bomo dali kakšnemu muzeju za odkup kakšne zbirke, bomo samo gor plačali. In povem za primer Makedonijo, kjer je nacionalna banka, ki nima denarja in vendar je dala 200 tisoč evrov za odkupe lastne kulturne dediščine. Makedonija! Vemo, v kakšni gospodarski situaciji je. Pri nas - nič. Ena od zadev, ki se točno veže na to davčno zakonodajo oziroma na porabo financ, je tudi kontrola. Ministrstvo za kulturo nima nobene kontrole, kam gredo finance. Finance se dajo in potem upa se, da se bo kaj naredilo, a nihče še ni moral predložiti poračuna, kam je dal denar in zakaj ni ničesar naredil iz tistega denarja. Ne bom se tukaj vračal na prevod Korana, za katerega je študentska založba že dobila 3,5 milijonov tolarjev, panič niso naredili. Samo čakali so, da bodo še 3,5 milijonov, pa še tri milijone in pol, tako približno devetkrat, desetkrat. In tudi potem ne bi bilo nič. Če gremo naprej oziroma še malo nazaj, se lahko ozremo tudi na Opero in balet. Na tako nizkem nivoju, kot je danes operna in baletna hiša v Ljubljani, še ni bila. V totalnem razsulu je. In navkljkub dobronamernim sugestijam ministrici, da na nekaj stori na tem področju, naj zamenja nekompetentne ljudi, ni bilo storjeno ničesar - nič. In zadeva je v razsulu. Upravno sodišče je presodilo tako, kot smo nekateri opozarjali, da bo. Ne, to se dela po politični, strankarski liniji; postavlja se direktorje v Opero, postavlja se direktorje v Filharmnijo - in kaj imamo od tega? Nič: slab program, prazne dvorane, prazna blagajna. In cela vrsta ljudi, ki so nezadovoljni, ki ne morejo nastopati. Po drugi strani pa imamo tako v Operi, pa tudi v dramskih gledališčih celo vrsto ljudi, ki dobivajo plačo, sedijo doma in snemajo reklame. To je največ, kar naredijo, za to pa dobijo še dodatno plačilo. Tudi tukaj ni nič urejenega. Kar se tiče muzejev - grozljivo. Tam imamo nacionalni muzej. Nacionalni muzej, ki je ena od najbolj revnih institucij v Sloveniji. In še, kadar je potrebno za kakšne stvari, da ne gredo čez mejo, še ni denarja za odkupe. Ne! Ni problem za ne vem kakšno - tamle na Metelkovi - kakšno druženje kakšnih napol zadrogiranih skakalcev tam ali kaj delajo, ki se z glavo butajo, pa farbajo samega sebe - mislim, z barvami, barvajo se in potem tekajo okrog. In to naj bi bilo umetnost, tam se da dobiti denar. Za kaj drugega pa ne. Zdaj je pa zanimivo to, vam bom pokazal. Včeraj mi je nekdo iz Zagreba prinesel, mi je ponudil v odkup slovensko kulturno dediščino - originalne risbe Božidarja Jakca, osnutki za izdelavo znamk in podobno in enkratni prvi odtisi določenih znamk, znamk, ki nikoli niso bile izdane in tako naprej. Originali, lepo vas prosim! Tudi jaz tukaj fotokopije kažem. V Zagrebu! In ta zadeva, ta dediščina Božidarja Jakca je bila sporočena, da jo je potrebno odkupiti. Gospa ministrica je vedela za to, pa ni naredila nič. In zdaj bodo morali privatniki kupovati slovensko kulturno dediščino v tujini in jo prinesti sem, zato da jo bomo imeli tukaj v Sloveniji. Sramotno, sramotno. Ukradli so Petkovškovo sliko, tam iz galerije. Tudi to Petkovškovo sliko so za tri tisoč mark ponujali na Hrvaškem. Ministrici se ni zdelo vredno, da bi dala tri tisoč mark, pa bi kulturno vrednoto dobila nazaj. Pa je bila opozorjena na to. Kakšen nacionalni program, lepo vas prosim? Kakšna skrb za kulturne vrednote? To je samo varovanje lastne pozicije, tam kjer pač je - in konec. In zdaj pred volitvami je treba narediti nekaj. Zakaj pa nismo dobili nacionalnega programa takoj ob začetku mandata? Zakaj ga nismo dobili? Nacionalni program, ki ga je pripravil takrat gospod Šeligo in na katerem precej temelji tudi ta program, je bil pripravljen že takrat. Ampak, se je mislilo, saj je vseeno, tri leta lahko spimo, tri leta lahko delamo, kar hočemo, zadnje leto ali pa zadnjih nekaj mesecev, pol leta pred volitvami, bomo dali ven program in se bomo pohvalili: mi smo pa naredili nacionalni program za kulturo. Nič ni narejenega, slabo je narejeno, grozljivo slabo je narejeno! Denar se troši, včeraj smo slišali na televiziji, da je 24 individualnih pogodb na RTV-ju, v bistvu pa financira pa vse skupaj ministrstvo za kulturo. Mene prav zanima, kdo je dobil kakšne procente, da je dal take individualne pogodbe, in kaj je iz tistega nastalo? Kot vemo, ima televizija iz dneva v dan slabši program: nima kulturnega programa, nima izobraževalnega programa, če je kaj najbolj izobraževalni program, ki ga ima ljubljanska televizija, je kakšna slaboumna španska nadaljevanka ali pa nekaj podobnega v slovenskem jeziku, ko gledamo Vrtičkarje, pa ne vem kaj še vse. Velika kulturna dobrina, lepo vas prosim! Me zanima, v kateri državi se gredo še tako; kot je meni znano, nikjer. Lastne kulturne dediščine pa ne spoštujemo. V Mariboru je kulturno ministrstvo dovolilo na zaščiteno hišo, na mariborske zapore, dati stekleno konstrukcijo oziroma jekleno konstrukcijo s steklenimi ploščami, pa je to vse v redu. Če hoče kakšen kmet popraviti svoje okno, takoj "uletijo" neki varovalci kulture in ne dovolijo, da bi malo po svoje naredil. Ne, tam ne! A v Mariboru, kjerje pa velika stavba, kjer so interesi drugačni, kjer se verjetno tudi finančne pogače režejo drugače, tam se pa da. Zelo čudno, mislim, grozljivo. Skratka, resolucija je potrebna. Mi jo bomo navkljub vsemu podprli, zaradi tega, ker je treba nekaj imeti in je bolje nekaj malega kot nič. Kajti to je samo začetek, delo se šele začne. Je pa v veliki meri ta resolucija pesek v oči, ker na tak način, kot se zdaj dela na ministrstvu za kulturo, mislim, da ne bomo daleč prišli. In bomo slovensko kulturno dediščino tega obdobja, pa tudi prejšnjih obdobij, še tisto malo, kar je ostalo doma, hodili gledat po tujih muzejih. Tako kot gledamo izkopanine iz bronaste dobe v avstrijskih, nemških ali pa angleških muzejih - najlepše zbirke so narejene iz slovenskih izkopanin. In izgleda, da bomo tudi to hodili ven gledat. Tudi, recimo, Jakčeve mojstrovine, zaradi tega, ker se nekaterim ne ljubi ali pa nočejo reševati slovenske kulturne dediščine, ker jim je vseeno, ker jim je dovolj, da hodijo na razne prireditve in da so okoli njih razni igralci in filmarji in so potem srečni, kako so dobri in kako so pomembni in tako naprej. Hudičevo žalostno je vse skupaj, hudičevo žalostno! Zaenkrat toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. S predstavitvijo stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke smo sklenili predstavitev stališč vseh poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o predlogu resolucije v celoti. Seznam je precej obširen. Začeli bomo pri kolegici Mariji Ani Tisovic, ki se razpravi odpoveduje. Želi besedo Jerca Mrzel? [[Ne želi.]] Potem gremo naprej. Dr. Miha Brejc. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne, ne bom čakal, ker večkrat opozorim na to, da naj bo mir v dvorani. Prosim lepo. Dr. Miha Brejc? [[Ne.]] Kolega Levič? [[Ne.]] Kolegica Širca, izvolite.
Naj na začetku korigiram slabo obveščenega Zmaga Jelinčiča: slovenski film je imel [[...]]
Samo trenutek, prosim. Pozval sem vas k besedi, gospa Jerca Mrzel. Kolegica Širca ima besedo. Večkrat prosim za mir v dvorani, ker to moti tiste, ki govorijo, pa kljub temu tega miru ni. Bom dal besedo, ampak zdaj ima besedo kolegica Širca.
Slovenski film je imel v letu 2003 tudi 120.000 gledalcev, kar globoko presega nekatere največje ameriške uspešnice. Imel je tudi 60.000 gledalcev, v primerjavi z gledanostjo nekaterih slovenskih filmov, tudi tistih, kjer je gospod Zmago Jelinčič sodeloval kot pirotehnik, ki so imeli zgolj 1000 gledalcev, dobil je pa nagrade v okviru slovenskih koproducentskih projektih nagrado Feliks, Oskar. Rezervni deli imajo več kot 40 nagrad v mednarodnem merilu, sodeloval je slovenski film v zadnjih nekaj letih v Berlinu, Cannesu, Benetkah in bil tudi nagrajen. Tako je pravilno, da se z relevantnimi podatki prihaja, ampak vem, da so nerelevantni in vedno tendenciozni. Hočem pa spregovoriti v tistem delu, kjer se na splošno o nacionalnem programu, s tem da bi rada poudarila, da nacionalni program se v zavest slovenstva nasploh v zadnjih letih vpisal kot neko mitično stičišče, kot mitična točka, ki naj bi razrešila domnevno nelagodje v kulturi. Mislim, da je tovrstno mitiziranje nastalo s tem, ko se je od njega preveč pričakovalo in se je v njega preveč projeciralo. Tudi njegova dolgoletna odsotnost ga je delala še za večji predmet poželenja in še za večjo projekcijo želja. Opozoriti je treba sicer, da so se v tem času pojavljale vedno nove potrebe, stare niso odmirale in zaradi tega se je na nek način tudi želja po neki sistematizaciji in po neki strategiji izpostavljala vedno močneje. Predvsem pa se je ta mit začel vzpostavljati takrat, ko je bil na začetku 90-ih let sprejet zakon o uresničevanju javnega interesa na področju kulture in ko v tistem trenutku pripravljalcem zakona še ni bilo povsem jasno, kaj morajo odgovoriti na področju kulture ali pa tudi jim marsikateri odgovor ni bil še poznan. In so pač vse odprte dileme preložili v nacionalni program za kulturo. Je pa tudi res, da vse te sprotne neznanke, ki so bile takrat sprožene, so se reševale sproti in jih je sama kultura reševala bodisi s področno zakonodajo - ne samo na kulturnem nivoju, na področju kulture, ampak na področju vseh resorjev. Govorim o delovni zakonodaji, govorim o seveda vsakoletnem proračunu in govorim tudi o tistih zakonih, ki so ustvarjali strategijo in odgovore sproti znotrajkulture same; od zakona uresničevanje javnega interesa, zaščiti intelektualne lastnine, zakona o filmskem skladu, medijih, knjižničarstvu, financiranju občin etc. V tem smislu je tokratni NPK, ne več NKP, ki je pred nami, zmes nekakšne želje po strategiji in po konkretnih ukrepih. Večino ukrepov izhaja iz že sprejete zakonodaje, problem je le v tem, da se jih na določenih mestih podreja, ne pa jo dovolj nadgrajuje. Zato od strategije ostane bolj malo ali pa zgolj na bolj leporečni ravni. Sama namreč mislim- in nisem zagotovo edina -, da gre pri nacionalnem programu za prevelika pričakovanja, kajti ni ga nacionalnega programa, v katerem bi se lahko prepoznala večina in ga seveda tudi za svojega vzela. Deklarativni program se lahko pa kaj kmalu prelevi v nezavezujoč papir, ki lahko v svojih bohotnih načrtih obljublja ogromno, vrne pa premalo. Kaj pa NPK obljublja, ne da bi o tem imel res izdelano strategijo in projekcijo ali pa dovolj močne interne temelje, ki bi izšli iz dovolj objektivne analize? NPK navaja, recimo, da bo kulturna politika dejavno sodelovala v oblikovanju prihodnje regijske ureditve, je pa problem, da kompasa za regionalizacijo in decentralizacijo nima. Ne sugerira dovolj dobro in precizno mrež, ne razdeljuje nacionalnih in lokalnih nivojev in ne prepušča ustanoviteljskih razmerij v presojo, preveč je prepušča v presojo okusa posameznemu ministrstvu oziroma njegovi politični opciji - ne glede, na katero v prihodnosti lahko mislimo. Nacionalni program govori o stimulativni davčni politiki v enem stavku. Govori o olajšavah, ki naj bi spodbujale vlaganje v kulturo, toda hkrati pri oblikovanju trenutne davčne politike in zakonodaje te stimulativnosti ne čutimo in ne prepoznamo. Res pa, da ni še sprejeta, res pa je, da na določenih mestih gre za predloge, kot so predani, in za rešitve, ki so slabše od dosedanjih. Napor, ki se je zgodil, recimo, pri vprašanju avtorskih honorarjev, gre za kompromisno rešitev, se ne zajema vseh poklicev, ki bi bili lahko na področju širšega dojemanje kulture oziroma vsaj tisti resorjev, ki jih ministrstvo pokriva, vključeni - če omenim, recimo, že novinarje, ki bi jih lahko tudi ta zakonodaja pri obravnavi avtorskih honorarjev zajela. Sploh pa se v okviru njihove delikatne situacije, v kateri se nahajajo, ko je zaposlovanje zmeraj slabše. Nacionalni program temelji, sloni na temeljih, ki jih je v veliki meri definiral in oblikoval zakon o tako imenovanem kulturnem tolarju, tu ga dosledno povzame - res je -, toda, niti 20% ali približno 20% njegovega ogrodja se ne odraža v tabeli, ki več ni del nacionalnega programa kot dodatna priloga, kot je bil v osnutku, kar pomeni, da lahko to tabelo, ki pomeni pravzaprav vsakoletni proračun, razumemo - in seveda s tem tudi program preveč fiktiven. Je seveda tak program lahko dober promotor samega ministrstva, toda je tudi negotov potni list za same kulturnike. Ne bom se poglobila v posamezna področja, o tem smo ogromno diskutirali, lahko omenim le, da mi je zelo žal, da se pojem razumevanja kulturne politike ni razširil tudi na razumevanje kultiviranja prostora, to se pravi, da ni vzel v obzir krajinsko arhitekturo, načrtovanje in spoštovanje krajinskega projektiranja; kar pomeni, da je getoiziral na neki način to področje v drugi resor - premočno in upam, da v samem življenju in v samih ukrepih znotraj življenja bo ta sfera dobila svoje mesto. Problem, ki ga sama občutim, je tudi ta, da je večina posameznih področij od vizualne, glasbene in ostalih produkcij vpeta v preveliko storilnostno naravnanost, da je projektirana, kot so bile nekoč petletke, ko so bili določeni odstotki s cilji, in da so na nekih določenih področjih tudi celo omejujoči ali pa s to storilnostjo naravnanostjo bodo diskriminatorni do drugih, ki, recimo, ne bodo lahko sledili nekim odstotkom, kot jih navaja sam program. Opozorim tudi lahko na velik problem, ki bo nastal takrat, ko se bo začela znotraj kulturne politike udejanjati tudi nova delovna zakonodaja, ki v tem programu dejansko ni projicirana. Takrat, ko se bodo začeli spoštovati intelektualni poklici kot tisti, ki imajo primerno vrednost drugim poklicem, kar pomeni tudi primerne izhodiščne izračune za plače, da se bodo dosledno začeli izvajati tisti principi, ki govorijo o nadomestnih, dodatnih obračunavanjih pri zaposlovanju za določen čas.In da ne bo celotne proračunske projekcije, ki pravzaprav je temelj tega NPK-ja v ozadju, zrušil tisti del, ki bo predpostavljal, da se vendar tudi plačna politika na tem področju popravi in da se ne bo tako sramotno odražala kot se sedaj, ko so vsaj delno jasne plače znotraj javnega sektorja le-te skrajno podcenjujoče. Hvala lepa.
Kolegica Jerica Mrzel.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči. Gospoda iz ministrstva, drage kolegice in kolegi, ljubi ljudje. Danes je za mene svečan dan. Pozdravljam nacionalni program za kulturo. Najbrž se malokdo zaveda njegove pomembnosti, kljub pripombam in amandmajem, ki jih bomo slišali, in pripombe, ki smo jo že slišali - je treba in jih bo treba premisliti -, sem prepričana, da je nacionalni program načelno dober in predvsem potreben. Pozdravljena gospa ministrica, vas nisem prej pozdravila. Govorila bom načelno. Slovenci, ki smo potomci različnih vplivov in pritiskov na tem pretočnem in prepišnem ozemlju, se lahko seveda pohvalimo s kulturo, saj nas je združevala skozi najtežje čase zgodovine, od prve piščalke 40 tisoč let pred našim štetjem do prvih tiskanih knjig, od katerih je vsaka veljala par volov, kar bi danes pomenilo, en avto - ljudje so vse pokupili. Vse te knjige so bile seveda požgane, a kljub temu je ta narod obdržal jezik, to skupno posodo, v kateri narod živi, tako kot je nekoč rekel naš kolega Jaša Zlobec, če se ne motim. V času, ko se je govorilo uradno nemško, latinsko in italijansko, šele na četrtem mestu je bila slovenščina jezik kmetov in malih obrtnikov, kljub temu se je dvignil veličastni Prešeren. Če gre za bravuroznost poezije, se lahko kosa s slehernim poetom na svetu, čigar izpovedna ljubezen do sočloveka, naroda in človečanstva, če gre občutljivost za pravico in poštenost, nima primerjave mogoče v literaturi sveta. Tudi njemu so pravzaprav požgali vse, razen pesniške zbirke in so ga zakopali za zid, tako da bi ga Slovenci vendarle pozabili. Njemu je bila druga osmrtnica v slovenščini napisana, prva njegovemu prijatelju Čopu. Levstiku so vzklikali: "Pogine naj pes!", Cankarju so na začetku še prejšnjega stoletja uničili pesniško zbirko, kot veste in ravno Cankar je bil tisti, ki je zapisal: "Ta narod, ki je trikrat 500 let trpel in tlačanil, naš narod, ki se je boril s svojo krvjo in s svojimi solzami, ta narod si je kljub suženjstvu in uboštvu, kljub gladu in žeji ustvaril svojo lastno kulturo." In še je rekel Cankar: "Bogatejši so pač drugi jeziki, pravijo tudi, da so milozvočnejši in bolj pripravni za vsakdanjo rabo, ali slovenska beseda je beseda praznika, vriskanja in petja. Iz zemlje sami izvira kakor velikonočno potrkavanje in zvezde pojo, kadar se na nebu pojavijo, itn...", da ne bom predolgo govorila. To si lahko tudi preberete in bom še kdaj povedala. Čas se je nadaljeval s slovenskim kulturnim vprašanjem in v najtežjem času boja za svobodo je bila kultura vzdrževalka v hudih zimah in v krvi. Bile so tiskarne, bila je tudi Prešernova knjiga tiskana, proglašen je bil naš največji kulturni praznik, žal 8. februar, ne pa 3. december, ampak zaradi tega, ker so bile takrat tam ofenzive - ker to malokdo ve, zato to govorim. Bilo je gledališče, bili so pesniki in pisatelji, večina naših brigad je bilo poimenovanih po pesnikih in ljudje so se borili pod geslom, Prešernovim geslom: "Manj strašna noč jo v črne zemlje krili, ko so pod svetlim soncem sužni dnovi." In še je izkrvavel pesnik, ki nam je rekel: "Izdahnili bi, da ne trpimo z oporno dvignjeno glavo." In še bil lahko naštevala. Po vojni so bile narejene založbe, je bil narejen dober film. Ni bilo tako, kot je Jakobus Gallus, ki ga vsi poznamo in je še moral iti ven in ga skoraj ne priznavajo več kot Slovenca. Je bil Hugo Wolf, ki ga nimajo skoraj več za Slovenca, ker je moral iti ven, ker mu tukaj ni bilo dano, da bi delal. Anton Ažbe je bil zunaj, kot vemo, da ne govorimo o Groharju in nekdo je prej govoril o dušenju ustvarjalnosti. Groharju so bile naročene freske v trnovski cerkvi. Začel jih je delati in so ga prekinili, ker jim niso bile všeč. Danes bi lahko imeli Groharja v trnovski cerkvi in ga nimamo. To je to dušenje, o katerem nekateri govorijo, in se moram nanj odzvati. Bila je skratka po vojni sodobna umetnost in kulturna in moram še reči to - ker nas čas preganja -, da se v umetnost izplača vlagati. Da tudi ameriške raziskave, ker veste, da je najbolj hud kapitalizem, vedo, da se v kulturo splača vlagati in bi vam lahko tudi o tem govorila. Treba je nekaj poudariti: da umetniško delo seveda ni zastonj in tega se moramo vsi po vrsti zavedati. Tudi gospod Rop, tudi gospa ministrica Petrinova, tudi gospod Mramor itn. Lahko se najdejo v naši družbi zanke, kako bomo poskrbeli za ustvarjalca. Kajti, koliko dela je, preden nek baletnik zna eno uroplesati na odru. Koliko dela je, preden - lahko vam povem anekdoto -, ko je nemškega cesarja nekdo slikal 14 dni, pa mu je potem dal račun in rekel: "Kaj je pa to takšen denar za 14 dni." Pa je rekel: "Ja, 14 dni pa vse moje življenje." Kaj bi govorili o gospe Marijani Lipovšek - vprašajte jo, kako dolgo je študirala in delala. Kaj bi govorili o gospe Ireni Grafenauer itn? Koliko časa je vloženega in če bi vse to plačevali, bi vedeli, kako je treba kulturo tudi plačati in najti denar za njo. Torej poudarjam, da bo treba dati v kulturo malo več denarja, kajti od naše osamosvojitve naprej, žal, ko smo dosegli svoje cilje, se denar za kulturo zmanjšuje in ne povečuje. Ampak tu ni kriva naša ministrica, tu je kriva kompletna naša družba in politika. Mislim, da je treba na koncu poudariti izgradnjo NUK. Mislim, da je treba poudariti življenje mladih ustvarjalcev, ki prihajajo v te poklice in nimajo več niti honorarjev niti plač, nimajo več stalnih zaposlitev. Vsi okrog, trgovci z novci, vsi okrog - organizatorji v gledališčih predvsem, ki jih najbolje poznam - imajo stalne plače, imajo redne plače, lahko vzamejo kredite. Umetniki jih ne morejo dobiti! In ne vem, kako bodo naprej živeli. In moram poudariti to skrb za mlade ljudi, moram poudariti. Šli smo na raznorazne referendume, nismo pa šli na referendum, da bi živeli v kapitalizmu, v takšnem, kot se zdaj pojavlja. Treba bo najti takšne zanke, kako bomo skupaj ta mali narod v tem velikem svetu, s to veliko kulturo, preživeli. Mislim, upam in verjamem, da bomo tudi v tem času našli zanke, kako bomo nagrajevali sponzorje, kako bomo našli denar za mlade ljudi, ki so kreativni, kajti kreativnost je treba podpirati in kreativni ljudje morajo preživeti. Na koncu bi opozorila še na gradnjo akademij. Ta ideja je fantastična, da se gradijo tri akademije skupaj in ta akademija seveda mora biti v Ljubljani. Zelo mi je žal, lahko bi razlagala, zakaj, pa zdajle ni časa. Na koncu mi dovolite - ne vem, koliko časa že govorim -, Ervin Fritz je zapisal tole pesem: "Mi, ki ležemo k očetom, vsi Janezi k Franceljnom in Pepijem, ležemo k očetom. Naši sinovi bodo lahko prodajali svetu le svojo pamet, sivo materijo. Z drugim jih ne moremo obogatiti. Grozno nam je, tu je cel narod, pa le trije znajo latinsko, pet jih zna sveto pismo, šest jih gradi nebotičnike. Tri pesnike udariš, pa ne bo znal nihče več prevajati v rimah iz nemščine. Kakorkoli računaš, biti majhen narod, pomeni, da ni ljudi. Naša dediščina je tisočletna. Ubogi kmetijci so pririli cizo s svojo revščino vse do nas. Mi bijo morali obogateno z darovi odvleči naprej. Tak majhen narod ne diha, ne živi samogibno, ampak le po natančnem načrtu." Sklenimo torej: vsi bomo delali, vsi bomo vladali, vsak hip bomo vedeli, kaj moramo dati rodovom za nami - to našo milo govorico, našo zgodovino in vse, kar je zanjo potrebno. Naš pozdrav bo: tudi v prihodnje tisočletje v Sloveniji! Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Jerca Mrzel. Kolega Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Razprava, ki se je in ki se bo odvijala, kaže, da je kulturna identiteta naroda zelo pereč problem, o katerem govorimo žal prepozno, a prav je, da govorimo. In tako, kot je dejal spoštovani poslanski kolega, gospod Zmago Jelinčič: podprli ga bomo, zato ker je dobro, da ga imamo - a žal pozno. Dobil sem neko primerjavo z včerajšnjim dnem, ko smo se pogovarjali o tem, kakšna kvota v nekem zakonu po spolu ljudi naj bi nekje bila zapisana in tako naprej. Tudi danes dobim neko primerjavo in pravim: slovenski jezik in slovenska kultura je in mora ostati v srcu Slovenca, ne na papirju. Če bomo to zavest vzdrževali - prav je, da imamo nacionalni kulturi program, prav je, da bomo imeli zakon o rabi slovenskega jezika - prav je! Ampak, če tega v srcu ne bomo imeli, nam noben zakon in nobena resolucija, noben nacionalni program ne bo pomagal. Gre za strateški dokument, ki poudarja slovensko kulturno avtonomnost, ki je še kako potrebna ob trenutku, ko se pridružujemo enemu narodu, ki bo štel 450 milijonovljudi. In ob tem poudarjam, kar sem že nekoč rekel: Slovenija ne bo konkurenca na kulturnem področju v Evropi in v svetu, še posebej v Evropi, ampak bo pokazala končno velikemu avditoriju, kaj ima. Jaz sem prepričan, da je vsa bogata kulturna dediščina bogate kulturne sosede Avstrije, Madžarske posledica slovenske kulturne dediščine. Avstro-Ogrska država se je obogatila na kulturnem področju s Slovenci in ne obratno, na to sem ponosen. Med vsemi težavami in naštetimi problemi, ki so navedeni v tem programu, bi rad poudaril samo eno: mene in mojo retorično ali govorno sposobnost, govorim pač v svojem imenu, meni jo je dala knjiga. Spoštujem vse zvrsti umetnosti, ki so navedene v nacionalnem kulturnem programu, žal pa se mi zdi, da je poudarek na knjigi, o knjigi, o pisani slovenski besedi premajhno. Želel bi si, da bi se ustanovil javni sklad za knjigo, želel bi si. In prosim ministrico, da si te besede zapomni in da naredi na tem področju, kar se pač lahko in da. Nedorečena je davčna problematika. Enkrat si bomo morali naliti čistega vina, če že govorimo o davčnih olajšavah na enem, drugem ali tretjem področju, bomo morali enkrat doreči tudi davčno politiko na kulturnem področju; takšno, ki bo stimulirala slovensko kulturo in slovenski jezik, razvoj slovenske nacionalnosti, ki se je vedno peljala skozi kulturo, ne pa ne vem kakšna druga področja. Rad bi rekel še nekaj. Žal mi je, da prebiramo amandmaje na resolucijo o nacionalni kulturi. Žal mi je. Pomeni, da smo zopet politizirali nekaj, kar po mojem osebnem mnenju ne bi smeli; pomeni, da imamo različne politične poglede na tisto, na kar smo pravzaprav vsi ponosni in na kar moramo biti ponosni. Pomeni, da je nacionalni kulturni program, če se gremo amandmirati, slab ter dopušča vmešavanje politike in ker dopušča, da politične točke nabiramo ali nabirate - ne bom rekel zdaj v tretji osebi - vsi. To ni dobro. In nenazadnje, bistvo vsega je, kultura je nacionalna identiteta, ne pa proizvodna identiteta. In še drži tisto, kar je bilo nekoč že povedano, nacionalni kulturni program ne bo nikdar tak, da bi ustrezal vsem. Ali bo pa tak, da bo ustrezal večini - nam Slovencem in ljubiteljem slovenske kulture in slovenskega jezika?
Hvala lepa, kolega Barovič. Kolega magister Drobnič ima sedaj besedo.
Torej, Slovenci damo veliko na svojo kulturo in pri identiteti te države in nastajanju države so kultura in kulturni ustvarjalci predstavljali ključno vlogo. Zato se mi zdi in verjetni se vsi tudi tega zavedamo ob prelomnih dogodkih - tudi tega, ki je zdaj, bo pomembno odigrala kultura, pa tudi za naprej. Je pa seveda ob takih trenutkih tudi na preizkušnji, ko obstaja vsaj miselna nevarnost utopitve v parilnem loncu evropskih narodov in evropskih kultur, da bi manjše kulture, slovenska kultura se lahko stalila. Vendar, na nas je torej, kako bomo jo zastopali, kako jo bomo predstavili, tudi, kako jo bomo prodali v tem prostoru in tudi kako jo bomo zaščitili. Če se bomo obnašali malomarno, potem seveda od tega ne bo nič. Jaz se ne bojim, zato ker imamo zadosti kulturnih ustvarjalcev, ne glede na to, ali bomo mi to resolucijo sprejeli ali ne. Kaj bistveno seveda ne bo vplivala na to kontinuiteto in moč, eruptivnost kulturnih ustvarjalcev. Govorimo dosti, kaj se pa pravzaprav dogaja v tej kulturi, kako jo jaz doživljam, jaz nisem kakšen velik poznavalec. Vendar, kako občutim, da se večkrat prodaja za raznolikost pravzaprav neko marginalno kulturo, ki jo težko rečemo sploh kultura; da se to poveličuje, dočim tisto bogato, ki je nesporno, pa se poskuša spravljati nekam v obrobje. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]
Mir!
Tako, v redu, lepo, fino ste povedali. Kako? Torej ne glede na ta program, ki je postavljen, bo ta zadeva naprej [[...]]Vsi, praksa, ki se pojavlja v posameznih zakonih in se dotika kulture, to so proračunska sredstva in tako naprej, prava stvarnost pa gradi bolj ali manj na tistem starem principu, da na ranjenem mestu školjke se rodi najlepši biser. Ali pa: dobre pesniške stavritvese bodo rodile ob praznem želodcu. To ne more biti sporočilo za sodoben čas ali pa neka premisa, ampak nekaj drugega. Vendar, ko smo se pogovarjali o davku na dodano vrednost, po vsem tem se ne moremo znebiti vtisa, da gre v tej smeri,ker ni pripravljenosti. Pravite, da evropski standardi in direktive ne omogočajo teh zadev. Pazite, poskusi so s strani Francozov, da bi to vnesli, to je poskusi in to francoska kultura, ki ni nekaj manjšega v evropskem prostoru, ampak je dominantna. Zakaj ne bi to prišlo od kultur, od nacij, ki so manj zastopane, kjer je mnogo bolj utemeljeno? Zakaj nismo tukaj bolj korajžni? Mi vendar oblikujemo, bomo oblikovali evropski prostor. Zdaj smo bili lahko sledilci temu, ker smo morali adaptirati, prilagoditi, zato da so nas to druščino narodov, druščino držav "spustili" - pod narekovajem. Ampak, od zdaj naprej imamo enake pozicije. Torej, korajžno, kar se tega tiče! V stvarnosti - gospa ministrica in ostali ministri, je nekako vtis, kot da je to področje pastorek v vsej tej vladi. Namesto res dobrih dejstev oziroma dobre stvarnosti, dobrih predlogov, ki pomenijo tudi materializirano obliko, se ponuja ta resolucija. Ta resolucija je morda tudi pesek v oči. Jaz sem vesel teh vaših kritičnih pripomb ali pa iz hude kritike - ne vem pa, kako boste glasovali, boste proti tej resoluciji? Ja, glede na vašo poanto potem pričakujem, da boste proti, sicer boste neverodostojni. Gospa kolegica Mrzelova, glede požiganja knjig v zgodovini, izobešanje in, ne vem, kaj še vse, vam moram povedati, da ob neki priložnosti sem bil v Jalnovi domačiji in mi je pod roke padel seznam prepovedanih knjig, ki jih je po drugi svetovni vojni ta oblast objavila. Saj to niso bile kakšne take knjige, ne vem - je objavljeno, a ne -, ampak notri so tudi knjige, gospod kolega, tudi Bobri, recimo, Jalnovi in podobne knjige, ki niso imele nič proti revolucijo in so bili zgodovinski romani. Torej, vsaka ta zgodovina, da ne bi povzdvigovali, ima svoje grešnike in svoje grehe. Ampak se nekako pojavljajo samo neki drugi. Torej še sreča, da kulturna ustvarjalec - gospod Zlobec, boste dobili besedo, vi ste tako neučakani, boste dobili besedo, predsednik vam jo bo dal! Ampak, vi meni tukaj jemljete tiste sekunde - torej; ta slovenska kultura se bo obdržala in ustvarjalnost bo naprej tekla, ne glede na to, ali bomo to resolucijo sprejeli ali pa zavrnili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, kolegica Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica in sodelavca, spoštovane poslanke in poslanci. Res je pred nami poseben dogodek, to je sprejem resolucije o nacionalnem programu za kulturo, vendar je dodatek, program za kulturo od leta 2004 do 2007, zato pričakujem, da bomo govorili o tistem, kar nas čaka, ne o tistem, kar je bilo, čeprav se mi zdi, da je tudi v tem mandatu v kulturi narejenega zelo veliko - če primerjam napore, ki so bili tudi v preteklosti vloženi v ureditev v nekaterih zakonskih predpisov, pa vendarle tisti predpisi niso bili sprejeti. Sedaj se mi zdi, da ob zakonu o javnem interesu za kulturo, skupaj z nacionalnim programom za kulturo leta 2004-2007, vendar lahko ugotavljamo, da imamo ob vstopu v Evropsko unijo vsaj na zakonski ravni pripravljeno tisto, da bomo lahko uresničevali svoj nacionalni, kulturni interes v večkulturni skupnosti evropskih narodov in držav. Zakaj bomo podrla nacionalni program za kulturo? Ker razumem kulturo kot prostor svobode, se mi zdi ena od splošnih prioritet kulturne politike bistvenega pomena za uresničevanje takega pojmovanja kulture. Namreč, ena od splošnih prioritet je spodbujanje kulturne raznolikosti. In ni dovolj časa, da bi razpredali kaj vse v spodbujanje kulturne raznolikosti sodi. Prav takrat, kadar štejemo umetnost v svojih največjih presežkih kot harmonično povezavo med estetskim, etničnim in spoznavnim, imamo verjetno največ težav ravno pri definiciji estetskega, ker kultura v presežkih mora gledati naprej. Kulturo vidim tudi kot temeljno človekovo pravico in kot naslednjo splošno prioriteto kulturne politike vidim zagotavljanje dostopnosti kulturnih dobrin in pogojev za ustvarjalnost. Kako potem ne podpreti take resolucije? In če je kultura najvišji izraz posameznikove in skupinske ustvarjalnosti, potem se mi zdi, da je izjemnega pomena tudi ta prioriteta, ki govori o kulturni vzgoji kot o ustvarjalni vzgoji in kot vzgoji za ustvarjalnost. Nadrobnosti in izpeljave se kažejo v naslednjih poglavjih. Ampak tisto, kar se mi zdi za to resolucijo bistvenega pomena, je to, da ne zapira prostora in da ne ustvarja občutka, da bi vse tisto, kar je zunaj posameznikovega videnja in razumevanja kulture in umetnosti, moralo iz percepcije narodove kulture in umetnosti biti izločeno. In zdaj k tistemu, kar je v kulturnem programu pravzaprav prva stvar. Zelo sem zadovoljna, da sem na odboru za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport dobila podporo za amandma, ki zdaj opredeljuje tak naslov, ki kaže, kjer mora biti naša skrb - slovenski jezik, njegova raba inrazvoj. Torej, ne ohranjanje, ampak razvoj - in tukaj se strinjam z vsemi tistimi, ki pravijo, da je od nas odvisno, zato ne samo deklarativno ohranjanje, ampak raba slovenskega jezika. Tu bi seveda lahko omenila, da mi je malo žal, da je koherentnost besedila zdaj porušena zaradi sprejetega amandmaja, ampak če so kolegi v odboru in kolegice mislili, da je amandma Slovenske demokratske stranke treba sprejeti, zdaj v besedilu je in jaz se ne bom potegovala zato, da bi ga kasneje izločali. In dovolite mi, da omenim samo še en argument, zakaj se mi zdi sprejem nacionalnega programa za kulturo tako pomemben. Zdi se mi, da bo spodbudil nastanek tudi drugih, lokalnih programov za kulturo, tako kot to veleva zakona o uresničevanju interesa za kulturo, kajti vseprevečkrat v svojih lokalnih okoljih ugotavljamo, da kljub zelo pompoznim besedam o pomenu kulture in o poudarjanju svoje skrbi za nacionalno identiteto, takrat, ko gremo na polje financ, kultura potegne krajšo. In upam, da bodo tudi lokalne skupnosti začutile potrebno oblikovati kulturno politiko v svojem lokalnem okolju. Kulturna politika v lokalnem okolju pa ni samo seznam investicij, ampak je mnogo več od tega. Torej, veselim se, da bo, tako je videti, kulturni program dobil našo podporo. Hvala.
Hvala lepa, kolegica mag. Potrata. Kolega Podobnik je odsoten. Tako prosim za besedo kolega Tanka. Prosim.
Hvala lepa za besedo in vsem prav lep pozdrav. Mogoče najprej v uvodu o tem oziroma o tem, kaj je bilo prej: ali kura ali jajce. Dejstvo je, da smo pred tremi leti ali pa ste pred tremi leti že dobili predložen v državni zbor nacionalni program za kulturo, ki ni doživel nadaljnje obravnave in ni doživel zaključka v tem državnem zboru, predvsem zaradi tega, ker je bilo rečeno, da nimamo krovnega zakona o kulturi. Tukaj se pojavi ta dilema o tem, kaj je bilo prej, kura ali jajce. Mislim, da je ta dilema povsem nebistvena, povsem nepotrebna in bistveno pri tem je samo to, da sami izgubili v tem času tri leta in po treh letih ali pa še več kot treh letih ponavljamo to zgodbo o nacionalnem programu za kulturo znova. Se pravi, imeli smo kuro ali jajce, kakorkoli vzamemo in nismo potem zmogli, da bi to kuro ali jajce dodelali. Naslednja stvar, kar se mi zdi za mene pomembna, da manjka v tem kulturnem programu, je to poglavje o načelih. Mislim, da je to poglavje obvezen sestavni del tega nacionalnega programa; kajti mislim, da mora ta program delovati po teh jasnih razmejitvah, da se jasno razmeji bistveno od nebistvenega po vseh področjih, kajti v nasprotnem primeru, če teh zadev, teh principov nimamo razrešenih, potem to pomeni, da je ogromno prostora za manipulacijo, da je ogromno prostora za, po domače "svaštarjenje", da je ogromno potem odvisno od individualnih nagnjenj tistih, ki na koncu definitivno odločajo v kulturi, to pa je predvsem ministrstvo ali pa morda na nižjem nivoju tudi kdo drug. To poglavje je za nacionalni kulturni program ravno tako ali pa vsaj tako pomembno kot tisto poglavje o zgodovini, ki smo ga dali zadnjič na odboru v program. In mislim, da bi vse te zadeve, ki smo jih tudi sami predlagali v tem amandmaju, morali na nek način vključiti. Ena pomembnih alinei teh načel je tudi zadeva o raznolikosti oziroma ideja o pluralnosti, in sicer, če tega v načelihnimamo zapisanega ali pa to ne sodi v načela, potem se nam hitro pojavi dilema med pluralnostjo, med ekstremnostjo in ekscesnostjo. In prav zaradi podobnih zadev bi bilo bistveno, da se take stvari tudi zapišejo. Predlagali smo, in bilo je celo sprejeto, da se v nacionalni kulturni program kot eno pomembnih kategorij zapiše tudi medijski sklad, se pravi, področje, ki je bilo vedno v zgodovini v vseh režimih izredno podvrženo nadzoru in kontroli vladajoče oblasti. Mislim, da bi bilo smiselno, da se na tem področju sistemsko pristopi, da se dajo širše možnosti, kot so obstoječe, in da se tudi medijski prostor potem oblikuje na ta širši način. Kajti v zgodovini smo se vse prevečkrat učili, da je pravzaprav vsak režim, ki je bil na tem področju medijev, kulture in šolstva predvsem, vzpostavil nek določen režim, neko določeno cenzuro. Pa smo se učili o Metrnikovem pa o Bachovem pa, ne vem, mislim, da smo celo po vojni imeli nek, lahko bi rekli kar Titov absolutizem, in mislim, da ne bi bilo prav, da bi to nadaljevali po vsakem predsedniku aktualne oblasti, aktualne vlade. Skratka, ta monopol na tem področju bi morali razbijati tudi skozi sistemsko ureditev. Na nek način sem bil tudi že na odboru kar presenečen, da se je temu vprašanju o razpravi za javno predstavitev mnenj nekako nasprotovalo. Pa vendar sem bil potem, moram reči, kar zadovoljen, da se je to vneslo v dopolnjen predlog zakona. Me pa ta novi predlog pravzaprav izjemno bega, kajti ne razumem, da lahko vlada v desetih dneh do iste točke tako radikalno spremeni stališče. No, upam, da sem pravilno prebral, da nisem naredil napake; bom pa lahko to še preveril. Vendar mislim, da je na tem področju neka zadeva, ki moti. Naslednja stvar, kar me zelo bega, in napaka, ki jo počnemo, je tudi v tem, da področna zakonodaja mnogokrat preveč radikalno posega s svojimi rešitvami na lokalno področje. Eden takih primerov je tudi zakon o knjižničarstvu, kjer smo sprejeli, lahko rečem, za mnoga okolja neprimerne in neprijetne rešitve in s tem tudi otežili delovanje oziroma možnosti aktivnega delovanja na drugih področjih kulture. Predvsem za manjša lokalna okolja je bilo značilno, da so se v sklopu javnega zavoda oziroma knjižnice združevale tudi druge aktivnosti. In s tem, ko smo ta zakon sprejeli na tak način, kot je, smo vse te druge stvari postavili v bistveno podrejen položaj, s tem pa jih tudi velikokrat onemogočili pri kandidiranju za razna sredstva, posledično pa tudi za izvajanje kulturnih nalog v lokalnih okoljih. Kajti če dobiš namesto 50 10%, pomeni tudi tolikšno redukcijo programov. In mislim, da je bila ta rešitev nekorektna. Poleg normativnega dela, kar zadeva oblikovanje površin in ostalih normativnih karakteristik s področja knjižnic, je to tudi ena od dodatnih zadev, ki je to uničila in s tem tudi obremenila občine, pa tudi pripeljala v občine vrsto problemov glede sodelovanja z javnimi zavodi. Naslednja stvar, kjer mislim, da bi bilo treba tudi nekaj reči, je ločitev komercialne, podjetniške dejavnosti v kulturi in pa tiste prave umetniške oziroma kulturniške dejavnosti. Mislim, da so na tem področju najbolj uspešni tisti, ki so najbolj glasni, ki se znajo za svoje stvari nekako postaviti, dobijo zanje tudi veliko podporo, tudi veliko medijsko podporo, ki so aktivni udeleženci raznih družabnih in drugih prireditev, medtem ko pa mnogi kulturni delavci, mnogi kulturniki ostajajo nekako ob strani in pozabljeni. In še nekaj bi rad povedal. V proceduri imamo tudi tako imenovano davčno reformo. Mislim, da bi predvsem za področje donatorstva, tako za kulturni kot tudi, recimo, športni del to reformo lahko bistveno bolj pogumno postavili. Omogočili bi tudi bolj neposredna vlaganja v te dejavnosti in s tem na nek način sprostili tudi ta pritisk na institucionalno oziroma proračunsko financiranje. Mislim, da bi kazalo, če se bo to reformo izpeljalo do konca, na tistem delu, ki omogoča individualna ali zasebna vlaganja v te programe, bistveno drugače zastaviti in tudi urediti. Na koncu bi rad povedal samo še dve besedi o tem, da moram reči, da sem na nek način tudi razočaran, da vlada ne podpira nobenega od vloženih amandmajev naše poslanske skupine. To na nek način kaže, da ne moremo mimo tega kulturnega boja tudi na tem področju. Mislim, da bi bilo prav, da se te predloge oceni bolj korektno in ne samo politično, kajti prepričan sem, da vse te zadeve upravičeno sodijo v nacionalni kulturni program za kulturo. Hvala.
Hvala lepa, kolega Tanko. Zdaj ima besedo kolega Tone Partljič. Prosim.
Spoštovana gospa ministrica in vaša cenjena sodelavca, drage kolegice in kolegi! Bom kar na začetku rekel nekaj dobrega o vas, gospa ministrica, pa o tem nacionalnem programu, ker bom kasneje govoril, se mogoče ne bom mogel zadržati kakšne satirične žilice. Pa ne bi rad, da bi to pomešali. Vam na nek način izrekam priznanje, da ste tako sodelovali in omogočili to zelo široko razpravo, ki ste jo vodili veliko širše na lastno iniciativo, tudi mimo tega, kar smo tukaj zahtevali. Lahko rečem, da sem v času tega sprejemanja nacionalnega programa o kulturi v Sloveniji, v krogih, kjer je bilo potrebno, in tudi tam, kjer ljudi tišči, se po mojem v novi državi še ni toliko govorilo in iskalo nekih rešitev. Sam ne mislim, da bo to ravno dalo nek rezultat, tako da se bo jutri to videlo, ampak to je bilo vendarle omogočeno, in zdi se mi, da ste nas kar dovolj potrpežljivo servisirali. To se mi zdi celo, bi rekel, najboljša točka nacionalnega programa. Potem, samo da se ne bi kdaj kasneje temu vračal, se mi zdi, da je dobra invocaija, vsaj za tisto področje, s katerim se tudi sam ukvarjam, velik poudarek kulturni vzgoji. Tu so velike pasti, ker ni šol in marsikaj ni pripravljeno, ni prostorov. Ampak ta poudarek se mi zdi na nek način zelo dober. Potem, vnesli ste sicer na pobudo pisateljev, ampak ste prisluhnili knjižničnem nadomestilu, štejem, da je to korak naprej. In tudi, ker se razlikujem tudi od svojih kolegov, odločitev, da je neke vrste ena nacionalna ustanova v Mariboru, druga pa v Gorici in na nek način, da so ti mejni prostori s tem tudiza povezovanje zakoličeni, se meni zdi dobro. Zdaj pa, ker se nismo zbrali, da bi se hvalili, bi najprej pri tem vsem, kakor je tudi zapisano, o velikih rečeh, ki jih je za slovensko samobitnost in sploh zgodovinski obstoj naredila kultura. Ko poslušam danes tudi precej vzhičene besede, me čudi, kako je to uspela, če ni imela nacionalnega programa za kulturo. Kako je sploh vse to nastalo, če ni bilo tega temeljnega akta? Pri čemer hočem reči, da je stvar seveda živa, da bo šla tudi sedaj naprej. Mislim pa, da je en tak premislek potreben. Ne bi se strinjal s kolegom Samom, tako detajlno ni pomembno polemizirati. Ne vidim razloga, zakaj ne bi na primer primerjali z materialom, ki smo ga imeli. Seveda netekmovalno, ker je to tudi nesmiselno, pa je tudi narava sama odločala drugače. Mi imamo že več nacionalnih kulturnih programov, kar celo malo pogrešam, mogoče bi to celo na prijateljico in kolegico Majdo Potrato naslovil, ki se mi zdi, da je odlično nadomestila uvodni del. To je prej bil - celo citiram - Šeligov program v uvodu, v eni fazi. In zelo podpiram in je to zelo stvarno in najboljše, kar smo do sedaj imeli, kar je vključeno. Ampak, če naj gledamo naprej, se na nek način skorajda pogreša - mi imamo že nekaj nacionalnih kulturnih programov. Ko smo naštevali druge kulturne dosežke, da ne rečem, da je po svoje popotovanje od Litije do Čateža en program za literaturo. Celo, če sam rečem za svojo skromno osebo, jaz se ravnam samo po tem kulturnem programu. Tam je Levstik napisal: "Jako bi ustregel Slovencem tisti, ki bi znal resnico zavijati v prijetne šale." In jaz to s svojimi komedijami počnem in izvršujem in nacionalni program iz leta 1858. Ampak potem so še tehtni premisleki, ki bi tudi nas lahko doletevali. To je zlasti Cankarjeva in bela krizantema, slovensko ljudstvo in slovenska kultura - to se boleče tiče našega časa. Ko Cankar pravi, v čemu se slovenski situiran meščan razlikuje od francoskega - ker francoski ve, da k njegovemu statusu spadajo, da kupi knjige, gre v opero in in na razstave, slovenski pa ve, da se mora nekje dobro "napokati", se voziti z mercedesom in igrati golf. In ni potrošnik slovenskih kulturnih dobrin, medtem ko so drugi meščani po svetu, zaradi statusa tudi potrošniki kulturnih dobrin. Bomo hitro videli, ko bomo šli v Evropo, sčim se kdo kaže. Potem se nas tiče tudi, kar je Vidmar v Kulturnih problemih Slovenstva napisal leta 1932. Me po svoje čudi, Vidmar je tam v Evropi videl šanso za slovensko kulturo. Pravi: "Smo na prepihu dveh kultur, smo majhni, ki lahko to vse absorbiramo in imamo moč, kakor Prešeren, da iz tega nekaj naredimo, da lahko tudi Evropa kaj naredi." In on govori, kar je za Vidmarja zelo zanimivo, ker je drugače bil precej realen človek, o vlogi Slovenije kot enih novih Firenc v novem času. Vem, da je nerealno, ampak če bi temu programu hotel kaj očitati, bi mu rekel, da je po eni strani skoraj zelo institucionalen, da ne rečem uradniški, da mu nekaj vizionarske, ki ji je prej tako demonstrirala Mrzelova - vem, da ni realno to v takih aktih -, ampak nekaj veliko poteznosti, kar bi pa mi radi naredili, pa se mi zdi, da celi stvari manjka. Dostikrat sem manjkal, se opravičujem, ne iz ignorance, sem imel tudi druge poti; tudi ne razumem, zakaj - sigurno je to bilo stokrat pojasnjeno - 2004 pa 2007. Ali bomo potem zopet brez slovenskega nacionalnega programa? Kaj je v tem programu takega, kar ne bi moglo veljati za leto 2009? Pa smo sploh hoteli ali smo sploh hoteli mi nacionalni program? Predstavljam si, da nekaj, kar je tako pomembno, si moramo zatreti pot za prihodnost in za Evropo. V redu, najboljše bi bilo to pojasnjeno. Ampak, s tem ko je to postal dokument ministrstva in aktivnosti ministrstva in ko tu povsod slišim, kako protestirajo in tudi jaz imam napačen amandma, k: sem ga vložil samo zato, da bi utegnil pojasniti svoje stališče, ko pravimo, da posegamo v pravice samoupravnih lokalnih skupnosti. Seveda, ampak nacionalni program se ne tiče samo ministrstva, se tiče sleherne občine, predvsem se pa tiče slehernega Slovenca. Jaz trpim kot "pesjan" vsak 8. februar, ko ljudje govorijo, država je nekulturna, ministrstvo ne naredi nič za kulturo, politika je nekulturna. Saj ne more država brati knjig! Ne more država voditi teater! Vsak sam je lahko samo kulturen ali je pa nekulturen in mi samo delno na nek način odražamo to stanje. In ta zavest, da je vsak Slovenec, slehreni, dolžan nekaj narediti za kulturo - in tudi občine v največji meri. Potem je to en del programa, drugo je pa zopet nezavezujoče in imamo te situacije s knjižnicami, o katerih slišimo in ki so stvari po svoje komične. Vsi Slovenci smo ta hip, ko gremo v Evropo, krvavo odgovorni. In nekdo bi pravzaprav moral to reči. Sleherni posameznik! Jaz bi celo tam pri pravicah in dolžnostih v ustavi zapisal, da je človek dolžan slovensko kulturo in identiteto prek tega uresničevati. Ampak, v redu, smo dobili, kar je; ampak bojim se, da bodo nekateri rekli, to je nekaj za državo, to se nas ne tiče. Da bo mariborski župan rekel, da se njega to več ne tiče in bo s knjižnicami ravnal - ali pa svetniki, ki govorijo, da naj ljudje po hišah zbirajo knjige za knjižnice. Ampak, v redu. Med strateškimi načrti se je ravno tako dalo nerealen amandma, da naj bo med dokumenti, na katere se našstrateški načrt, torej ta nacionalni program, veže, naj bo tudi nacionalni proračun. Včeraj sem bil tu opozorjen, da ni dosti držav, ki dajo 2% za kulturo, da dajejo manj, da dajejo manj iz proračuna. Ampak, od 1600 milijard, da damo mi 33 milijard samo za kulturo, obenem pa ves čas vsi govorimo, da je to osnovno, kar nas bo identificiralo. Ne upam vprašati, koliko damo kmetijstvu, da ne bi kdo hotel reči, da zganjam demagogijo. Ampak mi štartamo, da nas bo to identificiralo in s tem jezikom se bomo razlikovali od drugih, damo pa manj kot 2% državnega proračuna! Ne mi zdaj govoriti, da še dajo nekaj drugi, kar je vedno v zraku: koliko dajo in koliko so sploh pripravljeni dati in kaj najprej črtajo, ko pridejo v stisko, kakršnokoli. Zdi se mi, da bi morali terjati vsaj 50 milijard, je jasno, da mora iti za kulturo v tem prehodnem času. To bi bilo minimalno. Bi bilo 3% proračuna za nekaj, v čemer mislimo, da nas je skozi zgodovino obdržalo in da nas bo obdržalo, ampak to ni predmet niti naše diskusije. Vse kardajemo, pa je v bistvu miloščina. Tudi ta skrb za ustvarjalce. Sedaj smo imeli en zakon o dohodnini. Samo sociala, samo najrevnejšim bi nekaj dali, ta, ki pa kulturo res dela in zasluži več kot 3 milijone - vas vprašam, koliko mi zaslužimo in kako bi piskali tanko s 3 milijoni na leto -, tega pa že takoj obdavčimo še z dodatno dohodnino. Enako sva se z Jožetom zavzemala pri samostojnih umetnikih, da jim ne bi vzeli. Povedal bom eno zgodbo, ki je verjetno zelo neokusna - povedati jo javno, ampak povedal jo bom kot ilustracijo. Vedno sem jezen - gospa ministrica, in vas branim -, ampak sem vedno jezen, ko pridem v druščino kulturnikov, ki pravijo: ti nas bodo pa sedaj uničili, nam gre vedno slabše, ne moremo več živeti. Nisem razumel tistih iz filmskega sklada, ki so vam nek kamen dali, ko ste vendar, sicer po Školču, to že moram reči, ko se je začelo revitalizirati film - pa tudi vi -, festival in vse, namesto da bi vam rekli hvala. Ne bi bil rad eden od teh. Moja hči je bila samostojna umetnica. Mislim, da me bo ubila, ko bo slišala, da to govorim, ampak vam povem. In ko je hotela izvedeti, koliko let ji je ministrstvo plačevalo to penzijo in zdravstveno zavarovanje, ni mogla dobiti po treh, štirih intervencijah odgovora, češ da ministrstvo tega odgovora nima ker zanj to dela ministrstvo za finance po nekem [[...]]Ko je iskala tam, so rekli, naj vpraša, naj gre na pokojninsko. Na pokojninskem so rekli, da oni teh informacij ne smejmo dajati, za njih to dela davčna uprava, pojdite na davčno upravo. Na davčni so ji svetovali naj gre morda na zdravstveno vprašati, ker je to ista doba, pa bo tam izvedela. Tudi tam ji niso hoteli tega povedati. Ko je meni povedala, sem mislim, da je "prismojena" in ne zna iti skozi institucije. In sem jaz opravil to isto pot za njo, in do danes nismo mogli dobiti podatka, koliko časa je ministrstvo za kulturo plačevalo za njo. To vam govori o položaju človeka, ki je majhen, ki ima malo denarja. Z neko monodramo je zaslužila čez 3 milijone, sedaj pa tega več ne more plačevati in hvala bogu, da ima fotra, ki je poslanec. Se opravičujem za ta neokusen primer, ampak ni edina. Ni edina! In ko mi mislimo, da pomagam ljudem, pomagamo samo komu malo preživeti, da bi pa to bila injekcija v kulturno ustvarjanje, tega pa ni. In tukaj vidim to našo "grajzlarijo". Izgradili smo neke knjižnice, ki pa sedaj ne morejo delati, ker so prevelike. Ali smo zgradili eno stavbo, da bi "človek na rit padel", ko jo vidi; kot jo vidiš v Parizu, kot jo vidiš v enem zanikrnem Gradcu doslej, kulturnem, provinci Avstrije. Pa hodijo ljudje iz cele Evrope to gledati. Danes ljudi fascinirajo te zadeve. Torej zdi se mi, da mi samo rešujemo, da nismo vizionarji, da nismo korajžni in da stvari premalo naredimo. Ena stvar, ki gotovo ni stvar tega ministrstva, je pa nas, ki tukaj sedimo in se vam zahvalim, ste veliko skrb knjigi posvetili, knjižničarstvu in založništvu tudi, ampak stanje na založništvu je po moji skromni presoji tako alarmantno, da bi na nek način pravzaprav morali nekaj narediti. Mi smo neke založbe obdržali, hvala bogu velike, ki so sedaj monopolistične. Imamo založbo, ki pravi, da ima ime Državna založba Slovenije. Vodi jo en znameniti LDS-ovec. Naj takoj rečem, da je na srečo v tej stranki, v poslanski skupini zdaj kar nekaj kulturnikov, in se mi zdi, da dajem pečat tudi s tem, ko oponiramo, pa vsaj pride do tega - ker drugače se moja stranka pa moja vlada ukvarja z drugimi stvarmi. Zelo redko s kulturnimi zadevami, tako da bi se lahko tako legitimirali in se s tem hvalili; pa tudi, ko se drugih hvalijo s tem ni velikega razloga. Ampak, hočem reči: mi imamo tam vendar prek 20 kadrov svojih ljudi v svetih. Vidim, da je Državna založba sponzor, hvala bogu, rokometnega prvenstva, knjig pa ne more izdajati. Zbrana dela slovenskih pesnikov in pisateljev, hvala bogu, z vašo pomočjo, gospa ministrica, izdaja v Mariboru študentska založba. To je osnovni založniški projekt - zbrana dela slovenskih pisateljev. Založba, ki nosi ime "državna", ta založba noče več izdajati, ker se ji ne izplača in jo zanimajo dividende, kot je direktor izjavil, ne pa več knjige. Ne vem, če lahko še mi tu kaj naredimo, ne vem, če še lahko kaj naredimo, ampak stanje na področju založništva, čeprav me je citiral moj prijatelj Zmago Jelinčič, kljub zmešnjavam, ki jih je na nek način govoril je to okoli knjige res. Tudi jaz, ki sem na nek način uveljavljen avtor, vam povem založnik reče: "Partljič, če se odpoveš honorarju, te tiskam." Pa sem mislil, dobro jaz imam plačo. Ampak mi tako pravijo vsi pisatelji po vrsti. Kako naj s tem ljudje potem poskušajo živeti, pisati in tako dalje? Jaz mislim, da bi prav mi vsi skupaj, ne samo ministrstvo, morali premisliti, ali se v tem založništvu da potegniti neka zadeva, kakor jo tudi vi tu načrtujete. Mislim, da je potrebno bolj smelo in tako naprej. [[Hvala Jože.]] Rekel bi mogoče še samo en reč. Zelo se mi zdi nevarno - gospodu Cukjatiju sem to osebno že povedal tako, da ne zgleda nekorektno. Hvala bogu, da niso bili sprejeti amandmaji SDS-a. Hvala bogu, da niso. In ta diskusija, to pa se mi zdi, da mora vendar nekdo reči, je seveda diskusija partijskega sekretarja za kulturo iz obdobja socializma: strah pred praznino, strah pred ameriško kulturo - ja, "za boga svetega", ali niso tam najboljše drame v tem stoletju nastale, najboljši romani, ples, gledališče in filmi, pa jaz nisem strokovnjak razen, da sem knjige prebral. In mi še danes napišemo - sploh ne vem, kaj je to ameriško, sploh ne vem; kot da Nemčija nima slabe televizije ali pa filmov. Kaj je zdaj to "ameriško": samo južnoameriško, Združene države ali kaj? "Pred praznino" - to so napisali sicer ugledni pesniki, se bo zelo dobro spomnil moj prijatelj Janša, ko so rekli: demokracija - je, anarhizem - ne in so prepovedali avantgardo. In zasluga vam, gospa ministrica, in prejšnjemu ministru gre za to, da so se bolj odprla vrata ravno tem; ne se pustiti preslepiti. Kultura je tudi ekces in tu je ta zgodba o identiteti, ki hvala bogu - Majda sem vas že prej pohvalil - ni zdaj tu izrabljena, v diskusiji pa še kar naprej. Slovenska identiteta v kulturi je največje - ne bom rekel neke besede -, kajti ko so protestanti pisali knjige, je bilo to absolutno v nasprotju s slovensko identiteto. Kot je že nekdo rekel, treba jih je bilo nagnati, knjige skuriti in - marš! Potem je pa čas prinesel po celem svetu in je to postalo slovenska identiteta. Ko je bila romantika, so Prešernu, kot veste, črtali Zdravljico, oni ni smel igrati Matička [[...]]To je slovenska identiteta v kulturi - prepovedovanje, strah pred novim, majhnost in tako dalje. Da se ja ne bi dali preslepiti in zdaj rekli, da bomo mi pazili pred mladostno, ameriško ali pa pred ekscesi. In tako dalje, da ne bom predolg. Sicer sem se prijavil za 20 minut, pa sem bil kar discipliniran in sem skrajšal, ker tako redko govorim. Vendar slišim, da je stiska s prostorom in časom, zato bom na tej točki nehal in se bom poskusil oglasiti še kasneje. Torej, podprl bom program. Mislim, da ni v ničemer odrešilen, slabše pa je, če ga nimamo, in je potem izgovor za vse, kar je narobe. Nikoli ne moremo vsega urediti v kulturi, vedno znova se bodo pojavljale pomanjkljivosti, in to moramo dopuščati. In če bo državni zbor čez štiri leta ponovno diskutiral o kulturi tako na široko ali poglobljeno, pa tudi hvala bogu. Je pa prav, da smo vsaj tu imeli to priložnost.
Hvala lepa, kolega Partljič. Kolega Barovič oziroma kolega Jelinčič nista navzoča. Tako ima besedo kolegica Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, gospa ministrica in sodelavci! Mislim, da je danes zelo pomemben dan, ker razpravljamo o nacionalnem programu za kulturo, in tudi veselo upam, da ga bomo sprejeli, ker bo to pomemben trenutek za nadaljnjo dograditev tega, kar smo do sedaj dosegli. Za mene kot knjižničarko je pomembno, da nacionalni program za kulturo knjižničarstvo prepozna kot eno od splošnih prioritet. Knjižnice niso le infrastrukturna dejavnost, ki omogoča uporabo [[beri: konzumiranje]] kulture in kulturnih dobrin, temveč so same po sebi kulturne institucije, ki izvajajo vrsto kulturnih aktivnosti, med katerimi je gotovo najpomembnejša ohranjanje in promocija slovenske pisne kulturne dediščine. Mogoče bi zaradi tega bilo treba knjižničarsko dejavnost umestiti v vsesplošne prioritete, ker so knjižnice gotovo glavna pot zagotavljanja informacij, podatkov in podlag za odločanje o pomembnih odločitvah in vprašanjih za razvoj, posebej za kulturo, izobraževanje, znanost in razvoj. Knjižnice so pomembnejši akterji pri zagotavljanju funkcionalne pismenosti in bralne kulture. Po mnenju splošnihknjižničarjev nacionalni program daje podporo razvoju splošnih knjižnic, čeprav so izhodišča za razvoj podana v doseženem povprečju v Sloveniji. Doseženo povprečje v Sloveniji je namreč dobro za tiste knjižnice, ki v svojih lokalnih skupnostih za svojo dejavnost doslej niso imele posluha in jim taka in ta regulativa prinaša razvoj in rast. Program daje podporo tudi razvitejšim knjižnicam, območnim knjižnicam, ki bodo tudi naprej skrbele za svoj razvoj in razvoj stroke. S tem še ni uveljavljena enaka kakovost knjižnic in dostopnost knjižničarske dejavnosti za vse prebivalce Slovenije, ker bodo nekatere knjižnice financiralne le v skladu z ohranjanjem doseženega stanja, ne pa v skladu s potrebami krajev. Zato menimo, da nacionalni program kulture v tem segmentu ni dovolj ambiciozen in ni dovolj ambiciozno zastavljen. Cilji so dobro postavljeni, zlasti povečanje knjižničnih storitev povprečno za 10% do leta 2007, vendar dobro načrtovan razvoj splošnih knjižnic v nacionalnem programu kulture ima tudi svojo senčno stran, ki ji pravijo financiranje. Splošne knjižnice večinsko financirajo lokalne skupnosti, program pa ne poudarja dovolj vloge občin pri doseganju ciljev, zato bi bilo nujno, da v vseh občinah sprejemajo lokalne programe razvoja kulture in da se le-tiuskladijo z nacionalnem programom kulture. Brez zagotavljanja kadrovskih, prostorskih, komunikacijskih in materialnih pogojev, ki jih financirajo lokalne skupnosti, je izvedba dela programa s področja splošnih knjižnic težje izvedljiva in uresničljiva. Občine morajo za financiranje splošnih knjižnic upoštevati sprejeto zakonodajo ter navodila ministrstva za kulturo in ministrstva za finance, žal lokalne skupnosti pa kar naprej po svoje razumejo in tolmačijo knjižničarsko dejavnost, zato se nam dogajajo Nove Gorice, Ptuj, Murska Sobota ter številne male knjižnice, ki pa sploh ne pridejo na prve strani poročil slovenskih medijev. Toliko za danes, ker moramo še za amandmaje pustiti. Hvala lepa.
Ja, prosim, upoštevajte to okoliščino, imamo kar nekaj poglavij oziroma amandmajev, o katerih pa je mogoče razpravljati le v okviru razpoložljivega časa. Kolega Rokavca ni, tako ima besedo, kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Ko smo pred nacionalnim kulturnim programom, je seveda treba povedati, da je neko zadovoljstvo, da ga bomo končno sprejeli. Mislim, da lahko pohvalim prizadevanje ministrice v tem kulturnem programu, če seveda ni tudi zaslužna za to, da je pa prejšnji kulturni program, ki ga je pripravil pokojni Rudi Šeligo, bil zavržen. Ker to pa je pravzaprav napaka, namesto da bi ministrica lahko nadgrajevala in bi bili danes tri leta v prednosti, se je v neki politiki porodila zamisel, da nacionalni kulturni progam, ki je bilv tako kratkem času spočet iz aktivnega kulturnega ustvarjalca, aktivnega pisatelja, ni primerna osnova zaradi tega, ker pač ta minister, ta pisec takrat ni pri pravi politični opciji. To je seveda slaba stran, ampak, ko pa grem skozi ta nacionalni kulturni program, moram povedati, da se z večino stvari strinjam, seveda pa se sprašujem, ker so ti kazalci, cilji in ukrepi pri nekaterih poglavjih razloženi, ali je to zgolj črka na papirju ali pa bomo na tem področju res v bodočnosti gradili, delali drugače.Ali bo prihodnje obdobje tako, da kultura ne bo odvisna od miloščine, kot se je izrazil eden od kolegov govornikov, ampak da bo to dejansko del načrtne politike slovenskega naroda. Področje knjige. Zelo lepo so ukrepi, kazalci in vse skupaj napisano - prodaja knjig na glavo prebivalstva. Dvomim, da se bo to bistveno povečevalo, razen zaradi razvoja te slike, je nekaj manj težav, večja produkcija na tem področju. Drugače pa se mi zdi politika v sedanjem času na tem področju neprimerna, tudi se mi zdi dogajanja v založništvu, tukaj so tisti prišli najbolj do izraza tisti kapitalistični odnosi pri prevzemanju teh družb in tudi ljudje s področja kulturne politike imajo pri tem svoj delež odgovornosti. Menim, da bi dokončno morali v tej državi za področje leposlovnih knjig, humanistike, z umetniško vsebino dejansko še znižati ali pa ukiniti davek na dodano vrednost. Ta del produkcije knjižne bi si zaslužil takšno pozornost. Potem tukaj vidim, če prav razumem, amandmaje, da vladajoči del politike zopet predlaga črtanje sklada za medije, torej so proti pluralnosti v medijih, ki so osnovni pogoj za zagotavljanje tudi pluralnosti v kulturi, tudi pravih odnosov, izboljšanje vse te kulturne produkcije. Potem v poglavju varstvo kulturne dediščine na strani 79. Poglejte, tudi s tem se strinjam. In pomemben del kulturne dediščine so tudi arhivi, arhivske zadeve. In tukaj je korektno napisano, da javni arhivi iz različnih razlogov še vedno niso prevzeli vsega arhivskega gradiva nekdanjih javnih pravnih oseb in društev, nastalega do leta 1991. Ne vem, če je tukaj povzeto. To zadevo je v novembrskem intervjuju najbolje predočil direktor arhiva Republike Slovenije, gospod Žumer, ki je govoril sicer o nekem spektru te nacionalne dediščine, to se pravi, arhivi varnostnih obveščevalnih služb prejšnjega režima. In seveda se je arhiv znašel v stiski. Prvič mu niso bili izročeni arhivi, drugič pa direktor ugotavlja, da se še vedno namerno - moram povedati, da imamo trdne dokaze, da se gradivo, ki se izdaja strankam po letu 1992, še vedno čisti. Kako gre to skupaj z neko kulturno politiko v tej državi? Tako pomemben del našega odnosa do zgodovine, naše dediščine, to nedvomno je, se še stalno posega v to področje in na tem področju je ta sedanja oblast v desetih letih vladanja naredilabistveno premalo. Bistveno premalo! Bojim se celo, da bo temu direktorju, ki je to na smeli način povedal, trda predla pri razpisu, ki je, se mi zdi, da sedaj v obtoku. Zna se zgoditi, da bo imel posledice zaradi tega, ker je opozoril na nekaj, kar je izredno pomembno. In poglejte, potem pri Slovencih zunaj Republike Slovenije. Zdi se mi, da so te stvari tu sicer napisane tako, kot bi se naj razvijale v bodočnosti. Vendar sem osem let priča, ko iz tega državnega zbora skušamo premakniti nekatere zadeve, ki bi omogočile tudi kulturno dejavnost Slovencev v zamejstvu in ki bi omogočale ta splošni cilj integracije kategorije Slovencev v sosednjih državah v skupni slovenski kulturni prostor. Vendar s takšno politiko, ki sem ji priča, v tej državi in tudi v tem državnem zboru oziroma odnosom te politike do sprejetih zakonov v državnem zboru, si tega ne morem zamišljati - da bodo Slovenci bolj integrirani v skupni kulturni prostor, kar je seveda večstoletna želja Slovencev, živečih po svetu in v zamejstvu. Zakona o slišnosti programov slovenske televizije in radia ne izvajamo, in to je tudi odgovornost tega resorja. Zakon je bil sprejet, resor ga pa ni izpeljal. In si ne morem predstavljati, na kakšen način bi ohranjanje kulturne identitete Slovencev po svetu, karje eden od tu zapisanih ciljev, brez tega bilo mogoče. Kako bi bilo mogoče spodbujati promocijo dosežkov slovenske skupnosti v domovini in prednostno podpirati programe in projekte, ki zagotavljajo večjo obojestransko pretočnost informacij o njihovi kulturni dejavnosti? Ravno to! Mi, slovenska država se zadnjih nekaj let zavestno odpoveduje slovenskim manjšincem - zavestno, nič ne naredi. In najboljši dokaz za to je govor Prešernovega nagrajenca Florjana Lipuša na slavnostni podelitvi Prešernovih nagrad. Sprašujem ministrico, ali se je slovenska politika, ne ona osebno, zamislila nad tem govorom; nad tem, kar je bilo tam povedano, in kako to frapantno odstopa od tega, kar je tu zapisano. Mi ne na kulturnem področju ne na področju infrastrukture, nikjer teh vezi ne pospešujemo. Sinoči je bilo ugotovljeno, da ceste proti Koroški sploh predvideli niso - sploh predvideli niso! Ja, kako se naj potem povezujemo? Kako? In mislim, da tu naši manjšini bolj grozi utapljanje v evropskem loncu kot pa integracija v slovenski kulturni prostor. Brez instrumentov, ki bodo omogočali to integracijo v skupni slovenski kulturni prostor, ki jih politika v zadnjih letih ne izvaja, to ne bo mogoče. In, glejte, zaradi tega razkoraka med tem idealom in stvarnostjo je razkorak vedno in bo vedno. Ne pričakujem, da se bomo približali idealu, vendar obstoja razkorak med politično voljo sedanje oblasti in tisto stvarnostjo, ki bi se morala odigrati. Tu je tudi ogromen razkorak in zaradi tega moram, žal, na koncu ugotoviti, da težko pričakujem, da vse to, kar je bilo zapisano, ni zgolj politični program, da ni v veliki meri politični program; da je del agitpropa sedanje oblasti. Ker to pa je ta oblast, zgodovinsko gledano, znala vedno narediti. Agitacija, agitprop, to pa je bilo na kulturnem področju pravzaprav ena zgodba najbolj razvitih dejavnosti in del tega agitpropa je tudi preprečevanje medijske pluralnosti, ki jo trajno preprečujete. Zaradi tega razkoraka se mi zdi, da bodo biseri iz slovenske kulture, bodočnosti, še vedno rasli iz ran, iz neprimerne nacionalne kulturne politike, iz odnosa do najbolj lucidnih kulturnih ustvarjalcev, iz neprimernega odnosa do najbolj prodornih pisec, do najbolj perspektivnih pesniških duš. Bojim se, da bo - kar ne bi smelo biti več današnja stvarnost -, da bo odnos do nekega pesnika, če ga vzamem kot metaforo, še vedno enak, kot je bil tako rekoč še v času, ko je Gregorčič zapisal: "In biser je rastel iz boli, to ran so, krvave solze." Žal, jaz mislim, da bo na podlagi kulturne stvarnosti, kulturne politike še vedno moralo biserje rasti iz ran. Hvala lepa.
Dobro, hvala lepa. Kolega Jožef Školč ima besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana ministrica. Trenutek sprejemanja tega programa je, bi rekel, verjetno za marsikoga veliko olajšane, ne samo za tiste, ki so ves čas, bom rekel, kar dobro desetletje usklajevali različne interese in jih poskušali prepisati v ta dokument, če se spomnimo gospoda Kmecla, ki je stem podjetjem začel, pa vseh kasnejših do ekipe, ki sedaj pač vlada in ministrstvo. Na drugi strani, bom rekel, ministrstva in ljudi, ki so pač te dokumente usklajevali, je bilo veliko število zavodov in pa tudi posameznih ustvarjalcev, ki so praktično videli v tem dokumentu tisto odrešilno moč, ki jim bo pomagala realizirati njihove želje, ideje, itd. Tako je ta moment, po eni strani srečen, po drugi strani bo pa prinesel padec te iluzije, da je lahko nek tak dokument vseodrešujoč in vseobsegajoč. Po sprejemu tega dokumenta tudi ne bo tistega prikladnega odgovora, da zakonodaja ni uglašena z nekim osnovnim papirjem, ki se mu je nekaj časa reklo nacionalni kulturni program, zdaj pa nacionalni program kulture. Sprejem takega dokumenta je torej po eni strani olajšanje, po drugi strani, se mi pa zdi smotrno povedati, velika past za kulturo. Zakaj velika past? Ker ta dokument kljub vsemu v osnovi določa osrednji položaj države na področju kulture. S tem določa tudi obseg te zlate kletke, v kateri bi se vsi radi znašli. Kaj pomeni to, da je država tisti ključen igralec na področju kulture, bi se dalo z neprimernimi, ampak vseeno analogijami skozi zgodovino povedati. Ko je država odločujoča, lahko naredi zelo velike stvari, lahko pa naredi tudi zelo velike krivice. S tega vidika je kultura, in morebiti tudi v neki podobni situaciji znanost, tista, ki bi morala paziti, da ni tako hudo odvisna od države in njenega aparata, kot si zdaj tudi v teh razpravah vsi tu želimo. Ta dokument namreč - tisto, kar se mi zdi problematično - predimenzionira položaj ministrstva v tem kulturnem sistemu. Ministrstvo ni tisto, kar je bilo še deset let nazaj neka pobožna želja, servis za kulturo, ampak postaja s tem praktično ključni igralec, ključni odločevalec, ključni, kar je lahko nevarno, tudi producent različnih stvari. Odloča praktično o vsem: bodisi prek teh močnih ustanoviteljskih pooblastil bodisi prek tega, da prerazdeljuje veliko denarja. Zato je v tem trenutku zelo pomembno povedati, da bo moralo ministrstvo marsikaj storiti na tem, da bo delovalo drugače, kot smo navajeni v tem trenutku. Ta njegova velika moč, zahtevati tisoč drobnih papirčkov za to, da lahko realizirajo neko knjigo in predstavo, ta moč s tem dokumentom dobiva neslutene razsežnosti in hkrati ne na drugi strani, bom rekel, videti nikogar, mogoče bi to bil lahko parlament, ki bi to moč, ki bi se morala sama omejevati, kontroliral. Zato govorim, da je ta dokument past, pomeni, bom rekel, nek poenostavljen mehanizem opravljanja z delom, z enim od zelo pomembnih podsistemom družbe, pomeni pa lahko strahovite težave. V samem dokumentu vidim veliko dobrega, veliko nekih želja, ki smo jih na različne načine skušali projecirati v to kulturno politiko, ni pa - žal - posebnih zagotovil, kaj od tega se bo lahko izvedelo. Namreč, situacija je taka, da program tako široko, kot je napisan, ne more biti realiziran. To nam more biti jasno v trenutku, ko ga sprejemam. S tega vidika je spet velika odgovornost ministrstva, da ob vsakoletnem proračunu daje poudarke iz tega dokumenta. Ali se bo nadaljeval trend, da bodo seveda deležni najprej pozornosti tisti, ki so stalno zaposleni v kulturi, tisti, ki so organizirani v javne zavode, tisti, ki pač imajo neko institucionalno moč, ali bo mogoče le videti tudi nek premik v tej smeri, ki se kaže v teh poudarkih, ko govorimo o podpori samostojnim ustvarjalcem kot enega od stebrov kulturne dejavnosti, kulturne provokacije, je veliko vprašanje. Jaz sem seveda skeptičen. Stvari so se popravile na boljše. Od, recimo, začetnih 20, 25 delovnih štipendij je zdaj, recimo, 100. Od neke obljube, da bo vzpostavljena tudi infrastruktura, ki bo podpirala svobodnjake, da poenostavim, pa seveda ni oprijemljivih stvari. Napisane so zadeve, ki jih - pa verjemite, da me to zelo zanima - ne znam razumeti na zelo jasen način, kako bodo izvedene. Razumem tudi tak način postavljanja vprašanj, ampak s tem, ko mi to sprejmemo - in ne dvomim, da bomo sprejeli - bomo pač pomnožili to moč birokracije. Ravno tako so neki drugi cilji premalo operacionalizirani. Če imamo, recimo, na področju knjižničarstva določene stvari še kar jasno postavljene, recimo, že za nek drug cilj na področju dediščine to ni primerljivo postavljeno. Če znamo povedati vse, kar se tiče uprizoritvenih dejavnosti ali glasbene dejavnosti - spet na nekih drugih segmentih tega ni. Hočem reči, da niso stvari narejene z enako metodologijo in da so neke vrste kompromisi, kompilacija, ki bo terjala še naprej pozorno branje in delovanje. Ampak da ne bi vsega časa porabil, bi opozoril samo še na dve stvari, ki se mi zdita pomembni - na ta dva sklada. Sklad za knjigo je z amandmajem, ki ga prinašamo, narejen tako, da daje večji poudarek tej skupini, ki se je le uspela zdaj organizirati tako v svojem pisateljskem, prevajalskem sektorju, kot tudi ima podpise vseh teh malih založnikov in tu vidi v tem posebnem proračunskem skladu boljši način skrbi za ta pomemben segment. Upam, da boste to podprli. Pri skladu za medije je situacija drugačna. Vsi ti dokumenti, ki so zavezovali Republiko Slovenijo za neko aktivno vlogo na tem področju, so govorili o tem, da je treba spodbujati avdiovizualno kulturo, avdiovizualno raven v medijih; ni bilo vprašanje tiskanih medijev. S padcem neke ideje, da se del naročnine iz RTV, ki naj bi šel v lokalne medije, da to ni ustavnakategorija, kar smo, mimogrede povedano, tudi nekateri takrat govorili, bi razširitev tega sklada za avdiovizualne medije na vse medije pomenila še manjšo možnost za ta podhranjen sistem, tako na področju javne televizije, privatnih televizij in vse te produkcije. Zato svarim pred to razširitvijo, ob tem, ko je premalo denarja, in vidim v tem neko veliko nevarnost. Hvala lepa.
Hvala, kolega Školč. Bojan Kontič ima besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlagana resolucija je obsežno gradivo, ki mu veliko ni dodati. Cilji so optimistično naravnani in temeljijo na opravljeni analizi obstoječega stanja. Seveda bo na podoben način treba tudi na lokalnem nivoju pripraviti lokalne kulturne programe in v njih napovedati aktivnosti lokalnih skupnosti. Ne vem sicer natančno, koliko je teh programov do sedaj bilo sprejetih, nekaj zanesljivo, med njimi je tudi velenjski. Toda, če bomo želeli ta nacionalni kulturni progam udejaniti, mu bomo vsekakor v vseh lokalnih skupnostih morali slediti. Pred tem bo potrebno nanovo opredeliti mreže kulturni zavodov in njihov pomen. Iz lastnih izkušenj vem, da je potrebno kar nekaj aktivnosti, če želimo celoviti pokriti vsa področja. Ko smo ugotavljali, katera galerija pokriva na primer Šeleško dolino, smo ugotovili kljub kvalitetnim prostorom in bogatimi zbirkami te naše galerije, da smo siva lisa in da bo slej ko prej treba našo galerijo uvrstiti oziroma umestiti v mrežo galerij. In verjetno je še kje tako v Sloveniji. To bo poleg vseh naštetih ukrepov ministrstva potrebno realizirati, če bomo želeli zastavljene cilje tudi doseči, na primer 30% povečati število obiskovalcev v galerijah in razstaviščih. Vsekakor pa v svoji razpravi tudi jaz ne morem mimo poglavja 7, ki govori o medijih. V pod poglavju Spodbujanje in ohranjanje medijskega pluralizma, je omenjena še posebej pomembna vloga javne radio-televizije in temu seveda ne oporekam. Posebej pa pozdravljam napoved, zapisano v istem poglavju, ki med drugim napoveduje tudi ustrezno podporo tudi drugim programom posebnega pomena: lokalnim, regionalnim, študentskim ter nepridobitnim radijskim in televizijskim programom. Posebno težo ima ta napoved ravno sedaj, ko je, kot je že bilo povedano, ustavno sodišče z odložilnim rokom razveljavilo dele 82. člena zakona o medijih in posledično tudi pravilnik o merilih za financiranje programskih vsebin radijskih in televizijskih programov s statusom lokalnega, regionalnega ali študentskega pomena. Odločitev ustavnega sodišča pove, da amandma o 3% RTV naročnine za namene lokalnih, regionalnihin študentskih radijskih in televizijski postaj, katerega prvopodpisani poslanec sem bil, ni prava rešitev. Potrebno bo torej poiskati novo možnost in s tem se glede na zapisano strinja tudi predlagatelj resolucije o nacionalnem kulturnem programu. In še nekaj. V razpravi je bila omenjena prepoved knjig v bivšem sistemu. Prav izpostavljena je bila knjiga Bobri. Ko sem pobrskal po svojem spominu se natančno spomnim, da sem to knjigo bral v svoji mladosti in da sem jo imel celo za obvezno branje.Sseveda sem pri tem na svoje učitelje iz osnovne šole lahko le ponosen. To pa tudi dokazuje, kako pomembne so domače knjižnice in kako pomembno je, da so knjige ravno zaradi tega tudi cenovno dostopne. Sklad za knjigo je verjetno dober prispevek k temu. Hvala.
Hvala kolega Kontič. Jožef Špindler bi dobil besedo, če želi razpravljati. Prosim.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani člani vlade. Kultura je ena od najvažnejših dejavnosti slovenskega naroda, ki jo neguje skozi ves čas svojega obstoja. Večkrat je bilo že danes povedano, da je pomembna za naš notranji razvoj, za razvoj medsebojnih odnosov, zaupanje v tiste življenjske kvalitete vsakega pozitivnega razvoja. Vsa področja življenjapogojuje ustvarjalnost, zanos, napredek, s tem pa tudi obstoj in preživetje našega naroda in naše države. Prihajam s področja, ki je veliko prispevalo za obstoj slovenskega naroda, veliko imamo kulturnih obeležij. V Ljutomeru je bil prvi slovenski tabor, kjer so bili jasno izražene zahteve Slovencev, da se uporablja izključno slovenski jezik v javnem življenju, zahteva po zedinjeni Sloveniji. Ustanovili smo dogovor s slovensko oblastjo, Zavod taborskega gibanja na Slovenskem, financira pa ga v glavnem občina in to na žalost iz skromnih sredstev. Vendar pa je to vseeno vseslovenski spomenik. Upamo, da bomo to sedaj v okviru sprejetja resolucije o nacionalnem programu za kulturo tudi razrešili. V Ljutomeru je bil posnet tudi prvi filmski zapis na Slovenskem,Grosman je rojen tudi v Prlekiji. Njegova rojstna hiša še vedno stoji, s skromnim obeležjem. V ljutomerski občini je bil rojen največji slovenski jezikoslovec dr. Franc Miklošič, katerega spomenik je tudi pred ljubljanskim sodiščem. Rektor dunajske univerze v avstroogrski državi je dobil od cesarja Jožefa naziv viteza. Njegova rojstna hiša je kulturni spomenik, za katerega skrbi ljutomerska občina ob skromnih lastnih sredstvih ter s sedanjim lastnikom te hiše. Za delovanje kulturnih društev prispevamo v okviru možnosti, kljub temu da je na našem področju veliko kulturnih, športnih društev, ki so veliko prispevala k slovenski kulturi v svojem zgodovinskem in sedanjem času. Kazaško društvo, recimo, praznuje letošnje leto 130. obletnico svojega obstoja, 125 let vinogradniško društvo v Ljutomeru, 100-letnico so praznovali lansko leto gledališčniki naše kulturne skupine, 100-letnico je praznovalo društvo Sokol, sedanji TV Partizan. Pevsko društvo praznuje preko 110 let svojega obstoja, godba na pihala, glasbena šola. Vse to so kulturni spomenik, ki so veliko pridali predvsem k temu kulturnemu delu slovenskega naroda. Brez teh malih kulturnih kamenčkov je tudi odvisen obstoj naših kulturnih vrednot, našega naroda in naše države. Hvala lepa.
Jaša Zlobec Lukič, nekaj sekund je še ostalo. Izvolite.
Nekaj sekund? Kot prva stvar, vsega ni mogoče spravljati v kalupe. Nacionalni program je po definiciji obsojen na to, da je to neka listina, birokratska listina, skupek želja. Pokojni Rudi Šeligo se je 12 let trudil, da bi naredil eno konsistentno zadevo v zvezi s tako kulturo, za njim je prišel Šuklje, ki je povzel te stvari, ki so mu jih drugi napisali. Ampak dejstvo pa je nekaj drugega. Najbrž tudi poznate Milana Kleča, slovenskega pisatelja, dramatika in pesnika. Ko je prišel na ministstvo za kulturo, ki še ni bilo takrat ministrstvo, je uradnik, ki je skrbel za knjige, ki je imel zmeraj črne narokavce, rekel: "Kleč, Kleč, kaj boš v življenju delal, saj veš, da s pisanjem se ne more živeti. Rajši si najdi eno službo, pa da se boš lahko poročil, pa boš imel otroke." To je bil odnos do slovenskega pesnika. In verjemite mi, da je tak odnos še danes. Umetnost namreč se dogaja mimo programov, mimo ministrov in dogaja se, kot se rado reče, v malih drobnih sobicah [[...]]
Čas je potekel kolega.
Ja, pa sem govoril prav eno minuto.
Čas poslanske skupine je potekel.
No, mi pa - samo še to končam - to pa lahko naredi pa lahko kakšno stvar tudi ministrstvo za kulturo oziroma ministrica. Recimo dejstvo, da je bil zborovodja v operi, čez noč se je znašel v opernem arhivu, kar se mi zdi fašistoiznost brez primere v slovenski in v ljubljanski operi. Hvala.
Hvala. Z vašo razpravo smo zaključili splošno razpravo o predlogu resolucije. Sedaj prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih. Vodili jo bomo na podlagi pregleda amandmajev, z dne 26. februarja letošnjega leta. Najprej imamo amandma poslanske skupine [[...]]Sedaj gremo na razpravo o amandmajih. Ne, ker boste imeli to možnost pri posameznemu amandmaju. Najprej gremo k poglavju 2, Uvod. Tukaj je vaša poslanska skupina dala amandma. Ne želi nihče besede? [[Ne.]] Ta razprava je potem zaključena. Gremo k poglavju 5, Cilji in ukrepi na posameznih področjih kulture, k podpoglavju 3 - Vizualne umetnosti. Imamo amandma poslanske skupine SDS. Ne želi nihče razprave? Kolega Tanko, prosim.
Hvala za besedo. Glede na to, da je ostalo še relativno malo časa za razpravo o amandmajih, bo treba to kar malo skoncentrirati. Dejstvo je, da je zakonodaja, ki se je sprejela na področju kulture, v mnogo čem posega tudi v obseg dela in pa tudi način dela lokalne skupnosti in pa predvsem je povzročila težave v tistih občinah, ki same ne dobijo iz dohodnine oziroma tudi iz drugih virov zadosti sredstev za financiranje delovanja svojih obveznosti. Jaz mislim, da bi bilo prav, da bi se država potrudila, da bi poskušala ohraniti kulturne aktivnosti tudi na področjih, ki so nekako demografsko bolj ogrožena, ki nimajo zadosti finančnih možnosti, vendar pa interes za kulturo delovanja na teh področjih ostaja in obstaja in se dejansko tudi zelo aktivno odvija. Pa ne mislim samo v smislu investicij v objekt, ampak predvsem v dejavnosti in pa popularizacije institucionalne in pa tudi ljubiteljske kulture. Jaz mislim, da bi se to vsaj kot en cilj tega naslednjega srednjeročnega obdobja, za katerega bo veljal ta nacionalni program, to vključi notri in pa da potem da težo tudi temu. Jaz mislim, da to mnenje vlade oziroma podpora vlade, ki jo je odrekla, mislim, da ni taka, da bi sodila k omogočanju enakopravnega oziroma tudi skladnega razvoja podeželja, pa tudi manjših občin. Kajti prav tam se pojavljajo ti največji problemi z zagotavljanjem tovrstnih dejavnosti.
Prav. Želi še kdo besedo? V nasprotnem primeru bom razpravo o tem poglavju oziroma poglavje bom zaključil. K podpoglavju 6 - Knjiga, sta amandma vložili poslanski skupini SDS ter poslanski klub LDS. [[Ne.]] Potem je razprava zaključena. K podpoglavju 7 - Mediji in avdio-vizualna kulturna. Gre za štiri amandmaje poslanskega kluba LDS. Kolega Tanko.
To je pa tudi eno od poglavij, kjer se vedno na nek način krešejo mnenja in pa tudi razlike med koalicijo in opozicijo. Dejstvo je, da imamo izredno veliko za povedati takrat, to se pravi na načelni ravni, vsaj kar zadeva zagotavljanja raznovrstnosti. Ko pa se soočimo s prakso, ko je treba nekaj konkretnega narediti, takrat se pa najde izjemno veliko razlogov, da se ta raznovrstnost oziroma ta pluralizem na nek način zablokira, zamrzne. Jaz sem, kot sem prej rekel, sem presenečen, da je bilo na odboru stališče vlade, da se medijski sklad da v nacionalni program. Prav tako sem zdaj presenečen, da je prišel predlog največje vladne stranke, da se to črta iz nacionalnga programa. Jaz mislim, da bi predvsem Liberalna demokracija, kjer je zelo veliko poudarka na tej liberalnosti in libertalnosti, to moramo še posebej poudarjati. Ne pa, da pride s predlogom, ko se to briše, ko se to črta, in se ohranja status quo, ko so se največji javni mediji prejšnjega obdobja olastninili s tistimi, ki so takrat zasedali vodstvene in vodilne funkcije v teh medijih, in dodatno verjetno še nekaj preko teh paradržavnih skladov, državne lastnine, s katero pa upravlja posredno ali pa neposredno tudi vlada. Mislim, da najmanj, kar je, bi morala biti oziroma vsaj tisti, ki so za zelo liberalne rešitve na tem področju, omogočiti, da se ta sklad vgradi in da dobi tudi druga polovica državljanov, ki niso vpeti v ta institucionalni del, možnost, da se na nek drugačen način predstavijo in predstavijo tudi svoja mnenja, svoja stališča in svoje poglede. Kajti več ali manj je popolnoma jasno, da se je v medijih ohranil cenzorski sistem, da se vrši precej ostra selekcija, in to še posebej v času, v katerem smo sedaj. Ta občutek ni najboljši in tudi zaSlovenijo ni zdrav. Treba je spustiti zdravo konkurenco, treba je omogočiti soočenje, in iz tega pride ven tudi kvaliteta. V nasprotnem primeru se odločimo, da institucionalno zapremo in zablokiramo soočenja in s tem tudi kvaliteto, odpovemo se pa praktično svobodnemu razmišljanju polovice Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Tudi sam mislim, pravzaprav se čudim, da je še vedno mogoče, da se največja vladna stranka tako odločno, z vsemi metodami in sredstvi bori proti temu, da bi v slovenskem medijskem svetu zavladal nek pluralizem. Glejte, kar je zadnjič urednik enega od največjih slovenskih dnevnikov zapisal v uvodniku, "gospodje, mi se ne gremo več". V osrednji politični temi v Slovenijije napovedal temo, prekinitev informacij, kar se je res zgodilo. To bi se v normalnem pluralnem medijskem svetu, kjer bi ga drugi časnik uničil zaradi tega, ne moglo zgoditi. Absolutno ni možno, da bi se kaj takega zgodilo. In teh primerov je ogromno. Da se tako borijo, je eden od vzrokov tudi tisto, o čemer sem prej govoril - da arhivi še niso dobili teh gradiv o delovanju bivših obveščevalnih služb, da se ti arhivi še vedno čistijo. In v tej zvezi moram povedati, kar sem že povedal, da sem 10. februarja v zvezi s tem kot predsednik komisije za nadzor obveščevalnih služb pisal predsedniku vlade pismo. Seveda mi ni odgovoril, zato ga bom sedaj predal ministrici, ker je to tudi del njenega področja in njene odgovornosti, da je takšno stanje na področju varovanja tega dela kulturne in narodne dediščine. Hvala.
Zaključujem razpravo o podpoglavju 7. Smo pri podpoglavju 11, Ljubiteljske dejavnosti. Amandma je vložil poslanski klub LDS. Razprava je zaključena. In smo pri zadnjem podpoglavju, pri podpoglavju 12, Mednarodno sodelovanje, kjer je vložen amandma poslanske skupine SDS. Ker tudi o njem ni razprave, bomo sedaj to točko zaključili. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 16.15 uri. Ta točka je prekinjena. Prekinjeno je tudi delo državnega zbora. Nadaljevalo se bo ob 13.30 uri z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu na področju drog. Predlog resolucije je vložila vlada, predstavil jo bo minister dr. Keber. Slišali bomo obrazložitev odbora, poslanske skupine in razpravo o resoluciji v celoti ter prešli na razpravo o amandmajih. Do 13.30 ure prekinjam delo državnega zbora.
Na koncu bi rada samo rekla, da se zahvaljujem poslankam in poslancem za razpravo, za kritiko in pozdravne besede. Posebej se zahvaljujem predsedniku odbora za kulturo, šolstvo, znanost in mladino, da je v vseh teh razpravah, ki so bile zelo konstruktivne, sodeloval in na začetku pozval tudi, da je kultura tudi vaša spremljevalka. Pozvala bi vas pa v nadaljevanju, ko se boste odločali o amandmajih, o resoluciji, da sledite sporočilu vlade oziroma da razmišljate tudi o prihodnosti, ko se bo sprejemala zakonodaja. Sami ste opozorili, resorna zakonodaja na področju davkov, posebejpa zakonodaja na področju financiranja lokalnih skupnosti oziroma občin, ki je sestavni del tistih besed, ki ste jih danes tudi izrekli in sledijo resoluciji nacionalnega programa. Hvala.
Hvala lepa. Točka je torej zaključena. Ob 13.30 uri prehajamo na predlog resolucije o nacionalnem programu na področju drog.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav vsem! Med nami prav lepo pozdravljam ministra za zdravje, doktorja Dušana Kebra in predstavnico in predstavnike vlade oziroma Urada za droge, lep pozdrav vsem! Prehajamo na obravnavo 18. TOČKE DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU NA PODROČJU DROG ZA 2003 DO 2008. Predlog resolucije je obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga resolucije. K besedi vabim ministra za zdravje, profesorja doktorja Dušana Kebra. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Danes vam pravzaprav govorim v svoji vlogi predsednika vladne komisije za droge in tudi bodočega načelujočega resornega ministrstva za področje drog, kamor se z novo zakonodajo uvršča urad za droge. Nacionalni program za področje drog je nastajal tri leta v sodelovanju s številnimi ministrstvi oziroma različnimi ministrstvi, vladnimi službami, strokovnjaki, in kar je pomembno, civilno družbo, laično javnostjo in tudi samimi uporabniki drog. Program je smiselno nadaljevanje prvega programa iz leta 1992 in prinaša nove aktivnosti in usmeritve vse do leta 2009. Hkrati je tudi usklajen z mednarodnimi smernicami Združenih narodov in strategijo na področju drog Evropske unije. Osnovni cilji programa so zmanjšati škodo uporabnikov drog, predvsem med mladostniki, vzpostaviti učinkovite in kvalitetne programe preprečevanja odvisnosti, zdravljenja in socialne obravnave odvisnosti od drog, zmanjšati vse vzporedne škode, ki nastajajo zaradi uporabe drog, kot so okužbe, bolezni, stigmatizacija posameznikov, kriminaliteta, in zmanjšati vnos drog v državo in preprodajo drog v Sloveniji. Pomembno je, da je v tej državi ne samo to, kar poudarja program, ampak tudi sicer narasel odnos do vprašanja problematike drog, da se zavedamo, da je na prvem mestu preprečevanje in programi zdravljenja in socialne obravnave in ne najprej stigmatizacije in represija, s čimer so seveda začele vse države in tudi naša nekoč v preteklosti. Program torej temelji na teh sodobnih principih. Program zagotavlja razvoj nadaljnje koordinacije aktivnosti na nacionalni ravni, ki jo bo predstavljala komisija za droge, sestavljena medresorsko, in pa lokalni ravni, lokalne akcijske skupine. To pomeni, da želimo doseči, da bo jasna povezava med nacionalnimi programi, regulacijo in strategijo in pa z okoljem, kje se ti programi uresničujejo. Program predvideva nekatere nove metode, načine, preventive in zdravljenja. Program ne želi nadomestiti strokovnih odgovorov na posamezne probleme. Naj ob tem posebej omenim vprašanje metadona, ki našo javnost in ne samo našo, buri vrsto let in v katerem se pojavljajo strokovna, na ta strokovna vprašanja pa povezana politična vprašanja, o smiselnosti metadonskega programa kot programa, ki pravzaprav odpravlja še večjo škodo. Program stoji na stališču, da mora biti stroka tista, ki naj opredeljuje ustrezne programe in da ji moramo ostali slediti z ustreznimi aktivnostmi. Seveda je naša pravica vsak hip, da za posamezne programe zahtevamo pojasnila, zahtevamo dodana mnenja, zahtevamo mednarodne primerjave in analize. V tem pa je naša vloga, manjša vloga pa je, da bi sami posegali v doktrino in v načine preventive in v zdravljenje. Poudarek je tudi na zmanjševanju škode zaradi uporabe drog, zaradi kar se tiče prekuženosti z virusom aidsa in hepatitisom C. Naj omenim, da je naša država lahko ponosna na vsaj doslej nizek odstotek okuženosti s HIV, aidsom, kar je zelo verjetno posledica dejstva, da so naši programi osveščanja, spremljanja, varovanja prehiteli vnos trdih drog v našo državo in da je ta vsaj začetna manjša stigmatizacija in permisivnost družbe omogočila, da imamo danes vsaj na tem področju razmeroma majhen problem, pri čemer si seveda ne smemo zatiskati oči, da ne vemo natančno, kaj se nam lahko na tem področju zgodi v prihodnosti. Dekriminilizacija uporabnikov drog je stališče, na katerem stoji ta program. Obstaja razlika med uporabnikom z enkratno lastno uporabo oziroma imetnikom droge za enkratno uporabo, ki je prekršek, in seveda v drugo razpečavanje drog in da gre za razliko, ali usmerjamo takega posameznika v zdravljenje, in to podpira program, in ne v kriminaliteto. Program zahteva bolj učinkovit informacijski sistem vseh različnih podatkov, ki jih potrebujemo in jih potrebujejo različni resorji za odločanje na državnem in lokalnem nivoju, zahteva tudi redno evalvacijo programov o njihovi učinkovitosti in oceni, ali jih velja v prihodnosti še uporabljati ali ne. Menimo, da je program uravnotežen, to seveda smo dosegli ravno s tem širokim posvetovanjem s strokovnjaki in s civilno družbo. Program vključuje vse elemente varovanja človekovih pravic. Program stoji na stališču, da je potrebno povečati kazni za prekupčevalce, še zlasti, če gre za ponudbo drog otrokom, mladostnikom. Program tudi podpira vpliv civilne družbe na področju borbe proti drogam. Po programu, menimo, da se uvrščamo med države, ki so na tem področju napredne, ki vsaj na ravni programa se zavezujejo, kaj bodo storile v prihodnosti, hkrati pa tudi med države, ki lahko pokažejo, kaj so storile v preteklem obdobju. Res je, da v nobeni državi na svetu niso odkrili končnega načinain res učinkovitega načina zmanjševanja zlorabe drog, da tega nismo dosegli tudi na nekaterih drugih področjih, na področju legalnih drog, na katerih se seveda tudi trudimo, da bi naredili hitrejši napredek in nekaj uspehov na tem področju imamo. Ampak potrebno se je zavedati, da brez obstoja takih programov bi bila verjetno epidemiološka slika slabša. Verjetno našo uspešnost ali neuspešnost še nekaj let ne bomo mogli dokazovati samo z zmanjševanjem, ampak vsaj z mednarodnimi primerjavami, kam sodimo v mednarodnem okolju in ali lahko sledimo oziroma ali učinkovito sledimo tistemu, kar so druge države storile, da so vsaj omejile obseg tega problema. Dovolite, da na koncu rečem nekaj stavkov na temo resorja, ki mu je pripadal urad za droge in kamor je poslej vključen urad za droge. Namreč, bilo je nekaj pobud, da naj vlada ponovno razmisli o umestitvi tega urada na vladno raven. Menim, da je ministrstvo za zdravje v tem mandatu pokazalo svojo skrb ne samo za sistem zdravstvenega varstva oziroma za zdravljenje državljanov v času bolezni, ampak tudi za javno zdravje v celoti, torej za pospeševanje zdravega načina življenja, preventivo bolezni in seveda tudi in tudi za borbo proti drogam. Nekaj morda, po mnenju nekaterih ne tako pomembnih, po našem mnenju zadovoljivih korakov, smo opravili na področju zmanjševanja zlorabe alkohola oziroma pretiranega uživanja alkohola in zmanjševanja kajenja. Naj omenim tudi v tem parlamentu, da je lani prvič padlo število smrtnih žrtev, posledic prometnih nesreč, ki jim botrojuje alkohol. Mi ne želimo trditi, da je to zasluga zakona, ki smo ga na ta ali drugačen način sprejemali v tem parlamentu, ampak prepričani pa smo, da je to zasluga javne razprave, ki je potekala dolgo časa pred sprejemom tega zakona in je prispevala k razmisleku vsakega državljana posebej o tem, kaj je, vsaj na primer v času vožnje avtomobila, varno in smiselno ali pa nevarno. Dovolite, da torej zagotovim, da bo resorno ministrstvo ta program za ilegalne droge sprejelo enako resno, z enako resnostjo in z vso odgovornostjo, in da bomo z avtoriteto ministrstva skušali zagotavljati koordinacijo, ki je nujno potrebna med različnimi ministrstvi. Javno zdravje ni samo naloga ministrstva za zdravje, javno zdravje je naloga številnih resorjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljam gospoda ministra s sodelavci in vse vas, kolegice in kolegi poslanci! Odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je predlog resolucije o nacionalnem programu na področju drog obravnaval na svoji 40. redni seji 5.2.2004. Predhodno pa je odbor zaradi potrebe po celovitosti in namembnosti obravnave tega področja organiziral in izvedel tudi javno predstavitev mnenj v državnem zboru, in to 16.1. lanskega leta. Člani odbora so za odločanje na seji prejeli poleg besedila resolucije in mnenja zakonodajno-pravne službe tudi številne amandmaje kvalificiranih predlagateljev ter obilo dodatnega gradiva s strani zainteresiranih institucij in posameznikov. Zakonodajno-pravna služba, ki je v skladu s prvim odstavkom 27. člena poslovnika državnega zbora proučila navedeni predlog resolucije z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika, je oblikovala vrsto konkretnih pripomb. V razpravi sočlani odbora menili, da je bila javna predstavitev mnenj, ki jo je organiziral odbor, koristna in vsebinsko utemeljena, saj je podala kar nekaj odgovorov na urejenost področja in odprta vprašanja. Vsekakor so vsebinska in strokovna mnenja glede reševanja te problematike različna. Navedeno resolucijo je treba sprejeti, vendar je področje še naprej treba budno spremljati, še posebej sedaj, ko je ukinjen urad oziroma se delo institucije, ki je bila neposredno podrejena vladi, prenaša na ustrezni resor, v tem primeru na ministrstvo za zdravje. Člani odbora so podprli štiri amandmaje kolegice Tisovčeve, dva amandmaja kolega dr. Cukjatija, petnajst amandmajev štirih poslanskih skupin, in sicer LDS, Združene liste socialnih demokratov, Slovenske ljudske stranke in DeSUS, ter amandma kolega Drobniča. Člani odbora pa niso podprli sedem amandmajev gospe Tisovčeve, dveh amandmajev kolega Cukjatija in vrsta amandmajev je glede na številne sprejete amandmaje postalo brezpredmetnih. Odbor pa je oblikoval tudi dva amandmaja k dvema podpoglavjema, in je s tem tudi končal obravnavo celotnega predloženega dokumenta. Na podlagi prvega odstavka 130. člena poslovnika je v skladu z vsemi sprejetimi amandmaji v poročilu predložen dopolnjen predlog resolucije. Člani odbora so sprejeli tudi sklep, ki se glasi: odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da dopolnjen predlog resolucije o nacionalnem programu, na področju drog 2004-2009 sprejme. Člani odbora pa niso sprejeli predlaganega dodatnega sklepa, s katerim se je želelo, izhajajoč iz številnih argumentov in diskusij, tako na predstavitvi mnenj, na organizirani neke vrste okrogli mizi v tem državnem zboru, kakor je sledilo iz razprav na odboru samem, da bi se napodlagi tega sklepa dodatno proučila s strani vlade smiselnost oziroma dodatno proučili tudi argumente, ali je dobro, da se institucija, ki je nekako koordinacijsko, koordinativno telo na tem področju, in je bila sedaj podrejena neposredno vladi, prenese na resorno ministrstvo. Ta sklep, kot sem povedal, pa ni bil sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Do predloga resolucije se bodo opredelile poslanske skupine. Najprej bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospa predsednica oziroma gospa predsedujoča, spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade. Dovolite, da predstavnim mnenje poslanske skupine Nove Slovenije k nacionalnem programu na področju drog od leta 2003-2008. Država sprejema nov nacionalni program na področju drog. Ta je potreben, ker je problematika uživanja drog huda in se poglablja, razširja in postaja za celotno družbeno tkivo nevarna. Mamila so prišla med naše osnovnošolce, kljub varnostnikom, polno jo je na podeželju. Vstopanje v Evropo, evropske integracije bo odprlo pretok blaga, storitev, kapitala in žal tudi kvarnih substanc in storitev. Med izvajalci zdravljena odvisnosti pa se najdejo tudi takšni, ki bi jih lahko postavili pod vprašaj. Predlog programa, ki ga je pripravila vlada, je v marsičem dober, vendar je premalo jasen glede vrednotnega stališča do drog, uživanja, njihove zlorabe. Očitno gre za liberalističen pristop, ki poudarja svobodo uživanja droge, ki se zlasti zrcali z mislimi, da je pravica do posedovanja droge nesporna. Z dopuščanjem imeti drogo pri sebi za osebno uporabo pomeni spodbujanje, uživanje in prodaje. To je dvoličnost in vrednotni relativizem, v katerem se kaže "pišme uho v sto" tistih, ki naj bi preprečevali droge." Iz programa se zrcali servilen odnos do uživalcev drog, ki jim mora država brezpogojno pomagati, odvisniki pa niso dolžni narediti nikakršnega koraka. Del odgovornosti morajo prevzeti tudi odvisniki. Iz programa sledi, da bi država morala zalagati odvisnike z iglami, dajati metadon, varno sobo za uživanje in še marsikaj, kar si zaželijo. To je nekritična servilnost do uživalcev drog, zato ti potem mirno nadaljujejo z uživanjem drog ob asistenci države. Programski cilji niso kvavtificirani, zato ne bo možno ocenjevati in meriti doseženih rezultatov oziroma programov. Imamo pregled števila uživalcev, vsaj tako pravijo te statistične službe, porabe denarja, nimamo pa merjenja učinkov ozdravljencev, abstinentov. Potrebno je merjenje resničnih in pravih učinkov, ne število izvajalcev služb ali porabljenih sredstev. Zato je potrebna evalvacija programov z vidika kriterijev učinka, spodrivanje enega programa z drugimi ali njegove disfunkcije, ki se kažejo v nevarnosti, da bi utegnilo biti vse skupaj le zapravljanje denarja in vzdrževanja uslužbencev. Dosedanja praksa je preveč usmerjena k vzdrževalnim programov, manj pa k poglobljenim, visokopražnim programov, ki resnično pripomorejo k abstinenci in kvaliteti življenja. Kje je tu nadzor nad programi? V resoluciji ni bilo niti enega stavka, namenjenega zaposlitvenim programom. Potem z našimi amandmaji je bilo dodano. Prilagajanje in usposabljanje na delu. Usposabljanje poklicna in socialna rehabilitacija so pogoj za uspešno ponovno vključitev v družbo in trajno abstinenco. Šola ni opravila svojega poslanstva. V vzgojnih vsebinah je poudarjen informativni vidik, s katerimi se predstavljajo učinki drog, zato postajajomamila za mladostnika ali za otroka še bolj atraktivna, namesto da bi jih od tega odvračala. Poudariti bi morali kvarne učinke in nevarnostni in na drugi strani spodbujati zdrav način življenja, polno preživljanje prostega časa, ustvarjalne dejavnosti itd Družbene vrednote vse bolj usihajo, razrašča se porabništvo, odtujeni posameznik je prepuščen ulic, da si išče svobodo in drogo. Večina programov se v Sloveniji ukvarja z zmanjševanjem škode, torej preprečevanje okužbe nalezljivih bolezni. Ti programi nimajo cilja v abstinenci. Gre za program z veliko denarja in spornimi ali neznatnimi učinki. Za nekatere programe in izvajalce z dvomljivimi učinki se zagotavljajo razmeroma velika sredstva - metadon, igle, cepljenja in podobno. Za visokopražne programe z resničnimi učinki pa običajno zmanjka denarja. Nezdrava je tudi tekmovalnost med programi socialne in zdravstvene rehabilitacije. Posebno pozornost bi morali nameniti uporabi metadona. Glede na način in obseg njegove uporabe lahko rečemo, da gre za zlorabo, tudi za zlorabo. Zloraba metadona v Slovenije je dejstvo, je predmet zaslužkov uradnih oskrbovalcev, menjalno sredstvo za prave droge, v nekaterih nekritičnih primerih predpisovanja pa se je sprevrgel v državno spodbujanje uživanja drog, utrjevanje odvisnosti in sredstvo moči nad posameznikom. V zaporih je postal edino redno nadomestilo za drogo. Vloga in mesto nevladnih organizacij ni zadosti jasna. Nevladna organizacija ne more biti tista, katere program plačuje država neposredno s pogodbo. S tem se nevladna organizacija spremeni v korporativno državno institucijo. Zagotoviti bomo morali resnično neodvisne vire za financiranje nevladnih organizacij. To pa so neposredno državljani. Zato potrebujemo spremembe zakona o dohodnini. Država mora pripraviti program resno in odgovorno, zato da nam ljudje ne porečejo, "še dobro, da imamo uživalce drog, ker s tem zagotavljamo delovna mesta in socialno varnost socialnih delavcev, terapevtov, zdravnikov, puščamo prosto pot podjetništvu in črnoborzijanstvu, preprodajalcem in posrednikom drog" ali pa da je vse to početje namenjeno državni birokraciji, ki se s takimi resolucijami postavlja pred mednarodno javnostjo. Nekaj amandmajev, ki jih je vložila Nova Slovenija, je bilo sicer sprejetih, vendar se s tem besedilom ni bistveno spremenila intenca, ker gre za nekoliko različne koncepte. Pravite, da je ta resolucija odsev časa, odslikava razmer duha in stvarnosti. Prav. Vendar resolucija, ki le sledi problematični praksi in jo samo potrjuje, ne pomeni premišljene usmeritve in dobrega vodila. Ker je paradigma te resolucije takšna, da je v njej zaslediti željo po uveljavitvi varnega uživanja drog, da je naloga države, da oskrbuje odvisnike z iglami, brezplačnim metadonom in varnimi sobami za uživanje droge v smislu preprečevanja, ne da bi to vodilo do kakršnekoli abstinence, in kjer država zagotavlja pravice brezpogojno, ne da bi od odvisnikov drog zahtevala kakršenkoli korak v smislu odgovornosti in obveznosti, takšnemu programu v Novi Sloveniji pač ne moremo dati podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila gospa Silva Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni, minister in sodelavci, drage kolegice in kolegi! Danes razpravljamo o resoluciji o nacionalnem programu na področju drog za obdobje 2003-2007, ki predstavlja temeljni dokument na tem področju in je logična posledica vrste sprejetih dokumentov v minulem desetletju. Dobro se je spomniti, da je Slovenija sprejela svoj prvi nacionalni program na področju prepovedanih drog že davnega leta 1992. Podoben tak dokument je Evropa sprejela leta 1990. Se pravi, da smo kar hitro sledili temu. Naš program je bi že tedaj sorazmerno sodoben in sodobno usmerjen v prihodnost. Od takrat do danes je bila dosežena vrsta pomembnih rezultatov. Razvita je dokaj celovita mreža programov zmanjševanja, preprečevanja porabe drog, torej preventivnih programov, programov zdravljenja in socialne obravnave ter programov zmanjševanja škode kot tudi različnih aktivnosti zmanjševanja ponudbe drog, torej programi represivnih organov. Sprejeta je bila tudi popolnoma nova zakonodaja s področja drog, ki je bila usklajena z mednarodnimi pravnimi akti. Zelo pomembno se nam zdi v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov, da je vzpostavljena vsesplošna koordinacija aktivnosti na lokalnem nivoju, ki je prepredena z mrežo lokalnih akcijskih skupin in ki je koordinirana tudi na nacionalnem nivoju. Danes obravnavamo resolucijo o nacionalnem programu na področju drog, metodološko bazirane nekako okoli 200 izluščenih najbolj pogostnih primerov, ki vsekakor predstavljajo garant, da je skupina, ki je pripravljala, temeljito spoznala, kako obsežno problematiko obravnava in kako se jo lotiti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakujemo, da bo najbolj udarna razprava ravno in predvsem o akcijskem načrtu, ki bo pripravljen takoj po sprejemu tega dokumenta, saj mnogo razprav najavni razgrnitvi je bilo usmerjenih ravno na metodologijo, ali je bila ustrezna in ali so bila ustrezna razmerja med načeli in cilji, med uvodom in sklepi in ali je to razmerje pravšnje. Ta uvodoma izpostavlja glavna načela in cilje in kaže na konkretne dejavnosti, ki jih je treba izvesti na vseh nivojih, na državnem, pokrajinskem, lokalnem. Posebej poudari, da mora biti enakopravna z drugimi: socialnimi, zdravstvenimi, ekonomskimi vprašanji v državi, ter da je treba na tej podlagi sprejeti ukrepe, ki bodospodbujali stalno usklajevanje, dogovarjanje tako različnih dejavnosti. Zlasti v poslanski skupini se nam zdi, da so med cilji tudi zajeti predvsem praktični ukrepi pomoči uporabnikom nelegalnih drog, ker je potrebno sodelovanje vseh sektorjev s tega področja, saj problematika drog ni samo problematika ministrstva za zdravje. Tukaj imamo še zelo pomembno aktivnost in dejavnost ministrstva za delo, socialne zadeve, ministrstva za šolstvo, šport, ministrstva za pravosodje, notranje zadeve, carine, ministrstva za finance in obrambo kot tudi predstavnikov civilne družbe. Jaz mislim, da ta program zelo dobro izpostavlja vlogo in način delovanja civilne družbe. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da je eno od poglavitnih področij ravno področje in poglavje, ki obravnava mehanizme za doseganje ciljev. V naši skupini pozdravljamo vse tiste ukrepe, ki bodo spodbujali nove pristope in načine pri zdravljenju in pri preprečevanju razpečevanja prepovedanih drog, ki bodo tudi med ostalim zmanjševale vnos prepovedanih drog v državo. Pričakujemo, da bo tudi pripomogel k boljšemu informiranju, pa tudi izboljšal vse baze podatkov, ki so potrebne za tako zapleteno interdisciplinarno delo. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo pričujoči program podprli v pričakovanju iskanja novih možnosti, ki bodo pripomogle tudi k temu, da bo večje število državljanov in državljank spoznalo tragične in škodne vplive učinkov drog. Tudi ne pričakujemo, da bo ta program na en način uzakonil oziroma dopovedal, katera je tista optimalna metoda za zdravljenje. Vemo, da je vsaka metoda, ki pripelje do učinkovitega cilja, in sicer ozdravljenja osebnosti, dobra. Zato podpiramo tako pahljačo, ki je tudi podana v nacionalnem programu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Valentin Pohorec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki vlade! V poslanski skupini DeSUS pozdravljamo predlog resolucije, ki je danes pred nami. S problematiko na področju drog imamo v Sloveniji dolgoletne, žal [[pod narekovaji]] , "bogate" izkušnje. Še posebej po osamosvojitvi je število uživalcev trdih drog pri nas naraslo, saj se je naša država znašla na križišču tihotapskih poti, ki jih preprodajalci uporabljajo za tihotapljenje predvsem trdih drog na zahod. Situacija je postala še dodatno zapletena, ko se je po zaključku vojne na Balkanu sprostila že tako imenovana balkanska pot, ki vodi čez ozemlje nekdanje Jugoslavije in tudi prek Slovenije. Vse to zahteva sistematičen pristop države, ki ji ne sme biti vseeno, kakšno je zdravstveno stanje njenih državljanov, še posebej mladine, ter vseh ostalih posledic, ki izvirajo iz problema uživanja prepovedanih drog. Z roko v roki se s tem pojavlja organiziran kriminal, ki je največja rak rana sodobne družbe, saj se s profitom od preprodaje prepovedanih drog infiltrira v vse pore družbenega, ponekod v svetu celo političnega življenja. Menimo, da bomo s predlagano resolucijo, ki je danes pred nami, dobili dobro osnovo za reševanje tega velikega problema in da bomo odraščajoči generaciji omogočili takšna življenjska okolja, ki jim bodo zagotavljala zdrav oseben razvoj. Največja odgovornost za to je na državi, ki mora zagotavljati in zagotoviti, da bo sama dovolj politično stabilna, gospodarsko trdna, da bo omogočila dostop do različnih storitev, predvsem do dela mladim, da bo senzibilna in da bo imela dovolj posluha za soočenje s tem problemom in angažmajem pri njegovem reševanju. Ne smemo namreč dopustiti, da bi z zatiskanjem oči pred tako perečim problemom zavestno stimulirali povečanje socialnih razlik. Vse to so problemi, ki zadevajo tudi vse nas, ki nam ne sme biti vseeno za naše mlade rodove in njihove najbližje, za katere je to še posebej težko. Še več, soodgovorni smo za tako stanje, zato je nujno, da takoj ukrepamo. Ocenjujemo, da so v resoluciji zajete vse pomembne rešitve, ki bodo pripomogle k temu, da bomo ustvarili dobre in zdrave temelje za našo mladino in posledično tudi za nas vse, s ciljem rešitve tega izjemno perečega družbenega problema. V poslanski skupini DeSUS bomo predlog resolucije o nacionalnem programu na področju drog podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani, lep pozdrav! Najprej moram reči, da bomo podprli predlog resolucije, čeprav smo opozicija, ker menimo, da vendarle, če bo politika uresničila to, kar notri piše, bo pomenilo korak naprej pri reševanju tega problema. Ampak bil nepošten do sebe in do drugih, če bi rekel, da je vse v redu in da tukaj notri vendarle ni nekih velikih stvari, ki bi jih veljalo popraviti in dopolniti. Pa vendar najprej, kje smo Slovenci. Pred seboj imam neko zanimivo analizo, in sicer o stanju droge med 15 in 16-letniki v šolah. Na vprašanje, ali ste v preteklem letu vsaj enkrat pili alkohol, je odgovorilo 83%. To je točno evropsko povprečje. Ali ste v preteklem mesecu bili vsaj enkrat pijani od alkohola? Evropa 52%, Slovenija 56%. Ali ste vsaj enkrat v življenju uporabljali, jemali marihuano? Evropa 16%, Slovenija 25%. Ali ste uporabljali katero od drugih ilegalnih drog? Evropa 6%, Slovenija 7%. Ali ste uporabljali hlapila? Evropa 9%, Slovenija 14%. Ali ste kombinirali uporabo alkohola in tablet? Evropa 8%, Slovenija 9%. In še pri pomirjevalih. Evropa 7%, Slovenija 8%. Nismo torej nikakršna oaza v svetu in v Evropi. Zaradi tega se moramo prav tako resno lotiti tega vprašanja, kot se ga rešuje svet, Svetovna zdravstvena organizacija, Združeni narodi in Evropska unija. A če gledamo konvencije Združenih narodov, že prvo iz leta 1961 in naprej iz leta 1971 in iz leta 1988, vse konvencije zapovrstjo in tudi zadnji program obvladovanja drog, ki je bil sprejet na Dunaju, Združenih narodov, to se pravi program Združenih narodovo, ki je izdal navodila, pravijo takole - "aktivnosti naj se izvajajo pod pokroviteljstvom predsednika vlade ali neposredno njemu podrejene vladne službe." In vse te konvencije in tudi ta zadnja opozarja, da če bi bil tak organ lociran v enemu od ministrstev, se izpostavljamo zelo velikemu tveganju, da bi bil velik poudarek konkretnemu sektorju in bi se zanemarjali ostali sektorji, kar bi seveda preprečilo učinkovito koordinacijo. Evropska strategija in akcijski program na področju drog 2000-2004, prav tako poudarja, zelo resno poudarja ta pristop reševanja in sledenja obravnave drog. In Slovenija je že imela tak urad. Kar nekaj let se je gradil in zaživel je Urad za droge. Podrejen je bil neposredno predsedniku vlade, zunaj posameznih ministrov, zato je usklajeval delo vseh ministrstev, ki jih je treba pritegniti k reševanju tega vprašanja. In mi smo bili v obdobju pridruževanja Evropi velikokrat pohvaljeni zaradi tega in drugim državam dajani za zgled. Gre namreč za širok problem obravnave drog. Jaz sem samo enega omenil, med mladino. Ta urad bo sedaj, kot je v programu navedeno, lociran pri ministrstvu za zdravje. Kaj to pomeni? To pomeni, da bo seveda to urad ministrstva, da bo pri nadaljnjem delu se minister pogajal in iskal druge ministre, da pa bo seveda zdravstveni element prej ali slej prevladal pri obravnavi drog. Da gre pa pri drogah za druge stvari, ne samo za to, je pa povsem jasno iz drugih konvencij Organizacije združenih narodov, kjer neprestano ponavljajo in opozarjajo, da je problem drog povezan z mednarodnim organiziranim kriminalom, da je povezan s trgovino z belim blagom, s prostitucijo in tudi s prodajo otrok in pranjem denarja. Torej, droge so v vsakem primeru tesno povezane z ministrstvom za notranje zadeve, z organi pregona, s pravosodjem, z ministrstvom za šolstvo in še bi lahko naštevali. Trdim celo, da je problem drog bolj problem nekaterih drugih ministrstev kot ministrstva za zdravstvo. To je tako, kot če bi recimo rekli, imamo trgovino, črno trgovino z orožjem, preprodajanje, transport z orožjem, imamo nelegalno posedovanje orožja, nekontrolirano uporabo orožja, pretepe in nazadnje seveda sosed soseda ustreli, če ga ne do smrti, potem ta ranjeni sosed postane zdravstveni problem. Šele takrat postane zdravstveni problem. Pa nikomur od vas ne pride na misel, da bi mi ta problem orožja locirali v ministrstvu za zdravje. Zakaj ne? Saj nazadnje bo končno problem zdravstva. Točno tako je in nič drugače. Zaradi tega je velika napaka prenašati urad, ki je zaživel, ki je resnično postal dober, zgleden, prenašati nazaj na ministrstvo za zdravje oziroma v ministrstvo za zdravje. Ni dolgo tega, ko je nek pedagog iz Kopra - ne, iz Nove Gorice - opisal svoj primer, kako se v šoli srečuje z drogami. On je namreč veliko po svetu, dela v pogovoru z otroki, veliko časa je temu posvetil, odprto so se pogovarjali, in pravi takole: "Pokazalo se je, da je med učenci in dijaki, ki so šli skozi ta program," pogovorov, tako rekoč, "zelo upadlo število uporabnikov trave in drog. Cilj tega projekta je, da spodbudimo ves razred, da je on sam nosilec te preventive. Da se učenci zavedajo, da tisti, ki je dalj časa na trdi drogi, težje ozdravi. Če razred to ve, tega problema ne bo prikrival, ampak se bo z njim soočil, kajti za učence ni več junak tisti, ki uporablja drogo, ampak tisti, ki se zaveda, da mora nekaj narediti iz sebe." Nobena zdravstvena preventiva, nič, samo dober pedagoški prijem. In če upoštevamo še to, da so glavne "dilerske" mreže zadaj, za šolo, za ograjo, v šolskih klopeh, in da je v Štepanjskem naselju najmanj 20 povsem velikih "dilerjev", ki imajo pri sebi vsak trenutek na razpolago eno kilo heroina, pa za to javnost ve, potem se ve, kje se temu problemu streže - vsekakor ne na ministrstvu za zdravje. To je prvi problem, ki sem ga izpostavil. In, kolegi, imeli boste čas mi replicirati oziroma izraziti drugačno mnenje. Drug problem je, da če bo ta problematika locirana v glavnem in samo v ministrstvu za zdravje, bo ta zdravstveni pristop prevladal. Vemo, kako je ta zdravstveni pristop zaenkrat ovrednoten in usmerjen predvsem na programe, ki na nek način preprečujejo in zmanjšujejo kriminal, ker zmanjšujejo potrebo po kupovanju heroina, to je metadonski program. Seveda, če vsak dan dobi svojo dozo metadona, potem ne bo imel potrebe po nakupu droge in podobno, in seveda bo potem reševanje samo posledic, ne pa vzrokov, in ne preventiva, ki jo zdravstvo ne more nuditi - preventiva se dela izven zdravstva. No, in če se dotaknem tega metadonskega programa, sami veste, da je bil večkrat s strani ministra označen kot izredno dober, kot izredno sprejemljiv, kot takšen, ki ga potrjuje stroka. Naj omenim izjavo člana mednarodnega sveta za nadzor nad narkotiki pri Združenih narodih, ki pravi, da je to zelo napačen pristop, če ni tretiran kot zadnji izhod v sili. Glede tega, da pri nas velja metadonski program kot splošno sprejet, kot tak neproblematičen kot program, ki ne potrebuje temeljite revizije in ki je potrjen s strani stroke naj citiram predsednika republiškega strokovnega kolegija za psihiatrijo, ki je že pred letom in pol, skoraj pred dvema letoma, rekel tako: "Republiški strokovni kolegij za psihiatrijo meni, da je tako imenovana vzdrževalna terapija z metadonom", to jetovarniško ime heptanon, seveda heptanon, ki ga po navadi zdravniki dajejo umirajočim oziroma tistim, ki so resnično odpisani, rakavim bolnikom in podobno, pravi, da je ta terapija le zadnji izhod za obravnavo odvisnih od trdih drog, zato je metadon mogoče predpisati le tedaj, ko so izčrpane že vse druge možnosti zdravljenja." Po mnenju razširjenega strokovnega kolegija za psihiatrijo pride predpisovanje metadona v poštev pri osebah, okuženih z aidsom, pri nosečnicah na trdih drogah in okuženih z aidsom ali hepatitisom, pri osebah, ki si vbrizgavajo droge vsaj trikrat dnevno, pri osebah, ki so neuspešno prestale že vse nemetadonske načine zdravljenja in tako dalje. Tako stališče, pravi predsednik razširjenega strokovnega kolegija za psihiatrijo, je razširjen strokovni kolegij sprejel že leta 1991 in so bile tudi javno objavljene, vendar je zdravstveni svet pri ministrstvu za zdravje nekaj let zatem brez vidnega razloga in mimo razširjenega strokovnega kolegija za psihiatrijo prižgal zeleno luč za uporabo metadona pri vseh osebah, ki se same poudarjam same, in pogosto nedokazano, deklarirajo za odvisne od trdih drog. In potem pravi še, da pravzaprav vsak odvisnik od drog, ki išče pomoč v zdravstveni ustanovi, je s tem že tudi na poti v kombinacijo droge z metadonom, od katerega pa se je še težje odvaditi. In ker je bil ta metadonski program vprašljiv že pred leti in so se nekatere nepravilnosti tudi pokazale oziroma tudi prišle v javnost, je leta 2000 urad za droge, ki je bil takrat samostojen urad, opravil inšpekcijo dela metadonskih centrov. Tam je bilo ugotovljeno, da bom citiral: "...da sicer obvezno timsko delo v vseh centrih šepa ali ga sploh ni, da se program centrov pogosto skrči na razdeljevanje metadona, ki ga izvaja medicinska sredstva, da je zdravnik prisoten prekratek čas, psihiater pa še manj, ponekod samo 45 minut na teden." Še najbolj, "tako pravi poročilo, je zbodla v oči ugotovitev o nepojasnjenih občutnih razlikah v uporabi materialnih stroškov med centri. V enem centru so za pacienta porabiliskoraj 200 krat več, kot v drugem." In seveda naprej pravi, da so nepojasnjene prevelike razlike med deležem vključenosti pacientov, ponekod jih je vključenih 27%, drugje 96% v metadonski program od zasvojenih, ponekod dobivajo metadon vsak dan, ponekod 15% pacientov - metadoncev, drugje 96%, in da so primeri, kjer celo dve tretjini pacientov dobi metadon enkrat na teden v celotni dozi. Kaj s tistim metadonom dela, ne vemo. Vemo pa, da v mnogih primerih pride do prekupčevanja, preprodaje in je to zelo zanimivo tržno blago. Ob tem naj še povem, da so se v nekaterih primerih našli celi kupi kartonov, kjer ni bilo nič vpisano, kjer se ne ve, kdo je dobival metadon, in kdo ne, kjer je recimo v enem letu padlo število tistih, ki prejemajo metadon, za 50%, poraba metadona se je pa dvignila za 50%, kjer je prihajalo do velikih napak in sumljivih zadev. Zakaj vam to pravim? Zaradi tega, ker je bila prvič, od kar se ukvarjamo z drogami v Sloveniji, narejena neodvisna inšpekcija. Prvič je bilo dano tako poročilo. Naredil ga je urad za droge. Čez pol leta je minister Keber to črtal, vrgel v koš in razpustil to nadzorno komisijo, ki je to opravila. In do sedaj vse tiho in mirno. Ta urad, ki gre sedaj pod ministrstvo za zdravje, seveda ne bo mogel več nadzirati zdravstvene službe v takem smislu, in to je pa največja napaka. Še nekaj bi rad omenil. To je še vedno mačehovski odnos do drugih terapevtskih programov zasvojenih. Vi veste, da tisti, ki je zasvojen, tudi ko ni sposoben in gre v neko skupino, v neko komuno na zdravljenje, da gre v glavnem takrat, ko ni več sposoben ne za šolo ne za delo. In starši ga morajo še naprej vzdrževati. Za otroka, ki ga vzdržujemo do 18. leta, nam gre vsaj minimum stroškov v dohodninsko olajšavo. Če pa starši vzdržujejo pet let nekoga,ki je star 20, do 25. leta starosti in ni nič od njega, in plačujejo komuno, vse naredijo za njega, ne morejo niti tolarja vključiti v dohodninsko olajšavo. Še več, če gre zasvojen pacient na psihiatrijo, vsak dan stane zdravstvo 20 tisočakov. Če pa gre vkomuno, pa država ne premore niti tolarja, da bi ga vsaj zdravstveno zavarovala. Niti tolarja. Za vsakega metadonca, za vsakega, ki dobiva vsak dan metadon, na leto da država 700 tisoč tolarjev. In ta pacient na metadonskem programu se ne bo pozdravil. Vse življenje bo praktično zapečaten in v breme državi. Če pa gre v terapevtsko skupino, je pa vendarle nekaj možnosti, da ne bo do smrti v breme državi, ampak bo postal sposoben za delo in normalno življenje. Pa ne da država za njega nič. In te skupine, ta društva, ta civilna družba se pravzaprav bori za nekaj malega sredstev, za nekaj subvencij in podobno. Mislim, da je to nepravičen pristop, nepravično obravnavanje civilnih pobud. Nepravično pa je tudi do državnega proračuna in davkoplačevalcev, ker bi se lahko z manjšimi sredstvi dosegel večji učinek. Ta nacionalni program pomeni korak naprej v tem smislu, da se ta sfera vendarle nekoliko prizna v smislu bolj enakovredne obravnave. Želel pa bi, da bi ta program bolj jasno povedal, da je država pripravljenatudi take akcijske skupine finančno bolj podpreti, kajti to je še vedno neprimerno ceneje, kot pa da pade izključno na ramena profesionalne zdravstvene službe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. Postmoderna industrijska družba se sooča tudi pri nas poleg s številnimi pozitivnimi dogajanji tudi vedno bolj z negativnimi stvarmi in pojavi, med katere sodi tudi uživanje prepovedanih drog, in še bolj kot to, pojavi, ki so povezani s tem uživanjem. Sleherna družba in s tem vsi ključni državni organi se morajo stanja zavedati, takega, kakršno dejansko je, in si ne delatiutvar, da bo samo po sebi prešlo oziroma se izboljšalo. Interdisciplinarno je treba pristopiti tako preventivno kot kurativno na celotnem področju javnega življenja, v smislu, da se zasvojenost oziroma odvisnost posameznikov od prepovedanih drog ter vsa stem nastala vprašanja in dileme razrešujejo med seboj povezano. Naraščajoče število uživalcev prepovedanih drog je vzročno odvisno od številnih dejavnikov, katere pa je mogoče s celovitim pristopom v marsičem omejevati in s tem do neke mere preprečevati propadanje človeka kot posameznika, največkrat mladostnika in z njim tudi pogostokrat njegove družine. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato ocenjujemo in sprejemamo pristop predlagatelja, da za resolucijo oziroma nacionalnim programom na področju drog postavimo temeljno izhodišče za vsa in vse nadaljnje aktivnosti in ukrepanja, kot dober in potreben pristop, s katerim se medsebojno poveže za človeku in družbi dobro stvar, številne institucije in srčne posameznike, ki že dolga leta opravljajo široko družbeno koristno in humano delo. Resolucijo o nacionalnem programu vidimo kot neke vrste nacionalno strategijo, ki izhaja iz temeljite in objektivne ocene stanja, analize vzrokov za razvoj tega stanja, iz ocene in argumentov posledic takšnega stanja za celotno družbeno okolje in iz tega izhajajoč začetne in tudi končne cilje, ki morajo biti, če se bo dokument v praksi izvajal resno in odgovorno, tudi v veliki meri doseženi. Za nas v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke je temeljni cilj in dobra popotnica temu dokumentu spoznanje, da je izhodiščno nujno potrebno zagotoviti, da bo problematika drog tako na državni kakor tudi lokalni ravni obravnavana najmanj enakovredno z vsemi drugimi socialnimi, zdravstvenimi, ekonomskimi, izobraževalnimi indrugimi družbeni vprašanji v državi, in na podlagi tega tudi sprejemati sistemske ukrepe. Za dosego tega izhodišča pa menimo, da je potrebno, ne da bi omenjali celo vrsto posameznih prioritet in ukrepov tako v preventivnem kot kurativnem smislu, vzpostaviti koordiniran in interdisciplinarni pristop, ki ne bo omogočal prekomernega favoriziranja takega ali drugačnega programa in s tem dopuščal preveč sivih lis v celovitosti soočenja s problemom zasvojenosti od prepovedanih drog in njegovim razreševanjem. V tem smislu menimo, da ni dobro, da se je koordinacijsko telo, kot institucija v sestavi vlade Republike Slovenije oziroma podrejeno neposredno ingerenci vlade, to je urad za droge, ki je v zadnjih letih, lahko vsi ugotavljamo, nekako dosegel neke vrste tudi rubikon v svojih prizadevanjih za izboljšanje stanja na tem področju, da se je to službo oziroma ta urad, kot samostojno službo do sedaj, preneslo v neko službo odvisnosti v ministrstvu za zdravje. To prav gotovo ni najboljša popotnica za uresničevanje, v obrazloženi resoluciji o nacionalnem programu na področju drog, zastavljenih ciljev. V naši poslanski skupini lahko mirno in z gotovostjo ugotovimo, da v tem, ko spremljamo celovitost politike, ki jo izvaja tokratni minister za zdravje na tem področju ali kar področje celotnega zdravstvenega varstva, ni tista politika, ki bi nas navduševala na tem, da se je v te okrilje preneslo do sedaj dobro službo. Nekoliko povezano s tem vprašanjem, pa v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ugotavljamo, da ni upravičenosti za nepripravljenost, kar se je pokazalo že na obravnavi na matičnem delovnem telesu državnega zbora, da se visokopražne programe ali z drugo besedo rečeno psihosocialne rehabilitacije odvisnikov od prepovedanih drog skozi terapevtske centre, komune in druge azile ne vključuje v javnofinančno podporo, kot je to prisotno v primeru programov, ki se izvajajo skozi medicinske ustanove. Meni je prav gotovo in še marsikomu povsem jasno ob pogovorih na sprejemu številnih ljudi in društev, ki se na tem področju že vrsto let ukvarjajo z najboljšimi nameni, kako težko in predvsem v smislu finančnih situacij obvladujejo zastavljene programe. Poslanska skupina bo predlog resolucije soglasno podprla, še pred tem pa bomo podprli amandma, ki vzpostavlja javnofinančno podporo tudi visokopražnim programom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, bo predstavil gospod Marko Diaci. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdrav. Obravnava problematike drog, se je v zadnjem desetletju v Sloveniji zelo spremenila. Od nezavedenja oziroma prikrivanja problema uporabe nedovoljenih drog, da se tako države kot tudi lokalne skupnosti začele odkrito boriti proti temu problemu. Razmere še zdaleč niso idealne in za dobro in učinkovito borbo proti drogam in predvsem za pomoč odvisnikom bo potrebno storiti še marsikaj. Vlada je z ustanovitvijo urada za droge priznala obstoj problema in se zavedala njegove veličine in pomena, ki ga imajo droge v družbi dandanes. Iluziorno je pričakovati, da bomo uporabo droge popolnoma omejili oziroma izpodrinili, vendar je potrebno stremeti po omejevanju uporabe le-teh in ozaveščanju prebivalcev, predvsem mladih, o posledicah takega početja. Uporabo in zlorabo dovoljenih in prepovedanih drog refleksira stanje naše družbe, ki je čedalje manj prijazna do posameznika, predvsem pa do mladih. Ti so že prezgodaj izpostavljeni prehudim pritiskom. Šolski sistem brez usmiljena pritiska nanje, da dosegajo pričakovane rezultate. Mladi imajo probleme pri iskanju prve zaposlitve, reševanju stanovanjskega problema, zagotavljanju osnovnih življenjskih dobrin. Naša družba se srečuje s pomanjkanjem vrednot, saj je življenje postalo eno samo tekmovanje. Mnogi tega tekmovanja ne zdržijo in poiščejo svojo tolažbo v drogah, beg od realnosti. Ali ni to krivica? Velikokrat se v tem državnem zboru srečujemo s popravami krivic. Slovenija, ki je v samem evropskem vrhu po uporabi dovoljenih drog, kjer znaša popita količina alkohola na prebivalca med najvišjimi v Evropi, ne zbuja zaupanja po učinkoviti in kakovostni borbi proti drogam. V Stranki mladih Slovenije smo mnenja, da se premalo pozornosti posveča zlorabi dovoljenih drog. Leta 2001 je zaradi alkohola umrlo okoli 550 ljudi, zaradi cigaret okoli 3.500, zaradi prepovedanih drog pa 42. Toda na žalost se družba zgane samo ob smrti zaradi slednjih. Zloraba alkohola pomeni povečanje nevarnosti v prometu, spodbuja nasilje v družini, nasiljenad mladimi in med njimi. Med prepovedanimi drogami pa nas je predvsem strah plesnih drog, ki so očitno v vzponu. Uporabnike drog družba ocenjuje kot kriminalce, čeprav so to ljudje, ki nujno potrebujejo pomoč. Mnogo se jih zaradi takega odnosa družbe boji poiskati pomoč, saj se bojijo stigmatizacije. Prav tako bi bilo potrebno takoj uvesti alternativni način kaznovanja za uporabnike in drobne preprodajalce, za organiziran kriminal na področju drog pa je nujno potrebno zvišati kazni, saj so to ljudje, ki služijo na usodah naših mladostnikov. Slovenija bo po vstopu v Evropsko unijo postala tranzitna država in se bo pretok trgovine s prepovedanimi drogami najverjetnejše povečal, zato je treba ustreznim organom zagotoviti sredstva, opremo in znanje pri odkrivanju trgovine in transporta drog. V Stranki mladih Slovenije opažamo, da politika temu problemu ne posveča dovolj pozornosti. Povečana uporaba drog vodi k rasti kriminala, socialnih družinskih problemov. Najhujše posledice lahko pričakujemo že v bližnji prihodnosti, ko bodo le-te pomenile enega izmed najhujših problemov, kar bo posledično vplivalo na stopnjo razvitosti naše države. Prav zato je še toliko bolj pomembno, da storimo čim več za preprečevanje števila uporabnikov drog, in to zlasti med mladostniki. Potrebno je vzpostaviti učinkovite in kvalitetne programe preprečevanja odvisnosti, zdravljenja in socialne obravnave odvisnikov od drog. V Stranki mladih Slovenije pozdravljamo nacionalno strategijo na področju drog, ki jo je pripravil urad za droge, a smo hkrati skeptični, da ne bo nikoli zaživela. Predvsem nas veseli, da se na problematiko drog gleda celostno in ne več samo kot na zdravstveni problem. V Stranki mladih Slovenije menimo, da je ukinitev in prenos pristojnosti na ministrstvo za zdravje Urada za droge, pomenilo korak nazaj in ne bo omogočilo izvajanje te nacionalne strategije. V nacionalni strategiji pogrešamo večjo prisotnost Urada za mladino, menimo, da je kvalitetno preživljanje prostega časa ena izmed najboljših oblik preventive. V Sloveniji bi bilo nujno potrebno uvesti program nadzora nad tistimi mladostniki, ki so zapustili šolanje, saj prav ta skupina mnogokrat zapade v najhujše težave. Pri njih se začne pojavljati osebna kriza, saj se počutijo izgubljene in tveganje za uživanje prepovedanih drog se poveča. Nujno bi bilo tudi uvesti javna dela za odvisnike, saj jim javna dela nudijo možnosti vključevanja v družbo, zmanjša se tudi možnost pojava kriminala. Zavedati se moramo, da se z drogo vnašajo tudi vzporedne škode, ki nastajajo zaradi uporabe le-teh: okužbe, stigmatizacija posameznikov, kriminaliteta, vnos drog v državo in preprodaja drog v Sloveniji. Vse to so tveganja, ki pa se ne tičejo več samo odvisnika, ampak so tudi tvegane za celotno populacijo. Zato je potrebno zagotoviti učinkovite programa zmanjševanja škod, ne samo za uporabnike drog, ampak so ti programi namenjeni varovanju zdravja in premoženja vseh prebivalcev. Uživalec drog, ki nima nalezljivih bolezni, ne more okužiti drugih. Zato je razdeljevanje iger in konceptvarnih sob v nacionalnem programu potrebno ohraniti. Le uporabniku drog, ki sodelujejo z institucijami lahko pomagamo do popolne ozdravitve. Ta pa se lahko vključuje v terapevtske skupine za ozdravljenje svoje odvisnosti. Zato tudi ti programi, čeprav ne neposredno, pripomorejo k abstinenci uživalcev drog. Kot ostale odločitve v življenju je tudi uživalcu drog treba prepustiti odločitev o primernem programu za zmanjšanje uporabe drog, njemu samemu. Zato je treba ohraniti vse programe omejevanja uporabe drog, ki so sedaj na voljo. Uživalec drog, ki se odloči poskusiti s prenehanjem svoje škodljive razvade, potrebuje vso pomoč in zdravstveno oskrbo, ki mu jo lahko nudimo. Tako so metadonski programi, ki poskušajo odvisnika z nadomestilom droge pripeljati do popolne abstinence, za nekoga primernejši, ker potekajo v domačem okolju. Za druge so programi v komunah, ki se odvijajo daleč proč od okolja, kjer je odvisnik prihajal v stik z drogo, mnogo lažji. Res pa tu prihaja do drugačnega financiranja. Metadonski programi so cenejši prav zaradi dnevnega obravnavanja odvisnikov, saj hospitalizacija ni potrebna. Stroški drugih programov pa so ustrezno dražji. Kaj naj še spada pod zdravstveno zavarovanje in katere stroške naj še nosijo davkoplačevalci, je težko vprašanje. Nekomu se zdi nepotrebno, da država krije kakršnekoli stroške zdravljenja in rehabilitacij, saj zagovarjajo mnenje, da so si uživalci drog s svojim ravnanjem sami krivi za svojo odvisnost. Za druge, predvsem osebe, ki so kakorkoli povezane z uživalcem drog, pa je to bolezensko stanje, ki ga je treba obravnavati kot vsa ostala bolezenska stanja. Menimo, da je treba najti mejo med enim in drugim. Odvisniki so prav gotovo potrebni pomoči, tako pri samem zdravljenju odvisnosti, kjer pa se pomoč države in lokalne skupnosti ne sme nehati. Ozdravljeni odvisnik po končnem programu zdravljenja še vedno potrebuje pomoč pri socialni integraciji v okolje, iz katerega je izpadel. Vključevanje v delovno okolje in zaposlitev, delovno usposabljanje in integracija razvoja zaposlitvenega stila življenja, nadaljevanje šolanja in pomoč pri izobrazbi so samo nekatere izmed dejavnosti, pri katerih bo abstinent potreboval pomoč. Posebno pozornost je treba nameniti družini. Urejene družinske razmere so lahko zelo učinkovita oblika preventive, toda moram opozoriti, da urejene družinske razmere niso samo zagotovljene materialne stvari. Starše je treba opozoriti, da so najbolj pomembni odnosi, ki jih imajo s svojimi otroki. Starši bi se morali tudi zavedati, da s svojim odnosom predvsem do dovoljenih drog že v njihovi zgodnji mladosti sooblikujejo mnenje otroka do teh drog. V Stranki mladih Slovenije smo prepričani, da so sredstva, namenjena preventivnemu preprečevanju zasvojenosti, premajhna in da jih vlada ni sposobna zagotoviti. Sprašujemo se, ali ne bi bilo smiselno v prihodnosti del trošarin od alkohola in cigaret v obliki preventivnega tolarja nameniti za preventivne dejavnosti, financiranje projektov nevladnih organizacij, ki se ukvarjajo s problematiko drog, in drugim projektom, ki spodbujajo kvaliteto preživljanja prostega časa. Predvsem pomembna se nam zdi zagotovitev sredstev za projekte nevladnih organizacij, predvsem zato, ker so prav one sposobne se hitro odzvati in reagirati na spreminjajočo se problematiko. Ob morebitni legalizaciji marihuane bomo v Stranki mladih Slovenije zastopali stališče, da je treba trošarine nameniti izključno boju proti odvisnosti, zlorabam tako dovoljenih kot prepovedanih drog. V Stranki mladih Slovenije že vsa leta vlagamo amandmaje k proračunu za povečanje sredstev lokalnim akcijskim skupinam, a so ostali vedno brez podpore. Ali na področju drog pregovor, bolje preprečiti kot zdraviti, ne velja? Ali ni bolje nekoliko več denarja nameniti preventivi, kot kasneje ogromne zneske namenjati za razne oblike kurative? V Stranki mladih Slovenije predvsem podpiramo boj proti drogam na lokalni in regijski ravni, saj ima vsak kraj svoje specifične težave pri problematiki drog. Droge niso problem samo urbanih središč, ampak zelo hitro prodirajo tudi na podeželje, kjer si mnogokrat zatiskamo oči. V Stranki mladih Slovenije smo tako našim svetnikom v tistih krajih, kjer še ne delujejo lokalne akcijske skupine, predlagali, da na občinskih svetih predlagajo ustanovitev le-teh. Lokalne akcijske skupine pomenijoreševanje problematike na lokalni ravni kot celostnega problema. Predvsem pa poudarjam, naj v reševanje problematike pritegne predvsem mlade na lokalni ravni, saj po naših izkušnjah mladi sovrstnikom bolje zaupajo. Država mora zagotoviti sredstva za delovanje lokalnih akcijskih skupnosti ter jim zagotoviti dostop do informacij na področju problematike drog. V Stranki mladih Slovenije smo prepričani, da lahko naša družba s hitrimi in pravočasnimi ukrepi še prepreči naglo rast zasvojenosti in zlorabe vseh drog ter da je koristna in v sedanjosti nameniti tolar za preventivo kot pa v prihodnosti znatno višja sredstva za zmanjševanje škode. Naloga države je mladostnikom omogočiti takšno okolje, ki bo za njih prijazno in bo tako samo po sebi zmanjševalo tveganja. Naj nazadnje omenim tudi dejstvo, da so v naši hiši bili ljudje, ki so svoj del strokovnega življenja posvetili in še posvečajo problematiki drog. To je bivši vodja oddelka za informiranje gospod Janez Pezelj, za kar se mu je tudi s tega mesta potrebno zahvaliti, in pa tudi vsem ostalim, ki temu perečemu družbenemu problemu posvečajo svoj prosti čas. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine oziroma poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Ljubo Germič. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. V sodobnem svetu postaja zloraba prepovedanih drog, alkohola in tobaka vse večji globalni družbeni problem in zato vse države po svojih zmožnostih vzpostavljajo ustrezne ukrepe na področju drog, da bi na ta način zmanjšali škodo, ki jo povzroči uporaba drog na človekovo zdravje in razvoj družbe. Tudi Slovenija tako kot mnoge ostale države sveta beleži porast uporabe prepovedanih drog, porast števila odvisnikov od drog, porast sekundarnega kriminala in drugih škod zaradi uporabe in zlorabe prepovedanih drog. V Sloveniji se intenzivneje srečujemo z zlorabo drog in vsemi posledicami od leta 1990 dalje, ko se je začela razvijati epidemija uživanja prepovedanih drog. V ta čas segajo tudi prvi začetki raznovrstnih programov, ki so se iz skromnih začetkov do danes razvili v sodobne programe pomoči odvisnih od drog. Od tedaj do danes smo v Sloveniji razvili vrsto ukrepov na področju preventive, zdravljenja, socialne obravnave in preprečevanja preprodaje drog. Leta 1999 smo s sprejemom zakona o preprečevanju uporabe prepovedanih drog in obravnavi uživalcev vzpostavili osnovni zakonski okvir za to področje ter zagotovili osnovne finančne pogoje za razvoj raznovrstnih programov. Hkrati se je intenziviralo delo na preprečevanju preprodaje drog. Sistematično in strokovno delo se kaže tudi v doseženih rezultatih, saj imamo v Sloveniji eno najnižjih stopenj okužbe z virusom HIV in hepatitisom C med uporabniki prepovedanih drog, smrtnost zaradi zastrupitve z drogami pa je v primerjavi z ostalimi državami Evropske unije nizka. Pomoči potrebni zaradi posledic uporabe drog pa imajo na voljo dokaj dobro mrežo različnih programov pomoči. Razvita je mreža preventivnih programov, programov zdravljenja in socialne rehabilitacije. Pri tem je posebna skrb namenjena bolj ranljivim skupinam, kot so nosečnice, otroci, odvisnih drog, in drugi. Doseženi rezultati so posledica dobrega organiziranja in delovanja vladnega sektorja. Vzpostavljen je partnerski odnos med nevladnimi organizacijami in državo. Ob obravnavi problematike prepovedanih drog je potrebno poudariti, da poleg prepovedanih drog Slovenci zaužijemo tudi veliko alkohola in tobaka, ki sta ravno tako nevarni drogi za človeško zdravje, zato bi kazalo v prihodnje združiti moči na tem področju in imeti enotni akcijski program. Slovenija je prvi nacionalni program za področje drog sprejela leta 1992 in s tem ustvarila osnovo za organizirano aktivnost na tem področju. Naloge je prevzel nacionalni odbor za izvajanje nacionalnega programa, ki je vse do leta 1999 koordiniral naloge na tem področju, potem pa sta njegove naloge prevzela komisija za droge v vladi Republiki Sloveniji in Urad za droge Republike Slovenije. S sprejemom zakonodaje ob koncu 90-ih je dana podlaga za izdelavo nacionalnega programa, ki je danes v obravnavi in ki naj določa strategijo preprečevanja, zdravljenja ter reševanja socialne problematike, povezane z uživanjem prepovedanih drog. V poslanskem klubu LDS ocenjujemo, da je dobro pripravljen in bo dobra usmeritev za učinkovito izvajanje politike in ukrepov na področju prepovedanih drog v najširšem pomenu. Problematika drog se ne kaže samo iz socialnega ali zdravstvenega vidika, temveč obsega bistveno širši okvir, zato je v nacionalnem programu zagotovljen multidisciplinaren, uravnotežen in koordiniran pristop, kar naj bi v prihodnje zagotavljalo sočasnost različnih akcij in koordinacij le-teh tako na lokalnem kot na nacionalnem nivoju. V poslanskem klub Liberalne demokracije menimo, da je eden najvažnejših segmentov nacionalnega programa področje preventive. Po naši oceni predloženi nacionalni program ustrezno zagotavlja vzpostavljanje preventivnih programov, ki zmanjšujejo povpraševanje po prepovedanih drogah in uživanje drog, s temeljnim ciljem, da se zmanjša število novih uporabnikov drog predvsem med mladino. Pri tem je velik poudarek namenjen vlogi šolskega okolja, družine in lokalne skupnosti s ciljem vzpostavitve čim boljših pogojev za varno mladost posameznika. V poslanskem klubu LDS podpiramo temeljno usmeritev vseh predvidenih programov zmanjševanja tveganj in škode, zaradi uporabe drog v doseganja abstinence, vendar skušamo biti pri tem pragmatični ob realnem zavedanju obstoječih razmer v družbi, zato je prav, da nacionalni program opredeljuje programe za pomoč tistim, ki so odvisni od drog in še niso sposobni vzpostaviti abstinence. V tem smislu je prav, da se ne podpira samo visokopražne, v abstinenco usmerjene programe, ampak tudi v programe, ki nudijo pomoč aktivnih uživalcem, s ciljem zaščite posameznika in družbe pred nevarnimi infekcijskimi obolenji in socialno stisko in nudi tem ljudem osnovne življenjske pogoje za preživetje, hkrati pa zagotavlja vsakemu posamezniku, ki je vstopil v mrežo, tudi možnost sprejema odločitve za bolj zahtevne programe, ki vodijo abstinenco. Med pomembne ukrepe nacionalnega programa prištevamo tudi nizkopražne programe, kot so terensko delo z zasvojenimi, svetovanje, razdeljevanje sterilnega pribora za iniciranje, saj menimo, da so to sodobni strokovni pristopi, ki so pokazali učinkovitost v številnih drugih državah. Države, ki so uvedle te programe so zmanjšale število okuženih s HIV in hepatitisom C in drugimi obolenji, ki se prenašajo preko nesterilnega pribora za iniciranje drog in preko spolnih odnosov tudi na del populacije, ki ne uživajo drog. Hkrati nacionalni program zagotavlja dovolj kvalitetnih in prevedenih programov zdravljenja odvisnosti in tako zagotavlja možnosti za vse, ki se bodo odločili za zdravljenje v zdravstvenih ustanovah, in s tem omogočili čimprejšnji vstop v programe vsem, ki si zdravljenja želijo. Ob tem bi še posebej želeli poudariti, da nacionalni program vzpostavlja tudi ustrezne programe socialne obravnave odvisnih od drog, ki zagotavljajo osnovno socialno varnost, obravnavo in rehabilitacijo odvisnih od drog. Uporaba metadona v zdravljenju odvisnosti je splošno sprejeta strokovna doktrina v EU in svetu. Trenutno se na ta način zdravi v državah Evropske unije prek 400.000 odvisnih od opiatov. Odločitev o uporabi zdravil v procesu zdravljenja odvisnosti prepušča nacionalni program republiškim strokovnim kolegijem in zdravstvenemu svetu ministrstva za zdravje. Rešitev v nacionalnem programu, da naj o teh vprašanjih odloča stroka na podlagi znanstvenih in strokovnih spoznanj ter na podlagi študij dobre prakse, s tem pa prevzame vso odgovornost za pravilno izvajanje programa, je po našem mnenju pravilna. Resolucija daje ustrezen poudarek sodelovanju med vladnim in nevladnim sektorjem, saj so pravzaprav nadgrajene pozitivne izkušnje dosedanjega sodelovanja in zelo uspešnega dela v enotni mreži v interesu uporabnikov njihovih storitev. Programe bodo izvajale tako vladne kot nevladne službe, ki skupaj tvorijo pomembno mrežo pomoči. Ob tem podpiramo prizadevanja za ureditev financiranja nevladnih organizacij in zagotavljanje takšnih pogojev njihovega dela, da bodo lahko še kvalitetneje opravljale svoje poslanstvo in postale še tesnejši partner pri kreiranju politike in uresničevanju programov. Ob tem se zavzemamo za izvedbo strokovne evalvacije vseh programov in finančno ovrednotenje za izdelavo sistema financiranja programov le na podlagi strokovne ocene, ki naj bo eno najpomembnejših meril pri dodeljevanju sredstev. Ker je v poslanskem klubu LDS jasno stališče, da je treba uporabnike drog predvsem zdraviti ne kaznovati, podpiramo predlog, da se določi dovoljena količina droge za enkratno osebno uporabo, ki jo posameznik lahko poseduje, in zaradi tega še ne bo kazensko odgovarjal. Zato menimo, da bi bilo treba dopolniti zakon o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami ali s podzakonskimi akti določiti količino droge za enkratno uporabo ter s tem odpraviti dvom o tem, kolikšna je količina droge za enkratno uporabo, ki se še upošteva kot prekršek. S tem bo postavljena jasna meja med uporabnikom droge, ki potrebuje drogo za odpravljanje odtegnitvenih težav, in med preprodajalci, ki preprodajajo drogo in sodijo v okvir kazenske zakonodaje. Hkrati pa program omogoča posamezniku, ki naredi prekršek, tudi možnost vključitve v programe zdravljenja in socialne obravnave. Z dopuščeno možnostjo, da se posameznik, ki je storil prekršek, vključi v enega izmed programov zdravljenja in socialne obravnave, se pridružujemo državam EU, ki so sprejele ta pristop in imele dobre izkušnje na tem področju tako v obliki zmanjševanja kriminalitete kot tudi nepotrebnega skrivanja uporabnikov drog v nemogočih življenjskih pogojih in slabšanja njegovega zdravstvenega stanja. Resolucija o nacionalnem programu na področju drog je pomemben dokument tudi v smislu povezovanja z EU in upošteva temeljne smernice strategije EU na tem področju. Takšne dokumente imajo pravzaprav vse države EU, ki jih potem nadgradijo z akcijskim programom, ki podrobneje opredeljuje naloge posameznih akterjev, vključno s financiranjem aktivnosti. Tudi naša vlada bo morala sprejeti akcijski program na podlagi nacionalnega programa, ki bo opredelil konkretne nosilce programov, njihove finančne okvire, čas za realizacijo programa in merila za evalvacijo posameznega programa. Ker ima problematika drog mednarodno razsežnost, je na tem področju potrebno intenzivno mednarodno sodelovanje, kar ustrezno vključuje predloženo besedilo. Slovenija kot samostojna država in skorajšnja članica EU bo morala še naprej skupaj z ostalimi državami Evropske unije usklajevati strategijo na področju drog, v evropskem merilu, in v okviru Združenih narodov, v svetovnem merilu. Problematika drug pa je tesno povezana s preprodajo drog, ki je povezana s korupcijo in pranjem denarja. Zato nacionalni program vsebuje tudi vsebine s področja preprečevanja preprodaje drog in pranja denarja. Podpiramo usmeritev ostrejšega kaznovanja prekupčevalcev drog, posebno pa še tistih, ki prodajajo drogo mladostnikom v šolah ali v neposredni bližini šol in centrov, kjer se zadržuje mladina, in aktivnosti na področju preprečevanja pranje denarja in korupcije, ki je tesno povezana s preprodajo drog. Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanskem klubu LDS menimo, da resolucija o nacionalnem programu na področju drog predstavlja celovit in uravnotežen ter interedisciplinarni pristop na področju drog. Za izvajanje programa bo skrbel urad za droge, ki je bil z zakonom o prenosu nalog nekaterih vladnih služb na ministrstva premeščen v ministrstvo za zdravje, na mesto samostojne enote, neposredno podrejene ministru za zdravje in zadolžene za medsektorsko koordinacijo. Tako bo kljub nekaterih jasno izrečenim pomislekom, ki imajo prav gotovo svojo težo, urad za drogo lahko šenaprej ohranil dovolj moči za koordinacijo vsakodnevne aktivnosti, ki izhajajo iz nacionalnega programa, ter zagotavljal dovolj močno, strokovno in administrativno podporo komisiji za droge na vladnem nivoju, s čimer po našem mnenju ne bo ogrožena medresorska koordinacija. Resolucija o nacionalnem programu na področju drog je odraz časa, v katerem živimo, odraz pozitivnih domačih in tujih izkušenj in znanja in predstavlja dokument za kvalitetno reševanje problemov na področju drog v Sloveniji. Ima podporo strokovne javnosti in nevladnih organizacij, zato ga bomo podprli tudi v poslanskem klubu LDS. Hvala lepa.
Še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade! Prva ugotovitev Slovenske nacionalne stranke je, da žal govorimo prepozno, žal. Prepozno govorimo o nacionalnem programu na področju drog. In druga ugotovitev Slovenske nacionalne stranke je, da je kljub mogoče želji in hotenju nacionalni program enako nedodelan in nekonsistenten in brez kakršnihkoli konkretnih rešitev, tako kot so bile vse dosedanje resolucije oziroma programi. Že takoj na začetku dovolite, naj omenimo zgrešen pristop in uporabo, bom šel po posameznih segmentih, ki bodo lahko pokazali sliko, torej zgrešen pristop in uporabo, po mnenju Slovenske nacionalne stranke, metadonskega programa oziroma zdravljenja, ki to zagotovo po našem mnenju ni. Pri metadonskem programu ne gre za nič drugega, kakor za nadomestilo enega naravnega narkotika iz morfinjske skupine, v glavnem heroina, s sintetičnim narkotikom več ali manj istega delovanja. Ravno tako ni kakšne bistvene razlike pri abstinenčnem sindromu. Edina boniteta, ki velja, je, da narkomani dobivajo drogo zastonj, zanjo ne plačujejo enormnih denarnih vsot, in da naj bi zaradi tega ne posegali po drugih kriminalnih dejanjih. Toda tudi to ne drži, kajti mnogi med nami poznamo ogromno primero preprodaje metadona, ki ga država deli v tako imenovanem metadonskem programu. Po drugi strani po mnenju Slovenske nacionalne stranke preprodajanje oziroma trgovino z mamili stimulira nedodelana slaba in preprodajalcem drog na kožo pisana zakonodaja, ki v segmentu lastne uporabe drog oziroma uporabe mamila za lastne potrebe ne omejuje količine, ampak pod terminom dnevna doza, dovoljuje posedovanje tudi do 40 gramov, na primer, heroina, kolikor je za sedaj najvišja poznana dnevna doza tega mamila. Človek bi celo pomislil, da so tisti, ki so tak zakon sprejeli, le tega oblikovali na osnovi nekih ekonomskih ciljev. Kakšnih, upam, da vam ni treba razlagati. Najslabše, kar pa je pri vsem tem, pa je, da je kaznovalna politika popolnoma nedodelana. In kakor vidimo iz vsakdanjega življenja, nihče od velikih ali največjih preprodajalcev mamil do danes ni dobil zaslužene kazni. To seveda pomeni, da imajo gospodje, ki se to gredo, zelo dobre veze tam in takrat, kjer bi jih lahko ujeli in kaznovali. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke bi morali za preprodajo mamil iz segmenta trdih drog in segmenta dizajnerskih drog, to so sintetične droge na podlagi anfetaminov, bom odgovoril, spoštovani kolega Vučko, absolutno z velikim veseljem, še posebej pa, kadar gre za preprodajo teh izdelkov po osnovnih in srednjih šolah učencem, uvesti najstrožje možne kazni. Najstrožje možne kazni. Ponavadi, ko smo se v Slovenski nacionalni stranki oglasili in zahtevali spremembe kazenskega zakonika za spolno nasilje nad mladoletnimi, seveda gospodje na oblastiniso bili za to. Zakaj le? Enako velja tukaj. Spoštovane gospe in gospodje, najstrožje kazni. V Slovenski nacionalni stranki zagovarjamo in pravimo, da bi bilo smiselno iz kaznovalne politike izvzeti kanabis. To je naša javna izjava. Po našem mnenju ta predstavlja manjšo nevarnost za slovensko populacijo, kot vse ostalo, o čemer smo govorili. In za konec. V Slovenski nacionalni stranki zagovarjamo selektivno politiko na področju varstva [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Upam, da mi dopustite še nekaj sekund.
Dokončajte stavek.
[[...]]pred zlorabo drog, hujšo kaznovalno politiko pri preprodaji trdih drog in dekriminalizacijo oziroma legalizacijo kanabisa. Še enkrat pa pravim, Slovenska nacionalna stranka ocenjuje, da je nacionalni program napisan zato, da ohrani sedanje neurejeno in slabo stanje. In na koncu, gospod Vučko, jaz mislim, da so institucije, ki točno vedo, kdo so ti preprodajalci, kaj bodo te institucije z njimi naredile [[...]]
Prosim, če končate.
Sem, mislim, da med najkrajšimi, hvala lepa. In samo še en stavek. Res je, ni to zgolj zadeva ministrstva za zdravje, res je. Najprej ministrstva za notranje zadeve, ministrstva za delo in družino, ministrstva za zdravje, ministrstva za šolstvo in šport, ministrstva za kulturo in ministrstva za gospodarstvo. Tisti, ki so se srečali z mamili v družini, vedo, družina je osnovna celica družbe,osnovna celica družbe drži državo in družbo pokonci. In ko ima nekdo v osnovni celici družbe nekoga zaradi mamil, se ta sesuje, uniči, in tako se uniči tudi država. Vsi smo odgovorni, ne samo ena ali druga ministrstva. Spoštovani gospod podpredsednik, hvala lepa, ker ste mi dovolili celo prekoračitev minuto on pol! Zato bomo vseskozi vnaprej tiho. Hvala.
Vi ste planirali samo pet minut zase. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu resolucije v celoti. Besedo dajem poslankam in poslancem. Po vrsti prisotnih, Bojan Kontič dobi besedo za razpravo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Resolucija o nacionalnem programu na področju drog 2004/2009 naj bi nadomestila oziroma nadaljevala predhodno iz leta 1992. V tem času so se vsekakor razmere pri nas v povezavi z drogami bistveno spremenile. Natančno branje resolucije pove, da je tekst resolucije sestavljen iz treh delov, ki se slogovno precej ločijo med seboj, dejstva pa se večkrat ponavljajo. Že oblika dokumenta po mojem mnenju ni prava. Ustrezneje bi bilo, če bi uvodu sledil kratek pregled stanja, vključno s pregledom zakonodaje. Temu naj bi sledila vizija, prioritete in strategija, na koncu pa še akcijski plan, ki ga je mogoče spremljati. Kot sem že dejal, so se razmere v zadnjih letih bistveno spremenile. Prepovedane droge so postale naš običajen vsakdan. V lokalnih skupnostih smo se resno lotili aktivnosti znotraj tako imenovanih lokalnih akcijskih skupin. In ravno glede lokalnih akcijskih skupin ugotavljamo, da so prednostni cilji resolucije o nacionalnem programu premalo konkretizirani. Kakšen bo naš model celovitega skupnostnega medsektorskega sodelovanja. Ali bodo LAS-i zakonska obveza sleherne lokalne skupnosti ali ne? Ali bomo podpirali medobčinsko sodelovanje lokalnih akcijskih skupin? Prav tako ni v prednostnih ciljih nič definirano za mednarodno sodelovanje in zagotavljanje politične in finančne podpore. Sicer je to zajeto v splošnih ciljih, vendar glede na čas vstopa v Evropsko unijo bi bilo smiselno uvrstiti tudi v prednostne cilje strategije. Dobrodošlo je organiziranje dokumentacijskega centra in svetovalne službe za zbiranje, urejanje in dajanje podatkov v okviru ministrstva, pristojnega za koordinacijo na področju drog. Takšni dokumentacijski centri in svetovalne službe bi morale biti tudi v lokalnih skupnostih, kjer bi poleg zbiranja, urejanja in dajanja podatkov spremljali vsakega posameznika od začetka do konca zdravljenja. S timskim in koordiniranim delom bi tako za slehernega posameznika lahko vedeli, kaj se z njim v določenem času in kraju dogaja. V strategiji je zapisano, da je preventiva uporabe drog sestavni del veljavnega učnega programa v šolskem okolju. Vendar ni rečeno, v kakšnem obsegu in kakšne vsebine, kajti preventiva je zelo širok pojem. Naj omenim tudi prisotno bojazen zaradi ukinitve urada za droge vlade Republike Slovenije, saj je urad za droge doslej zajemal vse programe v organizaciji javnega sektorja in nevladnih organizacij, medtem ko je ministrstvo za zdravje vedno finančno in sistemsko podpiralo pretežno le zdravstvene programe, v veliki meri metadonski program. Na koga se bodo lahko LAS-i v prihodnje obračali, s kom bodo lahko sodelovali? Kolega Cukjati je govoril o financiranju zdravljenja odvisnikov. Tudi sam menim enako, kot menijo tisti, ki se s temi težavami človekoljubno ukvarjajo na terenu. Nujno bi bilo, da bi država v okviru načela varovanja človekovih pravic v resolucijo o nacionalnem programu na področju drog predvidela in kasneje z zakoni tudi uredila zdravstveno zavarovanje za osebe, ki gredo na zdravljenje in rehabilitacijo v tujino. Predvsem pa naj za zaključek povem, da je zgodba o prepovedanih drogah zamujena priložnost takoj, ko se dejansko pojavi. Poudarek mora biti na preventivi. Tu pa smo v zadnjih letih, žal, precej zamudili, zamudili zato, ker so tisti, ki se ukvarjajo s preprodajo drog, vedno korak pred tistimi, ki jih odkrivajo. In še to, zelo neradi si priznamo, da je droga vedno blizu nas in da smo nenehno ogroženi. Težava je tudi v tem, da ljudje opazijo predvsem zasvojene in jih razen redkih izjem želijo izriniti na obrobje naše družbe. Oči pa si zatiskamo in toleriramo preprodajalce, dokler nas neposredno ne ogrožajo. Tu bo potreben odločen korak naprej. Kljub mojim pomislekom v uvodu bom resolucijo podprl, ker odpira oziroma nakazuje možnosti uspešnega soočenja in sanacije tega zelo občutljivega področja. Naj na koncu rečem le še to, zasvojenci so potrebni pomoči in ne kaznovanja. In v to smer je naravnan tudi nacionalni program.
Hvala. Franci Rokavec ima besedo.
Hvala za besedo. Na kratko se bom dotaknil nekaterih vprašanj, ki so izpostavljena v predloženi resoluciji o nacionalnem programu na področju drog. Verjetno smo si kar edini v tej dvorani, da je najbolj važna preventiva. In preventiva je verjetno v času, ki ga živimo, zelo slaba. Okolje je nenaklonjeno, možnosti potrebnega časa tako v družinskem življenju, da bi dejansko imel mlad človek možnost, dovolj časa s starši za prepotrebno vzgojo za nadaljnje življenje. Ta čas, ki je čas hitenja, je nenaklonjen in je čedalje manj časa za potrebne dodatne dejavnosti mladih, tako na področju športa, kulture in ostalih dejavnosti, ki dejansko vzgajajomladega človeka v popolno osebnost. Zato ni čudno, da je na tem delu in tudi na delu, katerem koščku sveta smo, da je dejansko v tem času ta problematika uporabe drog dobila tako široke razsežnosti. Zato menim, da je dejansko skrajni čas, da tukaj družba stopi skupaj, kot celota, predvsem na preventivnem področju, kako zagotoviti boljše pogoje za normalno družinsko življenje, boljše pogoje mladim za udejstvovanje v športu, na področju kulture, na lokalnem območju in seveda hkrati povečati zaostritev kazniza vse preprodajalce drog. In tisto, kar je bilo povedano tudi danes, določene osebe, ki so preprodajalci drog, so povezane tudi z nekaterimi institucijami ali posamezniki v institucijah, ki jih omogočajo to dejansko zelo nemoralno dejavnost in lahek zaslužek. Menim, da tukaj je potrebno storiti bistveno več na tem preventivnem delu in na drugem delu, kaznovalnem. Sedaj bi se pa nekaj dotaknil tudi v zvezi z vprašanjem obravnave, kako in kateremu od teh odvisnikov naj bi bila država dolžna, da bi seveda tudi plačala možnost zdravljena. Jaz odkrito povem, da ne razumem pristopa. Zakaj se v tem nacionalnem programu, prav tako kot metadonskemu programu, ne daje možnost zdravstva, zavarovanja in pa seveda plačila uslug osebam, ki si poslužijo visokopražne programe, se pravi, ki poskušajo doseči abstinenco od drog, vemo, da so to tako imenovani dnevni centri, terapevtske skupine, komune ali pa kakorkoli jih imenujemo. Za kaj gre? Ta družba bi morala tudi na področju drog zagotoviti zdravstveno varstvo v tem primeru osebam, ki so se odločile, da dejansko postanejo abstinenti od drog tako na področju drog, teh drog, pa tudi na področju uporabe alkohola in tako naprej. In če je na teh področjih dovoljeno oziroma so te programi vključeni v zdravstveno varstvo, potem se mi zdi skrajno neodgovorno, da pa na tem področju tega ne omogočimo. In najmanj, kar lahko storimo, lahko storimo to, da to popravimo v obliki amandmaja. Jaz bom opozoril samo na nekaj. Tisti abstinenti oziroma tisti, ki se poskušajo trajno ozdraviti od uporabe drog, to lahko dosežejo, če so svojci dobro situirani, če pa so to socialno ogrožene osebe oziroma nimajo ustreznih dohodkov, kar vemo, da je večina v tej državi, potem ti odvisniki ne morejo postati kadarkoli abstinenti zaradi tega, ker jim tudi država tega ne omogoča. In zato pričakujem, seveda je to tudi eden od delov amandmajev, da ko bomo glasovali o tem amandmaju, ne glede s katere strani je prišel, da ga podpremo, ker menim, da bomo naredili krivico. Hvala lepa.
Hvala. Branko Kelemina želi razpravljati. Prosim, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani. Zdaj nacionalni program s tega področja je prav gotovo potreben, to nedvomno. Zdaj, ali so usmeritve v tem nacionalnem programu pravilno opredeljene ali ne, ima vsak pač svoj subjektivni pogled na to urejanje zadev. Vendar vseeno mislim, da je resnično pri tem programu potrebno povedati in ugotavljati vedno znova, da je ukvarjanje z drogami oziroma celotni sistem uporabe drog in celotno področjev svetu verjetno v prvi vrsti velik biznis in tudi neke vrste gospodarska dejavnost, ki je sicer neobdavčena v glavnem in da je mogoče to tisti glavni motiv, zaradi katerega bo se dejansko z drogami izredno težko spopadati tudi daleč v prihodnosti. Velik biznis ni samo za prekupčevalce, očitno je tudi za uživalce, ker prej ko slej se začnejo ukvarjati s prekupčevanjem, to je definitivno, verjetno je tudi biznis za zdravstvo, za zaposlene in še za marsikoga, ki ga ne želim navajati, da jih ne bom užalil, jepa definitivno, da je v ta sistem vključen marsikdo. Jaz sem včasih zelo bil restrikitven, kar se tiče zagovarjanja preprečevanja uporabe drog, danes imam seveda drugačen pogleda na vse skupaj. Zadnjič so me vprašali, recimo, pri nekem intervjuju, ali še vedno zagovarjam, da je treba uživalce drog zapirati. Ne, mislim, da jih ni treba zapirati; prav gotovo ne, če ne kradejo in ubijajo zaradi tega, če uživajo droge, jih prav gotovo ni treba zapirati, če imajo svoj denar, lahko seveda s svojim življenjem počnejo karkoli in tudi s svojim denarjem. Vendar je problem, da prej ko slej tega ne bodo počeli samo na svoj račun, ampak začnejo početi te zadeve tudi na moj račun, na vaš račun in na račun vsakega, ki pač ni odvisen od drog, ampak v tej državi na nek način ustvarja in živi normalno življenje. Tako da bi se strinjal s tistim, kar je bilo povedano. In najboljši govor, ki se mi je najbolj približal, je bil dejansko govor gospoda kolega iz Nacionalne stranke. Tako se pridružujem temu, da je treba bistveno, bistveno zaostriti kazni prekupčevalcem in vsem, ki so vpleteni v ta sistem. Če bi te kazni bile res učinkovite oziroma dovolj visoke in če bi se preprodajalce dovolj učinkovito preganjalo, bi bil mogoče to razlog, da bi se jih nekoliko manj s to dejavnostjo ukvarjalo in bi bilo potem tudi nekoliko manj te droge na našem trgu. Skratka, mislim, da je ta nacionalni program potreben, toda v marsičem tudi pomanjkljiv. Učinkovitost naših institucij na tem področju pa je, moram povedati, marsikje izredno slaba. In da z nekaterimi ukrepi, kot je metadonski program in tako naprej, prav gotovo uživanja drog ne bomo preprečili. Predvsem bi bilo treba bistveno, bistveno več storiti na področju vzgoje in izobraževanja otrok od vrtcev naprej. Mislim, da vse te stvari lahkokorektno obravnavajo tudi druge institucije, kot je, recimo, krščanska vzgoja in tako naprej. Skratka, to je iz naše družbe izrinjeno in ne velja popolnoma nič. Vendar sem trdno prepričan, da vsi tisti, ki so krščansko vzgojeni, so bistveno manj podvrženivplivom drog, in prav na tem področju bi bilo treba narediti premik naprej in razmišljati sodobno. In trdno sem prepričan, da rezultati ne bi izostali. Skratka, ne bom nasprotoval sprejemu tega nacionalnega programa, čeprav nad njim nisem navdušen. Hvala.
Hvala. Mario Gasparini ima besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki vlade, lepo pozdravljeni! Kolegice in kolegi! Slovenija leži na pomembni tranzitni poti, ki jo uporabljajo proizvajalci in preprodajalci prepovedanih drog. V preteklih letih se je povečala ponudba drog, hkrati pa se je povečala tudi dostopnost do drog in uporabljati so se začele nove droge. Nastale razmere so zato zahtevale podrobnejšo ureditev te problematike. V Sloveniji lahko razdelimo preteklo obdobje soočenja slovenske družbe s problemi uživanja prepovedanih drog v vsaj tri obdobja. Od leta 1990 do 1994 je prevladoval represivni model soočenja z drogami, ki ga je v nadaljevanju zamenjal predvsem v zdravstvene ukrepeusmerjen pristop. Postavili smo popolnoma novo zakonodajo, ki je od v represijo usmerjenega modela v letu 1991, prek v zdravstvene probleme usmerjenega modela v letu 1999 na celostni model soočenja z drogami, ki je opisan in predložen v tem nacionalnem programu. Proti koncu 90-ih. let smo uspeli s skupnimi močmi vzpostaviti celostni in globalni pristop k reševanju problematike, ki je vezana na prepovedane droge. Prvi nacionalni program za preprečevanje zlorab drog v Republiki Sloveniji je bil sprejet 1992.leta. Program je v Sloveniji 10 let usmerjal aktivnost na področju drog, vseboval temeljne ukrepe na področju drog, je bil za svoj čas izredno napreden. Določil je aktivnosti na področju preprečevanja zasvojenosti, zdravljenje odvisnosti od prepovedanih drog, socialne obravnave odvisnih od prepovedanih drog in zmanjševanje ponudbe. Program je vseboval tudi elemente programa izboljševanje škode, kar je bilo kasneje tudi vgrajeno v novo zakonodajo. V letu 1999 in v letu 2000 so bili sprejeti še trije potrebni zakoni na področju preprečevanja in proizvodnje in prometa prepovedanih drog. Leta 1991 se je z ustanovitvijo centrov za preprečevanje in zdravljenje odvisnosti v Kopru in v Ljubljani začelo razvijati javnozdravstveni model reševanja problematike drog, ki je vključeval tudi zdravljenje z metadonom, ki so ga nekateri zdravniki predpisovali pred letom 1990. Slovenija je sočasno uvedla medicinske, socialne in druge programe tako in visokopražne kot nizkopražne, zato ima po podatkih instituta za varovanje zdravja zelo nizko okuženost virusa hepatitisa in HIV-a med uporabniki drog, ker kaže na pravočasno izvajanje ustreznih ukrepov. Imamo tudi primerjalno manj smrtnih primerov zaradi zastrupitve z drogami kot ostale evropske države. Sedaj smo pred sprejetjem nacionalnega programa, ki bo uredil to problematiko za naslednjih 5 let. Ključni cilji programa so izboljšanje informacijskega sistema, povečanje deleža uporabnike drog, ki bodo vključene v programe, podpora nevladnim organizacijam. Ovrednoti vse programe, za katere je predvideno večletno financiranje na področju drog, ter na ta način, na tej podlagi ovrednoti in jasno opredeliti merila za financiranje. Na lokalni ravni je treba nadalje razvijati model celovite skupnostnega in medsektorskega sodelovanja, da bi se proučilo stanje in bi se posledično načrtovali skupni ukrepi za izboljševanje povpraševanja po prepovedanih drogah in njihove ponudbe. To so tako imenovane lokalne akcijske skupine. Predlaga se tudi določitev najmanjše količine prepovedane druge za lastno uporabo, ki se šteje za prekršek in določitev predvsem alternativnih kazni, kot je prostovoljno delo v humanitarnih organizacijah in podobno. V razpravah, ki so spremljale obravnavo predloga resolucije, je bilo največ pomislekov o uporabi metadona kotsredstva za zdravljenje odvisnosti, kajti mnogi trdijo, da metadonsko zdravljenje ne vodi v abstinenco. Menili so tudi, da je metadonski program priviligiran program, da gre za diskriminacijo na račun drugih programov. Dejstvo pa ostaja, da vse svetovne organizacije priporočajo kot najboljši program za največje število uživalcev drog prav metadonski program. Glede podpore nevladnih organizacij smo v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu sprejeli amandma, ki pravi, da mora država za uresničevanje programov nevladnih organizacij nuditi ustrezno finančno pomoč. Naslednja pereča točka je bil status urada za droge. Mnogo razpravljavcev je menilo, da se reševanje in spremljanje problematike na področju drog še naprej izvaja v okviru urada vlade Republike Slovenije za droge. Dejstvo pa je, da se po zakonu o prenosu nalog nekaterih vladnih služb na ministrstvo s 1.4.2004 prenesejo zakonsko določene naloge urada za droge na ministrstvo za zdravje. Menim, da je nacionalni program za področje drog dobro pripravljen in je primeren za sprejem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Jaša Zlobec Lukič.
Hvala lepa. Bila je dolga diskusija, vsi ste govorili o drogah, nihče pa ni z besedo omenil najhujših drog v Sloveniji. 100.000 odraslih moških v Sloveniji je hudih alkoholikov, ki nimajo tako rekoč nobene možnosti, da bi se izvili iz krempljev alkohola. Cele pokrajine so, kjer se moški zbujajo mačkasti in so popoldne že vinjeni. Ampak to je vse v redu. Tudi za športnike, ki popijejo kak kozarec rujnega vinca po tekmi, je to nekaj normalnega. Bil pa je nek mlad rokometaš, ki je samo enkrat potegnil dimček marihuane, pa je bil zaradi tega za tri mesece izključen. Popolna toleranca do alkohola velja. To se vidi tudi v preddverju naše skupščine ob vsakem času in to je nekaj čisto popolnoma normalnega. To, koliko je posledic v družini, koliko je razpadlih družin, koliko je družin, ki skrivajo svoj notranji razpad - vse to samo zaradi alkohola. Če potem vzamemo še nikotin, kije tudi težka droga, in imamo na stotine in stotine ljudi, ki umrejo za rakom na pljučih ali pa na požiralniku, in to je pravzaprav vse normalno, zato ker očitno živimo v nekem svetu, kjer je rak normalen, kjer je delirium tremens normalen. Če pa nekdo samo sliši, recimo, za kokain, je pa to neka težka droga in je tega človeka treba takoj zapreti. Skratka, Slovenci živimo v popolni laži glede tega, kaj je droga in katere droge so dejansko nevarne za našo populacijo. Mi pa govorimo o enih stvareh, kot da bigovorili v nekih sanatorijih ali pa predelovalnicah, medtem ko življenje pa teče naprej.
Dušan Vučko dobi besedo. Prosim.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Me je malo presenetila ta hitrost. Droge in njihova zloraba so realnost. Temu dejstvu ni moč oporekati. Ni se mogoče slepiti in sprenevedati, da smo glede tega kakšna oaza. Bojim pa se, da se tega dejstva marsikdaj ne zavedamo. Češ, meni, mojim najbližjim, mojim otrokom se to ne more zgoditi. Kako zmotno Kakršnokoli malodušje v zvezi s tem nas bo po moji oceni kaznovalo. Droge ne opozarjajo, droge ne dopuščajo eksperimentiranja, ko se dotaknejo, zgrabijo, držijo, mučijo in ne popuščajo, žal tudi morijo. Zaradi tega je prav, da se zoper zlorabo drog borimo. Resolucijo, ki je pred nami, je po moji oceni samo plan boja zoper to zlo. Ali bomo v tem boju uspešni, je odvisno od vrsto dejavnikov, ki jih resolucija, sicer na papirju, resnično dobro, pravilno nalaga. Med temi bi izpostavil štiri. Uspešnost boja bo po moji oceni odvisna od stopnje vidnosti problematike drog v družbi, od stopnje javnosti predstav o tej problematiki in osveščenosti slehernega posameznika in od stopnje ustreznosti preventivnih ukrepov. Kaj pa represija, se lahko vprašamo? V zadnjih letih smo bili sicer priča nekaj odmevnih in uspešnih akcij pri odkrivanju raznih heroinskih navez, akcija Kolo, in da ne naštevam. Vendar z žalostjo ugotavljam, da se na nižjih ravneh policijsko delo prevelikokrat usmerja predvsem proti uživalcem in ne prodajalcem in preprodajalcem. Vse prevečkrat so predmet obravnav uživalci drog, tisti, ki so šibkejši, tisti, ki jih je lažje odkriti, tisti, ki se jih z lahkoto šikanira, ker so v takšni psihičnem in fizičnem stanju, da tega niti povedati ne morejo in jih oni na drugi strani ne razumejo. To je po moji oceni potrebno posebej poudariti, preprečevati in odpravljati. In ker to na nek način resolucija sicer nakazuje, bom to resolucijo podprl. Pri čemer se zaveda, da bo borba zoper zlorabo drog dolga, izčrpljujoča,zato je prav, da se pripravimo na ta boj že danes.
Hvala lepa. Gospod Germič, izvolite. Ne želite. Gospod Merlo, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Program je uravnotežen, konsistenten in globalen. V reševanju problematike drog so zajete vse družbene sfere od javnega sektorja do zasebnega, nevladnih organizacij in lokalnih akcijskih skupin. Ob ugotovitvi, da so droge prisotne v mestnih območjih kot v manjših krajih Slovenije, se mi zdi zelo pomembno razvijati in koordinirati dejavnosti celovitega pristopa do reševanja problema drog tudi na lokalni ravni s poudarkom na preventivnih aktivnostih. In v tej resoluciji je zapisana vizija o medsebojnem delovanju in povezovanju občin glede problematike droge, ni pa nakazane sistemske rešitve financiranja na ravni občin. To pomeni, da se danes s problemom drog kot nadstandardno nalogo ukvarjajo mestne občine, ki se financirajo iz dodatnih lastnih prihodkov, ostale občine pa ne. Politika do drog še danes ni umeščena v nobenem zakonu o lokalni samoupravi in ne po katerem drugem področnem zakonu med obvezne naloge občine. Vemo pa, da se problemi učinkovito rešujejo v okoljih, kjer tudi nastajajo, zato apeliram na strokovno inpolitično javnost, da se politika do drog v lokalnem okolju sistemsko in s tem finančno uredi. Dodaten problem, ki ga vidim in ga bi rad izpostavil tudi v tej razpravi, pa je problem diskriminacija ljudi, ki so od drog odvisni. Po ustavi smo namreč vsi državljani Slovenije pred zakonom enaki, to pa se vse prevečkrat izjalovi v praksi. Za implementacijo vseh ciljev in načel, ki jih prinaša ta nacionalni program, pa je potrebno tudi boljše sodelovanje civilne javnosti, saj se večkrat zatakne prav pri dejanskem izvajanju določb v konkretnem okolju. Kar se pa tiče metadonskih programov, ki seveda vsi nad njimi, bom rekel, tudi sam, nismo navdušeni, pa lahko omenim samo to, da sem se informiral seveda pri strokovnjakih, kolegih zdravnikih, ki se s temi zadevami ukvarjajo in kljub mojim nekje pogosto ugovarjanjih v tej smeri mi navajajo to, vendar ne opustiti metadonskih programov, saj ljudje, ki so na drogi, se počutijo kot zavržene, sploh neljudje, medtem ko strokovnjaki zagovarjajo, da bi metadonske terapije vrnile, da rečem, osebke, če jih tako imenujem, ponovno med ljudi. Skratka, postali naj bi ob metadonu ljudje in apelirajo, naj vendar podpremo in omogočijo vsaj toliko dostojno življenje človeka. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu resolucije. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 26.2.2004. Najprej dajem v razpravo amandma k poglavju 1.4.2.1.4. - Preventiva v lokalnem okolju in v civilni družbi. Vložen je amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Ne. Potem razpravo zaključujem. Prehajamo na razpravo amandmaja k poglavju 1.4.2.3.1 - Obravnava uporabnika drog v okviru zdravstvenega varstva. Vložen je amandma dveh poslanskih skupin Nove Slovenije, dva amandmaja, in sicer amandma poslanske skupine Nove Slovenije ter Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Izvolite, gospod Krek.
Najprej bi se vam zahvalil za vse dobro izrečen besede glede urada in glede programa. In tudi za vse kritike. Zvesto sem si jih pisal in jih bom tudi s svojimi sodelavci vgradil v nadaljnje aktivnosti. Vendar pri tem amandmaju moramo povedati, da gre izrazito za strokovno vprašanje, ki ga je potrebno reševati v strokovnem okolju, in zato je tudi dokument nacionalna strategija opredelila to tako. In če boste brali nacionalno strategijo zelo pozorno, boste videli, da nikjer ni omenjen metadon. Nikjer ni omenjena ta beseda in mislimo, da je nujno potrebno, da se to vprašanje reši v razširjenih strokovnih kolegijih republiških in pa tudi v zdravstvenem svetu.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. In prehajamo na razpravo k poglavju 1.4.2.3.2. - Programi reševanje socialne problematike, in sicer amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Ne. Razpravo zaključujem in odpiram razpravo k poglavju 1.4.3. - Dejavnosti za zmanjševanje ponudbe drog in amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Tudi ne. Razpravo zaključujem. Prehajamo na obravnavo amandmaja in poglavja 1.6.1. - Na ravni države in amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Ne. Razpravo zaključujem in prehajamo na obravnavo poglavja in amandmaja 1.7.1. -Instrumenti in amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Ne. Razpravo zaključujem. In še zadnji amandma istih predlagateljev k poglavju 1.8.1. -Proračunska sredstva. Ker ne želi nihče razpravljati, tudi tukaj, zaključujem razpravo in vas obveščam, da bomo o amandmajih v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 16.15 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnikom in predstavnici vlade in urada se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. Ob 16.15 uri bomo torej prešli na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najlepša hvala.
Kolegice in kolegi, prosim, da zasedete svoja mesta. Prosim, da ste tako prijazni in najprej preverite delovanje glasovalnih naprav. Je vse v redu z njimi? Potem bomo prešli na glasovanje o predlogih odločitev. Smo pri 17. točki dnevnega reda, nadaljujemo s prekinjeno obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu za kulturo 2004-2007. Najprej bomo odločali o vloženih amandmajih k dopolnjenemu predlogu resolucije. Smo pri poglavju 2 - Uvod. Imamo amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim, kolegica Širca, obrazložitev glasu.
Spoštovani, predvsem spoštovani predlagatelji! Rada bi opozorila, da amandmaja k poglavju, ki ste ga vložili pod načela kulturne politike, ne bom podprla zaradi tega, ker bi bilo slabo, sploh ne. Ampak zaradi tega, ker če bi ga sprejeli, bi se zadeve podvajale. Priznam, da ima tekst ključne opredelitve in zajeta ključna načela bodoče kulturne politike; priznam, da zelo dobro opredeljuje načelo decentralizacije delitve kulturne politike; priznam, da se tudi obrega ob rigidno regulacijo javnega sektorja, ob administrativen način financiranja in ob še marsikatera poglavja, ki jih pa že omenjeni tekst nacionalnega programa, mogoče z drugimi besedami, pokriva. To, kar se mogoče ne pokriva z mojimi stališči, so samo zadnje tri alinee, ki poskušajo vzpostavljati neke vrste estetska merila in ločevanje znotraj socialno-moralne učinkovitosti ter oblikovnih dognanosti, kar pa je še posebej v luči razmišljanja Evropske unije, ki se absolutno drži principa odmika estetskega odločanja države odvsebin, ni ravno najbolj aktualno. Samo toliko, da poudarim, da če bo moj glas proti, ne bo zaradi slabosti teksta, temveč zaradi tega, ker bi se v določenih točkah tekst podvajal. Hvala.
Prehajamo na odločanje. Kolega Tanko želi še obrazložiti svoj glas.
Hvala za besedo. Glejte, že iz obrazložitve kolegice Širce je razvidno, da ta dopolnitev, to poglavje ni slabo in da na nek način zelo dobro dopolnjuje vsebino nacionalnega programa. Mislim, da je prav, da se v nacionalni program za kulturo napišejo načela, kajti v nasprotnem primeru je precej možnosti, da se pod imenom kultura pomeša kulturo in nekulturo, da se pod imenom kultura uporabljajo razne zadeve, ki niso kultura, ampak so bolj interes posameznikov, ki obvladujejo kulturo. Mislim, da je prav, da se v ta načela vpišejo tudi zadnje tri alinee, ki so zelo pomembne, kajti s tem se na koncu v bistvu definira celotna vsebina kulturne polja, deli se profitnost kot umetniških del in navsezadnje tudi se da osnova za ločitev med tistim, čemur rečemo neke vrste izraznost, potem pa tudi ekstremizem in pa tudi ekscestnost. Skratka, loči bistveno od nebistvenega in mislim, da je prav, da se te principi napišejo in pa predvsem tudi upoštevajo v tem humanističnem delu, ki ga danes prejemajo.
Odločamo o amandmaju poslanske skupine SDS, ki je v poglavju II uvod, pardon, še ena obrazložitev glasu.
Tudi, ne bom podprl tega amandmaja, četudi se na nek način pridružujem temu mnenju, da je notri kakšna reč zelo korektno zapisana. Mene motita dve stvari, ki sem ju že v diskusiji povedal. Mislim, da ni mogoče več tako povedati povprek: ameriška množična kultura, ki prodira, ji gre samo za efekt zabave - to preprosto ne drži, ker, prihajajo iz Amerike lahko, kakor iz katerekoli druge kulture, zelo vredna literarna dela, dela, ki so, se spomnim v prejšnjem režimu pomenila sploh nov način gledanja od Hemingway itd., ki smo ga še naskrivaj brali, da ne govorim o drugih, filmih, itd. In ravno tako lahko prihaja slaba nemška kultura ali katerakoli in na ta način se hitro lahko izreče anatema zoper kakšno literarno delo, ki nam ni pri srcu, in rečemo, to je ameriška zabava. In tudi morda, pa tega ne razumem dobro, da se bo naslednjega spornega odstavek na drugi strani, da se naj politika izogiba vrednostnega relativizma. Jaz pač mislim, da politika naj posebej ne vrednoti, da so sodbe v literaturi, v umetnosti relativne same po sebi. Seveda se nekaj ve, kar jeključnega se ve, da je vredno, ampak mnoge mejne sfere so za nekoga relativna in jaz se temu preprosto ne bi izogibal. Ne bom podprl amandmaja, čeprav nekatere druge stvari so se mi pa zdeli tudi sicer korektne.
Kolega Barovič.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke dovolite, da potrdim tisto, kar sem omenjal v pogovoru. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je nesmiselno amandmirati nacionalni kulturni program, da je to naše skupno dobro in da je naša kultura in naša nacionalna zavest, kakršna je. Zato se v Slovenski nacionalni stranki ne bomo opredeljevali okoli nobenega amandmaja, kot pa smo povedali, pa bomo vseeno na koncu podprli, seveda, nacionalni kulturni program.
Želi še kdo besedo? Nihče. Odločamo o amandmaju poslanske skupine SDS k poglavju 2 - Uvod. 67 navzočih, 16 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 42.]] Amandma ni bil sprejet. K poglavju 5 - Cilji in ukrepi na posameznih področjih kulture k podpoglavju 3 - Vizualne umetnosti. Glasujemo o prvem amandmaju poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? Kolega Školč.
Hvala lepa. Jaz bom odrekel pač podporo temu amandmaju in bi tiste, ki vas je ta razprava zares zanimala, spomnil na besede, ki so jih v tej dvorani v okviru javne razprave izrekli predstavniki teh institucij, ki jih ta amandma združuje. Pod črto je pomenilo to približno to, da bi pomenilo veliko zmedo pravno, vsebinsko in organizacijsko ustanovitev take vrste muzeja, bi posegel v ustanoviteljska razmerja, recimo, občine Krško, ustanoviteljska razmerja Republike Slovenije in pa mestne občine Ljubljana. Take vrste muzeja pravzaprav v zadnjem času ne poznam, da bi ga kdo ustanavljal. Dogajajo se kvečjemu obratni trendi, da se posamezni segmenti likovne dejavnosti oblikujejo v posebne specializirane muzeje in na njih se gradi pač promocija določenih segmentov. To bi bil vsekakor korak nazaj ne pa naprej.
Kolega Partljič. Ne. Prosim. Dobro, lahko odločimo. Kolega Tanko.
Hvala za besedo. Nekaj besed o prvem amandmaju k temu poglavju. Dejstvo je, da so nekateri področni zakoni, ki smo jih sprejeli v tem državnem zboru, prinesli določene spremembe v sofinanciranje kulture na lokalnem nivoju, predvsem določenih programov, ki niso obvezna javna služba in moram reči, da to pomeni določene motnje v financiranju teh zavodov, predvsem govorim o področjih muzejev in pa galerij. In v tem primeru, če hoče lokalna skupnost ohraniti program, pomeni to dodatne obremenitve, ker je izpadel bistven del sofinancerskega deleža, ne v celoti, ampak bistven del, ali pa opuščanje programa. To, po domače povedano, pove, da v okoljih, ki so ekonomsko šibkejša, kjer občine prejemajo finančno izravnavo že za zakonite obveznosti, pomeni skoraj obvezno reduciranje programov oziroma z drugimi besedami dodaten pritisk na centralizacijo oziroma umikanje, izginjanje kulture iz teh področij. In vse se umika v velike centre. Skratka, ta razvoj v teh področjih je treba oziroma se s takimi ukrepi ukinja in kulturno življenje tudi zamira. Mislim, da ni prav, da državni zbor ob vseh teh deklaracijah, ki govorijo o skladnem regionalnem razvoju, sprejema zakone, ki so v enem delu popolnoma nasprotni tem javnim izjavam, in to predvsem v vladnem delu parlamentarnega zbora.
Želi še kdo besedo? Ne. Potem bomo sedaj odločili o amandmaju poslanske skupine SDS k poglavju 3 - Izvajanju umetnosti. Glasujemo. Navzočih nas je 68, 16 za in 45 proti. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 45.]] Glasujemo o drugem amandmaju poslanske skupine SDS k poglavju 3 - Izvajanju umetnosti. Navzočih nas je 58, 13 za in 36 proti. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 36.]] Tudi drugi amandma ni sprejet. Smo pri pod poglavju 6 - Knjiga, imamo vložena dva amandmaja. Prvega vlaga poslanska skupina SDS, drugega poslanski klub LDS. Želi kdo obrazložiti glas? Kolegica Širca.
Hvala lepa. Oglašam se s komentarjem prvega amandmaja, amandmaja poslanske skupine SDS, ki je po mojem branju zelo diskriminatoren, še posebej zaradi tega, ker se postavi v pozicijo ločevanja ene ustvarjalnosti od druge oziroma kar zaničevanja ene ustvarjalnosti vis-a-vis druge. Pravi, da se v dobi računalnikov in televizije dogaja tiranija vis-a-vis knjige in branja in da se fascinacije s podobami spreminjajo v tiranijo, s tem se pa tudi avtorji tega amandmaja postavljajo v vlogo tistih arbitrov, ki zanikajo vlogo avdiovizualne kulture, resda novejše umetniške zvrsti, ampak zaradi tega nič manj dragocene. Hvala. Seveda ga ne bom podprla.
Kolega Partljič.
Jaz bom tudi glasoval proti. Sam imam vnukinjo, ki včasih presedi na kavču in gleda samo televizor. Res pa je, kot veste sem bil sedem let predsednik bralne značke, kjer smo dosti strokovno preučevali vpliv medijev na branje knjig. In vam povem, da pravzaprav ni medij tisti, ki ogroža knjige. Ta, ki ne bere knjig, jih ne bere zaradi televizije, tudi sicer ne bere. Nobena raziskava ni podprla teze, da bi beročega človeka katerikoli medij odpeljal od knjige. To je v naših glavah in kliše. Mene so strokovnjaki, bibliopedagogi, prepričali, da je to tako, kot sem rekel.
Prosim, kolegica Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ne bom podprla tega amandmaja. Marsikaj od argumentacije prejšnjih dveh kolegov bi lahko povzela, vendar vam bom priklicala v spomin samo zadnji primer: Gospodar prstanov združuje dvoje različnih umetniških področij, tako bralno kulturo in klasično knjigo kot tudi moderno vizualizacijo te umetnosti. Zdi se mi, da je treba hodit gledati tudi druge vzore. Tako kot lutkovnega gledališča ni uničil film in risanka, tudi knjige ne bo uničila moderna medijska prezentacija v drugačnem izrazu, se pravi, v podobi v podobah. Torej tega ne bom podprla.
Odločali bomo. Najprej o amandmaju poslanske skupine SDS k podpoglavju 6 - Knjiga. 65 navzočih, 18 za in 43 proti. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da ta amandma ni sprejet. Sedaj bomo odločili o amandmaju poslanskega kluba LDS. Kolega Školč želi obrazložiti glas.
Hvala lepa. Rad bi [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospod Jerovšek, rad bi vas prepričal, da tako kot sam tudi vi podprete ta amandma, ki uveljavlja neko pomembno novost - da formira proračunski sklad in določi najnižjo številko za ta sklad, ki je primerljiva s pobranim DDV na knjigo. Sam ta sklad bi pa rešil nekaj problemov avtorjev in nekaj problemov založnikov. Ker so te stvari zelo natančno opisane v tem amandmaju in tudi usklajene s pričakovanji stanovskih društev in večine teh manjših založb, ki participirajo pri teh projektih, bi bilo zelo dobro, če bi ga podprli, ne glede na politične delitve. Hvala lepa.
Hkrati sta dvignila roko za besedo kolega Jerovšek in kolega Bevk, pa še nekdo - kolega Petan in kolega Partljič. Prosim, po tem vrstnem redu.
Brez poziva kolega Školča bi ta predlog podprl, tako kot v naši stranki dosledno podpremo vse, kar je koristnega in dobrega, ne glede na barvo predlagatelja. Žal, v tej debati doslej ni bilo enakega pristopa z druge strani. Zaradi tega tudi sam menim, da je koristno, da se za ta namen ustanovi ta proračunski sklad, da bi se te zadeve na področju tega dela kulture boljše razpletale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla amandma, s katerim bomo še utrdili položaj slovenske izvirne in prevodne leposlovne ter humanistične ustvarjalnosti, za kar se je v javni razpravi še posebej zavzemalo Društvo slovenskih pisateljev. Hvala lepa.
Kolega Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Torej tudi jaz bom podprl ta amandma, ker se mi zdi, da do neke mere dopolnjuje tistega našega, ki ga prej seveda kolegi niso hoteli podpreti, so zagovarjali, da to ni potrebno - dodatna skrb za knjige. In obrazložitev, da če kdo ne bere, tako ne bere. Po tej logiki so sami sebi zabili gol, ker tudi tukaj so zapisali, v končni fazi, da "cilj izboljšanja položaja ustvarjalcev in zagotovitev ciljnih oblik podpor posameznim členom verige knjige, ki bistveno vpliva na stanje celotnega področja." To se pravi, če tisti, ki ne bere, tako ne bere, mu tudi takrat ne bo nič koristilo. Ampak ni tako in sem vesel, da so predlagali ta amandma, ker so sami sebe demantirali in ker gre to tudi v podporo tistemu našemu amandmaju, ki ga pa niste podprli, ga bomo seveda z veseljem mi pa podprli. Hvala.
Kolega Partljič.
Najprej hvala lepa vsem, ki so že doslej rekli, da bodo podprli, tudi mojim predgovornikom. Zagotavljam, da nisem glasoval iz strankarskih razlogov in celo rečem, da je demokratska stranka velik angažma vložila v ta nacionalni program. Veste, da sem grebator kje drugod, mogoče v kulturi, ne v državnem zboru, ampak zaradi resnice moram reči, da sem najprej vložil sam tak amandma, se je v javni razpravi, kot veste, tudi imenoval Partljičev amandma, ki pa je bil bolj neroden in v prvi fazi ni bil sprejet na odboru. In se zahvaljujem kolegu Školču, ki se je pobrigal in pripravil tako obliko, ki je sprejemljiva za vse, tudi ekipi iz ministrstva, ki je mojemu nasprotovala, po dialogih pa je sedaj tukaj našla skupni jezik in je tako ena bolj nerodna formulacija sprejeta, tudi po volji pisateljev, ki sem jo v odboru imel in se vam zahvaljujem s tem in vas vabim, da podprete amandma tudi ostali.
Kolegica Širca.
Dovolite, da predstavim moje težave pri tem amandmaju. Težave izhajajo iz obrazložitve, ki je bila dana na odboru za kulturo s strani vlade in je izhajala iz predpostavke, da v kolikor bi v proračunski sklad - ne gre za javni sklad, ampak proračunski sklad - usmerjali sredstva iz DDV-ja, bi bila le-te precej manjša kot so tista sredstva, ki jih sedaj država vlaga v podporo knjige. Res, da se je formulacija amandmaja nekoliko spremenila. Kar mene v tem trenutku seveda skrbi, je zgolj to, da zaradi tega proračunska sklada se ne bi mogoče država premislila in sicer sredstva zmanjšala za knjigo. Obžalujem, da ni bil narejen še en korak več, in sicer to, da bi se ta proračunski sklad, ki je pravzaprav druga beseda za proračunska sredstva, ker se ne bogati še z drugimi sredstvi, ne predlaga v obliki javnega sklada, kjer bi tudi založniki sami lahko razpolagali s svojimi programskimi odločitvami in tudi na ta način bi se, bom rekla, država umaknila od vsebinskega presojanja založniške politike. Hvala.
Vsi smo razumeli, da je bila ta obrazložitev težav obrazložitev glasu, kolega Podobnik. Želi še kdo besedo za obrazložitev glasu? Ne. Potem bomo prešli na odločanje. Smo pri amandmaju poslanskega kluba LDS. Glasujemo. Mir v dvorani, smo sredi glasovanja. 69 navzočih, za 57, nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Smo pri podpoglavju 7 - Mediji in avdiovizualna kultura. Imamo vložene štiri amandmaje. Vse vlaga poslanski klub LDS. Smo pri amandmaju pod zaporedno številko ena. Glasujemo. Kolega Jerovšek je dvignil roko, želi obrazložiti glas.
Spoštovani. Med enim od teh amandmajev, to je pod zaporedno število dva, čeprav razumemo ali pa razumem, je predvideno tudi s strani poslanske skupine LDS, to se pravi vodilne politične stranke, ki ima v svoji oblasti večino medijev, seveda, ukinitev oziroma črtanje programskega cilja ustanovitev sklada Republike Slovenije za medije. Mi vemo, kako pereča je ta problematika, kakose v vseh poročilih State departmenta kot tudi Evropske komisije pojavlja dejstvo, da so pri nas uredniki in novinarji pod pritiskom samocenzure. In ta samocenzura se seveda zelo očitno kaže in se dogaja. Jaz novinarje in urednike razumem. Pod pritiskom lastnikov in vladajoče politike, ki kroji njihovo usodo, morajo biti dovzetni oziroma ubogljivi. Tako je zadnjič pri debati, ko smo imeli [[...]]
Smo pri prvem amandmaju, kolega Jerovšek.
Obrazlagam ja. Pri drugem amandmaju [[...]]
Pri prvem smo.
Nismo pri vseh skupaj?
Ne. Pri prvem.
Oprostite, bom dokončal. Gospod kolega Potrč omenil, da je na njihovi strani velika večina komentatorjev v časopisih, in to je prostodušno priznal. Jaz se mu zahvaljujem za to priznanje, vendar kaže sliko medijske pluralnosti pri nas. In tudi ni čudno, da je potem urednik glavnega vladnega časopisa pred najbolj vročo politično temo napisal v uvodniku "Gospodje, mi se ne gremo več". To se pravi, cenzura, blokada nad nekim delom političnega poročanja, hkrati pa o isti temi vsakodnevno objavljajo eskapade gospoda Krivica. Hvala lepa.
Predlagam, da obrazlagamo glas tako, kot vodim odločanje o amandmajih. Zdaj smo pri prvem. Kolega Battelli želi besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ta amandma bom podprl z velikim zadovoljstvom, ker dovolj neposredno referira na dejstvo, da je veliko pomanjkanje znanja med mladimi o mednarodnih zgodovinskih in nacionalnih, kakorkoli jih že imenujemo, mojstrovin filma. In je nemogoče v neki videoteki v Sloveniji danes dobiti Chaplina ali Renoirja, Fellinija ali Bergmana ali karkoli. Seveda, Kinoteka dela dobro svoje delo v Ljubljani, vendar samo v Ljubljani. In mladi pač teh mojstrovin ne poznajo, so pa bistvenega pomena za, kako bi rekel, oblikovanje osebnosti in odnosa človeka do sveta. Hvala.
Ugotavljam, da nihče več ne želi obrazložiti glasu. Tako prehajamo na glasovanje o prvem amandmaju poslanskega kluba LDS k poglavju 7 - Mediji in avdiovizualna kultura". Glasujemo. 70 navzočih, 55 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri drugem amandmaju poslanskega kluba LDS. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala, predsednik. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke tega amandmaja ne bo podprla. To je tudi edini amandma, kjer piše, da se vlada z njim ne strinja. Gre za amandmaje, ki so jih vložili poslanski kolegi LDS. Vse ostale bomo v poslanski skupini podprli. Tega pa ne bomo podprli iz naslednjega razloga. Ko smo bili na delovnem telesu in je bil ta amandma sprejet - mislim, da je bil sprejet tudi s podporo nekaterih kolegov iz poslanske skupine, ki zdaj predlagajo, da se črta -, je bilo tam povedano, da je v proceduri zakon o medijih, ki predvideva proračunski sklad za medije. Po našem mnenju je ta dokument, nacionalni kulturni program, povsem pravo mesto, da v njem zapišemo, da bi bil torej kot ena od oblik pospeševanja medijske pluralizacije in podpore tudi sklad. Zato bomo ta amandma podprli. Hvala lepa.
Kolega Tanko.
Hvala za besedo. Najprej ugotovitev, da je očitno koalicija razpadla, kajti do sedaj smo imeli vedno amandmaje podpisane od vseh štirih strank, zdaj vidim, da so samo še enostrankarski. Druga stvar, kar bi rad povedal, je v tem, da tudi razvite države podpirajo nastanek novih medijev, imajo sklad in tudi zelo razvite države, ki imajo stoletno demokracijo, hočejo na tem področju narediti napredek, razviti konkurenco. Vendar, pri nas je očitno stranka, ki je najbolj liberalna v tem državnem zboru, ki zagovarja tako liberalne in celo libertalne zadeve, tista, ki vloži amandma in s katerim preprečuje ravno to, kar je liberalno in kar bi sprostilo širino oziroma raznovrstnost v tem medijskem prostoru. Skratka, mislim, da je to zelo ksenofobna poteza na tem področju in tudi ni usklajena z zakonom o medijih, ki ima celo predviden tak sklad oziroma ga celo nadgrajujemo s predlogom. In enostavno ta predlog, ki ste ga predlagali, samo pomeni ohranjanje tranzicijskih pridobitev na področju medijev. Popolnoma nič drugega. In si zavarujete na način oziroma preprečujete konkurenčnost in zapiranje tudi tega konkurenčnega področja in tudi uničevanja v bistvu mišljenj in tlačenje tistih, ki pač bi želeli določene stvari drugače izraziti. Skratka, tega ne moremo podpreti.
Kolega Petan.
Hvala za besedo. Torej, jaz sem zgrožen nad tem predlogom največje stranke v Sloveniji, pa tudi seveda v tem parlamentu, da pride sploh na takšno idejo, da je proti pluralizaciji medijev, da bi imeli sklad. Veliko se sklicujete na Evropo in kolikor jaz poznam Evropo, lahko pa, da jo napačno poznam, ampak mislim, da ne, je interes, da imamo pluralne medije, da imamo čim večjo širino, čim večjo paleto, tudi politično mavrico in še posebejto priporočajo za tranzicijske države, da imamo medije pluralne. Sedaj pa če bi bil ta amandma mogoče kakšno leto prej ali pa dve leti prej, bi to razumel. Ampak, da je pa to v tem času, je pa to - no, jaz sem rekel, da sem zgrožen in ostanem pri tem izrazu. Po drugi strani, pa kar smo že danes slišali v tej dvorani, pa do neke mere razumem. Kajti prejšnje besede, da če kdo ne bere, pač ne bere in potem je vse zastonj, pa ga pustimo pri miru, naj ostane takšen, kot je, brez tega, da bi si prizadevali, da bi prebral tudi kakšno knjigo ali pa tudi časopis, je popolnoma zgrešeno. Ampak če ta miselnost prevladuje pri največji stranki in seveda vsi tisti, ki ste to podprli, da se strinjate s takim razmišljanjem, potem razumem, da je lahko prišlo tudi do takšnega amandmaja. Ampak veste, to ni ravno amandma za leto 2004, za državo, ki se vključuje v Evropsko unijo in še posebej, ko so nas polna usta Evrope, pa evropskih načel, pa evropskih principov, pa evropskih pogledov, pa evropskih zahtev, pa ne vem kaj še vse evropskega. To se tudi sklada s tisto izjavo, ki smo jo že tudi slišali koliko komentatorjev podpira kakšno stališče. Jaz seveda tega ne morem podpreti in sem zgrožen nad tem.
Kolega Potrč, kolega Moge je za njim.
Tega amandmaja ne bom podprl. Prvi razlog je, ker ga ne podpira vlada. Drugi, ker spodbujanje medijskega pluralizma razumem popolnoma drugače, kot ga razumemo pravkar govoreči kolegi iz demokratske stranke. Medijski pluralizem ni vprašanje, kako in kdo v posameznem časopisu piše, ampak je vprašanje, koliko imamo časopisov ali pa radija ali pa televizije, kakšen je različen medijski žanr, ali imajo pravico v njem nastopati vsi različni subjekti in podobno. In zadnje. Zaradi opozoril, ki jih dajejo kolegi iz SDS-a, ne bom podprl tega, čeprav so njihova opozorila najmanj upravičena. Gospodje, če ste tako prijazni, da poslušate, govoriti o medijskem pluralizmu z vaše strani in hkrati si dovoliti, da se nekoga, ki se podobno piše, obsodi, ker je dal komentar v tujem časopisu, ki ga sploh ni dal, in hkrati govoriti o medijskem pluralizmu, imeti javnomnenjske raziskave, da si prisoten na televiziji v bistveno na več kot četrtini primerov praktično vsak četrti dan, v nekaterih dneh pa vsak dan, se mi zdi, da je rahlo dvolično in na ta način, gospodje, nikar govoriti o tem vprašanju.
Obrazložitev glasu - kolega Moge.
Hvala lepa. Včasih je kultura dajala politiki, smo videli danes v razpravi, še stoletje nazaj. Ob tej razpravi se mi pa zdi, da hoče politika dajati kulturi. Ustanovitev tega sklada poleg tega, da smo v zakonu o medijih v 4. členu v zadnjem odstavku omogočili, da se mediji tudi sofinancirajo, da smo takrat rekli, da je prioriteta medijev, ki so izpostavljeni, audiovizualni mediji, se mi zdi na ta način uvajanja tega v tržnem gospodarstvu - ker imamo politične časopise. Naj mi kdo ne reče, da Demokracija ni političen časopis. Naj mi kdo ne reče, da MAG ne obvladuje določenega prostora politike tukaj, ker se te stvari na veliko tržijo. Da bi pa sedaj država ustanovila poseben sklad in da bi vladajoča koalicija, ki bo upravljala ta sklad, skrbela za pluralizacijo medijev, potem ti argumenti, spoštovane gospe in gospodje, so za mene zelo na trhlih nogah. Zato se mi zdi, da izgleda, da pač ne bomo s tem uspeli in da bo tudi v zakonu o medijih, ki je v proceduri, ki nosi podoben sklad, pač uspel, govorim pa o tem, da bodo potem, če bo ta sklad narejen, male stranke in tisti, ki trenutno ne bodo na oblasti, pač deležni manj te pluralizacije medijev kot tisti, ki bodo, [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]če gledam ta sklad skozi optiko tistega, ki sedaj zagovarja, zakaj je tak sklad pomemben.
Želi še kdo obrazložiti glas? Kolega Janša.
Jaz bom glasoval proti temu amandmaju. V zadnjih dneh naši mediji na široko citirajo poročilo ameriškega zunanjega ministrstva o stanju človekovih pravic v Sloveniji, vendar pa so ti citati pomanjkljivi. Tisti, ki ste prebrali [[..]]
Mir!
[[..]]to poročilo v celoti, potem veste, da so v uvodnem delu naštete tri najbolj kritične točke. Prva je, da vlada v Sloveniji še vedno obvladuje najmanj 50% slovenskega gospodarstva neposredno. Druga je, da nacionalni mediji ne odražajo celotnega politične spektra, in tretje je, da obstaja novinarska samocenzura zaradi političnih in gospodarskih pritiskov. Temu je namenjeno bistveno več pozornosti kot pa džamiji ali pa tako imenovanim izbrisanim. Žal, pa se to zadnjih dneh ne poudarja. Iz teh razprav, ki smo jih danes slišali v teh obrazložitvah v podporo temu amandmaju največje vladne stranke, je tudi jasno, zakaj je stanje tako in zakaj bo verjetno v naslednje poročilu še hujše, če bomo imeli iste na oblasti, zato jaz tega amandmaja, ne bom podprl.
Kolegica Širca. Prosim.
Gre seveda za povsem napačno razumevanje, kaj je to sklad za medije, in po razumevanju, kot ga imenuje gospod Janša, ki sklad za medije razume, kot politični sklad, s pomočjo katerega naj bi se uravnaval medijski prostor ali pa se celo nadzoroval, seveda v tem vidiku je tak sklad absolutno nesprejemljiv. Da pa velja amandma podpreti, je pa še eden razlog in pravzaprav je najbolje, da citiram tisto, kar pravijo sami novinarji znotraj svojih glasil: "Katero vrzel bi torej zapolnil sklad za medije, ko pa so določene oblike finančne pomoči že zagotovljene." Dve sta zagotovljeni: tista, ki gre iz 4. člena zakona o medijih, in tista, ki gre iz 102. člena zakona o medijih in predvideva še neka druga sredstva ne samo državna, ki jih država trenutno sploh še ni izterjala - članarino od operaterjev iz 112. člena. Skratka, sredstva so že. Pravzaprav imamo že neke vrste sklad oziroma proračunska sredstva, vprašanje je in tudi članek o tem govori, kako so razdeljena in na kakšen način gredo za podporo infrastrukture in za podporo avdiovizualnih vsebin, ki jih naroča direktiva. Hvala.
Kolega Kacin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ta amandma velja zagotovo podpreti in razlogi so predvsem zgodovinske izkušnje. Sam ga bom seveda podprl. Zdi pa se mi, da je glavna zadrega pri tistih, ki ne vidijo prednosti tega amandmaja, ravno zgodovinska izkušnjah. Mi smo svoj čas imeli poseben sklad, ki je bil "kao" namenjen pluralizaciji medijev, ampak z njim smo ustanavljali Slovenca in smo sanirali dolgove, ki jih je Demokracija nabrala prej, preden smo mi razglasili samostojno državo. Za to gre. In v tem primeru pa gre za nekaj drugega, gre resnično za razvoj medijev in zato se mi zdi, da ga ni treba razumeti kot orodje za sanacijo politično zgrešenih projektov, pač pa priložnost za odpiranje našega medijskega prostora in zato bi vsem priporočil, da glasujejo za. Hvala lepa.
Kolega Školč.
Poglejte, v osnovni ureditvi imamo sklad, ki podpira avdiovizualno produkcijo. Tekst, kot je bil amandmiran na odboru, ta sklad ukinja. Amandma, ki ga bom zdaj podprl, sklad za avdiovizualno produkcijo nazaj podpira. V čem je nevarnost tega amandmaja? Nevarnost, pardon - nevarnost rešitve kot je zdaj, če amandma ni sprejet. Sklad za medije bo zmanjšal najprej sredstva za spodbujanje kvalitetne vizualne produkcije na področju kulture. Zmanjšal bo možnosti radijskih in televizijskih regionalnih in lokalnih postaj, ki lahko kandidirajo za sredstva iz naslova Podpora avdiovizualni kulturi. Zmanjšal bo sredstva, ki bi jih morali zagotoviti za podporo neodvisnim producentom, ne pa posameznim hišam. Prinaša pa rešitev medijskega sklada, ki je blizu, žal, ministrstvu za kulturo, možnost političnega tretiranja glede delitve denarja posameznim medijem. Smisle podpor v tem področju kulture z vidika evropskih dokumentov - in verjemite, da jih poznam vsaj tako dobro kot gospod Petan -, je zagotavljanje kvalitetne avdiovizualne produkcije. Smisel nacionalnega programa za kulturo pa je zagotavljanje ohranjanja jezika in tej kulturi na dolgi rok, ne pa ohranjanje, bom rekel, teh političnih privilegijev ali strankarskih glasil. Hvala lepa.
Odločamo. Navzočih nas je 68, 42 za in 22 proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 22.]] Amandma je sprejet. Smo pri tretjem amandmaju poslanskega kluba LDS. Odločamo. Tudi ta je sprejet. 66 navzočih, 49 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 4.]] In zdaj smo pri zadnjem iz tega podpoglavja. Pri četrtem amandmaju poslanskega kluba LDS. Odločamo. 64 navzočih, 50 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 3.]] Amandma je sprejet. Smo pri podpoglavju 11 - Ljubiteljske dejavnosti, poslanski klub LDS vlaga amandma. O njem odločamo. 67 navzočih, 53 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Smo pri zadnjem amandmaju. Gre za amandma poslanske skupine SDS k podpoglavju 12 - Mednarodno sodelovanje. Glasujemo. 69 navzočih, 15 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 42.]] Ta ni bil sprejet. S tem smo opravili z glasovanjem o amandmajih in prehajamo na glasovanje o predlogu o resolucijah v celoti. Vlada ali zakonodajno-pravna služba me nista opozorili, da bi bili zaradi sprejetih amandmajev členi resolucije v neskladju. Tako lahko prehajamo na odločanje o predlogu resolucije v celoti. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 69 navzočih, 61 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Resolucija je sprejeta. S tem je ta točka dnevnega zaključena. Imamo še eno resolucijo. Pri 18. točki resolucijo o nacionalnem programu na področju drog 2004-2009. Tudi tukaj imamo vloženo vrsto amandmajev in prehajamo na odločanje o njih. K poglavju 1.4.2.1.4. imamo Preventivo v lokalnem okolju in v civilni družbi in amandma poslanske skupine NSi k temu poglavju. Odločamo. Smo sredi glasovanja o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije. 64 navzočih, 25 za in 35 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 35.]] Ni sprejet. Pri poglavju 1.4.2.3.1 imamo obravnavo uporabnika drog v okviru zdravstvenega varstva in dva amandmaja. Prvega vlaga poslanska skupina Nove Slovenije, drugega poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupine NSi. Odločamo. 67 navzočih, 14 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Smo pri amandmaju poslanske skupine SDS. Odločamo. 66 navzočih, 23 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. K poglavju 1.4.2.3.2, pri programu reševanja socialne problematike poslanska skupina NSi vlaga dva amandmaja. Glasujemo o prvem vloženem amandmaju poslanske skupine NSi. 64 navzočih, 19 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Glasujemo o drugem amandmaju. 59 navzočih, 19 za in 38 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni bil sprejet. K poglavju 1.4.3, pri dejavnosti za zmanjševanje ponudbe drog je poslanska skupina NSi vložila dva amandmaja. Odločamo o prvem amandmaju. 61 navzočih, 17 za in 41 proti. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o drugem amandmaju. 58 navzočih, 13 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni bil sprejet. K poglavju 1.6.1 - Na ravni države, imamo vložen amandma poslanske skupine SDS. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem k poglavju 1.7.1 in poglavju 1.8.1. Če amandma ne bo sprejet, postaneta povezana amandmaja brezpredmetna. Lahko odločimo? Glasujemo. 66 navzočih, 19 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. V tem smislu sta postala ostala dva amandmaja brezpredmetna. Prehajamo na glasovanje o predlogu resolucije v celoti. Nisem obveščen s strani kvalificiranih služb, da bi bilo besedilo v neskladju. Prosim, kolega Jelinčič, obrazložitev glasu o predlogu resolucije v celoti. Mir v dvorani!
Hvala lepa. Program, ki ga sedaj naj bi potrdili, je slab, je zanič. Temelji na metadonskem zdravljenju, kjer se v bistvu naravni opijati zamenjujejo s sintetičnimi opijati. Po domače rečeno, eno drogo zamenjamo z drugo. Razlika je v tem, da metadon ni okužen z raznimi primesmi in zato ne prihaja do kakšnih takšnih stranskih efektov, kot prihaja pri opijatih, ki jih prodajajo na cesti. Vendar je tudi metadon v veliki meri zgolj zadeva, ki jo preprodajajo in na kateri nekateri služijo. Ravno tako, da ne bo kdo mislil, tudi metadon ima letalno dozo, to se pravi, smrtno dozo, ki je 60 miligramov, kar je približno tam nekje kot pri heroinu za eno odraslo osebo. Pri otrocih že 10 miligramov povzroči smrt. Mislim, da bi morali zdraviti narkomane na drugačen način. V bolnicah v Ormožu in v Idriji so imeli drugačen program, kjer so šli na absolutno abstinenco in seveda prvih sedem dni je imel vsak narkoman popoln suport zdravniške ekipe in uspehi so bili odlični. Vendar so to ukinili zaradi tega, ker je najlažje pač se prerivati na tak način, ki omogoča tudi to, da ima cela vrsta ljudi krasne službe, efekti so pa pravzaprav zelo slabi. V Slovenski nacionalni stranki slabega metadonskega ne bomo podprli. Hvala.
Kolega mag. Drobnič. Obrazložitev glasu.
Obrazložitev glasu v svojem imenu. Res, da je bilo v to resolucijo vloženega kar precej dela, ampak na koncu je morda dobra ideja bila oskubljena in prišle so drugačne primesi, tako kot se večkrat verjetno dogaja pri drogah. Sam ne bom podprl tega programa, ker iz njega odseva ena paradigma, ki bi ji lahko rekli varno uživanje drog. To ni skladno z mojim konceptom, pri čemer se tudi ne strinjam, da je naloga države, da oskrbuje odvisnike z iglami, z brezplačnim metadonom in varnimi sobami za uživanje droge v smislu preprečevanja, ne da bi ti vodili do kakršnekoli abstinence, da se to niti ne omenja. In tretje. Ker država zagotavlja pravice do tega, kar sem našteval, brezpogojno, ne da bi od uživalcev drog zahtevala kakršenkoli korak v smislu odgovornosti in obveznosti. To so ključni razlogi, da tega ni možno podpreti. In če še ugotovimo, da dekan fakultete zasocialno delo izda priročnik, kako varno uživati drogo oziroma v podobnem naslovu, vemo, kje je ta stvarnost. S politiko, ki jo uveljavlja Nizozemska in se srečuje z velikimi problemi, seveda se ne strinjam. Pri čemer pa, lahko rečem, da določene ukrepe, ki so notri podpiram pod določenimi pogoji. Torej glasoval bom proti.
Kolega Barovič.
Hvala lepa. Nacionalni program je bil vsiljen enemu od ministrstev, čeprav v Slovenski nacionalni stranki, še posebej pa sam, ocenjujem, da bi moral biti prvi podpisnik, ne samo, na pamet, vlada in ministrstvo za zdravje, ki ga mora zagovarjati, ampak ministrstvo za notranje zadeve, da se konča zgodba pri največjih zaslužkarjih, prekupčevalcih, ki uničujejo otroke, ki uničujejodružine in s tem družbo. Takšen program je sam zaradi sebe, po moji oceni, zato bom strogo proti.
Kolega Jelinčič je zdaj zahteval še besedo v svojem lastnem imenu. Zdaj, gospod Plevelj me je opozoril, da se je enkrat samkrat to že zgodilo, ampak zdaj vam dam besedo in to potem ne velja več kot pravilo, ker je to popolnoma nerazumno in po moje izven duha poslovnika, ki je tukaj sprejet. Imeli ste tri minute za obrazložitev stališča poslanske skupine, zdaj bom še dal, povem pa zelo jasno in glasno, da naprej take prakse ne bo več. Prosim.
Hvala lepa. No, o taki praksi se bomo pogovarjali na kolegiju, kajti pravno imam jaz prav, ne vi, gospod predsednik. Tudi jaz bom povedal, da bistveno pri narkomaniji je kaznovalna politika. Kaznovalne politike nimamo, nimamo niti sledilne politike. Policiji je vseeno, koliko drog se proda, in policiji je pravzaprav vseeno, če koga primejo ali ne primejo. Na sodišču pa, če jih že primejo, jih pa tako ali tako spustijo Kar poglejte, koliko narkomanov oziroma koliko preprodajalcev je zaprtih, ne vem, če je kakšen, morda pa kakšen tak, ki ima v žepu malo marihuane, tistega ja, tiste s kilogrami heroina, to se izpušča. Mislim, da je tukaj potrebno narediti. Prav Slovenska nacionalna stranka je nekajkrat sporočila policiji, ker smo dobili obvestila od državljanov, kje se ravnokar prodajajo mamila. Nič niso uredili, niti enkrat samkrat policija ni šla na lice mesta, da bi kaj uredila. Tako pri nas v Slovenski nacionalni stranki celo mislimo, da je kdo od teh gospodov morda celo lahko vpleten v to trgovino. Kar je grozljivo in vendar se je že dogajalo po drugih državah, pa tudi v naši državi, kajti celo na poti od policijske postaje do tožilstva je izhlapelo po sto gramov aliveč gramov teh nevarnih substanc. Zato mislim, da bi morali ta program pripraviti skupaj in predvsem tistim, ki prodajajo otrokom, prvošolcem, osnovnošolcem, ki jim te droge prodajajo in jih na to navajajo, bi morali uvesti telesne kazni. Moje osebno mnenje je, da bi takemu človeku morali odsekati roko, s katero je otroku prodal drogo.
Kolega Kavtičnik.
Hvala lepa. Ko poslušam nekatere v tej razpravi, se mi zdi, da smo v starem veku. Jaz bom podprl to resolucijo programa, kajti prepričan sem, da je stroka tista, ki mora odločiti, na kakšen način se bodo zdravili ti odvisniki. In če bomo podprli to resolucijo programa, potem bomo stroki dovolili, da dela tako, kot zna, in edina stroka je tista, ki mora to narediti. Hvala.
Kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Naša poslanska skupina, kot sem napovedal, bo podrla program. Namreč, program sam ni namenjen kaznovalni politiki oziroma spreminjanju kazenskega zakonika niti urejanju stvari na drugih področjih, ki so potrebne ureditve. Je poskus in je korak naprej v pojmovanju samega problema in v usmeritvah, kako pristopiti k tej problematiki. Kot sem rekel, edini problem je to, da je urad, ki je bil sedaj samostojen, medresorski, usklajeval dela različnih ministrstev, umeščen v ministrstvo za zdravje. To sicer ni naredil ta program, to je naredil zakon o državni upravi, ki je bil za novo leto sprejet oziroma decembra. Upamo pa, da se bo ta napaka v enemu v kasnejših mandatov popravila. Vsekakor pa, ostalo bo to, kar bomo danes sprejeli, in na podlagi tega se da tudi na področju drog še kaj kvalitetno novega narediti v tej deželi.
Kolega Zlobec.
Ne bom glasoval za, zaradi tega, ker se mi zdi hipokritsko, da se o dveh najhujših trdih drogah na Slovenskem, ki iz dneva v dan pobirata življenja, njiju ne govori, tako da je to neka "omerta", in to se mi zdi hinavsko iz zato ne bom glasoval za celo zadevo. Hvala.
Kolega Mamić.
Jaz bom glasoval proti, zato ker vsak medikament me moti pri zdravljenju take bolezni. Poznam dva človeka v Novi Gorici, ki zelo uspešno delujeta na tem področju. Gospod dr. Vili Šukaj, vsako leto ozdravi 80 do 100 narkomanov in dr. Bogdan Žorž, psiholog, ima tudi svoje delavnice in je zelo, zelo uspešen. Se pravi, če bi ta dva človeka - ne vem, da bi opravili z njimi kakšne odprte pogovore in recimo, da bi se na medicinskih fakultetah vpeljala ena posebna veda, ne vem, da bi se na tak način pomagalo ljudem, ne pa z metadonom ali pa ne vem s čim drugim. Hvala lepa.
Kolega Kangler.
Hvala za besedo. Tudi sam sem se odločil, da bom podprl dopolnjen predlog resolucije o nacionalnem programu na področju drog. Čeprav se, odkrito povem, strinjam z vsemi tistim mojimi predhodnimi sogovorniki, ki bodo temu predlogu nasprotovali, da droge na Slovenskem so problem. Vendar resolucijo o nacionalnem programu je možno dopolnjevati in tudi na drugih področjih je treba delovati, da bomo v slovenskem prostoru, kjer bodo padle v mesecu maju meje, ker se bomo uvrstili na samo Evropo, še bolj zliberalizirala trgovina z drogo v slovenskem prostoru. Spoštovani kolegi in kolegice, kar spomnite se, vsi smo obiskovali osnovne šole, zakaj so v večin osnovnih šol varnostniki. Ali so bile v osnovnih šolah pred desetimi ali petnajstimi leti prisotne droge, tako kot so danes? Moje osebno mnenje je, da je potrebno v preventivi in v zavest tako v osnovnih šolah in tudi v predšolski vzgoji že opozarjati na ta problem tako na eni strani starše, tako na drugi strani naše otroke, tudi babice in dedke, da so na to pozorni. In tudi z gospodom Jelinčičom se strinjam, treba se je po vzoru Zahoda tudi opredeliti glede boja proti drogam. Narkoman ni kriv, da mu nekdo prinese in proda drogo, krivi so tisti ki razpečujejo. V Ameriki DEJA se bori na ta način, da tiste, ki prekupčujejo, zvabijo čim bližje šolam, čim bližje vrtcem, da jih doleti čim večja kazen. In na tem področju, na preventivi in tudi na represiji, bo treba nekaj storiti v tej slovenski politiki, da bomo preprečili še naprej [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]obhode varnostnikov po osnovnih šolah, predvsem iz namena, da preprečijo vstop razpečevalcem drog in tistim, ki sejejo to zlo v naše šole v naše vrtce.
Hvala. Kolega Brenčič.
Hvala lepa. Kot smo že ob začetku povedali, bomo v poslanski skupini seveda podprli ta program, ker je daje dobro temelje za vodenje celo vrsto pozitivnih politik za izboljšanje na tem področju. Potrebna pa bo za dosego njegovih ciljev resnično veliko koordinacije, medresorske koordinacije znotraj vlade. In v tem smislu smatramo, da sta v tem nacionalnem programu dve stvari, ki bosta prej ko slej vneseni v ta dokument. To je, da bo koordinativno telo ali nosilec vseh teh politik ponovno institucija pod dežnikom vlade ali neposredno podrejena vladi in pa, da bomo primaknili tudi del javnih sredstev v pomoč visokopražnim programom, ker navsezadnje tudi ti ponujajo, če nič drugega, vsaj marsikatero rešeno življenje. Hvala.
Kolega Kelemina.
Hvala za besedo. Kolikor se spomnim, mislim, da ta nacionalni program obravnava tudi omejitev dostopa do dovoljenih in prepovedanih drog, če se ne motim. Tudi ta misel je zapisana in me izredno čudi - verjetno nekateri tega nacionalnega programa sploh niso prebrali, zato se v njem ne najdejo in zdaj bodo glasovali proti. Poleg tega pa imajo tako močno pozicijo, da bi lahko z amandmajem vplivali na to, da bi se še bolj dovoljene droge našlev tem dokumentu. Sam se tudi strinjam s tem, in kolikokrat sem že povedal, da postavimo take cene dovoljenim drogam, ker na njih država služi, in vi, ki ste v vladajoči opciji, najbolje veste, kakšne koristi ima država od tega oziroma koliko denarja se nabere iz tega segmenta - da bi postavili take cene, da bi bile te droge nedostopne. Pa tega ne storite. Tako me izredno čudi in moti takšna opredelitev nekaterih vladnih poslancev do dovoljenih drog. In bi resnično želel, da bi se nekoliko bolj poglobili v gradivo in bi tudi poskušali, saj imate to moč, spremeniti nacionalni program v tako vsebino, ki bi ustrezala tudi vašim pojmovanjem. Hvala lepa.
Kolega Jakič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Resolucijo o nacionalnem programu na področju drog bom podprl iz preprostega razloga, ker menim, da je skrajni čas, da v Republiki Sloveniji v resnici začnemo govoriti o akcijskem načrtu tako imenovanih kratkoročnih, srednjeročnih in dolgoročnih ukrepov glede te problematike v Republiki Sloveniji. Statistika, ki kaže tako imenovano epidemijo, ki je tu zapisana, uporabe drog, je v resnici zaskrbljujoča. Zato ne vidim nobenega razloga, da se ne bi takoj lotili oblikovanja tako imenovanega informacijskega sistema pri povečanju deleža uporabnikov drog, ki se vključujejo v programe, predvsem pa pri zagotavljanju večjega deleža sredstev tako vladnim kot nevladnim organizacijam, ki se s to problematiko ukvarjajo. Če drži podatek - in seveda verjamem -, da je od 70 uporabnikov, odvisnikov od heroina v letu 1991 na tem področju v letošnjem letu naraslo število v Sloveniji, da živi med 6.000 do 10.000 uporabnikov ali pa odvisnikov oziroma tistih problematičnih uporabnikov heroina, potem je stvar zaskrbljujoča in se jo je treba lotiti. Me pa seveda veseli, da smo več ali manj vsi sprejeli na znanje, da ta represivni pristop predvsem do uporabnikov prepovedanih drog ni uspel in to kažejo tudi izkušnje iz drugih držav. Dekriminalizacija odvisnikov je v bistvu tukaj pomembna, predvsem pa je pomembno izobraževalna funkcija in pa osveščanje mladih o tem. Na drugi strani, tukaj se strinjam z gospodom Cukjatijem, pa seveda v drugih zakonih opredeljujejo tisto, kar nas vse muči, da bi bilo treba kaznovati mnogo bolj preprodajalce, seveda uporabnike pa obravnavati kot tiste, ki so bolni. Hvala.
Kolegica Črnugelj.
Hvala lepa. To resolucijo bom vsekakor podprla, zaradi tega, ker je zelo dobra podlaga za nadaljnje delo, ne samo za izdelavo striktnega akcijskega načrta, ampak dejansko predvsem podlaga za medsebojno sodelovanje vseh sektorjev, ki so v tej verigi povezani. Mislim, da se moramo zavedati tudi tega, da vsak izmed nas na nek način prispeva in bo prispeval, da se bo ta resolucija čim bolj na nek način udejanila, tako ko bomo odločali o temu, koliko se bo sredstev dalo za razno razne izvedbene športne dejavnosti, za posameznike in za društva itn. Skratka, teh dejavnosti je kar veliko, da bi otroci in vsi ostali bili dejavni v družbi. Hvala lepa.
Mislim, da je preveč hrupa, da nastop moti hrup. Kolego Potrč je želel besedo? [[Ne.]] Kolega Merlo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Vsekakor bom ta nacionalni program podprl. Mislim, da je odločna iztočnica za delo naprej. Vsekakor pa apeliram, da bi vse državne institucije, kot so, recimo, represivne institucije, zdravstveno osebje, šolsko osebje, kakor vsa okolja in nasploh ljudje dobre volje v vseh naših okoljih, da bi vzeli nekje to črno liso v našihokoljih in prevzeli tudi odgovornost, da te ljudi v naših sredinah resocializirano in pozdravimo, ne pa, da odklanjamo kakršnikoli pomoč in zatiskamo oči pred, na žalost, temi anomalijami današnjega časa. Mislim, da se to da narediti. Vsekakor pa opozarjam na to, da kjerkoli smo v zadnjem času poskušali tako v smislu zdravljenja kakor tudi resocializacije teh ljudi, smo naleteli na velike odpore okolice. Upam, da se bo to nekje spremenilo, kajti to so naši otroci, naši ljudje in mislim, da je nesprejemljivo, da jih pošiljamo na zdravljenje in resocializacijo v tuje države in upam, da se bo kmalu to mnenje obrnilo v prid teh ljudi. Hvala.
Hvala. Še kolega Juri in Kacin. Prosim, najprej kolega Juri.
Hvala. Kolega Merlo me je prehitel. Seveda, to jaz tudi podpiram program. Se pa obenem sprašujem, koliko vsak izmed nas kot pomemben sooblikovalec javnega mnenja v lokalnem prostoru, seveda, je dosleden temu, kar danes izjavlja. Mi se znajdemo marsikdaj v svojem okolju, ko ljudje pač izločajo in imarginirajo bolnike oziroma odvisnike v metadonskih ambulantah, v skupnostih zdravilnih in tako naprej. In mi se ne angažiramo dovolj, da bi ustvarili ustrezno družbeno klimo za resocializacijo teh ljudi, tako kot je Merlo povedal. Zato tudi potrkajmo na svojo vest in poglejmo sami, koliko smo dovolj vplivni, močni, angažirani in stojimo ob stroki takrat, ko je treba seveda lokalno okolje pripraviti na to, da te ljudi sprejme. Hvala.
Kolega Kacin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Seveda bom podprl dokument, ampak tisto, kar je najpomembnejše v zvezi s tem dokumentom, je oblikovanje pojmovnega aparata. Za drogo je približno tako kot z vstopom v Evropsko unijo: vsi bi radi tja šli, večina pa nima pojma, za kaj tam gre in kaj morajo storiti. Zato se mi zdi, da je današnji sprejem tega dokumenta prva faza, ki bi nam omogočila, da vedenje o teh pojmih, s katerimi smo operiraliin smo jih podprli, razširimo znotraj naše države in začnemo o vseh stvareh na enak način razpredati. Ali bomo to storili tudi v praksi, je drugo vprašanje. Ampak že samo to, da bomo vedeli, o čem govorimo, je ogromen korak naprej. Drugo dejstvo, ki se mu pa ne moremo izogniti, je pa dejstvo, da bo od 1. maja naprej Slovenija kot članica Evropske unije veliko bolj zanimiva za dobavitelje te droge, ker nas bodo pač videli kot razviti del in zaradi tega se bo ponudba močno povečala. Ker je temu tako, se moramo pripraviti tako na preventivo in kurativo in pojmovni aparat je vse; je začetek in konec in zato bom ta dokument tudi podprl. Hvala lepa.
Kolega Germič.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam bom podprl resolucijo o nacionalnem programu na področju drog iz preprostega razloga, ker tako kot je bilo že tudi omenjeno pri nekaterih razlagalcih, droge v Sloveniji so problem. In prepričan, da celoviti pristop, ki ga ponuja ta nacionalni program, bo omogočal aktivno delovanje na marsikaterem področju, ki ga ta resolucija celovito ponuja. Seveda mi je žal, da v okviru razprave, ki smo jo imeli danes popoldan, ni bilo več vneme in smo kar dobrih 45 minut prej končali razpravo, ko smo imeli priložnost razpravljati o strokovnih vprašanjih na podlagi teksta, zapisanega v resoluciji. Želel bi tudi komentirati dejstvo, ki sem ga predstavil v obrazložitvi poslanske skupine, da se zavedamo, da sta alkohol in nikotin manjko te resolucije. Ampak moramo vedeti, kaj je zakonska osnova za pripravo resolucije o drogah, to je pa zakon, ki nalaga, da državni zbor sprejme nacionalni program prepričevanja zmanjševanja uporabe prepovedanih drog. V Sloveniji nimamo prepovedi, torej absolutne prepovediza alkohol in nikotin, in na ta način upamo, da bomo tudi v zelo kratkem času posvetili tema dvema zelo pomembnima področjema večjo pozornost. Mislim, pa da je sprejem te resolucije o nacionalnem programu pomemben prispevek pri boju proti drogam in seveda jo bom podprl. Hvala lepa.
Kolega Avšič.
Bom seveda čisto kratek. Zelo vesel sem, da temeljita razprava o tem nacionalnem programu poteka prek obrazložitev poslanskih glasov. Seveda, ko je bila razprava, je bilo v dvorani 5 do 6 ljudi in mislim, da je 45 minut ostalo na razpolago. Dajmo se potruditi, da bomo razpravljali vsebinsko v tem času. Hvala.
Kolega Gasparini.
Hvala, gospod predsednik. Podprl bom seveda ta nacionalni program. Vendar, če bi v tem nacionalnem programu pisalo, da je edini izhod ali da je v nacionalnem programu edino metadon, potem bi ga zavrnil. Ker tega ni in niti metadon ni nikjer omenjen v tem našem programu, se daje široke možnosti civilni družbi,gospodu doktorju iz Nove Gorice, da se vključi v ta nacionalni program, zato ga bom podprl. Torej odprt je, odprt je za vse, ki želite sodelovati v tem, bodisi z medicinske, bodisi civilne in ne vem iz kakšne družbe se boste lahko našli notri. Upam, da smo vsi odrasli tukaj in da vemo, za kaj gre, in ne vem, zakaj take negativne stvari proti temu nacionalnemu programu, ki zares vključuje vse mogoče sfere družbenega življenja v tem, samo treba se je vključiti. Je potrebno torej se angažirati pri tem. Se pa popolnoma strinjam, da metadon ni izhod, ampak drugega ni. Razen, plus tistega, kar tu notri, gospod Jelinčič, najdete, kolikor hočete: od prve do zadnje. Edino metadona ne najdete tukaj noter.
Če nihče več ne želi besede za obrazložitev glasu, bomo prešli na odločanje o predlogu resolucije v celoti. Glasujemo. 67 navzočih, 55 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 8.]] Resolucija je sprejeta. Dobro, preden preidemo na 18.a točko, bi rad samo še enkrat rekel, da bi razen, če bo poslovniška komisija tolmačila drugače, 72. člen poslej vsi predsedujoči tolmačili tako, da predstavnik poslanske skupine ne more imeti poleg treh minut zraven še dve minuti, ker bi to pomenilo pet minut in bi se izgubil smisel 72. člena oziroma obrazložitve glasu. Gremo na 18.A TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ELEKTRONSKEM POSLOVANJU IN ELEKTRONSKEM PODPISU, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Ali želi predstavnik vlade obrazložiti zakon? Prosim, državni sekretar.
Hvala, predsednik. Spoštovane gospe in gospodje! S sprejemom tega zakona bo Slovenija prevzela v svoj pravni red tiste določbe direktive evropskega parlamenta 2000/31, ki jih še ne vsebuje zakon o varstvu potrošnikov. Namreč, gre za vsebinsko popolnoma drugačne zadeve. Pri tem bi želel predvsem poudariti, da novi zakon v prvi vrsti natančneje opredeljuje odgovornosti posameznih ponudnikov posredniških storitev informacijske družbe. Namreč, kadar gre za izključni prenos podatkov ali za shranjevanje, torej vmesno shranjevanje, ali gostiteljstvo. Namreč, na ta način podrobneje razmejimo odgovornost med ponudniki storitev in tistimi, ki zasedajo njihove kapacitete. No, ta spremenjen in dopolnjen zakon o elektronskem poslovanju in elektronskem podpisu odpravlja tudi nekatere sistemske in tehnične pomanjkljivosti, ki so bile v prejšnjem zakonu, in uvaja nove pravne podlage, ki omogočajo vključitev digitalnih potrdil na osebne identifikacijske dokumente in s tem povezavo na centralni register podatkov. Zakon hkrati tudi določa obveznosti ponudnikov storitev glede obveščanja organa, pristojnega za zbiranje podatkov, o morebitnih incidentih in s tem bistveno prispeva k varnosti elektronskega poslovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi podpredsednik odbora za gospodarstvo, kolega Kavčič, besedo za dopolnilno obrazložitev poročila odbora? Prosim, imate besedo.
Spoštovani! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo je na svoji 19. nujni seji obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskem poslovanju in elektronskem podpisu, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem po nujnem postopku predložila vlada Republike Slovenije. Odbor je prejel tudi mnenje zakonodajno-pravne službe, ki je navedeni predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika podala pripombe. Na tej osnovi je odbor obravnaval predloge amandmajev in sprejel amandmaje k 5., 6., 8., 23., 24. in 27. členu. Glasoval je tudi o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Na podlagi prvega odstavka 133. člena je bil pripravljen dopolnjen predlog zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji, zato v imenu odbora predlagam, da državni zbor podpre predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskem poslovanju in elektronskem podpisu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo v imenu poslanske skupine se ni prijavil nihče. Smo v drugi obravnavi pri razpravi o posameznih amandmajih in členih. Poslanski klub LDS je k 27. členu vložil amandma. Odpiram razpravo o njem. Razprave ni, prehajamo na odločanje. Odločali bomo o vloženem amandmaju poslanskega kluba LDS k 27. členu. Glasujemo. 46 navzočih, 36 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo v tretji obravnavi predloga zakona. V drugi obravnavi smo sprejeli amandma k 27. členu. Želijo kvalificirani predlagatelji vložiti k temu členu amandma? [[Ne.]] Nimam informacije, da bi bilo besedilo členov neusklajeno. Potem lahko preidemo na odločanje o zakonu. Odločamo o zakonu v celoti. Glasujemo. 51 navzočih, 42 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, točka zaključena. Smo pri 20. TOČKI DNEVNEGA REDA. PRI OBRAVNAVI PREDLOGA AKTA O NASLEDSTVU SPORAZUMOV NEKDANJE JUGOSLAVIJE Z BOLGARIJO, KI NAJ OSTANE V VELJAVI MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO BOLGARIJO. Želijo kvalificirani razpravljavci besedo? [[Ne.]] Potem bomo o predlogu akta glasovali. Prosim. 51 navzočih 43 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je akt sprejet, točka zaključena. Pri 21. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O ZMANJŠEVANJU ZAKISLEVANJA, EVTROFIKACIJE IN PRIZEMNEGA OZONA H KONVENCIJI IZ LETA 1979 O ONESNAŽEVANJU ZRAKA NA VELIKE RAZDALJE PREKO MEJA. Želijo kvalificirani razpravljavci besedo? [[Ne.]] Matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja. Razprave ni. Prehajamo na tretjo obravnavo, torej na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu kolega Jelinčič. Prosim.
Hvala lepa. Pravzaprav gre samo za eno, popraviti je treba eno napako, ker piše "zakisljevanja". "Zakislevanja" bi moralo pisati, kajti gre za kisline, gre za uporabo kislin in nimamo kisljine, ampak kisline. Zato je, to je kemijski termin in mislim, da dajmo uporabljati tudi precizne termine. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, da pristojni to redakcijsko pripombo upoštevajo in jo bomo imeli tudi pred očmi tudi pri odločanju o predlogu zakona o ratifikaciji tega protokola. Glasujemo. Navzočih nas je 53, 46 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[proti 1.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Pri 22. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PARIŠKEGA PROTOKOLA IN SPREMEMB KONVENCIJE O MOČVIRJIH, KI SO MEDNARODNEGA POMENA ZLASTI KOT PREBIVALIŠČA MOČVIRSKIH PTIC. Želijo kvalificirani razpravljavci besedo? Ne. Prehajamo na odločanje v okviru tretje obravnave. Glasujemo o predlogu zakona. Navzočih nas je 57, 54 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka zaključena. Pri 23. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O UKRADENIH ALI NEZAKONITO IZVOŽENIH PREDMETIH KULTURNE DEDIŠČINE. Želijo kvalificirani razpravljavci besedo. Smo pri predlogu zakona o ratifikaciji. Želi kdo besedo? Prosim? Stališče poslanske skupine, kolega Zmago Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki bomo z veseljem podprli ta predlog zakona o ratifikaciji. Skrajni čas je, res skrajni čas, da to ratificiramo. Slovenija je izgubila ogromno umetniških del, ki so bila odtujena in se nahajajo v tujini. Ena od najlepših zbirk slovenskega primorskega iz Primorske iz Pirana iz okolice je še danes v Italiji, čeprav ta ratifikacija ne bo pripomogla k vrnitvi teh del, zaradi tega, ker ministrici za kulturo ni kaj dosti do tega, pa izgleda tudi naši slovenski vladi ni kaj dosti do tega, ampak vendar je to prvi korak. Morda bo naslednja vlada imel več čuta za slovensko kulturno dediščino in blago in bo zahtevala vrnitev. Žal, imamo pri nas celo vrsto vladnih institucij, ki bi to morale že storiti, konec koncev bi lahko kakšno zahtevo pričakovali tudi od ministrstva za pravosodje, vendar tega nismo dočakali, verjetno tudi ne bomo. Ampak, prvi korak je in mislim, da je smiselno in je prav, da podpremo to zadevo, kajti če že za nazaj nihče noče popravljati vsaj od vladajoče strukture, pa zagarantirajmo vsaj za naprej, da ne bo več premična slovenska kulturna dediščina bežala čez mejo. Hvala lepa.
Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o zakonu. Nimamo obvestilo neusklajenosti besedila. Lahko odločimo? Prosim. Navzočih nas je 59, toliko jih je bilo tudi za, nihče proti. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] S tem je točka zaključena, zakon pa sprejet. Pri 24. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI STOCKHOLMSKE KONVENCIJE O OBSTOJNIH ORGANSKIH ONESNAŽEVALIH. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada. Želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo? Nihče. Potem bomo glasovali o predlogu zakona. Prosim. Glasujemo o predlogu zakona. 61 navzočih, 58 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Zakon o ratifikaciji je sprejet, točka pa zaključena. Pri 25. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMOV O USTANOVITVI GENERALNE KOMISIJE ZA RIBIŠTVO V SREDOZEMLJU. Želijo kvalificirani razpravljavci besedo? Ne. Glasujemo o zakonu. Prosim. Glasujemo o zakonu. 56 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Zakon o ratifikaciji je sprejet. Smo PRI 26. TOČKI DNEVNEGA REDA, PRI OBRAVNAVI PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN KABINETOM MINISTROV UKRAJINE O POMORSKEM PROMETU . Želijo kvalificirani razpravljavci besedo? Prehajamo na odločanje o predlog zakona. Glasujemo. 62 navzočih, 58 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Predlog zakona je sprejet. S tem je ta točka zaključena. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO SPREMEMBE POROČILA O GOSPODARSKIH DRUŽBAH, PODJETJIH ALI ZAVODIH, ZA KATERE V SKLADU S PRVIM ODSTAVKOM 20. ČLENA ZAKONA O NEZDRUŽLJIVOSTI OPRAVLJANJA JAVNE FUNKCIJE S PRIDOBITNO DEJAVNOSTJO VELJA PREPOVED POSLOVANJA Z DRŽAVO, JAVNIMI PODJETJI IN JAVNIMI ZAVODI. Najavljenih razpravljavcev ni. Ali lahko preidemo na odločanja o predlogu sklepa? Ta se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije sprejme spremembo poročila o gospodarskih družbah, podjetjih ali zavodih, za katere v skladu s prvim odstavkom 20. člena zakona o nezdružljivostjoopravljali javne funkcije s pridobitno dejavnostjo velja prepoved poslovanja z državo, javnimi podjetji in javnimi zavodi. Sprememba poročila se objavijo v Uradnem listu Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje. Glasujemo o predlogu sklepa. 63 navzočih, 61 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Sedaj smo pri 28. TOČKI DNEVNEGA REDA - PRI POTRDITVI URADNIH PREČIŠČENIH BESEDIL ZAKONOV. Šel bom po vrsti. Ker je teh precej, prosim tudi za vašo zbranost. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o pravdnem postopku." Glasujemo. 64 navzočih, 55 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je državni zbor potrdil prečiščeno besedilo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o javnih naročilih." Glasujemo. 63 navzočih, 55 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je državni zbor potrdil uradno prečiščeno besedilo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zdravstveni inšpekciji." Glasujemo. 59 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in uradno prečiščeno besedilo potrjeno. Smo pri naslednjem odločanju o tem, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona o lekarniški dejavnosti. Glasujemo. 61 navzočih, 57 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uradno prečiščeno besedilo potrjeno. Sedaj bomo potrjevali uradno prečiščeno besedilo zakona o zdravstveni dejavnosti. Glasujemo. 61 navzočih, 57 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uradno prečiščeno besedilo potrjeno. Sedaj bomo odločali o sklepu, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona o zdravniški službi. Glasujemo. 57 navzočih, 52 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uradno prečiščeno besedilo potrjeno. Prehajamo na odločanje o sklepu, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona o socialnem varstvu. Glasujemo. 61 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] To uradno prečiščeno besedilo je potrjeno. Prehajamo na odločanje o sklepu, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo pomorskega zakonika. Glasujemo. Tudi to odločitev smo sprejeli. To je bila zadnja pri tej točki dnevnega reda. 60 navzočih, 57 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Pri 29. točki dnevnega reda imamo mandatno-volilne zadeve. Zbor bo pod to točko dnevnega reda obravnaval dva predloga sodnega sveta za izvolitev kandidatov na sodniško funkcijo, predlog ministra za pravosodje za imenovanje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije in končno predlog sklepa o imenovanju člana državne revizijske komisije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Sodni svet je državnemu zboru predložil dva predloga, o izvolitvi v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajne sodnice in okrajnega sodnika na okrajnega sodnika na okrajnem sodišču v Ljubljani in Slovenski Bistrici. Sekretar sodnega sveta je tukaj. Želi besedo? [[Ne želi.]] Predlog je obravnavala mandatno volilna komisija. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Predstavniki poslanskih skupin, poslanci in poslanke se niste prijavili za razpravo. Tako bomo prešli na odločanje. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, o izvolitvi v sodniško funkcijo, gospoda Andreja Gerloviča na sodniško mesto okrajnega sodnika na okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. 59 navzočih, 51 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 2.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Darje Pukl, na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Slovenski Bistrici. Glasujemo. 55 navzočih, 49 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 2.]] Za tretje imenovanje me opozarja gospod Plevelj je bil umik s strani sodnega sveta. Sedaj smo pri odločanju o predlogu ministra za pravosodje o imenovanju predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Z nami je mag. Bizjak in želi besedo. Prosim.
Gospod predsednik, gospe poslanke, gospodje poslanci! Pred vami je predlog, da za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije izvolite vrhovnega sodnika gospoda Franca Testena. Gre za kandidata, ki se odlikuje po obsežnem strokovnem znanju in po bogatih delovnih izkušnjah. Naj vas spomnim le na njegovo uspešno predsedovanje ustavnemu sodišču in opravljanje funkcije ustavnega sodnika. Rad bi posebej poudaril, da je kandidat predložil program, v katerem se opredeljuje do vseh ključnih odprtih vprašanj in problemov slovenskega sodstva, v katerem se do teh vprašanj opredeljuje aktivno, kar zagotavlja, da se bo reševanja problemov lotil zavzeto in prepričan sem na primeren način. Na vseh teh ključnih razlogih temelji tudi široka podpora sodnega sveta predlaganemu kandidatu in pa tudi podpora občne seje vrhovnega sodišča. Gospe in gospodje! Prepričan sem, da gre za dobrega kandidata, ki bo lahko uspešno vodil vrhovno sodišče in se soočil z vsemi tistimi nalogami, ki so s to funkcijo povezani. Zato priporočam kandidata v vašo podporo. Hvala.
Želi predsednik mandatno-volilne komisije besedo? [[Ne želi.]] Potem ima besedo najprej kolega Cukjati v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Zagotovo je vrsta vprašanj, ki jih je treba na vrhovnem sodišču in sploh v našem sodstvu razrešiti. S tem se verjetno vsi strinjate. Upoštevajoč program dela kandidata, smo nekako soglasni z nekaterimi oziroma z večino njegovih pobud, ki jih tukaj obljublja. Najprej obljublja večjo skrb za enotno sodno prakso. Menimo, da je to izredno pereča točka. Če bo le uspel v neki meri doseči načelne rešitve najbolj spornih vprašanj, jih priliti v sodno prakso in tako poenotiti naš sodni sistem, da ne bo prihajalo do takih krajevnih razlik, kot sedaj prihaja, bomo zelo veseli. Dalje. Napoveduje oživitev strateškega sveta, ki je bil ustanovljen pred enim letom pri predsedniku vrhovnega sodišča pa je nekako vsa stvar zaspala. Ta strateški svet naj bi oblikoval naše sodstvo za naslednjih pet let in menimo, da je to tisti korak, ki vzbuja upanje, če bo seveda pri tej obljubi vztrajal. Za enkrat nimamo nobenega povoda, da bi dvomili o tem. Vsekakor pa najbolj smo veseli njegove trditve, da je potrebno vendarle odgovornost in transparentonost našega sodstva ojačati. On sicer meni, da za to ni potrebno spreminjati ustave, da ni potrebnonovih pravnih mehanizmov in da že zadostujeta zakon o sodiščih in zakon o sodniški službi, le izvajati jih je treba, pravi. Ta trditev je seveda za kandidata zelo obvezujoča, "le izvajati jih je treba". In seveda ob zaključku mandata bomo povprašali, ali je prišlo do izvajanja teh zakonov. Je še vrsta drugih stvari, predvsem tudi vprašanje normiranja meril za pričakovani obseg dela, ki je kot nek mehanizem vendarle dopuščen tudi v sodstvu. Zakaj ne, če imamo tudi druge poklice, ki so izredno odgovorni. Naj omenim zdravniški poklic, kjer je pacient od pacienta različen, pa je vendar zadeva normirana, pa vendar polno odgovorno delo s pacientom. Zakaj ne bi tudi sodnik imel neke vrste normo, neke vrste merila svoje učinkovitosti? So pacienti lahki in težki, nekje pri tisočih, desettisočih se to razmerje izenači. Tako je tudi pri sodniku, primeri so lahki in težki. Pri kvoti deset tisoč se zagotovo izenači. In veseli smo, da kandidat razmišlja v tej smeri, čeprav, žal, premalo odločno. Ob koncu vsega bi vendarle rekel, da kandidat ob tem programu vliva zaupanje in naša poslanska skupina ga bo podprla.
Drugih prijav za razpravo nimam, tako razpravo tudi zaključujem in prehajamo na odločanje. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Franca Testena za predsednika vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let. Glasujemo. 62 navzočih, vsi za, nihče proti. [[Za so glasovali vsi.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Smo pri predlogu sklepa o imenovanju člana državne revizijske komisije. Nihče se ni javil k besedi, tako bomo prešli na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Francija Kodele za člana državne revizijske komisije za dobo petih let. Glasujemo. 55 navzočih, 46 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Smo pri nadaljevanju 3. točke dnevnega reda - predlogu zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti. Državni zbor je v torek, 24. februarja letos, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Zakonodajno-pravna služba ali vlada me nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Glasujemo o predlogu zakona o izvajanju carinskih predpisov evropske skupnosti. Mir v dvorani prosim. Navzočih nas je 59, 58 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. Točka pa je zaključena. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda in sicer z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. O tem predlogu zakona odločamo v okviru skrajšanega postopka. Smo pri tretji obravnavi. Prehajamo na razpravo o predlogu zakona v celoti. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] K besedilu amandmajev ni bilo vloženih. Sprašujem vlado, ali želi besedo.
Zakon o kmetijsko-gozdarski zbornici zaradi sprejetih amandmajev v drugi obravnavi ni skladen, in sicer ni skladen v okviru 11. člena zaradi tega, ker je v prvo alineo prvega odstavka 9. člena bil vpeljan pavšalni znesek v višini 2.000 SIT, kar je v neskladju z določilom v 11. členu, kjer je napisano 3.000 SIT. Zato je potrebno odpraviti neskladnost med zneskoma. Ravno tako je neskladen zaradi [[...]]
Gospa govori. Prosim.
zaradi amandmajev, ki so v 8. in 9. člen vnesli v zakonu 20% povišanje oziroma znižanje stopnje zborničnega prispevka in zaradi tega, ker se to povišanje oziroma znižanje nanaša samo na zbornični prispevek a in b, ne pa tudi na c, je treba, glede na to, da so vsi člani zbornice enakopravni in enako obvezani plačevati zbornični prispevek, uskladiti tudi v zborničnem prispevku c enako možnost znižanja oziroma zvišanja zborničnega prispevka za 20%. Hvala.
Hvala lepa. Vlada nas je torej opozorila, da je zaradi sprejetih amandmajev prišlo do neusklajenosti in tako prehajamo na obravnavo dveh uskladitvenih amandmajev, imate jih pred seboj, z dne 26.2 k 10. in k 11. členu. Želi kdo besedo? Lahko preidemo na odločanje? Najprej bomo odločali o prvem o uskladitvenem amandmaju k 10. členu. Glasujemo. Odločamo o uskladitvenem amandmaju k 10. členu. Navzočih nas je 62, 57 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Zdaj bomo odločali še o uskladitvenem amandmaju k 11. členu. Odločamo. Oba uskladitvena amandmaja sta sprejeta. Tudi za tega je glasovala večina, 55 od 60 navzočih in nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Sedaj bomo odločali o zakonu v celoti. Glasujemo. 63 navzočih, 55 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Hvala lepa, gospa državna podsekretarka, za vašo intervencijo. Smo pri 16. točki dnevnega reda, in če se ne motim, je to zadnja točka, o kateri moramo danes odločiti. To je obravnava predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Ker je bil sprejet amandma vlade na amandma poslanske skupine SDS k 4. poglavju, točka 1.1, ter amandma poslanske skupine SMS k istemu poglavju, točka 3.2, je vlada opozorila zbor, da je resolucija neusklajena. Danes je vlada z dopisom predložila sedem uskladitvenih amandmajev, ki ste jih prejeli na klop. Želi minister besedo? Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, gospod predsednik! Že sami ste navedli razloge za uskladitvene amandmaje. Pri tem moram poudariti, da za sinoči sprejeti amandma poslanske skupine SMS predlagamo, da se iz osnovnega programa, kot je bil amandma sprejet, da ga uvrstimo v dodatni program, glede na to, da za ta odsek ni niti cene niti nobenih drugih podatkov, in tudi na ta način nam ne poruši osnovnega koncepta, kaj je v bistvu osnovni program, o čemer je bila včeraj že diskusija na seji državnega zbora. Na ta način osnovni program ohranjamo v celoti takšen, kakršen je bil. Vsi ostali amandmaji so seveda posledica sprejetih amandmajev. Moram pa pripomniti tudi to, da so ti amandmaji tudi usklajeni z zakonodajno-pravno službo državnega zbora. Hvala lepa.
Pred seboj imate verjetno dopis vlade od 27.2., kjer so ti uskladitveni amandmaji tudi našteti. Šli bomo po vrsti. Prvi amandma je vložen k 4. poglavju, točka 1.1. Prosim za pozornost pri glasovanju. Gremo k prvemu amandmaju k 4. poglavju, točka 1.1. Glasujemo. 61 navzočih, 56 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Gremo k drugemu amandmaju. Bom prebral, kot je navedeno v prilogi vlade oziroma v dopisu vlade: "Drugi amandma zadeva osnovni program faze B in predlaga, da se v razdelku B, Štajerski krak, črta četrta alinea." Glasujemo. Prosim. Proceduralno, pardon, prekinjam glasovanje. Prosim predsednik odbora.
Hvala za besedo. Gospod predsednik ti amandmaji so med seboj povezani. Jaz predlagam, da glasujemo o uskladitvenem amandmaju skupaj. Če eden izmed njih ne bo izglasovan, bo nacionalni program zopet neusklajen.
To je že mogoče, samo potem bi morala vlada v skladu s poslovnikom predlagati en uskladitveni amandma.
Saj jaz razumem [[...]]
Vem, ampak moramo iti tako skozi proceduro, ker jih je bilo vloženih sedem. Če bi vlada menila, da so povezani, potem bi dala enega. Žal. Prosim? Je še kakšna pripomba? Prosim, kolega Anderlič. Smo pri amandmaju pod zaporedno število 2. Glasujemo. 59 navzočih, 54 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 4.]] Tudi ta je sprejet. Odločamo o amandmaju pod zaporedno število 3. Glasujemo. 59 navzočih, 54 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 4.]] Tudi ta uskladitveni amandma je sprejet. Smo pri amandmaju pod zaporedno številko 4. Glasujemo. 60 navzočih, 55 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 4.]] Amandma je sprejet. Smo pri amandmaju pod zaporedno število 5. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 55 navzočih, 51 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Amandma je sprejet. Smo pri predzadnjem, šestem amandmaju. Glasujemo. 55 navzočih, 51 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Amandma je sprejet. Zadnji uskladitveni amandma je pred nami, to je amandma pod zaporedno število sedem. Glasujemo. 61 navzočih, 56 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Tudi ta amandma je sprejet in tako so izpolnjeni pogoji, da odločimo o predlogu resolucije v celoti. Glasujemo. 63 navzočih, 58 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je resolucija je sprejeta. Ta točka je zaključena in s tem tudi ta seja državnega zbora. Vsem skupaj se zahvaljujem za sodelovanje in vam želim prijeten vikend, prihodnji teden pa se znova vidimo. Na svidenje.