Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 33. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Eva Irgl, Janja Sluga do 13. ure, Vlasta Počkaj do 14. ure, Ljudmila Novak od 17. ure dalje, Nada Brinovšek do 14. ure, Suzana Lep Šimenko od 14. ure dalje, Marija Antonija Kovačič, Primož Hainz med 17. in 20. uro, Tomaž Gantar, Miha Kordiš, Luka Mesec med 12.30 in 15.30, dr. Franc Trček med 15.30 in 18. uro, Danijel Krivec, Branko Zorman do 17. ure, Jernej Vrtovec med 16. in 20. uro, mag. Matej Tonin med 16. in 20. uro, Matjaž Hanžek od 18. ure dalje in mag. Branko Grims od 14. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSLOVNEM REGISTRU SLOVENIJE PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Novela Zakona o poslovnem registru Slovenije, o kateri odločate danes, vsebuje dva pomembnejša vsebinska sklopa. V prvem sklopu gre za prenos evropskega pravnega reda. Z novelo pristopamo k drugemu delu implementacije direktive o povezovanju poslovnih registrov. Direktiva na evropski ravni vzpostavlja sistem povezovanja poslovnih registrov, ki ga bodo sestavljali evropski poslovni registri, evropski portal za dostop do podatkov o družbah in podružnicah ter osrednja informacijska platforma. Sistem povezovanja poslovnih registrov bo omogočal enotno in enostavno elektronsko komunikacijo med poslovnimi registri o dejstvih, povezanih s poslovanjem družb in podružnic tujih podjetij na notranjem trgu in na enem mestu, to je na evropskem spletnem portalu e-pravosodje, zagotavljal javne podatke in dokumente o kapitalskih družbah in tujih podružnicah teh družb. Na spletnem portalu e-pravosodje se bodo zagotavljali podatki in dokumenti, ki jih je treba razkriti v skladu z zahtevami direktive o razkritjih podatkov in dokumentov kapitalskih družb in podružnic tujih podjetij. Nekateri osnovni podatki o družbah bodo na portalu dostopni brezplačno, medtem ko bodo drugi dostopni brezplačno ali proti plačilu glede na politiko posamezne države članice. V zvezi s prenosom omenjene direktive v noveli zakona dajemo Ajpesu pooblastilo za upravljanje povezovanja slovenskega poslovnega registra s sistemom povezovanja poslovnih registrov. V drugem sklopu gre za reformo sistema Vse na enem mestu ali, krajše, sistema Vem. Sistem Vem je bil uveljavljen leta 2008 z novelo Zakona o sodnem registru. Po skoraj 10 letih delovanja ugotavljamo, da je sistem Vem dobro sprejet in prepoznaven model podpore slovenskim podjetnicam in podjetnikom, ki je odločilno prispeval k temu, da je Slovenija zmanjšala število potrebnih postopkov za registracijo družb, skrajšala čas ustanovitve in Slovenijo na tem področju potisnila med najboljše v svetovnem prostoru. V noveli zakona iz Zakona o sodnem registru prenašamo določbe o sistemu Vse na enem mestu in jih nadgrajujemo v skladu z zakonskim elaboratom vladnega strateškega razvojnega projekta Vem za poslovne subjekte. V ta namen je Državni zbor že spomladi letos sprejel novelo Zakona o podpornem okolju in podjetništvu. Skupaj z novelo Zakona o sodnem registru zaokrožujemo zakonodajni del naših prizadevanj, da bi vzpostavili še učinkovitejši podporni sistem za podjetnike in delujoče družbe v vseh fazah njihovega razvoja. Vzpostavljamo podporni sistem, ki bo sestavljen iz štirih ravni. Razvoj prve, to je enotne poslovne točke, je vsebina razvojnega projekta Ministrstva za javno upravo. Drugo raven bo predstavljala obstoječa struktura registracijskih točk, ki jih bomo po novem urejali v Zakonu o poslovnem registru Slovenije. Tretjo raven bodo sestavljale regionalno razporejene svetovalne točke in četrto, najvišjo, bo predstavljala centralna točka, katere aktivnosti bo izvajala Javna agencija Spirit. Prepričana sem, da novela zakona prinaša dobre rešitve, ki bodo prispevale k še prijaznejšemu in preglednejšemu poslovnemu okolju, zato predlagam, da novelo zakona podprete. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Andreji Potočnik.
Predsedujoči, državna sekretarka s kolegom, drage kolegice in kolegi! Odbor za gospodarstvo je na 28. seji 5. 9. 2017 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslovnem registru Slovenije. Odboru je bilo poleg predloga zakona posredovano naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt in turizem ter finance. Amandmaje k predlogu zakona so vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD, in sicer k 8., 14., 17. in 20. členu. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v dopolnilni obrazložitvi pojasnila, da so se pripombe službe nanašale predvsem na postopek pridobivanja položaja točk za podporo poslovnim subjektom in da je treba paziti na usklajenost s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnem registru, ki nadgrajuje določbe, ki omogočajo iskanje po posamezniku. V zaključku je predstavnica službe pojasnila, da amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v celoti naslavljajo pripombe službe. V razpravi je bila izražena podpora predlaganim rešitvam zakona, in sicer zlasti v luči prostega pretoka blaga in storitev, pravne varnosti, gospodarskega kriminala ter internacionalizacije in boljšega delovanja slovenskih podjetij v tujini. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD, in sicer k 8., 14., 17. in 20. členu, ter jih sprejel. Nato je glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila odbora. Hvala.
Sledi predstavitev stališče poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Ivan Škodnik.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslovnem registru Slovenije se sprejema po skrajšanem postopku, saj gre v splošnem za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. Za sejo Državnega zbora ni bilo vloženih amandmajev, medtem ko so bili za sejo matičnega delovnega telesa vloženi s strani koalicijskih poslanskih skupin zgolj manjši popravki. Podjetja vse bolj širijo svoje dejavnosti čez nacionalne meje in izkoriščajo priložnosti, ki jih ponuja notranji trg Evropske unije, zato je vse večje povpraševanje po čezmejnem dostopu do informacij o družbah, ki vsebujejo različne registre, vendar čezmejni dostop do uradnih informacij ni vedno na voljo. Prav tako registri nimajo zakonske obveznosti izmenjavati podatke o tujih podružnicah. To povzroča pravno negotovost in onemogoča učinkovito izmenjavo informacij. S predlogom Zakona o poslovnem registru Slovenije se v slovenski pravni red delno prinašajo določbe Direktive 2012/17/EU glede povezovanja centralnih in trgovinskih registrov ter registrov družb. Z direktivo se na notranji trg Evropske unije vzpostavlja sistem povezovanja poslovnih registrov, ki ga bodo sestavljali poslovni registri držav članic EU in evropskega gospodarskega prostora, evropska osrednja platforma in portal kot evropska elektronska točka za dostop. Določijo se tudi pristojnosti Agencije Republike Slovenije za javnoupravne evidence in storitve – Ajpes v zvezi s sistemom povezovanja poslovnih registrov, in sicer pri izmenjavi podatkov in listin v nekaterih enotah poslovnega registra, zagotavljanju javnosti podatkov in listin na evropskem portalu e-pravosodje, in določanje enotnega identifikatorja za izmenjavo podatkov in listin ter javno objavo preko sistema povezovanja poslovnih registrov. Poleg tega se iz Zakona o sodnem registru prenašajo določbe o sistemu za podporo poslovnim subjektom, dosedanji sistem Vse na enem mestu, Vem. S tem se tudi uresničuje cilje vladnega strateškega razvojnega projekta 6.3 Vem za poslovne subjekte. Povezovanje bi moralo z zmanjševanjem upravnih obremenitev in povečevanjem pravne varnosti prispevati k spodbujanju konkurenčnosti evropskega gospodarstva. Z uporabo novosti informacijskega in komunikacijske tehnologije bi se morala izboljšati tudi čezmejna komunikacija med registri. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslovnem registru Slovenije seveda podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, dragi gostje! Kot sem povedal tudi na matičnem Odboru za gospodarstvo, predlagatelj, torej Vlada Republike Slovenije, navaja, da so cilji predloga zakona prenesti Direktivo 2012/17 v slovenski pravni red. Prenoviti sistem v bistvu točke Vse na enem mestu oziroma urediti postopke v sistemu za podporo poslovnim subjektom in odpraviti nekatere manjše pomanjkljivosti obstoječe ureditve. V direktivi, ki jo implementiramo, se določajo poslovni registri članic Evropske unije in evropskega gospodarskega prostora preko sistema povezovanja poslovnih registrov, pošilja informacije nekaterih pravnih dejstev v zvezi s podjetji. Direktiva tudi določa, da morajo imeti družbe enotni identifikator, ki bi omogočil nedvoumno identifikacijo družb in podružnic tujih podjetij v komunikaciji med registri preko sistema povezovanj registrov, zato se v predlogu zakona določa obveznost Agencije za javnopravne evidence za pošiljanje podatkov in dokumentov o slovenskih kapitalskih družbah v sistemu povezovanja poslovnih registrov in prejemanja podatkov in dokumentov od tujih podjetjih iz držav članic Evropske unije ter pošiljanje podatkov in dokumentov registrskemu sodišču. Naj povem, da tudi v primeru čezmejnih združitev se bodo med poslovnimi registri pošiljali podatki in dokumenti o vpisu družbe, nastale s čezmejno združitvijo v poslovni register. Podatke in dokumente bodo prejeli vsi poslovni registri, pri katerih so morale družbe, udeležene v čezmejni združitvi, vložiti svoje dokumente, da je čezmejna združitev začela veljati. Pod zadnjo točko bi rad tudi omenil, da bo na drugi strani imela platforma s funkcijo vmesnika s portalom na evropsko točko za vstop z neobveznimi točkami za dostop, ki jih bodo vzpostavile države članice. Na portalu se bodo z uporabo platforme obravnavale tudi poizvedbe, ki jih bodo vložili posamezni uporabniki glede podatkov o družbah in njihovih podružnicah. Postopki v sistemu Vse na enem mestu so bili urejeni torej po vzoru ureditve v avstrijskem zakonu o sodnem registru. Poglavitni cilj je, da se zakon, ki je sledil in je bil dosežen, saj se Slovenija po zadnji raziskavi oziroma po analizi Svetovne banke Doing business 2017 uvršča na 49. mesto na področju enostavnosti ustanavljanja podjetij, kar pomeni, da je v primerjavi z letom 2007 napredovala za 49 mest. Torej, kaj želim povedati. V letu 2007 je prva Janševa vlada, ki je začela takrat z modernizacijo tudi javne uprave, vseobsežnim projektom, je začela tudi projekt e-portalov, torej, skupnih točk tako imenovanih Vem točk in ravno zaradi tega projekta smo ne nazadnje napredovali v vseh teh letih za 49 mest. Torej v enem segmentu; to je segment predvsem poenostavitev registracij podjetij in tako naprej. Da zaključim svojo razpravo. Spoštovane kolegice in kolegi, kot veste, pri vseh zakonih, kjer menimo v Slovenski demokratski stranki, da so dodana vrednost za slovenske poslovne subjekte, pri tisti predlogi zakonov, ki ne povzročajo novih birokratskih ovir, ki ne povzročajo tudi ne nazadnje novih davščin, ki poenostavljajo postopke, smo v Slovenski demokratski stranki vedno in povsod partner gospodarstva in malim obrtnikom. Zato bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Poslovnem registru Slovenije podprli. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Dovolite, da že uvodoma povem, da bo Poslanska skupina Desus zaradi sicer identične ali zelo podobne vsebinske materije predstavila skupno stališče, in zato ne rabimo dvojnega časa, k obema predlaganima novelama tako Zakonu o Poslovnem registru Slovenije kakor tudi k spremembi Zakona o sodnem registru. Obe noveli bomo tudi soglasno podprli. Podobno oziroma identično se je zgodilo tudi pri obravnavi obeh zakonskih materij na pristojnih odborih. Koalicija in opozicija sta enotno stopili skupaj in brez zapletov izkazali podporo vsem pozitivnim učinkom, ki jih bosta prenesli, zagotovo bo temu tako, obe predlagani noveli obeh zakonov. V pri vrsti gre za nadaljevanje izvajanja strateškega vladnega projekta Vem oziroma e-Vem, ki je bil potreben prenove. Gre za nadgradnjo zasnove in spletnih strani sodnega registra z dodatno funkcionalnostjo, ki svojo uporabo širi tudi na subjekte iz poslovne okolja. Predlagane rešitve bodo zagotovo prinesle večji nadzor in boljšo preglednost nad poslovanjem kapitalskih družb. Dejstvo, da bodo v sistem povezovanja vključene tudi podružnice družb ter vsi likvidacijski postopki, pa v Poslanski skupini Desus še toliko bolj pozdravljamo, saj lahko pripomorejo k preprečitvi zlorabe in veriženja družb. Implementacija evropske direktive pomeni lažji dostop do podatkov, izmenjava le-teh pa ne vključuje zgolj sistema povezovanja med registrom poslovnih subjektov in sodnim registrom na nacionalni ravni, temveč tudi povezovanje z evropskimi bazami podatkov. Ravno sistem čezmejnega sodelovanja se nam v Poslanski skupini Desus zdi tisti ključni moment oziroma element, ki bo prispeval k večji transparentnosti poslovnega okolja. Verjamemo, da bo sprejem novel izboljšal tudi konkurenčnost na evropskem trgu, saj bodo lahko podjetniki na enem mestu pridobili informacije o svojih trenutnih oziroma o svojih bodočih poslovnih partnerjih in na ta način ustvarjali bolj kakovostne in poslovne odnose tudi z ostalimi članicami Evropske unije; vse v interesu boljšega poslovnega okolja, boljših poslovnih rezultatov gospodarskih subjektov, vse pa seveda v končni fazi interesu in zaščiti končnih uporabnikov, to pa so ljudje. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik! Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o Poslovnem registru Slovenije v naš pravni red implementira rešitve evropske direktive, ki se nanašajo na izmenjavo podatkov o gospodarskih družbah med organi, ki so v posameznih državah članicah pristojni za obravnavo in ravnanje s temi podatki. V skladu z Direktivo 2012/17/EU se določi nove obveznosti Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve ali krajše Ajpes. In sicer pošiljanje podatkov in dokumentov o slovenskih kapitalskih družbah v sistem povezovanja poslovnih registrov iz držav članic Evropske unije in evropske gospodarskega prostora. Drugič, prejemanje podatkov in dokumentov o tujih podjetjih iz držav članic Evropske unije in evropskega gospodarskega prostora. Tretjič, pošiljanje vseh teh podatkov in dokumentov registrskemu sodišču. Četrtič, pošiljanje javnih podatkov in dokumentov o slovenskih kapitalskih družbah za objavo na spletnem portalu e-pravosodje. Spletni portal e-pravosodje pa predstavlja elektronski sistem vse na enem mestu za dostop do informacij o evropskem pravosodju in evropskih sodnih postopkih, dostop do registrov, evidenc podatkov in tako dalje. V skladu z zahtevami evropske direktive se določi obveznost Ajpes za dodeljevanje enotnih identifikatorjev, ki bodo omogočili nedvoumno identifikacijo družb in podružnic tujih podjetij v komunikaciji med registri prek sistema povezovanja registrov. Nova Slovenija je proevropska stranka. Skupni notranji trg, ki so ga zasnovali očetje Evropske unije, je eden od njenih najpomembnejših stebrov. Enotni trg Evropske unije krščanski demokrati vidimo kot zgodovinsko pridobitev Evrope in tudi veliko priložnost za gospodarstvo Slovenije. Takšna ureditev zmanjšuje stroške trgovine, olajšuje poslovanje med državami članicami ter posledično povečuje produktivnost gospodarstva na področju celotne unije. Krščanski demokrati ocenjujemo, da predlog spremembe Zakona o Poslovnem registru Slovenije, ki implementira rešitve evropske direktive, krepi ureditev skupnega evropskega notranjega trga ter zagotavlja njegovo dolgoročno urejeno delovanje. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Poslovnem registru Slovenije seveda podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala in lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Levica spremembe Zakona o Poslovnem registru in Zakona o sodnem registru v grobem ocenjujemo kot pozitivne, vsaj njihov namen. Povečanje transparentnosti je seveda pogoj za boljši nadzor, vendar sprememb tako glede sodnega kot poslovnega registra je bilo v zadnjih letih že kar nekaj, nobena od njih pa na žalost ni prinesla izboljšanja v praksi. Razlog za to se skriva predvsem v pomanjkljivem nadzoru. Nadzorne inštitucije so tiste, brez katerih niso mogoče izboljšave. V zakon lahko napišemo karkoli, a če spoštovanja zakona ne bo nihče nadziral, je vsak naš trud zaman. Glavno vprašanje zato ostaja, ali bodo spremembe pripomogle k reševanju problema zlorab z veriženjem podjetij, ustanavljanjem slamnatih podjetij in prodajanjem podjetij, ki omogočajo goljufive in nelegalno izkoriščanje delavcev. Bo, a le, če bodo nadzorni organi odigrali svojo vlogo, tu pa tudi pri spremembah, ki so pred nami, nastane problem. Poznamo namreč prakso veriženja podjetij, poznamo primere nezakonitih in nedopustnih zlorab delavcev. Imamo že zapisane zakonske prepovedi, kazni in opredeljena kazniva dejanja, ampak kljub temu se v praksi ne zgodi skoraj nič, da bi se to preprečilo. V Levici na take primere opozarjamo že celoten mandat. Predlagamo rešitve, predlagamo konkretne predloge, a koalicija jih trmasto zavrača. Ne moremo se znebiti občutka, da si Vlada in koalicija pravzaprav ne želita prevelikih sprememb. Delodajalce vztrajno postavljata pred delavce, namesto okrepitve nadzora tako z dodatnimi proračunskimi sredstvi kot dodatnimi kadri pa več ali manj predlagata kozmetične popravke zakonodaje. In tudi v primeru sprememb Zakona o poslovnem registru in Zakona o sodnem registru ne gre za kaj drugega; za v osnovi pozitivne spremembe, ki pa zaradi nezadostnega nadzora nad izvajanjem ostajajo po vsej verjetnosti po sprejetju teh zakonov samo mrtva črka na papirju. Možna odgovora na vprašanje, zakaj Vlada ne zagotovi boljšega nadzora, sta le dva: ali si tega ne upa narediti ali pa tega noče narediti. Ne glede na to, kateri odgovor je pravilen, je jasno, da ni pričakovati izboljšav, ko se bo to sprejelo. Zlorabe se bodo dogajale še naprej in zanje še vedno ne bo nihče odgovarjal. V Levici zaradi načeloma pozitivne usmeritve teh zakonov jima ne bomo nasprotovali, bomo pa vztrajali na tem, tako kot smo opozarjali zdaj, da je treba zagotoviti predvsem nadzor nad kršitvami, in to je pogoj, da se bo upoštevalo ne samo sprememb, ki jih vpisujete danes, ampak da se bodo predvsem upoštevale sankcije, kazni in prepovedi, ki so v naših zakonih že opredeljene, pa se jih ne upošteva. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, ostali gosti, dragi kolegice in kolegi! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev ocenjujemo, da je zakon koristen in potreben, zato ga bomo tudi potrdili. Naj navedem nekaj najbolj pomembnih stvari, ki jih prinaša ta predlog zakona. Gre za prenos drugega dela Direktive 2012/17/EU, gre za povezovanje evropskih poslovnih registrov in, kar je za slovenski trg in za poslovno okolje najbolj pomembno, je pa nadgradnja oziroma posodobitev Vem točk, ker vemo iz dosedanjih analiz, da je ta rešitev prinesla izboljšanje poslovnega okolja in je veliko pripomogla k zmanjševanju administrativnih in birokratskih bremen ter predvsem za male gospodarske družbe oziroma gospodarske subjekte prinesla tudi določeno finančno razbremenitev. Zakon določa tudi upravljavca registra, to je Ajpes, ki bo skrbel za povezovanje poslovnih registrov in nudil podporo poslovnim subjektom. Sistem povezovanja evropskih poslovnih registrov v evropski poslovni portal povečuje pravno varnost na celotnem notranjem trgu Evropske unije, kar se ne nazadnje iz dneva v dan vse bolj krepi, tudi na podlagi skupne evropske trgovinske politike, in s tem povečuje pravno varnost ter zmanjšuje možnosti gospodarske kriminalitete. Podatki bodo dosegljivi na evropskem portalu, na platformi e-pravosodje, kjer bo vzpostavljen tudi iskalnik, ki bo omogočal dostop do podatkov gospodarskih subjektov oziroma kapitalskih družb in določenih razkritij. Želim pa izpostaviti, kar danes še ni bilo izrečeno, da na žalost ne moremo pričakovati, da bodo vsi podatki in vsa razkritja iz vseh članic Evropske unije zastonj. Temu ni tako. Določeni podatki in določena razkritja bodo dosegljiva proti plačilu. Vemo, da je izboljšanje podpornega okolja izrednega pomena, kakor tudi pravna varnost. Zato pričakujemo, da bo Ajpes in vsi pristojni skrbeli, da bo ta baza vzdrževana, da bo dejansko služila namenu, kot ga tudi pričakujemo. Hvala za vašo pozornost.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNEM REGISTRU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Očitno bomo danes v nadaljevanju preživeli skupaj kar nekaj časa ob obravnavi paketa pravosodnih zakonov. Po svoje je prav, da začnemo s tistim, ki glede na predhodno dogajanje na odborih in tudi glede na obravnavo predhodnega zakona ne bo v središču pozornosti in razprav. Pa vendarle ne gre za obrobno ali manj pomembno spremembo. Če boste danes zakon, ki ga Vlada prinaša pred vas, potrdili skupaj s spremembami Zakona o Poslovnem registru, o katerem ste pravkar zaključili razpravo, potem ste po mnenju Vlade storili pomemben korak naprej k večji preglednosti poslovnega okolja in krepitvi pravne varnosti v Sloveniji. Med drugim bo določena pravna podlaga za povezovanje slovenskega poslovnega registra in ažurno izmenjavo podatkov s poslovnimi registri enotnega gospodarskega sistema Evropske unije v enoten sistem. Preko evropskega spletnega portala bo tako mogoče iskanje podatkov in dostop do nekaterih dokumentov o kapitalskih gospodarskih družbah in njihovih podružnicah, ustanovljenih tudi v drugih državah. To pa, kar je specifično za zakon, za razliko od prejšnjega zakona, ki ste ga obravnavali, spremembe Zakona o sodnem registru pa je to, da nadgrajujemo prejšnjo novelo Zakona o sodnem registru-F, glede brezplačnega vpogleda v sodni register preko spleta o vsem, vključno z vpogledom v udeležbi fizičnih in pravnih oseb v povezanih osebah. Po domače povedano, po novem bodo spletne strani Ajpes zasnovane na način, da bo vpogled podatkov o subjektu vpisa v sodni register, na primer gospodarske družbe, vseboval tudi podatke in povezavo do vpogleda o udeležbi ustanoviteljev, družbenikov, zastopnikov ali članov nadzora v povezanih osebah poslovnih subjektih. S tem bomo po mnenju Vlade naredili pomemben korak naprej k večji transparentnosti delovanja poslovnih subjektov in integriteti slovenskega poslovnega okolja. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je, kot že rečeno, na svoji 41. seji 5. 9. kot matično telo obravnaval predlog sprememb zakona. Uvodoma je minister, podobno kot danes, predstavil temeljne rešitve zakona, ki mu je v načelu edino nasprotovanje izrazil generalni sekretar Notarske zbornice Slovenije, in sicer zaradi predlagane razširitve odgovornosti na notarje pri vlaganju predloga za vpis v sodni register. Sicer pa je odbor brez razprave sprejel amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 15. členu in glede na sprejeti amandma tudi pripravil posodobljeno besedilo zakona, ki je danes pred nami. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Dobro jutro vsem skupaj! Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o sodnem registru, ki jih obravnavamo danes, prinašajo možnost lažjega dostopa do sodnega registra in dostop do sodnih registrov drugih članic Evropske unije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozdravljamo predlagane rešitve zakonodaje glede dostopa do sodnih registrov drugih držav, vendar pa pričakujemo, da se bo pri tem tudi zagotavljalo varstvo osebnih podatkov. O tem je kar teklo veliko besede in dejstvo je, da imamo tudi na drugih področjih zaradi tako imenovanega varstva osebnih podatkov kar velike težave. V postopku obravnave je bilo nemalo opozoril, da rešitve, navkljub temu da bodo olajšale iskanje podatkov o osebah, ki so družbeniki pri različnih pravnih osebah, niso v zadostni meri pojasnjene s stališča sorazmernosti posega v osebne podatke preverjenih oseb. Tukaj opozarjamo na morebitne težave. Prav tako pozdravljamo rešitev, s katero se omogoča brezplačnost dostopa do podatkov v sodnem registru. Dejstvo je, da so podatki sodnega registra že danes javno dostopni, a gre za brezplačnost. Preglednost mora biti zagotovljena, kar je nesporno. Za ustanovitev poslovnih subjektov se vsakdo odloči prostovoljno, in sicer po vnaprej znanih pogojih ustanovitve poslovnih subjektov ter pričakovanjih, ki jih takšen subjekt lahko pričakuje ob vstopu v poslovne odnose. Glede na vse navedeno predlogu v Slovenski demokratski stranki ne bomo nasprotovali, bomo pa skrbno spremljali predlagane rešitve glede izvajanja oziroma z vidika zagotavljanja varstva osebnih podatkov.
Besedo ima Poslanska skupina socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani predsednik, minister z ekipo! Kot že povedano tako v predhodni obravnavi, tudi tokrat transnacionalni dostop do sodnih registrov, in povezano tudi poslovnih, omogoča izboljšanje preglednosti, transparentnosti in s tem povezane tudi večje pravne varnosti znotraj poslovnega okolja. Tisto, kar je ključno pri zakonu, ki ga ta trenutek obravnavamo, pa je brezplačen vpogled v sodni register, vključno s podatki o povezanih osebah tako pravnih kot fizičnih. Iz izkušnje ne samo slovenske tranzicije in iz izkušnje tudi zadnje gospodarske krize je seveda izjemno pomembno, da imajo vsi poslovni subjekti pa tudi vsi, ki s pravnimi osebami poslujejo, možnost vpogleda v to, kdo je njihov partner, s kom poslujejo in predvsem, kdo za njim in na kakšen način stoji. To bi v našem skupnem evropskem gospodarskem prostoru moralo prinesti novo dodatno kvaliteto. Seveda pa se je moč strinjati z vsemi, ki pravijo, da je vsak zakon, tudi ta, odvisen predvsem od tega, kako in v kolikšni meri bo v dobri veri uresničevan in uresničen, in poslovno okolje, ne nazadnje, odvisno predvsem od tistih, ki ga v bistvenem delu sooblikujejo; torej od njegovih gospodarskih subjektov, od potrošnikov in od koristnikov storitev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Načelo vestnosti in poštenje v civilno-pravnih razmerjih je osnovno načelo, na katerem mora temeljiti tudi poslovanje v gospodarstvu. Poslovanje gospodarskih subjektov mora povsod temeljiti na medsebojnem zaupanju poslovnih partnerjev, država pa je dolžna vzpostaviti in zagotavljati ustrezne mehanizme, ki onemogočajo in tudi sankcionirajo zlorabe. V Novi Sloveniji se strinjamo, da se vsakomur in neomejeno zagotovi dostop do podatkov, ki so vpisani v sodni register, ki je javna knjiga in v katero se vpisujejo podatki o gospodarskih družbah ter pravno pomembni podatki o teh družbah. Prav načelo javnosti je eno izmed osnovnih temeljnih načel Zakona o sodnem registru in predlog danes obravnavanega zakona to načelo udejanja. Dostop in izmenjava podatkov v sistemu povezovanja poslovnih registrov držav članic Evropske unije sta namreč nujna, saj bodo le tako uporabniki lahko brezplačno pridobili podatke o družbah in njihovih podružnicah v drugih državah članicah. Evropska elektronska točka je potrebna z vidika javnega interesa, saj je varnost pravnega prometa nedvomno velik javni interes. Pomembna je tudi z vidika zagotavljanja ustreznega poslovnega okolja za gospodarstvo. Vsak poslovni subjekt bo torej lahko, preden vstopi v poslovno razmerje z drugim subjektom v drugi državi članici, na enostaven način preveril vse podatke o njem, vključno z akti o ustanovitvi, članih organov vodenja in nadzora ter o vseh postopkih, ki so relevantni za delovanje družbe. S tega vidika je tudi odgovornost notarjev, poleg seveda odgovornosti sodišča, za zakonsko skladnost vsebine listin, ki se objavijo na spletnih straneh agencije, logično. Tudi notarji morajo že po svojem osnovnem namenu delovanja ravnati z največjo skrbnostjo, saj gre za osebe z javnimi pooblastili. Poslanci Nove Slovenije - krščanski demokrati bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnem registru podprli, saj menimo, da gre za spremembo, ki bo prinesla več pravne varnosti v poslovno okolje na ravni držav članic. Prepričani smo, da se z vstopom v poslovni svet, kamor vsak posameznih vstopa prostovoljno, nivo zasebnosti vsakega posameznika zmanjša oziroma postajajo nekateri njegovi podatki širše dostopni.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Predlagani predlog sprememb, ki je pred nami, zasleduje pravi cilj. Gre za prenos direktive, gre za usklajenost tako znotraj Slovenije kot v okviru Evropske unije in gre za prenovo sistema. S tem bo omogočeno tisto, za kar se zavzemamo pri sodobni kriminaliteti. Gre za to, da je kriminaliteta prešla v gospodarstvo in prav preglednost nad gospodarskimi subjekti je eden od temeljev tako preventive kot preiskovanje tovrstne kriminalitete. Seveda je to korak v tej smeri, k večji preglednosti pa moramo še vedno težiti. Kaj pa je lahko negativnega? Negativnega je lahko to, da zaščita osebnih podatkov ne bo dovolj dobra, da bo prihajalo do kibernetske kriminalitete in tukaj je potreben nadzor. Ker je predlog sprememb v pravi smeri, ga v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Jasna Murgel.
Spoštovani poslanke in poslanci ter predstavniki Vlade, vsem prav lep pozdrav! Danes imamo poslanke in poslanci kot eno izmed točk dnevnega reda uvrščeno tudi obravnavo novele Zakona o sodnem registru, ki ga je Vlada Republike Slovenije vložila v sprejetje Državnemu zboru. Sprejemanje te novele je potekalo po skrajšanem postopku, saj novela obsega zgolj manj zahtevne spremembe in dopolnitve ter manj zahtevne uskladitve zakona z drugimi zakoni oziroma s pravnim redom Evropske unije. Kot smo že povedali v drugih stališčih strank, s predlagano novelo se v slovenski pravni red delno prenaša Direktiva 2012/17/EU ter se tako nadgrajuje zakonska podlaga za dostop in izmenjavo podatkov v sistemu povezovanja poslovnih registrov držav članic Evropske unije in evropskega gospodarskega prostora. Skupaj z novelo Zakona o Poslovnem registru Slovenije se tako celovito prenavlja sistem Vse na enem mestu, tako imenovani Vem, ki predstavlja celoto postopkov in informacijskih rešitev in zagotavlja, da podjetniki ali družbeniki na enem mestu oddajo prijave, predloge ali druge vloge za ustrezne vpise v register, v skladu z Zakonom o Poslovnem registru Slovenije in Zakonom o sodnem registru, ter druge postopke, ki jih je treba opraviti za zagotovitev pogojev za začetek poslovanja podjetnika, ali gospodarske družbe, ali v zvezi s poznejšimi spremembami. Ker se s predlogom zakona črtajo določbe, ki se nanašajo na ureditev postopkov v sistemu Vse na enem mestu – ti bodo namreč v prihodnje predmet pravnega urejanja Zakona o Poslovnem registru Slovenije –, je potrebna tudi nomotehnična uskladitev Zakona o sodnem registru s predlagano novo ureditvijo v Zakonu o Poslovnem registru Slovenije. Ob omenjenem se predlaga tudi nekatere druge rešitve, ki bodo zagotovile skladnost ureditve sodnega registra z drugimi predpisi. Spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da imamo zelo dober sistem poslovnega registra in sodnega registra, pri čemer je sodni register v bistvu podlaga za vpis v poslovni register, in v poslanski skupini menimo, da je tudi ta zakon treba podpreti, zato bomo to tudi storili. Hvala lepa.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KAZENSKEM POSTOPKU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Imam občutek, da bo ta zakon povzročil nekaj več razprave. Novela Zakona o kazenskem postopku, ki je pred vami, je od nastanka do danes prehodila zelo dolgo pot. Prvi osnutek smo dali v javno razpravo že pred več kot dvema letoma, tudi v Državnem zboru je že skoraj pol leta, opravljena je bila splošna razprava, javna razprava in večje število sej odborov. Več kot očitno je, da so tudi mnenja tistih, ki niste pravniki oziroma ZKP ne uporabljate ali uporabljamo pri svojem delu, o tem, kakšno je stanje v Sloveniji na področju odkrivanja pregona in sojenja kaznivih dejanj med in znotraj različnih institucij, med javnostjo, med akademsko stroko, različna in pogosto povsem nasprotna. Od mnenj, da imamo že sedaj dober zakon, da v praksi dobro deluje in da spremembe niso potrebne in mu je treba dati samo čas, da se ustali, do mnenj, da bi morali pripraviti in sprejeti povsem nov zakon. Ta razprava poteka že več kot 20 let in ne kaže, da bi se ta dva pogleda kadarkoli poenotila. Dejstvo pa je – in o tem bi se najbrž strinjali vsi v tej dvorani –, da imamo ene najpočasnejših in najmanj učinkovitih kazenskih postopkov. Novela, ki je pred vami, ni le skupek nekaj členov, o katerih so se v preteklih mesecih kresala mnenja tudi v Državnem zboru. Žal so se pogosto kresala mnenja zgolj o dveh, treh, največ petih členih, veliko je bilo pavšalnih očitkov in pavšalnih mnenj. Večje število pomembnih in strokovno nespornih rešitev je bilo v sicer burni razpravi, ki je spremljala predlog novele skozi celoten postopek, po krivem prezrtih. Nekatere izmed teh rešitev so posledica odločb Ustavnega sodišča Republike Slovenije, druge so oblikovane zlasti na podlagi izkušenj iz prakse, vse pa prežema temeljno vodilo zakona, ki je pred vami – to je povečanje učinkovitosti delovanja gradnikov pravosodnega sistema in policije ob hkratnem zagotavljanju varstva pravic osumljencev, obdolžencev in ostalih udeležencev v postopku. V nasprotju s tem, kar je bilo večkrat izpostavljeno v dosedanjih razpravah, smo pri pripravi predloga novele ZKP-N upoštevali mnenja gradnikov pravosodnega sistema in Zakonodajno-pravne službe. Navedeno se odraža v amandmajih, ki jih je sprejel pristojni odbor. Ključne rešitve pa ostajajo, so ustrezno korigirane glede na odziv strokovne javnosti. Glede na navedeno ocenjujem, da bo sprejetje današnjega takšnega predloga novele zakona, kot je sedaj pred vami, bistveno pripomogel k modernizaciji kazenskega postopka v Republiki Sloveniji. Ne pozabimo, v tem mandatu je na predlog te vlade, na predlog tega ministrstva za pravosodje Državni zbor potrdil že veliko resornih zakonov s področja civilnega prava, organizacijskega prava, pa tudi nekaj sprememb na področju Kazenskega zakonika in Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, a vedno znova se zatika tam, kjer je mogoče najbolj pomembno, kjer gre za krepitev pravne države, človekovih pravic, bolj transparentnega delovanja organov odkrivanja in pregona, pa tudi omejevanja zlorab procesnih pravic obrambe privilegiranih osumljencev, obdolžencev ali obsojencev. To so poskušali že mnogi ministri pred mano, začenši z ministrom Šturmom - vedno bolj ali manj neuspešno. Nobenemu sklicu državnega zbora in nobeni vladi doslej ni uspel ta sistemski preboj, ki bi slovenski kazenski postopek približal evropskemu kazenskemu postopku. Odločitev bo danes ali v torek vaša. Če kot izbranci ljudstva želite nekaj storiti proti temu, da so slovenski kazenski postopki eni najpočasnejših v Evropi, če se strinjate, da je treba udejanjati tri odločbe Ustavnega sodišča glede preiskav odvetniških pisarn, odrejanja pripora in glede prikritih preiskovalnih ukrepov. Če menite, da je prav, da Slovenija končno stori, pa čeprav majhen korak v smeri omejitve sodne preiskave, ki jo v celotni Evropi poznajo samo še v treh državah; če menite, da ni prav, da se ljudje z lažnimi zdravniškimi potrdili izogibajo vabilom sodišča; če menite, da državni tožilci ne bi smeli brez dodatne utemeljitve zavreči ovadb nadzornih državnih institucij; če menite, da je prav zavezati pritožbe na sodišču, da sodb ne razveljavlja in vrača na prvo stopnjo, ampak odloča samo; če menite, da je prav, da se ukinejo tako imenovani uradni zaznamki policije, ki so specifika slovenskega kazenskega postopka od brionskega plenuma dalje in še bi lahko našteval, potem zakon, prosim, potrdite. Zakon prav od vseh deležnikov zahteva, da bodo delali več, bolje in bolj transparentno. Če se s tem strinjate, zakon podprite. Zakon jim daje za to delo tudi ustrezna orodja. Nobena rešitev ni vnaprej ustavno ali konvencijsko sporna; nasprotno, napisana je s premislekom, predlagane rešitve pa so prestale sodne preizkuse na Evropskem sodišču za človekove pravice v tujih ureditvah. Če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagam, da se na isti seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku gospodu Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na 40. seji ter na 30. nujni seji in njenem prvem nadaljevanju kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, ki ga je v Državni zbor predložila Vlada. Prav tako je Državni zbor na zahtevo skupine poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer o predlogu zakona na 29. seji opravil splošno razpravo in sklenil, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prav tako je Odbor za pravosodje na predlog Poslanske skupine SD opravil javno predstavitev mnenj o predloženem zakonu. Glede na to, da so v treh delih svoja mnenja o zakonu predstavili tako predlagatelj, Zakonodajno-pravna služba, predsednik Vrhovnega sodišča, Državni svet, Vrhovno državno tožilstvo, namestnica generalnega direktorja policije, Odvetniška zbornica, Komisija za preprečevanje korupcije in da smo bili pisno seznanjeni tudi z mnenjem Sodnega sveta ter da obstaja zelo obsežen zapis javne predstavitve mnenj, mi dovolite, da o vsebinskem delu povem samo to, da so v razpravi poslanci menili, da so posamezne predlagane rešitve dobre, vendar da je nekaj spornih določb preveč problematičnih, da bi jih bilo mogoče zanemariti. Kot problematične so bile izpostavljene zlasti določbe glede zaslišanja prič in možnosti obrambe. Hkrati pa je državni sekretar Stare večkrat podal dodatna pojasnila na izpostavljena vprašanja, dileme iz razprave. Poudaril je, da ima predlog zakona sicer nekaj določb, za katere posamezniki in deležniki menijo, da so sporne, vendar zaradi tega ne bi smeli zbujati vtisa, da je predlog zakona na splošno slab. Med drugim je pojasnil, da pojem učinkovitosti v pravosodju zajema zakonitost, pravilnost, kakovost in pravočasnost. Odbor za pravosodje tako na koncu obravnave, ki je bila precej dolga, ni sprejel amandmajev Poslanske skupine SDS in Poslanske skupine Levica ter predlogov za amandmaje odbora koalicijskih poslanskih skupin ter Poslanske skupine Nove Slovenije k nekaterim členom. Hkrati pa ni glasoval o amandmajih Poslanske skupine SDS in Levica k številnim členom, ki so zaradi amandmajev odbora postali brezpredmetni. Glede na precej obsežen seznam amandmajev smo na koncu sprejeli vse člene zakona in je danes zakon v zadnji obliki pred vami. Hvala lepa.
Ker je zbor na 29. seji opravil splošno razpravo o predlogu zaklona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členih in vložnih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 9. 2017. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 3. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 113. členu, bomo o amandmajih k tema dvema členoma razpravljali skupaj. V razpravo dajem 3. in 113. člen ter amandmaje Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Najprej postopkovno dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ne se bati predsednik, nobenega razloga ni za bojazen. Poglejte, vi ste dali v razpravo ta dva člena, ki ste ju dali, kar po poslovniku štima, tako da ni težav. Vendar poglejte, v tem državnem zboru se je izoblikovala tudi ena druga praksa. To pomeni, da lahko na začetku razprave o posameznih členih vendarle gremo širše. Tukaj je pa situacija taka, da enostavno ni mogoče se držati tega pravila, kot ste sedaj rekli, in razpravljati samo o nekem členu, ki je vezan na člen. Stvari so popolnoma prepletene. Recimo, pri tako imenovani delni ukinitvi preiskave, to je vezano na ene deset členov, in je nemogoče govoriti, zato pričakujem, da bomo lahko poslanci razpravljali tudi na način, ki sem ga omenil. Pomeni na način, da bomo vsaj na začetku šli nekoliko širše zaradi povezanosti stvari. Samo to predlagam. Hvala lepa.
Glede na to, da je to izoblikovana praksa, pričakujem te splošne zadeve tukaj. Tam, kjer so pa povezave med členi, pa itak ne moreš preprečiti, ampak če je to v navezavi na tisti člen, ki ga takrat obravnavamo. Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Najlepša hvala za besedo. Upoštevala bom tudi to že dolgo uveljavljeno parlamentarno prakso in bom tudi sama povedala nekaj na splošno še, česar morda v dosedanji razpravi nisem poudarila. Izrazila sem že svoje mnenje, da je Ministrstvo za pravosodje v amandmajih, ki jih je dalo k Zakonu o kazenskem postopku, sledilo pripombam iz prakse, iz stroke in je oblikovalo Zakon o kazenskem postopku tako, da več ni dvoma o tem, da bi ga lahko sprejeli. Glede na to, da je bilo izpostavljeno: so proti, stroka, sodišče, ne vem kdo vse, in smo se potem tudi takrat pogovarjali o tem, kdo dejansko je bil proti, bi rada glede na to, da sem bila izzvana, da naj pokažem papir, kjer je Vrhovno sodišče, torej predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije povedal, da v bistvu gre za dober predlog in izrazil stališče, da temu ne nasprotuje, je magnetogram seje Odbora za pravosodje dne 13. 6. 2017. V njem je gospod Damijan Florjančič, kot si lahko preberemo, iz katerega je razvidno, da je povedal, da je zastavljeni koncept dober, da gre v pozitivno smer, da koraka tja, kamor si pravzaprav želimo – to sem ga citirala in to si lahko pogledate v magnetogramu. In je tudi povedal, citiram, »tudi ne vidimo kakšnega posebnega problema pri uvajanju preiskovalnih dejanj, ki bi v določeni meri nadomestila preiskavo tam, kjer preiskava dejansko ni potrebna.« Če to zdaj ne pomeni strinjanja z Zakonom o kazenskem postopku, kot je tukaj pred nami, potem pač ne vem, kaj to pomeni. Dalje. Na istem odboru je bila tudi predstavnica policije, mag. Tatjana Bobnar, ki tudi ni izrazila nekega izrecnega nasprotovanja Zakonu o kazenskem postopku. Za mene je pomembno to, da so se, še preden je bil zakon vložen v proceduro v parlament, ministrstva v okviru vlade tudi uskladila glede tega besedila, če želite, tudi skupaj z generalno sekretarko Vlade, in potem ne more oziroma lahko izrazi policija svoje nasprotovanje; če bi ga, pa ga tukaj na Odboru za pravosodje, ko smo obravnavali Zakon o kazenskem postopku, ni izrazila. Dostikrat se pojavljajo trditve ZKP ima to, ZKP nima tega – resnično bi želela, da bi si tisti, ki zatrjujete, da so neke določbe sporne, res te svoje trditve utemeljite na teh že spremenjenih določbah Zakona o kazenskem postopku, torej na amandmajih, ki so sledili pripombam, da morda nekatere določbe niso usklajene. Poudarila bi spremembo, torej možnost, ki je bila urejena v 73. členu Zakona o kazenskem postopku, torej 16. členu novele, in sicer pravico osumljenca in zagovornika, da pregledata pred zaslišanjem gradivo, ki je izbrano v dokazne namene; to je bil eden od očitkov iz javne razprave in tudi stroke, da to pravico moramo zagotoviti v obrambi. S tem se strinjam. To je tukaj v tem amandmaju zagotovljeno in če je kdaj sporno, ali katerega gradiva policija ne bo dala, o tem odloča državni tožilec, kar je tudi njegova funkcija, ki vodi in nadzira preiskavo. Tudi iz prakse Evropskega sodišča za človekove pravice je razvidno, da policija v bistvu ni dolžna obrambi omogočiti vpogleda v nič, razen pojasniti razloge za sum in kaznivo dejanje, katerega je posameznik obdolžen, ker ima osumljeni vedno pravico braniti se z molkom oziroma odkloniti sodelovanje z obrambo in počakati na sodni postopek. To je prav praksa ESČP. Veliko, zelo veliko govora je bilo o tem, kaj je z zaslišanjem priče v predkazenskem postopku in potem v bistvu osnova teh očitkov je, kako se ta zadeva upošteva kot dokaz v sodbi, kako jo kot dokaz upošteva sodišče. Ko sem sama proučevala to zadevo, sem pogledala dopolnjeni 148.c člen Zakona o kazenskem postopku – in lepo prosim, preberite si ga. Sodišče sicer sme opreti sodbo na izpovedbo osumljenca, ki pa tam v postopku lahko tudi reče, da bo imel zagovornike in potem policija oziroma tožilec mora prekiniti postopek in zagotoviti, da se zagotovi zagovornik. Ampak pomembno je, da je lahko izpovedba osumljenca podlaga za posamezne odločitve sodišča, če bo pridobljena po novem načinu, torej s snemanjem v predkazenskem postopku, vendar sodišče ne sme opreti svoje sodbe nanjo. Sodba ne sme temeljiti izključno na izpovedbi osumljenca, ki je bila pred državnim tožilcem oziroma policijo podana brez navzočnosti zagovornika. Torej samo tisti dokaz, ki je pridobljen v predkazenskem postopku tudi brez navzočnosti zagovornika, ne more biti edini dokaz, na katerem bo temeljila sodba. Enako sodba, drugi odstavek 148.c člena, ne sme temeljiti izključno na izpovedi priče pred državnim tožilcem oziroma policijo. Ne vidim, kje je ta strah, da bo sedaj sodba temeljila točno na tem in da je nekdo v neenakopravnem položaju. Pogovarjala sem se, tudi če želite, s kazenskimi sodniki oziroma preiskovalnimi sodniki. Obstaja seveda strah pred uvedbo nečesa novega. Vedno v takšnih sistemih obstaja strah pred uvedbo nečesa novega. Tudi predsednik Vrhovnega sodišča je povedal na Odboru za pravosodje, da je strokovna skupina pred nekaj leti naredila popolnoma nov predlog Zakona o kazenskem postopku, novega, čisto novega, s katerim bi odpravili preiskavo. Pa je bila takrat spet revolucija, nasprotovanje z vseh koncev in krajev. Mislim, da vendarle, ob tem, da se vsi strinjamo, da je veliko rešitev v predlogu o spremembi ZKP dobrih, je treba tudi to sprejeti, sploh zaradi tega, ker še potem, kar je še bil zelo pomemben očitek Zakonodajno-pravne službe v zvezi z 167. členom, če se ne motim, pa ga ne morem nikoli najti v tem bistvu, da bi tožilec sam o tem odločil, ali uvede preiskavo ali ne. To je črtano. Delno se uvajajo nekatera preiskovalna dejanja, ki lahko potem nadomestijo dejanja v preiskavi, ampak nikakor ne pomeni, da sedaj se pa čisto ukinja preiskava. Gre za en korak naprej, s katerim se tudi Vrhovno sodišče strinja, vsaj predsednik Vrhovnega sodišča je tako povedal, povedala sem, kje je to zapisano. Enkrat moramo na tem področju narediti korak naprej. Če je to ta korak postopoma, ga bomo sedaj na ta način naredili z Zakonom o kazenskem postopku in mislim, da ga je potrebno narediti, zaradi tega bom glasovala za ZKP v celoti. Če bo pa še pri kakšnih amandmajih potreba, da se oglasim, se bom tudi oglasila. Hvala.
Besedo ima gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Seveda so vse zahtevne spremembe, še posebej tiste, ki lahko nosijo tudi nadpomenko reforme, vselej sprejete, še posebej v konservativnih sistemih, kot je in mora biti pravosodje, na nek način s tresočo roko in s številnimi vprašanji, dilemami, kar je tudi prav. Proces obravnave tega zakona od splošne predstavitve mnenj, mnenj splošne razprave do razprave na odboru in danes kaže na to, da gre za zakon, da gre za zakon, ki bi v resnici moral biti pred nami že bistveno prej. Zakaj? Zaradi tega, ker je zadnje obdobje pokazalo, ne samo v Državnem zboru skozi številne nadzorne komisije, skozi številne razprave na Komisiji za nadzor javnih financ, preiskovalki bančne luknje, da je potreba po tem, da v državi dobimo učinkovit in pošten pregon najzahtevnejših oblik kriminala izjemna. Da ljudje, tisti, ki so nas sem izvolili, od nas pričakujejo, da končamo njihovo temeljno frustracijo; in to je, da imajo občutek, da je v državi pravica za nekatere neizprosna, nekateri pa, če lahko uporabim sedaj že kar popularno tezo, lahko v nedogled igrajo košarko, ker pač imajo prijatelje pri zdravniških zasebnikih, takšnih in drugačnih. Dovolite mi, da na začetku ocenim, da če bi bil ta zakon na način, kot je predložen danes z vsemi popravki, ki so se v procesu zgodili, sprejet pred lastninjenjem, pred bančno krizo, v Sloveniji nikoli ne bi imeli 26-odstotno brezposelnosti med mladimi in v Sloveniji nikoli ne bi imeli potrebe po tem, da z več milijardami dokapitaliziramo bančni sistem, da v vseh ostalih mahinacijah znotraj stečajnih postopkov niti ne govorim. Generaciji, ki ji pripadam, je morda ravno zaradi umanjkanja instrumentov, ki jim ta zakon pripada, bila ukradena v pomembnem delu priložnosti in možnost, da naredi bistveno večji preskok, kot ga je generacija, ki danes ustvarja glavnino novih delovnih mest, tehnoloških inovacij in izvoznih priložnosti za to državo tudi ustvari. Če se osredotočim na sam zakon v splošnem. Od 145 členov jih je problematičnih 5. Problematičnih na način, ker prinašajo nekaj novega, ker gredo v pomembnem delu k ukinitvi sodne preiskave, ki pa je, če bi prebrali bodisi programe političnih strank, ki smo zastopane tukaj, bodisi strokovna mnenja, v resnici skupen cilj bolj ali manj vse. Torej, ker je ocena, da verjetno tega ni mogoče narediti čez noč, se sedaj problematizira to, da se gre po korakih, legitimno in prav; ampak korak naprej je treba narediti. Tako kot je mogoče razumeti številne pomisleke, denimo dr. Gorenaka v točki, ali je prav, da policista, ki stori kaznivo dejanje zunaj časa opravljanja svojega poklica, obravnava kolega policist. Lahko se strinjam z njegovo tezo, da to ni najbolj modro. Lahko se strinjam tudi s tistimi, ki pravijo, da je tudi policist samo državljan in da ima tudi on pravico do »civilne obravnave«. Ampak to so detajli, zaradi katerih tega zakona sam ne morem zavrniti, ker obstaja vsaj 140 členov, ki se mi zdijo izjemno dobri in ki prinašajo pomembno – pomembno! – zboljšanje učinkovitosti pregona najzahtevnejših kaznivih dejanj; še enkrat poudarjam, kaznivih dejanj, ki so to državo stala najmanj enoletni proračun. Kaj bi z njim lahko naredili? Interventni zakon smo morali sprejeti – 136 milijonov, zato da preprečimo bankrot bolnišnic, zato da ne izpademo kot država tretjega sveta, ki svojim državljankam in državljanom ne more zagotoviti penicilina. Drznim si postaviti tezo, da je to zaradi tega, ker bodisi namenoma bodisi zaradi pomanjkanja politične volje in volje do tega, da se tega procesa loti, predhodne oblasti tovrstnih sprememb zakona, kot so danes pred nami, niso želele in niso bile sposobne ali voljne predlagati. Naj na koncu izpostavim en moment iz javne predstavitve mnenj, ki se mi zdi ključen. Podoben je bil pri obravnavi Zakona o državnem odvetništvu – zaenkrat še vedno državno pravobranilstvu. In sicer, »ta zakon bo prinesel novo sodno prakso, po tem zakonu bo treba veliko sprememb, novih izobraževanj, tudi dodatnega dela in to bo zahtevalo čas in prilagajanje …« Če je to problem, potem bi lahko ostali tudi na zakonih iz kraljevine SHS ali pa na sistemu brez zakona, ker pač spremembe terjajo prilagajanja, nov zakon neobhodno prinese novo sodno prakso in Državni zbor mora na koncu politično odločiti, ali so tudi pomisleki ob sprejetju nekega zakona dovolj močni, da je celoten zakon treba zavrniti. Tako Poslanska skupina Socialnih demokratov kot tudi sam ocenjujem, da ob vseh izrekih, da si želimo islandskega modela pregona bančnega kriminala, da ob vseh izrekih, da je bila tranzicija lastninjenje nekaj, česar ne želimo in ne smemo več ponavljati, preprosto ni druge možnost, kot da ta zakon potrdimo in da na področju pregona najzahtevnejšega kriminala tudi naša država na koncu dneva si postavi ogledalo in pove, da je nekatere spremembe treba narediti in čeprav zahtevne in čeprav za marsikoga tudi neprijetne, si ne znam predstavljati, da bi na koncu dneva bilo logično, da je uradni zaznamek policije boljši kot posneto pričanje v prisotnosti odvetnika, če se to želi uporabiti kot dokaz. Spoštovani minister, verjamem, da bo zakon še na tej seji oziroma celo danes potrjen. Kolegice in kolegi, skupaj smo preživeli vsaj tri zelo zanimive, vsebinsko polne seje, zato se vam zahvaljujem in se veselim nadaljnjih reformnih zakonov, ki bodo vsaj tako pogumni in vsaj tako drzni, kot je bil ta, ker Slovenija to potrebuje. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Tudi jaz bom šel najprej malo širše, pa vendar ena kratka navezava na predhodnega govornika, gospoda Škoberneta. Najprej ta, pa potem splošno. Ko ste govorili o kaznivih dejanjih, kjer so osumljeni policisti. Res je, da nastaja ta dilema, ali je policist samo navaden državljan ali ima v teh postopkih nekoliko drugačno pozicijo, vendar je o tem že odločilo Evropsko sodišče za človekove pravice, ki je Republiki Sloveniji tam leta 2005 ali 2006, ne vem, v zadevi Rehbock, ali kako je že bilo, jasno odločilo, da Republika Slovenija nima vzpostavljenega sistema, ki bi neodvisno obravnaval kazniva dejanja policistov. Zato smo mi leta 2007 sprejeli neko določilo, ki sem mu jaz takrat kot državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade sicer nasprotoval – namreč, sprejeli smo določilo, da vsa kazniva dejanja, ki so jih izvršili osumljeni policisti v službi ali izven službe, obravnava poseben oddelek pri tožilstvu. Nasprotoval sem pa zato, ker je v Evropi malo tovrstnih oziroma nič tovrstnih sistemov; vsi imajo ali neke omejitve na službo, ali omejitve na človekove pravice, izvajanje policijskih nalog ali kaj podobnega, bom rekel, ali druge omejitve, ne pa, da jih obravnavajo za vse. To je bil razlog mojega nasprotovanja. Ampak tisto, kar je pa danes narejeno – jaz sem pozdravil, ko je minister napovedal, da bo ta člen spremenil, že ob njegovi predstavitvi v Državnem zboru, ker je potrebna sprememba. Ampak tisto, kar je zdaj narejeno, je pa v nasprotju s sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice iz leta, ne vem, 2005, 2006. V čistem nasprotju! Jasna, je v nasprotju, pa mislite vi, kar hočete. Namreč, sedanji člen je napisan tako – preberite si, kaj piše v sedanjem členu. Recimo, policista – zdaj bom dal povsem hipotetičen primer –, ki gre v trgovino, dá en izdelek v žep, sendvič, recimo, pa ga »pozabi« plačati, obravnavajo tožilci posebnega oddelka pod pogojem, da je bil v službi in v službenem času. Ko pa ta isti policist doma ubije ženo – spet hipotetičen primer –, ga pa obravnava kolega policist in ne tožilec. To je v popolnem nasprotju, v popolnem nasprotju s sodbo! Mi smo sicer vložili amandma, ki veže stvari na tisto, kar je vezal minister, se pravi, na opravljanje nalog policije, izvajanje pooblastil in službo, vendar dodaja vsa kazniva dejanja, narejena v prostem času, za katera je predpisana kazen zapora več kot eno leto. Ali se vam zdi to logično? Dobro, pustimo to, to je zgolj kot dopolnitev vam in vašim razmišljanjem v zvezi s tem. Ko smo pri tem zakonu, je treba postaviti eno zelo jasno vprašanje – kdo ta zakon v Republiki Sloveniji podpira? Če izpustimo državljane; povprečen državljan se s tem ne ukvarja, ga pa potem doletijo posledice. Ampak še enkrat postavljam vprašanje: Kdo ta zakon podpira? Gremo po vrsti. Ko smo imeli prvo obravnavo, je tu pred nami nastopila gospa Korenjak, ki je imela neko predstavitev stališča svoje poslanske skupine in je bila precej kritična. Nastopila je tudi, kolikor se spomnim, gospa Murgel, ki je bila tudi precej kritična. Precej kritični so bili ti nastopi, »bomo proučili, bomo videli, bomo to, tisto, ono …« Ampak, kaj se je zgodilo v nadaljevanju? Vi zdaj trdite, da predsednik Vrhovnega sodišča podpira. Ne, predsednik Vrhovnega sodišča ne nasprotuje, to besedo je uporabil; ampak šele potem, ko ste spisali nek amandma, ki se tiče neposredno dela Vrhovnega sodišča. Sicer je pa treba reči zelo jasno, zelo zelo jasno – zdaj govorim bolj zaradi zapisnika kot pa zaradi glasovalnega stroja, ki ga boste tako ali tako izvedli. Ampak nek zapisnik bo mogoče nekoč gledalo tudi Ustavno sodišče; mogoče, ne vem. Saj prej kot slej se bo kaj zgodilo s tem zakonom, sodišča pogosto pošiljajo v ustavno presojo kakšen člen in tako naprej. Tudi zaradi tega tole zdaj govorim. Od takrat naprej, tiste zelo kritične razprave, ki ste jo imeli tudi koalicijski poslanci, do danes se je zgodilo – kaj, pravzaprav? Spremenjenih je bilo nekaj členov, popravljenih je bilo nekaj amandmajev, eni na boljše, eni na slabše. Recimo, tisti o policistih je katastrofalno na slabše in je bilo prvotno besedilo ministra boljše, kot je zdaj. Zdaj je slabše. Zdaj celo gre mimo odločbe ESČP v tisti konkretni zadevi. Izvedli smo javno predstavitev mnenj, na katerem so bili proti temu zakonu. Zato sprašujem, kdo je za. Proti: Vrhovno državno tožilstvo, Oddelek za preiskovanje in pregon uradnih oseb s posebnimi pooblastili, torej policistov, je bil tudi proti, Mojca Gruden je nastopila. Odvetniška zbornica, predsednik je nastopal – proti. Državni svet – proti. Društvo pravobranilcev Slovenije je proti. Najpomembnejši subjekt, ki je proti – Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Njena predstavnica je na zadnji obravnavi tega zakona na odboru 5. 9. sicer povedala samo en stavek. Rekla je: »Mi ostajamo pri svojih argumentih.« Če greste nazaj, kaj so njihovi argumenti, ugotovite, da v celoti nasprotujejo zakonu. Ne bom javno govoril o tistem, kar so mi še povedali ti ljudje, ker pač želim ščititi njihovo integriteto. Ampak kaj takega, tisti, ki so dalj časa tam zaposleni, še niso videli in niso doživeli, takega posilstva nad njihovo strokovnostjo – a veste. Gremo naprej. Kdo je še proti? Združenje za informatiko in telekomunikacije pri Gospodarski zbornici. Zakaj? Ker ste jim obesili, da morajo oni presojati, kdaj bodo policijo obveščali, kdaj ne, pa tožilstvo. Pa tega ne želijo, niso strokovno usposobljeni, pa tudi ne bi smeli, če mene vprašate. Evo, trije profesorji treh pravnih fakultet! To niso Ljubo Bavcon, ki spremeni iz tistega sovražnega govora, za katerega je nekoč naredil kaznivo dejanje, potem se je pa prelevil kot kača, pa je postal nek predsednik Odbora za varstvo človekovih pravic v 90. letih, ampak so to ljudje, ki so stari 40 let. To so profesorji, ki jih je vzgojila pravzaprav ta država v času po osamosvojitvi in imajo evropski pogled na to. Evropski pogled imajo na to! To so izredni prof. dr. Primož Gorkič, Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani, izredni prof. dr. Anže Erbežnik, Evropska pravna fakulteta, hkrati sodelavec Odbora za pravosodje Evropskega parlamenta, poklicni zaposleni, in se s tem področjem ukvarja. In seveda prof dr. Zlatko Dežman, Pravna fakulteta Univerze v Mariboru. Poudarjam, ne poznam jih, poznam samo enega od teh treh, pa vem, da gre za neko mlajšo generacijo ljudi, ki niso zdaj med seboj povezani kar tako, ker bi učili na isti fakulteti, ampak gre za to, da so to ljudje, ki učijo kazensko pravo na treh različnih fakultetah. Izrecno so proti! Izrecno. Zlasti ukinitvi tako imenovane sodne preiskave, na kar se bom še vrnil. Dalje. Kdo je še proti? V prvi fazi na javni predstavitvi mnenj v nekoliko blažji obliki, kar je razumljivo, če je minister gospoda Florjančiča nastavil tja, ko je logično, da mu ne nasprotuješ ravno najbolj. Ampak je bil precej proti tukaj na javni predstavitvi mnenj. Tatjana Bobnar – policija. S policisti sem govoril včeraj, če želite, ki vsakodnevno to uporabljajo. In ne govoriti, da se da. Izrecno so proti. Dalje, Specializirano državno tožilstvo, gospa Darja Šlibar – proti. Sodnica magistrica Andreja Sedej Grčar – proti. Ne nazadnje, veste, kaj je hecno – poslanci koalicije proti. Sedaj me gledalci niso razumeli. Vem, da ste vi v duši proti in se zavedam, da to veste. Ko pa mi na hodniku, ko ni kamer, rečete »Klemenčič nas posiljuje do onemoglosti«. Ja potem pa »počepnite«, pa naj vas »posili«. Nič hudega. Poglejte [[…]]
Izrazi, izrazi, prosim no!
Iz sodne preiskave sem povedal tako, v narekovajih, ne se razburiti. Poglejte, kar se tiče sodne preiskave, jaz sem sam znotraj SDS kot tudi javno, v pogovorih – tu so bila neka poslanska vprašanja ministru – podprl ukinitev sodne preiskave. Podprl ukinite sodne preiskave – ponovno ponavljam. Toda jaz si dam kaj dopovedati, se umaknem in rečem, da nisem imel prav, če me nekdo v to prepriča. Mnenja vseh teh treh profesorjev, ki sem jih prej omenil, treh pravnih fakultet, me v to prepričujejo in so me prepričali. Minister ni predlagal ukinitev sodne preiskave kot celote, tako kot je zamišljena v osnutku zakona iz leta 2008, ki ga je pripravil še prof. Šturm, ampak je naredil neko vmesno rešitev; malo tako, pa malo tako. Malo se sodna preiskava ukine, malo se pa ne ukine. Malo odločajo tožilci, malo kriminalisti in tako dalje. To je – saj veste, kako se reče tistemu, ko vse zmešaš, ko vse vržeš v lonec, pa zakuriš? To je mineštra, ki jo ne bodo znali uporabljati niti kriminalisti niti tožilci. Šlo bo pa v škodo ljudi. Druga zadeva, trend v Evropi, to sem sam ponavljal, ker bo minister ven vzel kakšen moj magnetogram iz preteklih let, trend v Evropi je ukinitev sodnih preiskav. Mnoge države, razen države Balkana, so to ukinile. Toda, ti mladi profesorji so me opremili z nekim znanjem, če želite, z nekimi najnovejšimi stvarmi, ki se dogajajo na tem področju in me prepričali v to, da tako Francija kot Nemčija sta že naredili korak nazaj in ponovno uvajata sodno preiskavo. Zakaj? Zaradi tega, ker sta ugotovili, da je zlasti za najhujša kazniva dejanja nujno potrebno, da imaš na eni strani tožilca in kriminalista, ki tako itak delata tako, z roko v roki, kar je prav, in da imaš na drugi strani nekega osumljenca, ki pet let nič ne ve, kaj tista dva štrikata. In morata v smislu sodne preiskave – ta dva, tožilec, kriminalist – dati v verifikacijo na tak ali drugačen način stvari preiskovalnemu sodniku, ki vendarle je nek garant potem v tem kolikor toliko, bom rekel, zakonitosti v tem postopku. Sedaj moram reči še to. Ti ljudje, s katerimi sem govoril, torej profesorji teh treh fakultet, tudi zelo jasno povedo: Slovenija pa sploh ni pripravljena na kaj takšnega. Ampak policijsko-tožilsko-sodni sistem ni pripravljen na to, ker je že danes preveč zlorab; kaj šele bo, opozarjajo, če bomo imeli ta predkazenski postopek tako neuravnotežen, da imate na eni strani tožilca, kriminalista, na drugi strani pa pravzaprav osumljenca, ki sploh ne ve, da se kaj štrika za njegovim hrbtom. Sploh ne ve, da se mu kaj dogaja, po domače povedano. Zato opozarjam na to, da rešitev, kakršna je na tem področju predvidena, je pa sploh slaba, zaradi tega ker delno ukinja, delno pa ne ukinja sodne preiskave. Pravzaprav sem bil vesel, ko smo sami pripravljali amandmaje, moram reči, da smo tudi šli v smeri črtanja teh členov, ki to sodno preiskavo delajo, malo tako malo tako. Potem je Združena levica vložila amandmaje, ki pravzaprav odgovorijo na to vprašanje in seveda črtajo tako imenovano vmesno situacijo, ko sodna preiskava je ali je pa ni, ali pa je samo na tožilcih in policistih. Zato tudi mi, javno povemo, vse tiste člene Združene Levice, ki mi politično ni blizu – ampak veste, jaz nimam pred seboj lista, na katerem piše, kaj moram glasovati, tako kot ima običajno koalicija, kjer piše »ja« ali pa »ne«, »za« ali pa »proti« –, ampak zato bomo amandmaje Združene Levice podprli v celoti, vsaj tiste, ki se tičejo tega področja. Kot zanimivost mogoče še eno stvar v uvodnem delu, da ne zapravim preveč časa. Pred seboj imam članek Temelji postulati kazenskega (procesnega) prava – kolateralna žrtev tehnokracije in boja zoper kriminaliteto. To je čudovit članek, čudovit; to je članek, ki je nastal leta 2008, 13. 10., objavljen: GV Založba, Podjetje in delo, številka 67, stran 1410–1419, ki izrecno, izrecno nasprotuje rešitvam, kakršne imamo v tem zakonu. Vas zanima, kdo je avtor članka? Mag. Goran Klemenčič! Torej, kaj se mu je zgodilo v osmih letih? Verjetno to, kar pravi prof. dr. Boštjan M. Zupančič: Spremenil se je. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Uvodoma mislim, da moramo neko distinkcijo narediti. Koalicija že ves čas sprejemanja tega zakona na nek način vztraja na neki binarni vlogi, ali je zakon dober ali pa slab v celoti, brez detajlov brez nians. Mislim, da to je treba poudariti, tudi kolega Škoberne je prej rekel, pet členov od 145 je morda nekoliko spornih zaradi tega, ker so novi oziroma uvajajo neke novosti. Ni tako. Teh 5 členov je precej spornih in tako spornih, da je potrebno o njih govoriti, niso to neke drobtinice, neke malenkosti, ki se v celoti izgubijo in niso pomembne. Tudi v Levici smo bili kritični od samega začetka do zakona, nismo pa nikoli rekli, da določene spremembe, ki se uvajajo, določene rešitve, ki jih podaja ta zakon, da niso dobre, recimo. Naj jih naštejem. Nekatere so dobre, so potrebne, so utemeljene; od omogočanja uporabe prikritih preiskovalnih ukrepov zoper kriminalne združbe, ki se ukvarjajo s kovanjem dobička na račun mučenja živali, recimo, boljša ureditev glede zdravniških opravičil – to vemo, da je zelo pereča zadeva pri nas –, pomoč žrtvam kaznivih dejanj, ločeno mnenje, varovanja novinarjevega vira in tako dalje. To so rešitve, ki jih v Levici podpiramo, brezpogojno so na mestu in morajo biti vsebovane v zakonu. Ampak kleč je ravno v teh drobtinicah, v teh petih členih od teh 145, ki so pač neke novosti in je novost tisto, kar povzroča odpor. Ni novost tisto, kar povzroča odpor; tisto, kar povzroča odpor, je to, kar prinašajo te novosti. Mislim, to so nesprejemljive stvari, ne bom ponavljal, kdo vse jim je nasprotoval, kakšno je bilo mnenje ZPS, ki – s tem se strinjam – se ni spremenilo. Na zadnji seje odbora, ko je bila dokončana ta obravnava, je bilo res zelo zgovorno tisto, kar je bilo mnenje ZPS, da njihovi zadržki še vedno ostajajo. In vemo, kakšni so bili zadržki, ko je nastalo mnenje ZPS; torej, da so te določbe nekatere celo potencialno ustavno sporne. Zaradi tega tudi smo potem v Levici določene amandmaje vložili. Govorimo o tem, da se uvaja možnost zasliševanja brez navzočnosti zagovornika, to, da se lahko omeji vpogled v zbrano dokazno gradivo, da se nižajo oziroma so postavljeni nizki standardi za uporabo prikritih preiskovalnih ukrepov, da so prenizki in vprašljivi tudi standardi pri nadzoru komunikacij oziroma telekomunikacij in tako naprej. Tisto, kar je v teh točkah, v teh petih členih, če jih hočete tako poimenovati, problematično, je to, da se dejansko spreminja način, kako bo potekal kazenski postopek. Naše mnenje je, da bodo te spremembe prinesle veliko težo na tisto, kar se dogaja prej, na predkazenski postopek, na to, da bodo ravno zaradi teh nekaj drobtinic, zaradi teh petih potencialno spornih členov se dogajale praktično stvari, ki jih tako rekoč lahko vidimo v hollywoodskih filmih, in mislim, da ne pretiravam. Govorim o tem, da se bo odprla velika težava v takšnem sistemu in velik problem, ki je v osnovi socialen. Moja trditev je ta, da bomo s takšnim načinom, s takimi spremembami dosegli zgolj eno – to, da se postopki ne bodo pohitrili na račun tistih velikih kriminalcev, na račun tistih, ki si lahko privoščijo veliko odvetnikov, velike odvetniške firme, ki jih zagovarjajo, ampak bodo na koncu nastradali tako rekoč mali tatovi ali pa celo tisti, ki niso krivi. Govorim o tem, da bo velika teža ravno na predkazenskem postopku, ne, kot je rekla kolegica Murgel, sploh ne bo prišlo do teh varovalk, ampak se bo zgodilo nekaj, čemur lahko rečemo sistemsko nasilje. Človek na zaslišanju ob pritisku tega, kaj predstavlja oblast, kaj predstavlja policija, kaj predstavlja tisto, kar bo lahko sledilo na sodišču in tako naprej, enostavno, če nima dovolj znanja, če nima denarja za odvetnike, če nima denarja za to, da se praktično skozi celotno svoje življenje ukvarja s pravnimi zadevami, lahko enostavno popusti pod težo tega sistemskega nasilja. Popusti pred tem, da najraje v tistem trenutku prizna krivdo in seveda s tem zapečati svoje nadaljevanje. Seveda potem ne bo problem najti še nekaj dokazov in zgodbo zaključiti. Vemo pa, da to ni ustrezna varovalka, ni ustreznega pravnega varstva in so te stvari sporne. Mislim, da moramo vztrajati na tem, kar so bile kritike, in zelo resna in jasna opozorila naše Zakonodajno-pravne službe. Dejstvo, da je pet členov spornih, mislim, da ni razlog za trmoglavljenje. Še enkrat poudarjam, zakon prinaša dobre rešitve, nekatere stvari, ki so seveda nujno potrebne, poleg tega, da začnejo tožilstva in sodišča delati na nek način bolj angažirano in bolje preganjati kriminal na podlagi zakonov, ki to že danes omogočajo. Mi smo vložili amandmaje, ki odpravljajo te drobtinice, kot jim pravite, teh nekaj malega spornih določb, ki so sporne zaradi tega, ker so nove – ne! Sporne so, ker so nevarne, ker odpirajo vrata, in to na stežaj, za potencialne zlorabe, in predvsem zato, da se bodo postopki pohitrili, absolutno, ampak vztrajamo na tem, da se bodo pohitrili na račun tistih, ki nimajo zadostnega pravniškega znanja oziroma odvetnikov. Tako naši amandmaji skušajo popraviti tistih nekaj spornih točk, ki so popolnoma nesprejemljive. Predlagam, da razmislimo vsi skupaj o tem in da jih razumemo kot dobronamerne, saj nočemo rušiti tega zakona ne ministra, ampak skušamo, tako kot vsakič, zdravorazumsko pogledati na stvar; pogledati tisto, kar so tudi različna mnenja. Od javne predstavitve mnenj do ostale javne debate okoli tega zakona je bilo jasno povedano, da so stvari, ki ne funkcionirajo oziroma ne bodo funkcionirale v tem zakonu. Tudi mnenja prej omenjenih treh pravnikov z vseh treh pravnih fakultet v Sloveniji verjetno kažejo tudi na nek presek tega, da ne gre za neko ideološko politično vprašanje, ampak gre za neko zelo praktično strokovno vprašanje, zakaj te stvari ne morejo delovati. Tako s tega vidika vztrajam na tem. Če parafraziram, minister: če želite, da bodo revni obsojeni takoj, se pravi, po hitrem postopku in brez zagovornika, po drugi strani pa želite, da bodo tajkuni še vedno na prostosti in se izmikali, potem podprite ta zakon v taki obliki. V nasprotnem primeru, če želite obratno, da bodo začeli tisti, ki so dejansko odgovorni, tisti, ki so na nek način nosilci tega velikega kriminala, potem črtajte ven te spremembe, ki jih predlagamo z našimi amandmaji. Edino tako bomo zagotovili vsaj približno uravnoteženo obravnavo v teh primerih, sicer bo pa to, seveda, hiter postopek na račun gmotnega stanja udeležencev.
Postopkovno mag. Aleksander Kavčič.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora. Jasno in logično je, da imamo v parlamentu različna mnenja in različna stališča do posameznih predlogov zakonov, ampak glede na prejšnja izvajanja mojih kolegov iz opozicije pa vendarle prosim vas, spoštovani predsednik, da nekako zaščitite integriteto poslancev in tudi ministrstva. Namreč, bilo je rečeno, da ko se kamere ugasnejo, da so pristopili poslanci koalicije k ministru oziroma jih minister posiljuje s tem predlogom in tako naprej [[…]]Verjamem, sam nikoli nisem imel takšne izkušnje. Bilo je ogromno razgovorov, pogovorov in sestankov, tako da smo razčiščevali določbe zakonov tega in še katerih drugih, vendar na takšen način mislim, da takšna razprava ni primerna. Prosim, da pozovete poslance k strpni razpravi oziroma jih pozovete tudi k temu, da naj povedo tisto, o čemer govorijo oziroma naj razkrijejo tista imena, kateri so to govorili, če je to res. Sam te izkušnje nimam in nikoli nisem imel občutka, da bi minister na takšen način vplival na poslance. Lepo prosim, da o tem poučite tudi druge. Hvala.
Med samim govorim sem takoj reagiral na tisto besedo, ki je bila preveč. Kolega Gorenak jo je dal v narekovaje. To sicer ni dovolj, ampak bi prosil, da se izogibamo takih besed. Ampak takrat je takoj popravil. Tako mislim, da je to opozorilo, skupaj s tistim, kar se je zgodilo, povsem ustrezno. Postopkovno, domnevam? Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Ne bi oglasila postopkovno, ampak se moram. Gospod Vinko Gorenak je dal neko stvar v navednice in to smo vsi videli. Prišlo je postopkovno opozorilo k strpni razpravi. Predsednik, prosim, da nimamo dvojnih meril. Da nimamo dvojnih meril! V tej dvorani sem poslušala, da sem petokolonaš, da sem škodljiva za to državo in da sem nevarna za to državo, pa ni bilo nobenega opozorila, spoštovani. Mislim, da so to mnogo težje besede, ki so prihajale s strani največje koalicijske stranke. Nevarna za državo! S tem, da sem bila izvoljena na teh volitvah in da za menoj stoji prav tako veliko število volivce kot za stranko célo! Mislim, da je prav, da nadaljujemo v neki normalni strpni razpravi, vendar, da smo le objektivni in da na to opozorite poslance. Hvala lepa.
Mislim, da je razprava do sedaj potekala relativno v redu, glede na to, kaj so [[…]]In da je bilo to zadnje postopkovno tudi delno nepotrebno, ker sem že prej reagiral. Ampak, ni tako pomembno ta trenutek, važno je, da nadaljujemo z razpravo in ne nadaljujemo s postopkovnim. Besedo ima najprej minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora. Na začetku – absolutno se bom še oglašal –, na začetku bom poslušal odgovoriti na nekaj vprašanj, ki so bila izpostavljena. Najprej na zelo jasno vprašanje, s katerimi je legitimno sicer dr. Gorenak začel: Kdo ta zakon podpira? Besede se lahko zelo različno razlagajo. Dr. Gorenak je na odboru in tudi danes izven konteksta ali tako drugače govoril stvari, ki ne ustrezajo resnici in bom povedal, zakaj. Mogoče jih on tako vidi – tudi to je legitimno. Najprej bi rad povedal nekaj. Pri zakonu, kot je kazenski postopek, nikoli nikoli ne bomo združili v enoten glasovalni stroj, pa ne mislim v parlamentu, vseh ključnih deležnikov. Zakon, kot je kazenski postopek, je že po sami naravi kontradiktoren zakon. Če se v isti stvari strinjajo policist, tožilec, sodnik in odvetnik, je to samo takrat, kadar se nič ne spremeni. O tem sem govoril tudi na javni razpravi in si nakopal kar nekaj jeze posameznih, bomo rekli, referenčnih točk, ki so do sedaj obvladovale spremembe Zakona o kazenskem postopku, ki je, tak kot je, po 25 letih najmanj spremenjen od celotne bivše Jugoslavije, zato ker se je prvič ta zakon delal drugače. Ni se ustanovila delovna skupina izbrancev, ki bi se vse dogovorili, potem dali to na mizo ministru za pravosodje in bi šlo potem skozi parlament. Z mladimi ljudmi, s posameznimi ljudmi – kot rečem, iz proizvodnje –, tudi z veliko sodelovanja mladih tožilcev, mladih sodnikov, ljudi s fakultete, smo pripravili zakon, ki je bil preambiciozen zakon, in ga objavili pred dvema letoma na spletu. In potem se je začelo. Veliko je bilo nasprotovanj, legitimnega in smo poslušali. Vem, da radi poudarjate, kako sem trmast, pa tako, pa grem z glavo skozi zid. Sem trmast in na to sem včasih tudi ponosen, ampak tukaj smo poslušali in smo se umikali do mere, do koder smo menili, da imamo dejansko veliko argumentov na svoji strani. To so na koncu priznali tudi različni deležniki. Danes niste več rekli, da je, recimo, varuhinja človekovih pravic nasprotovala zakonu, čeprav je bil to lajtmotiv vodje vaše poslanske skupine Jožeta Tanka, ki je eno uro s proceduralnimi predlog zadrževal razpravo o zakonu na nujni seji tik pred počitnicami, kjer je ves čas poudarjal – to so dejstva, tukaj imam prepis magnetograma –, govoril, kako zakon govori celo o kršitvi nedotakljivosti stanovanja v tajnih hišnih preiskavah, česar preprosto tega v zakonu ni, in kako ima varuhinja človekovih pravic velike pomisleke. Uradno stališče varuhinje človekovih pravic, ki je dostopna tudi v vašem informacijskem sistemu in je bilo že takrat in je bilo podano že na javni predstavitvi mnenj, samo dejstvo je, da nobenega v štirih urah od poslancev SDS na tej predstavitvi mnenj ni bilo. Rekla je, »posebej pozdravljamo vse zakonske spremembe, ki krepijo položaj žrtev kaznivih dejanj in ranljivih skupin ... «. V redu, ste rekli, da se tudi vi strinjate, »pa tudi vse ostale, ki imajo namen izboljšanje učinkovitosti kazenskega postopka in odpravo ugotovljenih pomanjkljivosti k ureditvi kazenskega postopka, da se zagotovi večja pravna varnost in zakonitost. Še posebej veseli ugotovitev, da so bili pri tem upoštevani tudi nekateri naši predlogi, ki smo jih podali ob obravnavi konkretnih pobud … «. Potem kritizira posamezne člene, ne tistih, ki jih vi izpostavljate danes kot manjšanje pravic osumljenca, ker se – po našem mnenju – strinjajo z nami, da temu ni tako. Pravite, da se je predsednik Vrhovnega sodišča malo umaknil. Zakonu ne nasprotuje. Nekaj od tega je prebrala že kolegica Murglova, vendar na Odboru za pravosodje 28. 6. 2017 je predsednik Vrhovnega sodišča, ki je karierni kazenski sodnik, ki je pri različnih ministrih sodeloval pri pripravah zakona, vključno z ministrom Šturmom, bil velikokrat zafrustriran, kako so se poenotili o nekaterih spremembah, ki so bile potrebne, potem pa so prišli interesi. Pa interesi odvetnikov na eni strani, pa interesi policije na drugi strani, pa interesi tožilcev na tretji strani in se ni nič spremenilo. In tisti, ki ste bili prisotni na tej seji, se lahko spomnite, jaz pa bom sedaj neposredno prebral, kaj je rekel: »Če ob zaključku teh usklajevanj in na podlagi tega, kar imamo sedaj pred seboj, se vprašamo, ali bi bil Zakon o kazenskem postopku s to novelo boljši ali slabši, je moja ocena, da bi bil boljši. Lahko tudi rečem, da nekatere novosti, ki jih zakon prinaša, so v primeru našega Zakona o kazenskem postopku pravzaprav predlagane z veliko zamudo, ker primerljive države Evropske unije imajo večino podobne rešitve že uzakonjene, tako da mi, izgleda, po stopnjah spreminjanja sprememb zakona nekako stopicamo in sledimo z nekajletnimi zamudami v smeri teh prepotrebnih sprememb Zakona o kazenskem postopku.« Temu je sledila, potem ko smo že imeli pripravljene amandmaje, seje Odbora za pravosodje, na kateri je bilo predstavljeno letno poročilo državnih tožilcev, na kateri se je prvič izjasnil o zakonu tudi novi generalni državni tožilec Šketa. O njem je govoril tudi vodja specializiranega državnega tožilstva Harij Furlan. Oba sta neposredno pozdravila rešitve v zakonu, ki so tiste, kot – zanimivo – jih je v tem državnem zboru izglasovalo 75 prisotnih poslancev, ko ste obravnavali vmesno poročilo preiskovalne komisije o zlorabah bančnega sistema, ki jo vodi poslanec SDS dr. Anže Logar. In ki na svoji, mislim da, 321. strani – tolikokrat sem to prebral, da že na pamet vem, če sem se pa zmotil, se opravičujem – izrecno piše, da pričakujejo od Vlade in Ministrstva za pravosodje, da ob spremembi zakonodaje zagotovi dokazno vrednost izjavam prič in osumljencev pod določenimi pogoji, seveda, danih že pred policijo. Zakaj? Zato, ker je ni države v Evropi, ki temu [[…]]Okej, ne vem, kako imajo v Albaniji, ampak primerjalno gledano ni resne države v Evropi, ki tega pod določenimi pogoji ne bi zagotavljala, da zakon, to je bil spet predlog skupine, predlog te preiskovalne skupine vašega poslanca, ki je dobil pa plebiscitarno podporo v tem zboru. In smo zelo resno vzeli. Celo malce sem se šalil takrat pri eni – ne šalil, saj mi se redko šalimo, tale stran, to moramo priznati. Ko sem enkrat pri poslanskih vprašanjih dr. Logarja, ko je rekel, kdaj bomo to vnesli v zakon, sem rekel, mogoče ste pa vi preplonkali to iz našega predloga, ki je takrat že bil na spletni strani ZKP in je to tudi ostalo potem notri – lažji dostop do podatkov bank. Vse to je v zakonu – danes se najbolj problematizira! Kdo ta zakon podpira? Policija. Ne vem, dr. Gorenak, s kom ste govorili. Vi imate to srečo, ki je jaz nikoli nimam. Vi velikokrat pravite: Šel sem od Državnega zbora do radia in vmes srečal tri ustavne sodnike, ki so mi povedali, kaj si mislijo [[…]]Šel sem takrat tam – ravno zadnjič me je klical [[…]]Recimo, vi ste napisali tudi, da so vam povedali – se opravičujem, to upam, da ne bo šlo preko, ker so dejstva – : Klemenčič si je zrihtal že službo evropskega državnega tožilstva. Štirje ljudje so vam to povedali v Bruslju, bojda, ali trije. Napisali ste to. Potem sem zmenjen tam – nič od tega ni res. Sedaj, ko gremo na to, kaj je res [[…]] Aha, tudi Odvetniška zbornica. Z Odvetniško zbornico smo ta zakon precej usklajevali. Nikakor jih nismo briskirali. Na več sestankih smo sedeli in šli ji ponekod nasproti. V drugem delu, v tistih parih delih pa ne. Celo tako daleč, da smo jim pri delu, ki se tiče odločitve udejanjenja ustavne odločbe o preiskavi odvetniških pisarn, povsem sledili, pri prikritih preiskovalnih ukrepih v veliki meri sledili. Na zadnjih odvetniških dnevih v Novi Gorici, ko so govorili tudi o tem zakonu, je bilo enako število pohval na novelo tega zakona, kot je bilo močnih kritik. Nismo vsi enaki in ne moremo se strinjati. Veste, kdaj smo se nazadnje v tem parlamentu izjemno široko strinjali glede zakona, ki ga je predlagalo Ministrstvo za pravosodje? Ko smo imeli tukaj Zakon o ugotavljanju vzajemnosti. Po pravici povedano, to je bil zame en poseben občutek na nek način žalosti in veselja. Šlo je za zakon, ki nič ne spreminja. Morali smo nekaj spremeniti zaradi Evropske unije. Tiče se pa točno desetih ljudi približno letno. Ni bilo nobenih interesnih skupin, seveda, usklajen je bil stoprocentno in vse poslanske skupine ste rekle, super, podpremo ga, ni problematičen. Seveda, ker ni nobene kontradiktornosti. Tožilstvo, kot rečeno, posebej Specializirano državno tožilstvo. Ja, posebni oddelek je imel težave. Amandma, za katerega menite dr. Gorenak, da je slabši, je bil po tisti javni razpravi usklajen z njimi. Na to se bom še vrnil. Večkrat ste poudarili: trije mladi profesorji. Po moje to poudarjate, zato da ne bo kdo mislil, da so to Bavconovi profesorji – kajne, saj enkrat ste to tudi rekli tukaj. Vesel sem, da se imate za mladega po srcu, ampak niso to trije mladi profesorji, vsakega od njih sicer spoštujem na tak ali drugačen način, ampak eden od njih je letnik 1951. Ker ste rekli, da ste se z vsemi tremi tudi osebno pogovarjali – aja, ne? Tako sem razumel, da ste z njimi komunicirali. Niso trije mladi profesorji; eden je honorarni profesor, ki ga tudi spoštujem, Anže Erbežnik, ki ga zelo dolgo poznam. Njegovo stališče je že vrsto let jasno: on je nasprotoval vsaki noveli ZKP, tudi tistemu sistemu, ki je poskušal celovito spremeniti in ukiniti preiskavo. To je njegovo legitimno stališče – ne bom pa zdaj delal teorij zarote, ker ste včeraj dobili tudi vsi – je bil pa tudi favorit SDS za ustavnega sodnika, eden od dveh, za katerega ste rekli, da ga boste podprli, dr. Jakliča pa dr. Erbežnika. Dr. Gorkič je pa, mimogrede, sodeloval pri pripravi tega zakona, dal veliko kritik na njega in dal veliko dobrih pobud, zaradi tega mislim, da je v enem delu zakon boljši. V enem delu se pa ni strinjal z rešitvijo, vendar s tisto prvo rešitvijo, ki smo jo potem spremenili. Zato je nepošteno zlorabljati njegovo ime ali pa celo ime ne več tako zelo mladega dr. Dežmana, da ima enako stališče kot Erbežnik do tega zakona. Imate pa druge, tudi je strokovnjak s tega področja, pa dr. Selinškova. Ja, boste rekli, to so pa vaši prijatelji – sodelovali so pri tem zakonu. Mislim, profesorji imajo zmeraj različna mnenja, in to je legitimno. Naslednja stvar. Ne morete tako pavšalno vzeti enega mojega članka in reči, da se danes sprejema točno to, kar je takrat napisal. Ni res! Lahko greva besedo za besedo skozi ta zakon – ne drži, da uvajam danes to, čemur sem takrat nasprotoval. Kot ne drži, da je nek moj članek v Mladini izpred vrste let, ki je bil tudi citiran, mislim, da s strani Levice na enem od odborov, ko je uvajala takratna vlada zaslišanje pred policijo ob prisotnosti odvetnika, z zagovornikom. Napisal sem nek članek, Ostanite tiho – in tako naprej –, so rekli, zdaj pa uvajaš tisto, kar si takrat kritiziral. Tisti članek je kritiziral tisto rešitev ravno zaradi tega, ker ni bila celovita, ker je dajala možnost dobre obrambe točno tistim, ki si vzamejo odvetnika, odvetnika si vzamejo bogatejši, in nič niso storili glede tega, kar se zgodi deset tisočim ljudem v tej državi v kazenskih in predkazenskih postopkih, ki nimajo odvetnikov. To, kar danes spreminjamo, da mora policija, če jih zasliši brez odvetnika, napisati zapisnik, ne uradni zaznamek, in razgovor posneti, ne pa napisati uradni zaznamek za kasneje. Toliko o tem, kdo ta zakon podpira. Obžalujem tudi, da je okrog tega zakona bilo izjemno malo strokovnih razprav v tej hiši s strani opozicije, ki je najbolj glasna v tem smislu, da mu nasprotuje. Pa čeprav sem jim bliže tako ali drugače, je vendar Levica dajala argumente. Dr. Gorenak, od 150 členov ste v sedanji razpravi, ne danes, v sedanji razpravi govorili o štirih ali petih členih. Javna predstavitev mnenj 13. 6. 2017 je trajala 3 ure in 22 minut. Število poslancev SDS na tej seji – nič. Število časa porabljenega s strani poslancev SDS, tudi drugih poslancev opozicije, – nič. Odbor za pravosodje 28. 6. 2017 – seja je trajala tri ure in pol. Skupna intervencija poslancev SDS 25 minut, od tega dve tretjini ukvarjanje z likom in delom Gorana Klemenčiča, ostalo pa s tremi členi zakona. Odbor za pravosodje 30. 6. 2017 – trajanje dobro uro. Gospod Tanko, če smem uporabiti njegove besede, ki mi jih je povedal, ko je odhajal iz dvorane, ko je rekel: »Če vas streljamo, vas moramo dobro streljati,« je eno uro govoril o proceduralnih vprašanjih in nič o zakonu. Vmes tudi o tem, da zakon vključuje protiustavne zadeve, nedotakljivost stanovanja in tako naprej. Odbor za pravosodje 5. 9. 2017 – ena ura in 15 minut. Intervencije poslancev 15 minut: 5 minut glede zakona, 10 minut glede Gorana Klemenčiča. Pod črto. Če ne štejem prvega branja in splošne razprave, je v tem zboru na temo te novelo potekala odprta razprava o tej noveli preko 10 ur, od tega poslancev opozicije na javni predstavitvi mnenj sploh ni bilo, na drugih pa so o vsebini zakona razpravljali skupaj približno 13 minut. Zato mi dovolite, da z rezervo vzamem dejstvo, ko pravite te rešitve so slabe, te rešitve so slabe, zakon je slab, pri čemer je veliko rešitev notri takih, ki ste jih predlagali vi in se z njimi strinjam; tako glede zahtev po večji aktivnosti tožilstva in nadzora tožilstva, tako glede večje učinkovitosti pri pregonu gospodarskega kriminala. Dr. Gorenak, povedali ste mi tudi, da so vas profesorji prepričali, da ne podpirate več ukinitve preiskave, preiskave s tem ne ukinjamo, vendar pa spet resnica očitno ni vaš zaveznik v tem delu. Rekli ste, da jo v Franciji ponovno uvajajo, citiram vas, Francija je zibelka preiskave sodne in jo nikoli niso ukinili in jo tudi nikoli ne bodo ukinili. Rekli ste, da v Nemčiji ponovno razmišljajo oziroma jo uvajajo. To je smešno in neresnično, razen če se je včeraj kaj zgodilo. To ne drži in lahko poguglate in ne boste našli enega strokovnega ali političnega članka, ki bi k temu namenjal. Rekli ste, da razen v balkanskih državah so večinoma preiskave ukinili. Popravljam vas, razen Republike Slovenije so vse balkanske države preiskavo že ukinile. Rekli ste, da je na javni predstavitvi mnenj nastopil predsednik Odvetniške zbornice in podal mnenje – predsednika Odvetniške zbornice ni bilo na javni predstavitvi mnenj. Rekli ste, da je Društvo pravobranilcev podalo negativno mnenje – Društvo pravobranilcev ni nastopilo na predstavitvi mnenj, ker se jih ZKP ne tiče. In žal bi tako lepo lahko še nastopal. Rekli ste tudi, da je Boštjan M. Zupančič rekel, da sem se spremenil. Vsi se spreminjamo, tudi vi ste se spremenili, če se ne bi, bi bil najbrž še vedno član Zveze komunistov. Sedaj grem pa na naslednjo zadevo; zadevo, ki je bistveno bolj pomembna – pravice osumljenca. Izpostavilo se je stališče, ki ga zastopa tudi Združena levica in za katero vem, da imamo pomisleke tudi v koaliciji in tudi med poslanci SMC, da bo ta ukrep dokazna vrednost policijskega zaslišanja, pod sicer strogimi pogoji, zmanjšalo pravice osumljencev in predvsem prizadela finančno šibkejše osumljence. Resno, resno smo o tem razpravljali in poslušali iskati rešitve. Imamo ogromno argumentov za to, da je sedanji sistem slovenskega kazenskega postopka na eni strani izjemno nepošten do revnejših posameznikov in nesorazmerno dobrohoten do posameznikov, ki imajo možnost, sposobnost in denar izkoristiti vsa pravna sredstva. Noben Polde ali pa Bajrić, ne gre pri, recimo, nastopu kazni zapora tako daleč, kot je šel nekdo, ki je včeraj ali predvčerajšnjim šel v zapor. Nobeden. Pa smo ena redkih držav, ki toliko stopenj omogoča. In mimogrede, če ne bi sprejeli zakona na naš predlog v tem državnem zboru, takrat se tudi to predvčerajšnjim verjetno še ni zgodil. Pa je takrat ta stran SDS rekla, da je ta zakon protiustaven, da ga pišemo zaradi Bavčarja. Mimogrede, ta zakon je že bil na Ustavnem sodišču in Ustavno sodišče ga je potrdilo. Se pravi, imamo zelo neuravnotežen kazenski postopek. Na eni strani, če si pred okrajnim sodiščem, nimaš ne preiskave ne odvetnikov, greš od A do B; policija običajno s teboj niti razgovora ne opravi. Če pa imaš odvetnika že od začetka, imaš pa postopek, v katerem je mogoče postopek zavlačevati do onemoglosti skoraj. Veliko teh problemov odpravljamo, na predlog sodišč celo, da se zmanjšuje kopičenje pravnih sredstev, ki so v preiskavi in tako naprej, kjer je mogoče, recimo, na vsako odločitev preiskovalnega sodnika iti na izvenrazpravni senat treh sodnikov, potem še na Višje sodišče. Zato toliko časa trajajo slovenski postopki! Ljudje so po trikrat zaslišani. Edino še v Sloveniji. Oškodovanci, žrtve, najprej jih policija zasliši – ne reče se temu zaslišanje, ker tega ne smejo delati, ampak policija seveda govori z oškodovancem, potem preiskovalni sodnik, pa še na glavni obravnavi. Vmes se izgubljajo spomini, so pritiski ali pa preprosto gre za viktimizacijo. Danes so, bomo rekli, ljudje brez odvetnikov v najslabšem položaju, po našem prepričanju, v policijskem postopku. Zakaj? Zato ker policija, če opravi s teboj razgovor – in to dr. Gorenak točno ve –, ne piše zapisnika, napiše uradni zaznamek UZ. Veste, kdaj so UZ nastali? Po brionskem plenumu, ko je Tito Rankovića odstavil in tega še vedno nismo mogli presekati. Tudi o tem je veliko teorija pisala. Napišejo UZ; UZ napiše policist, lahko ga malo sproti piše, običajno ga napiše po razgovoru – to je enostranski zapis pogovora, gre pa v spis. Ostaja v sodnem spisu – če je bila oseba prej poučena, da ima svoje pravice in vpliva na sodnika. Hkrati pa ni primarno dokazno gradivo in zato obramba kasneje ne more reči za nazaj, jaz bi pa želel izpodbijati tisto, ker ni dokazno gradivo. Priča – isto! UZ o zbiranju obvestil, policist napiše to enostransko in je lahko po določenimi pogoji celo dokazno gradivo. To ustreza tako policiji na en način, ker so navajeni to delati, ker dajo svoje videnje in tako naprej, to ustreza odvetnikom, ker odvetniki nočejo hoditi na policijo. Ameriške filme ste prej omenili. Jaz si tudi ne želim amerikanizacije našega postopka, želim si pa tiste amerikanizacije našega postopka, ki ga imajo danes že v Nemčiji, v Angliji pa v Franciji in to je, da odvetniki po uradni dolžnosti ali kakorkoli že, pridejo tudi na zaslišanje pred policijo. Pri nas tega tako rekoč ni, ker niso tega dolžni storiti, ker vedo, da tisto ne bo uporabljeno, ker se ne snema in tako naprej. Kaj mi danes predlagamo? Predlagamo to, kar imajo, brez izjeme – s fusnoto, da se lahko motim, da kakšna država v Evropi to tudi ima, vendar ne po vedenju naših strokovnih služb in stroke, kakor bereš članke – policija lahko zasliši posameznika. Ne bo nobenih uradnih zaznamkov, napisati bo morala zapisnik, ki ga bo morala podpisati druga stran. Druga stran, seveda obramba, obdolženi ima zmeraj možnost biti tiho, se ne strinjati. To se bo posnelo. In pod če in pod zelo ostrimi pogoji bo lahko to uporabljeno tudi kot dokaz. Ne bo pa smel biti edini dokaz. Enako velja za pričo. Šel bi lahko še v podrobnosti. Rad bi vam povedal to, kolikor mi verjamete ali pa ne verjamete, dejstvo je, taki postopki že 20, 30 let, v nekaterih državah po 5 let, obstajajo v drugih državah. Njihova ustavna sodišča – preživeli so odločitve Evropskega sodišča za človekove pravice. Zakaj jim nekateri nasprotujejo? Saj je logično, pa ne mislim nič slabega o policiji, ampak to zahteva bistveno bolj profesionalno in transparentno delo organov pregona. Ker če o nekem zaslišanju ti lahko enostransko napišeš uradni zaznamek ali pa če bo sodnik potem gledal, kako si ti zasliševal, je razlika. Za to transparentnost in odprtost, dobiš pa neko zelo pomembno orodje, in to je to, da tisto, kar si pridobil v predkazenskem postopku, če si to naredil dobro, transparentno in profesionalno, bo dokaz na sodišču. In potem se ne bo zgodilo, da bo referentka na banki, ki je preiskovalcem NPU rekla: »Ja, poklicali so me«, čez dve leti, ko mora priti na sodišče pričati, rekla: »Ne spomnim se več tega.« To se dogaja. Potem pa še ena stvar, ki je zelo pomembna: omejitve vpogleda v spis na strani policije. To se je tudi izpostavljalo. Pa se mi zavedamo, da danes te pravice sploh ni. V ZKP ni določbe, ki bi obrambi omogočala vpogled v spis. Mi smo jo vpeljali z določenimi omejitvami, kot jih imajo tuje države, zato ker gre za tako začetno fazo postopka, da seveda policija ne more osumljencu ali nekomu drugemu dati vse vnaprej, še preden pride do obtožbe. Samo še enkrat poudarim to, ker je bilo večkrat rečeno, ta določba je problematična. Danes tudi dr. Gorenak to, verjamem, da ve: pravice zakonske do vpogleda v spis na policiji sploh ni. Mi jo pa uvajamo. Seveda spet na način, da potem bo imela večjo težo. Govorim o poskusu balansa, ki smo ga iskali. To niso neke moje kaprice, ampak dejansko poskus tega, da premaknemo ta postopek naprej in storimo to, kar na nek način ne samo javnost, ampak tudi stroka od nas pričakuje. Vem, da sem bil že dolg [[…]]Še zadnja stvar okoli tega, komu sem vse grozil – res ne bom govoril, ker je pod nivojem. Še pomembna stvar, posebni oddelek in obseg. Ta zadeva ima, dr. Gorenak to ve, pa marsikdo drug tudi že, mislim, ta zadeva ima svoje korenine v dveh odločitvah Evropskega sodišča, v zadevi Rehbock in Matko in potem v odločitvi Ustavnega sodišča izpred 10 let, kjer je med hišno preiskavo umrl osumljenec, ki je imel astmatičen napad, policija ga je pa držala vklenjenega in potem je preiskava dolgo časa trajala. Matko, Rehbock in odločba Ustavnega sodišča je zelo jasno zahtevala naslednje: pri zlorabi pooblastil represivnih organov, najsi gre za policijo, najsi gre za pravosodne policiste, najsi gre za carino, če hočete, in tudi Sovo, mora obstajati sistem, ki je neodvisen od notranjih preiskav. Če zelo skrajšam, zato da je preiskava neodvisna, hitra in učinkovita. Takrat se je pa pod vlado, mislim pod ministrom dr. Šturmom, se je sprejel nekoliko drugačen koncept, ki je bil na enem delu tudi kritiziran; ampak glej, pomenil je korak naprej. In to je to, da za vsa kazniva dejanja, ki jih storijo te osebe, za vsa kazniva dejanja to opravlja poseben oddelek. Ampak še to samo za policiste takrat. S tem so bili policisti res postavljeni v neenak položaj. In treba je priznati, ne vem, če bo priznal, dr. Gorenak je večkrat na predavanjih tudi na Fakulteti za varnostne vede zagovarjal to dejstvo, da policisti izven delovnega časa ne bi smeli biti predmet drugačne obravnave. Lahko se zgodi, resnično se lahko zgodi, če policist stori kaznivo dejanje čisto izven službenega časa in v civilu najhujše kaznivo dejanje, da ne bo obravnavan s strani tega oddelka. Vendar ne bo obravnavan s strani svojih prijateljev od blizu, zato ker vsi vemo, policija ima svoje notranje službe, tako naprej, tako kot tožilec lahko stori kaznivo dejanje, pa nimamo nekega posebnega tožilstva, kot sodnik lahko sodi – pa pač; odvisno, kdo se obravnava. S tem se vzpostavlja čisti sistem. Zdaj pa še zelo iskreno. Ali bi jaz želel, da bi bil malo drugačen? Bi. Koalicijska pogodba zahteva celo ukinitev tega oddelka, čemur smo mi nasprotovali. Potem smo storili s strokovnim usklajevanjem, predvsem s tožilstvom, da pridemo do čiste variante, da udejanjimo končno odločbo Rehbocka, Matka in Ustavnega sodišča v tisti obliki, kot je bila mišljena. Ne drži, dr. Gorenak, da s tem kršimo to določbo. Toliko verjamem, da tisto poznate, drugače sem pa dve knjigi napisal na temo Rehbocka, Matka pa Ustavnega sodišča Vaše pravice v policijskih postopkih in Policijsko pravo in pooblastila: splošni del, pa lahko tudi tam pogledamo. Se bom še v nadaljevanju oglasil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Proceduralno? Postopkovno, izvolite gospod Tanko Jože.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Pričakoval sem, da boste v skladu s tistim, kar je povedal gospod Krajnc, intervenirali pri tem nastopu ministra Klemenčiča, ki je bil v nekaterih delih nedostojen, nekorekten in pač očitno usmerjen proti nekaterim poslancem oziroma tistim poslancem, ki pač nasprotujejo njegovim rešitvam. Gledali ste dol, niste reagirali, niste opozorili – nič. Prvo, kar je; pametno bi bilo, če preberete gospodu Klemenčiču 46. člen Poslovnika, ki govori o javnih predstavitvah mnenj. Namenskost te določbe. Očitno tega ne boste storili, bom jaz naredil: »S pridobivanjem mnenj lahko delovno telo opravi javne predstavitve mnenj, na katere povabi strokovnjake in druge osebe, ki bi lahko dale koristne informacije. Sklic javne predstavitve mnenj z vprašanji, o katerih se želijo pridobiti informacije, se objavi v javnih glasilih. Delovno telo lahko vabljene na javno predstavitev mnenj zaprosi, da dajo svoje mnenje pisno.« Očitno gospod Klemenčič ne ve, ne razume smisla javne predstavitve mnenj. To ni tekmovanje poslancev v svojih stališčih do predmeta zakona, ampak vabljenih oseb druge javnosti, stroke in tako naprej, da povejo o tem, kaj mislijo. Mi imamo druga orodja in druge stvari za take stvari, ampak očitno gospod Klemenčič pač v svoji maniri manipulatorja to počne. Sprašujem pa vas, gospod podpredsednik, če vprašate gospoda Klemenčiča, glede na to, da je kršil veliko zakonov pri svojem delu v času delovanja KPK – nekaj je o tem pisalo Računsko sodišče v svojem mnenju, zapisalo je, da je kršil 8 zakonov pri poslovanju, med drugim tudi Zakon o javnih financah. Tudi njegov naslednik na tej funkciji je dejal, da so dejanja gospoda Klemenčiča, ko je bil predsednik KPK, okužena s sumom nezakonitosti. Koliko postopkov je bilo izpeljanih proti gospodu Klemenčiču? Koliko imam montiranih prisluškovalnih naprav v svojem stanovanju? Ali je svetla izjema tega postopka? Zelo rad bi, da gospod podpredsednik to preverite, kajti očitno je, da se ti zakoni pišejo za nekatere, za take, kot je gospod Klemenčič, pa se ne uporabljajo. Zelo rad bi, da na to odgovorite, gospod podpredsednik. Hvala.
Hvala lepa. Moram reči, da nisem bil ves čas tukaj, ampak v tem delu, kot sem bil, nisem razumel, da je bil žaljiv ali pa, kot pravite, nekorekten, nedostojen. Res pa je, da nisem navdušen nad tem, da minister politično ocenjuje poslance. To sem enkrat povedal in pri tem ostajam. Res pa je, če pa tisto, kar je minister govoril, ni res, imate pa dosti časa – mislim, da skoraj še 53 minut – za to, da v polemiki poveste, kaj ni bilo točno, kar je povedal in kar je bilo. Mag. Klemenčič, izvolite. Postopkovno? Postopkovno, gospod Jani Möderndorfer.
Gospod podpredsednik, to ne bo šlo tako. Prvič, ne samo da se je delal norca iz vas, ampak se dela norca, kolega Tanko, iz celotnega Državnega zbora. Pa bomo šli kar po vrsti. Prvič, rekel vam je, da preberite člen iz poslovnika, ki govori o tem, kaj je to predstavitev stališč oziroma predstavitev mnenj. Mislim, da tako daleč – tako ali tako je že vnaprej ocenil, da vi tega ne boste naredili in potem je začel brati del poslovnika – je norčevanje, dobesedno. To, da je zlorabil postopkovno, pa ga v tem delu niti ne opozarjate, lahko pa bi to govoril v sami razpravi, ker ni povedal nič postopkovnega, zraven pa še žali in nonstop dela eno in isto. Minister je danes tukaj, zato da predstavi zakon oziroma pove tudi svoja stališča, svoja mnenja in razpravlja s poslanci. To pa, da gospod Tanko zlorablja situacijo in kar naprej omenja današnjega ministra kot bivšega predsednika KPK, to nima zveze s tem zakonom. Ampak očitna zloraba je več kot jasna, ki jo znajo samo s te strani kar naprej. Ampak tukaj zopet ne obdolžujem njega. Podpredsednik, vaša naloga je v Državnem zboru, da ga prekinete sredi zlorabe, ne na koncu in potem niti še ne ugotovite, kaj je narobe naredil. Z vidika postopka vodenja Državnega zbora je to vaša primarna naloga. Prosim, dajte spoštovati vsaj ena merila, ker drugače, če to dovolimo, potem si lahko vsi dovolimo to, kar počne gospod Tanko in dela nonstop. Tukaj ni kriv on. Vi ste krivi in vi nosite odgovornost, kako se ta seja vodi. Ne čakati do konca, ker vso pravico kot predsedujoči imate, da ga prekinete takoj na začetku! Z vidika postopka – zlorabil je proceduralno in niti opozorili ga niste!
Sam razprave nisem razumel, kot da se dela norca. Gospod Tanko to praviloma dela, opozori, tudi malce zlorablja. Tudi gospod Jani Möderndorfer je že zlorabil postopkovno, tako da sam iz tega ne bi delal velikega šova oziroma nadaljeval na tej točki pretirano dolgo razpravo. Tudi gospoda Janija nisem ustavil. To je res, ko je dvignil glas. Mislim, da se je treba osredotočiti na to, da gre razprava o vsebini, ne pa o takem ali drugačnem vedenju posameznikov. Izvolite, gospod Tanko. Postopkovno.
Hvala lepa. Lepo ste ugotovili, da je gospod Klemenčič v svojem nastopu karakteriziral poslance. Kaj pa ima zveze s tem zakonom, če je bil nekdo nekoč član Zveze komunistov? To ste vi uporabili. Kaj ima to zveze? Kaj ima to zveze, če je nekdo član plavalnega kluba, s tem zakonom? Take stvari, ko se posluša z nekimi zunanjimi efekti vplivati na nek položaj poslanca v tej razpravi, je podlo, če to počne minister. Kaj je pa on storil, ko mu je Ustavno sodišče razveljavilo njegov predlog sklepa na KPK ali pa mu je Vrhovno sodišče razveljavilo njegovo zadevo? Tukaj pamet soli vsem nam, kaj je ustavno pa kaj je zakonito. Pa je kršil zakone, poročilo Računskega sodišča, razveljavljene odločbe ima, ko je bil član senata KPK, pa tukaj predava o človekovih pravicah, ustavi in tako naprej. Nima moralne možnosti, da to naredi, razen v primeru, da se zlorablja funkcijo za te stvari; in to počne. In to počne! Veste, pri takih razpravah, ko govorimo o tem, kako bo proces tekel zakonito naprej, pa dobro za ljudi [[…]]Vprašajte se predvsem to, zakaj proti nekaterim osebam postopki sploh ne stečejo. Lahko naštejete na prste desetih rok oseb, ogromno, zaščitenih kot kočevski medvedi; z imeni in priimki, z očitanimi dejanji in zadeve ležijo v predalih sodnih institucij. Pa ne bodo letele glave. Zakaj taka dvoličnost v tej dvorani? In zakaj taka dvoličnost pri vas, ko komentirate kakšne zadeve in razpravljate o tem? Zakaj? Nekaterim boste iz ljubega miru, ker so politični nasprotniki, montirali prisluškovalne naprave in jim boste sledili pet ali sedem let, da jih boste lahko potem za neko besedo, ki jo bo doma izrekel, sprožili kazenski postopek, za nekatere druge, ki imajo pa že se na mizi, dejanja storjena, pa zadeve ne stečejo nikamor. In gospod se še ni oglasil, da bodo letele glave! Se še ni oglasil. Tudi sam ima take primere, jih dobro pozna in ni naredil nič. Gospod podpredsednik, predlagam, da pri teh eskapadah, ki jih ima minister tukaj do poslancev Slovenske demokratske stranke, to zadevo omejite in ukinete. Tudi postopkovni predlogi so zakonita poslovniška pravica poslanca, ne pa ministra. In kaj se ima v to minister za spotikati, če sem regularno, v skladu s poslovnikom dal postopkovni predlog, razen da nastopa omalovažujoče, in da, bom rekel, hoče diskreditirati govornika. Prosim, da ga na take neumnosti opozorite, ki jih počne.
Gospod Tanko, seveda to članstvo v Zvezi komunistov, in to, kar je gospod minister Klemenčič delal prej, nima nobene zveze z današnjo temo. Se strinjamo, ne? Gospod Klemenčič, izvolite. Besedo imate.
Hvala lepa. Za tisto se opravičujem, bila je to edina [[…]]Res se opravičujem, dr. Gorenak, tisto ste mi nekako položili v usta, ker ste rekli pač, da sem se spremenil. Ampak upam, da mi tega res ne zamerite. Drugače pa mislim, da sem bil dvajset minut zelo dostojen in bom tak tudi še naprej in sem poskušal zadevo izpeljati na vsebino. In bom nadaljeval z vsebino. Najprej bom odgovoril vam, gospod Tanko. Rekli ste, kaj se imam za spotikati ob to, če dajete legitimna proceduralna vprašanja. Nimam se za spotikati v to, absolutno ne. Kot minister ne. Vendar se pa moram odzvati na to, če govorite o zakonu in govorite dokazane neresnice. Lahko so stvar nevednosti, lahko so zlonamerne, lahko so pač neresnice. Vam bom prebral vaše izjave: » … in glede na to, da je v tem Zakonu o kazenskem postopku vrsto takih členov, ki izrazito posegajo v varovane človekove pravice, dopuščajo, ne vem, tajni vstop, montažo prisluškovalnih naprav brez vsakega razloga in tako naprej, se mi zdi smiselno, da se do teh rešitev opredeli tudi Varuh človekovih pravic. Nobene določbe v tem zakonu ni, ki bi karkoli govorila o kakršnihkoli vstopih v stanovanje, tajnih prisluškovanjih in tako naprej. Nič v noveli od tega ni. Navsezadnje, gospod, ki sedi dva sedeža ali tri od mene, je specialist za kršitve človekovih pravic, usposobljen je za to, če lahko po domače rečem. Lahko še kaj dodam, gospod Klemenčič?« In tako naprej. To moram trpeti samo tukaj, ampak zato [[…]] Zdaj pa, če se vrnemo nazaj na vsebino. Ker še enkrat, ta nastop potrjuje – in to ni polemiziranje z vami, ampak govorimo o zakonu. Strinjam se, marsikdo, ki bi moral biti preganjan, mogoče ni. Postopki so predolgi. S tem sem začel obrazložitev tam in zato ta zakon sprejemamo. In da je zadeva še bolj smešna, ta zakon v veliki meri sledi predlogom, ki jih daje tudi Slovenska demokratska stranka. Saj mislim, da ko se olupi ta čebula v enem delu, si pa vsi želimo, ne glede na to, kdo je na oblasti, da bi pravosodni sistem deloval bolje. In najbrž, če ne bi imeli te smole, da ga jaz predstavljam, bi se več pogovarjali o vsebini in manj o tem. Ker, še enkrat: 10 ur razprave, 13 minut razprave o ZKP, ostalo o meni. Zdaj pa samo še nekaj, na kar prej nisem odgovoril, pa je bilo ravno tako vprašanje: Zakonodajno-pravna služba. Na 150 členov, ki jih zakon ima, je Zakonodajno-pravna služba dala eno sistemsko pripombo glede preiskave in dala je pripombe, mislim da, na 17 ali 19 členov. Ko smo zadeve še naprej usklajevali, sta mogoče ostala odprta dva člena. In ne drži, da je zadnjič na zadnjem odboru predstavnica Zakonodajno-pravne službe rekla, da vztraja na pripombam, ampak ker ste jo večkrat poskušali izzvati s tem, da ponovi kao kritiko, je rekla: »Imate to vse v magnetogramu.« Na koncu je bila težava samo v amandmaju, ki se je tikal zahteve za varstvo zakonitosti, in je to utemeljeno zagovarjal predsednik Vrhovnega sodišča, in nekaj pomislekov glede obvezne obrambe. Pomislekov – protiustavnost ni bila nikoli izrečena! Zakonodajno-pravna služba je intenzivno in konstruktivno sodelovala pri piljenju zakona, zato ker smo vsi imeli interes, da bi bil dober in čim boljši. Mislim, da je to eden od zakonov, ki ima glede na obseg izjemno malo pripomb Zakonodajno-pravne službe. In tudi to je bilo rečeno, kako so v preteklosti nekateri zakoni bili povsem usklajeni, niso bili tako slabi, da je, ne vem, 30 amandmajev in tako naprej. Zakon o organiziranosti in delu policije je imel 119 členov, pripombe je dala Zakonodajno-pravna služba k 72 členom. Kazenski zakonik – ko pravite, da poslušate stroko – je imel 381 členov, mnenje ZPS je vsebovalo pripombe k 17 členom in je napisal, da gre za arbitrarno spreminjanje zakonodaje, da predhodno niso bili amandmaji poslani v usklajevanje in lahko šele sedaj podaja svoje predloge. In tako naprej. Zakaj to govorim? Zato ker ne morem kot minister dopustiti manipulacije s tem, da Zakonodajno-pravna služba v celoti nasprotuje zakonu, da ga je sesula in tako naprej – argumenti, ki so bili uporabljeni. Ni se strinjala z vsemi. Zato smo porabili ne samo poletje, ampak tudi vmes veliko časa, da smo poskušali zadeve usklajevati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tanko, proceduralno, postopkovno, se opravičujem.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, predlagam, da gospodu Klemenčiču razložite, da je postopkovno vprašanje namenjeno tistemu, ki sejo vodi, in ne ministru neposredno. Odgovarja na postopkovno vprašanje predsedujoči, ne minister. Najbrž poznate poslovnik glede javne predstavitve mnenj in procesnih vprašanj. Ampak očitno minister tega ne ve. Minister tu šteje, kdo je koliko minut porabil za postopkovne predloge, on se ukvarja z delom Državnega zbora, šteje minute za postopkovne in vsebinske razprave. Koliko stoji postopkov v zvezi s pranjem denarja na Novi Ljubljanski banki, gospod Klemenčič? Ga lahko vprašate, gospod predsedujoči? On ve to in mora vedeti, bi moral vedeti, ker je bil na KPK, je ovadbe vložil, naredil je vse, kar je bilo treba, in tako naprej. Koliko postopkov stoji v zvezi z bančno luknjo? Gospod podpredsednik, prosim, da ga vprašate, to je vsebina njegovega dela. Koliko zadev proti ljubljanskemu župani stoji in bodo zastarale? Nekatere so že, nekatere še bodo. To ga vprašajte, ne pa, da tu razglabljamo o postopkovnih predlogih poslancev, ki imajo izvorno pravico, da to vprašajo in opozorijo na diskurz. To je njegovo delo. O tem nič. On se ukvarja s članstvom nekoga, poslanca, ki je bil morda v partiji, ukvarja se z nekom, ki je postopkovno vprašanje postavil in tako naprej; z vsemi eksternalijami, ki nima nobene zveze ne z zakonom ne s tistim, kar mora ta zakon delati. Ne ukvarja se [[…]]Gospod podpredsednik, zakaj imajo nekateri sodniki take težave, da kakšno stvar procesirajo? Pri nekaterih bodo letele glave – preko medijev, sporočijo, a ne, gospod minister? –, pri drugih tiho. To so odgovori. Ali imamo ZKP za izbrane, za prvorazredne in drugorazredne – te določbe razlagamo na en ali drug način, tako kot se bo to v praksi izvajalo, ali kako drugače to delamo? To je naloga ministra, o tem je dolžan govoriti in povedati, kaj bo boljše v teh konkretnih primerih, v teh postopkih. Zdaj se pa ukvarja s tem, s političnimi obračunavanji tukaj z nekaterimi in tako bo tudi ZKP delal, tako je naštelano vse. Tako se bo izvajal ZKP v primeru raznih prisluhov in tako naprej, ne tako kot bi se moral po teži očitanega dejanja in tako naprej. Če ne bo podlage zadosti v takem, proti nekomu se bo pa anonimka napisala, tako kot se je že proti marsikomu. Predlagam oziroma zahtevam, da ministra opozorite, da se drži predloga zakona in da pusti dosedanje življenje poslancev pri miru. Lahko pa govorimo tukaj o njegovem delu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seveda gospoda ministra ne bom spraševal, ker nisem zato tukaj. Jaz vodim sejo. Res pa je, da postopkovno je namenjeno meni, to se pa z vami popolnoma strinjam. Mag. Goran Klemenčič, izvolite. Ne? Hvala lepa. Na vrsti je [[…]]Ne, besedo ima [[…]] Postopkovno dr. Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik! Mislim, da ta razprava postaja absurdna. Absurdna postaja zaradi tega, ker se očitno zaradi nekih karakternih lastnosti določeni predstavniki SDS pa gospod minister pač zaradi takšnih provokacij bodo začeli prerekati. Verjetno lahko sumim, da je to zaradi tega, ker je nekoč preiskoval tudi neko premoženje, ki je prišlo od, se ne ve, kje in tako dalje, ampak to ni točka tega dnevnega reda. Tako vam predlagam postopkovno, da mogoče naredimo 15 minut pavze, da se malo razbistrijo glave, ohladijo in da nadaljujemo s tistim, kar je predmet; torej zakon, ki pa je sporen.
Hvala lepa. Predlog je sicer dobronameren, ampak mislim, da ni potrebe. Besedo ima dr. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo! Vsem prav lep pozdrav! Najprej mogoče proceduralna opomba. Jaz bi pa izrazil vam pohvalo, da niste zaustavil gospoda Möderndorferja, kajti očitno se gospod Möderndorfer zdaj poteguje za tisto zgodovinsko funkcijo, ki se ji reče zadnji žebelj v krsto nekoč mogočne SMC, in to dela zelo uspešno gospod Möderndorfer, kar že kažejo javnomnenjske ankete. Kar nadaljuje naj! Zdaj pa k temi današnjega dne. Pred sabo imam nekaj predlogov pripomb in amandmajev, ki so jih dali s strani operaterjev. Operaterji so s tem zakonom, ki je danes pred nami, postavljeni v sila nenavadno vlogo, ki se je sami branijo; ampak gospod minister, za katero bi vi morali preprečiti, da bi do nje prišlo, ne pa, da ste vi predlagatelj te zgodbe. Za kaj v resnici gre? Ta državni zbor je nekoč sprejel posebno resolucijo, s katero se je zavezal, da bo delal tekste ,ki bodo jasni, ki bodo pravno enoznačni in po drugi strani obstaja kar nekaj sodb Ustavnega sodišča, ki narekujejo, da posebej, ko gre za varovanje osebnih podatkov, posebej, ko gre za varovanje človekovih pravic, je nedopustna vsaka arbitrarnost. Zdaj pa, kaj so pripombe operaterjev v zvezi s tem zakonom? Citiram: »Operaterji ne želimo in ne smemo imeti možnost arbitrarne presoje prejetih pisnih zahtev za posredovanje podatkov.« Gospod minister, vaša odgovornost je in samo vaša, da ste predlagatelj zakona, s katerim postavljate operaterje telekomunikacijskih storitev v nemogočo situacijo, da bodo po eni strani prejeli celotne odločbe z obrazložitvijo v posameznih postopkih, kar pomeni, da jim bo jasno, proti komu potekajo razni postopi, prisluhi, posebni ukrepi, zakaj katero kriminalno dejanje, vse bo iz tega jasno, če bodo v resnici dobili to, kar ste sedaj v zakonu predvideli. Potem ko bodo stvari izcurljale, se boste verjetno spraševali, kdo je za to kriv. Oni se tega branijo. Še bolj pa se branijo tega, da bodo postavljeni potem oni v položaj, ko bodo presojali, kaj storiti in kaj predati. Vi ste dolžni dati tak zakon na mizo – in ta ni tak in mu nasprotujem in nasprotujejo mu operaterji –, da bo iz njega popolnoma jasno, katere podatke se zahteva in na kakšni osnovi. In nič drugega ne potrebuje. Odgovornost za zahtevo pač prevzame tisti, ki podatke zahteva. Vaša odgovornost pa je, da to jasno napišete v zakonu, ne pa, da prepuščate operaterjem, da bodo imeli neko presojo, kaj bodo dali, v kateri količini, zraven jim boste pa dajali tudi nepotrebne stvari z obrazložitvami, češ, če vam mi vse damo, dajte pa še vi nam vse podatke, ki so vam na razpolago. Ali to je pravni sistem po novem? To je neskladno, očitno ne samo z normami ustave, ampak tudi s sodbami Ustavnega sodišča. Potem nalagate operaterjem dolžnost obveščanja kasneje za vse številke. Po njihovih lastnih izjavah, ki ste verjetno jih sami imeli priliko velikokrat slišati, je, da bodo morali obveščati na tisoče in tisoče ljudi, kar je, prvič, nesorazmeren strošek, drugič, zakaj bi to morali početi oni. Če že kdo to počne, naj to počne tisti, ki podatke zahteva, ne pa oni kot operaterji, ker s tem pravzaprav sami sebi delajo škodo oziroma znižujejo verjetno v očeh ljudi zaupanje v sebe kot operaterja. Tretje. V zakonu so spet še celo razširjena določila o tako imenovanih ustnih odredba. S temi ustnimi odredbami preiskovalnih sodnikov so bile že do sedaj težave, ker so bili primeri – na to so vas tudi opozorili in to tudi piše v tem, kar so poslali s strani Gospodarske zbornice, konkretno Združenje za informatiko in telekomunikacije –, da se je dogajalo, da je bila sporočena ustna odredba, pisne pa nikoli niso prejeli in so bili potem s tem v bistvu potisnjeni v eno sivo cono neke, strogo korektno gledano, pravne nezakonitosti, dejansko so pa hoteli slediti zakonu. Sedaj bo ste pa to še razširili. Oni si prizadevajo, da v času, ko imamo vendar za to na razpolago dovolj elektronskih sredstev, da bi se vsaka taka odredba morala v osnovi sporočiti na varen elektronski način. Noben problem ni za tistega, ki to odredbo ustno izreče, da jo vtipka v nek varen sistem, varno tablico ali karkoli, sporoči po varni pošti, toliko da obstaja ena osnova, da potem ne bo kakršnihkoli neprijetnih situacij ali pa celo očitkov za, spet citiram, »nevestno, nestrokovno in nepremišljeno izdajo ustnih odredb ali za morebitne zlorabe, ki za seboj potegnejo v tem primeru lahko tudi zelo veliko odgovornost«. Vse to piše v predlogih amandmajev, s katerimi so hoteli operaterji tvorno sodelovati v tem postopku. Vendar po tem, kar smo lahko slišali, niti slučajno te priložnosti niso imeli. So se sami ponujali, gospod minister, pa z vaše strani ni bilo posluha. Formalnostim je bilo zadoščeno, ampak njihove pripombe so šle kot dim v veter. Toliko o vaši zavezi, ki ste jo dali tudi takrat, ko ste nastopili kot minister, kako boste z vsemi sodelovali in poslušali pripombe, zlasti strokovne utemeljene pripombe, in še posebej pripombe pravne stroke in zainteresiranih, takrat ko gre za varovanje človekovih pravic. In točno za to v tem primeru gre in vi ste sedaj kršitelj, ker predlagate zakon, ki je pravno nejasen, pravno nedorečen, prepušča možnost arbitrarnost tistim, ki do tega niti teoretično ne bi smeli imeti pravice in si tudi sami tega ne želijo. Postavljate jih v poslovno in človeško ter pravno nemogoč položaj. Zakon kot tak je s tega vidika neprimeren, je tudi v očitnem neskladju z ustavo in bo po vsej verjetnosti, tudi če ga boste sprejeli, spet neslavno končal na Ustavnem sodišču. Ampak danes bi bila priložnost, da se temu prisluhne in da se zakon, po domače rečeno, odstrani in s tem odpre pot za to, da korektno pripravite zakon, kakršnega Slovenija potrebuje in si ga tudi zasluži. Moje trdno prepričanje je, pa ne samo moje, vem, da je enako mnenje tudi s strani operaterjev in s tem so vas tudi seznanili, da bi bilo mnogo bolje celovito to urediti v ZEKom, tako kot je to nekoč bilo, da se točno pove, kaj je dolžnost operaterjev, kaj morajo hraniti, katere podatke so dolžni posredovati in pod kakšnimi pogoji, tako da je zanje slika popolnoma jasna; in seveda za navadnega uporabnika prav tako. To je načelo pravnega sistema, ki bi ga bili prvi dolžni spoštovati, ne pa, da predlagate zakon, s katerim dopuščate arbitrarnost in s tem tudi zlorabe, objektivno odpirate celo dodaten prostor za morebitne zlorabe, za nejasnosti, za nesporazume, za posege v človekove pravice, za posege v varovane osebne podatke pri tako občutljivi temi, kot je komunikacija v modernem prostoru. Vsi vemo, da danes življenje zahteva komuniciranje, vsi vemo, da moderen človek uporablja moderna komunikacijska sredstva, brez tega ne gre; dolžnost zakonodajalca, vas pa v prvi vrsti kot predlagatelja, pa je, da za to postavi okvir, v katerem bo popolnoma jasno, kakšne so pravice, kakšne so dolžnosti, katere podatke se o tem lahko hrani s strani operaterjev, kdaj in točno pod kakšnimi pogoji so te podatke dolžni posredovati in komu in da je potem mogoča tudi vsestranska kontrola. Ne samo kontrola znotraj samih operaterjev, gospod minister, ampak če želite, tudi kontrola komisije, ki jo vodim. S takim položajem, kot ga vi postavljate s tem zakonom, je praktično onemogočeno učinkovito nadzorno delo, ker je pač dopuščeno neko arbitriranje v samem postopku. Arbitriranje, za katerega še enkrat poudarjam, pomeni objektivno prostor za možne zlorabe, za pravne nesporazume, za arbitrarnost, za vse tisto, kar je že neštetokrat Ustavno sodišče opredelilo kot popolnoma nesprejemljivo, ko gre za urejanje teh stvari. Predlagatelj tega in odgovoren za to ste pa vi. In samo vi!
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala še enkrat. Da presežemo zdaj, kdo je za, kdo je proti od stroke, kdo je podal strokovne argumente, kdo ne, bi se osredotočil samo na to, kar je bilo v stališču ZPS. Že prej sem omenil, kakšno je bilo na začetku stališče ZPS in tudi dejstvo, čeprav ga je minister vsaj deloma skušal zbanalizirati, da se to stališče do zaključka obravnave na matičnem delovnem telesu praktično ni spremenilo. Mislim, da o tem govorijo tudi trije naši amandmaji. Prvi je glede varstva zakonitosti, ki ga je že sam minister omenil, za katerega pravi Zakonodajno-pravna služba, pa citiram: » … sporna z vidika 127. člena Ustave, s katerim je Vrhovno sodišče odločeno kot najvišje sodišče …« in tako naprej. Potem je, če govorimo o omejitvi vpogleda v spis, ima tudi ZPS dokaj obsežne zadržke, predvsem zaradi tega, kako se lahko osumljenec pripravi na obrambo. Potem dalje, tudi način vpogleda in zasliševanje. Torej, tisto, kar je verjetno ena najbolj ključnih sprememb, ima Zakonodajno-pravna služba precejšnje pomisleke. Opozarja, da predlog prinaša spremembe, in ponovno citiram, » … , ki vzbujajo dvom zlasti glede skladnosti z ustavo, z zagotovljenimi jamstvi v kazenskem postopku, s katerimi se zagotavlja tako imenovana enakost orožij …« in tako naprej. Skratka, mi smo vložili šest amandmajev, tako vsebinskih, ostalo so seveda povezani amandmaji, in tri od teh slonijo tudi na tem, na kar opozarja Zakonodajno-pravna služba. Tako mene zanima, kako minister pravzaprav vidi, da so na nek način tudi te pripombe Zakonodajno-pravne službe bile, glede na to, da so sodelovali in da bi naj bilo tako vse odpravljeno. Tudi prej uvodoma je dejal, da je z amandmaji koalicije večji del bil popravljen, s čimer se seveda niti ne strinjam. Potem pa naprej. Veseli me, da je Levico pohvalil v tem, da smo vsaj argumentirano šli proti zakonu, mene pa zanima, zakaj ministrstvo noče poslušati teh argumentov. Argumentov, ki so podobni tistim zadržkom, ki jih je prej našteval, predvsem kar se tiče pravice osumljenca. Mislim, da je minister naštel nekaj teh zadržkov in pasti, ki bi se lahko pojavile, in tu bom kar naštel nekaj konkretnih vprašanj. Zakaj, če obstajajo te pasti, obstaja ta verjetnost, da gredo te pravice osumljencev v to smer, kot je bila navedena, zakaj ne bi Vlada predlagala zagovornika po uradni dolžnosti za vse? Torej ne samo za kazniva dejanja nad osem let zapora, ampak pač za vse te primere. Tudi ne nazadnje, kakšen kriterij bo sploh policija imela, da presodi, ali je nekdo dovolj sposoben, da se lahko ustrezno sam zagovarja? To je tudi vprašanje, koliko bo policija to znala oceniti. Tako so problemi v členih. Tu nikakor ne morem pristati na to, da je problem neko politično prepričanje ali pa politično stališče, ampak da ti členi, predvsem ti, ki jih amandmirajo, in ti, na katere opozarja Zakonodajno-pravna služba, čisto predstavljajo neke pravne težave; predstavljajo neke težave o tem, kako bo ta kazenski postopek po novem tekel. Mislim, da ni tu zdaj stvar tega, da bi kdo nagajal, da bi kdo zaradi političnih prepričanj šel proti temu, ampak vsaj z naše stvari je to nekaj, kar temelji predvsem na teh opozorili. Ob tem, kako bo potekala preiskava, se pravi v tem policijskem delu, je, mislim da, zelo zanimivo in pomembno vprašanje, kaj se bo zgodilo, ko bo med zaslišanjem policija ugotovila, da priča ni samo priča, ampak da je osumljenec. Ali lahko zaupamo policiji, da bo takrat rekla: Dobro fantje, sedaj se ustavimo, ta človek ima pravico do zagovornika. In bomo tako rekoč tik pred, recimo, priznanjem sprožili vse tiste postopke, ki so na nek način tisti varnostni mehanizmi za osumljenca v zakonu in postopku in tako naprej. Kar se tiče tistega, kar je prej minister rekel glede omejevanja vpogleda, torej da po trenutnem zakonu sploh ni mogoč. Ja seveda ni mogoč, ker nima dokazne vrednosti. Ko pa se spreminja, kako teče kazenski postopek, je pa seveda nujno, da ta vpogled je in po našem mnenju, da ni omejen, ker tožilstvo in policija sta pa vendarle v neki prednosti pred osumljencem. Mislim, da je prav, da se zaradi precej pavšalnih, pa niti nepavšalnih, takih, zelo krhkih temeljev onemogoči vpogled. Ker tukaj je dikcija, da bi lahko škodovalo izvedbi predkazenskega postopka. To je zelo arbitrarno merilo, ki tudi lahko napeljuje na to, da se bo kakšenkrat zgodila kakšna zloraba. Ne pravim, da bo to pravilo, ne pravim, da bo to nekaj, kar se bo nujno dogajalo, ampak obstajajo pasti. Mislim, da v zakonodajnem postopku moramo vse te pasti predvideti in jih tudi ustrezno nasloviti in odpraviti, tako da bo pač stvar najboljše delovala. Bi prosil za te odgovore.
Hvala lepa. Izvolite gospod Darko Stare, državni sekretar.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav tudi v mojem imenu! Vsa ta vprašanja, pravne dileme pa nedoločnosti posameznih predlaganih določb, so bile izpostavljene in ugotovljene oziroma izpostavljene, kot rečeno, že v predhodnih fazah tudi s strani pravne službe Državnega zbora. V tem času smo ravno v skrbi, da bi vse te dvome odpravili, zelo konkretno in temeljito debatirali tudi s pravno službo Državnega zbora in pojasnili, ker je šlo v bistvu v osnovi za izhodiščno nerazumevanje. Tudi z vidika podlag, ki so bile osnova za te pripombe. To je bilo potem tudi praktično v polni meri razčiščeno. Pa če grem po vrsti. Kar zadeva pripombe pravne službe glede pravice do vpogleda v spis, kot pravite, da bi bil v celoti. Treba je vedeti, da predkazenski postopek in predhodni postopek, to ni postopek obtoževanja, ampak gre za odkrivalno fazo, ko se ugotavlja, zavaruje tudi sodno v posamičnih primerih dokaze, ko pride potem do obtoževanja, kjer pride do enakosti v orožju v polni meri, kot zagotavlja 29. člen naše ustave, kjer so zagotovljena pravna jamstva. Nikjer na svetu in tudi v Sloveniji do zdaj ni bilo, pa tudi verjetno ne bo, ker bi s tem absolutno omejili učinkovitost predkazenskega postopka, če bi imel osumljenec že v tej fazi postopka vpogled v vse, kar policija karkoli dobi. Paradoksalno v tem nerazumevanju je dejstvo, da že danes v obstoječem, veljavnem sistemu, ko policija na podlagi veljavnega 148.a člena zaslišuje osumljenca – ga lahko, če je navzoč odvetnik –, mora to narediti v skladu z določili členov 227 do 232, ki urejajo zaslišanje pred preiskovalnim sodnikom. Tam je izrecno predpisano, da mora policija povedati osumljencu, kaj je podlaga za to, da je ravno on osumljenec. Mi zdaj samo to, kar je tam določba, ki se smiselno uporablja oziroma neposredno v predkazenskem postopku, izrecno zapišemo, da ima osumljenec pravico vpogledati v ta del policijskega spisa, ki ga policija navede kot podlago, da je prav ta oseba osumljenec. Za to gre. Se pravi, dejansko in formalno bi to že oni morali delati, in tudi delajo, zdaj je pa samo ta del še formalno urejen v 73. členu, da je izrecno zapisano, da je to dolžnost, in potem ima tudi v bistvu možnost ugovora, če mu ne pokažejo tistega dela spisa, ki je podlaga za to, da je on osumljenec. Poleg tega je treba vedeti, kako nastane geneza utemeljenosti suma. Lahko trdim, v 98 % postopkih, ki so zahtevnejši v preiskovalnem smislu, se zbirajo obvestila od občanov, se delajo hišne preiskave, se naredi ogled kraja kaznivega dejanja, forenzične preiskave, prideš do osumljenca, delajo se prikriti preiskovalni ukrepi in na koncu je praviloma tudi po standardih stroke razgovor oziroma zaslišanje osumljenca. Se pravi, vse, kar je obremenilno zoper določenega človeka, se dela pred zaslišanjem. Iz tega razloga so vse predlagane rešitve korak v smeri višjih standardov in pravne varnosti osumljencev, ker zdaj, ko policija dela uradne zaznamke, ni dolžna zagotoviti kontradiktornosti tudi s temi predhodnimi preiskovalnimi dejanji, zdaj bo pa to pravica in dolžnost tudi preiskovalnega sodnika, ker bo že v tej fazi imel osumljenec pravico vpogledati v spis, postavljati kakšna nasprotna vprašanja in tako naprej pri predhodnih preiskovalnih dejanjih. Izpostavili ste dilemo, kaj, če bo policija med razgovorom z neko potencialno pričo ugotovila, da je pa to pravzaprav osumljenec. Naredila bo enako kot zdaj – dolžna je takoj prekiniti zadevo, ga poučiti o pravicah kot osumljenca v skladu s četrtim odstavkom veljavnega 148. člena in ga obravnavati kot osumljenca. To je enako urejeno že zdaj in mislim, da policija to dela korektno in pošteno. Ta trenutek ne poznam primera, da bi v taki situaciji prišlo do neke zlorabe. Tako so te zadeve v bistvu, če dobro pogledamo genezo nastanka in procesa predkazenskega postopka, dejansko bistveno višji standardi in pravna varnost osumljencev v predkazenskem postopku. Kar zadeva navajanje poslanca glede prometnih podatkov. Ravno nasprotno, kot je bilo na koncu ugotovljeno – mi bolj določno urejamo in zvišujemo pravno varnost. Namreč, ta del, da ima možnost operater, ko policija ali pa tožilec zahteva določene podatke, ne prometnih, to poudarjam, tu govorimo o členu 148.c, ki govori o tako imenovanih naročniških podatkih. Se pravi, to so tisti podatki o naročnikih pa uporabnikih, ki so tajni, in uporabniki ne želijo, da so v nekih imenikih. Takrat, ko policija in tožilstvo zahtevata te podatke, je glede na sistem operaterjev do določenih podatkov nemogoče priti skozi prometne podatke. Če policija to zahteva, kar je nedopustno tudi po veljavni ureditvi, ker za prometne podatke morajo dobiti odredbo sodišča, v takem primeru ima operater pravico, ne da zavrne zahtevo policije ali tožilca, ampak da pač zaradi dvoma pošlje te podatke sodišču. Sodišče kot garant pogleda in če vidi, da je vse v skladu z zakonom, jih potem da tožilstvu. Skratka, gre za višjo stopnjo pravne varnosti tudi uporabnikov oziroma lastnikov teh telekomunikacijskih naprav. Lahko vam povem tudi iz prakse, da se je že zdaj dogodilo, sicer malokrat, ampak mislim, da približno trikrat, imam v spominu še sam, da je tudi odredbo sodišča operater zavrnil, je ni izvedel, ker je ocenil, da je bila v nasprotju z zakonom, kar je pa nedopustno v pravni državi, ker pravnomočne odločitve in odredbe sodišč smo dolžni vsi, vsi državni organi, vsi spoštovati. In v bistvu je to neka varovalka tako za uporabnike lastnika telefonov in v ničemer ne omejuje policije in tožilstva, ampak samo dviguje pravno varnost uporabnikov in hkrati tudi na nek način ščiti operaterje. Kar se tiče dileme o ustnih odredbah. Te ustne odredbe že zdaj obstajajo v primeru prikritih preiskovalnih ukrepov v polni meri, torej prisluškovanje, snemanje prisluhov in v kakšnih inflagrantnih deliktih na kraju dejanja, ko je storilec na begu, je operativno neizogibno, da je možnost tudi pridobiti te podatke na ustno odredbo. In to, da pa ta ustna se praktično lahko izvede na način, kot je omenil gospod Grims, pa ni nobene pravne ovire. Veliko protokolov je med policijo, operaterji in tako naprej in se te stvari lahko protokolirajo, ali je to po mailu ali je to na ta ali drug elektronski predal; to je stvar v bistvu podzakonske materije oziroma protokolov o učinkovitem izvajanju zakonskih obveznosti in določb. Tako na nek način mi dejansko dvigujemo vse te pravne standarde, tako z vidika pravnega položaja in varnost uporabnikov telefonov ali pa osumljencev v predkazenskem postopku, je pa res, da to na drugi strani terja višjo stopnjo profesionalnosti, skrbnosti in odgovornosti tudi organov odkrivanja in pregona. Tako tukaj ni nobene dileme, da bi bilo kaj ustavno sporno. Gre samo za višjo stopnjo, v bistvu, skrbnosti pri zagotavljanju pravic na obeh straneh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, izvolite, dr. Tašner Vatovec.
Hvala. Imel bi predlog na podlagi tega, kar mi je tudi gospod Stare odgovoril. Na nek način ministrstvo oziroma Vlada vztraja na tem, da je večina teh pomislekov, ki jih je imela Zakonodajno-pravna služba, odpravljenih. Svoje osebno stališče sem že povedal, tudi kako vidim to stvar, torej da niso. Prosil bi, da prekinete sejo in da pridobimo glede tudi na vse amandmaje, ki so bili sprejeti na končno verzijo besedila tega zakona, da se Zakonodajno-pravna služba opredeli ponovno do vseh teh oziroma do tistih pripomb, ki jih je imela, da dejansko ugotovimo, ali so odpravljene. Mislim, da je to ključno za delo Državnega zbora, zato da lahko poslanci, tudi tisti, ki niso člani odbora, ustrezno potem na koncu presojajo glede tega zakona. Mislim, da to lahko naredite po četrtem odstavku 73. člena Poslovnika.
Hvala lepa. Mislim, da bomo mi do tretje obravnave še ta odgovor oziroma mnenje Zakonodajno-pravne službe dobili, zelo natančno. Tako na tej točki ne bi prekinjal seje. Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Dolgo časa se nisem odzival, tudi s proceduralnimi ne, ampak po moji oceni je šla razprava, kako naj rečem, ne vem, v neko tako povsem normalno smer, seveda kritično, ampak dokler se ni oglasil gospod Krajnc s tistim svojim predlogom. Saj ste ga slišali, ne? Gospoda Krajnca sicer tukaj ni, ampak moram mu pa reči to. Če, recimo, gospod Shaker mene imenuje za idiota, pa bedaka, je pa to v redu – verjetno, ne? Ker je on srednješolec, ampak ker sodi k SMC. To sem moral povedati gospodu Krajncu. Okej. Minister se mi je opravičil. Domnevam, da ga ne bo več. Izkoristil je tri četrt časa, pustil je državnega sekretarja tukaj v neko nemilost, ker časa ni kaj dosti več. Ampak minister se je opravičil. Če se ne bi, bi jaz lahko ministru rekel tako – če se ne bi – bi lahko rekel, da jaz s svojim članstvom v partiji nimam nobenih težav, ampak jaz sem šel ven že ob nastanku te države, nekaj prej. On pa nadaljuje tradicije tiste partije še danes, čeprav mogoče ni bil član. Ampak, to bi mu rekel, pa mu ne bom rekel, ker se je opravičil. V redu. Zdaj po vrstnem redu. Najprej malo na ministra. Kar se tiče teh treh profesorjev, sem dejansko rekel, da osebno poznam samo enega. Nisem povedal katerega, ampak poznam dr. Erbežnika, ostalih ne poznam. Vem pa, da to niso generacija gospoda Bavcona in šola gospoda Bavcona, ampak so zagotovo mlajši, ali je 50 ali je 60 mlado in tako naprej pa bi verjetno kar pustil. Vi ste navedli gospoda Keršmanca, Selinškovo in tako dalje kot ljudi, ki to podpirajo in tako naprej. To je isto, kot da bi jaz navedel svoje strokovne sodelavce. Saj moji strokovni sodelavci tudi podpirajo to, kar jaz razpravljam, in mi celo pomagajo pri tem. Namreč, to so vaši strokovni sodelavci. Torej niso referenca, kljub temu da je eden od njih danes okrožni sodnik, to so ljudje, ki so z vami v službi in so bili tam plačani za to, da zagovarjajo vaša stališča. Kar se tiče javne predstavitve mnenj, ste jo kritizirali, češ da ni bilo tu nikogar. Za moje pojme je javna predstavitev mnenj namenjena javnosti, ne poslancu, in tega se držim. Ampak jaz sem tisti dan ležal na očesni kliniki v Celju. Mogoče bi prišel poslušat te ljudi, ne bi pa razpravljal, ker jaz imam možnost razpravljati, oni pa nimajo, oni imajo samo eno tako šanso, 13. 6. je bilo to. Zagotovo bi jih poslušal, če ne bi bil v bolnici, da smo si na jasnem. Ne vem, kdaj vi veste, kaj jaz predavam. Mi boste morali malo pojasniti, kako veste, kaj jaz predavam ali pa sem predaval, bom tako rekel. Češ da policisti ne bi smeli biti obravnavani drugače – to je del mojih predavanj iz leta 2000, ne pa več od 2000 naprej. Zakaj ne več od 2005 ali 2006 naprej, kdaj že? Zato ker so pač prišle te sodbe Evropskega sodišča pa tudi našega Ustavnega sodišča. Tako da je ta del to [[…]]Me pa veseli, da ste pravzaprav priznali to, da je ta 158. člen zdaj napisan tako, da bo uboj policista preiskoval policist, kar je po moji oceni v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča in Evropskega sodišča za človekove pravice. Toliko za nazaj. Državni sekretar je govoril o teh členih, ki jih je omenjal gospod Grims. Ampak poglejte, jaz mislim, da nimate prav. Operater oziroma ponudnik storitev lahko podatke iz obrazloženih razlogov da ne policiji, ampak sodišču oziroma jih ne da policiji in ne tožilstvu, ampak sodišču. Ali se vam ne zdi, da spravljate operaterje v neko vlogo, ki zanje ni primerna? To je isto, kot da, ne vem, zdravnika vprašate, če je sodba napisana v redu ali ni napisana v redu. Namreč, operaterji bodo zdaj morali tiste podatke ocenjevati pa reči, madonca komu bi mi zdaj to dali, ali je zakonito, da damo policiji, ali je prav, da damo policiji, ali ni prav. Kdo bo to delal pri operaterjih? Potem bo pa rekel, ne, zdaj bom pa na svoje stroške to poslal kar sodišču in ne bom poslal policiji oziroma tožilstvu. Po moji oceni je to zgrešeno. Namreč, oni te pravice ne bi smeli imeti, vsaj jaz tako mislim. Pa seveda bodo zdaj oni tudi odločali o tem, kaj bodo dali policiji, kaj tožilstvu oziroma kaj sodstvu. To je po mojem čisto zgrešeno. Četrti odstavek 149.c člena pa pravi celo to, da operater obvešča osebo o predaji podatkov. Ne vem, zakaj take stroške dajati operaterju, saj on ni predal podatkov policiji oziroma tožilstvu zato, ker bi on to želel in ima s tem neke stroške, ampak zato, ker to mora narediti. Če pa to mora narediti, pa naj organ, ki je podatke dobil, obvešča, ne pa operaterji. Kar se tiče amandmajev – če sem jih prav videl, toliko jih je že bilo pri tem zakonu, da je praktično nemogoče slediti celotni zadevi – jaz sem v razpravah pred tem jasno opozoril v zvezi z drugim odstavkom 150.a člena, ki govori o IMSI-catcherju, to se pravi, da gre za ugotavljanje telefonskih številk. Če bo policija – evo, jaz si rad sposodim praktični primer – želela ugotoviti, kakšna je moja številka, kakšna je številka gospoda Horvata iz takšnih ali drugačnih razlogov, bo to ugotovila z porabo IMSI-catcherja. Tukaj gre za utemeljen sum. Ko pogledate 149.b člen, ko gre pa za posredovanje komunikacijskih podatkov, pa gre za navaden sum. To ste menda, če sem prav videl, z amandmaji popravili. V redu, pač. Zagotovo pa ostaja v celoti odprto vprašanje 149.b člena, to lahko rečem na osnovi pogovora z informacijsko pooblaščenko. 149.b člen, na to sem vas že nekajkrat opozarjal, je neposredno povezan s členi od 162 pa do 169, z vsemi temi členi, Zakona o elektronskih komunikacijah. Vi ste tu zdaj naredili tako zgodbo, da je stvar precej nejasna. Namreč, vsi členi od 162 do 169 Zakona o elektronskih komunikacijah so razveljavljeni. Razveljavljeni. Ustavno sodišče je celo reklo, da se morajo vsi podatki, pridobljeni po teh členih, nemudoma uničiti ne glede na to, kje so, na policiji, tožilstvu ali sodstvu. Kaj se danes dogaja? Danes se dogaja to, da sodišča po nekem, ne vem, kaj je tisto, priporočilu, sklepu ali kaj je že Vrhovnega sodišča uporabljajo ekonomske podatke in jih pošiljajo policiji in tožilstvu. Ekonomski podatki so pa tisti podatki, ki govorijo o tem, kam ste vi klicali, kdaj ste klicali, koga ste klicali, koliko ste porabili. Ti podatki se zbirajo iz popolnoma drugih razlogov, to je iz razlogov plačevanja računov, in ti se danes posredujejo policiji, pa se po moji oceni ne bi smeli. Kup ustavnih sporov na to temo teče in mislim, da se zna zgoditi, da bo država plačala zelo veliko. Ministrstvo za pravosodje trdi, da gre za uskladitev z ustavo, govorim o 149.b členu. V primerjalnem pregledu, če bi pogledali recimo Nemčijo, boste našli, da gre v Nemčiji za najhujša kazniva dejanja, ko je možno te podatke posredovati policiji ali tožilstvu, mi smo pa imeli do zdaj ureditev, ko je bilo praktično vse podatke možno dati ali vsaj večino njih je bilo možno dati, kar je bilo razveljavljeno tako na evropskem nivoju kot z odločbo Ustavnega sodišča. Vsaj Nemci imajo tukaj notri najhujša kazniva dejanja zoper ustavno ureditev in še kaj, mi smo pa zdaj v 149.b členu vnesli eno leto zapora kot pogoj za to, da se taki podatki lahko posredujejo. Ampak glejte, do eno leto zapora in več – nižjih kazni od tega je 15 % in ne več. To pomeni, da bo še vedno za 85 % možno posredovati podatke po 149.b členu, kar je po mojem, po moji oceni v nasprotju tako z evropsko uredbo na tem področju kot tudi z odločitvijo našega Ustavnega sodišča, cel člen, razlogi za sum. Seveda pa je precej nesprejemljiv in nizek standard. Naj opozorim samo še na rešitev, rešitev bi bila sklicevanje na 150. člen, mislim na kriterije za prisluhe. Toliko v tej fazi z moje strani. Jaz sem vedno pripravljen na korektno razpravo, če pa me kdo žali ali kaj drugega počne z menoj, pa hudo ugriznem nazaj. To ste pa že videli – ali ne? Pa še bom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister! Zakon o kazenskem postopku se res že kar nekaj mesecev vrti v Državnem zboru. Veliko je bilo povedanega, sami ste naštevali, pa vendarle se mi zdi, da je problem in tehten pomislek tudi na strani opozicije, kako in kaj narediti, da vendarle šibkejši v tem zakonu ne bo še bolj oškodovan oziroma problem časovnega skrajševanja postopkov se mi zdi, da je lahko problem oškodovanja in povzroča škodo osumljencu. Osebno se mi zdi tukaj vredno razmisleka, kar se tega tiče. Še posebno z vidika, da vendarle vsi ves čas govorimo, da je treba vrniti zaupanje v pravno državo, da si želimo učinkovito in pravično sojenje. Pa vendarle ne smemo pozabiti na tistega najšibkejšega, mogoče. Tako kot ste sami sicer dejali, da jih prinaša ta zakon, v določenem pogledu prikimam vsem vašim trditvam, pa vendarle se mi zdi, da preveč pušča priprta vrata tudi kakšnim drugačnim praksam. Ljudje brez odvetnikov – se mi zdi, da je s tega vidika zelo dobro pogledati pa biti, ne vem, sama sem tukaj precej previdna. Ne upam si v popolnosti trditi, da bodo ti ljudje mogoče bolj zaščiteni kot tisti, ki imajo denar in si lahko privoščijo najboljše odvetnike v državi. Resnično ni zastonj verjetno vsesplošno znak rek, da imamo pravno državo dveh nivojev – za tiste, za katere zakoni veljajo, in za tiste, za katere zakoni ne veljajo in ki imajo denar, da ti zakoni ne veljajo. Mislim, da moramo vsi skupaj delati v smeri, da so zakoni resnično za vse enaki in da so za tiste, ki so hujši kršitelji, postopki hitrejši, ne pa, da se vlečejo v nedogled. Ne nazadnje sem tudi sama opozarjala na problem, ki je na nek način v ponedeljek vendarle prišel do epiloga. Pa vendarle si v Novi Sloveniji želimo, da imamo državo vseh državljanov in da je država za vse državljane enaka in da se udejanji načelo enakosti pred zakonom za vse, tudi za tiste, ki so mogoče v nekem postopku zamudili rok. Govorim o našem 141.a členu, ki smo ga že na sami seji odbora dali v prehodne določbe. Lahko rečem, da sem bila na nek način razočarana nad glasovanjem proti našemu amandmaju, ki je dejansko temelj in omogoča enakopravnost državljanov in da je zakon za vse enak. Govorim predvsem o ljudeh, o žrtvah, ki dejansko niso imeli možnosti za rehabilitacijo pokojnih oziroma se jim je ta možnost leta 2012 prekinila. Seveda smo poleg zakona o arhivskem gradivu, ki je bil vendarle dostopen zakon, da so ljudje začeli iskati zadeve o svojih pogrešanih, svojih svojcih, imeli zakon o dostojnem pokopu, kjer so se dejansko začele odkrivati v Sloveniji stvari šele v zadnjem letu, dveh. Zdi se mi, da je smiselno, da se potem tudi amandma Nove Slovenije sprejme in da se da ljudem, ki želijo rehabilitirati svoje svojce, tudi ta možnost v Kazenskem zakoniku. Zdi se mi, da je v civiliziranem svetu splošno sprejeto načelo, da vojni zločini ne zastarajo. Se pravi, če nekaj ne zastara, ne moremo mi nekomu jemati pravice, da dokaže, človeka opereš tiste krivde, za katero v resnici ni bil kriv in je bilo pod nekim režimom dejansko rečeno, da je bil kriv, pa mogoče [[…]]Imamo uspešen primer Hribarjev, ampak primer Hribarjev se je zgodil še v času, ki jim je to rehabilitacijo omogočal. Zdi se mi, da je prav in pravično do vseh državljanov, da to možnost še damo. Naš prvotni amandma je bil sicer k 121. členu, ki dejansko ni imel časovne omejitve, potem smo se dogovorili tudi z ministrstvom, da damo neko časovno omejitev, in smo dali to časovno omejitev do 31. 12. 2020. Prepričana sem, da se bodo v tem času zadeve v Sloveniji prav obrnile, še predvsem zaradi zakona o dostojnem pokopu, in da bomo vendarle lahko rekli, da smo dali možnost vsemdržavljanom pred sodnim varstvom in možnost, da operejo krivde svojcev, za katere lahko dokažejo, da niso bili krivi. Zato prosim tudi vas, koalicija, da vendarle razumete, da je potreba po tem predvsem z vidika pravne države, in ne nazadnje – kaj državo to stane? Moje vprašanje, kaj državo stane podaljšanje roka oziroma ponovna vzpostavitev roka do 31. 12. 2020.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, ampak se je najbrž prijavil takrat, ko je hotel postopkovno. Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim, da se prijavite. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Izvolite, dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Mislim, da smo še vedno pri amandmaju k 3. členu. [[oglašanje iz dvorane]] Skupno je? Aha, se opravičujem, ker nisem morda [[…]]
Ne, formalno smo pri 3., ampak razpravljamo v celoti.
Se pravi, še vedno razpravljamo na splošno o tretjem pri prvem amandmaju. Morda bi povedala samo nekaj, kolega Gorenaka ni v dvorani, ki je omenjal gospoda Krajnca, ne vem, ali ima privide ali kaj, danes tukaj v dvorani kolega Krajnca ni bilo. Bilo je drugo, proceduralno je imel kolega Aleksander Kavčič. Da ne bi ostalo neizrečeno to, da se nekoga omenja, ki ga ni tukaj. Samo toliko, da opozorim tudi zaradi javnosti in magnetograma. ZKP, Zakon o kazenskem postopku, je težka materija, čeprav se nam morda zdi, tudi laični javnosti, da o tem kar dosti vemo, ker je to morda ena stvar, o kateri dostikrat govorimo, ki nam je najbližje, ker se pojavi tudi v javnosti, v kateri lahko razpravljamo. Recimo če jo primerjam s pravdnim postopkom, o katerem nismo kaj dosti razpravljali. Tukaj smo sprejeli spremembo ZKP pf, brez – pa je bistveno več teh pravdnih sporov, pa smo tole naredili ena, dva, tri. Nekako je morda bližje navadnemu smrtniku, ali kako naj rečem, da me ne bo spet kdo za besedo prijel, da sem mislila kaj slabšalnega. Ampak gre pa za en zelo zapleten sistem norm, ki so med seboj povezane in ki se ena na drugo navezujejo in ki zagotavljajo predvsem varstvo v postopku osumljencev oziroma obdolžencev oziroma potem obtoženih, in potem je drugi zakon, ki ureja izvrševanje kazenskih sankcij. Nekdo je omenil, da bo pa treba hitreje samo v ilustracijo tega nerazumevanja, nekdo je omenil, mislim, da kolegica Iva Dimic, dajmo pa tiste, ki so zagrešili hujše kršitve, hitreje kaznovati. To je eno tipično nerazumevanje Kazenskega zakonika in kazenskega postopka, če gre za hujše kršitve, je postopek seveda bolj zapleten in kompliciran, da se ja zagotovi več oblik varstva v postopku nekomu, ki je osumljen oziroma obtožen težjega kaznivega dejanja. To so daljši postopki, ne skrajšani postopki. Mislila sem razpravljati tudi o naslednjem amandmaju pri 38. členu, kjer je zdaj nov četrti odstavek predlagan, amandma SMC, Desus ter SD, da se dopolni varstvo osumljenca, kadar je zaslišan v predkazenskem postopku. Ta člen je bil že v skladu z javno razpravo amandmiran, tudi popravljen v skladu s pripombami Zakonodajno-pravne službe. Poleg tega, da se zagotavlja v tretjem odstavku ta člen, to je torej 148.a člen Zakona o kazenskem postopku, 38. člen sprememb zakona, so določena pravila, na kakšen način se zaslišuje osumljenec, tu še ne govorimo o obdolžencu, na kakšen način, pod kakšnimi pogoji se lahko zaslišuje osumljenca, kakšni pogoji, kakšen pravni pouk morajo biti in tudi, če se je nezmožen sam uspešno braniti, da mu mora država na svoje stroške postaviti zagovornika, to je ta varovalka. Tudi če osumljenec kadarkoli med zaslišanjem izjavi, da želi zagovornika, mora policija zaslišanje takoj prekiniti in ravnati po petem odstavku prejšnjega člena. V četrtem odstavku se torej dodaja s tem amandmajem še več varoval, še več pravnih poukov, da bi osumljenec še bolj razumel, kakšne pravice ima v tem postopku. Gre za predkazenski postopek, ko sploh še nimamo vložene obtožnice, v bistvu gre za zbiranje podatkov o tem, ali bo sploh ali ne bo vložena obtožnica. Ne govorimo, da postopek že poteka pred sodiščem, poteka pred policijo in pred tožilcem, ni še kazenskega postopka. Edino, kar želim poudariti, je še to, da v kazenskem [[…]]Ja, pridobimo, po novem bomo imeli, če bo ta zakon, ko bo ta zakon sprejet v obliki, kot je predlagan, del preiskovalnih dejanj, torej del dokazov, ki se bodo potem tako ali tako izvajali še enkrat na glavni obravnavi. Zdaj trenutno se dokazi pridobivajo v predkazenskem postopku, potem se ponovi vse v preiskavi pa še enkrat na glavni obravnavi vse skupaj. Trikrat. O tem smo se že pogovarjali, nismo bili sposobni narediti ZKP, da bi odpravili preiskavo, čeprav je veliko govora o tem, da je to potrebno. Dobro, smo se odločili, tukaj bomo delno šli v pridobivanje posameznih dokazov v predkazenskem postopku in bomo šli neposredno na glavno obravnavo, kjer se bo to izvajalo, torej zaslišanje prič in zaslišanje osumljenca. Pa saj to niso edini dokazi v postopku! Ne vem, če ste kdaj gledali ZKP pa ostale določbe, so še listine, so še izvedenci, je cel kup stvari, ki so dokazi, ki se bodo še vedno izvajali na isti način. In ko reče nekdo, kolega Vatovec – ker sem rekla, da sodba ne bo smela temeljiti na izpovedbi priče v predkazenskem postopku ali samo izključno na izpovedbi priče pred osumljencem v predkazenskem postopku – da pa bo že sodišče pač nekaj našlo, ja, res ne vem no, na tak način pa kazenski postopek ne poteka in ne more potekati. Tožilec je tisti, ki mora predložiti dokaze, tudi v preiskavi se še lahko pridobijo, torej zdaj pač ne bo šlo za zaslišanje osumljenca in priče, ampak kar tako enostavno, da bo zdaj država pa še kar nekaj našla v kazenskem postopku [[…]]Oprostite, kazenski postopek ni urejen na ta način, zato je tako decidiran, precizen in jasen, da ima osumljenec oziroma obtoženec potem v postopku veliko možnosti za obrambo in možnosti, da predstavi nasprotne dokaze, ki jih mora sodišče upoštevati, da ne more – ker to, da bo pa zdaj sodišče kar nekaj našlo, lahko reče res samo nekdo, ki tega postopka ne pozna dovolj dobro. To me je pa, oprostite, malo zbodlo in verjamem, da niti ni bilo čisto zares tako mišljeno, ampak ne moremo reči, ne drži, da bo sodišče zdaj kar arbitrarno neki dokaz poiskalo, pa bo še malo skvačkalo, da bo pač nekoga obsodilo. Zakon o kazenskem postopku je narejen tako, da ni mogoče, da si kar izmisliš neki dokaz. Če pa je zaslišanje priče in je zaslišanje osumljenca – dobro, osumljenec se večinoma pač ne bo sam izrekel, da je kriv, odvisno, večinoma ni temu tako, lahko je tudi tiho – če so zaslišanja več prič in so drugi dokazi, ki jih je tudi mogoče izpodbijati, obramba ima možnost, da predlaga svoje nasprotne dokaze, in bo imela tudi vpogled v gradivo že v predkazenskem postopku, mislim, da res ne more biti argument, da bo pa zdaj to ogrožalo osumljenca, ki ima v kazenskem postopku zelo veliko možnosti za svojo obrambo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Prej je v svoji razpravi minister kar precej polemiziral s tem, kdo koga pozna na področju pravnih strokovnjakov, kdo je komu bližje in tako naprej. Zdaj ko začenjam to razpravo, vnaprej povem, da ne poznam nikogar in da se držim izključno svetopisemskega zapisa »po njih delih jih boste spoznali« in iz tega bo tudi sledila moja razprava. Vendar pa dovolite, da se obregnem tudi ob to, kar je minister sam izpostavil. Moje osebno mnenje o ministru poznate, vendar pa govorim o institutu ministra in tukaj se mi zdi zelo pomembno, da nekatere stvari razčistimo oziroma morda tudi pojasnimo. Jaz nisem več mlada, ampak vseeno v tej slovenski državi sodim med neko mlajšo generacijo. Mene osebno ne moti, kdo je imel partijsko knjižico in kdo je ni imel. Vem tudi, da so jo nekateri morali imeti, da so sploh lahko opravljali svojo službo oziroma tisto, za kar so se izobrazili. Me pa moti nekaj drugega, da imamo ali pa smo imeli, potem ko smo tukaj pri tem trgu spustili jugoslovansko zastavo in dvignili slovensko, ko smo sprejeli svojo ustavo, še vedno posameznike tudi na najvišjih nivojih pravosodja, ki so kršili človekove pravice. Mislim, da bi o tem minister moral kakšno reči, da je na najvišji veji, sodni veji oblasti podpiral ljudi, ki so kršili človekove pravice, da ministru še danes ni v interesu, da se objavijo seznami sodnikov, ki pri svojem delu kršijo človekove pravice. Govorim o tej državi in ne o tisti, ki je ni bilo več. Mislim, veste, da je to, kdo je imel knjižico, najmanjši problem. Problem imamo danes tukaj, problem imamo pri tem, o čemer sem govorila, in problem imamo tudi pri tem zakonu. Veste, nisem jaz tista, ampak je eden od strokovnjakov zapisal, da so posamezne rešitve, ki jih uvaja ZKP, dejansko rešitve, ki jih je poznal jugoslovanski ZKP iz leta 1948, ki je bil najbolj inkvizitoren postopek v nekdanji državi. To vam danes pišejo strokovnjaki in nad tem se zamislite, minister, ne nad tem, kdo je nekoč imel rdečo knjižico. Prav tako se v precejšnji meri strinjam s kolegico Jasno, ki je govorila o tem, da je pravzaprav pomembna učinkovitost, in ne hitrost, seveda pa v nekem delu tudi hitrost ni zanemarljiva. Predvsem pa se ne bi smelo dogajati, kar se dogaja, da imamo pri teh rečeh dvojna merila, da se nekateri postopki izredno hitro zaključijo, nekateri postopki pravzaprav niti ne pridejo v sam postopek, se že končajo, predno se dobro začnejo, na drugi strani imamo pa postopke, ki se zaključujejo v rekordnem času, na koncu pa se ugotovi, da so bile kršene človekove pravice. Nad tem se mora ministrstvo še kako zamisliti. Poglejte, minister, vi ste ničkolikokrat v prejšnji vlogi razlagali o tem, da je edini odgovor na korupcijo transparentnost, tudi kar se tiče zakonodaje. Zdaj pa mi povejte, ali se je ta zakon res posvetil temu, da bi bil transparenten, kolikor je le mogoče. Naj spomnim, da se je ta postopek začel nekako tako, da smo obravnavali zadevo v Državnem zboru in na predlog koalicije je prišel na mizo sklep, da se opravi javna razprava. Edino pravilno, da ne bo pomote. Edino pravilno, ampak, minister, to ni prišlo na vaš predlog, kajti če bi bil to vaš predlog, bi to lahko bilo že pred tem. Pred tem bi lahko poskrbeli, da se strokovna javnost o predlogu zakona čim bolj zedini. Ni ga bilo treba na vsak način forsirati, in da je potem od odbora v postopku prišlo do javne razprave. Tega v predhodni fazi niste storili, ker je bilo preveč različnih mnenj in premnogo tistih, ki se z vami ne strinjajo. Naj vas spomnim tukaj na tako imenovani Zakon o državnem odvetništvu – kaj ste počeli? Ta zakon je izsiljen in boste videli, da izsiljene stvari dolgoročno nikoli niso koristne. Po tistem, ko je bila tako imenovana javna razprava in so se slišala različna mnenja, strokovna mnenja, posamezne zadeve so tudi koristne, jaz želim biti resnično karseda objektivna, ampak bile so pa tudi številne pripombe. In potem smo imeli zopet sklicano sejo in tista seja je bila zopet preložena. To torej pomeni, da je tukaj dejansko ogromno ogromno nedorečenosti. Potem smo imeli sejo, ogromno amandmajev, ampak glejte, danes jih imamo na mizi zopet ogromno, zato tudi pozdravljam tisto odločitev, ko je bilo rečeno, da naj opravimo neko splošno razpravo, zato ker se lahko tem amandmajem v celoti posvetimo. Ampak glejte, tako je potekal ta vaš transparentni predlog zakona. Danes ste seveda v drugi vlogi in je vse lažje, ampak eni od vlad ste očitali hitrost postopkov, nedorečenost, pa morate vedeti, da so bili v veliki meri tisti predlogi zakonov celo parlamentarno usklajeni, ne samo koalicijsko. Ampak to so vaša dvojna merila, ki smo jih že vajeni, in pustiva to. Lotila bi se tudi posameznih amandmajev. Nekatere od njih so že kolegi kar secirali in predstavili, tudi mag. Grims, vendar pa bi mogoče izpostavila amandma, ki se dotika tega, da se pa vendarle zaradi možnih zlorab pri prikritem preiskovalnem prometu posredovanja telekomunikacijskih podatkov namesto ustne odredbe odredi elektronska pot v varen informacijski sistem. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je to tudi ena varovalka pri zlorabi, ker gre tudi za eno bolj transparentno pot. Transparentni minister bo verjetno ta transparentni predlog amandmaja podprl. Jaz tukaj ne vidim, v čem bi lahko ministrstvo temu predlogu nasprotovalo, namesto ustnega se pač uporabi elektronska pot v varni informacijski sistem in zadeva se prav nič ne podaljša. Veliko je bilo že rečenega o tako imenovanih operaterjih. Prej je kolega Grims povedal, da sami nasprotujejo temu predlogu, ki je danes v zakonu. Če pri njih vlada zdrav razum, je to čisto logična posledica – si predstavljate, da je zdaj operater tisti, ki bo odločal, kam in katere podatke bo posredoval? Pa saj ni strokovnjak za to! To je nelogična rešitev, to je prenašanje odgovornosti na ljudi, ki v svojem delokrogu ne smejo imeti teh obveznosti. Njihov delokrog ni namenjen temu, da bodo zdaj odločali, ali jih bodo posredovali sodišču ali jih bodo posredovali tožilstvu in tako naprej. In to vi zdaj določate – operaterji bodo morali sprejemati te odločitve. Tu se pa res nekdo močno heca. Kdo bo prevzel tako odgovornost? Saj ni na tem delovnem mestu zato, da bo zdaj on odrejal tisto, kar je treba poslati in česar ni treba poslati, potem pa še celo določal, komu poslati. Popolnoma zgrešena rešitev! Trdim, da v zakon kot tak pa tudi v širšo uporabo ne prinaša koristnosti, kvečjemu nasprotja. Dileme in nezadovoljstvo se pojavljajo pri operaterjih in nezadovoljna bo javnost, spoštovani. Danes ti bodo prisluškovali, potem bo pa nek operater odločil, kaj bo dal naprej, ali to, ko se bom doma pogovarjala o tem, koliko krompirja je treba dati za kosilo, ali morda to, kje sem ga kupila, na kateri tržnici. On bo zdaj odločal o tem, kaj je koristno za to, da bo ta podatek romal naprej. Mislim, zgrešeno, res zgrešeno. Prav tako v Slovenski demokratski stranki v korist preiskave predlagamo, da mora preiskovalni sodnik o zahtevi za odredbo preiskave odločiti najkasneje v roku enega meseca od njenega prejema. Tu pa zagotovo pripomoremo h krajšanju celotnih procesov. Po predlogu zakona je to tri mesece. Da ne bo nesporazuma, tisti, ki tega člena ne poznate, gre za to, da se zadeva lahko potem podaljša. In ni nobenega problema, če so za to navedene neke objektivne okoliščine zakaj. Ampak ne, da se zopet podaljša za tri mesece pa potem še za tri mesece, to je skupaj praktično eno leto. Mi predlagamo rešitev, vse po mesec dni. To pa pomeni skupni čas treh mesecev, to je toliko, kot jih vi v osnovi dajete že za prvo tako imenovano zahtevo preiskovalnega sodnika. To pa je bistveno skrajšanje. Trdim, da zato ne bo nič manjše učinkovitosti. Ne bo je. Preiskovalni sodnik bo vedel, kdaj ima rok, če tega ne bo mogel storiti, ima tudi možnost za podaljšanje, ker lahko pride do takšnih okoliščin, to vsi vemo. Ampak dajmo skrajšati te roke! Tu pa menim, da bi zadeva še kako koristila pri sami učinkovitosti. Skratka, zdaj ministra ponovno ni v dvorani, še enkrat, namesto da se ukvarja z nošenjem rdečih knjižic, naj se ukvarja s transparentnostjo, naj se ukvarja z učinkovitostjo pravosodja, naj se ukvarja s tem, da bodo kršitve človekovih pravic kvečjemu izjema, ki se bo zgodila, pa še ta se ne sme, da bomo državljanke in državljani vedeli, kdo so sodniki, ki so kršili človekove pravice, da bomo bolj jasno vedeli, na kakšen način se izbirajo sodniki, in ne tega, kdo je nosil kakšno knjižico v preteklosti. Sicer pa, kot sem povedala na začetku, »po njih delih jih bomo spoznali«. Jaz osebno sem ministra že precej dobro, ne želim si, da ga tudi kdo drug na takšen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Državni sekretar gospod Darko Stare, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana poslanka, rad bi dal samo dva poudarka na to vaše razmišljanje oziroma pripombe okrog 149.c člena, ki ureja posredovanje podatkov od operaterjev do policije ali tožilstva. Gre za naročniške podatke, torej iz telefonskih imenikov, ki so tajni, če naročnik oziroma uporabnik tako želi. Pravite, da mi zdaj s to spremembo nalagamo operaterjem, da bodo morali odločati – oni že zdaj odločajo. Oni po zakonu upravljajo s temi podatki in lahko te podatke samo na zakoniti podlagi posredujejo pristojnim organom. Mi imamo po veljavnem tretjem odstavku 149.b člena zdaj situacijo, da policija včasih nehote ali pa pomotoma zahteva podatke, za katere je pravzaprav potrebna odredba sodišča, torej prometne podatke, in jih operater preprosto ne pošlje, kar je do neke mere, če govorim sistemsko, težko sprejemljivo, da nek državni organ, ker se predpostavlja, da dela po zakonu, neka zasebna gospodarska družba omeji s tem, da mu nečesa ne da. Mi zagotavljamo s to dopolnitvijo te ureditve način, da bo operater vedno moral odreagirati na zahtevo tožilstva ali policije, govorimo o naročniških podatkih, vendar če bo menil, da je zahteva nezakonita, da policija ali tožilstvo zahtevata nekaj, za kar bi bila potrebna odredba sodišča, bo on to realiziral in bo poslal zahtevane podatke sodišču, ki je garant zakonitosti, in sodišče bo ocenilo, ali je vse v skladu z zakonom, in bo to posredovalo. Zdaj imamo pa situacijo, da operater tega sploh ne realizira, kar je nedopustno z vidika učinkovitosti predkazenskega postopka in funkcije organa odkrivanja pregona. Tukaj gre za ukrep, ki je namenjen ravno temu, kar tudi vi govorite. In vsi skupaj si želimo, da bi bili učinkoviti in da ne bo ena zasebna gospodarska družba ali pa operater, kakorkoli ga imenujemo, ne glede na to razpolagala na način, da podatkov ne da. Gospod spoštovani poslanec se bo spomnil, kakšni so bili problemi s 55. členom Zakona o policiji, ki je te stvari urejal, govorim o naročniških podatkih, ko so se pojavili novi zasebni operaterji na našem trgu in so preprosto zavračali zahtevke in jih ni bilo. Zato je pred 12 leti nastal ta 149.b člen, da se te stvari na neki način omejijo, pa vendar to še traja. Skratka, mi ne nalagamo nobene nove odgovornosti operaterju, ampak samo zagotavljamo, da bodo odločitve sprejete in tam, kjer so dvomljive, da bo proces stekel, za to gre. Mislim, da je to prav in dobro. Razumem pa, da se operaterji na neki način hočejo izogibati odgovornosti, ampak ta odgovornost, da oni odločajo, da ne posredujejo podatkov, se mi zdi, da je v nasprotju z javnim interesom, ki ga izražata že sedaj veljavni Kazenski zakonik in pa Zakon o kazenskem postopku. Sodišče bo tisto, ki bo odločilo. Imamo tudi primere, da je operater zavrnil odredbo sodišča, ker je smatral, da je nezakonita, in je ni realiziral, kar je absolutno nedopustno v demokratični pravni državi, in to se ne sme dogajati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, dr. Vinko Gorenak? [[oglašanje iz dvorane]] Replika, dobro. Postopkovno, gospa Anja Žibert. [[oglašanje iz dvorane]] Tudi replika? Replika, dr. Vinko Gorenak.
Precej na kratko, ker sodi v ta kontekst. Absolutno sodi v ta kontekst. Gremo nazaj, mi poznamo primer v slovenskem prostoru, delno je tajen in ne smemo povedati natančnih stvari, ampak vi ga poznate in jaz ga poznam. Policija je zahtevala neke podatke iz nekega oddajnika, tožilstvo se je s tem strinjalo, preiskovalni sodnik je izdal odredbo, operater pa je rekel: »Ne, nimate zakonite podlage.« Do tukaj imate prav, ampak res je pa nekaj, da je operater imel prav, ne sodišče, to pa oba veva. Operater je imel prav, ne sodišče. Vemo, o čem govorim. Če pa zdaj jaz tiste besede, ki ste jih vi izrekli, okoli obrnem, je pa stvar taka, da zdaj operaterja postavljate v vlogo presojevalca zakona. Ja, seveda, saj zdaj bo operater tisti, ki bo rekel, aha, imam tele pa tele pa tele podatke, kam jih naj zdaj dam, tožilcu ali na sodišče. Ne sodi ta vloga k operaterju, na nobeden način. Operater jih mora dati, pika, amen, gotovo. Toliko kot dopolnitev tega. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, replika.
Kar podobno razmišljava s kolegom Gorenakom. Da bo nedvoumno in predvsem v korist državljanom, mi zdaj odgovorite, ali bodo operaterji arbitrarno odločali, kaj bodo poslali policiji in državnemu tožilstvu in kaj sodišču. Bodo ali ne bodo? Bodo. In to je problem, na katerega mi opozarjamo. Bodo, ker se bodo oni odločali, komu bodo poslali. Seveda, to je v tem predlogu, poglejte si. In to je tisto, česar ne moremo nalagati operaterjem. Ne smemo. To ni prav, ker niti niso za to usposobljeni, da bodo zdaj oni odločali, kaj in kako. Naj gre tako, kot bi moralo iti, vse, kar je, morajo dati naprej in pika.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 3. in 113. členu in amandmaju Poslanske skupine Levica? Ne. Potem zaključujem razpravo. Hvala lepa. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 16. členu vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 38., 39., 56. in 58. členu, bomo razpravo o amandmajih k tem členom opravili skupaj. V razpravo dajem 16., 18., 39., 56. in 58. člen ter amandmaje Poslanske skupine Levica in amandmaja poslanskih skupin SMC, Desus in SD k tem členom. Želi kdo razpravljati? Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Levičarjev ni tu, zdaj jih pa jaz zagovarjam. Zdaj je pa že malo komična situacija. Vsi ti členi, ki jih je pripravila Levica, so členi, ki pravzaprav črtajo tako imenovano ukinjanje sodne preiskave, oziroma členi, ki postavljajo stvari nazaj na staro mesto. To pomeni, da sodna preiskava taka, kot je, tudi ostane. To zagovarjajo tudi ugledni pravni strokovnjaki, prej sem jih omenil, tudi trije profesorji treh pravnih fakultet. Zaradi tega je danes za koalicijo – pravzaprav ne vem, če je kakšen test, ampak koalicija je tu na preizkusu, ali bomo šli v to ali bomo šli v drugo smer. Če bomo šli v to smer, da ne bi podprli amandmajev, ki so bili pravkar omenjeni, potem gremo v smeri nekega kaosa. Kaosa, ki bo pomenil precej precej nejasno pravno stanje, nejasno pravno varnost, če želite, državljanov, ki se bodo znašli v teh postopkih, iz temeljnega razloga, ker enostavno ne tožilci ne policisti ne bodo najbolje vedeli, kako ravnati v posameznih primerih, ker se sodna preiskava zdaj delno ukinja, delno se pa ne ukinja, malo jo imamo, malo je pa nimamo in malo lahko odloča kriminalist, malo lahko odloča tožilec in tako dalje in tako dalje. Zato pravim, da bo nastala zmeda, zato kaže te amandmaje v celoti podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Darko Stare.
Hvala. Rad bi samo v izogib nesporazumu povedal, da v nobenem primeru kriminalist ne more odločati o sodni preiskavi. V veljavni ureditvi o sodni preiskavi odloča izključno preiskovalni sodnik, odloča pa lahko izključno na predlog državnega tožilca. Torej, danes sodne preiskave ni, če jo državni tožilec ne predlaga. Je ne more biti. Vedno je tožilec tisti. Ampak namen sodne preiskave ni v tem, da je sodnik oziroma preiskovalni sodnik pomočnik tožilca, ampak je namen sodne preiskave, da se sodno zavarujejo dokazi, ki bi jih bilo kasneje nemogoče, ali pa bi bilo veliko tveganje, da bi bili uničeni oziroma jih ne bi bilo mogoče zavarovati. Bistvo te zgodbe želim v izogib nesporazumu eksplicirati, mi ne ukinjamo, mi v bistvu v resnici konkretiziramo odločbo Matko, Rehbock, ki ste jo omenili, kjer je Evropsko sodišče povedalo, da mora tožilec, organ pregona v najkrajšem možnem času uporabiti vsa zakonita orodja in pravna sredstva, ki jih ima, zato da se lahko hitro odloči o tem, kar je njegova funkcija, o pregonu da ali ne. Zaradi tega je bil že 2004 uzakonjen 165.a člen, ki govori o tako imenovanih predhodnih preiskovalnih dejanjih, ki so namenjena ravno temu, da kadar je potrebno, ne vem, zaslišanje ene priče, da to predlaga državni tožilec, da ni potrebna sodna preiskava, ki potem terja, kot je že minister povedal, vročanja, pritožbe na senat, na višje sodišče. 90 % časa za te 2, 3, 4 leta trajajoče preiskave, čeprav je instrukcijski rok 6 mesecev, to veste vsi, traja po toliko let, ker se sploh pri zahtevnem kriminalu vroča ljudem v tujino, jih ni mogoče doseči in vse čaka. Že takrat je Evropsko sodišče v isti sodbi, kot ste vi povedali, prav to ekspliciralo, in leta 2014 naše sodišče. Dolžnost organov pregona je, da v najkrajšem možnem času uporabljajo vsa zakonita preiskovalna sredstva, ki jih zakon določa. Vrstni red, obseg pa avtonomno določajo sami. Škoda je bila v tem, da je spremembo, ki je bila 2004 v ZKP že narejena, potem tožilstvo interpretiralo, da lahko predlaga samo eno preiskovalno dejanje, čeprav je bilo iz gradiva obrazložitve člena zelo jasno, da jih lahko predlaga več. Mi zdaj v bistvu samo zapovedujemo to, kar je tako ali tako po ustavi pozitivna obveznost vsakega državnega organa, da mora v svojem prizadevanju, v svoji funkciji uporabiti vse, kar ima na razpolago, in tožilec je tisti, ki mora presoditi, ali bo predlagal PPD ali ne, ali bo predlagal sodno preiskavo. Nikjer je ne omejujemo, ne ukinjamo, ne spreminjamo, samo zakonsko je jasno eksplicirana njegova dolžnost, ki izhaja iz ustave, da uporabi vse v najkrajšem možnem času, zato da uresniči svojo funkcijo. To je to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa. Samo na kratko bi dopolnil državnega sekretarja glede tega, kolikor sem slišal – se opravičujem, če nisem povsem slišal, bil sem v vladni sobi, slišal sem vaš nastop, ampak potem sem šel pa sem – da bo s tem zdaj postavljena neka situacija, kjer policisti, tožilci ne bodo vedeli, kaj početi, zato ker imamo sistem, bomo rekli, ki ni ne tič ne miš, najbrž niste tako rekli, ampak lahko bi tudi tako rekli, pa ne mislim tega slabšalno. Rad bi rekel naslednje, trenutno imamo sistem, katerega edina kontradiktornost, ki je, je kontradiktornost znotraj samega sebe. Zakaj? Zato ker po sami naravi stvari, in to vi seveda zelo dobro veste, policija zbira obvestila, zbira dokaze, opravlja razgovore z osumljenci, temu ne morem reči zaslišanje, nastajajo uradni zaznamki, opravlja razgovore z domnevnimi pričami, ki se jim ne reče priče, ampak se jim reče osebe, ki bi lahko dale potrebna obvestila v predkazenskem postopku. In spet pridemo do UZ-jev. Ti UZ-ji so se skozi desetletja sodne prakse in sprememb zakona spreminjali po svoji teži in naravi. Po zadnji odločitvi Vrhovnega sodišča pred leti imajo določeno dokazno vrednost tisti, ki so zbrani od prič, med tem ko zbrani od osumljencev nimajo neposredne dokazne vrednosti, lahko pa ostanejo v spisu, če so bili osumljenci poučeni o pravicah, preden je policija na njih osredotočila preiskavo. To je ta sistem, o katerem govorim, in za tem stojim, ki je trenutno edinstven v Evropi. Dr. Gorenak, vedeti morate, da tudi v tistih nekaj sistemih, kjer sodna preiskava še vedno obstaja, to pa so Francija, Luksemburg in Španija – Francija jo bo najbrž vedno imela, zato ker je to njihov produkt, o tem sem tudi govoril z dvema njihovima ministroma, sicer ima izredno ogromno poti mimo preiskave, v glavnem tako kot v vseh drugih državah tudi pri njih de facto predkazenski postopek vodi policija. Vsi vemo, da je tako v vseh teh sistemih, ni vedno prav, da je tako, vendar temu je tako. To so tisti, ki zbirajo dokaze, so pa bolj ali manj nadzorovani. Vendar celo v Franciji pod določenimi pogoji, ne bistveno drugačnimi, kot jih predlagamo mi danes, so dokazi, zbrani s strani policije, tudi testimonialni dokazi, lahko uporabljeni na sodišču. Isto velja za Španijo, ki je danes v postopku spreminjanja kazenskega postopka, za Luksemburg pa, po pravici povedano, ne vem. Dodal bi še to, da bi s tem, ko uvajamo v novelo te člene, katerih brisanje predlaga Levica, dejansko ohranili, bomo rekli, po našem trdnem prepričanju najslabše iz obeh svetov. Ohranili bi uradne zaznamke, hkrati bi dali izjemno majhno pravno varnost osumljencem, prav tistim osumljencem, ki nimajo zagovornika, zato ker ni zahteve po tem, da bi se pisal zapisnik, in ni zahteve po snemanju. Hkrati bi rad dodal, da recimo nadzorni odbor Sveta Evrope CPT že 15 let Sloveniji neprestano ponavlja zahtevo po tem, da bi se policijski razgovori ali pa zaslišanja snemala. Veste tudi, da je bila pred leti že kupljena oprema za vse policijske postaje, 600 tisoč evrov je šlo takrat v to in v vzdrževanje, pa [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, po poročilu CAT tudi. Pa se to ni uporabljalo, danes bomo to možnost imeli. In na zadnje, na evropski ravni je bila sprejeta oziroma je tik pred sprejetem uredba o ustanovitvi Evropskega javnega tožilstva, kjer je imela Slovenija prav to težavo, da ta uredba ne omogoča sodelovanja v tem postopku v primerih, če ima država preiskovalnega sodnika in nima nobene možnosti iti mimo njega, možnosti, ki jo sedaj tudi s tem predlogom uzakonjamo. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Sem mislil, da ne bom jaz imel petnajstminutnega monologa na koncu, ampak da bom še kakšen odgovor dobil, ampak o tem ne odločam jaz. Minister je zdaj lepo rekel, da so v Franciji tako ali drugače okoli te sodne preiskave, pa je z rokami pokazali naokoli. Saj tudi o tem sem jaz prej govoril. Francija dejansko ni nikoli popolnoma ukinila te zadeve, ampak dejstvo pa je, da danes zaostruje. Tako mi vsaj govorijo tisti, ki o tem več vedo. Torej zaostrujejo stvari in omejujejo tožilstvo pa policijo in dajejo več na sodno vejo oblasti. To je en del. Drugi del pa, državni sekretar me ni prepričal, bom rekel. To ne gre na noben način. Operater ne more biti v vlogi presojevalca, ne mu dati te naloge, no. Ne more! On ni tisti, ki bi lahko odločal, kaj bo komu dal, česa ne bo dal. Enostavno mora sodna veja oblasti imeti mehanizme, preko katerih bo to dobila, pika, gotovo, ne pa da bo operater odločal, komu bo kaj dal. Odprta je debata o nekaterih členih pa glede na to, da ima Ministrstvo za pravosodje tako malo časa, bi jaz vendarle v tej minuti in nekaj zelo rad slišal mnenje ministra, zlasti o našem amandmaju k 50. členu. Naš amandma k 50. členu skuša sanirati tisto, na kar sem prej opozarjal, da bo uboj kriminalista obravnaval kriminalist. Glejte, ne moremo iti tako daleč, vsaj po mojem mnenju. Mi zdaj tu v 50. členu povzemamo to, kar je vaša rešitev – tisto služba pa pooblastila in tako dalje – vendar prinašamo noter tudi kazniva dejanja, storjena izven službe, nevezana na službo, za katera je predpisana kazen eno leto zapora ali več. Globoko sem prepričan, da je ta rešitev veliko veliko boljša, tako da bi tu nekako želel imeti stališče ministra, da ne bo potem v koaliciji šlo tako kot – saj vemo, kako gre. Posebej bi me zanimalo tudi stališče ministrstva oziroma ministra do našega amandmaja k 41. členu, to je amandma pod številko 2. Ta se mi zdi tudi precej pomemben. Zakaj se mi zdi ta pomemben? Iz razloga, ker gremo po moji oceni na boljše rešitve, bom rekel. Predvsem pa je pri 149.b členu še vedno vprašanje ali utemeljenega suma ali čisto navadnega suma. Mi dajemo po moji oceni to na boljšo pozicijo, skušamo uveljaviti na način, ki je po moji oceni primernejši. Hvala.
Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 16. členu. Ugotavljam, da ja. Gospa Jasna Murgel, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Morda bi samo poudarila, ker zdaj ne vem, se nekaj skupaj obravnava člene in vsak itak razpravlja, o čemer se mu zdi, da je pač treba razpravljati. Zdaj nimam več pregleda, kateri točno, ampak nima veze. Rada bi samo povedala to, glede na to, da je bilo velikokrat izpostavljeno to, da v nekem delu odpravljamo preiskavo in da po tisti javni razpravi in po pripombah strokovnjakov ni bilo nič upoštevanega, vse je bilo isto tam na odboru, potem ko smo se pojavili, Ministrstvo za pravosodje od tega ni nič upoštevalo in imamo zdaj tu neko situacijo ne tič, ne miš, izrecno moram poudariti, da je imela Zakonodajno-pravna služba zelo veliko težav s tem, da je bilo predlagano v 57. členu predloga zakona, ki se je nanašal na 167. člen ZKP, s katerim so se spremenili pogoji za začetek preiskave, da je bil ta člen črtan. Torej, Ministrstvo za pravosodje je samo pripravilo amandma, ki smo ga potem vložili, da se ta predvidena sprememba, torej to, da bi sam tožilec lahko odločal o tem, ali bo začeta preiskava ali ne, je bilo črtano, ker [[…]]In se spomnim, ko sem brala pripombe Zakonodajno-pravne službe, kaj vse to potegne za sabo. Tudi sama nisem mogla, kako naj rečem, tega prebaviti, da je bilo vseeno preveč dvomov, ali bo potem postopek stal in ali bodo zagotovljena vsa varstva v postopku, predvsem osumljencu in kasneje obdolžencu. Skratka, jasno je treba povedati, da tega člen, ki bi pa bistveno spremenil same pogoje za začetek preiskave, ni več. Spremenjenega prvega odstavka, ker ta zdaj določa v 167. členu ZKP, da se preiskava začne zoper določeno osebo, če je utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje. Nič, da o tem zdaj. Vedno. Če pa o tem [[…]]Dobro, imamo potem posebne določbe, skrajšani postopek in to, ampak tu je tista glavna določba o Zakonu o kazenskem postopku, ki določa pogoje za začetek preiskave, in ker je bilo to res preveč in ker je bilo preveč dvomov, je predlagatelj, Ministrstvo za pravosodje, tukaj šel nazaj, ta člen se je po opravljeni javni razpravi črtal, tako da se pogoji za začetek preiskave ne spreminjajo. Pridobivanje nekaterih dokazov ja, ampak bistveno se mi zdi, da se to poudari, in to je potem tudi pri meni sami bistveno vplivalo na odločitev, ali se bom odločila glasovati za ta zakon ali ne. Ravno to, da pogoji ostanejo isti, da ne bi potem res prišlo do prevelikih daljnosežnih posledic, ki bi jih lahko takšna sprememba imela za pravice priče oziroma predvsem osumljenca v kazenskem postopku. In ker je to del tega sklopa, sem to tukaj omenila. Pogoji za preiskavo se torej ne spreminjajo in tukaj je bilo upoštevano mnenje stroke, mnenje, ki je bilo izpostavljeno v javni razpravi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod minister.
Hvala. Bom poskušal na kratko. Dr. Gorenak, kar se tiče najprej tega vašega amandmaja okrog dokaznega standarda in ustnih odredb. Glede ustnih odredb je tako, da te obstajajo že, mislim da, od leta 1998, ko so bili v zakon vgrajeni prvi prikriti preiskovalni ukrepi in je ta možnost tudi obstajala. Večkrat je zaradi razlogov, ki jih je prej pojasnil državni sekretar, operativno potrebna in že večkrat je Ustavno sodišče to preverilo in ni nikoli tega problematiziralo. Kar se tiče samega dokaznega standarda, bom kar iskren, tukaj mi pa ta meni očitana prislovična trma ni pomagala, jaz sem se, na ministrstvu smo se zavzemali za višji standard, to je predmet koalicijskih usklajevanj, organi odkrivanja in pregona so želeli drugače, Zakonodajno-pravna služba temu ni nasprotovala, dejstvo je, da je pa zadeva zdajle pred Ustavnim sodiščem povezana z eno drugo zadevo, in bomo videli, kako bo odločeno. Seveda bi bilo po mojem boljše, če bi bil standard višji, treba je pa gledati tudi gradacijo, da imamo utemeljene razloge za sum resnično za tiste najhujše zadeve. Kar se tiče pa posebnega preiskovalnega oddelka, je pa tako, ja, umor bo preiskoval kriminalist, tako kot sodniku, ki stori kaznivo dejanje, sodi sodnik, kot tožilca preganja tožilec, seveda ne iz iste enote in tako naprej. Matko, Rehbock in odločba Ustavnega sodišča postavlja posebne pogoje za preiskovanje kaznivih dejanj, ki jih stori država z zlorabo pooblastil. Hvala.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala lepa. Ob našem amandmaju se oglašam še jaz. Večina, ko poslušamo koalicijo pa tudi vlado, trdi, da so se stvari rešile skozi postopek, da so se z amandmaji, tudi s črtanjem 57. člena pa z ostalimi amandmaji, odpravili pomisleki, s čimer se seveda ne strinjam. Čisto konkretno, kljub črtanju ravno 57. člena ostajajo v zakonu sporne določbe, recimo pridobivanje dokazov, pooblastil in zasliševanje za izvajanje posameznih nalog, to je še vedno notri in to so stvari, na katere opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. Še vedno se med drugim določa, da bo zaslišanje s strani policije formalni dokaz – to drži, s tem ni več nobene druge variante – tudi brez navzočnosti zagovornika pod pogojem, da bo to zvočno in slikovno snemano. Vlada zatrjuje, da te spremembe ne bodo problematične, že večkrat je danes to ponovila, in da se bo razmerje med orožji med drugim zagotavljajo z možnostjo vpogleda v vse zbrane dokaze in gradivo kadarkoli med postopkom. To naj bi se zagotovilo ravno s 16. členom predloga zakona, ki določa, da imata osumljenec in zagovornik pred zaslišanjem v predkazenskem postopku pravico pogledati gradivo in dokazne predmete, ki jih policija navede oziroma pove kot podlago za sum, torej da je osumljenec storil ali sodeloval pri storitvi kaznivega dejanja. Hkrati pa se določa, in to je tisto, kar je v tem trenutku pomembno, da se lahko ta dostop omeji, kot sem že prej v vprašanju navedel, če bi zaradi razkritja teh podatkov nastala kakršnakoli resna nevarnost za življenje ali telo – okej, to je razumljivo – ali – in to je tisto, kar je treba podčrtati – če bi to škodovalo izvedbi predkazenskega postopka. Določba je tako po našem mnenju preširoka, bistveno preširoka in omogoča, da se bo lahko osumljenega zaslišalo, prvič, ne da bi imel možnost vpogleda v spis, in drugič, da bo lahko zaslišan celo brez prisotnosti zagovornika. Slišali smo mnenja stroke glede tega, tudi že na javni predstavitvi mnenj in tako dalje. Še enkrat bom poudaril tisto, kar je bil pomislek naše Zakonodajno-pravne službe, ki med drugim opozarja, da pravica dostopa do spisa, ki jo ima zagovornik in prav tako obdolženec ves čas kazenskega postopka, izhaja iz temeljnih pravnih jamstev, ki jih ima obdolženec v kazenskem postopku, in sicer da ima možnost za pripravo svoje obrambe in da se brani sam ali z zagovornikom. To je 29. člen Ustave. Hkrati opozarja tudi, da zagovornik ne more uspešno opravljati funkcije obrambe, če mu ni omogočeno, da se seznani z vsemi dejstvi in dokazi, ki obdolženca obremenjujejo, oziroma če mu je to omogočeno šele v določeni kasnejši fazi postopka. Zaradi navedenega smo mi predlagali črtanje tega člena. Ne vidim, kako bi drugače lahko rešili to zagato, in tudi na nek način ne sprejmem tega, kar so bili do sedaj argumenti s strani ministrstva oziroma Vlade, ker ti dvomi in pomisleki ostajajo. Mislim, da je to stvar [[…]]Kot pravim, gre za enega ključnih členov, enega od tistih petih, ki naj bi bili sporni v tem zakonu, ki ga je treba odpraviti, sicer bo to stvar, ki bo potem tepla predvsem vse, ki bodo morali ta zakon uporabljati, in v prvi vrsti tiste, ki bodo na šibkejši strani v tem postopku.
Gospod državni sekretar, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod predsedujoči. Zelo kratek bom. Paradoksalno v tej situaciji je to, da ne vem, ali se ne slišimo ali ne razumemo. Še enkrat bi rad poudaril, da te pravice do zdaj ni. Je ni. In mi zdaj to uzakonjamo, da to pravico osumljenec v predkazenskem postopku ima. Mnenje pravne službe se nanaša na kazenski postopek in 29. člen Ustave govori o obdolžencih, torej o fazi, ko pride do obtoževanja oziroma sodne preiskave. Nikjer na svetu tega [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod državni sekretar. Čas se vam je žal iztekel, ampak mislim, da vas je dr. Vatovec slišal in razumel. Želi še kdo razpravljati o 16. členu? Verjamem, da je bila razprava splošna, ampak vseeno moramo iti po proceduri. Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo o 16. členu. Nadaljujemo z razpravo k 40. členu ter amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Nadaljujemo z razpravo o 41. členu ter o amandmajih Poslanske skupine Levica k 41. členu pod številko 1, ki je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 42. členu, zato bomo o amandmajih k tema členoma razpravljali skupaj, kljub temu da smo to že storili. Želi vseeno še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Gre za tisto, kar je po mojem treba popraviti. Namreč zdaj – kaj? Nekdo pokliče operaterja pa reče, halo tukaj policist Francelj, dajte mi podatke o tisti številki. Ali pa pošlje mail, dajte te pa te podatke. To je treba dati na varno elektronsko pošto, pa nič drugega. Preprosto, to je treba dati na varno elektronsko pošto, da bo operater vedel, da je ta mail prišel s policije, gotovo. In da ne bo več razmišljal pa se mučil, ali je ali ni prišel. Skratka, v tem kontekstu dajemo ta amandma. Hvala.
Prej nisem zaključil, v razpravo sem dal 41., 42. člen ter amandma Poslanske skupine Levica ter Poslanske skupine SDS, tako kot je omenil tudi dr. Gorenak. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 43. člen. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 43. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 44. in 46. členu, bomo o amandmajih k tem členom razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 43., 44. in 46. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. V imenu Poslanske skupine Levica bo govoril dr. Matej T. Vatovec. Izvolite, imate besedo.
Hvala. Mislim, da danes v tej razpravi še nismo omenili tega, kar skušamo reševati v 43. členu, to so tako imenovani IMSI-lovilci, nekakšna tehnična sredstva, ki so trenutno nezakonita, ki jih lahko policija uporablja za prestrezanje signala mobilnih telefonov, da odkrije telefonsko številko neke osebe. Se pravi, zdaj recimo v okolici vašega stanovanja namestijo to napravo, na različnih lokacijah se to postavlja in po nekem ključu izključevanja in lociranja, če sumijo, da ste vi na teh lokacijah, lahko potem z nekim sitom ugotovijo, katera je vaša številka. Velikokrat se je že dogajalo, ti IMSI-lovilci naj bi bili v uporabi že kar nekaj časa, čeprav njihova uporaba ni dovoljena. Te zadeve se potem v različnih zapisnikih oziroma spisih pojavijo kot nek dobronameren namig prijaznih občanov, ki povedo, kaj je ta telefonska številka. To se je do zdaj tako pokrivalo, zdaj se pa skuša s to določbo v 43. členu IMSI-lovilcem dati nekakšno pravno podlago. Dejstvo je, da je to nek sistem represije, gre za to, da smo lahko ves čas pod nadzorom, da lahko nepooblaščeno ljudje odkrivajo našo lokacijo, katera je naša telefonska številka in tako naprej, in da je to nek ukrep, ki ni ravno sorazmeren oziroma je prekomeren, kar se tiče tega zakona. Mislim, da so konkretne pripombe, ki jih je podal tudi Informacijski pooblaščenec glede uporabe teh naprav, dovolj jasne, utemeljene so tudi vse težave, ki se pojavljajo ob uporabi takšnih tehničnih sredstev, in seveda to pomeni, da bo v praksi ne samo povečan nadzor nad osumljencem, ampak povečan nadzor nad vsemi, ki se znajdejo v njegovi bližini. Kot sem rekel, ta naprava skenira signal vseh telefonov, ki se nahajajo na tisti lokaciji, če govorimo o kakšni večji javni prireditvi, je lahko to tisoč ali pa več tisoč ljudi, recimo v ponedeljek 20 tisoč na Kongresnem trgu. Tako da gre za zelo invaziven ukrep, za ukrep, ki se ne nanaša le na osumljenca, ampak zajame praktično vse osebe, ki so v njegovi bližini, in možnost zlorabe je v takih primerih še toliko večja. Zaradi tega z našim amandmajem predlagamo, da se ta člen črta, da se črta tudi možnost uporabe IMSI-lovilcev in se na tak način skuša ta zakon vsaj deloma popraviti.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala. Moram priznati, da zdajle nisem najbolje razumel te razprave, o katerem členu ste vi razpravljali oziroma kaj ste zagovarjali, ampak dobro, bomo videli magnetogram. Nimate pa prav, kar se tiče IMSI-catcherjev. Zakaj? Zaradi tega, ker je to ena najbolj preprostih zadev, ki bi jih morali uporabljati že 10 let, zaradi mene. Pred 10 in več leti so kupili te naprave in potem iz različnih razlogov, tudi političnih, ni prišlo do uporabe teh tehničnih sredstev. Veste, to, da zajame tisto okolico, zaradi mene jih lahko zajame tisoč ali pa 20 tisoč, to je nepomembno. Pomembno je, da ti najdeš tisto številko, ki jo iščeš. Tehnično ne bom zdaj razlagal, kako to deluje, če pa koga to zanima, mu lahko verjetno tudi še kdo drug pove v tej dvorani, ne samo jaz. Gre za to, da na tri, štiri lokacije, kjer predvidevajo, da se boš ti zadrževal, postavijo te lovilce in potem po sistemu izločanja pridejo do vaše telefonske številke. Mene bolj kot uporaba IMSI-catcherjev skrbi to, da se v zadnjih 10 letih v veliki večini policijskih dokumentov na točki, poudarjam, na točki, ko je treba povedati, kje je policija dobila telefonsko številko, znajde nek uradni zaznamek, kjer piše, neznana oseba nam je zaupala telefonsko številko to pa to, da je lastnik ta pa ta. Ah, dajte, no! Se bojim, da so IMSI-catcher uporabili, potem so pa napisali, da je neznana oseba posredovala podatke. Če meni nekdo posreduje vašo telefonsko številko, jaz lahko povem, kdo jo je posredoval, kajne? Ne pa, da bo policija palamudila o tem, da je neznana oseba policiji zaupala neko telefonsko številko. Skratka, jaz podpiram to zadevo. Če imate vi slučajno amandma, da se IMSI-catcherji črtajo, ne boste dobili naše podpore, to je jasno, da ne, zaradi tega, ker ta stvar je pa res potrebna. Ne vem pa, minister, državni sekretar, ali je še vedno notri utemeljen sum ali kaj, za boga [[…]]Ni. Okej, če ni, je v redu. Namreč, tu mora biti čisto navaden sum, ne pa utemeljen sum, tako kot ste imeli na začetku. Pri 149.b členu, kjer gre pa za bolj občutljive podatke, kam si klical, kdaj si klical, koliko časa si govoril, tam ste imeli pa navaden sum. Tja pa res sodi utemeljen sum, če mene vprašate. Tako da moram na tej točki nekatere stvari povedati tudi v korist zakona, ostalo sem pa tako že povedal. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 50. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Minister, kljub temu da ste se odzvali in da ste pojasnili, češ da bo policista tudi za najhujša kazniva dejanja obravnaval policist, tako kot tožilca obravnava tožilec, tako kot sodnika obravnava sodnik – mimogrede, če ste slučajno spregledali, je sodnica nekega sodišča v Ljubljani obravnavala kar svojega kolega z istega kazenskega oddelka, to imate danes v medijih, toliko zaradi aktualnosti – se jaz osebno z vsemi 30 leti delovnih izkušenj v policiji ne strinjam s tem. In še enkrat vam povem, da umor, ki bi ga bil osumljen policist, obravnava policist. Mi ne smemo izgubiti standarda, ki smo ga že imeli. 10 let v tej državi velja, da policiste obravnava poseben oddelek pri tožilstvu. 10 let to velja. Res pa je, da je obravnava teh ljudi prestroga. Namreč, za najmanjša kazniva dejanja v prostem času, recimo karambol, ki je prekršek, ne kaznivo dejanje, ali pa je zaradi materialne škode lahko tudi kaznivo dejanje, kakorkoli, in se lahko zgodi vsakomur od nas, vsakomur od nas – da to obravnavajo tožilci je res brez zveze! Ker bo po normalnih kavtelah na ogled kraja prometne nezgode tako ali tako prišel preiskovalni sodnik, tožilec in še kdo. Ne strinjam se s tem, da če policist – ne vem, kakšen primer naj dam – naredi neko kaznivo dejanje manjše družbene nevarnosti, bom tako rekel, izven službe, s sosedom se skrega pa mu, po domače povedano, eno prisoli za bučo, za to res ni nujno, da se zgane posebni oddelek tožilstva v Ljubljani, to pa res lahko obravnavajo neki kriminalisti s policijske uprave. Danes pa se mora zganiti poseben oddelek tožilstva v Ljubljani. Še enkrat pravim, ja, treba je iti policistom naproti in prav je, da je člen odprt, prav je, da se policiste postavi v vlogo, kakršne so v Evropi. Obstaja ena magistrska naloga, narejena pri meni pred mnogo leti, ne mnogo, pred štirimi, petimi leti, ki predstavlja primerjalni pregled stanja po Evropi, in nikjer ni tako ostro, kot je v Sloveniji v tem trenutku. Zato je prav, da se ta člen ublaži. Vendar, gospe in gospodje, zaradi vas, zaradi javnosti in policistov – to, kar danes piše, in to, kar bomo danes sprejemali, je pa narobe. Zakaj je narobe? Ker če bo policist v službi, kriminalist v civilu prišel v prvo trgovino in bo, kot sem prej rekel, sendvič dal v žep in šel mimo blagajne, ga bo obravnaval posebni oddelek v Ljubljani. Posebni oddelek tožilstva. Pa gre za en sendvič. Ko pa bo ta isti policist popoldne doma ubil ženo, oprostite izrazu, ga bo pa obravnaval kolega policist, in to ni prav. In to ni prav! Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 52. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 59. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 72. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Dr. Matej T. Vatovec, izvolite.
Hvala. Čisto na kratko še zadnji naš amandma danes. Novela predlaga spremembo glede izvedbe hišne preiskave. Ta predlog na novo določa, da se lahko ta preiskava opravi, če tisti, katerega stanovanje ali prostor se preiskuje, ali njegov zastopnik ni dosegljiv, na tak način, da mu postavi sodišče pooblaščenca po uradni dolžnosti izmed odvetnikov. Prej sem pozabil omeniti, še eno opozorilo Zakonodajno-pravne službe in še ena določba Ustave, namreč 36. člen določa jamstva pri preiskavi stanovanja in drugih prostorov, med drugim tudi, da ima pri preiskavi pravico biti navzoč tisti, katerega stanovanje ali prostor se preiskuje, ali njegov zastopnik. Torej, izključno ta dva. Se pravi, vi kot lastnik stanovanja ali vaš zastopnik, torej odvetnik. Zakon uvaja to, da bi lahko sodišče samo po uradni dolžnosti določilo nekoga, če nekoga ni doma, če naj tako rečem, kar ne rečem, da v kakšnem primeru ne bi znalo priti prav, sploh pri tistih osumljencih, ki se radi skrivajo in uporabljajo ravno te pravne mehanizme, po drugi strani pa vseeno ostaja neka določba, ki je vsaj navidezno, če ne skoraj gotovo v nasprotju s tistim, kar je zapisano v ustavi. S črtanjem skušamo tudi to popraviti.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 77. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 93. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine NSi na novi 141.a člen. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 145. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo in prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O VARUHU ČLOVEKOVIH PRAVIC V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite, minister mag. Goran Klemenčič.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Ker smo splošno razpravo o predlogu tega zakona že opravili in je za nami v mojih očeh tudi zelo pozitivna razprava na pristojnem odboru, bom kratek. Predlagana novela predstavlja prvo sistemsko vsebinsko dopolnitev Zakona o varuhu človekovih pravic po njegovem sprejetju leta 1993 in pomembno krepi ustavno institucijo Varuha človekovih pravic. Če bo predlog sprejet tak, kot je predlagan, skupaj z amandmaji, bo slovenska institucija Varuha človekovih pravic pridobila status A po Pariških načelih o statusu državnih institucij za človekove pravice s tem pa tudi možnost polnopravnega sodelovanja v mednarodnih mehanizmih varstva človekovih pravic in s tem posredno večjo nadzorno neformalno moč tudi do domačih nadzornih oblastnih organov. Z vzpostavitvijo sveta Varuha za človekove pravice in centra za človekove pravice, ki bosta delovala v okviru Varuha, bo okrepljen vpliv pluralne civilne družbe, znanosti in relevantnih institucij za določanje razvojnih politik in prioritet varovanja človekovih pravic v Sloveniji. Drugi pomemben vidik predloga zakona je formalizacija in določitev jasne pravne podlage za zagovorništvo otrok, ki bo delovalo v okviru varuha. Gre za formalizacijo pilotnega projekta, ki je trajal kar 10 let, imenoval se je Zagovornik – glas otroka, in ki je bil z vseh strani in deležnikov pohvaljen. Zagovorništvo se bo izvajalo tako kot sedaj preko mreže zagovornikov otrok. To ne pomeni morebitnega ustanavljanja novega mehanizma, ki je namenjen otrokom, ampak predvsem nadgradnjo že obstoječega mehanizma, ki se je, kot rečeno, 10 let dobro izvajal, ni pa imel trdne finančne strukture in jasne pravne podlage. Tudi ne smemo razumeti tega zagovorništva kot poseg v pristojnost organov, ki so dolžni že sicer pri svojem odločanju zasledovati največjo korist otroka. Ob koncu predstavitve zakona želim izpostaviti, da ta predlog, čeprav je kratek, prinaša pomembne institucionalne spremembe glede uresničevanja in varstva človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Sam po sebi seveda ne bo rešil problemov, s katerimi se nedvomno v tej družbi še vedno soočamo, vendar pa bodo njegovi učinki na dolgi rok, verjamem, pozitivni. Glede na vse navedeno predlagam, da zakon podprete in da že na današnji seji Državnega zbora opravite tudi glasovanje o zakonu, seveda če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev odbora vabim predsednika odbora gospoda Jana Škoberneta.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je predmetni zakon obravnaval na svoji 41. seji 5. 9. 2017, in sicer so v razpravi opozicijski poslanke in poslanci opozarjali, da so priporočila Varuha človekovih pravic iz letnih in posebnih poročil prevečkrat preslišana s strani države in njenih organov, zato bi bilo po njihovem mnenju primerneje Varuhu človekovih pravic dati orodje v obliki zavezujočih ukrepov, ne zgolj priporočil. Ob tem je predstavnik predlagatelja glede na izpostavljene pripombe podal dodatna pojasnila in povedal, da je predlog zakona nastal v sodelovanju in soglasju z Varuhom človekovih pravic, koalicijske poslanke in poslanci pa so pri tem dodali, da se trenutna vlada na priporočila Varuha redno odziva. Glede na sprejete amandmaje je na bilo podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo, ki je danes pred vami. Hvala lepa.
Ker je zbor na 31. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O KOLEKTIVNIH TOŽBAH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru mag. Klemenčiču. Izvolite, minister mag. Klemenčič.
Že v četrto hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanke in poslanci! Zakon, ki je pred vami, predstavlja prvo celovito in sistemsko ureditev kolektivnih tožb v Republiki Sloveniji, tako imenovanih class action. V Republiki Sloveniji trenutno ni možno kolektivno uveljavljanje dajatvenih zahtevkov v smislu, da bi lahko na podlagi tožbe enega tožnika, na primer potrošniške organizacije, nevladne organizacije, civilne iniciative, sindikata ali če hočete državnega odvetništva oziroma državnega pravobranilstva, še zaenkrat, prišlo do poplačila na primer vrnitve kupnine, znižane kupnine ali vračila preplačila odškodnine, vračila v primeru preveč zaračunane storitve ali dajatve in tako naprej več potrošnikov ali drugih oškodovanih oseb. S skupinsko oziroma kolektivno tožbo dajemo posamezniku oziroma skupini posameznikov moč, da iztoži svojo pravico od morebitnega monopolista, korporacije, onesnaževalca okolja ali delodajalca. To pravico iztoži hitreje, učinkoviteje in ceneje. Pogosto je značilnost pri takem množičnem oškodovanju, da so zahtevki posameznikov nizki. Pravica do sodnega varstva v individualnih sodnih postopkih sicer ostaja teoretično zagotovljena, vendar je zaradi nesorazmernosti med vrednostjo posameznega zahtevka na eni strani in stroški postopka, dolgotrajnosti postopka in moči organizacije, ki se jo običajno toži, ali firme, ki se jo običajno toži, pa seveda tako, da pogosto do teh primerov ne pride. Predlog, ki je pred vami, stremi k izboljšanju dostopa do sodnega varstva in zagotavljanja uresničevanja pravic posameznikov, kršenih v primeru množičnega oškodovanja, pa tudi, in to je pomembno, k odvračanju potencialnih kršiteljev od protipravnih ravnanj in hkrati k razbremenitvi posameznih sodišč zaradi prevelikega števila vloženih samostojnih tožb v primeru množičnega oškodovanja. Govorimo o potrošniških sporih, o sporih s področja okolja, o delovnopravnih sporih in o sporih s področja tako imenovanega antitrusta ali monopola. Predlog zakona o kolektivnih tožbah uvaja in ureja kolektivno tožbo na način, ki bo omogočal zbiranje zahtevkov posameznikov in njihovo skupno uveljavljanje pred sodiščem v civilnem postopku, s čimer se povečuje pogajalska moč potencialnih tožnikov in prispeva k učinkovitemu izvajanju sodnega varstva, saj se je mogoče izogniti številnim postopkom v zvezi z zahtevki na podlagi iste pravne kršitve. Z uveljavitvijo načela aktivne vloge sodišč bo zagotovljeno, da bodo interesi oškodovancev ustrezno varovani v postopku. Področje uporabe zakona zajema, kot sem že prej omenil, najbolj tipične spore iz množičnih kršitev, ki smo jim bili tudi v Sloveniji priča v zadnjem času. Kršitelji so zato pogosto motivirani na trgu delovati nepošteno, na primer s kršitvijo pravic potrošnikov ali s kršitvijo konkurenčnega prava, kršitvijo okoljskih pravil, saj si s tem pogosto znižujejo stroške recimo dela, na primer s kršitvijo pravic delavcev, ter se na ta način okoriščajo, obenem pa ogrožajo položaj drugih, ki v prometu ravnajo v skladu s pravom. To so spori na področju potrošniških pogodb, spori zaradi kršitev drugih pravic potrošnikov, delovni spori, prav tako pa spori s področja varovanja okolja. Prepričani smo, da bo z razvojem sodne prakse glede tega instituta v prihodnosti lahko prišlo do širitve tudi na druga področja in da bo predlog pomembno prispeval k varstvu posameznikovih pravic in tudi k bolj poštenemu poslovanju gospodarskih subjektov, ki delujejo v slovenskem prostoru. Vsekakor menim, da bo nova sistemska ureditev imela poleg že opisanih oziroma navedenih učinkov tudi močne prevencijske učinke. Skratka, če boste zakon danes potrdili skupaj s predlaganimi amandmaji, sem prepričan, da bomo s tem skupaj storili pomemben korak za posameznika in da bodo nepoštene poslovne prakse v razmerju do potrošnikov, kršitev monopola, onesnaževanja okolja, kolektivnih pravic delavcev v Sloveniji postale za kršitelje pomembno dražje, za žrtve pa pravica in odškodnina bolj na dosegu roke, za pravosodni sistem postopki bolj skoncentrirani, hitrejši in cenejši. Za zaključek predlagam, da se že na tej seji Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava, seveda če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora ponovno dajem besedo gospodu Janu Škobernetu, ki odboru predseduje.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Mislim, da si bomo na koncu zaslužili iti vsi skupaj na eno kavo. Skratka, odbor za pravosodje je na svoji 41. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o kolektivnih tožbah. Podobno kot danes je uvodno predstavitev predstavil minister Klemenčič. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je uvodoma dodala, da je predlog zakona dobro pripravljen, pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja pa da so bile ustrezno upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Dodatno je državni svetnik gospod Fajt predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona ne samo podpira, ampak ga pozdravlja. Edina negativna pripomba je prišla s strani Odvetniške zbornice Slovenije, ki je bila do predloga zakona precej zadržana. Skrbi jih namreč dejstvo, da je predlagatelj z neupoštevanjem večine njihovih pripomb po njihovem mnenju izkazal nezaupnico odvetniškemu poklicu. Po njihovem mnenju so namreč odvetniki glede na predlagano besedilo izključeni iz funkcije upraviteljev odškodnin. Glede njihovih pomislekov je bilo pojasnjeno, da je moral predlagatelj pri opisani problematiki upoštevati tako priporočilo Evropske komisije kot tudi izkušnje, predvsem pa spodrsljaje držav, ki tovrstni institut že dalj časa poznajo. V razpravi so se tako koalicijski kot opozicijski poslanci in poslanke strinjali, da gre pri predlogu zakona za rešitve, ki jih slovenski pravni sistem potrebuje, zato smo člene zakona sprejeli. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Začnemo s Poslansko skupino Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Z velikim zadovoljstvom lahko v imenu Poslanske skupine Desus izrazim podporo predlogu zakona, ki ga imamo danes na poslanskih klopeh, katerega namen je preprečiti kršenje pravic posameznika v primerih množičnih oškodovanj. Tako kolektivna tožba z omenjenim predlogom tudi v slovenskem pravu dobiva prvo celovito ureditev. Rdeča nit predloga zakona je ravno to, da bo posameznikom, ki jih je oškodovalo isto podjetje ali organizacija, končno omogočeno, da zoper to vložijo skupinsko tožbo. Vzpostavlja se možnost uveljavljanja množičnih zahtevkov za eno samo tožbo, s tem pa se sodišča razbremenjujejo posamičnih individualnih zahtevkov strank. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da se bo na ta način mogoče izogniti številnim postopkom v zvezi z zahtevki na podlagi iste pravne kršitve. Povedati je treba tudi, da bo zakon v prihodnje podjetja in velike sisteme odvrnil od tega, da bi sploh razmišljali, kako oškodovati na primer potrošnike. Z drugimi besedami, zakon ima tudi velike preventivne učinke. Torej če se bodo banke, farmacevtski, gradbeni lobiji ali elektro podjetja zavedali možnosti, da bodo proti njim vložene kolektivne tožbe, jih bo to po vsej verjetnosti odvračalo od prihodnjega povzročanja škod. Zavedali se bodo, da tudi če povzročijo vsakemu oškodovancu le za nekaj evrov škode, jim grozi tožba mnogih oškodovancev. V Evropi poznamo različne ureditve kolektivnih tožb, še vedno se na tem področju iščejo prave rešitve, kako poplačati opeharjene potrošnike ali drugače oškodovane ljudi. V Poslanski skupini Desus nas veseli, da je tudi Slovenija stopila na pravo pot reševanja teh vsakodnevnih negativnih praks. Vsi skupaj pa si lahko želimo, da bi se tudi Evropa čim prej približala Združenim državam Amerike, ki so na tem področju kar nekaj korakov pred nami. Naj spomnim na primer Volkswagen, v ZDA so oškodovancem že izplačali odškodnine, Evropa pa se žal srečuje z nešteto ovirami. V Poslanski skupini Desus nas izjemno veseli, da je Ministrstvo za pravosodje tekom usklajevanj prisluhnilo poslancem Poslanske skupine Desus in je v predlog zakona vključilo tudi okoljske škode, ki nastanejo kot posledica velike okoljske nesreče, kot jo definira zakon o okolju. Žal se v Sloveniji vse pogosteje soočamo s primeri, kot je bil eden zadnjih v Kemisu. Dejstvo je, da so podjetju najbližje živeči utrpeli premoženjsko in nepremoženjsko škodo, onesnaženi so njihovi vrtovi in bivališča. Šlo je za veliko ekološko katastrofo, a žal slovensko pravo v tistem trenutku ni poznalo skupinske tožbe, zato je še toliko bolj pomembno, da predlog, ki ga obravnavamo danes, v primerih, kot je bil na primer Kemis ali pa tožbe ob izgradnji pomurske avtoceste pa tožbe 41 zasavskih kmetov zoper 4 zasavske onesnaževalce zaradi plačila odškodnine za nastalo škodo, povzročeno na pridelkih, dopušča vložitev kolektivnih tožb. Vsekakor bo pri uveljavljanju takšnega sistema tožb pomemben zlasti preventivni učinek, seveda pa se bo s temi pozitivno vplivalo na vidik pravne države. Poslovni subjekti, ki delujejo na trgu, se bodo pri svojem poslovanju zavedali možnosti kolektivnih tožb v primeru nepoštenega poslovanja. Prav tako je treba povedati, da se bodo določbe tega zakona gleda na sprejeti amandma na matičnem delovnem telesu uporabljale tudi za primere množičnih oškodovanj, ki so nastali pred trenutkom njegove uveljavitve, sodišče pa bo vsebinsko presojalo, ali so ti zahtevki že zastarali ali ne. Kot že rečeno, v Poslanski skupini Desus predlog zakona podpiramo. Veseli nas tudi dejstvo, da je bil na matičnem delovnem telesu predlog zakona soglasno podprt, kar dokazuje, da tak zakon v Republiki Sloveniji še kako potrebujemo. Hvala lepa.
Stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Zakon o kolektivnih tožbah pomeni pomemben napredek predvsem k omogočanju državljankam in državljanom, da pravice, ki bi jih lahko, pa se jih zaradi objektivnih okoliščin niso lotevali uresničevati, danes oziroma po sprejetju tega zakona uresničujejo bolj učinkovito, skupaj, z nižjimi stroški, predvsem pa v okolju, kjer bo potencialnim kršiteljem že vnaprej jasno, da ne bodo mogli računati le na svojo moč in na to, da predvsem potrošniki, delavci in okoljski oškodovanci ostajajo šibkejše stranke brez podpore in brez formalne možnosti, da združijo tako svoje finančne kot vsebinske vire, da dosežejo pravico. Ključno je torej zavedanje, da se ne samo pri nas, tudi drugje po svetu kljub bistveno izboljšanim standardom na vseh področjih, od potrošniških sporov do varovanja okolja, dogajajo množična oškodovanja in da se ljudje svoje pravice ne lotevajo terjati predvsem, ker se bojijo previsokih stroškov, ker se počutijo šibke, ker se jim tudi zaradi nizkih pričakovanj o nizkih dosojenih odškodninah to najverjetneje ne splača in ker so običajno proti predvsem korporacijam sodni postopki dolgi in zahtevni. Tako je ključna funkcija, ki jo ima predlagani zakon, odvračalna. To pomeni, da tisti, ki so – in tukaj merim predvsem na nosilce ponudnikov storitev na finančnih trgih, na velike okoljske oškodovance – računali na to, da bo mogoče z manipulacijami in s podaljševanjem zlorabe zakonodaje in šibkejšega položaja ljudi uspeti s kršitvami, zdaj jasno postavljeni pred dejstvo, da lahko ljudje uporabijo ta instrument in da bodo imeli možnost, četudi z nizkimi odškodninami, še z nižjimi stroški ali pa celo brez priti do svoje pravice. Kaj torej zakon omogoča? Omogoča kolektivno tožbo v primeru potrošniških sporov, v primeru omejevanja konkurence, kršitve na finančnih trgih, v primeru kolektivnih kršitev pravic zaposlenih in seveda v primeru kršitev s področja okoljske zakonodaje. Tisto, kar ni nepomembno, je to, da ta zakon ne pomeni, da v Sloveniji prihajamo na nek tako imenovani ameriški vlak ali pa v ameriško nadaljevanko, v kateri bodo odvetniki, odvetniške hiše hodili od ljudi do ljudi in jih nagovarjali k temu, da se odločijo za z makro vidika pomembne, z njihovega vidika pa povsem majhne ali minorne tožbe za zadeve, kjer bi v resnici lahko zaslužili samo tisti, ki bi proces vodili, ljudje pa bi v najboljšem primeru ostali v rokah s kuponom za pločevinko energijske pijače ali dve, kot se je že dogajalo. Zato Socialni demokrati pozdravljamo zakon in računamo predvsem na to, da bo omogočil višjo stopnjo varovanja našega okolja, da bo preprečil kršitve delovnopravne zakonodaje, ki se je, roko na srce, dogajala tudi zaradi pričakovano šibkejšega položaja delavcev nasproti večjih delodajalcev, in da je dovolj zaščitnih elementov znotraj zakona, da ta zakon ne bo postal orodje dobičkarstva, ampak da bo služil svojemu primarnemu namenu, torej omogočil zaščito pravic tistim, ki zaradi primarno šibkejšega položaja danes svojih pravic niso želeli ali mogli izvrševati. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Ne tako daleč nazaj so se zgodili primeri množičnega oškodovanja posameznikov, ki so ga povzročili monopolisti. Spomnimo se primerov preplačila električne energije ter afere dieselgate v avtomobilski industriji. Oškodovanci so sicer lahko tožbo vložili skupaj, vendar so imeli položaj sospornikov in so morali vsak posamično plačati sodno takso. Postopki so bili dolgotrajni, sodni stroški visoki, skupna protipravno dosežena korist kršiteljev pa velika. Na eni strani torej veliko oškodovanje, na drugi pa pogosto velika protipravna korist. V Novi Sloveniji predlog novega zakona o kolektivnih tožbah podpiramo, predvsem z vidika lažjega in hitrejšega sodnega varstva teh oškodovancev, ki so v večini primerov finančno in pravno šibkejši. Zato je učinkovit sistem povračil v primeru množičnih oškodovanj fizičnih ali pravnih oseb še kako pomemben. Opozarjamo pa tudi na bistveni namen tega zakona, to je na odvračanje potencialnih kršiteljev od protipravnih ravnanj na vseh področjih, ki jih sistem kolektivnih tožb vključuje. Tehtnica procesne neenakosti bo torej nagnjena v korist oškodovancev v vseh primerih skupinskega oškodovanja, ki bo temeljilo na enaki dejanski pravni podlagi. Posamezni potrošniki oziroma oškodovanci ne bodo stranke v postopku, ampak bodo pravno varstvo v njihovo korist uveljavljale pravne osebe zasebnega prava, ki bodo morale ustrezati zakonsko določenim pogojem, tudi pogoju reprezentativnosti. Seveda pa se po drugi strani ne sme zgoditi, da bi se pri izvajanju zakona neutemeljeno posegalo v pravice podjetij oziroma tako imenovanih domnevnih kršiteljev. Toženo podjetje bo zato moralo svojo obrambo dobro pripraviti že v fazi pred odobritvijo kolektivne tožbe, zlasti na področjih, kjer so potrebna tudi specialna znanja iz konkurenčnega prava ali pravil trgovanja na organiziranih trgih. Prepričani smo, da bi moral pri potrošniških organizacijah sodni postopek ostati ultima ratio sredstvo. Ker se v naši državi zakonodaja dnevno spreminja, se lahko zgodi, da je očitana nezakonitost posledica različne razlage zakonskih predpisov zakonodaje, zato bo potrebna skrbna presoja. Vsekakor pa je prav, da tudi država, lokalne skupnosti ter nosilci javnih pooblastil odgovarjajo zaradi svojih protipravnih ravnanj, ki povzročajo škodo več oškodovancem, seveda če skupinsko oškodovanje temelji na enaki dejanski pravni podlagi. Ravno ti subjekti so prvi, ki morajo spoštovati vse zakonske norme in ne smejo ravnati protipravno. V Novi Sloveniji bomo predlog novega zakona o kolektivnih tožbah podprli.
Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani minister, pozdravljeni kolegice in kolegi! V Levici podpiramo zakon in uvedbo možnosti vlaganja kolektivnih tožb. Že večkrat smo opozorili tudi na vedno bolj omejen dostop do sodnega varstva, še posebej ko gre za tiste najšibkejše. Tega problema s tem zakonom sicer ne bomo popolnoma rešili, vsekakor pa predstavlja en korak k lažjemu in dostopnejšemu uveljavljanju sodnega varstva. Množična oškodovanja vedno bolj postajajo modus operandi številnih podjetij. Zavajanja potrošnikov, zavajanja pri najemanju kreditov ali pa množično oškodovanje delavcev nekateri dojemajo celo kot poslovni model, v večji meri zaradi nepotešljive želje po dobičku, deloma pa tudi zaradi dejstva, da je verjetnost, da bodo za oškodovanje odgovarjali, zelo majhna. Visoke sodne takse, dolgotrajni postopki, neustrezen dostop do pravne pomoči so vsekakor razlogi, ki takšen model poslovanja spodbujajo. Po principu, če jih oškodujem tisoč in trije dobijo tožbo, sem še vedno na dobičku. Možnost vlaganja kolektivnih tožb je v teh primerih grožnja podjetjem, da je možnost, da obstaja velika ali pa vsaj večja verjetnost, da se jim oškodovanje potem ne bo izplačalo. Kolektivna tožba zniža stroške sodnega postopka in sodnih taks, omogoča, da se vsi oškodovanci skupaj zoperstavijo tistemu, ki jih je oškodoval, in to vsekakor pomeni veliko pozitivno spremembo. V Levici smo na matičnem odboru predlagali tudi 3 dopolnitve, ki bi predlagano ureditev še izboljšale. Dve izmed predlaganih izboljšav je podprla tudi koalicija. Veseli nas, da se koalicija strinja z našim mnenjem, da je treba omogočiti vložitev kolektivne tožbe tudi za nazaj. Povsem nobenega razloga ni, da ne bi mogli tožbe vložiti vsi, katerih odškodninski zahtevki še niso zastarali. V Levici smo veseli, da bodo z našim dopolnilom do kolektivne tožbe upravičeni tudi oškodovanci, ki so zaradi zavajanja bank najeli posojila v švicarskih frankih, in tisti, ki so utrpeli škodo zaradi požara v Kemisu, pa seveda vsi ostali, ki so bili žrtve množičnega oškodovanja in bi sami do odškodnine težje prišli. Ne razumem pa, zakaj si je koalicija premislila glede druge predlagane dopolnitve. V Levici smo predlagali, da svoj del odgovornosti prevzame tudi država, da se torej vložitev kolektivne tožbe omogoči tudi za zahtevke iz naslova odškodninske odgovornosti države zaradi protipravnega ravnanja. Odškodninska odgovornost države izhaja iz same ustave. Popolnoma nerazumljivo je, da bi se država tej odgovornosti izognila. Izbrisani, oškodovani z izbrisom podrejenih obveznic pa oškodovani zaradi napačnega tolmačenja zakonodaje in tako naprej, tudi ti bi morali imeti možnost vložitve kolektivne tožbe. Tudi vsakokratna vlada, državni zbor in državni organi bi mogoče ravnali drugače, če bi ta možnost obstajala. S tem ste se na odboru strinjali in naš amandma ste podprli, sedaj pa ste si očitno premislili in predlagate črtanje te določbe. Upamo, da si boste vendarle še enkrat premislili. Res je namreč, prav nobenega razloga ni, da bi se država svoji odgovornosti izognila. Med tistimi, ki so bili oškodovani zaradi kredita v švicarskih frankih, in tistimi, ki so bili na primer oškodovani z izbrisom podrejenih obveznic, ni nobene velike razlike. Oboji so bili oškodovani. Oboji imajo pravico terjati odškodnino. V obeh primerih je šlo za množično oškodovanje. Razlika je pravzaprav le ena. Eno skupino so okrog prinesle banke, drugo pa je okrog prinesla država, a to ne more biti razlog, da se prvim omogoči vložitev kolektivne tožbe, drugim pa ne. Minister je sam dejal, da gre za politično odločitev. Ne gre za pomisleke zakonodajne službe ali nejasno in nesistemsko ureditev, gre za dileme pravne narave, gre za politično odločitev, odločitev o tem, ali naj država odgovarja za protipravno ravnanje. V Levici smo prepričani, da mora svoj del odgovornosti prevzeti tudi država, in če jo bo res prevzela, je odvisno od koalicije in v prvi vrsti od stranke, ki je krepitev pravne države predstavila kot piedestal nove, moderne politike. Hvala.
Dr. Jasna Murgel bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospa Murgel.
Spoštovani, pozdravljeni še enkrat tudi iz moje strani! Veljavni slovenski pravni sistem ne ponuja možnosti kolektivnega uveljavljanja dajatvenih zahtevkov, da bi na podlagi tožbe enega tožnika lahko prišlo do poplačila več potrošnikov ali drugih oškodovanih oseb, vendar pa poznamo vedno več primerov, ko je veliko posameznikov oškodovanih na podoben način, bodisi na področju pogodbenih bodisi nepogodbenih pravnih razmerij. Današnja obravnava Predloga zakona o kolektivnih tožbah prinaša mnogo rešitev, ki bodo v praksi odpravile marsikatero nevšečnost s področja zaščite pravic skupinsko oškodovanih posameznikov v sodnih postopkih. Spremembe, ki jih prinaša zakon o kolektivnih tožbah, bodo prav tako vplivale na vedenje potencialnih kršiteljev, torej lahko brez zadržkov rečemo, da bodo rešitve imele tudi odvračalni učinek. S tem predlogom urejamo spore na marsikaterem področju, na primer področje potrošniških sporov, področje preprečevanja omejevanja konkurence, kršitve na trgu finančnih instrumentov ter rešitve, ki omogočajo vložitev zahtevkov delavcev, ki bi se sicer lahko s samostojno tožbo uveljavljali v individualnem delovnem sporu. Z veseljem naj povem, da predlog zakona prav tako nudi podlago za vložitev zahtevkov iz naslova odškodninske odgovornosti zaradi povzročitve okoljskih nesreč. V Stranki modernega centra smo vsekakor zadovoljni, da s tem predlogom sprejemamo sistemske spremembe, ki bodo v številnih primerih nudile pravno podlago za ustrezno povezovanje in sodelovanje posamičnih oškodovancev v razmerju do strank, ki so praviloma ekonomsko in tudi sicer močnejše. Verjetno nas prav vse prisotne žalosti, ko slišimo o kakšnem primeru, ko se je zgodila krivica, pa vendar obenem poskušamo razumeti, da se ti ljudje navsezadnje odločijo za sodni postopek, ki bi poleg svoje dolgotrajnosti posamezniku povzročil tudi plačilo marsikaterih stroškov, kljub temu da gre za nizek odškodninski zahtevek. Predvsem zaradi takšnih primerov, ki so se v zadnjem času izkazali za pogoste, smo poslanke in poslanci Stranke modernega centra prepričani, da je potrebno, da tako pripravljen zakon o kolektivnih tožbah zaživi in s tem odpravi v praksi marsikatero oviro ter olajša zahtevne situacije, v katerih se znajdejo številni posamezniki, zato bomo zakon o kolektivnih tožbah podprli. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Po veliko besedah in po veliko branja za to govornico bom relativno kratek. Zakon o kolektivnih tožbah bomo mi podprli. V čem je razlog, zakaj bomo to storili? Zaradi tega, ker se ne gremo koalicija : opozicija, ampak se gremo vprašanje, kaj je dobro za ljudi in kaj je slabo za ljudi. In tam, kjer je slabo za ljudi, smo proti, tako kot smo bili pri prejšnji točki dnevnega reda. Tam pa, kjer gre za stvari, ki so za ljudi boljše, jih pa podpremo. Pri zakonu o kolektivnih tožbah gre po domače povedano kljub vsemu, kar smo zdajle slišali, za to, da imamo danes 500, 100, tisoč ali pa ne vem koliko primerov ali več tisoč primerov, ki so identični, pa mora vsak posameznik svoj postopek peljati. Zakon, ki prihaja, bo prinesel situacijo, ko bo pod določenimi pogoji mogoče, da ta skupina ljudi kolektivno doseže svojo pravico na sodišču, in to je dobro. Nismo pa preverjali, veste, ali je bil gospod Klemenčič v kakšni politični organizaciji, pa to sploh ni pomembno. Recimo pri kakih mladincih, ampak to je nepomembno. Pomembno je, da je napisal dober zakon, ki ga bomo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 9. 2017. V razpravo dajem 2. člen in amandmaja poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da želi razpravljati dr. Jasna Murgel. Izvolite, dr. Jasna Murgel.
Najlepša hvala. Ne bi zdaj brala, ker sem brala, ko smo predstavljali stališče poslanske skupine, bom pa povedala, kaj je smisel tega zakona, da ne bi izgledalo, kot da ga ne razumemo, čeprav se nam morda zdi, da ga razumemo, pa čeprav nismo bili v ne vem kakšni organizaciji. Jaz nisem bila v nobeni od tistih, kjer ste bili vi, kolega Gorenak, pa to sploh ni pomembno. Nehajmo že enkrat s tem, ker je pač pravosodni minister, na njega nenehno kaj leti – ne morete si pomagati, da ne bi. Kaj je smisel zakona o kolektivnih tožbah? Bila sem sodnica in poznam Zakon o pravdnem postopku, prvi pomislek je bil, kaj je sploh smisel tega, če lahko imamo že po Zakonu o pravdnem postopku več oseb, več tožečih strank toži eno stranko, to je možno. Ampak pridobitev tega zakona je – da bodo gledalci razumeli – v tem, da po zakonu o kolektivnih tožbah tisti, ki je oškodovan, sploh ne bo stranka v postopku, ampak bo tožbo za njega, za več oškodovancev vložil nekdo, ki je lahko njihov predstavnik, ki lahko namesto njih sproži postopek. Tega sem videla kar nekaj v postopkih, imamo situacije v življenju, zdaj so bile tudi izpostavljene, tega je bilo tudi kar nekaj zaznanega v postopkih, ko se morda nekomu enostavno ne splača vložiti tožbe, ker je majhen znesek, če pa bi vse te zneske zbrali skupaj, bi bila pa kar večja vrednost spora. Drugo je, da se nam, kljub temu da bi morda bili sposobni izpeljati postopek, vložiti tožbo, začeti spor majhne vrednosti, enostavno ne da ukvarjati s tem, ker je preveč stroškov, preveč časa, ker je vsak sodni spor pač sodni spor, za katerega veljajo pravila, morda skrajšana, morda malo poenostavljena v sporu majhne vrednosti, ampak to je sodni spor, v katerem moramo upoštevati vsa pravila Zakona o pravdnem postopku. To je bila marsikdaj ovira, da bi se postopki sploh začeli, tisti, ki so pa morda zavestno, da ne bom zdaj rekla namenoma, v določenih primerih pripravljeni oškodovati recimo potrošnike, se pa na to zanašajo. Torej, pomemben je ta preventivni učinek, predvsem to, da zdaj tista oseba, pravna ali fizična, pa po navadi so pravne, ki bi povzročila to škodo, ve, da bo v tem primeru obstajalo orožje, s katerim se bodo lahko oškodovanci proti njemu borili, in to je ta preventivni učinek, ki je za mene bistvenega pomena. Pomembno je tudi to, da zakon določa mehanizme, po katerih se lahko oškodovanec odloči za to, da se bo učinek sodne odločbe raztezal na njega ali ne. Lahko reče, da ne bo, odvisno na kakšen način ga bo sodišče pozvalo, vsekakor se lahko tudi izključi iz tega postopka. Je pa tudi to en način, da se vsi ti postopki, ki so vsebinsko enaki, v katerih gre za enako pravno vprašanje, prekinejo, če že potekajo pred sodiščem, vendar se zadeva vsebinsko reši v okviru enega postopka, torej razbremenitev sodišč. Seveda po vsebini ne gre za kar vse odškodninske spore, ampak zakon natančno določa, za katero vsebino gre, kdaj lahko, za katere odškodninske zahtevke po vsebini je sploh možno vložiti kolektivno tožbo, so opredeljeni, smo jih omenjali, potrošniški spori, okoljska škoda in ostalo, kar je omenjeno. Minister je omenil, da se bo verjetno, odvisno, kako se bo pokazala zadeva v praksi, ta spekter, ta stvarna pristojnost oziroma vsebinska pristojnost sodišč v primeru kolektivnih tožb širila, ampak je prav, da nekje začnemo. Pomembno je, da zakon omogoča tudi kolektivno poravnavo, da sploh ne pride do postopka na sodišču, da nimamo tožbe in celotnega mehanizma, ki se bo zagnal v zvezi s to kolektivno tožbo, da se zadeva reši prej. Upam, da bo tega čim več, vedno povem, da vse, kar se rešuje izven sodišča, stane bistveno manj časa in živcev in vsega, reševanje na sodišču je potem vedno bistveno težje, v primeru kolektivnih tožb bo sicer v imenu oškodovanca nastopal nekdo drug, ampak vseeno je to sodni postopek. Tisto, kar je treba še poudariti in kar je za mene zelo zelo dobrodošlo in na kar sem tudi nekako ponosna, je pa postopek, ki je možen po zakonu o kolektivnih tožbah, in sicer je možna kolektivna opustitvena tožba v primeru diskriminacije. Ta je določena v drugem odstavku 2. člena zakona o kolektivnih tožbah. Se pravi, »na področju prava varstva pred diskriminacijo je dopustna le kolektivna opustitvena tožba«. To po domače pomeni, da ne bomo mogli na podlagi tega zakona vložiti tožbe za odškodnino zaradi diskriminacije, ki bi nam bila povzročena,, ampak kar je zelo pomembno, lahko pa vložimo kolektivno opustitveno tožbo. O tem, kaj je diskriminacija, pa imamo druge predpise, ki to določajo v našem notranjem pravnem redu, in na to se bo sodišče moralo opreti. Določbe zakona o kolektivnih tožbah so zelo zanimive, kaj določa. Mislim, da je treba – čeprav pod tem členom amandma ni vložen – seznaniti javnost, da ta možnost obstaja, ker je pri nas še veliko težav z uveljavljanjem instrumentov za prepoved diskriminacije. Tu je predviden še posebni predhodni postopek, opustitvena tožba pomeni, da oškodovanec lahko zahteva, da tisti, ki povzroča diskriminacijo, preneha s tem dejanjem. To se lahko v primeru ponavljajočih se primerov diskriminacije vloži, podrobno je opisano v zakonu. Predvidena je obveznost, pred vložitvijo opustitvene tožbe mora upravičena oseba osebo, ki jo namerava tožiti, pisno opozoriti o tem, da bo vložila kolektivno opustitveno tožbo, če ta oseba ne bo prenehala z nedopustnim ravnanjem. Torej na nek način že eno opozorilo, ki verjamem, da bo imelo svojo težo, če pa ne bo zaleglo, če tisti, ki to počne, ne bo prenehal z diskriminacijo, potem pa bo sledila tožba. Pomembno je, da poudarimo, kaj bo vsebina sodbe. Če ugotovi, da je zahtevek utemeljen, sodišče v izreku sodbe ugotovi obstoj ravnanja, torej da gre za diskriminacijo, ki krši kolektivne pravice, naloži toženi stranki, da preneha s tem ravnanjem in ji prepove tako ali smiselno enako ravnanje v prihodnosti. Še nekaj, sodišče lahko v okviru tožbenega zahtevka, torej če tožeča stranka to predlaga, odloči, da se sodba objavi na stroške tožene stranke ali da se objavi popravek nedopustnega oglaševanja, če oceni, da se s tem prispeva k ublažitvi ali odstranitvi škodnih posledic kršitev. Še ena možnost, ki sem prepričana, da bo razveselila štiri okrožna sodišča, ki bodo zdaj pristojna za kolektivne spore, da bodo zdaj imeli še eno pravno podlago, da izdajo začasne odredbe, kar je zelo pomembno, ker začasne odredbe so nujne, morajo se obravnavati po nujnem postopku, po sodnem redu veljajo za nujne in tu bo potem možnost za oškodovance, da zahtevajo izdajo začasne odredbe. V 50. členu zakona je določeno, da sodišče na predlog tožeče stranke po določbah zakona o izvršbi in zavarovanju izda začasno odredbo, s katero toženi stranki odredi prenehanje ravnanja, ki škoduje skupnim interesom potrošnikov – zdaj se bo to verjetno smiselno razlagalo glede na diskriminacijo – sodišče lahko izda začasno odredbo tudi, če tožena stranka še ni pričela z nedovoljenim ravnanjem, vendar je tik pred tem, da z njim začne. To bo še zelo zanimivo. Na splošno moram povedati svoje mnenje o zakonu o kolektivnih tožbah. To bo za sodišča spet ena novost, mislim, da vas bodo imela sodišča »zelo rada«, gospod minister. Vsekakor bo pomembna novost, s katero se bodo sodišča morala spopasti, ampak dolgoročno bo to tudi eno orodje, ki jim bo pomagalo, da bodo obravnavali bolj skoncentrirano zadeve, ki imajo isto vsebino. Bo pa zanimivo opazovati, kako se bo ta pravna praksa na začetku, ko bodo prvi postopki začeli potekati, razvijala, kakšne bodo težave, kaj se bo dogajalo, ampak to je normalno ob uvedbi novega instituta, novega postopka. Mislim, da bodo tudi te težave presežene in da bo sistem kolektivnih tožb dobro zaživel, in če bo treba, se bodo uvajale tudi spremembe. Tako da absolutno lahko predlog podpremo in veseli me, da imamo tako visoko soglasje v Državnem zboru v zvezi s tem zakonom in da smo na ta način lahko še bolj prepričani, da sprejemamo pravo stvar. Hvala lepa.
Ugotavljam, da še obstaja interes za razpravo. Prosim vas, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. K besedi vabim gospo Marjano Kotnik Poropat. Izvolite, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Pričakovala sem, da se nas bo več prijavilo. Nekaj besed bi spregovorila o tem zakonu, ker tudi sama menim, da je zakon o kolektivnih tožbah zelo pomemben za državljane. Po nastopu Jasne Murgel, ki je podrobno obrazložila celoten zakon, mislim, da mi kaj dosti ni ostalo, ampak vseeno bom nekatere stvari ponovila. Zakon kot tak izboljšuje dostop do sodnega varstva v primeru kršitve pravic posameznikom v primerih, ko gre za množična oškodovanja. Ta zakon je pomemben tudi zato, ker v zadnjem času v naši državi resnično prihaja do množičnih oškodovanj in postaja to oškodovanje že kar modus operandi posameznih podjetij, to je tudi kolegica Violeta prej povedala in mislim, da je to zelo res. Zakon uvaja in ureja kolektivno odškodninsko tožbo na način, ki bo omogočal zbiranje zahtevkov posameznikov in njihovo skupno uveljavljanje z eno tožbo pred sodiščem v civilnem postopku. In če še enkrat naštejem, v katerih primerih je možno vlagati tožbe po zakonu o kolektivnih tožbah, kolektivne tožbe bomo lahko vlagali, ko bo prihajalo do kolektivne kršitve delovnega prava, ko bo prihajalo do kršitev pravic večjemu številu državljanov na področju okoljskega prava, do oškodovanja potrošnikov v vseh zadevah, ki se nanašajo na trgovino in razne druge potrošniške stvari in pa tudi na kršitve, ki jih doživljamo na področju finančnih trgov. Opozorila bi še na kolektivno poravnavo, ki jo zakon omogoča. To je tudi en pomemben institut, ki nam bo omogočal, da se bomo lahko s kršiteljem poravnali in bo tako postopek končan mnogo prej, bo mnogo cenejši, ne bo nas stal pravzaprav nič in tudi sodišče ne bo obremenjeno s temi postopki. Zakon je vsekakor zelo dobrodošel in v Desusu smo veseli, to sem že v stališču povedala, da je ministrstvo prisluhnilo tudi predlogu, ki smo ga podali, da se kolektivna tožba uvede tudi za področje kršitve okoljske zakonodaje. V Desusu bomo ta zakon z veseljem podprli. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite, gospod Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Ministra ni, da bi ga pozdravil. Spoštovani kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! Glede na to, da je bilo uvodoma pa tudi v predstavitvah veliko besed namenjenih sami vsebini, se v vsebino ne bi kaj dosti spustil, vseeno bi pa za razliko od prejšnje ali predprejšnje točke v zvezi s tem predlogom zakona resnično pohvalil Ministrstvo za pravosodje in tudi samega ministra, predvsem zaradi tega, ker se z vložitvijo tega predloga zakona odpravlja tako imenovana pravna praznina, in kot je bilo tudi od dosedanjih razpravljavcev že mogoče razbrati, se s tem zagotavlja tako imenovano kolektivno uveljavljanje dajatvenih zahtevkov. Prav gotovo se pridružujem tudi temu, da je bilo na matičnem odboru izkazanega veliko soglasja ali konsenz vseh, če temu tako rečem, poslanskih skupin glede potrebnosti po normativni ureditvi te materije v slovenskem pravnem prostoru. Nadalje je zelo spodbudno tudi to, da je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora zelo jasno izrazila mnenje in stališče, da je pripravljavec tega zakona v predhodnih fazah resnično odpravil vse tiste pomisleke, ki so se pojavili v zvezi s tem zakonom. Mogoče je malce, trohica nedorečenosti ravno v zvezi z deležniki, ki so sodelovali, predvsem imam v mislih pravosodni organ, v tem primeru Odvetniško zbornico Slovenije, za katero se je izkazalo, da je zelo aktivno sodelovala v predhodnem procesu, vendar po njeni presoji njenim ključnim točkam ni bilo ugodeno. Sem na stališču, da je resorno ministrstvo, kar se tega tiče, zelo dobro in tudi strokovno argumentiralo, zakaj ni upoštevalo vseh njihovih pripomb. In če ta del zaključim zelo dobronamerno, prav gotovo je za pozdravit tudi to, da je tudi Sodni svet zavzel zelo pozitivno stališče do potrebnosti tega zakona. Dotaknil bi se samo še ene besede ali enega delčka, ki pa nekako ni bil tako izrazito izpostavljen. Dejstvo je, da se materija tega zakona dotika predvsem teh pravnih in nepravdnih postopkov. Tisto, kar je treba večkrat ponoviti – predvsem ker ima uveljavitev tega zakona prav gotovo tudi določene slabosti, ker se do sedaj to pač ni ne vem kako dogajalo – je predvsem, da je za tako imenovane potrošnike ali kakorkoli, ki se pojavljajo na trgu, in za njihovo varstvo treba zagotoviti tako imenovano pravno zakonsko materijo. Tisto področje, ki je najbolj izrazito in pri njem do sedaj to ni bilo pokrito, je ravno tako imenovano varstvo potrošnikov, ki je bilo že nekajkrat omenjeno. Dotaknil bi se še področij, ki so vezana predvsem na pravice raznih vlagateljev. Potem imamo tukaj različne storitve, ki so na področju finančnih storitev. Prav gotovo je posebna kategorija tudi področje varstva okolja, ki je bilo tudi že zelo velikokrat izpostavljeno na matičnem odboru. Nadalje mislim, da zanemarjamo ne samo v konkretnem zakonu, ampak tudi v splošni razpravi varstvo konkurence. In nazadnje to, za kar moram priznati, da se premalokrat sliši v tem državnem zboru, tudi na matičnih odborih, kršitev varstva pravic delavcev. S to materijo se prav gotovo posega in daje večje tako imenovano varstvo ali varnost v nadaljnjih postopkih. Bi pa zaključil, kar se tovrstne materije tiče, s povzetkom enega od medijev, ki je v preteklosti, ne toliko nazaj, zapisal: »Kolektivne tožbe – novo sredstvo za zagotavljanje spoštovanja pravil obnašanja na trgu«. Mislim, da je to zelo močno sporočilo, če govorim o samem naslovu, kajti zavedati se moramo nečesa, da so v zadnjih letih ali zadnjem letu – sploh pa to, kar nas sedaj čaka in je trenutno že veliko aktivnosti – kar, če lahko rečem, tri zelo velika ali pomembna področja, predvsem za državljane, občane in tudi pravne osebe. Prvi so prav gotovo registrski računi, s katerimi se je Državni zbor oziroma matični odbor že soočil, in dejstvo je, da s temi registrskimi računi, menim vsi, ki malce spremljajo to materijo, resnično čakamo odločitev Ustavnega sodišča glede avtentične razlage, mislim, da se ne bom dosti zmotil, 48. člena samega zakona. Nadalje, ravno na pravno podlago tega zakona imamo vezan izbris zamenljivih obveznic in delnic, ki so bile predmet dokapitalizacije bank v državni lasti, vemo, pred leti, leta 2013. V zvezi s tem, kot je znano, mora resorno ministrstvo pripraviti neko pravno podlago, ki je vezana na realizacijo ustavne odločbe, ravno na to materijo. Še kako je treba zagotoviti vsem občanom, ki so bili tako ali drugače v teh procesih in ki so ali smatrajo, da so bili oškodovani, preko tako imenovanih kolektivnih tožb tudi to. Zadnje je pa to, kar je tudi v zadnjem času precej v medijih, tako imenovane osebe ali kreditne pogodbe, obligacijsko razmerje, vezano na švicarske franke. Zato je še kako pomembno in potrebno, da je ta zakon praktično sprocesiran, in zaradi tega sem zelo vesel, da je veliko soglasje v Državnem zboru ne glede na tako imenovano politično pripadnost. Zaključim pa naj s tem, da amandmaje, ki so vloženi, prav gotovo podpiram, še posebno tisti člen, ki je vezan na varstvo okolja, kajti v zadnjem času vemo, da so se zgodile določene nesreče, in ravno zaradi tega je nujno treba imeti zakonsko podlago za uveljavljanje teh pravic. Skratka, podpiram tako zakon kot tudi amandmaje. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Tudi jaz sem slišala, da je bil ta odbor izjemno kooperativen, kar se sicer redko dogaja, in da je odbor sprejel celo dva od treh amandmajev, ki smo jih v Levici predlagali. Obe dopolnili bistveno izboljšujeta zakon, sploh sprememba prehodne določbe, s katero bomo zagotovili, da lahko kolektivne tožbe vložijo vsi, katerih zahtevki še niso zastarali. Torej tudi za oškodovanja, ki so se zgodila pred uveljavitvijo tega zakona. To je dobro, tako bodo lahko odškodnino zahtevali tudi tisti, ki so jih oškodovali, ko so najeli kredite v švicarskih frankih, in tudi oškodovanci pri požaru v Kemisu in tako naprej. Z vložitvijo kolektivne tožbe bodo vsekakor lahko bolj uspešni, kajti to jim bo skupinsko nekako lažje, ceneje. Ampak žal druga rešitev, ki je bila že sprejeta z amandmajem Levice in pomeni, da bi odgovornost za oškodovanje prevzela tudi država, občine in nosilci javnih pooblastil, kljub temu da ni povsem nobenega utemeljenega razloga, da kolektivne tožbe ne bi bilo možno vložiti zoper državo, in kljub temu da je minister rekel, da gre tukaj samo za politično odločitev, kljub temu da je bil amandma že sprejet na odboru, koalicija zdaj želi to določbo črtati. Ni mi jasno, zakaj bi bila kakšna razlika med ljudmi, ki jih je opeharila banka kot varčevalce in kreditojemalce, in državo, ki je državljane opeharila pri izbrisu obveznic. Bodimo pošteni. Zakaj bi diskriminirali oškodovance? Država pa je predvsem tista prva, ki mora sprejeti odgovornost, kajti to izhaja tudi iz ustave. Pravica do povračila škode zaradi protipravnega ravnanja izhaja iz 26. člena, in zato res ne vem, zakaj si je koalicija tokrat premislila. Zato mi amandmaja koalicije, ki črta to določbo, nikakor ne podpiramo. Nasprotujemo temu, da se država, ki bi morala biti vzor, izogiba sprejemanju odgovornosti. Podpiramo svoj amandma, s katerim bi se področje uporabe razširilo na področju okoljevarstva. Veseli nas, da je ministrstvo po katastrofi na Vrhniki v zakon vključilo tudi področje varstva okolja. Vemo, kako je to v zadnjem času pomembno in kakšnim podnebnim spremembam in okoljskim katastrofam smo priča, vendar smo prepričani, da je ministrstvo vendarle na tem področju naredilo premalo. Zakaj? Predlog trenutno omogoča vložitev kolektivne tožbe le za uveljavljanje odškodnine zaradi povzročitve okoljske nesreče. S takšno dikcijo pokrijemo na primer Kemis, ne pokrijemo pa vse ostale okoljske škode, zato v Levici predlagamo, da se to področje razširi tudi na odškodninsko odgovornost zaradi čezmerne obremenitve okolja in onesnaževanja okolja. Tako ne pokrijemo samo Kemisa, ampak tudi razne lafargee, cinkarne Celje in podobne primere. Tudi v teh primerih gre vedno za eno odgovorno osebo oziroma podjetje, ki ga vodi odgovorna oseba, oškodovancev pa je širši krog. Tudi tukaj gre za povzročanje škode in že zdaj je po zakonodaji možno zahtevati odškodnino. Torej ne vidimo nobenega razloga, zakaj ne bi omogočili tudi v tem primeru vložitve kolektivne tožbe. Tudi tukaj gre za primere, kjer bi bilo po našem mnenju treba poslati jasno sporočilo vsem onesnaževalcem, da bodo za povzročeno škodo odgovarjali. Tudi to je politična odločitev. Tudi nepravilnosti si zaradi tega ne bi privoščili tako pogosto, in če bi se bali teh tožb in če bi vedeli, da se jim to lahko zgodi, bi seveda bolj odgovorno ravnali do okolja in bi njihovo poslovanje že upoštevalo te določbe. Kot sem že rekla, amandmaja koalicije ne bom podprla. Želim si, da bi si koalicija znova premislila in bi pretehtala, da je država vendarle prva v vrsti tistih, ki morajo sprejeti odgovornost za protipravna dejanja. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsedujoči. Ta zakon je nujno potreben, pripravljen je resno, skrbno in odgovorno. Redko lahko poslanci in državljani dobimo tako podroben uvid v vsebino javne obravnave. Številne tehtne pripombe so bile upoštevane, predlagatelj je resno branil rešitve pred tem, da bi izgubile ost, to se redko kdaj zgodi. Imam pa ob tem seveda še vedno pripombe, in to tri. Prvič, skepsa nad uveljavljanjem kolektivnih odškodninskih tožb zaradi nezakonitih ravnanj države je zelo zaskrbljujoča. Očitno so v igri miselni pridržki, upam, da le samo politikov. Drugič, na nekaterih področjih se skušajo omejevati oblike tožbenih zahtevkov le na kolektivne opustitve tožbe, celo te se popolnoma anonimizira, na primer pri diskriminaciji. Taka sodba skoraj ne koristi osebam, ki so bile žrtve nezakonitega ravnanja in varuje interese le v prihodnje. Tretjič, omogoči naj se uveljavljanje vseh pravno priznanih škod oziroma zahtevkov za odpravo kršitev pravic z dnem začetka uporabe zakona. Ta rešitev zagotovo ni ustavnopravno problematična, smisel zahteve po učinkovitem sodnem varstvu in zagotovitvi učinkovitih sorazmernih in odvračalnih sankcij. In še o amandmajih, kar skupaj. Sam se ne slepim, da je ob sedanji stopnji kulture pravic oziroma pravnega pozitivizma za večino v družbi najpomembnejši vidik prava vprašanje učinkovitih sankcij za kršitve. Če jih ni, se številni na pravo in pravice ljudi požvižgajo. Tako se prepogosto obnaša tudi država sama, saj se tudi v primerih hudih, očitnih in množičnih sistemskih kršitev v lastni sferi še najraje pusti tožiti tistim redkim, ki imajo voljo in moč za to. Pa še potem ko so sodbe tu, ukrepa le pod težo neposredno pretečih sankcij. Kolektivno odškodninsko tožbo obrazložitev predloga zato z razlogom označuje za bistveno obliko tožbe. Posamezne odškodninske tožbe so za velike kršitelje še najbolj podobne piku komarja, kolektivne pa bodo, upam, vsaj jemali resno, učinkujejo pa tudi širše odvračalno v generalno preventivnem smislu. Menim, da praksa v zadnjih desetletjih potrjuje, da so množična oškodovanja žal resnično pogosta tudi ob ravnanju države oziroma javnih oblasti tudi na področju varstva človekovih pravic. Posameznik sam proti sistemskemu problemu ne more doseči skoraj nič. Ta institut bi lahko preprečeval ali pa vsaj odpravljal kalvarije 10 tisoč ljudi, kot so bili kronično dolgotrajni sodni postopki, agonija izbrisanih, odvzem pravic do sodnega varstva tujim varčevalcem Ljubljanske banke kar z ustavnim zakonom, odvzem dela pokojnin, prisilno prenehanje delovnih razmerij v javni upravi po Zujfu, neodprava plačnih nesorazmerij in tako dalje. Odlašanje z resnim varstvom človekovih pravic je v vsakem primeru že na srednji rok bistveno dražje in očitno neučinkovito reševanje problemov. Kolektivne odškodninske tožbe naj se zato pač omogočajo tam, kjer je to najbolj potrebno in kjer bodo realno najbolj pogosto uporabljene zaradi nevarnosti množičnih oškodovanj. Zato odločno podpiram na matičnem odboru že sprejet prvi amandma Poslanske skupine Levica, ki omogoča kolektivno uveljavljanje škode zaradi protipravnega ravnanja države. To ni bila nobena lahkomiselna ideja, ampak zelo odgovorna odločitev predlagatelja in članov odbora. Če vladna koalicija strank z novim amandmajem skuša naknadno spodkopati, je to zelo sumljivo. Najprej je treba reči, da so pomisleki povsem umetni. Ti zahtevki nikakor niso načelno neprimerni za take tožbe. O tem bodo v postopku certifikacije odločala sodišča in odobrila le uveljavljanje množičnih tipičnih kršitev. Preveč vas skrbi, ali ima vladna koalicija morda slabo vest in se boji, da bodo ljudje svoje pravice v razmerju do države končno vzeli resno. Prav tako podpiram amandma k 65. členu, ki ga je vložila Levica, zato pozdravljam predlog rešitve, sprejete na matičnem odboru, da se s kolektivnimi tožbami omogoči uveljavljanje vseh zahtevkov tudi za oškodovanja, nastala že pred uveljavitvijo zakona. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja, zato vas prosim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala. Se bom kar opredelil do vseh treh amandmajev. Zakon je več kot potreben, zakon je dobrodošel. Mislim, da je tak institut, kakršna je kolektivna tožba, ne samo nekaj, po čemer bi se zgledovali iz primerov v drugih državah, ampak nekaj, kar je osnovna predpostavka tega, da zagotovimo čim večji dostop ljudi do pravne zaščite. Sistem, kakršen je kolektivna tožba, ki razbremenjuje ljudi stroškov, ki so povezani z individualnimi tožbami, in po drugi strani tudi povečuje verjetnost, da bodo s takšno tožbo uspeli, je več kot dobrodošel. Po drugi strani pomeni tudi relativen pritisk na tisto, kar so zaslužkarski motivi velikih podjetij, predvsem multinacionalk, ki lahko špekulirajo, da če naredijo neko škodo, bodo manj oškodovane, če bodo podvržene neki individualni tožbi kot pa kolektivnim tožbam. Zato dajemo tak poudarek pomenu kolektivne tožbe, ker dejansko ima funkcijo tudi nekakšne grožnje, če naj rečem tako v navednicah, grožnje, da bo več ljudi stopilo skupaj, se povezalo v neko skupnost, seveda z nekim konkretnim interesom zaradi neke škode, ki jim je vsem nastala, in bodo verjetno zaradi tega tudi na tak način podjetja kot taka postala bolj odgovorna. Ne samo okoljsko, ampak v vseh vidikih svojega delovanja. Če grem zdaj k amandmajem koalicijskih strank k 2. členu, tisti, ki smo bili na odboru, smo videli, da je zelo verjetno prišlo do neke napake. Tu smo v Levici predlagali na odboru amandma, ki predlaga, da se odgovornost razširi tudi na državo. Država seveda nima nobenega razloga, da ne bi bila vključena pod to odgovornost, ki spada na seznam primerov, v katerih je mogoče uveljavljati te kolektivne tožbe. So primeri, Violeta jih je že prej omenila, pa jih bom še enkrat ponovil, recimo izbris prebivalstva, podrejene obveznice in tako naprej, kjer je država z eno samo potezo naredila veliko škodo zelo široki množici prebivalk in prebivalcev. Mislim, da če gremo gledat tudi z vidika zgleda, mislim, da bi morala biti država prva, ki daje zgled, prva, ki bo prevzemala odgovornost za svoja dejanja. Individualne tožbe so seveda tudi v teh primerih možne, ljudje se lahko na to obrnejo, zato ne vidim, zakaj bi morali biti tisti, ki jih je država oškodovala, v nekem drugačnem položaju, da ne bi mogli uveljavljati svojih pravic po sistemu, kakršna je kolektivna tožba. Ne nazadnje je to tudi nekaj, kar bi moralo biti zagotovljeno z ustavo. Vemo, da država odgovarja za zakone, ki jih sprejema, lokalne skupnosti za akte, ki jih sprejemajo, in tako naprej. Kar se tiče našega drugega amandmaja, predlagali smo ga že na odboru in ga sedaj tudi za plenarko predlagamo, je to, da se razširi tisto, kar je koncept okoljevarstvenega vidika kolektivnih tožb. Trenutno je predlog ta, da se omogoča vložitev kolektivne tožbe zgolj za uveljavljanje odškodnine zaradi povzročitve okoljskih nesreč, torej tistega neposrednega učinka, ko se zgodi nekaj, kot je bil recimo Kemis, predlagatelj pa ob tem pozablja na vse škodljive učinke, ki jih imajo na splošno ne samo težka industrija, ampak pravzaprav vsi onesnaževalci. So primeri, tudi te je že prej Violeta omenila, Cinkarna ali pa Lafarge in tako naprej, ki s svojim dolgotrajnim obratovanjem prekomerno obremenjujejo okolje. Tudi v teh primerih se te prekomerne obremenitve okolja kažejo na ljudeh, ne nazadnje tudi na otrocih in tako dalje, zdaj zadnje čase spet poslušamo o svincu in o podobnih zadevah [[…]]
Prosim za mir v dvorani! Kar nadaljujte, se opravičujem.
Hvala, podpredsednik. In so to tudi podlage, zaradi katerih bi morala biti možna vložitev kolektivne tožbe. Tudi v teh primerih se lahko ljudje sami odločijo, da bodo šli v individualne tožbe, in še enkrat poudarjam, če so to primeri, kjer se lahko posameznik odloči, da bi iztožil svojo pravico na tak način, ne vidim, zakaj ne bi tega razširili tudi na institut kolektivne tožbe. Mislim, da je to ravno v skladu s tistim, kar sem povedal na začetku, torej omogočati ljudem čim širši dostop, zato da iščejo in si tudi priborijo svoje pravice, predvsem v teh utemeljenih razlogih, kjer jim je bila povzročena neposredna škoda. Oboje je na nek način minister na odboru označil kot neko politično odločitev, torej ne gre toliko za strokovno ali pa pravno odločitev, ampak politično odločitev, zato bom v tem svojem izvajanju tudi apeliral na vašo politično modrost ali pa politični razmislek. Ponavljam, odgovornost države in širši okoljevarstveni vidik mislim, da nista stvar, ki bi morala biti stvar prestiža, tega, kdo je predlagatelj. Nameni so zelo preprosti in jasni, gredo v korist prebivalk in prebivalcev te države in s tega vidika mislim, da ni nobenega političnega zadržka, da ne bi teh amandmajev podprli oziroma tistega ohranili, ki je bil že sprejet in je zdaj sestavni del zakona, in tega, ki ga danes ponovno predlagamo. Toliko zaenkrat.
Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Na začetku opredelitev do amandmajev. Podobno kot predgovornik, amandma Levice bomo podprli, kar se tiče amandmajev koalicije, žal ne vem, zakaj je danes tak, jutri je pa tak. Pri nas je ves čas isto, pri vas je pa menjavanje stališč, namreč menjali ste stališče od odbora do danes, zato teh vaših amandmajev ne bomo podprli. Sicer pa moramo reči zaradi aktualne teme, teme tako imenovane zadeve frank oziroma posojili v švicarskih frankih. Mi sprva v zakonu nismo našli možnosti, da bi bili pokriti tudi ti ljudje, zato smo za odbor pripravili amandma, vendar je minister potem pojasnil in tudi citiral člen, v katerem so ti ljudje zajeti, zato ni posebnega amandmaja na temo posojil v frankih, ampak je ta zadeva že zajeta v zakonu in jaz lahko z veseljem ugotovim, da gre situacija v tej smeri, da bodo lahko zdaj postopke pospešili. Pospešili pa zlasti zato, ker do zdaj ni bilo možno vlagati tako imenovanih kolektivnih tožb, zdaj naj bi pač bile. Glede na to, da so nekateri individualno že uspeli na sodišču, kot vemo je rešitev njihovega problema na vidiku v nekem krajšem obdobju, in to pozitivna rešitev, in izražam kar zadovoljstvo, da je temu tako. Seveda bomo podprli tudi zakon kot celoto, kot sem napovedal. Hvala lepa.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja, zato vas vabim k prijavi. Prijava poteka, izvolite. Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da podpiram ta predlog zakona, ker mislim, da so kolektivne tožbe vendar velika olajšava za ljudi, ki niso vsakodnevno pri računalniku in ki niso v tistih letih, ko bi si lahko privoščili advokata in tako naprej, tu seveda ni nobenega dvoma. Ampak kar se frankov tiče, moram povedati svoje mnenje. Namreč, sam sem tudi v tistem času vzel stanovanjsko posojilo in se natančno spomnim, kako je bilo, zato imam sliko kar precej jasno. Seveda je bilo tudi nekaj špekulantov, ki so mislili, da bodo dobili več, da bodo s tem zaslužili, ampak večina je pa bila pravzaprav prevarana s strani bank, ki so nagovarjale ljudi za ta posojila v švicarskih frankih, in ni nobenega dvoma, da je prav, da se to na nek način popravi, tako kot smo zdaj na poti. Se pa seveda postavlja drugo vprašanje, ki ni predmet tega zakona, ampak vendar – Banka Slovenije je banke opozorila, da se bo nekaj zgodilo, če se spomnite, ljudi pa ni opozorila. In se mi postavlja vprašanje, čigava je Banka Slovenije, ali je to samo filiala Evropske centralne banke ali je to naš organ, ki služi bankam in predvsem ljudem v deželi, kot radi rečejo Hrvatje. Drugo pa je vprašanje ekologije. Tu smo veseli, ker je ministrstvo takoj sprejelo to pobudo okoli ekologije, ker je teh problemov vendar zelo veliko. Ponovno poudarjam, prizadeti so ljudje, ki nimajo niti sredstev niti tehnike, da bi se tožarili, in je tako kolektivno varstvo, če lahko tako rečem, nujno in človeku potrebno. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Danes je res prav prijeten ta del razprave, ko govorimo o tako imenovanem zakonu o kolektivnih tožbah, ker se v glavnini večinsko strinjamo. Strinjamo se, da je zakon potreben, strinjamo se s tem, da prinaša pozitivne rešitve, strinjamo se s tem, da je na nek način oškodovancem treba pomagati, jih zaščititi, seveda pa ostajajo tudi nekatere nianse. Te nianse so predhodniki že nekako pojasnili in tu tudi osebno pozivam koalicijo – pa ne gre za amandma Slovenske demokratske stranke, ampak gre za amandma Levice, kar samo dokazuje, da v Slovenski demokratski stranki nimamo težav s tem, kdo vlaga amandmaje, temveč se ukvarjamo z njihovo vsebino. Gre za to, da na nek način s črtanjem zadeve poslabšujemo. Seveda verjetno nikoli ne bomo prišli do idealne zakonodaje. Ne nazadnje se strinjam tudi s tem, kar sem prebrala v enem od strokovnih mnenj, ki poudarja, da je zakon še kako potreben tudi z vidika odnosa kršiteljev, ki se bodo s tem zavedali, da kar tako počez ne bodo smeli več kršiti zakonodaje, ker bodo tisti, ki so oškodovani, sedaj uveljavljali to pravico na drug način. Prej so računali na to, da oškodovanci s svojim socialnim statusom in življenjem, ki ga imajo, tovrstnih ali podobnih zahtev ne bodo mogli uveljavljati. Zdaj je ta zakon tudi nek pozitiven pritisk, ko bodo tudi podjetja in vsi ostali razmislili o tem, na kakšen način se bodo obnašali oziroma ali se jim splača spoštovati zakonodajo ali ne. Vemo tudi to, naj poudarim, da gre zakon nekako v prid oškodovancem, da je ta tehtnica procesne enakosti bolj nagnjena k oškodovancem, saj za to tudi gre, vendar pa je po drugi strani potrebne toliko več previdnosti, da ne bo prišlo do pretirane zaščite enih in na nek način tudi poseganja v pravice tistih drugih, potencialnih kršiteljev, mi še ne vemo, če so kršitelji, tudi potem ko se bodo zadeve razgalile. Absolutno tukaj verjamem, da je imelo ministrstvo težko delo. Še enkrat, pozdravljam amandma, ki je bil vložen s strani Levice, tudi jaz dajem v razmislek, ali je to črtanje res potrebno, ali dejansko nismo sposobni narediti tega koraka naprej. Vesela bom, če mi bo minister dejansko rekel, da se bojijo prevelikih, preobsežnih tovrstnih postopkov. Če je to, potem se moramo tudi vprašati, v kakšni državi živimo, ker potem je očitno teh kršitev zelo veliko, samo se ljudje ne znajo braniti. Ta tehtnica je na obeh straneh. Sem pa vesela in pozdravljam to, kar nam je skupaj na odboru uspelo, to pa je, da smo v zakon vključili tudi oškodovance, ki so [[…]] [[nemir v dvorani]] Predsedujoči, res je težko, jaz se trudim, mene ne moti drugače [[…]]
Kolegi, prosim vas lepo! Enkrat sem že opozoril. Bodite spoštljivi do kolegice Anje Bah Žibert, lepo vas prosim.
V glavnem, da zaključim. Ko gre za zadevo frank, da smo našli pot, kako zadevo spraviti v zakon, tudi z gledišča, da sem ob ustnem poslanskem vprašanju, ki sem ga ravno zdaj pogledala, takrat dobila odgovor ministra, da kolektivne tožbe ne bodo veljale za nazaj, in da je bila tukaj dilema oškodovancev. Pozdravljam zakon, zavedam se tudi, da je na državi zelo velika odgovornost, da to niso tako enostavne stvari. Povedala sem prej o tehtnici, povedala sem, da v tej državi nikomur ne smejo biti kršene pravice, možnost do poštene obrambe, da moramo biti previdni tudi, ko gre za tako imenovane potencialne kršitelje, da neke zadeve ne izpeljemo in pospravimo prehitro v javnost in neko proceduro, vemo, da lahko tako naredimo že več škode kot koristi. Morda še enkrat v razmislek ta amandma, kakorkoli že, zakon podpiram, in ja, minister, kadar so pripravljeni dobri predlogi, jih bomo vedno podprli. Sem pa vesela, da so zrelost pokazale predvsem koalicijske stranke, ki so podprle amandma Levice oziroma podoben amandma smo imeli, in da gremo tudi čez to, kar ste vi meni v ustnem vprašanju odgovorili, da zakon ne bo veljal v tem smislu za nazaj. Hvala lepa.
Spoštovani, ali želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 65. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Vabim vas, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Besedo ima gospa Teja Ljubič.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za dano besedo. Mislim, da je bilo na splošno o zakonu o kolektivnih tožbah povedanega že več kot dovolj, zato bom svojo razpravo omejila zgolj na amandma k 65. členu. Amandmiran 65. člen omogoča, da se bodo določbe zakona o kolektivnih tožbah uporabljale tudi za vse tiste primere množičnih oškodovanj, ki so nastali pred uveljavitvijo tega zakona. Seveda se tukaj porajajo določena vprašanja oziroma tudi dileme glede same retroaktivne veljavnosti zakona. Pa mi mogoče za začetek dovolite nekaj teoretičnega uvoda, da bomo lažje razumeli, o čem govorimo. Pravna doktrina razlikuje med tako imenovano pravo in nepravo retroaktivnostjo. Glede na to, da je za naš primer relevantna zgolj neprava oziroma tako imenovana dejanska retroaktivnost, se bom osredotočila zgolj nanjo, torej za kaj gre. V primeru neprave retroaktivnosti gre za to, da nek predpis učinkuje na določena dejanska stanja, ki so nastala pred njegovo objavo, vendar pa ta dejanska stanja v času, ko je predpis začel veljati, še niso bila zaključena. V takšnih primerih ima posamezna določba zakona le neprave povratne učinke, ki so lahko, poudarjam lahko, sporni z vidika načela varstva zaupanja v pravo po 2. členu Ustave, ne pa tudi z vidika 155. člena Ustave, ki govori o prepovedi povratne veljave pravnih aktov. Torej če poenostavim, je razlika med tako imenovano pravo in nepravo retroaktivnostjo v tem, da prava retroaktivnost posega v že pridobljene pravice, medtem ko neprava retroaktivnost posega v pričakovane pravice, gre torej za zmanjševanje pravic za naprej. Neprava retroaktivnost v nasprotju s pravo retroaktivnostjo načeloma ni prepovedana, razen če bi šlo v tem primeru za nedopusten poseg v načelo varstva zaupanja v pravo. Kot sem že izpostavila na začetku, v konkretnem primeru govorimo o nepravi retroaktivnosti. Po mojem mnenju o določenem dejanskem stanju kot o zaključenem dejanskem stanju lahko govorimo takrat, kadar posamezni odškodninski zahtevki zastarajo, torej ko iz teh zahtevkov ni več mogoče uveljavljati nobenih pravic. Če bi z zakonom določili, da se te določbe lahko uporabljajo zgolj za tiste primere množičnih oškodovanj, ki bodo nastali po uveljavitvi tega zakona, se mi tukaj zdi, da postavljamo oškodovance v nekakšen neenakopraven položaj. Neenakopravnost v tem smislu, da lahko odškodninske zahtevke uveljavljajo samo tisti, ki so jim kršitve nastale po uveljavitvi tega zakona, ne pa tudi tisti, ki so jim mogoče kršitve nastale pred uveljavitvijo tega zakona in njihovi odškodninski zahtevki še niso zastarali. Z vidika pravne varnosti bi bilo nesprejemljivo, če bi z zakonom oziroma s tem predlogom amandmaja spreminjali te zastarane odškodninske zahtevke v nezastarane, ampak dejansko tega s predlogom zakona ne počnemo. Predlog zakona namreč ne bo veljal za nazaj, bo pa posegel v trajajoča razmerja, ki do uveljavitve zakona ne bodo zaključena, kar dejansko pomeni, da upravičenje uveljavljati ugovor zastaranja v takem primeru še ni nastopilo. Verjamem, da se bodo mogoče našli tudi kakšni argumenti, s katerimi se bo nasprotovalo temu amandmaju, in se bodo utemeljevali s tem, da gre tukaj za kršitev načela varstva zaupanja v pravo, bi pa v sled tega tukaj želela izpostaviti stališče Ustavnega sodišča, ki je v več svojih odločbah dejalo, da gre v primeru varstva zaupanja v pravo za splošno pravno načelo in ne neposredno za eno od ustavnih pravic, kar pomeni, da to načelo nima absolutne veljave in je v večji meri kot posamezne ustavne pravice dostopno možnim omejitvam. Glede na vse povedano menim, da je prav, da se ne vzpostavlja neenakopravnega položaja med tistimi oškodovanci, ki jim bodo mogoče kršitve šele nastale, in med tistimi oškodovanci, ki so jim kršitve že nastale in njihovi odškodninski zahtevki še niso zastarali. Zdi se mi tudi prav, da na nek način ustrezno zaščitimo vse oškodovance, predvsem s tega vidika, ker so ravno oškodovanci, pa če to hočemo ali ne, v razmerju s kršitelji oziroma gospodarskimi subjekti na nek način vedno šibkejše stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne, hvala lepa. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj; in sicer pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVILIH CESTNEGA PROMETA, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Zvonkom Lahom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev gospodu Zvonku Lahu. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki ministrstva! Z izgradnjo avtocestnega križa v Sloveniji in z uveljavitvijo cestnin z vinjetami se je na avtocestah in hitrih cestah bistveno povečal promet. S tem se je tudi občutno zmanjšalo število prometnih nesreč. Kar nekaj časa pa se občutno povečuje predvsem tovorni promet na avtocestah. Ker so hitrosti velike, so prometne nesreče tudi bistveno hujše kot na cestah, kjer hitrosti niso tako velike. Zato je v primeru prometne nesreče treba zagotoviti reševalni pas za čim bolj nemoten dostop reševalcev. V Republiki Sloveniji imamo sedaj v pravilih napisano, da se vozila, ki vozijo po prehitevalnem pasu, razvrstijo do levega roba prehitevalnega pasu, vozila na voznem pasu pa do desnega roba voznega pasu; vmes pa zagotovijo zadostno širino za reševalna vozila. V primeru, da se dva kamiona najdeta na prehitevalnem pasu in voznem pasu ter se razvrstita po naših pravilih, ostane med njima manj kot dva metra prostora za reševalna vozila. To pa je bistveno premalo, tudi policijsko vozilo ne more mimo, kaj šele gasilsko vozilo, ki meri skoraj tri metre. Zato predlagamo, da se to spremeni; in najprej boste videli, kako to zgleda na naši cestah. Na obravnavi na matičnem delovnem telesu sta bila prisotna tudi gasilec in reševalec. Glejte, tako zgleda pri nas, na naših cestah, ko mora reševalec iti iz vozila in vozila sam usmerjati na odstavni pas, čeprav je po naših pravilih to prepovedano. Tudi Dars oziroma upravljavec cest [[…]], vidite, takole zgleda. Na odboru je povedal reševalec, če mora takole teči kar kakšen kilometer, saj je pri takšnem številu vozil zelo hitro stoječa kolona nekaj kilometrov; in ko reševalec pride do mesta nesreče, je praktično že brez moči. Takole naš upravljavec napotuje, da se vozila razmeščajo po naših predpisih. Na tem posnetku so kamioni oziroma vozila bistveno širša, kot so tukaj predstavljena. Vidite, kako malo prostora je že med vozili; in če je malo prostora, reševalec ne more peljati z večjo hitrostjo. Če hoče peljati s hitrostjo 60 ali 80 kilometrov na uro na kraj nesreče, da ima z vsake strani oviro, sami si lahko predstavljate, kako je na cestnini, kjer še niso odstranjene cestninske postaje, s kakšno hitrostjo se vi lahko peljete tam, da se upate pripeljati, pa mislim, da je tam širina okoli 3 metre in pol. Kako naj pelje reševalec, če bi imel 10 cm na vsako stran? Nemogoče. Če hoče normalno peljati s 60 kilometri na uro, rabi vsaj 4 metre in pol vmes med vozili. V tujini je to drugače. Takole pa izgleda to v Avstriji in Nemčiji. Tukaj pa vidimo, da je vmes več kot 4 metre in pol prostora. Zakaj mora biti pri nas prosti pas? Vidite, tukaj je zadostna širina. Če ste opazovali, jaz sem sam opazoval, kako tujci, turisti, ko pridejo k nam, vozijo na naših cestah. Čim se upočasni kolona, enostavno že gredo do črte ali pa celo čez črto voznega pasu in zagotovijo dovolj prostora. S to spremembo zakona želimo, da se to poenoti, da tudi naši vozniki, predvsem kamionov, na tujih avtocestah ne bodo plačevali visokih kazni, ker se ne razvrstijo tako, kot je pri njih, ampak tako, kot pri nas; in ovirajo pot reševalcem.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču.
Hvala, predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 32. seji 6. 9. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Zvonkom Lahom; s predlogom za obravnavo po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 101. seji 7. 7. sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja poslanec Zvonko Lah povedal, da se problemi pri vožnji intervencijskih vozil ob izrednih dogodkih na avtocestah in hitrih cestah intenzivneje pojavljajo že od leta 2013. Prvi so nanje začeli opozarjati gasilci, ki so se s težavo prebijali do mesta intervencije med ustavljenima kolonama vozil. Ker doslej še ni bila pripravljena ustrezna zakonska rešitev, se v predlogu zakona predlaga, da za vozila, ki vozijo po prehitevalnem pasu, po uveljavitvi take ureditve ne bi bilo sprememb in bi se morali tako kot do sedaj razvrstiti na skrajno levo stran; za vozila, ki vozijo po voznem pasu, pa predlog določa, da bi se v nasprotju z veljavno ureditvijo razvrstila na odstavni pas oziroma nišo, in ne le do robne črte voznega pasu. To pomeni, da bi se ob prometnih nesrečah oziroma zastojih vozniki umaknili intervencijskim vozilom na odstavni pas. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je ta služba predlog zakona preučila z vidika njihove pristojnosti, in dodala, da pripombe oziroma pomisleki iz pisnega mnenja, ki so sicer bili predvsem nomotehnične narave, odpravljajo vloženi amandmaji, in sicer amandmaja poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter tudi amandmaja Poslanske skupine NSi. Predstavnik Vlade, minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, je v predstavitvi mnenja Vlade povedal, da se vlada zaveda problematike vožnje intervencijskih vozil na avtocestah in hitrih cestah; vendar ne podpira zakona, saj ne rešuje vseh situacij pri vzpostavljanju dovolj širokega reševalnega pasu za vožnjo intervencijskih vozil. Prav tako pa predlog zakona ureja le vzpostavitev reševalnega pasu v primeru zastoja prometa, ne pa tudi v primeru ustavljanja prometa. Navedene pomisleke je minister v razpravi tudi podrobneje obrazložil. Predlog zakona bi moral po njegovem stališču zagotoviti vzpostavitev reševalnega pasu za vožnjo intervencijskih vozil že v primeru, ko se vozila ustavljajo; in ne šele v primeru zastoja prometa. Poleg tega rešitev, ki je bila predlagana s predlogom zakona, podaja vzpostavitev reševalnega pasu na avtocesti in hitri cesti z dvema prometnima pasovoma za vožnjo v eno smer; ne pa tudi na avtocestah in hitrih cestah z več prometnimi pasovi za vožnjo v eno smer. Predlog zakona je po stališču Vlade ravno tako pomanjkljiv, ker ne določa, da se vozila, ki se ustavljajo ali stojijo na skrajnem levem prometnem pasu, razvrstijo čim bolj levo; če je treba, tudi zunaj smernega vozišča. Vozila, ki se ustavijo ali stojijo na ostalih prometnih pasovih, pa se morajo zaradi zagotovitve dovolj širokega reševalnega pasu za vožnjo intervencijskih vozil razvrstiti čim bolj desno; če je treba, tudi zunaj smernega vozišča, pri čimer lahko uporabijo tudi odstavni pas. Minister je ob koncu predstavitve podprl vložene amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ki opisane pomanjkljivosti, ki jih je izpostavila vlada, odpravljajo. Predstavnik Državnega sveta je pojasnil, da Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predlog zakona podpira. Gospod Tomaž Šen iz Prostovoljnega gasilskega društva Dolnji Logatec je predstavil praktične izkušnje gasilcev pri intervencijah na prometno preobremenjeni primorski avtocesti. Rdeča nit razprave poslancev je bila, da je predlagana zakonska sprememba potrebna in nujna ter da mora biti zakonska določba jasna, nedvoumna in korektna, pravna in nomotehnična ter izvedljiva v vseh mogočih konkretnih situacijah. Članice in člani odbora so se odločili, da predlagani amandma poslanskih skupin koalicije izboljšajo, tako je nastal tudi amandma odbora, ki so ga podprli vsi člani odbora. Odbor je sprejel amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 1. členu ter tudi svoj amandma k 2. členu; nato je glasoval tudi o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa gospodu Igorju Zorčiču. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za javno upravo Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite, da predstavim stališče Vlade v odsotnosti ministra, pristojnega za to področje. In sicer so temeljni cilji, ki jih zasleduje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, da se v primeru zastoja prometa na avtocestah in hitrih cestah takoj vzpostavi dovolj širok reševalni pas za varno vožnjo intervencijskih vozil, tako pa se še skrajša čas reševanja poškodovanih udeležencev v prometnih nesrečah. Dopolnjen predlog zakona rešuje vse situacije pri vzpostavljanju dovolj širokega reševalnega pasu za varno vožnjo intervencijskih vozil v primeru zastoja ter tudi, kar je pomembno, v primeru ustavljanja vozil oziroma v fazi ustavljanja. Ureja vzpostavitev reševalnega pasu na avtocestah, na hitrih cestah in tudi na drugih avtocestah, ki imajo več prometnih pasov, torej celovito. Omogoča, da se vozila, ki se vozijo po levem prometnem pasu, razvrstijo čim bolj levo, tudi čez rob črte; vozila, ki se ustavljajo, stojijo na ostalih prometnih pasovih, pa čim bolj desno, torej tudi čez robno črto vozišča, kar pomeni, da se lahko razvrstijo tudi na odstavni pas. S temi dopolnitvami zakona, se pravi razporeditev čez črto in razporeditev na odstavni pas, se bo zagotavljala večja prometna varnost in skrajšal čas reševanja udeležencev. Zato Vlada Republike Slovenije v tej dopolnjeni obliki tak predlog zakonskih sprememb tudi podpira. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Da ne bi preveč segrevali vode tam, kjer je v resnici že topla; gre za zdravorazumski predlog, ki je bil smiselno izboljšan z amandmaji koalicije. Sprejetje tega zakona pa bo omogočilo bolj učinkovite intervencije in upam, da v primerih, ki si jih sicer ne želimo, omogočilo tudi hitrejše in boljše reševanje življenj ter premoženja ljudi. Socialni demokrati bomo zakon seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, dragi kolegice in kolegi! Pri reševanju življenj vedno odloča čas – minute, včasih tudi sekunde. Ker gre pri nesrečah, ki se zgodijo na avtocestah in hitrih cestah, najpogosteje za večje število ogroženih življenj in hujše poškodbe, je hiter prihod reševalcev na kraj nesreče izjemno pomemben. V Novi Sloveniji smo prepričani, da veljavni Zakon o pravilih cestnega prometa pomeni veliko oviro pri hitri vzpostavitvi reševalnega pasu za prehod intervencijskih vozil. Zato smo tudi predlagali spremembo zakona, ki bo omogočila, da se bodo vozniki v primeru ustavljanja ali zastoja prometa lahko umaknili tudi na odstavni pas in tako zagotovili širši prostor za varen in hitrejši prehod teh vozil. Za umik na ta pas bi danes celo plačali globo v višini 300 evrov. Tako je v Sloveniji, medtem ko se morajo v sosednjih državah vozniki v takih primerih umakniti na odstavni pas. Ker vzpostavitev reševalnega pasu v državah članicah Evropske unije ni enotno urejena, ampak so navodila upravljavcev avtocest in hitrih cest različna, prihaja do nevzdržnih situacij. Si predstavljate, kako izgleda reševalni pas, ko se umikajo vozniki iz različnih držav. Nekdo se v skladu z navodili, ki veljajo v njegovi državi, umakne le do robne črte vozišča, drugi prav tako v skladu z navodili, ki veljajo v državi, iz katere prihaja, pa na odstavni pas. Vsi se torej po svojih nacionalnih predpisih umaknejo pravilno. Intervencijska vozila pa morajo kljub temu voziti cikcak, da pridejo na kraj nesreče; z veliko zamudo ter napori reševalcev in gasilcev, ki si to pot dobesedno utirajo z rokami. Tudi v AMZS ugotavljajo, da je takšna stiska s prostorom povsem nepotrebna, če ima avtocesta odstavni pas. Dejstvo je, da je bil ravno ta pas včasih namenjen vožnji intervencijskih vozil, medtem ko veljavni zakon njegovo uporabo, razen za zaustavitev v sili ali nudenje potrebne pomoči, prepoveduje. Odstavni pas je z uvedbo reševalnega pasu dejansko izgubil svojo nekdanjo funkcijo vožnje intervencijskih vozil in v času zastoja nima nobene funkcije. Čeprav smo v Novi Sloveniji predlagali, da se morajo vozila v primeru zastoja oziroma ustavljanja takoj umakniti na odstavni pas, je naš namen dosežen tudi z rešitvijo, ki voznikom nalaga, da se umaknejo čim bolj levo oziroma desno, tudi čez robno črto smernega vozišča, torej na odstavni pas. S takšnim umikanjem bodo vozniki ravnali zakonito, saj za umik na odstavni pas ne bodo plačevali glob. 300 evrov globe za nekaj, kar je pri sosedih logično in zakonito, je res prehudo, predvsem pa nesmiselno, saj vozniki s tem, ko se umaknejo na odstavni pas in zagotovijo dovolj širok reševalni pas za intervencijska vozila, tudi rešujejo življenja. Danes življenja drugih, jutri morda naša oziroma vaša. Glede na navedeno bomo v Novi Sloveniji naš predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlagani zakon zasleduje cilj učinkovitega, hitrega in varnega zagotavljanja reševalnega pasu za intervencijska vozila na avtocestah in hitrih cestah v primerih zastoja. Njegova uveljavitev bo skrajšala čas reševanja poškodovanih v nesrečah in čas čakanja v zastojih. Trenutni Zakon o pravilih v cestnem prometu ne dopušča, da bi vozniki v primeru zastoja prometa in vzpostavitve reševalnega pasu za intervencijska vozila uporabili tudi odstavni pas in s tem naredili širši prostor za varen in hitrejši prehod teh vozil. Dogaja se, da se vozniki v takih primerih v celoti ravnajo po navodilih upravljavca avtocest in se pravilno razvrščajo v skladu z zakonom, a je reševalni pas kljub temu preozek. Sprejetje zakona bo omogočilo, da vozniki ne bodo kaznovani za umik čez črto odstavnega pasu z namenom zagotavljanja zadostne širine reševalnega pasu. Poleg problema preozkega reševalnega pasu, s katerim se v praksi pogosto srečujejo policisti, gasilci in reševalci, zakon zelo dobro osvetljuje tudi vse bolj pereč problem predimenzioniranih avtomobilov, ki jih na trgu ponujajo proizvajalci. V uvodu zakona je zelo dobro obrazloženo, da so danes avtomobili že tako široki, da je zagotavljanje primerne širine reševalnega pasu zelo oteženo. Prometni pas na avtocesti je praviloma širok tri metre in pol, dva pasova pa 7 metrov. Na avtocestah to nekako še gre; na lokalnih cestah pa v praksi vse bolj pogosto prihaja do tega, da morajo vozniki zapeljati s cestišča, da se lahko dva avtomobila varno srečata. Človeška nečimrnost in pogoltnost avtomobilske industrije narekujeta izdelavo vse večjih in večjih avtomobilov. Današnje velikosti avtomobilov pa so že na meji tega, kar obstoječe ceste sploh še lahko prenesejo. Ob sedanjih trendih bi bilo nujno na evropski ravni postaviti neke omejitve velikosti avtomobilov, če smo resni, kadar govorimo o varnosti v prometu. Ne glede na to v Levici menimo, da je novela zakona o pravilih cestnega prometa dobra in da bo pripomogla h krajšim časovnim intervencijam na avtocestah v primerih prometnih nesreč in posledično tudi hitrejši pomoči poškodovanim. Zato bomo ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojan Krajnc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Predstavnice in predstavniki Vlade! Lahko bi skoraj dobesedno ponovil, kar je kolega Škoberne že rekel. Namesto tople vode lahko uporabim metaforo, da je kolega Lah in njegova poslanska skupina predlagala zelo konstruktiven predlog glede definicije reševalnega pasu po novem. Vse pohvale za to, hvala tudi za konstruktivno pripravljenost izboljšati besedilo tega člena na odboru, da je bilo mogoče soglasno sprejeti to odločitev. Poslanska skupina Stranke modernega centra bo ta predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Cenjeni minister, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi ter vsi, ki spremljate to sejo! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, skrajšani postopek. S predlagano spremembo in dopolnitvijo zakona se določa definicija reševalnega pasu na avtocestah in hitrih cestah ter obveznost voznikov, da v prometnih nesrečah ali drugih zastojih vzpostavijo dovolj širok reševalni pas, ki omogoča neoviran prehod intervencijskih vozil; medtem ko za vozila, ki vozijo po prehitevalnem pasu, ne bo sprememb in se bodo morala, tako kot do zdaj, razvrščati na levo stran. Seveda ta predlog zakona v Slovenski demokratski stranki podpiramo. Zavedamo se, da je pomembna vsaka minuta, ko se zgodi nesreča, včasih štejejo tudi sekunde, da pridejo reševalci na kraj nesreče, zato bomo to spremembo zakona po skrajšanem postopku z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Pozdravljen minister in kolegi, pozdravljeni tudi poslanke in poslanci! Danes obravnavamo predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa, s katero se določa, da se voznikom na avtocesti, ki se umikajo intervencijskim vozilom, dovoli umik na odstavni pas. S tem bi ustvarili dovolj širok in varen reševalni pas za prihod intervencijskih vozil. Gasilci, reševalci in policisti namreč že vrsto let opozarjajo, da se srečujejo s problemi pri vožnji intervencijskih vozil ob izrednih dogodkih. Na slovenskih cestah je vedno več vozil, še posebej v turistični sezoni, kar je problem še povečalo, saj se gostota prometa takrat izjemno poveča. Težava veljavnega zakona je v tem, da ne dopušča, da bi vozniki v primeru zastoja prometa in vzpostavitve reševalnega pasu za intervencijska vozila za umik uporabili tudi odstavni pas ter s tem naredili širši prostor za varen in hitrejši prehod teh vozil. Osnovni predlog novele je bil pomanjkljiv na točki, da bi se dovolilo umikanje zgolj ob nesrečah, ne pa tudi v primeru ustavljanja prometa. Dejstvo je, da je takrat, ko se slišijo sirene gasilcev in reševalcev, že prepozno, da bi se vozila umaknila na skrajni rob, zato se je pogosto zgodilo, da je pomoč prišla pozno ali celo prepozno za udeležence v nesreči. Tako se je na matičnem delovnem telesu zgodila redko videna situacija, ko smo vsi prisotni s skupnimi močmi poiskali ustreznejšo formulacijo predlagane določbe. Koalicija, opozicija, predlagatelji novele, ministrstvo, predstavniki zainteresirane in strokovne javnosti smo prvotni predlog preoblikovali tako, da se umik na odstavni pas dovoli ob ustavljanju prometa in tako oblikuje dovolj širok reševalni pas. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus smo veseli, da smo koalicija in opozicija uspeli najti skupen jezik in pripravili tak predlog zakona, ki bo prispeval k lažjemu in bolj učinkovitemu delu ljudi, ki rešujejo in varujejo naša življenja ter premoženje. Seveda bomo predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa v Desusu soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj; pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 7. točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DAJATVAH ZA MOTORNA VOZILA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite, da vam predstavim še Predlog zakona o dajatvah na motorna vozila, ki ne odstopa bistveno od že veljavnih in uveljavljenih rešitev obstoječe ureditve plačila te letne dajatve. V veljavi ostaja nespremenjen sistem določitve letne višine dajatve, z novelo pa se dopolnjuje zakon v tistih delih, kjer je v praksi lahko prihajalo do različnih razumevanj besedila. Dopolnjuje se področje, ki določa, za katera vozila se ne plača letna dajatev, pri diplomatskih vozilih in vozilih konzularnih predstavništev. Oprostitve bodo sedaj deležna tudi starodobna vozila, ki imajo status nacionalnega bogastva. Za vozila s statusom starodobnih vozil pa se ohranja, tako kot do zdaj, plačilo letne dajatve v višini 20 %. Med vozila, za katere se že sedaj ni plačevalo letne dajatve za uporabo, na primer vozila interventnih služb, obrambe, civilne zaščite, gasilske, gorske reševalne službe, pa sedaj sodijo tudi vozila, ki imajo vgrajen samo električni pogonski motor, kar je veljalo tudi do sedaj, vendar so le-ta sedaj tudi eksplicitno navedena. Med oprostitve plačevanja letne dajatve za uporabo cest za velike družine se sedaj predlaga uvrstitev tudi rejniških družin. Za oprostitve pri invalidih se predlaga enotna omejitev osebnega vozila do moči motorja vključno 150 kW. Prav tako bodo ne glede na moč motorja še naprej oproščena osebna vozila, prirejena za prevoz invalidnih oseb na invalidskem vozičku. Zaradi spodbujanja uporabe organiziranega prevoza invalidov, večanja souporabe vozil pa se predlaga takšna ureditev tudi pri oprostitvi plačila letne dajatve za invalidske organizacije. Predlog zakona predlaga za državljane pomembno spremembo z obračunavanjem in vračanjem plačane letne dajatve iz letnih dvanajstin na dnevne zneske. Tako ostaja rešitev taka, da se vplača v enkratnem znesku, potem pa se glede na število dni, ki so še preostali, vrne plačniku te dajatve, tako da nihče ni prikrajšan. Letna dajatev pa se še vedno plačuje v enkratnem znesku. Bistveno v predlogu zakona je, da zakon uvaja tudi novo dajatev na odjavljeno vozilo, s čimer želimo preprečiti zlorabe ob odjavi vozila iz prometa in s tem doseganje ciljev v sistemu ravnanja z izrabljenimi vozili. Le-ta sicer ureja vladna uredba o izrabljenih vozilih. Eden od pogojev za tako rešitev pa je tudi napotilo Računskega sodišča, ki je izvedlo revizijo učinkovitosti za doseganje ciljev v sistemu ravnanja z izrabljenimi vozili. Z revizijo je Računsko sodišče ocenilo, da sistem ravnanja z izrabljenimi vozili ni učinkovit. Zato predlagamo novo dajatev, ustrezen finančni instrument, ki bo zagotovil bolj učinkovit zajem izrabljenih vozil v razgradnjo. Ob tem je treba poudariti, da do plačila obveznosti ne bo prišlo, če bo voznik odjavljenega vozila ravnal v skladu z sedaj veljavnimi določili zakona in bo odjavljeno vozilo dano v razgradnjo oziroma bo ponovno registrirano; časa za to pa je 1 leto po odjavi. Osnovni namen nove dajatve je torej preprečevanje zlorab ob odjavi vozila iz prometa, s tem pa doseganje ciljev v sistemu ravnanja z izrabljenimi vozili in doprinos k varovanju okolja. V skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora tudi predlagam, da se tretja obravnava opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Danilu Antonu Rancu. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Vlade ter poslanke in poslanci! Po dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagateljice minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič naprej povedal, da sta glavna razloga za podajo predloga zakona o pravilih v cestnem prometu in uvedba nove dajatve za odjavljena vozila, ki naj bi spodbudila lastnike izrabljenih vozil, da poskrbijo za ustrezno razgradnjo teh vozil. Ostale novosti pa so naslednje. Zakon jasneje določa, katera so dokazila za zmanjšanje plačila letne dajatve za uporabo vozil v cestnem prometu, ki jih izkazuje družina, ki ima štiri ali več otrok. Določa, da bodo zmanjšanja plačila letne dajatve deležne tudi rejniške družine. V zvezi z oprostitvami plačila letne dajatve je predlog zakona usklajen z Zakonom o davku na motorna vozila, ki določa kategorije invalidov, ki so oproščeni plačila davka na novo nabavljena vozila. Predlog zakona pa na podlagi priporočil Računskega sodišča uvaja pomembno novo dajatev na odjavljeno motorno vozilo; in sicer zaradi dosega največje učinkovitosti in ciljev v sistemu ravnanja z izrabljenimi vozili. Ta dajatev se uvaja samo za: vozila za prevoz potnikov z največ osmimi sedeži poleg voznikovega sedeža, za vozila za prevoz blaga z največjo maso do vključno 3,5 tone in za trikolesna vozila. Dodal je še, da nove dajatve za odjavljeno vozilo ne bo treba plačati, če bo lastnik odjavljenega vozila v roku enega leta poskrbel za ustrezno razgradnjo vozila. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika ter k njemu podala pisno mnenje. Izpostavila je, da je bilo v pisnem mnenju opozorjeno predvsem na dejstvo, da vsi predlogi niso ustrezno obrazloženi, opozorila je na nejasnost nekaterih predlaganih rešitev in na neenotnost izrazoslovja. V nadaljevanju je povedala, da je večina pripomb upoštevanih v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Predstavnik Državnega sveta Jernej Verbič je pojasnil, da Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predloga zakona ne podpira. Predstavnik Avto-moto zveze Slovenije France Kmetič je povedal, da nasprotujejo uvedbi nove dajatve na odjavljeno vozilo, saj gre po njihovem zgolj za uvedbo novega davka na neregistrirana vozila. Robert Repič iz podjetja Avtobusi, d. o. o., je podprl uvedbo nove dajatve na odjavljeno motorno vozilo. Opozoril je, da gre za prenos uveljavljene prakse iz večine evropskih držav, in izrazil bojazen, da je predlagana višina dajatve prenizka in da ne bo preprečila nadaljevanja izgrajevanja sistema ravnanja z izrabljenimi vozili v Sloveniji. Igor Pipan iz Sekcije avtoserviserjev pri Obrtno-podjetniški zbornici je povedal, da je za njih predlog zakona sprejemljiv in smiseln. V razpravi je bilo med ostalim opozorjeno, da je problem predloga zakona, da se ga loteva preplitko in na nepravi način ter da zakonske rešitve v praksi ne bodo funkcionirale. Tudi zato ne, ker državljankam in državljanom predstavlja lastnina, v tem primeru avtomobil, kot nekaj absolutnega. Resna okoljska in prometna politika bi se morali uskladiti z deavtomobilizacijo in zagotavljanjem trajnostne mobilnosti. V tem primeru bi bil manjši tudi socialni vidik problematike ravnanja z izrabljenimi vozili. Večji del razprave pa se je vrtel okoli predloga Poslanske skupine SDS za amandma odbora k 8. členu predloga zakona. Predlog amandmaja je predvideval, da imajo pravico do nižje letne dajatve v višini 50 % letne dajatve za osebna vozila za eno vozilo še družine s 3 otroki ali več; in ne 4 ali več, kar določa 8. člen predloga zakona. Dolga, živahna in deloma polemična razprava, ki se je postopoma premaknila na področje socialne politike, na koncu ni prinesla zbližanja stališč članic in članov odbora glede kriterijev za uveljavljanje te pravice. Krajša razprava se je razvila še okoli določbe 14. člena predloga zakona, da se dajatve ne plačuje za vozila s statusom starodobnega vozila ter razumevanja tęrmina starodobnega vozila, ki je nacionalno bogastvo. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Glede na sprejeti amandma in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat pozdrav! Konec lanskega leta je bilo v Sloveniji registriranih milijon 57 tisoč osebnih vozil. Slovenci smo v letu 2016 kupili oziroma prvič registrirali kar 65 tisoč novih osebnih vozil. Po podatkih Statističnega urada je vsak deveti registriran osebni avtomobil v Sloveniji konec leta 2016 star manj kot 3 leta, vsak tretji osebni avtomobil pa šteje 12 let in več. Sedaj se letno v Sloveniji razgradi bistveno manj osebnih vozil, le 6–7 tisoč od predvidenih 30 tisoč, kot je bilo načrtovano od vzpostavitve sistema razgradnje vozil leta 2005. Glavni cilj zakona je uvedba nove dajatve za vozila, odjavljena v skladu z zakonom, ki ureja motorna vozila. Ta dajatev naj bi preprečila zlorabe ob odjavi vozila iz prometa ter zagotovila večji zajem izrabljenih vozil v razgradnjo. Nova dajatev na odjavljeno vozilo se plačuje 10 let, in sicer 25 % od letne dajatve oziroma najmanj 25 evrov. S to dajatvijo naj bi preprečili odlaganje izrabljenih vozil v naravo in preprečili sivo ekonomijo z rezervnimi deli. Obveznost plačila dajatve za odjavno vozilo bo prenehala: ko bo vozilo dano v razgradnjo, bo vozilo ponovno registrirano, bo lastnik predložil policijski zapisnik, iz katerega bo razvidno, da je vozilo ukradeno, oziroma če bo lastnik predložil dokazilo o registraciji vozila v drugi državi, ali če bo predložil izvozno carinsko dokumentacijo. Poleg dodatne dajatve zakon prinaša še nižjo dajatev v višini 20 % letne dajatve za posamezne kategorije oziroma podkategorije motornih vozil s statusom starodobnega vozila. Predlagani zakon prinaša tudi oprostitev letne dajatve invalidom in invalidnim organizacijam oziroma zakon nekoliko bolj natančno opredeli, kdo so upravičenci. Nižja letna dajatev v višini 50 % letne dajatve za osebna vozila se plačuje za največ eno vozilo v lasti ali uporabi enega izmed članov družine, ki ima na dan vložitve vloge za znižanje letne dajatve prijavljene štiri ali več otrok, ki so stari do 18 let. Znižanje se uveljavlja na podlagi dokazila o skupnem stalnem prebivališču vsaj enega od staršev in otrok. Enako velja tudi za rejniško družino. V Novi Sloveniji se zavzemamo za transparentno in odgovorno ravnanje z naravo, zato pozivamo vse državljane k razmišljanju, da imamo eno naravo, ki jo moramo varovati. Za odlaganje izrabljenih vozil niso primerni travniki, gozdovi, zapuščene kmetije in podobno; izrabljena vozila sodijo v razgradnjo, saj moramo čisto okolje zapustiti tudi našim zanamcem. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Obravnavani zakon je po večini bolj kot ne tehnična izboljšava že obstoječega zakona. Edina novost, ki se uvaja, je tako imenovana dajatev na odjavljena vozila. Razlog za uvedbo dajatve naj bi bil, po besedah vlade, skrb za čisto okolje. Imamo 17 obratov za razstavljanje vozil z okoljevarstvenimi dovoljenji, v njih letno razgradijo približno 6 tisoč 500 izrabljenih vozil. Po drugi strani pa podatki kažejo, da je pri nas letno med 30 tisoč in 40 tisoč novo nastalih izrabljenih vozil. Lahko si preračunate razliko in jasno je, da večji del teh vozil nekje čudežno ponikne. Večinoma so to sivi predelovalci, ki jih uporabljajo za pridobivanje rabljenih rezervnih delov in seveda ne izpolnjujejo predpisanih okoljevarstvenih standardov. Drugače pa končajo kot zapuščen navaden odpad na raznih javnih parkiriščih, gozdovih, potokih in tako dalje. Zaradi tega imamo resen ekološki problem, ki pa se ga vlada loteva tako, da bo po žepu udarila po vsej verjetnosti tiste, ki si tega ne morejo privoščiti, tiste, ki so najrevnejši v tej družbi. V Levici uvedbi dajatve, ki bi preprečevala zlorabe in varovala okolje, ne bi nasprotovali, če bi imeli ustrezno urejen sistem razgradnje izrabljenih vozil in bi bili prepričani v to, da se bodo zastavljeni cilji v resnici tudi dosegli. Temu v resnici ne verjame niti vlada, ki uvedbo te dajatve prepisuje iz nemške zakonodaje in tudi prakse. Pri obravnavi zakona na komisiji Državnega sveta so predstavniki Vlade povedali, citiram, »da tudi morebitna višja dajatev za odjavljeno vozilo verjetno nekaterih lastnikov odjavljenih vozil zaradi finančnih razlogov ne bo odvrnila od zlorab.« Vlada torej zavestno uvaja ukrep, ki ne rešuje zadevne problematike in je za povrh vsega še socialno nepravičen. V Levici predlagamo, da se uvedba te sporne dajatve iz zakona preprosto črta. Resorno ministrstvo naj še enkrat preuči ostale možnosti preprečitve omenjenih zlorab in okrepi inšpekcijo za okolje in prostor, ki je za nadzor nad odjavljenimi vozili tudi zadolžena. Predvsem pa naj uredi sistem razgradnje, ki je obveza proizvajalcev avtomobilov; tudi z ustrezno davčno politiko, kjer bo šlo nekaj promilov pri nakupu avtomobila v nekakšen fond za razgradnjo odsluženih vozil. To so ukrepi, ki bi bili bistveno boljši. Po drugi strani pa bi se z razvojem mreže javnega potniškega prometa, vključno s premišljenimi tako imenovani modal spliti, zmanjšal tudi nakup osebnih vozil in posledično tudi obseg novonastalih izrabljenih vozil. In to mora biti srčika prihodnjih mobilnostnih in tudi prometnih politik, ne glede na sestave izvršilne ali zakonodajne veje oblasti v Sloveniji. V Levici ob noveliranju zakona izhajamo tudi iz stanja revščine v naši državi. Vložili smo amandma, s katerim širimo možnost 50-odstotnega znižanja plačila letne dajatve za uporabo motornih vozil za vse družine z vsaj tremi mladoletnimi otroki, ki se redno šolajo; ali otroki, ki se redno šolajo do 26 leta. Če smo starši dolžni preživljati, je prav, da imamo tudi možnost olajšave za čas, ko to počnemo. V primeru, da bodo naši amandmaji sprejeti, bomo v Levici Predlog zakona o dajatvah na motorna vozila tudi podprli.
Hvala lepa. Mag. Bojan Krajnc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predlog zakona o dajatvah za motorna vozila v veliki meri nadomešča veljavni Zakon o letni dajatvi za uporabo vozil v cestnem prometu, pri čemer bistveno ne odstopa od veljavne ureditve. Uvaja pa nekaj dopolnitev in novosti, pri čemer je najpomembnejša dopolnitev odprava nekaterih nejasnosti glede plačevanja letne dajatve za uporabo vozil v cestnem prometu. Po našem mnenju so poglavitne rešitve zakona štiri. Prvič, prihodki od letne dajatve za uporabo vozil so namenska sredstva za izvedbo investicij in vzdrževanje javne prometne infrastrukture, kar je zelo pomembno. Pogostokrat slišimo v tem državnem zboru, predvsem na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor, kako v slabem stanju so naše ceste in kaj vse bi bilo treba zgraditi. Drugič, nižja letna dajatev v višini 50 % siceršnje letne dajatve, ki se plačuje za največ eno vozilo v lasti ali uporabi enega izmed članov družine, ki ima na dan vložitve vloge na istem naslovu stalnega prebivališča prijavljene štiri ali več otrok, starih do 18 let. Ta člen je tudi predmet amandmaja, o katerem več kasneje v razpravi. Tretjič, oprostitev plačila letne dajatve za številne različne kategorije invalidov, odvisno od vrste invalidnosti in tudi stopnje. Oprostitev velja za njih same, za njihove starše ali enega od njih, zakonca, zunajzakonskega partnerja, zakonitega zastopnika ali invalidske organizacije. In zadnjič, četrtič, in ne najmanj pomembno, obveznost plačila nove dajatve za odjavljena vozila, ki velja za vozila za prevoz potnikov z največ osmimi sedeži poleg voznikovega sedeža, za vozila za prevoz blaga z največjo maso do vključno 3,5 tone in za trikolesna vozila. Zakaj? Ključen problem v Sloveniji je, da vozila poniknejo, še preden postanejo izrabljena vozila, saj se zlorablja instrument odjave vozila iz prometa, ki ga omogoča Zakon o motornih vozilih. Navedene težave je ugotovilo tudi Računsko sodišče, ki je Ministrstvu za okolje in prostor ter Ministrstvu za infrastrukturo naložilo popravljalne ukrepe in priporočila glede zasnove instrumenta začasne odjave vozila iz prometa. Obveznost plačila dajatve za odjavljeno vozilo pa preneha, torej ne velja, če bo voznik s potrdilom dokazal, da je bilo vozilo uničeno v skladu s predpisi o varstvu okolja, če je bilo ukradeno, za kar obstaja po navadi policijski zapisnik, če je bilo ponovno registrirano, tudi v drugi državi članici Evropske unije, ali je bilo izvoženo iz Evropske unije na osnovi carinske deklaracije. Tako je predvideno, da bodo vsi, ki bodo 1. aprila 2018 lastniki odjavljenih vozil po preteku enega leta, to je po 1. aprilu 2019, postali zavezanci za plačilo dajatve za odjavljeno vozilo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi! Danes obravnavamo Predlog zakona o dajatvah za motorna vozila, ki naj bi vsaj malo omilil problematiko odjavljenih vozil, ki jih dandanes mnogi lastniki pogosto odlagajo kar v naravo, puščajo jih na parkiriščih in drugih javnih površinah ali pa jih celo zlagajo okoli svojih hiš. V Sloveniji letno kupimo okoli 55 do 60 tisoč vozil, v razgradnjo pa se jih odda samo približno 6 tisoč. Torej 90 % vozil, ki bi lahko prišla v razgradnjo, nekje ostane in predstavlja potencialno ekološko onesnaženje zaradi mogočega izteka olja, goriva in tako dalje. Okoljskih inšpektorjev, ki naj bi nadzorovali odlaganje odsluženih avtomobilov, je pa premalo, kar pomeni, da nikakor ne morejo opravljati kvalitetnega nadzora. V naši državi je uradno registriranih okoli 20 obratov za razgradnjo; na črno pa se s to dejavnostjo ukvarja več kot 200 obratov. Le-ti preprodajajo rabljene dele, ki pa so pogosto dvomljive kvalitete. In prav na tej točki imamo v Poslanski skupini Desus nekaj pomislekov, s katerimi smo ministra seznanili že ob prvi predstavitvi zakona. Bojimo se namreč, da to pomeni, da lastniki avtomobilov ne bodo mogli več priti do poceni delov, temveč bodo obsojeni na kupovanje dragih in pogosto precenjenih novih delov. Mogoče bi ministrstvo moralo razmisliti o tem, kako bi spodbudilo obrate za razgradnjo, da bi lastnikom odpisanih avtomobilov dali neko finančno nadomestilo, da bi se jim bolj splačalo dati avto v razgradnjo, kot pa ga prodajati po delih. Tako pa se bojimo, da dajatev ne bo obrodila dobrih rezultatov kljub dobrim namenom ministrstva. Zakon namreč predvideva, če bo lastnik odjavljenega vozila poskrbel za njegovo razgradnjo, mu dajatve ne bo treba plačati. Predlog zakona prinaša tudi kar nekaj dobrih rešitev, kot na primer da bodo zmanjšanega plačila letne dajatve deležne tudi rejniške družine. Jasneje se določa, katera so dokazila za zmanjšanje plačila letne dajatve, ki jih izkazuje družina s štirimi ali več otroki. Prav tako se usklajuje kategorije invalidov pri otrocih z motnjami v telesnem in duševnem razvoju. Ker v poslanski skupini menimo, da predlog prinaša več dobrih določb kot slabih, bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod Podkrajšek.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice, kolegi in vsi, ki spremljate to sejo! Predlog zakona o dajatvah za motorna vozila nadomešča veljavni zakon. Kot bistveno novost se na podlagi tujih izkušenj ter priporočil Računskega sodišča uvaja nova dajatev za odjavljena vozila, ki naj bi spodbudila lastnike odjavljenih in izrabljenih vozil, da poskrbijo ustrezno za razgradnjo teh vozil v pooblaščenih obratih, ki razstavljajo ta vozila. Predlagani ukrep uvedbe dajatve za odjavljena vozila je posledica dejstva, da se v Sloveniji razgradi bistveno manj izrabljenih vozil, za katere ocenjujejo, da jih je približno 100 tisoč. Predlog zakona ne rešuje obstoječe problematike onesnaževanja okolja in izrabljanja vozil, pri čemer občine kljub inšpekcijskim službam nimajo mehanizma, ki bi jim omogočal učinkovito odstranjevanje zapuščenih vozil. Ker predlagana dajatev za odjavljena vozila postavlja socialno ogrožene lastnike vozil še v težji položaj, obenem pa je višja dajatev za preprečevanje zlorab pri odjavljanju vozili v prometu, v Slovenski demokratski stranki tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Zakon, ki je pred nami, v svojem bistvenem delu posodablja in bolj natančno določa sistem dajatev za motorna vozila oziroma za uporabo motornih vozil in skuša znotraj tega okvira postaviti bolj pravičen sistem uveljavljanja olajšav in tudi oprostitev plačil za najbolj ranljive skupine. Kot je že bilo omenjeno, govorimo o razširitvi na rejniške družine in o dodatnih oprostitvah plačil v kategorijah invalidnih oseb in oseb s posebnimi potrebami. Tisto, kar je ključno in kar je bilo tudi znotraj stališč predmet dodatne razprave in pomislekov, pa je uveljavljanje nove takse za izrabljena vozila oziroma za vozila, ki so iz prometa odjavljena, niso pa bodisi v nadaljevanju v roku enega leta ponovno registrirana in dana nazaj v promet; bodisi razgrajena, kakor to zahteva zakon. Dejstvo je, da so okoljski standardi ne samo pri nas, tudi drugje v Evropi z razlogom v zadnjih letih doživeli pomemben dvig pragov zahtevnosti. Ta zakon je eden od teh, kjer se želi poskrbeti, da za okolje ne bomo skrbeli le na deklarativni ravni, ampak da bo to tudi dejanska obveznost vseh državljank in državljanov. Če želite, povem drugače. Ni logično, da se avto po uporabi odvrže v gozd; ni logično, da se v nezakonitih predelovalnicah, mimo vseh ustreznih okoljskih standardov predelujejo rezervni deli. In ne, ni pošteno, da obstaja črni trg rezervnih delov izrabljenih avtomobilov, ki teče mimo vseh, ki želijo delati pošteno, ki plačujejo davke in ki za svoja vozila ustrezno poskrbijo tudi zunaj dobe njihove uporabnosti. In čeprav gre za dodatno obremenitev ljudi, je treba pod črto poudariti, da gre potencialno dodatno obremenitev, torej samo v primeru, ko nekdo ne upošteva in ne izkoristi ostalih možnosti, ki so mu na razpolago. To je, da vozilo uporablja še naprej ali pa da vozilo ekološko korektno in primerno razgradi. In če si dovolim na koncu nekoliko populizma. Vsi spremljamo, kaj se dogaja zaradi globalnega segrevanja, in vsi spremljamo gibanja, ki želijo ta planet ohraniti tak, kot je, ali vsaj takšnega, kot bi moral biti. Ko pa pride do majhnih korakov, ki za makronivo sprva niso pomembni, so pa še kako zelo vplivni, pa pogosto pademo na točkah poceni populizma. Ne bo bistveno prispevalo k temu, da naredimo ta planet boljši; je pa vsak korak več k ohranjanju narave in k varovanju okolja boljši kot spregled dejstva, da smo naredili premalo. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. septembra. V razpravo dajem 8. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Izvolite, dr. Matej Tašner Vatovec.
Hvala, podpredsednik. Ker slutim, da ne bo pretirane razprave ob teh amandmajih, bom kar oba skupaj obrazložil. Ta amandma k 8. členu govori o tistem, kar sem izpostavil tudi v stališču, da bi povečali možnost uveljavljanja nižje letne dajatve v višini 50 % za osebna vozila za družine, ki imajo tri otroke ali več. In tudi za tiste, ki imajo tri otroke ali več, in sicer do starosti 26 let, ampak se še vedno šolajo. Torej da na nek način izenačimo tisto, kar so obveznosti staršev in družin, s tistim, kar so po drugi strani prejemki. Menimo, da je družina s tremi ali več takšnimi otroki posledično upravičena tudi do olajšave pri letni dajatvi na osebna vozila, to je še posebej pomembno zato, ker lahko v praksi prihaja do situacij, ko v družini s tremi ali več otroki eden od otrok dopolni starost 18 let, ostali pa so še vedno mladoletni. V takšnem primeru bi seveda takšna družina izgubila pravico do znižane letne dajatve, s sprejetjem amandmaja pa bi te družine še vedno bile upravičene do tega znižanja, tudi če se polnoletni otrok še vedno šola. Mislim, da je to nek minimum za zagotavljanje enakosti. Vemo tudi, da so, sploh v primeru šolajočih otrok, družinski izdatki relativno visoki. Mislim, da tak ukrep, kjer bi lahko omogočili tem družinam, da bi vsaj nekoliko znižali ta strošek, torej to letno dajatev za osebno vozilo, bil dobrodošel. Drugi amandma k 14. členu, ki je povezan s 16. členom, je pa tisti, ki sem ga tudi že omenil v stališču, in sicer da črtamo uvedbo te nove dajatve na odjavljena vozila, čeprav kolega Škoberne pravi, da ne smemo zapasti v nekakšne populizme, da moramo vsak majhen korak narediti. Ampak še enkrat poudarjam, gre za ukrep, za katerega je vlada že v začetku povedala, da ne bo prinesel nobenega dejanskega učinka. Da praktično pod pretvezo varovanja okolja uvajamo novo dajatev, ki bo v prvi vrsti prizadela socialno šibkejše prebivalce; za učinek, ki ga ne bo. Kot sem že prej dejal, mislim, da bi bilo bolj smiselno, da se vlada ukvarja s tistimi ukrepi, ki bi dejansko pripeljali do tega, da bi recimo tistih 20 tisoč vozil ali še več razlike uvozili, ki vsako leto pristanejo na sivem trgu pri mešetarjih z avtomobilskimi deli ali pa v naravi, kar je verjetno še bolj zaskrbljujoče; in bi reševala na nek drug način, z dajatvami za proizvajalcev avtomobilov, da bi oni nosili breme razgradnje teh vozil, kar bi bilo pravično in tudi v skladu z vsemi ostalimi prodajalci. Ko zamenjate hladilnik, ga lahko brezplačno oddate pri prodajalcu in mora on poskrbeti za razgradnjo. Zakaj ne bi bilo tako tudi za avtomobile, ki so še večji onesnaževalec kot nek preprost hladilnik. In potem z vsemi ostalimi ustreznimi ukrepi; na koncu verjetno tudi s tem, da se končno začne delati nekoliko več na mobilnosti, na javnem potniškem prometu in podobnih oblikah, podobnih ukrepih, ki bistveno bolj varujejo okolje kot pa neka dajatev, ki, poudarjam, v prvi vrsti prizadene predvsem socialno šibke in ne dosega tistega, kar bi bil namen takšne dajatve. Zato predlagamo s tem amandmajem črtanje tega člena, tudi tega ukrepa in naprošamo oziroma pozivamo vlado, da najde ustrezne rešitve, ki bodo dejansko ohranjale okolje ter po drugi strani tudi socialni status ljudi.
Hvala lepa. Mag. Bojan Krajnc, izvolite.
Hvala še enkrat, gospod podpredsednik, za besedo. Če grem po vrsti, od 8. člena in amandmaja Poslanske skupine Levica. Glede tega smo na odboru imeli živahno razpravo, tudi sam sem takrat zagovarjal stališče, da bi bilo vredno razmisliti o tem, kako nagovoriti v tem delu tudi družine s tremi ali več otroki. Moram reči, da so me takrat argumenti, ki jih je predstavil minister Gašperšič, v zvezi s tem, da, prvič, ne moremo tega zakona uporabljati za socialne korektive. Večkrat smo danes slišali s strani kolega Vatovca, da bo najbolj udarilo po žepu socialno šibke, kar seveda ne drži. Za te namene bi morali sprejeti ali predlagati rešitve na področju socialnovarstvene zakonodaje oziroma na področju družinskih prejemkov. Nisem pa že na odboru podpiral še enega dodatka, ki ga zdaj Levica tukaj uvaja; in to je še zvišanje starosti za otroke na 26 let. Ko to vse skupaj zložimo, je pritisk na namenskost teh sredstev, za katere sem že v stališču povedal, da so namenjena investicijam in združevanju javnoprometne infrastrukture, enostavno prevelik. Ponovno pa ponavljam, da je mogoče vredno o tem razmisliti v okviru neke druge zakonodaje in na nekem drugem odboru. Kar se tiče tega, da bodo najbolj prizadeti socialno šibki. To ne drži iz več razlogov. Slišali smo že na odboru, da bo razgradnja skladno s predpisi za zadnjega imetnika brezplačna. To je prvo. Drugo je zdaj debata o tem, če nekateri od teh registriranih predelovalcev tistim, ki pripeljejo vozilo, tudi kaj ponudijo. Drugi razlog pa je to, kar je kolega Škoberne omenil že v svojem stališču, da bodo verjetno skoraj vsi izpolnili enega od šestih pogojev iz zakona, torej dva iz šestega odstavka 16. člena. Prvi je, da je bilo vozilo predano v razgradnjo v skladu s predpisi o varstvu okolja, drugi pa, da je bilo vozilo znova registrirano, torej registrirano v Republiki Sloveniji. To sta ta dva iz šestega odstavka. Če ne bodo izpolnili teh dveh, bodo pa mogoče katerega od štirih iz naslednjega, to je sedmega odstavka: potrdilo o uničenju vozila v skladu s predpisi, ki urejajo varstvo okolja; policijski zapisnik, iz katerega izhaja, da je bilo vozilo ukradeno; dokazilo, da je bilo vozilo registrirano v drugi državi, torej tudi v drugi državi članici Evropske unije; in izvozno carinsko deklaracijo s potrditvijo izstopa vozila iz carinskega območja Unije. Skoraj ne verjamem, da kdorkoli, ki dobronamerno misli in deluje za okolje, ne bi izpolnil katerega od teh šestih pogojev iz šestega in sedmega odstavka 16. člena, zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli nobenega amandmaja Levice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister gospod Boris Koprivnikar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Dovolite, da se tudi s stališča predlagatelja opredelimo do teh amandmajev. Kot je že poslanec Krajnc povedal, ne smemo zamešati, kaj je osnovni namen tega upoštevanja glede velikih družin, kajti to ni socialni korektiv. Zaradi tega tudi menimo, da ta amandma ni sprejemljiv, ker obstoječa rešitev predvideva pomoč družini z več otroki zaradi tega, ker si morajo kupiti večji avto, če je to kombi ali enoprostorsko vozilo, ki je zato dražje; ni pa mišljeno, da bi s tem popravljali socialni status družine. Tudi glede dosedanjega sistema zmanjšanja plačila pri velikih družinah, ki je dopolnjen, je dopolnjen samo tako, da je bolj jasno in razumljivo napisano, kaj je večje število članov družine. In jasno je opredeljeno, da govorimo o družini, ki živi na istem naslovu, kajti v tem primeru lahko tudi pričakujemo, da potrebujejo drugačno vozilo. To je samo bolj natančno opredeljeno, se pa s tem želi tudi zagotavljati, da bo imela družina večjo mobilnost z enim vozilom, kar je tudi v tej smeri bolj ekološko; in spodbujamo tudi bolj ekološko naravnanost osebnih vozil. Ta amandma je pa nesprejemljiv iz vidika države tudi zato, ker te oprostitve lahko znatno povečajo krog upravičencev, s tem tudi priliv namenskih sredstev, ki jih vsi uporabljamo za vzdrževanje cestne infrastrukture. Je pa ob tem treba vedeti, da imamo trenutno okrog 5 tisoč družin s štirimi otroki ali več, približno polovica jih dejansko tudi uveljavlja to olajšavo. Če pa bi pogledali, da več kot 22 tisoč družin prejema dodatek za veliko družino, pa še ta je dodeljen samo na osnovi cenzusa, potem lahko pričakujemo, da bi se krog upravičencev s tem zelo povečal, s tem pa tudi priliv sredstev, ki so namenjena za vzdrževanje cestne infrastrukture. Grobe ocene ministrstva so, da se ta priliv lahko zmanjša za okoli 1,7 milijona evrov. Torej to ni rešitev, ki bi bila socialni korektiv, ampak zagotavlja pomoč pri mobilnosti. Glede drugega popravka glede zahteve Računskega sodišča za uvedbo dodatne takse, pa naj samo še enkrat poudarim, če se v primeru odjave vozila in njegove ustrezne razgradnje ravna po sedaj veljavni zakonodaji, do te takse sploh ne pride. Večkrat danes pa je bilo že povedano, da s tem samo prispevamo h krožnemu gospodarstvu oziroma k ustrezni razgradnji odsluženih vozil, če se ponovno ne registrirajo. Tudi s stališča predlagatelja ta dva amandmaja Levice ne podpiramo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Spoštovani, podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani minister! Ne morem se z vami strinjati, pa niti se ne morem strinjati s kolegom Krajncem, ker ga ni več v dvorani. V Slovenski demokratski stranki bomo prav gotovo podprli ta amandma, ki se nanaša na 8. člen; ker smo podobnega ali pa skoraj enakega predlagali že na odboru, pa je žal bil zavrnjen s strani koalicije. Mi smo ga celo popravljali iz 4 na 3, pa tudi takrat ni bilo posluha. Spoštovani minister, ko govorite, da to za državo ni sprejemljivo. Veste, kdo je država?! Država smo vsi mi. Tisti, ki imajo polne žepe, in tudi tisti, ki imajo velike družine in štejejo vsak mesec evro, če bodo shodili do konca. Mislim, da ni prav, da se tako obnašamo. Nič se ne bo zgodilo v torek, ko boste pritisnili na tipke, da bo ta zakon sprejet. Posledično, čez nekaj časa pa obremenimo tiste, pa da se ne bom tako izrazil najrevnejše, ampak tiste, ki zaslužijo najmanj in imajo otroke. Mislim, da ni prav, še enkrat ponavljam, ni prav to s strani koalicije; spoštovani minister, tudi od vas ni prav, da govorite, da to za državo ni sprejemljivo. Ta predlog amandmaja se nanaša na tiste, ki zaslužijo najmanj v Republiki Sloveniji in imajo tri otroke ali pa še več. Jaz mislim, da moramo imeti spoštovanje do teh družin, če hočemo, da bo naša prihodnost še slovenska. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala. Kolegu Krajncu ne bom odgovarjal. Minister, imate podobno stališče. Mislim, da se vi enostavno delate norca iz državljank in državljanov. Trenutni zakon, kot ste ga predlagali, tretji odstavek 8. člena pravi: »Nižja letna dajatev v višini 50 % letne dajatve za osebna vozila iz 7. člena tega zakona se plačuje za največ eno vozilo v lasti ali uporabi enega izmed članov družine, ki ima na dan vložitve vloge za znižanje letne dajatve prijavljene štiri ali več otrok, starih do 18 let. Znižanje se uveljavlja …« Naš amandma predlaga, da v istem odstavku, v istem članu spremenimo samo del o številu otrok; to je »na istem naslovu stalnega prebivališča prijavljene tri ali več otrok,« in ne štiri ali več otrok, »starih do 18 let ali redno šolajočih se otrok do 26 let«. Jaz ne vem, od kod zdaj ta konspiracija, da se izrablja ta zakon za uvajanje nekih socialnih korektivov. Gre za vprašanje pravičnosti. In tu se strinjam, ne moremo govoriti o tem, da si država česa takega ne more privoščiti. Ni izven okvira tega zakona, ker smo amandmirali člen, ki že obstaja; člen, ki je potemtakem po vašem že nek socialni korektiv v tem zakonu; in smo ga samo naredili bolj življenjskega. Ker tudi družine s tremi otroki verjetno težko preživijo mesec. Večina, verjemite, je takih, ki si ne more privoščiti plačila te letne dajatve. In to, da sedaj vi govorite, da so za to upravičeni samo tisti, ki imajo štiri ali več otrok, je samo protisocialna politika te vlade. Samo to, da enostavno bomo šparali tam, kjer se da šparati; da boste rezali tam, kjer se pač enostavno rezati da in kjer ne bo nekih večjih uporov. To ni noben socialni korektiv, to je neka osnovna pravičnost. In ravno ta dodatek, ki ga dodajamo – za otroke do 26. leta. Če ima neka družina tri otroke, od katerih je eden star 21 let in se še šola ter ga praktično tudi vzdržuje; in mogoče si uspejo kakšen mesec omisliti izlet, morajo iti skupaj z istim avtom. In ne vidim razloga, zakaj bi ta družina morala biti drugače obravnavana kot pa tista, ki ima tri otroke do 18. leta. Če ga vzdržuje. Mislim, da je to popolno zavajanje z vaše strani ter s strani kolega Krajnca. Ne gre za nikakršno izrabljanje tega zakona za neke druge namene, ampak skušamo popravljati, seveda, z nekim občutkom socialnega čuta in enakosti vseh v tej državi. Vemo, kakšno je socialno stanje, vemo, kakšna je slika z revščino v naši državi. In moramo najti povsod kakšen mehanizem. Ne gre za nobeno zlorabo, ampak za nekaj, kar je dolžnost te države, ne pa nekih drugih instanc.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Izvolite, minister gospod Boris Koprivnikar.
Hvala, predsedujoči. Sicer vsi dobro veste, da to ni moje področje. Kolega infrastrukturni minister me je prosil, da danes pokrijem to temo. Samo en enostaven odziv. Če ima družina do tri otroke, lahko z osebnim avtomobilom skupaj potujejo; če ima družina štiri otroke, 6 ljudi mora imeti večji avto, zato je tudi ta korektiv vnesen v zakon. To je logika tega popravka, samo to sem želel pojasniti, kajti družina, ki ima tri otroke, se z enim osebnim avtomobilom lahko pelje. Verjemite mi, iz osebnih izkušenj vem, kako je prevažati veliko družino.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Bojan Podkrajšek, izvolite.
Še enkrat hvala za dano besedo, spoštovani podpredsednik. Cenjeni minister, jaz vas še enkrat pozivam, s te strani, s strani Slovenske demokratske stranke, da o tem predlogu še enkrat razmislite. Še enkrat ponavljam to državo. Ta država so vsi. Tisti, ki imajo plače 20 tisoč evrov, pa tisti, ki jih imajo 500 ali 600. Vsi soustvarjajo to državo. Ni prav, ko sprejemamo zakone, mogoče ta zakon, da gredo mimo vseh ali večine. Tudi tisti, ki danes mogoče spremljajo to sejo, mislijo, da se ne bo nič zgodilo. Ampak venomer v tem državnem zboru in tem mandatu nalagamo z zakoni in obremenjujemo tiste, ki zaslužijo najmanj. Vse spoštovanje do njih, ki imajo otroke. To je naša prihodnost. Se ne strinjamo vedno z Združeno levico, tu pa jih absolutno podpiramo, ker imajo skoraj podoben amandma, kot ste ga nam zavrnili na odboru. Jaz mislim, da je prav za razmislek. Da na vsakem področju in v vsakem zakonu obremenjujemo tiste, ki zaslužijo najmanj v Republiki Sloveniji. Pa še enkrat poudarjam, tudi oni so naši državljani in tudi oni skrbijo, so skrbeli za našo preteklost, pa tudi za prihodnost. To mislim zato, ker imajo otroke. Hvala.
Hvala lepa. Ni več želje po razpravi. Zaključujem razpravo. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 14. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja v 16. členu, bomo o amandmajih k tema členoma razpravljali skupaj. V razpravo dajem 14. in 16. člen ter amandma Poslanske skupine Levica k tema dvema členoma. Želi kdo razpravljati? Ne; hvala lepa. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. Prekinjam 17. točko dnevnega reda in tudi 33. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 16.55.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 10., 11., 12., 13., 14., 7., 17. in 31. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Poslovnem registru Slovenije; po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnem registru; po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, eden pa je bil proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku; v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 9. 2017. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Glede na vsa mnenja, ki so bila izražena v tem državnem zboru v zvezi s tem zakonom, od vložitve do obravnave na delovnem telesu, do vloženih amandmajev in tudi do današnjega sporočila ali pa izjav za STA ministrice za notranje zadeve Györkös Žnidar, v katerih je izjavila resen sum, da gre za kršenje pravil pravne države, da se nižajo standardi varovanja človekovih pravic, da bo manjši: poštenost postopka, enakost orožij in pravica do obrambe; ter da je ključna težava v noveli omejevanje dostopa do sodne preiskave in koncentracija postopka v rokah policije in tako naprej. Predlagam, da se pred odločanjem o amandmajih pridobi mnenje Zakonodajno-pravne službe. To je v skladu s tretjim odstavkom 73. člena Poslovnika Državnega zbora. Glede na vsa opozorila, ki jih je izrekla stroka do tega zakona, glede na vsa opozorila, ki smo jih izrekli poslanci, predvsem opozicijski poslanci, glede na stališče, ki ga ima do tega zakona ministrica za notranje zadeve, predlagam in mislim, da je to utemeljen predlog, razumski predlog, da Državni zbor odloči o tem, da se pred nadaljevanjem obravnave tega zakona, pred glasovanjem o amandmajih dobi mnenje Zakonodajno-pravne službe v zvezi z amandmaji, vsebino zakona oziroma v zvezi s skladnostjo z normativno ureditvijo v tej državi. Predlagam, da daste tak predlog na glasovanje.
V skladu s četrtim odstavkom 73. člena poslovnika moram dati tak predlog na glasovanje. Dajem na glasovanje sklep, da se pred odločanjem o amandmajih pridobi mnenje Zakonodajno-pravne službe, v zvezi z amandmaji. Obrazložitev glasu; postopkovno? Pri postopkovnem ni razprave, jaz sem dal to zadevo na glasovanje, nič drugega ne morem narediti. Ni obrazložitve.
V imenu poslanske skupine [[…]]
Ni pavze, ni obrazložitve, ni ničesar.
Postopkovni predlog!
Postopkovni je bil že dan, jaz ga izvajam.
Dobro, bomo naslednjič.
Najprej moramo o tem glasovati, žal, ne gre drugače. Glasujemo. Prekinjam. Pri postopkovnem ni nobene pavze, ni ničesar in je treba postopkovno odglasovati. Ne morem drugega narediti. [[oglašanje iz dvorane]] Ni! Žal. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti pa 36. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da postopkovni predlog ni sprejet in začenjamo z glasovanjem o amandmajih. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa še enkrat. Ker se vladna koalicija ali pa večina vladnih koalicij boji mnenja Zakonodajno-pravne službe kot hudič križa, ker očitno nekaj je za tem, da so ta opozorila ministrice prišla v Državni zbor, jih imamo na mizi, lahko vam jih razdelimo; in ker so številni pomisleki glede rešitev v tem zakonu o kazenskem postopku, predlagam, da v skladu s prvim odstavkom 74. člena poslovnika prestavimo glasovanje o amandmajih na eno izmed naslednjih sej. V tem času pa boste lahko pridobili mnenje Zakonodajno-pravne službe. Lahko bomo izpeljali še eno javno predstavitev mnenj o rešitvah zakona, če to želite, tako da bomo uredili zakon o kazenskem postopku tako, kot ste spodobi; in ne tako, kot si je zamislil minister, ki nima nobene kredibilnosti, kar zadeva govorjenje o ustavnosti, skladnosti, zakonitosti in tako naprej. Ampak jaz v tem primeru mnogo bolj zaupam ministrici za notranje zadeve, ker nima nobene [[…]] [[smeh v dvorani]] zgodovine, nima nobene zgodovine, nima nobenih kršitev zakonov in tako naprej. V primeru tega mnenja oziroma tega stališča, ki je javno posredovano, mislim, da je prav, da si vzamemo čas za razmislek in za preveritev trditev ministrice in rešitev, ki jih je predlagal minister v svojem zakonu, ki je pač napaden s strani Zakonodajno-pravne službe, in zadeve niso sanirane. In izraženi so številni pomisleki pravne stroke. Skratka, vzemimo si čas, naredimo, če želite, zakon tako, kot se spodobi, da bo zakon dober. Nima pa nobenega smisla, da se vztraja, da se sili Državni zbor, predvsem pa koalicijo, v neko nerazumno odločitev, ki bo lahko predmet nadaljnjih postopkov in tudi ustavnih presoj. Nima nobenega smisla tako početje. Predlagam vam, da ste razumni in da pač sprejmemo neko odločitev, ki je lahko dobra za vse. Ta trenutek s temi rešitvami in ob tem, da si ne želite niti mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki ima edina nalogo, da ugotovi skladnost z ustavnopravno ureditvijo v tej državi, mislim, da je to minimalni standard, ki si ga Državni zbor mora privoščiti. Gospod predsednik, predlagam, da daste tudi ta predlog na glasovanje.
Ja, moram ga dati na glasovanje, ker je takšne narave. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Skladno s prvim odstavkom 74. člena poslovnika se odločanje o tej točki preloži na eno od naslednjih sej. V tem primeru pa so v skladu s poslovnikom možne predstavitve stališč poslanskih skupin in Vlade. Sprašujem, ali kdo želi predstaviti stališče do tega sklepa. V imenu Poslanske skupine Levica, dr. Matej T. Vatovec.
Hvala lepa, predsednik. Jaz sem podobno pobudo, kot jo je predlagal kolega Tanko že prej, v prvem postopkovnem, predlagal že med razpravo o tem zakonu. Ta zakon obravnavamo že približno 3 mesece in že 3 mesece se na nek način vsi kregamo o tem, da so določene določbe v tem zakonu sporne. Gre za mogoče res peščico teh določb, ampak so tako resne, da je stvar postala kritična. To, da je ministrica v tej vladi danes dala izjavo, ki na nek način povzema tisto, kar smo že tudi v Levici ves čas poudarjali, je zaskrbljujoče. Po eni strani je Slovenska demokratska stranka napovedala, da bo podprl naše amandmaje; po drugi strani so pravniki iz Evropske pravne fakultete povedali, da je strinjajo z našimi amandmaji, sedaj še ministrica za notranje zadeve. Torej lahko rečem, da v tem mandatu naši nasprotniki v veliko primerih danes Levici pritrjujejo. Če to ni znak, da je s tem zakonom nekaj narobe, je lahko samo še znak, da je narobe nekaj z nami; ampak jaz mislim, da je drži tisto prvo. Zaradi tega se strinjam in v Levici bomo podprli, da se ta točka preloži in da odločamo o tem zakonu takrat, ko bomo pridobili mnenje Zakonodajno-pravne službe in temeljito premislili, ali smo res pripravljeni na takšen način spremeniti Zakon o kazenskem postopku, da bo krajšal po eni strani pravice tistih, ki so najrevnejši v naši družbi, in na račun večje učinkovitosti praktično v predkazenskem postopku zaključeval primere s tako imenovanim inkvizitornim načinom, torej z izsiljevanjem priznanj, še preden bi prišlo do samega sojenja.
V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče do tega sklepa predstavil dr. Vinko Gorenak.
Za začetek bomo sklep, ki je na mizi, podprli. Kar pa se tiče ostalega, spoštovani kolegi, jaz sem zjutraj vprašal, kdo ta zakon podpira. In smo prišli do nekega zaključka, da ga nihče ne podpira; razen koalicije. Zdaj pa, ko je še notranja ministrica [[…]]Zjutraj je minister Klemenčič govoril o tem, kako policija zakon podpira. Poglejte, kaj pravi ministrica. Vsaj preberite, kaj pravi. Notranja ministrica pravi takole; da je Zakon o kazenskem postopku namenjen temu, da se postopkovno zagotovi in da se nikogar, ki je nedolžen, ne obsodi. Po njenem mnenju gre v noveli tega zakona za zmanjševanje pravic ljudi, ki se znajdejo v kazenskem postopku, ter da gre za nižanje standarda varstva človekovih pravic na podlagi neke navidezne večje učinkovitosti, ki je dejansko ne bo; to pravi notranja ministrica. To je bilo objavljeno danes ob 15.09. Naprej; manjši pa bodo poštenost postopka, enakost orožij in pravica do obrambe, je posvarila in kot najbolj zaskrbljujoče je izpostavila, da to zlasti na račun socialno šibkejših ljudi – trkam na zavest Socialnih demokratov –, ki ne bodo imeli denarja za odvetnike. In tako dalje. Notranja ministrica nadalje pravi, da gre za trk med politiko in stroko, da se še nikoli ni zgodilo, da bi bil ta trk med politiko in stroko tako očiten, kot je danes. Gospe in gospodje, prej sem uporabil tisti grd izraz, ki sem ga dal v narekovaje, ki je zmotil gospoda Horvata, pa ga zdaj ne bom uporabil. Gospe poslanke in gospodje poslanci, jaz vas rotim, spoštujte Ustavo. Ne samo Ustave, spoštujte tudi svoj jaz. Svoj jaz morate spoštovati. Ne more vas nihče prisiliti v nekaj, kar je vidno nekaj narobe. Vsi vidimo, da je nekaj vidno narobe. Vsi vidimo, da vas je minister pripeljal v karambol. Vi imate, v narekovajih, prometno nesrečo; in to hudo prometno nesrečo. Za boga jasnega, zdaj boste pa sedeli v avtomobilu, ki gori, in čakali, da boste pogoreli. Rešite se tega. Skratka, mi bomo zadevo podprli.
V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo stališče do tega sklepa predstavil dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Že na delovnih telesih smo opozarjali – stroka je izrazila mnenje proti, izvajalci so bili proti, naša zakonodajna služba je posebej izpostavila, da gre za neprimeren zakon in da ni primeren za obravnavo, kar sem na odboru tudi predlagal. Ni se spoštovalo ničesar in se ni vrnilo nekaj korakov nazaj, da bi se uskladilo z vsemi, ki so kakorkoli prispevali k nastanku tega zakona. Seveda se govori, da so imeli možnost; ampak upoštevalo se ni nič. Zakon je, takšen kot se predlaga, neoperatibilen. Kaj je največja pomanjkljivost? Da ne težimo k pravni državi. Antipot pravni državi je policijska država. Zanimivo, da pa policija tega zakona noče sprejeti. Se pravi, ali hočemo, da se vrnemo v tista leta nazaj, večina sprememb je prišla v zakon zaradi tega, ker so nam dejali, da imamo policijsko državo; in sedaj gremo nazaj. Inkvizitorni postopek, ki se s tem uvaja, je slab za ljudi in zopet bomo prišli do tega, da imamo na eni strani navadnega človeka; na drugi strani pa tistega, ki lahko zlorabi vse institute. To hočemo preprečiti. Pred nami je tipična oblika state-capturja zakonodajnega prevzema. Zato bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podprli predlog, da dobimo vsaj predlog Zakonodajno-pravne službe in da se trezno razmisli o predlogu. Hvala.
Sedaj bo v imenu Vlade stališče do sklepa predstavil minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa v imenu Vlade. Upam, da sem še vedno minister za pravosodje, ker del vlade [[izklop mikrofona]]Jo imam?
Prej sem povedal.
Dobro. Na kratko. Začel bom tukaj, kjer je končal dr. Dobovšek. Ne drži, da se ni spoštovalo ničesar, dr. Dobovška tudi ni bilo na enem od odborov, kjer se je o tem razpravljalo. Ni ga bilo na javni predstavitvi, ni bil danes vključen v razpravo; prav nasprotno, število amandmajev kaže nato, kar smo danes zelo podrobno pojasnjevali, da smo v veliki meri upoštevali mnenja stroke ter Zakonodajno-pravne službe. Ob tem tudi obžalujem, resnično obžalujem, Bojan, ker se dolgo časa poznava, da nekdo, ki naj bi bil strokovnjak na tem področju, nisi dal nobenega amandmaja ali predloga v drugi smeri. Naslednja stvar, ne bom še enkrat ponavljal tega, za kar porabili danes več ur razprave, kjer smo argumentirano, z branjem zapisnikov povedali, da preprosto ne drži, da nihče tega zakona ne podpira. Bral sem vam neposredno iz dopisa varuhinje človekovih pravic, ki pozdravlja rešitve v tem zakonu. Kar se tiče mnenja Zakonodajno-pravne službe, Zakonodajno-pravna služba je svoje mnenje podala in dokazljivo je iz magnetogramov ter iz njihovega mnenja, da je v tem državnem zboru zelo malo tako obsežnih zakonov, ki bi imeli tako malo pripomb na končni izdelek. Nikakor ne pristajam na to, da se s tem zakonom zmanjšujejo človekove pravice osumljencev v kazenskih postopkih, in to prav tistih, ki so najbolj ranljiva skupina. Večkrat sem vam povedal, ni pa treba, da mi verjamete; in vem, da mi nekateri ne, ampak to izhaja tudi iz mnenj tudi kakšnega drugega dela pravne stroke. Mi imamo zakon, ki dejansko izhaja iz nekega drugega obdobja, ki dejansko izhaja iz inkvizicijske norme, ki danes dejansko ne nudi revnim in tistim brez odvetnika nobenih pravic v predkazenskem postopku; niti toliko ne, da bi policija morala o njihovem razgovoru zapisati zapisnik ali jih posneti. To sedaj uvajamo. Danes ljudje rabijo odvetnika, pa si ga ne morejo privoščiti. Z novimi predpisi dajemo bistveno večjo transparentnost predkazenskemu postopku. V imenu Vlade ali pa vsaj njenih devetih desetin pozivam Državni zbor, da zavrne ta predlog.
Sprašujem še predlagatelja sklepa, če želi izkoristi zadnjih 5 minut, ki jih ima. Zdaj pa ne vem, ali je predstavitev tudi tukaj gor ali ni. Lahko tudi spredaj, če hočete.
Hvala lepa, gospod predsednik. Bom od tukaj, ker se lepše vidi. Najprej bi ponovno opozoril na to, kar počne minister za pravosodje. Kaj se je imel ukvarjati s poslanci; kje je kdo bil, kaj je kdo govoril, kaj je predlagal ali ni predlagal. Mi smo samostojna veja oblasti, počnemo tisto, kar počnemo. In mislim, da je treba vsem tem opozorilom, ki jih imamo, ki jih dobimo tudi od zunaj, bodisi stroke, bodisi politike, bodisi civilne družbe, kogarkoli, prisluhniti. In mislim, da nismo storili nič drugega, kot da smo prisluhnili tem opozorilom pri sprejemanju tega zakona v vseh fazah postopka. Mnenje Zakonodajno-pravne službe, kar zadeva prvo obravnavo zakona, stoji še vedno. In od tu naprej nimamo nobenega drugega mnenja Zakonodajno-pravne službe, da bi se karkoli relevantnega glede na tisto, na kar so opozorili, spremenilo. Nimamo drugega mnenja. Predlog, da to mnenje dobimo, ste zavrnili. Nam, vam in Državnemu zboru, ki sprejema zakon, bi bilo to v veliko pomoč. Minister ne bo nikoli rekel, kadar bo kakšen problem, da je naredila vlada problem, ampak je Državni zbor sprejel problem. Vsi se izgovarjajo na Državni zbor. In če smo mi kljub opozorilom, ki jih dobimo od zunaj, še vedno pripravljeni sprejemati zakon, ki ima domnevno hude hibe, potem je nekaj narobe tudi z Državnim zborom. Opozorila ministrice, ki smo jih dobili, objavljena so na STA, si jih lahko vsak prebere, so relevantna opozorila. Na nas je in na naši zakonodajno-pravni službi, da pred dokončnim odločanjem, pred odločanjem o amandmajih preverimo, ali te navedbe držijo, ali ne držijo. Ali so z amandmaji, ki so vloženi pri tej obravnavi, zadeve sanirane ali niso. In če bomo ugotovili z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, da te stvari niso v celoti sanirane, da obstajajo še vedno velike nevarnosti ali pa kolizije z ustavnim varstvom človekovih pravic in tako naprej, se moramo odločiti, kaj bomo storili – ali bomo zakon zavrnili ali bomo kakšno drugo zadevo naredili ali karkoli. Mislim, da je naša dolžnost in tudi odgovornost, da se poslužimo vseh tistih stvari, ki so nam na voljo. In v primeru tako hudih očitkov, kot so pri tem zakonu – izrekla jih je pa ministrica iste vlade in jih ni povedala prvič najbrž, jih ni povedala prvič –, je najbrž treba preveriti. Ministrica je tudi pravnik, je bila tudi odvetnik v dosedanjem postopku, tako da te zadeve pozna v živo. Je pa tudi ministrica, pokriva resor, ki se mu s tem zakonom nalagajo prekomerne obremenitve. In na drugi strani imamo skupino ljudi, ki bodo predmet postopkov na osnovi insinuacij, anonimk in tako naprej ter se jih bo spremljalo, ne vem, 5, 7, 10 let; nihče ne bo vedel, kako in zakaj. Treba je te zadeve preveriti, uravnotežiti, dati možnost ljudem, da se v teh postopkih branijo. Imeli smo nekaj postopkov, ki so bili izpeljani z množično kršitvijo človekovih pravic ali pa vsaj nekaterih določb Ustave. Prešli so vse faze – do sodnih postopkov, do zaporov, potem se je pa zgodila razveljavitev zaradi kršenja človekovih pravic v postopku. Kakšno je razveljavilo tudi že Vrhovno sodišče, ne samo Ustavno. In zakaj ne bi, bi rekel, normalni poslanci ta opozorila sprejeli in se pozanimali, se informirali, jih preverili in šele potem, ko bodo dani pogoji za nadaljevanje postopka, o tem odločali. V čem je problem? Kaj se tako mudi, da se to ne sme niti preveriti? Komu se tako mudi, da bo dobil neka pooblastila, ne da bi jih prej preveril? In tisti, ki naj bi jih dobil, resor, ki naj bi jih dobil, temu nasprotuje in opozarja na probleme, ki se lahko zgodijo. Že sedaj, ko so bile najbrž dobre varovalke, se je to dogajalo in zgodilo. Spoštovani, predlagam, da podprete predlog za preložitev obravnave točke in da na eni od naslednjih sej o tem odločamo.
Zdaj so na podlagi postopka, ki je bil na podlagi prvega odstavka 74. člena, v povezavi z desetim odstavkom 64. člena, vsi izkoristili možnost, da predstavijo stališče. Dajem sklep na glasovanje. Glasujemo. Kaj? Prekinjam. Ni obrazložitve glasu, tako da ne morem [[…]] Postopkovno?
Ne bom predlagal glasu. Pred glasovanjem zahtevam 20-minutno pavzo.
Ker gre za postopkovno odločitev, ne morem dovoliti tega. O tej zadevi je treba izglasovati zdajle.
Potem mi, prosim, obrazložite poslovniško.
Razlaga 73. člena poslovnika pravi, da v primeru postopkovnih zadev takšna obrazložitev ni možna. Prekinitev za kakršnokoli posvetovanje [[…]], ker ne gre za meritorno odločanje, ampak gre za postopkovno odločanje. To izhaja iz razlage, ki je bila sprejeta [[…]]Ni pavze pred odločanjem. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik s 6. nujne seje, ki je bila 20. 9. 2002 ob 12. uri, je takšna obrazložitev; izhaja, da se 73. člen poslovnika razlaga na takšen način – ni možna prekinitev, če ne gre za vsebinsko odločanje. In v tem primeru gre za postopkovno odločanje, ali se preloži ali ne. Žal tega pač ne morem narediti. Ker vi ne morete te zadeve prekiniti, jaz jo pa vedno lahko, prekinjam sejo za 20 minut. Nadaljujemo ob 17.50.
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Na glasovanje dajem naslednji sklep: Skladno s prvim odstavkom 74. člena se odločanje o tej točki preloži na eno naslednjih sej. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 40. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ker večina v tem državnem zboru ni pripravljena prisluhniti prav nobenim opozorilom ali pa pridobiti nobenega dodatnega mnenja Zakonodajno-pravne službe glede skladnosti zakona z ustavno ureditvijo, napovedujem, da bomo poslanci Slovenske demokratske stranke obstruirali glasovanje pri tej točki dnevnega reda. To, kar se dogaja s tem zakonom – postopki, kakršne vodite, nasilje nad zakonodajnim postopkom in nezmožnost, da bi dali karkoli preveriti –, presega vse meje. Mislim, da po letu 2000 ni bilo še take sestave državnega zbora, ki bi tako slepo sledila vladnemu predlogu, čeprav eden od ključnih ministrov te vlade, to pa je minister za notranje zadeve, izrecno opozarja na nevarnosti, ki jih ta zakon prinaša. Predvsem z vidika zmanjševanja pravne varnosti, kršenja človekovih pravic v postopkih, neenak položaj ali pa poslabšanje položaja stranke ali osebe, ki se bo znašla v kazenskem postopku in tako naprej. Če menite, da niti ene od teh stvari ni treba preveriti ali pridobiti mnenja Zakonodajno-pravne službe glede skladnosti z Ustavo, z ureditvijo v povezavi z drugimi zakoni, potem je nekaj v tem državnem zboru hudo narobe. Mislim, da nima nobenega smisla sodelovati kljub vsem opozorilom, ki smo jih slišali, kljub mnenjem strokovnjakov, izraženih tudi na javni predstavitvi mnenj, povedano tudi v tem državnem zboru na seji odbora, pri odločanju o takih stvareh, tako pomembnih za človekove pravice in pravno varnost tistih, ki se znajdejo v kazenskem postopku, in njihovih pravic. Zakon, ki je pred nami, je namenjen političnemu obračunavanju s političnimi nasprotniki. Temeljna intenca tega zakona je tisto, kar je počela KPK v nekaterih primerih, temeljna intenca. Nič drugega ni temeljna intenca tega zakona kot to. In če mislite, da je to potrebno ne glede na to, kaj in kje se dogaja, da boste reševali svojo politično usodo tako, da boste prisluškovali v spalnicah naših politikov, potem mi pri tej zadevi ne bomo sodelovali; zato napovedujemo obstrukcijo.
Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 3. členu. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 113. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal amandma k 113. členu brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala, predsednik. Bom obrazložil samo tiste amandmaje, ki so povezani z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki se ni spremenilo v vsem zakonodajnem postopku. 3. člen, predlagali smo amandma, v katerem črtamo tretji odstavek. Na seji odbora se je namreč spremenil z amandmaji koalicije predlog predvsem na tisti točki, ki se zahteva na zahtevo za varstvo zakonitosti. Na odboru, ko je bil ta amandma sprejet oziroma ko se je opredelila Zakonodajno-pravna služba do tega amandmaja, je predstavnica ZPS dejala, da je predlagana rešitev, citiram, »sporna z vidika 127. člena Ustave, s katerim je Vrhovno sodišče določeno kot najvišje sodišče v državi in je poleg tega tudi edino pristojno za odločanje o izrednih pravnih sredstvih.« To je ena od štirih odločb tega zakona, ki so v vsaj delnem nasprotju z Ustavo. Zaradi tega smo predlagali črtanje tega tretjega odstavka, saj mislim, da varstvo zakonitosti ni nekaj, s čimer bi se igračkali. Če prepustimo to pristojnost zgolj Ustavnemu sodišču, vemo, kako so to dolgotrajni postopki in z vidika ravno tistih, ki bi uporabili takšno sredstvo, zelo neučinkoviti in neprimerni. Zato predlagamo to črtanje. V Levici bomo glasovali za ta amandma.
Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti pa 40. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 16. členu. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 38., 39., 56. in 58. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bodo postali navedeni amandmaji brezpredmetni. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala še enkrat. Predlagamo črtanje 16. člena. Gre za omejitev vpogleda v spis. Tudi tu se bom oprl samo na tisto, kar je bilo opozorilo Zakonodajno-pravne službe, med drugim to, da je opozarjala, da pravica dostopa do spisa, ki jo ima zagovornik in prav tako tudi obdolženec ves čas kazenskega postopka, izhaja iz temeljnih pravnih jamstev, ki jih ima obdolženec v kazenskem postopku; in sicer da ima možnost za pripravo svoje obrambe in da se brani sam ali z zagovornikom, kot izhaja iz 29. člena Ustave. Hkrati so tudi opozorili, da zagovornik ne more uspešno opravljati funkcije obrambe, če mu ni omogočeno, da se seznani z vsemi dejstvi in dokazi, ki obdolženca obremenjujejo, oziroma če mu je to omogočeno šele v določeni kasnejši fazi postopka. Ta člen določa, da bi se na podlagi določenih pogojev lahko omejilo dostop do vpogleda v spis in s tem postavilo v zelo neenak položaj tožilstvo in obrambo, ker enostavno ne bi mogli pogledati v vsa gradiva, ki so se zbirala v predkazenskem postopku. Na tak način je tisto, kar bi moralo biti neko osnovno ravnovesje, porušeno in v škodo tistih, ki bi lahko bili šibkejša stranka v tem postopku, zaradi česar smo predlagali črtanje tega člena, sledeč mnenju Zakonodajno-pravne službe in opozorilom tudi marsikaterega strokovnjaka s tega področja. Ta amandma bomo seveda podprli.
Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti pa 39. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 16. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 38. členu pod številka 1 brezpredmeten. Prehajamo še na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 38. členu pod številko 2. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 39. členu pod številko 2. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal amandma k 39. členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 16. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 39. členu pod številko 1 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 39. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti pa 2. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 40. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 41. členu pod številko 1. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 42. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal amandma k 42. členu brezpredmeten. Če pa bo ta amandma sprejet, bo postal amandma Poslanske skupine SDS k 41. členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti pa 41. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 41. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti pa 44. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 41. členu pod številko 1 ni bil sprejet, je postal amandma k 42. členu pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 42. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 7, proti pa 45. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 43. členu. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 44. in 46. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bosta postala omenjena amandmaja brezpredmetna. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Dober večer vsem skupaj! Danes smo pri glasovanju z Združeno Levico, po novem Levico, relativno usklajeni; razen pri amandmajih pri teh treh členih. Amandmaji, ki jih predlagajo k tem trem členom, govorijo o tem, da bi se onemogočalo uporabo IMSI catcherja, če povem zelo enostavno; jaz osebno in Nova Slovenija nismo za to. Saj veste, kriminalci so vedno korak pred roko pravice in če nekim službam onemogočiš ustrezna orodja, potem tudi ne moreš pričakovati ustreznih rezultatov. Kot ste nekateri že danes opozarjali v razpravi, da imajo slovenske službe že zelo dolgo časa IMSI catcher, vendar ga zakonito ne morejo uporabiti, zato uporabljajo različne obvode v smislu nekih anonimnih prijaviteljev in podobne zgodbe. Da ne gre to za pretiran ukrep, ki bi ne vem kaj na glavo postavil, vam dam samo dva primera. Nedavno sem bil v Estoniji, kjer so nam predstavili sistem, ki ga ima estonska vlada, da praktično za vsakega državljana natančno ve v vsakem trenutku, kje je lociran, preko telefona. Ko se v nekem območju zgodi nesreča ali požar, državljani nemudoma dobijo SMS-obvestilo na svoj telefon, naj se iz določene regije umaknejo, ker je nevarno zaradi poplav, požara in podobnega. In ta sistem deluje na podlagi telefona, na podlagi njihovega signala in kje je ta zadeva locirana. Če določene ali pa celo podobne stvari lahko uporabljajo tudi v evropskih državah, potem mislim, da zagotovo v primeru IMSI catcherja ne gre za prekomerno uporabo tovrstnih orodij. Zato jaz temu amandmaju nasprotujem, ker se strinjam s tem, da je prav zaradi varnosti in zaradi številnih drugih razlogov, da se lahko zakonito uporablja IMSI catcher.
Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti pa 46. [[Za je glasovalo 3.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 43. členu ni bil sprejet, sta postala amandmaja istega predlagatelja k 44. in 46. členu brezpredmetna. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 50. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti pa 45. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti pa 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 52. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti pa 45. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti pa 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 16. členu ni bil sprejet, sta postala amandmaja istega predlagatelja k 56. in 58. členu brezpredmetna. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 59. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti 45. [[Za je glasovalo 3.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 72. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Še zadnja s strani Zakonodajno-pravne službe. Novela predlaga, da bi se po novem lahko izvedla hišna preiskava tudi brez vaše prisotnosti ali prisotnosti vašega zagovornika. Nova določba določa, da bi lahko v primeru, da nista razpoložljiva lastnik stanovanja oziroma njegov zastopnik, mu sodišče postavilo pooblaščenca po uradni dolžnosti izmed odvetnikov; kar je v nasprotju s tistim, kar določa 36. člen Ustave, ki govori o jamstvih pri preiskavi stanovanja in drugih prostorov in med drugim določa, da ima pri preiskavi pravico biti navzoč tisti, čigar stanovanje ali prostori se preiskujejo, ali njegov zastopnik; ne pa nihče drug. Na to je opozorila Zakonodajno-pravna služba. Ta določba je v skladu s temi pravnimi jamstvi, ki izhajajo iz Ustave, zato smo v Levici predlagali črtanje tega člena; in bomo glasovali za ta amandma.
Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 36. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 77. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 93. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 4, proti 44. [[Za je glasovalo 4.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 3. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 113. členu brezpredmeten. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije za novi 141.a člen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala za ta amandma. Zakaj? Zato, da slovenskim državljanom omogočimo, da lahko rehabilitirajo svoje svojce – tiste, ki so bili krivično obsojeni v času 2. svetovne vojne in po njej. O čem konkretno govorim? V dosedanjem zakonu je bil postavljen rok za rehabilitacijo na leto 2012. Ni šlo za nobeno avtomatsko rehabilitacijo, ampak je to pomenilo, da so imeli svojci možnost, da do leta 2012 zberejo vso dokumentacijo in s to dokumentacijo gredo tudi na sodišče, kjer potem sodišče odloči, ali se bo nekdo rehabilitiral ali ne. Ta rok je zdaj potekel, samo da si predstavljate, na podlagi teh stvari sta bila zakonca Hribar z grada Strmol rehabilitirana. Tisti, ki so se teh stvari lotevali, so nas opozorili, da so zbrali številna gradiva po arhivih, da bi tudi to naredili za svoje svojce; ampak je sedaj problem v roku. Mi smo predlagali amandma, s katerim postavimo novi rok na leto 2020, ko imajo svojci ponovno možnost, če zberejo ustrezna gradiva, da lahko določene posameznike rehabilitirajo. Še enkrat, tisti, ki ste ideološko zelo občutljivi, naj jasno poudarim, da ne gre za noben avtomatizem. Gre zgolj za to, da če zbereš dokumentacijo, imaš pred sodiščem možnost, da te stvari dokažeš. Bili smo tudi v komunikaciji z ministrstvom; oni so rekli, da temu amandmaju ne bodo nasprotovali. Šli pa smo jim naproti v tem delu, ker mi smo na začetku predlagali, da bi bil ta rok praktično neomejen, da ne bi bilo nobenega zgornjega limita; pa je bilo potem zaradi nekih pravnih razlogov pojasnjeno, da je vendarle treba nek rok postaviti. Zaradi tega smo v tem amandmaju, ki je pred vami, ta rok postavili na leto 2020. Jaz vas prosim, da ta amandma podprete in omogočite svojcem, ki si to želijo in morajo to na nek način narediti, seveda z ustreznimi gradivi, da to tudi lahko storijo.
Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 15. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 145. členu. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 37. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 12. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 38., 39., 40., 77. in 141.a členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena poslovnika sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Koalicija pa vlada sta na nek način ta zakon predstavljali tako, da je v celoti dober, mogoče z nekaj manjšimi napakami, ki pa niso tako znatne. Jaz se lahko strinjam, da cel zakon ni napačen; pravzaprav predlaga nekaj dobrih rešitev, ne samo dobrih, ampak tudi takih, ki so več kot potrebne. Recimo prikrite preiskovalne ukrepe za združbe, ki kujejo dobičke na račun trgovanja z živalmi, in recimo to, da se ne bo dalo več izigravati zdravniških opravičil. To so stvari, ki jih potrebujemo oziroma ki smo jih potrebovali že dolgo časa nazaj. Po drugi strani pa ostaja nek proporcionalno majhen nabor, mogoče je v tej količini 145 ali nekaj več členov 5–6 členov, ki so sporni. Mislim, da njihova spornost ni tako majhna, da ne bi mogla ogroziti celega zakona. Mi smo predlagali naše amandmaje večkrat. Na odboru smo vztrajali pri njih, tudi za drugo obravnavo na seji smo jih pripravil in mislim, da sem že dovoljkrat izpostavil, zakaj bi bilo treba te amandmaje sprejeti. Zato, da postane ta zakon vsaj približno sprejemljiv; oziroma ne samo sprejemljiv, ampak da se iz njega odstrani tistih nekaj senc dvoma neskladnosti z Ustavo. Seveda posluha ni. Jaz bom še enkrat poudaril, da to, da se praktično velik del strokovne javnosti, kot sem prej omenil, kolegi iz Slovenske demokratske stranke, ministrica za notranje zadeve, tisti, ki so v Levici, na nek način v tem državnem zboru vsaj v tem mandatu po prepričanjih in po videnjih velikokrat nasprotniki strinjajo z našimi amandmaji, strinjamo vsi skupaj v teh argumentih, je nek jasen znak, da nekaj mora biti narobe. Kolega Trček je danes na Facebooku objavil, če se kolega Gorenak in jaz z istimi argumenti boriva proti nekemu zakonu, da potem bo zelo verjetno neka protiustavnost v igri. Zaključil bom s tem, mi bomo glasovali proti zakonu, ker vztrajamo na našem prepričanju, da ti členi, ki so ostali notri, za katere smo povedali, da so potencialno ne samo v neskladju z Ustavo, ampak bodo ogrožali pravice najšibkejših ljudi, ki se znajdejo v predkazenskem in kazenskem postopku. Tisto, kar je potrdila tudi Zakonodajno-pravna služba v svojem prvotnem mnenju in tega mnenja potem ni spreminjala, mislim, da je dovolj, da bi morali v tem trenutku vklopiti predvsem zdrav razum in reči ne takim posegom; ker bodo škodljivi in bodo škodljivi predvsem za tiste, ki se bodo znašli v takšnih postopkih.
Postopkovno, gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Kot veste, sem med večjimi podporniki tega zakona, vendar se je v prejšnjem glasovanju zgodilo nekaj, česar v osnovnem namenu zakona, ki je namenjen hitrejšemu in učinkovitejšemu pregonu organiziranega kriminala, bančnega kriminala, najtežjih kaznivih dejanj, ni. In to je podaljševanje rehabilitacije, opravičevanja in spreminjanja nečesa, česar se ne spreminja. Če 10 let ni bilo dovolj za rehabilitacijo in če kdo misli, da je prav, da za nedoločen čas ali pa za določen čas podaljšujemo možnost, da se upravičuje izdajo in karkoli podobnega, potem to v okviru tega zakona ne sme biti predmet; in naj gre lepo na mizo s svojim zakonom za rehabilitacijo. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov želim, predsednik, 15 minut odmora, da se posvetujemo in da vidimo, kakšen obseg te rehabilitacije to prinaša. Kot že rečeno, temeljne vrednote narodnoosvobodilne borbe je treba ohraniti in vsekakor ne sodi v Zakon o kazenskem postopku na tak način. Hvala lepa.
Preden to odredim, bomo najprej poslušali obrazložitve glasu do konca. Ali je bila z vaše strani tudi obrazložitev ali samo ta zahtevek? Samo ta zahtevek. Potem ima besedo za obrazložitev glasu še mag. Matej Tonin v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Tole, kar smo sedaj poslušali, je čisti ideološki izpad, ker nima nobene zveze z amandmajem, ampak pustimo to. Danes smo lahko videli nenavaden spopad med ministrico za notranje zadeve in ministrom za pravosodje. Mislim, da je ta popoldanski spopad precej stvari obrnil na glavo in morda dal še pospešek vsem tistim kritikam, ki letijo na ta zakon. Jaz pa bi v tej obrazložitvi izpostavil še eno zadevo, ki nas je vodila v naši poslanski skupini kot pomembna stvar pri odločitvi, kako bomo ravnali pri glasovanju. Najverjetneje poznate primer Jankovića in primer njegovega izsiljevanja farmacevtke. Mi smo prav zaradi tega primera vložili avtentično razlago Zakona o kazenskem postopku; na 153. in 154. člen. In ta avtentična razlaga gre v smeri, da se ne more tako tolmačiti, kot se je to zgodilo v primeru Jankovića, da je treba po dveh letih vse dokaze zavreči. Kaj so nas pa pravniki opozorili? Če je današnji zakon o kazenskem postopku sprejet, se bo naša avtentična razlaga nanašala na nov zakon; in ne na prejšnjega, kar pomeni, da se bo za primer Jankovića še vedno uporabil stari Zakon o kazenskem postopku. To dodatno govori tudi o tem – zdaj vam poljudno razlagam te pravne razlage, ki so bile meni razložene –, da se v takih primerih za tistega, ki se mu sodi, uporablja milejši zakon oziroma milejša materija, ki na to temo obstaja. In zdaj smo mi pred hudo dilemo, če je današnji zakon o kazenskem postopku sprejet, potem smo mi na nek način župana Jankovića odrešili njegovih postopkov in na nek način smo ga rešili s tem, da se dokazi zoper njega in ti prisluhi ne bodo mogli uporabiti. V tem smislu morate razumeti, da mi za ta zakon ne moremo prispevati naših glasov.
Še kakšna obrazložitev? Ne. Potem odrejam 15-minutno prekinitev. Nadaljujemo ob 18.40.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Najprej sprašujem predlagatelja prekinitve, če želi obrazložiti, kaj so se zmenili? 3 minute.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Bom izkoristil to priložnost, da hkrati obrazložim tudi glas za zakon v imenu poslanske skupine. Mi smo od začetka stali trdno ob sprejemanju tega zakona z iskreno namero, da ga naredimo najboljšega, skozi zahtevo za sklic javne predstavitve mnenj. Bili smo med najbolj vnetimi zagovorniki tega, kar se je pač danes bistveno spremenilo, ker mi preko nekaterih temeljnih vrednot pač ne moremo. In to, da se skozi zadnja vrata zadnjo minuto v zakon na novo, ne podaljšuje, ampak na novo uvaja možnost rehabilitacije, za nas, za Socialne demokrate, pač ni sprejemljivo. Razumeli bi, če bi se o tem v enoletnem procesu sprejemanja tega zakona resno dogovarjalo in pogovarjalo. Tudi na odboru ta amandma ni bil sprejet in razumeli smo, da je okoli tega temeljni konsenz dosežen. Z vsem dolžnim spoštovanjem do ministra in državnega sekretarja, zakon ni to, kar smo se dogovorili. Zakon zdaj izkrivlja svoj temeljni namen, zaradi česar bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov glasovali proti temu zakonu. Hvala lepa, predsednik.
Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti pa 20. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o varuhu človekovih pravic Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti pa 3. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Odbor za pravosodje kot matično delovno telo predlaga zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o varuhu človekovih pravic. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o kolektivnih tožbah, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 9. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 2. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa jih je bilo 7. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 2. členu pod številko dva. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Pomembna novost v tem zakonu, ki ga seveda podpiramo, je tudi ta, da bodo povzročitelji okoljskih nesreč odgovarjali za svoja dejanja. Govorimo o primerih, kot je bil nazadnje Kemis in podobno, kar je dobrodošlo in dober korak, ki ga je naredila vlada. Z našim amandmajem poskušamo to še malo razširiti. Vemo, da niso samo onesnaževalci tisti, ki povzročajo neko neposredno škodo, ampak tudi tisti, ki s svojo dejavnostjo, s prekomernim obremenjevanjem okolja tudi povzročajo škodo ljudem – Lafarge, Cinkarna Celje in tako dalje. Zaradi takih primerov so ljudje tudi upravičeni do vlaganja individualnih tožb, zato menimo, da je edino ustrezno in pravično, da bi zakon o kolektivnih tožbah rešili tudi s tem, da bi se lahko ljudje zbrali in vlagali kolektivne tožbe tudi proti tistim podjetjem, tistim dejavnostim, ki s svojo dejavnostjo povzročajo prekomerne vplive na okolje in s tem seveda tudi škodo ljudem. Mislim, da je to dovolj smotrno; ne gre za noben pretiran zahtevek, ampak zgolj neko logično nadaljevanje tega, kar je vlada predlagala. Zato bomo v Levici glasovali za ta amandma.
Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 16, proti pa 41. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 65. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaja k 2. in 65. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena poslovnika sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema členoma vložiti amandmaje. Besedo ima v imenu Poslanske skupine Levica dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Napovedujem, da bomo v Poslanski skupini Levica ponovno vložili amandma k 2. členu v zvezi z odgovornostjo države.
Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 26. 9. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerima sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa; po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o dajatvah za motorna vozila; v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 9. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 8. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Se opravičujem stilistično občutljivim, ker prihajam z radia, kjer smo govorili o drugem tiru. Ampak gremo k 8. členu. Vsi tisti, ki imamo otroke ali deca, kot jaz kot Belokranjec pravim, vemo, da je to tudi strošek. Tako pač je. Če bi ta družba in država malo drugače funkcionirali zadnjih 25 let, bi bil ta strošek nekoliko manjši, ker bi pokojnine, plače in socialni transferji bili boljši. Mi v tem členu počnemo zgolj to, da tisto letno dajatev za uporabo cest, povedano v ljudskem jeziku, oziroma olajšavo na 50 % spuščamo na družine s tremi otroki, ne pa, kot je bilo prej, s štirimi. Resorni minister za infrastrukturo je takrat na odboru bentil, a je bil napačna tarča, ker brani svoj del proračuna. »S tem bom imel izpad 2,5 milijona.« Ampak, veste, ta 2,5 milijona se najde na boljšem pobiranju davkov tistih, ki jih že prislovično ne plačujejo. Čeprav je naše šolstvo še vedno večinoma javno, ni zastonj, to vemo. Zlasti starši otrok, ki resno študirajo in ki študirajo daljši čas, zato tudi amandmiramo, da se to podaljšuje na šolajoče otroke do dopolnjenega 26. leta. Navsezadnje bodo ta deca, tudi mojih pet, skrbeli za naše in vaše penzije. Upam, da boste to podprli. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo podprla amandma Levice. Mislim, da gre tukaj za skupni interes, da družinam z večjim številom otrok omogočimo nekoliko bolj dostojno življenje; in to je dobro. Še posebej zato, ker demografski kazalci za Slovenijo niso najbolj rožnati. Mi smo v primerjavi celo z Evropsko unijo podpovprečni, kar se tiče rodnosti. Starost mater, ko rodijo prvega otroka, je šla že preko trideset let. Veliko je nekih statističnih kazalcev, ki govorijo v prid temu, da imamo težave z rodnostjo. Če vprašate mlade, zakaj se ne odločajo za večje število otrok, je največkrat izpostavljeno naslednje: služba, stanovanje in visoki finančni stroški. Če lahko mi kot politika kateregakoli od teh treh razlogov zmanjšamo oziroma ga omilimo, smo naredili nekaj dobrega za slovenske otroke. Zato mi podpiramo ta amandma.
Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 34. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 14. členu. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 16. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal navedeni amandma brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo še enkrat. To je pa tisti del v zakonu, kjer se človek sprašuje, ali je pilot v letalu. To je podobno kot tista zgodba, ko smo omicam obdavčili oziroma »čebelice« poslali na tehnične preglede. Za kaj gre? Mi imamo velike težave z avtomobili kot odpadki in z razgradnjo le-teh. Te težave imamo tudi zaradi tega, ker nismo razvijali javnega potniškega prometa, tudi zaradi tega, ker je v tej sestavi Državnega zbora preveč ljudi zaljubljenih v avtomobile. In kaj je ta predlog, ki se v bistvu prepisuje iz nemško-italijanskih praks, kjer imajo razvit avtomobilski grozd, vključno s predelavo rabljenih vozil? Dejansko je tako – ker tega sistema nismo vzpostavili, ki bi ga morali vzpostaviti proizvajalci/prodajalci, bomo kaznovali ljudi. Zelo preprosto povedano, na štajerski vinski cesti omici umre opa. Oma nima vozniškega, avto odjavi. Seveda ga ne bo peljala na razgradnjo na drugi konec Slovenije in mi jo bomo zdaj 10 let kaznovali, ker ga ni razgradila, vsako leto za nekaj deset evrov. Mogoče se to Stranki modernega centra zdi malo, ampak to je v desetih letih ena mesečna penzija. Ta predlog je v bistvu, če resno beremo našo ustavo, tudi protiustaven. Ker politika ni vzpostavila nekega sistema, ne more zaradi tega kaznovati ljudi; in točno to je dejansko to. Neka resna vlada, nek resni MGRT bi se šel pogajat s prodajalci, proizvajalci in se ne pustiti zvijati in privijati. Prej je bil gospod Milič, neke druge vrste sociolog, sem ga na radiu srečal; zdaj bi bila pa verjetno neka gospa, ki bi tulila, da bo potem konec sveta. Rešitev je treba iskati na dva načina: s pametnimi davki, pri prodaji avtomobilov se nekaj promilov da v sklad za razgradnjo; in v resnem dogovoru, ker je to tudi obveza tistih, ki nam avte prodajajo. To je pa ta del, na katerega se v tem državnem zboru pozablja. Naš predlog s tem amandmajem je, da se ta protiustavna, škodljiva, upal bi si reči, skoraj nora politična odločitev izbriše in se išče rešitev v smeri, ki sem jo tudi predlagal. Obveza naslednje vlade, katerakoli že bo, pa je nek resni, drugačen model mobilnostne in prometne politike, ki bo v dveh, treh mandatih pripeljal do tega, da se bo v Sloveniji na leto kupovalo 20 tisoč avtomobilov, ne pa 60 tisoč. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 44. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupina Levica k 14. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 16. členu brezpredmeten. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica ima dr. Franc Trček.
Ker niste sprejeli amandmaja, bomo glasovali proti. Ker v Sloveniji človek ni neka klobasa, ki se ga protiustavno reže, dokler ga je še kaj za zrezati. Upam, da se bomo tovrstnih klobasijad z naslednjim mandatom znebili. Tisti, ki boste potem izpadli iz parlamenta, imate pa možnost delati klobase in iti na tekmovanja v dobrih klobasah. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 5. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospe Katje Počkaj Brentin v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo sekretarki Sodnega sveta mag. Joniki Marflak Trontelj.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Na Okrajnem sodišču v Kopru se je število sodnikov v zadnjih treh letih zmanjšalo s 14 na 10. Sodniška mesta v tem času niso bila nadomeščena. Tudi sodno okrožje Koper kot celota nima več drugih sodnikov, ki bi lahko temu sodišču pomagali pri reševanju zadev, zato je bil na tem sodišču nujen razpis prostega sodniškega mesta na civilnopravnem področju, ki je pred vami. Na obravnavani razpis se je prijavilo 31 kandidatov, od tega sta dve kandidatki prijavi h kandidaturi umaknili. Tudi konkreten postopek izbire je na Sodnem svetu potekal v več fazah s postopnim izločanjem kandidatov. Znanje in sposobnosti kandidatov je Sodni svet ugotavljal z vpogledom v listinsko dokumentacijo ter z ustnimi razgovori, na katere je bilo povabljenih 13 kandidatov, in sicer ob upoštevanju dokončnega mnenja predsednice Okrožnega sodišča v Kopru, znanstvenega naziva, povprečne ocene v času študija ter na pravniškem državnem izpitu in delovnih izkušenj po opravljenem pravniškem državnem izpitu. Med prijavljenimi kandidati je Sodni svet na podlagi celotnega listinskega gradiva ter ob upoštevanju ustnih razgovorov in mnenja predsednice Okrožnega sodišča v Kopru ocenil, da je Katja Počkaj Brentin najprimernejša kandidatka za razpisano sodniško mesto. Katja Počkaj Brentin, ki je rojena leta 1980, je diplomirala na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani s povprečno oceno 9,05. Pravniški državni izpit je opravila leta 2006 s povprečno oceno 9,17. Od opravljenega pravniškega državnega izpita dalje je zaposlena na Višjem sodišču v Kopru kot strokovna sodelavka. Razporejena je na civilni oddelek. V dokončnem mnenju predsednice Okrožnega sodišča v Kopru zaključuje, da Katja Počkaj Brentin ustreza pogojem za zasedbo razpisanega sodniškega mesta. Predsednica Višjega sodišča v Kopru je Katji Počkaj Brentin izdelala priporočilno pismo, iz katerega izhaja, da si je glede na naravo njenega dela nabrala bogate izkušnje na vseh področjih civilnega prava ter da jo odlikuje sposobnost analiziranja in reševanja tudi kompleksnejših pravnih problemov, odličnost pri zagovarjanju predlaganih rešitev ter zelo dobra sposobnost ustnega in pisnega izražanja. Takšnemu mnenju se pridružuje tudi vodja civilnega oddelka Višjega sodišča v Kopru. Kandidatka Katja Počkaj Brentin je izredno uspešno opravila tudi razgovor s člani Sodnega sveta. Na njem se je ob odgovorih na posamezna vprašanja članov Sodnega sveta potrdilo, da ima poglobljeno pravno znanje celotnega civilnega področja. Na zastavljena vprašanja je odgovarjala suvereno, ob tem je izkazala tudi zelo dobre sposobnosti ustnega izražanja. Njene sposobnosti analitičnega in logičnega razmišljanja je mogoče oceniti kot odlične. Tako jo Sodni svet predlaga Državnemu zboru v imenovanje na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru. Najlepša hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru izvoli gospa Katja Počkaj Brentin. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 33. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, 21. 9. 2017, ob 9. uri.