Spoštovani kolegi poslanci, kolegice poslanke, gospe in gospodje. Pričenjam nadaljevanje 34. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Samo Bevk od 15. ure dalje, Mihael Brejc, Janez Drobnič do 13. ure, Feri Horvat, Miran Jerič, Milan Kopušar, Dorijan Maršič, Alojz Peterle za pričetek seje in Igor Štemberger od 13. ure dalje. Med nami prav lepo pozdravljam državnega sekretarja dr. Viranta. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH POSLANCEV IZ REPUBLIKE SLOVENIJE V EVROPSKI PARLAMENT, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim dr. Grega Viranta, državnega sekretarja v ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Zakon o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v evropski parlament je Slovenija sprejela relativno zgodaj, že oktobra leta 2002 med prvimi pristopnicami. In v tistem času, seveda, še niso bili znani vsi parametri našega vstopa v Evropsko unijo, zlasti ne datum našega vstopa. In režim tako imenovanega začasnega zastopstva v evropskem parlamentu, torej, režim obdobja od trenutka vstopa pa do prvih rednih volitev v evropski parlament. Rešitvi tega prehodnega obdobja, zlasti temu je namenjena novela zakona o volitvah v evropski parlament, ki je pred vami. Zakon rešuje vprašanje začasnega zastopanja oziroma začasnega zastopstva ali začasnih poslancev iz Republike Slovenije v evropski parlament tako, da predvideva v skladu s pristopnopogodbo, da državni zbor imenuje začasne poslance v evropski parlament na predlog poslanskih skupin, po načelu sorazmernosti, torej glede na njihov delež mandatov v celotnem številu mandatov, pridobljenih na volitvah leta 2000. Prav tako zakon izključuje princip nezdružljivosti za začasne poslance, torej nezdružljivosti med funkcijo poslanca državnega zbora in funkcijo poslanca v evropskem parlamentu. Kajti po definiciji bodo začasni poslanci v evropskem parlamentu poslanci državnega zbora. Ob tem novela zakona ureja še nekatera druga vprašanja, tako recimo vprašanje financiranja volilne kampanje. Z novelo je omogočeno, da se volilna kampanja za volitve v evropski parlament financira tudi iz tujine, natančneje iz držav članic Evropske unije, od fizičnih inpravnih oseb iz držav članic Evropske unije, seveda ob enakih omejitvah, kot veljajo za financiranje političnih strank po zakonu o političnih strankah. Zakon rešuje tudi, se dotika tudi vprašanja enakih možnosti žensk in moških, torej vprašanja tako imenovanih ženskih kvot. Nekaj besed o tem. Vlada je predlagala rešitev, po kateri naj bi politične stranke, pa tudi skupine volivcev pri sestavljanju kandidatnih list upoštevale načelo sorazmernosti. Torej, šlo je za določbo, ki je predstavljala nekakšno načelo, ki je bila bolj deklarativne narave. Potem pa je ob razpravi na matičnem delovnem telesu prišlo do obravnave nekaterih amandmajev, ki so bili vloženi. Prišlo je tudi do tega, da je zakonodajno-pravna služba opozorila na problematiko teh tako imenovanihženskih kvot. Situacija je torej takšna: osnovni vladni predlog je bil, da se vgradi načelo sorazmernosti pri sestavljanju list kandidatov. Zakonodajno-pravna služba je opozorila na ustavno spornost tako imenovanih ženskih kvot z vidika enakosti pred zakonom. Opozorila je na to, da so v postopku ustavne spremembe, spremembe 44. člena ustave, prav zaradi tega, da se omogočijo tako imenovane ženske kvote. Vloženi so bili amandmaji in odbor za notranjo politiko je podprl koalicijski amandma, ki govori o tem, da mora vsaka lista vsebovati najmanj 40% kandidatk oziroma kandidatov obeh spolov, pri čemer mora biti najmanj en kandidat oziroma en predstavnik obeh spolov v zgornji polovici te liste. Opozoril bi še na vprašanje nezdružljivosti po rednih volitvah v evropski parlament. Tu je vlada predlagala rešitev, da bi izključili nezdružljivost tudi za tiste, ki bodo izvoljeni na rednih volitvah v evropski parlament, torej izvoljeni v evropski parlament na volitvah junija. In vlada je predlagala, da bi v primeru, da bo kateri od poslancev državnega zbora izvoljen v evropski parlament, lahko obe funkciji opravljal do izteka svoje funkcije poslanca državnega zbora, iz povsem praktičnih razlogov: zato, da ne bi bilo treba za relativno kratko obdobje, v katerem bo mordaena seja državnega zbora [[morda sploh ne bo nobene seje državnega zbora]] , iskati nadomestnih kandidatov. Na pobudo poslanca gospoda Anderliča je odbor za notranjo politiko sprejel amandma, ki je to rešitev črtal in torej uvedel nezdružljivost za tisto obdobje. Še enkrat poudarjam, osnovni predlog je bil drugačen, in še vedno menimo, da je boljša in bolj praktična rešitev, da se nezdružljivosti za tisto obdobje ne uporablja. Toliko za uvod. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim člana odbora, gospoda Petana, da predstavi poročilo odbora. Tako je bilo predvideno, vendar gospoda Petana ni. Nadaljujemo torej s stališči poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Novelo zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v evropski parlament sprejemamo po skrajšanem postopku, ker gre za manj zahtevno uskladitev s pogodbo o pristopu Slovenije k Evropski uniji. V času priprav in sprejemanja zakona v letu 2002 namreč še niso bili znani vsi pogoji za čas od vstopa v Evropsko unijo do rednih volitev v evropski parlament. Razlog za spremembein dopolnitve zakona se vežejo na ureditev udeležbe in sodelovanje Republike Slovenije v evropskem parlamentu v prehodnem obdobju od pristopa, od 1.5. do konstitutivne seje evropskega parlamenta v juliju mesecu. Gre torej za predstavnike, ki jih imenuje domači parlament izmed svojih članov v skladu s postopkom, ki ga določi država in po načelu sorazmernosti, za nezdružljivost funkcije poslanca v evropskem parlamentu s funkcijo poslanca v nacionalnem parlamentu, za ureditev financiranja volilne kampanje, pri čemer določila omogočijo pridobitev sredstev za volitve v evropski parlament tudi iz tujine, za zastopanje žensk in moških po načelu sorazmernosti in še nekatere druge manjše spremembe. Glede nezdružljivosti funkcije poslanca v evropskem parlamentu s funkcijo poslanca v nacionalnem parlamentu se strinjamo s predlaganim amandmajem kolega Anderliča, da se 6. člen črta. Nezdružljivost naj bi torej veljala za poslance, ki bodo kandidirali na volitvah za evropski parlament in bili izvoljeni in pri tem nastopili poln mandat, za kar ni potreba, da bi zanje veljale izjeme. V zvezi s prisotnostjo obeh spolov na kandidatnih listah za volitve poslancev v evropski parlament sta zanimiva oba predloga v obliki amandmajev. Tako prvi, ki določa, da na kandidatni listi noben spol ne sme biti zastopan z manj kot 40%, pri čemer naj bi bil najmanj en kandidat vsakega od spolov uvrščen v zgornjo polovico liste, kot tudi drugi predlog, ki zastopa stališče, da mora biti na vsaki od predlaganih list kandidatov zagotovljena zastopanost obeh spolov, pri čemer mora biti pripadnikov vsakega od obeh spolov najmanj ena četrtina vseh predlaganih, zaokroženo navzgor. Kot vemo, je v postopku sprememba 43. člena ustave v smislu, da zakon določi ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk pri kandidiranju, zato je do sprejetja predvidene ustavne spremembe zakonsko predpisovanje strukture volilnih list po spolu lahko ustavno sporno, saj pomeni poseg v enakost volilne pravice. Ženske se uvrščajo na kandidatno listo le zato, ker so ženske ne glede na kvalitete. Sicer pa glede tega v naši stranki, v Novi Sloveniji nimamo problemov. Čeprav še ni ustavnih sprememb in ni zakona, nismo upoštevali le kvot pač pa celo princip zadrge. To pa je največ, kar si lahko želimo. Predlagamo vam, da nas posnemate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav, dobro jutro vsem, tudi gospodu državnemu sekretarju! S 1. majem tega leta bo postala Republika Slovenija polnopravna članica Evropske unije. Njene poslanke in poslanci, ki sedaj v evropskem parlamentu sodelujejo kot opazovalci, bodo do novih volitev postali njegovi polnopravni člani. Pridobila pa bo tudi pravico, da prvič v svoji zgodovini kot samostojna in neodvisna država, polnopravna članica družine demokratičnih evropskih držav sodeluje na splošnih in neposrednih volitvah, na katerih bomo v istem času v vsej Evropski uniji volili poslanke in poslance v evropski parlament. Ker v času sprejemanja zakona vsi postopki in vsi datumi sprejemanja v Evropsko unijo še niso bili znani, so potrebne nekatere spremembe in dopolnitve veljavnega zakona. Vse bistvene spremembe in dopolnitve, ki jih je predlagala vlada, v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo. Soglašamo, da je najbolj racionalno, da v času od 1. maja do volitev v evropski parlament, ki bodo v Sloveniji 13. junija 2004, vlogo izvoljenih poslank in poslancev evropskega parlamenta opravljajo dosedanji opazovalci, ki jih je v to vlogo imenoval državni zbor ustrezno sedanji strankarski sestavi državnega zbora. Soglašamo, da se dopolni poglavje o pridobivanju sredstev za volilno kampanjo za volitve v evropski parlament tudi z možnostjo pridobivanja sredstev iz prispevkov državljanov držav članic Unije in pravnih oseb zasebnega prava iz teh držav. Z našo vključitvijo v Evropsko unijo se moramo namreč navaditi, da postajamo sestavni del Evrope tudi glede sodelovanja s političnimi strankami teh držav. Od politike teh strank in njihovih poslanskih klubov je odvisna tudi politika evropskega parlamenta; ne si delati iluzije, da ni tako. In v Združeni listi socialnih demokratov smo veseli, da sodelujemo v družini socialdemokratskih in socialističnih strank, ki enakopravnosti dela in kapitala, socialnemu partnerstvu, polni zaposlenosti, socialni pravičnosti in solidarnosti, enakopravnosti med spoloma, pravicam manjšin in sploh človekovim pravicam posvečajo mnogo večjo in doslednejšo pozornost kot mnoge druge poslanske skupine. Posebej pozdravljamo pripravljenost večine parlamentarnih strank, da se končno tudi v Sloveniji uveljavi politika enakih možnosti obeh spolov tudi v volilni zakonodaji. Tudi to je namreč evropska politika in evropska praksa. Določbe o tem so izrecna vsebina pogodbe o ustavi za Evropo. Stanje sodelovanja žensk v političnem življenju v Sloveniji je zaskrbljujoče, ne le v državnem zboru, tudi v občinskih in mestnih svetih in tudi med izvoljenimi županjami in župani. Skratka povsod, kjer se oblikuje politika in odloča o javnih zadevah. In ker smo iz odločanja v zadnjih letih zelo izrinili tudi civilno sfero in interesna združenja, živeč v iluziji, da bodo vso to vrzel zapolnile politične stranke, je enakopravnejše sodelovanje žensk v politiki še toliko pomembnejše. Če želimo biti evropski, moramo uveljaviti tudi ta načela. Pri tem naj poudarim, da pripravljenega besedila ni mogoče šteti in razumeti kot privilegij nobenega od spolov. Zato tudi ugovori, da so takerešitve pred ustreznimi spremembami ustave lahko vprašljive, po mojem trdnem prepričanju niso utemeljeni. V predlaganih rešitvah imata oba spola zagotovljeno polno enakopravnost. Za veljavnost kandidatne liste mora biti na njej namreč najmanj 40% vsakega od spolov, na podlagi predloženih amandmajev pa je rešeno tudi vprašanje za tiste liste z enim ali tremi kandidati. Menimo, da je prav, da takšne rešitve sprejmemo. Hvala lepa.
Hvale lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Ivan Kebrič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Kolegice, kolegi in predstavniki vlade! V poslanski skupini smo zelo pozorno proučili predlog in menimo, da je nujno, da sprejmemo zakon z določenimi amandmaji za volitve 13. junija letos v evropski parlament. Vendar vidimo v poslanski skupini določene probleme. Prvi problem, ki se nam narekuje, je ta, kaj določa ustava. Ustava določa enakopravnost spolov. Zakaj to govorim. 40% kvota žensk s tem, da bi naj bila v prvi polovici tudi zasedba z ženske strani. Vendar poglejmo malo dejstva in prakso. Kaj če bo neka lista, ne govorim o strankah, govorim o listah, kibodo kandidirale za evropski parlament, svoje poslanke ali poslance, če bo imela samo dva. Tam je računica enostavna. Dva sta 40%, to se pravi mora biti eden tega spola, drugi drugega spola. Kaj pa, če so trije, kaj pa če jih je pet? Kako bomo tam računali te kvote? Na drugi strani smo dobili pripombo v razmišljanje naše pravno-zakonodajne službe, ali ni cela zadeva, tako določena, tudi morda v nasprotju z ustavo, če govorimo na drugi strani o enakopravnosti spolov. Enakopravnost spolov se zrcali in dokončno ureja s tem, da se spola dogovorita v tisti meri, kako mislita, da bi bilo najbolj prav za določeno listo. Govorim pretežno o listah, saj so tu zapopadene tudi strankarske liste. Mi v strankah se lahko odločamo tako ali drugače, kaj bo pa praksa ali praktičnost in izkušnje narekovale. Če bodo postavljali listo tako, da bi tisti nosilci liste in kandidati na listi pridobili čim več glasov, da bi lahko dosegli prag in dobili tako ali drugačno število mandatov za evropski parlament. Pri tem se postavlja osnovno vprašanje, kako bomo razrešili te zadeve, saj imamo svoje statute, kjer je določeno in mislim, da bomo svoje statute, ki govorijo za volitve v občinske, mestne svete, v državni zbor, enako lahko ustrezno prilagojeno upoštevali in morali upoštevati za te volitve v evropski parlament. Dejstvo je in ostaja, da je to nova situacija in nam je zelo žal, da tik pred dvanajsto moramo še z nekimi dilemami, ki so še v razmišljanju, ker so lahko ustavno sporne, kot sem dejal, potrebne posebnega poudarka, vendar ker je to skrajšani postopek, se bomo pač morali tako ali drugače odločiti. Hvala za vaše poslušanje.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlagani zakon z vsemi rešitvami, kot so bile predlagane. Predstavil jih je državni sekretar in jih ne bi ponavljal. Rad bi tudi povedal, da smo v okviru koalicije mi kot poslanska skupina sopodpisniki amandmajev k dvema členoma, ki dopolnjujeta člena tako, da na kandidatni listi noben spol ne sme biti zastopan manj kot 40% in da mora biti najmanj en kandidat vsakega od spolov uvrščen v zgornjo polovico liste. Poznamo tudi drug amandma, ki ga je predlagal kolega dr. Brejc. Po našem mnenju je današnja odločitev državnega zbora klasična odločitev, za katero lahko rečemo, da je evropska odločitev in smo prepričani, da bo dobila potrebno večino. Ampak ker na tem mestu, spoštovane kolegice in kolegi, je potrebno povedati naslednje oziroma se vprašati, ali bo današnja odločitev državnega zbora omogočila, da bodo volivke in volivci na letošnjih evropskih volitvah izvolili vsaj eno žensko več v evropski parlament, kot bi jo sicer. Menimo, da ne. Jaz osebno, tudi kot predsednik Slovenske ljudske stranke, spoštujem ženske kvote. Spoštujem princip zadrge, spoštujem akcijske načrte na zadnjem kongresu stranke. Mislim, da smo bili prva stranka v Sloveniji, smo ga sprejeli, akcijski načrt, kajti veljavni zakon to nekako zahteva od političnih strank. Vse to je prav, da imamo in podpiramo. Ampak, fokus je nekje drugje, fokus je v notranji dinamiki političnih strank. Vse se prične in konča v politični kulturi in notranji demokraciji politične stranke. Jaz sam dobro sodelujem s podpredsednico stranke. V poslanski skupini smo sami izkušeni parlamentarni mački in bi nam bila seveda prisotnost kakšne izkušene parlamentarke zelo dobrodošla in jo pogrešamo. Ampak, problem je v tem, kako delujejo politične stranke. Kako je uveljavljena notranja demokracija, kako se ženske počutijo v političnih strankah. Slišali smo, da je predsedniška kandidatka na zadnjih volitvah, ki je prišla v drugi krog in je presenetila slovensko politično javnost, razočarana, resignirana rekla, da se ne gre na tak način politike in kandidira za zelo odgovorno mesto v okviru evropskih institucij na področju pravosodja. Tukaj je potrebno povedati, da relativno kruto, neposredno, nehvaležno delo v politiki je povsem enako do žensk in do moških. Ampak, na nek način škoda, ker se je tako odločila. V vladi imamo dve ministrici, samo dve, nobena od teh dveh, če se ne motim, tri ministrice, tako je, po je tudi ministrica za regionalno politiko, torej brez listnice, je tudi ministrica, žal, nobena od teh treh, izgleda, ne bo nosilka liste za evropski parlament. Slišali smo, da se v teh dneh ustanavlja forum 21. Slike sem gledal danes, sami gospodje, priletni gospodje so šli na neko srečanje, nobene gospe ni bilo videti. To se pravi, današnje rešitve, ki so predlagane, bodo dobile našo podporo, ampak potem pa se prične zadeva v okviru političnih strank. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jožef Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Pred nami so volitve v evropski parlament in zaradi tega je pomembno, da predlog zakona o spremembah zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v evropski parlament sprejmemo pravočasno in s primernim konsenzom. Gre za pomembno politično vprašanje. Gre tudi za prestižno vlogo v Sloveniji, ki si je končno izborila mesto medpetindvajsetimi državami Evrope, ki bodo sestavljale prihodnjo Evropsko unijo. Ob obravnavi zakona so se pokazala nekatera pomembna politična vprašanja. Eno takšnih je tudi enakopravna zastopanost spolov na kandidatnih listah. Evropska unija, Svet Evrope, pa tudi nevladne organizacije spodbujajo sprejemanje ukrepov, s katerimi bi zagotovili enakopravno zastopanost na voljenih funkcijah. Tudi pri obravnavi tega zakona so vse politične stranke pokazale, da se zavedajo problema premajhne zastopanosti žensk vpolitiki in da je v bistvu ustvarjen nek skupen korak, še preden je načelo enake zastopanosti vneseno v ustavo, in da je to treba izvesti. Zastopanost žensk v politiki je v Sloveniji prenizka, kar je predvsem posledica odnosa vladajoče politike do statusa žensk v naši družbi. Dejansko v naši družbi ni poskrbljeno, da bi bila socialna in ekonomska problematika žensk, njihove obveznosti pri skrbi za družino rešene tako, da bi ženskam omogočali bolj pogost in bolj svoboden vstop v politiko. To je dejansko problem politične kulture v naši državi in zaradi tega smo tudi ob obravnavi tega zakona prišli z amandmajem, ki bi naj spodbudil bolj enakopravno zastopanost žensk pri volitvah v evropski parlament. Naš predlog, da bi bila najmanj ena četrtina kandidatov, se pravi žensk ali moških, je po našem mnenju najbolj konsistenten in najbolj primeren v trenutni politični situaciji na tem področju v Sloveniji. Seveda pa so stranke vladne večine iz dnevnopolitičnih interesov reagirale s svojim predlogom, ki na tem področju glede na trenutno stanje stvari v Sloveniji pretirava in je po našem mnenju precej nekonsistenten. V takšni obliki, kot je sedaj sprejet, po našem mnenju ne bo zagotavljal večje izvoljivosti žensk v evropski parlament; gre predvsem, kot sem že omenil, za dnevnopolitične učinke tega predloga. V stranki se tudi strinjamo, da se financiranje volilne kampanje uredi v skladu s tem, da smo pač člani Evropske unije in da je možno tudi zakonito financiranje s strani tujine, se pravi teh držav. Glede nezdružljivosti pa moram reči, da v naši stranki lahko razumemo argumente, tako vladne, ki iz nekih praktičnih razlogov predlaga oziroma meni, da bi bilo najbolj modro izključiti nezdružljivost do državnozborskih volitev. Pa tudi predlog, ki je bil na odboru izglasovan, ima spet svoje pozitivne strani in je argumentiran tako, da bomo pač se strinjali z rešitvijo, ki bo nekako imela večinsko podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. Dober dan voščim kolegicam in kolegom in predstavniku vlade, spoštovane kolegice, kolegi! V Slovenski nacionalni stranki smo, kot ste videli, na nekatere člene tega zakona vložili tudi amandmaje, sicer pa če gremo od boljšega proti manj dobrem, nisem rekel slabem. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo predvsem besedilo 1. člena, ki govori o možnosti financiranja volilne kampanje za evropski parlament iz tujine, še posebej zato, ker je zelo natančno dodelan in je pravzaprav povzet po finskem modelu. Pomeni, da je zelo dobro po našem mnenju navedeno, da se lahko financira iz prispevkov državljanov ne pa iz prispevkov držav, kar je zelo dobro, in tudi samo od pravnih oseb zasebnega prava, ne pa javnega prava. V Slovenski nacionalni stranki bi radi opozorili na tri člene, h katerim smo dvema od teh smo vložili amandma. Spoštovane kolegice in kolegi, zakonodajno-pravna služba je matično delovno telo opozorila, da sta 3. in 4. člen tega zakona in pa predloga, oblikovana s strani Liberalne demokracije po eni strani in Slovenske demokratske stranke po drugi strani, ustavno sporna, vsebina 3. in 4. člena je ustavno sporna. Zakonodajno-pravna služba je prav tako matičnemu delovnemu telesu predlagala, da naj kot svoje sprejeme amandma z vsebino, ki smo jo podali v Slovenski nacionalni stranki, pomeni 3. in 4. člen se črtata. Kljub temu, da matično delovno telo takšnih amandmajev ni sprejelo, smo jih mi v Slovenski nacionalni stranki vložili in predlagam vam, da jih natančno preučite in upoštevate, kajti kaj lahko se zgodi, da bo kdorkoli izmed nas 90-ih poslank in poslancev vložil na ustavno sodišče predlog za ustavno presojo in kaj lahko se zgodi, da zaradi tega zamujamo pri volitvah v evropski parlament. Pravim, da se lahko to zgodi. Zagovarjamo ta dva amandmaja v Slovenski nacionalni stranki tudi zato, ker ocenjujemo, da je že sam zakon o enakih možnostih dovolj močna podlaga, predvsem pa ocenjujemo, da je določitev, koliko moških in koliko žensk ali če želite koliko žensk in koliko moških naj bo na kandidatni listi, pravzaprav stvar presoje vsake politične stranke zase. Tisti, ki vedo in spoštujejo vlogo, tako žensk kot moških, bodo to upoštevali, pa če je vsebina v zakonu opredeljena tako ali pa če ni. Še enkrat, opozarjamo resno v Slovenski nacionalni stranki, da lahko pride do zahteve po ustavni presoji in da kaj lahko se zgodi, kot pravi zakonodajno-pravna služba, da bo ustavno sodišče presodilo, da sta vsebini teh dveh členov ustavno sporni. Prav tako pa v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo in menimo, navezujem se na amandma k 6. členu, da moramo ravnati tako kot nam zakon veleva. Pomeni, ko bodo izpeljane volitve v evropski parlament, mora začeti veljati pravilo nezdružljivosti funkcij. Lahko bi se vprašali o racionalnosti, neracionalnosti, časovnih zamikih in tako naprej, toda ne, pravila igre, spoštovane kolegice in kolegi, so jasna in prosimo vse vas in nas, da ta pravila igre tudi spoštujemo. Ko bodo, če bo iz naših vrst izvoljenih sedem poslancev v evropski parlament, jim mora tisti trenutek prenehati mandat poslanca v državnem zboru. In vemo, kakšna so pravila, kdo bo v tem času do jesenskih volitev potem zasedal njihova mesta. Prosimo, da spoštujemo pravila igre ne glede na časovne omejitve. Na koncu pa naj rečem, da v Slovenski nacionalni stranki obžalujemo samo eno, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na žalost Slovenijo v evropskem parlamentu samo sedem poslancev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 25.2.2004. V razpravo dajem 3. člen in amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Potem amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ter amandma poslanskega kluba LDS in poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k temu členu.Trije amandmaji so torej vloženi k 3. členu. O tem členu in o dveh amandmajih odpiram razpravo. K besedi vabim gospo Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Pravzaprav bom razpravo povezala tudi s 3., 4. členom, ker gre za sorodno problematiko. 3. člen, ki govori o sestavi kandidatnih list, ima v luči ukrepov za spodbujanje enakih možnosti kandidiranja moških in žensk na evropskih volitvah kar tri amandmaje. Lahko rečem, da prvega, ki je trd in prihaja iz SNS-a, bolj skromnega, ki prihaja iz SDS-a, in uskladitvenega, ki prihaja s podpisi koalicijskih strank partneric. Če bi podprli črtanje rešitev za enakomerno zastopanost obeh spolov, kot predlaga SNS, bi bila evropska združba pa tudi domači zagovorniki politično korektne zastopanosti spolov razumljivo zaskrbljeni. Toda glede na odklonilni odnos nacionalne stranke do Evrope in tudi do vstopa žensk v politiko razumem ta amandma kot mogoče izziv ali pa način, kako postavljati pod vprašaj evropske volitve nasploh. Če bi podprli amandma SDS-a, bi prišli na formalni ravni, se bojim, do nekonsistentnosti, na katere lahko opozori že naša pravna služba. Predlog namreč ne zajema vseh spornih možnosti, ki bi se na teoretični ravni tudi zgodile, če bi bile liste sestavljene iz manjšega števila bodisi enega, dveh kandidatov na primer, kajti vemo, da zakon ne govori o zgornji meji omejenosti kandidatnih list. Toda to niti ni največja težava. Večja je v tem, da bi s tako skromno rešitvijo, kot jo zagovarja SDS oziroma drugi amandma, izgubili, zagotovo izgubili skoraj vse možnosti, da pride Slovenija v Evropski parlament vsaj s kakšno predstavnico ženskega spola. Seveda se vprašamo, zakaj je to pomembno, zakaj sploh uveljavljamo pozitivno diskriminacijo in tovrstne nujne ukrepe in na ta odgovor lahko v veliki meri, čeprav mogoče v tem trenutku kdo celo s težavo, odgovori tisti, ki se bolj pogosto nahaja v Evropi oziroma v Bruslju, kajti že sedaj smo poleg Estonije in Malte edina država, ki v svojem poslanskem telesu nima predstavnic ženskega spola, smo deležni skrajnih očitkov, predvsem pa skrajnih strahov, da bomo s prihodnjimi volitvami porušili težko vzpostavljeno kvoto, ki trenutno znaša več od 30%, seveda predvsem s pomočjo tistih držav, ki jo zagotavljajo z velikim odstotkom, od Belgije, ki jihima 40, Finske 44, Švedske 45, Nemčije 38 itn. Toda če pustimo principe deklaracije in stališča EU ne glede na to, da so v marsičem pravzaprav pomagale pri premikih na področju enakih možnosti v tem mandatu, tudi v Sloveniji, pravzaprav če upoštevam in naštevam od sprejema zakona enakih možnosti do spremembe pobud za spremembe ustave in do tega, da smo bolj odprti v diskusiji in da bolj tudi senzibilni za ta vprašanja, je in to ne le pozicijske, temveč tudi opozicijske stranke, vendarle treba podpreti amandmaje, ki gredo v smislu rešitve, ki je bila dana na odboru. Seveda vlada pravi in opozarja na ustavno spornost. Res je, da scenarij, kot je bil predviden, se pravi, da se pobuda, ki je bila dana pred dvema letoma, da se spremeni ustava, in da s katero se mogoče odpravi tista politična pozitivna enakost, ki jo navaja ustava z možnostmi uveljavljanja posameznih ukrepov v smislu pozitivne diskriminacije. Seveda se bo ta sprememba, naj bi se ta sprememba zgodila čez en mesec. Vemo, da je dobila visok konsenz,80% članic in članov parlamenta je dalo pobudo, tudi strokovna komisija je dala podporo, in kot kaže, naj bi se ta sprememba zgodila. Sprememba je temeljila tudi na izkušnji, ki jo poznamo v Franciji, ko se je najprej spremenil zakon, ki je govoril o zadrgi, mimogrede, in tudi o tem, da je lista neustavna, če teh principov ne zagotovi, dala v presojo. In posledično je prišlo v Franciji, kasneje v Belgiji, Portugalski, Italiji in sedaj, upam, da tudi v Sloveniji do spremembe ustave s tovrstnimi pozitivnimi ukrepi. Mislim, da v primeru, če se bo prekrivala marčna obravnava sprememb ustave in sprejem tega zakona v tej smeri, še tista teoretična vprašanja glede morebitne spornosti ne bodo več vprašljiva. Zato predlagam, da se podpre tretji koalicijski amandma, ki pravzaprav odpravlja še tisto zadnjo oviro, na katero je opozorila pravna služba, v primeru, ko bi bila lista sestavljena zgolj iz treh kandidatov in bi se ta matematika v okviru 40% ne izšla. Hvala.
Hvala lepa. Trije ste se javili k besedi, po naslednjem vrstnem redu: gospa Potrata, gospod Peče in gospod Jakič. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod državni sekretar! Kar tretjič bom polemizirala z vašim stališčem o ustavni spornosti določila, ki ga imamo zapisanega v dopolnjenem predlogu zakona o volitvah poslancev v evropski parlament. Ker pa je o tem, kako v Združeni listi gledamo na domnevno ustavno spornost, bilogovora že v stališču poslanske skupine, dovolite, da se opredelim samo do treh amandmajev, ki so pred nami. Govorim samo o amandmajih k 3., enako bi lahko ponovila tudi pri 4. členu. Podprla bom le tretji amandma, ki natančneje določa uvrščanje na listo v primerih, ko ta nima več kot eno ali treh imen. Seveda se je znova treba spomniti, da bi bilo razvrščanje kandidatk in kandidatov na listo po sistemu zadrge ne glede na število na listo uvrščenih imen najbolj preprosto. To da Združena lista socialnih demokratov za svoj predlog, za zadrgo torej, ni dobila podpore že ob pobudi za odprtje 15. in 16. člena. S konsenzom doseženo najmanj 40%-no zastopanost vsakega spola je zato treba dopolniti, da bo izvedljiva tudi pri treh imenih na listi ali pa pri samo enem. Da smo ženske pod kritično maso zastopanosti v politiki in tudi povsod tam, kjer se oblikujejo in sprejemajo za življenje državljank in državljanov Republike Slovenije pomembne odločitve, je znano in statistično dokazljivo dejstvo. Izkušnje evropskih držav kažejo, da brez pozitivnih ukrepov večjega števila žensk ne bo. Njihova številčna prisotnost v predstavniških in zakonodajnih telesih pa je pomemben dejavnik, saj šele ta v resnici omogoča učinkovito odločanje. Ta pa po ugotovitvah mora preseči kritično maso, to je vsaj 30% zastopanost. Zato ne bom podprla amandmaja Slovenske demokratske stranke. Posebej pa nasprotujem prvemu amandmaju, ki predlaga črtanje 3. člena, saj bi tako glasovala proti osnovni pobudi Združene liste socialnih demokratov, ki je od predlagatelja zakona zahtevala, da upošteva integracijo načela enakih možnosti tudi ob dopolnitvah in spremembah zakona o volitvah v evropski parlament. S tem smo sledili priporočilom Evropske unije in Sveta Evrope, da načelno podporo splošno priznani vrednoti sleherne demokratične družbe utrdimo še z ukrepi. Zgodba z delegacijami v parlamentarni skupščini Sveta Evrope bi nas morala strezniti, pa ne le politike kot celote, ampak tudi vse tiste, ki oblikujejo javno mnenje. Ni si namreč mogoče predstavljati, da bodo interesi večinskega dela populacije zares uresničeni brez njegovega enakovrednega zastopstva. Morda pa bo sčasoma le prevladalo spoznanje, da je sodelovanje žensk pri odločanju potrebno in koristno, ne samo zanje, ampak za družbo kot celoto. Toje tudi ena od oblik premagovanja demokratičnega deficita in bo preseženo podtikanje, da so ženske v politiki samo zato, ker so ženske, in ne zato, ker pri odločanju zmorejo, hočejo in znajo sodelovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
V osnovi moj namen ni bil, da se bom oglašal okrog teh amandmajev, ampak mislim, da je sprenevedanje v tem državnem zboru ravno okoli ženskih kvot pa le malo preveliko. Moj kolega Bogdan Barovič je v podajanju stališč poslanske skupine opozoril na mnenje zakonodajno-pravne službe, torej tisto mnenje, ki ga ponavadi ta državni zbor vedno upošteva oziroma o njem vsaj opravi temeljiti razmislek. Danes seveda zavračate teorijo zakonodajno-pravne službe. Po drugi strani pa, kar mislim, da je dosti pomembnejše, ko govorimo o zastopanosti obeh spolov, prav tako bi lahko govorili o zastopanosti različnih starostnih skupin in določitev procenta posameznih, najsibo na podlagi starosti, najsibo na podlagi izobraženost, najsibo na podlagi opravljanja določenega poklica. Skratka, več je teh segmentov, na katere bi se lahko sklicevali, da nimajo svojih predstavnikov v določenem organu. Ampak, tovrstno urejevanje je po naši oceni seveda brezpredmetno v praksi, kajti dejstvo je, da v zakonu lahko napišemo marsikaj, drugo je pa dejstvo, kaj pozneje politične stranke naredijo. In ravno okoli zakona o volitvah, najsibo v parlament Republike Slovenije ali pa evropski parlament, je seveda vprašanje izvoljivih kandidatov in neizvoljivih kandidatov. V kolikor imajo stranke resnične namene, kot sta jih nakazali govornici pred menoj, Nihče v tej državi vam ne more preprečiti, da na prvo, drugo in pa tretje mesto, ki je v vaših primerih izvoljivo mesto za evropsko poslanko ali poslanca, ne postavite kandidatke. Ampak seveda, dokler boste samo javno igrali to igro in govorili o tovrstni potrebi, medtem ko boste pa na prva mesta postavljali kandidate z vašo podporo, pa ni drugega kot blefiranje. Sicer pa mislim, da ima Liberalna demokracija tovrstne izkušnje izpred zadnjih državnozborskih volitev, ko ste si celo v enem izmed vaših organov določili pravila o kvotah in jih pozneje nekaj mesecev pred temi volitvami ta pravila spremenili. Ker ste videli, da ste bili vsi skupaj preveč požrešni, kdo bo sedel v tem parlamentu. Zato dovolite, naj si stranke uredijo, kakorkoli hočejo. Igrati danes to navidezno igro o tem, kako si nekdo želi enakopravno zastopanost in podobno, medtem ko pa na vaših postopkih predkandidiranja oziroma evidentiranja so vas velike besede - kolega Jakič, prosim te, če se umiriš, hvala - medtem ko pa takrat, ko postavite kandidate v vrstni red, pa tega ne upoštevate, saj vsi veste, kaj so izvoljivi kandidati in ne. Verjel bom v vaše besede šele takrat, ko bo na prvem mestu kandidacijske liste Liberalne demokracije in Združene liste nahajala se ženska. To bo pomenilo, da vam je nekaj res do tega. Vse ostalo gospodje, ja, je pa sprenevedanje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Poglejte, če bi bil šovinistični hinavec, bi bil pri tej točki tiho in bi seveda po tihoma nasprotoval ženski kvoti in si s tem zviševal lastne možnosti za izvolitev v evropski parlament na listi LDS-a. Ker pa sem zagovornik ukrepov enakih možnosti in pozitivne diskriminacije, bom v resnici podprl tiste rešitve, ki omogočajo večjemu procentu žensk kandidirati na listah. Tu se seveda nekateri spuščajo v odločitve moje stranke in bi jih zato prosil, da se ukvarjajo s svojo stranko. Liberalna demokracija Slovenije je do zdaj izkazovala v resnici načelno podporo tem pozitivnim ukrepom in je, če hočete ne nazadnje tudi v mestu Ljubljana celo za kandidate za funkcije mestnih svetnic in svetnikov kandidirala po načelu zadrge in zato dobila 50:50 zastopanosti v mestnem svetu. Ampak želel sem v bistvu razpravljati v resnici o tej kvoti, zato, ker se počutim kot vodja delegacije v parlamentarni skupščini sveta Evrope v resnici na nek način v težkem položaju. Kot sami veste, in gospa Potrata je to omenila, smo eni redkih med 45-mi državami Sveta Evrope, ki v svoji delegaciji nimamo žensk. Jaz sem seveda en krog pogajanj že opravil kot vodja delegacije in danes pozval vodje poslanskih skupin in pa člane delegacije, da razmislijo o tem, kaj storiti. Vendar menim, da smo tako civilizacijsko razviti, da bomo ta problem rešili. In tudi upam, da ni stranke v Republiki Sloveniji, ki bi v resnici lahko izkoristila možnost nekega ustavnega spora, o katerem je danes govoril gospod Barovič, da bi zagovarjala, da je ta zakon v nasprotju z enakostjo volilne pravice. Seveda tudi upam, da bo 44. člen ustave Republike Slovenije, ki predvideva enako zastopanost oziroma sorazmerno zastopanost žensk oziroma nasprotnega spola vjavnem življenju in pri opravljanju javnih zadev, šel gladko skozi. Zato bom podprl amandma, ki govori o 40-odstotni zastopanosti, in seveda pričakujem tudi od Liberalne demokracije Slovenije, da bo na svojo kandidatno listo uvrstila čim več žensk. Sam sem si že ustvaril sliko, kako naj bi ta kandidatna lista izgledala. In če bo ta kandidatna lista taka, kot sem si jo predstavljal, bo vsebovala 40% žensk in bo tudi ena od njih zastopana v prvi polovici oziroma na tako imenovanem izvoljivem mestu. Še enkrat rečem, govorim seveda na nek način tudi proti svoji kandidaturi, vendar se zavedam, da je treba to načelo spoštovati. In se mi zdi, da parola, ki jo je moč zaznati, na primer, pri SDS, Slovenski demokratski stranki, da je žensko treba poslati za štedilnik, ne vzdrži več. Tudi v Švici so do 70. let mislili, da ženska naj ne bi imela volilne pravice, pa so se o tem zmotili in, hvala bogu, tudi kasneje spremenili svojo zakonodajo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite
Osebno sem začel to nenačelno razpravo zasledovati malo z nasmehom. Poglejte, že danes ima Slovenija poslance opazovalce. Že danes ste imeli v vseh strankah, razen v Stranki mladih, Nacionalni stranki in DeSUS, svoje predstavnike v evropskem parlamentu, sicer pod pretvezo opazovalcev, ampak [[...]]Nihče izmed vas, ne kolega Jakič ne ostali v Liberalni demokraciji ali pa Združeni listi navsezadnje, pa tudi v Ljudski stranki in Slovenski demokratski stranki niste na to mesto postavili žensk. Celoveč, niti na volitve ni bilo treba, ampak samo izmenjali bi se. Nam, ki pa nam je toliko do ženskih kvot - ja, pa zakaj niste tega naredili? Že danes bi lahko imeli izpolnjeno to načelno 40-odstotno normo in bi imeli tri poslanke v evropskem parlamentu. Ampak v Liberalni demokraciji ste postavili samo moške. Ne gre za drugo kot vprašanje načelnosti. In če boste hoteli zasledovati cilj načelnosti, je vse odvisno od tega, kam boste kandidatke postavljali. Vsi pa vemo, kaj so izvoljiva mesta in kaj ne. In večkot smešno, po moji oceni celo ponižujoče bo videti pozneje vaše kandidatne liste, kjer bodo peto, šesto in sedmo mesto zasedale ženske, prav smešno. In po moje je tovrstna dikcija izključno v posmeh delitvi spolov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Jaz moram ugotoviti ko tole poslušam, da v Novi Sloveniji pravzaprav tega problema nimamo. Četudi zakon ni sprejet, enostavno tega problema nimamo in smo to zadevo rešili in bom še enkrat ponovil. Torej vsi tisti, ki pa hočete, da se ženske z zakonom na silo uvedejo v politiko, pa pozabljate na nekaj. Če hočete to narediti, potem morate najprej spremeniti še marsikaj drugega. Predvsem to, da bo na delovnem mestu, kjer ženske delajo in so tudi istočasno matere, tem ženskam omogočeno, da bodo to lahko storile. Ker sicer pa ta razprava me spominja na neko, ne vem, emancipacijo po rusko, ko so ženske zaradi emancipacije zaposlili na železnicah in pa v rudnikih. Torej, temu se je že takrat smejal in zgražal cel svet. Oni pa so rekli, da s tem uveljavljajo neko emancipacijo. Ne morete na silo in če ni interesa, kako boste žensko prisilili, da bo kandidirala, še posebno, če ne vidi možnosti, da ji okoliščine to omogočajo. Samo z zakonom to urediti, to je seveda popoln nesmisel, pa se niti ne spuščam do tega, da je to dejansko protiustavno početje. Če si stranka želi tega, o čemer najbolj govorite v vladajočih strankah, potem predlagam, da to naredite. Mi bomo na našo listo po tej besedni iznajdbi, da se temu reče, zadrga, ne vem, če je to res neka zadrga, ampak mi bomo na našo listo uvrstili tri dame. In nobenega problema jih tudi ni bilo pridobiti in nobenega problema ni bilo iti kandidirat za državnozborske volitve, čeprav smo bili stranka, ki je, kot veste, nastala dva meseca pred volitvami. Kandidirali smo z ženskami in rezultat je, da danes imamo v svojih vrstah 25% žensk. Torej smo že takrat, ne da bi bilo to uzakonjeno, razmišljali o kvoti. In če govorite o zahtevah Sveta Evrope, potem najlažje to uredite v največji stranki, ki tudi ima največjo odgovornost pri tem. Vi imate največ poslancev in lahko žensko pošljete, tako kot bi seveda lahko poslali 3 svoje opazovalce v Bruselj. Torej, vi bi najlažje naredili in že takrat pokazali to gesto in poslali eno izmed treh, žensko. Tukaj samo govoriti in reči, če bi bil šovinist, bi molčal in delal za sebe, saj veste, eno govoriti, drugo delati, pa tretje misliti, to je še bolj perverzno. Enostavno je pač to treba narediti. Sicer sprejmite ta zakon, ne bom mu nasprotoval, bom glasoval za to. Ampak meni se zdi bedarija, nepotrebna bedarija. Ker uzakoniti in nekoga prisiliti, da nekaj mora, če on tega noče, to je najslabše, kar je lahko. Iz tega seveda ne more biti rezultata in je to napačna pot. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Partljič, ste želeli besedo? [[Ne.]] Še kdo? Še kdo želi besedo o teh treh amandmajih? [[Ne želi.]] Lahko torej zaključim razpravo? Lahko. Zaključujem torej razpravo o 3. členu in treh amandmajih k temu členu in odpiram razpravo o 4. členu in amandmajih istih predlagateljev kot k 3. tudi k 4. členu, Slovenske nacionalne stranke, Slovenske demokratske stranke in poslanskega kluba Liberalne demokracije in Združene liste. Gospa Širca, izvolite.
Kot sem že omenila, gre za soroden problem. Zaradi tega ne bom ponovno utemeljevala potrebnosti podpore tretjemu amandmaju, ki zapira še neke dileme pri tem členu. Ampak vendarle moram opozoriti, da razprava, ki je bila ob tem 3. členu odprta, se je - seveda gospodje so pustili že svojo predstavnico samo tukaj iz SNS-a - se vrti, kot da bi bil to kakršenkoli ta problem, problem politične nekorektnosti glede spola v slovenskem prostoru, kot da bi bil to problem LDS-a. LDS te probleme ima rešene. V svojem statutu ima zabeležen odstotek, ki je obvezen pri katerikoli kandidaturi v katerekoli organe, tako na državnem nivoju kot na svojem notranjem nivoju. To ni problem LDS-a. Podzastopanost žensk v politiki je problem slovenske družbe, in kot sem že prej povedala, me veseli, da se ta problem v zadnjem času bolj aktivno, bolj strpno in vsekakor tudi bolj konstruktivno rešuje, in to ne zgolj, samo z ene strani političnih opcij. In pravzaprav se odgovarja zgolj, samo na eno dilemo, ki postavlja pod vprašaj demokracijo, v kateri je pol ali pa celo več prebivalstva izločenega iz politike. In to je zgolj ukrep, ki sanira tovrstne probleme. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Torej nisem ravno mislil se pri tem oglašati, ampak človek se že malo zabava pri tej zadevi, ki je sicer resna. To priznam. Ampak mislim, to govoričenje o nekih kvotah, o pravičnosti, o poštenosti in enake zastopanosti me že malo spominja na neko latovščino. Spoštovane kolegice in kolegi! Če mislite, da bomo s takim zakonom, s kvoto 40%, tudi če bi 60 napisal, tudi če bi 100 napisali v zakonu, da bomo s tem kaj prispevali k enakopravnosti drugega spola, se motimo, se slepimo, četudi mislimo, da je to prvi korak, se slepimo. To ni res. Več žensk bo prav gotovo samo prišlo na to področje, če bomo položaj ženske v družbi na splošno, v celoti uredili. Vse drugo je brez zveze, je govoričenje, je nakladanje, je tako kot smo delali včasih, ko smo rekli, zdaj nam sistem ne "špila", pa bomo spremenili zakon pa bo zadeva boljša. Ni bila boljša. Kar poglejte, kako je danes v družbi z ženskami. Na tistih področjih, kjer je največ zaposlenih žensk, v tekstilni in usnjarskiindustriji, se država dela norca iz teh podjetij, iz teh panog. Imajo minimalne plače, pa še tistih ne dobijo izplačanih. In ko se obrnejo na katerokoli državno institucijo, čakajo po pet ali pa deset let, medtem pa zadeva zastara. To je norčevanje iz žensk, da nam je jasno. In to besedičenje, da bomo pa z nekim zakonom - saj nikogar ne obsojam, da se razumemo, pa tudi nikomur ne repliciram, ampak po svoje lahko razmišljam ob tem, ko to sprejemamo - to uredili, ne bomo. Uredimo najprej položaj ženske v družbi, sprijaznimo se ali pa vzemimo na znanje, v kakšnem položaju so danes ženske, pa potem nazaj projeciramo pa se vprašamo, saj stanje je verjetno povsem normalno, če tako gledamo na ženske poklice, če hočemo. Ker po drugi strani, če toliko govorimo o enakopravnosti, se bomo pa morali enkrat vprašati tudi tu, v državnem zboru, ko potrjujemo, ne vem, same sodnice na sodniška mesta, kaj pa tu zdaj, ali bomo pa zdaj zahtevali moške kvote - neumnost. Se pravi, zadeva ni tako enostavna, ni tako preprosta in na tak način se je ne da rešiti. Poleg tega mi pa dovolite, spoštovane kolegice in kolegi, če nam to že toliko pomeni to, da bi prišlo do enakopravnosti, pa vsaj tam, kjer imamo možnosti, da bi se odločili za to, da bi ženskam dali glas, pa tega nismo naredili. Imeli smo predsedniške volitve - ja, bila je ženska, toda ni bila prave barve, to smo slišali v tem parlamentu. In zato sem se oglasil in izrekel tisto besedo, ki sem jo uporabil, "latovščina" - no, mogoče je bila malo huda, ampak kakorkoli. Tam je bila priložnost, imeli smo kandidatko, ki se je pojavila, vendar je nismo volili zato, ker ni bila prave barve. To se pravi, ni vse v tem, da imamo kvote, tudi na barve moramo paziti. Spoštovani, potem se pa moramo odločiti, ali gre principielno za to, da bomo imeli več žensk, ali gre še po kakšnem drugem razporejanju. Potem pač ugotovimo, da smo danes rekli marsikaj, kar je bilo mogoče odveč. No, seveda, pravico imamo povedati vse to, nobenemu ne ugovarjam, da ne sme govoriti, seveda lahko; ampak na splošno,če se pogovarjamo o vsebini. In še enkrat pravim, s to kvoto 40% stvari ne bomo rešili. Mislim, da je stvar z amandmajem, ki ga je dala naša stranka, SDS, bistveno bolj realna, ker to lahko uporabljamo tudi analogno za državnozborske volitve. Tisto pa je realno, tisto je realna številka. Ta številka 40% pa ni realna za državnozborske volitve. In me zanima, če bi slučajno prišlo do take razprave, če bomo tam tudi uporabljali ta model; bomo videli, no, mogoče se pa pustimo presenetiti. Hvala lepa. Še enkrat povem, da nikomur nisem repliciral, ker nikomur ne omejujem pravice, da pove tisto, kar misli, tako kot sem tudi sam povedal. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Potrč, izvolite. Izvolite, gospod Potrč.
Hvala lepa. Ni replika, razprava je, samo naslednje naj povem. Vsak od nas ima pravico do svojega mnenja, vsak ga lahko tudi povem, ampak seveda njegovo mnenje, predvsem pa način, kako ga pove, kaže tudi njegovo prepričanje pa njegov odnos do problema in to bomo tudi mi znali oceniti in tudi tisti, ki bodo poslušali, bodo znali oceniti. Metati vse v isti koš je seveda velika traparija, reči, da se tisti, ki zagovarjamo opredelitve v tem zakonu, ne zavedamo, da je to majhen del problema in da je seveda mnogo večji del problema lahko vse, kar je povezano s položajem žensk v družini, na delovnem mestu, z vstopom v delo, z njeno neenakopravnostjo, z zlorabami, ki se dogajajo - vse to vemo, ampak tega danes ne rešujemo; danes rešujemo eno od dejstev, kako zagotoviti majhen prispevek k večji udeležbi žensk v politiki. In če kdo misli, da je lepo, da imamo vsaj trikrat slabšo udeležbo kot povprečje v Evropi - ali pa približno trikrat - kot zadeva povprečje držav v Evropski skupnosti in da bomo s tem lahko enakopravni, misli pač drugače, kot mislim jaz. Zato trdim: nič ne bo rešeno, vendar bo pomenilo lahko pomemben prispevek k temu, da bodo ženske prišle na listo, odločitev o tem, ali bodo na listi izvoljene ali ne bo, pa vedno od volivcev. In kdor tega ne razume, bi pa rekel, da ne razume niti osnovo o kateri se danes pogovarjamo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Se opravičujem, ampak sistem volitev, kot ga imamo najsibo za lokalne skupnosti ali pa kot se ga predvideva za evropski parlament, seveda ni v rokah volivcev, ampak je praviloma, in res je tako, v rokah sestavljavcev liste. Politične stranke, ki sestavljajo liste, one določajo, kateri kandidati bodo prišli v tovrstno institucijo Evropskega parlamenta. Zato govoriti, da smo naredili oziroma da bomo naredili korak naprej samo s tem, ko se uvrstijo tudi "ženske" - zaradi tega, ker pač jaz jih osebno ne ločujem, za mene smo vsi enaki in se mi zdi seveda to popolnoma nepotrebno - ampak, govoriti, da bomo s tem naredili korak naprej, ker bodo samo kandidirale, medtem ko jih pa politične stranke ne bodo postavljale na izvoljiva mesta, je seveda absurdno. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več besede, razpravo o 4. členu zaključujem in prehajamo na razpravo o 6. členu in amandmaju poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k temu členu. Želi kdo besedo? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, mi smo vložili ta amandma z eno samo željo, da damo kolegom in kolegicam, poslankam in poslancem priložnost še enkrat oceniti, ali ne bi bilo morda iz mnogih praktičnih razlogov sprejeti predlog, ki ga je vlada dala v proceduro v pripravljenem zakonu. Menimo namreč, da je bil vladni predlog, da so določbe o nezdružljivosti poslanca v Evropskem parlamentu s funkcijo v državnem zboru ne uporablja za poslance, ki sedaj opravljajo poslansko funkcijo in bodo na volitvah 13. junija morda izvoljeni v Evropski parlament, pameten. Ta predlog je bil za amandmajem v matičnem delovnem telesu črtan ob ustrezni argumentaciji, ampak predlagam, da še enkrat razmislimo. Poglejte, ta rešitev v zakonu bi pomenila naslednje, da v tem primeru ne bodo kršena prav gotovo nobena načela o nezdružljivosti, saj hkratnega opravljanja obeh funkcij praktično ne bo. Kdor trdi drugače, pač menim, da govori nekaj, kar bo praksa pokazala, da ne bo res. Nezdružljivost namreč ne nastopi z dnem izvolitve, s 13. junijem, temveč le z dnem prevzema funkcije v Evropskem parlamentu; po sedanjih informacijah ko to v juliju oziroma v drugi polovici julija. To bo predvidoma takrat, ko bomo mi že pred ali bomo že opravljali, po mojem, zadnjo sejo v juliju, saj s 15. julijem nastopijo parlamentarne počitnice - najbrž to še velja In ker morajo biti letošnje državnozborske volitve v začetku oktobra - morajo biti, tako je po, bi rekel, določbah zakona o volitvah, razen, če jih bomo spreminjali - upam, da seje državnega zbora v septembru ne, ker če bo, bo padla že v 25-dnevni čas volilne kampanje, kar vsi ugotavljamo tudi glede na dosedanjo prakso, da posebej smotrno in koristno ni. Zna se torej zgoditi, ker so potrebne procedure in čas, da do nadomestnega poslanca pride, da bomo morda imeli nekaj časa tudi enega, dva, tri poslance manj. Ne govorim o tem, da je to velika tragedija, ni velika tragedija glede na to, da ne bomo opravljali pomembnih funkcij, bomo pač z 89-mi ali pa 87-mi poslankami in poslanci to nalogo opravili. Govorim samo o tem, da se mi zdi, da bi bilo mogoče sprejeti predlagano rešitev, da bi bila bolj praktična, da ni mogoče govoriti o tem, da bi porušila neka temeljna razmerja. In končno, zdi se mi, da bi bilo boljše, kot da to delamo, enostavno sprejmemo to dejstvo in dovolimo, da se v poletnem času, ko ne bo zasedanj, in ob dejstvu, da praktično po vsebini ne more priti do nobenih nezdružljivosti in kolizije, ta predlog, ki ga je vlada v osnovnem tekstu predlagala, sprejme tudi z amandmajem, ki smo ga mi predložili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej dajem gospodu Anderliču, potem gospod državni sekretar. Gospod Anderlič, izvolite.
Mislim, da je o tem amandmaju pa resnično škoda izgubljati besed, ker je stvar povsem jasna, samo en glas je tako prepričanje dobilo na seji odbora po mojem vedenju. In seveda je prav neverjetno, že pred tem so bila opozorila, preden je vlada to dala v zakon, da je pač tako, treba je sprejeti principe ali ne. Mi bi pa očitno imeli še nekaj tako, kot je bilo včasih, bomo pa malo drugače naredili, kot veleva splošni princip v Evropi in tisti združbi, kamor pravzaprav mi gremo. Prav nobene težave ni, da bi za neke stvari bila zadeva nezdružljiva, za to pa bi bila združljiva. Prvič je mogoče pričakovati, da bodo poslanke in poslanci državnega zbora kandidirali za Evropski parlament in seveda tudi v tem kontekstu je mogoče razumeti, da kdorkoli bo izvoljen, bo lahko naslednjemu iz liste, na kateri so bili pač skupaj kandidati in takrat ni prišel v parlament, prepustil mesto in bo ta dokončal mandat. Nobene potrebe ni, da bi nekdo sedel na dveh stolih, da bi tudi s tem pokazal, kako državni zbor izgublja na svojem pomenu, kako je vseeno, kaj počneš: takrat, ko imaš čas, prideš v državni zbor, sicer pa opravljaš druge naloge. To se mi zdi, daza državni zbor ni spodbudno in je tudi konec koncev vsem tistim, ki so kandidirali na listah, najbrž treba dati možnost, da če nekdo ne more več opravljati te funkcije, da pride na vrsto drugi. Se mi zdi povsem korektno, najbolj bistveno se mi pa zdi to,da je to na nek način, prakticistično stališče tukaj kot princip uveljavljanja. Mislim, da gre za res za stvari, ki bi jih morali jemati, tako kot so jih vzele vse države, katerim se 1. maja tudi pridružujemo. Bilo je rečeno na seji odbora, da bomo morali iskati poslance in poslanke in tako naprej - na seji odbora, namreč. Nič jih ni treba iskati. Seznam vseh kandidatov, ki so kandidirali in niso bili izvoljeni, niso dobili sedežev v parlamentu, je poznan in je do števila 88 povsem jasen in mislim, da to lahko tudi v tem primeru, tako kot smo v mnogih primerih nadomeščali poslance, ko so ali odhajali v vlado, ali so odhajali v ambasadorske vode, ali pa kamorkoli drugam v druge službe. Celo zelo hitro se to zna zgoditi, celo v okviru nekaj dni, kar izkušnje tega parlamenta tudi govorijo.
Hvala lepa. Gospod Virant.
Hvala. Gospod Anderlič je povedal, da je stvar jasna, tudi predlagatelju, je bi bila stvar jasna, samo ravno v drugo smer, zato vlada podpira amandma, ki ga je vložila Združena lista socialnih demokratov in je identičen pravzaprav osnovnemu tekstu zakona. V zakonu o volitvah Evropski parlament so vgrajena zelo trda pravila glede nezdružljivosti in prav je tako. Vgrajeno je pravilo o nezdružljivosti funkcije poslancev v Evropskem parlamentu tako s poslancem državnega zbora, s funkcijo člana vlada, kakor tudi s funkcijo v izvršilnem organu lokalne skupnosti. Torej poslanec Evropskega parlamenta ne bo mogel biti niti poslanec državnega zbora, niti član vlade, niti župan, poklicni ali nepoklicni. Ta nezdružljivost ima dva razloga, dva namena. Prvič, ni mogoče hkrati opravljati dveh zahtevnih funkcij, in drugič, potrebno je ločiti nivoje politične odločanja. V Evropskem parlamentu je politična dimenzija evropska, v nacionalnem parlamentu je nacionalna, na lokalni ravni je pa lokalna in te ravni je treba ločiti, podobno kot se s predlogom zakona o lokalni samoupravi ukinja oziroma uveljavlja nezdružljivost funkcije poslanca in župana. Sedaj, ta namen nezdružljivosti, o katerem sem govoril, v tem kratkem obdobju ne igra nobene vloge, gospod Potrč je to razložil, gre morda za eno sejo ali pa celo za nobeno sejo državnega zbora, kar pomeni, da bo potrebno iskati, seveda, ni težko iskati, ampak postaviti nadomestne poslance za obdobje, ko državni zbor morda sploh ne bo delal. In v tem obdobju bodo ti nadomestni poslanci dobivali plačo in pridobili celo pravico, da prejemajo plačo tudi 12 mesecev po prenehanju mandata pod določenimi pogoji, zato tukaj, tisti razlogi, zaradi katerih so bile v zakon vgrajene načelne rešitve o nezdružljivosti, pač, za to kratko obdobje preprosto te rešitve niso smiselne. Tudi sklicevanje na evropsko normotukaj ne pride v poštev, kajti evropske norme o nezdružljivosti med evroposlancem in poslancem v nacionalnem parlamentu zaenkrat še ni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Jaz moram povedati, da me čudi to mnenje gospoda državnega sekretarja, ker pisnega mnenja vlade nismo prejeli in kot je meni znano, se vlada do tega amandmaja ni opredelila. Je pa res, da je bila obveščena in vzela na znanje, da parlament oziroma ustrezno delovno telo je na odboru sprejelo neko odločitev in neko rešitev in bi bilo bolje, da seveda državni sekretar korektno pove, da je to mnenje, ki je bilo predhodno in se on osebno z njim ne strinja. Vlada o rešitvah, ki so bile sprejete v drugem branju na odboru, ni odločala in ni pisnega mnenja in prosim, da to tudi upoštevate, kadar se sklicujete na vlado. Argumenti, ki govorijo o tem, parlament morda niti delal ne bo, ali pa, da bo prejemal plačo nekdo tukaj in tam. Ne, ne bo je. Samo eden bo prejemal plačo, eden jo bo prejemal. Če bo izvoljen poslanec ali poslanka iz državnega zbora, jo bo prejemal v Evropskem parlamentu oziroma iz tistega naslova, tudi bo pa prejemal iz naslova poslanca državnega zbora. In prosim, da ne zavajate. In nobenega podvajanja ne bo in za resnično dostojanstvo tega državnega zbora je sila pomembno, da ne zreducirate poslance in poslanke, pa tudi če to funkcijo opravljajo mesec, dva, tri ali pet, na neko sočasno upravljanje še nekaterih opravil. To pa je, če bo slučajno seja državnega zbora - ne ni res! Do konca mandata, do novega sklica seje državnega zbora bodo vsi tisti poslanci polno, bom rekel, ustavno postavljeni kot poslanci in bodo vse te funkcije opravljali. Če pa govorimo še o kakšnih drugih stvareh, o katerih vi ne govorite tukaj, razen o tistem, na kar se je pa res treba sklicevati in jaz sem se samo na to skliceval - na trdo nezdružljivost, o kateri ste sami govorili. Ampak ne morete v prvem stavku reči: postavljeniso kriteriji trde nezdružljivosti, v drugem pa rečete, ja, no, za nas pa nekaj mesecev to ne bo veljalo. Ne gre: ali imate princip, ta, da je nezdružljivost in ta, da ja, ali je pač nimate. Če bi bilo temu tako, zakaj pa ne bi tudi za bodoče dopuščali združljivost, tako kot dopuščamo združljivost poslancev v državnem zboru. Konec koncev ravnokar obravnavamo zakon o lokalni samoupravi. Vprašanje, ali bo ta združljivost in nezdružljivost še naprej, kot izgleda, bo. Da ne govorim še o drugih funkcijah. Tako jaz pač tega amandmaja ne podpiram in tudi ugovarjam v tistem delu vaših argumentov, ko se sklicujete na vlado, ker vlada se o tem ni izjasnila o tem amandmaju. In drugič, da ste dosledni, ko govorite o stroških podvajanja plače.
Hvala lepa. Gospod Jakič, potem gospod Virant.
Hvala. Samo v 30-ih sekundah. Tone Anderlič ima prav. Biti je treba načelen in je treba gledati tako. V resnici je ta del o nezdružljivosti nastal zaradi nezdružljivosti oziroma odprave te nezdružljivosti za obdobje med 1. majem in 13. junijem, ko so volitve. Iz tega je nastalo potem, da je nekdo začel krpati tudi naprej, do volitev, do meseca novembra. In še nekaj, državnemu sekretarju samo toliko, v vednost. Evropski parlament ne nasprotuje združljivosti funkcije in z menoj v poslanski skupini LDR sedi župan mesta Benetk, ki je tudi evropski poslanec.
Gospod Virant, izvolite.
Najprej na to zadnje. Ravno to sem jaz rekel, da v evropskem prostoru ni pravne norme, ki bi nasprotovala združljivosti. Samo to bi rad pojasnil glede stališča vlade. Jaz zastopam osnovno stališče, torej, stališče, ki je bilo sprejeto ob sprejemu predloga zakona na vladi. Takrat je bila ta argumentacija sprejeta in to sem pojasnil. Kar se pa tiče stroškov, pa tudi, prosim, ne zavajam. Kaj pomeni, kaj sem mislil s temi stroški. Mislil sem sledeče, če bo poslanec državnega zbora izvoljen za poslanca Evropskega parlamenta, potem bo državni proračun izplačeval več plač, kot bi jih sicer, ker bo izplačeval plačo poslancev Evropskega parlamenta in tistemu, ki ga bo nadomestil v slovenskem parlamentu. To je dejstvo.
Hvala lepa. Gospa Majda, izvolite.
Hvala lepa. Zanimiva je ta razprava. Strinjam se z amandmajem gospoda Anderliča. Imam pa kljub vsemu en pomislek. Če pravilno razumem, bo z volitvami v evropski parlament poslanec, ki bo izvoljen za Evropski parlament, dejansko prenehal zaposlitev v domačem parlamentu in se mu začne, delovna doba teče od dan volitev. To pa težko verjamem, ker pri nas delovna doba teče od dneva konstituiranja zbora. Ali tam tudi? Samo, volitve bodo pri nas 13. junija, Evropski parlament bo pa julija. V tem času, me zanima, kako naj bi to teklo.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Gre seveda za to, ker je pet sekund. V vmesnem obdobju bo tako ali tako delegacija državnega zbora, ki bo imela začasen status. Od takrat naprej, ko bo pa konstituiran, pa gre za to nezdružljivost. In na [[...]]
Hvala lepa. Gospod Potrč, izvolite.
Še enkrat povem. Za mene to vprašanje sploh ni usodno. Delate ga nekateri drugi za usodnega, ampak dejstvo je, da če bomo julija meseca dobili potrjene mandate za poslance, potem se pač bojim, da ne za to, ker ne bi vedeli kako. Vemo, kako se nadomestni opravi, ampak mogoče sploh ne bomo imeli seje, da bi nadomestni mandat lahko potrdili. Če nam je to ljubo, lahko. Bomo ostali na visokih principih, samo ne mi reči, da mi želimo pa narediti kaos v tej državi zaradi predloga, ki smo ga dali. To so pregrobe ocene. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Potem razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 21. uri in 25 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu državnemu sekretarju se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Ob 12. uri in 10 minut bomo prešli na obravnavo 12. točke dnevnega reda, na obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijskogozdarski zbornici Slovenije, skrajšani postopek. Do takrat sejo prekinjam. Hvala lepa
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, gospod državni sekretar v ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, predstavnica vlade, lep pozdrav vsem! Nadaljujemo z delom, in sicer prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKOGOZDARSKI ZBORNICI SLOVENIJE, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Prosim državnega sekretarja v ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da poda dodatno obrazložitev predloga zakona. Gospod Potočnik, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. Poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni v imenu vlade! Vlada je zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici vložila v proceduro po skrajšanem postopku. In sicer gre za dve uskladitvi z odločbama ustavnega sodišča. V prvi odločbi je ustavno sodišče razsodilo, da zastopanost predstavnikov oziroma zastopanost članstva v svetu zbornice ni sorazmerna. Namreč, vemo, da v okviru zbornice deluje 13 območnih enot, ki so hkrati tudi volilne enote. Te volilne enote so po številu članstva v prvi volilni skupini zelo različne, od 3.743 članov v območni enoti Kočevje do 25.177 članov v območni enoti Murska Sobota. Po dosedanjem zakonu pa so vse območne enote volile enako število svojih predstavnikov v svet kmetijsko-gozdarske zbornice - štiri izmed fizičnih oseb, to se pravi, prve volilne skupine, in po dva iz druge volilne skupine, skupine pravnih oseb. Rešitev smo našli tako, da nismo spreminjali števila območnih enot, tudi ne njihovega obsega, pač pa smo pripravili takšen predlog, ki omogoča izvolitev različnega števila svetnikov v svet kmetijsko-gozdarske zbornice. Tako bi se na vsakih začetih 3.000 članov izvolilo v svet kmetijsko-gozdarske zbornice enega svetnika, karpomeni, v najmanjši volilni enoti dva svetnika izmed fizičnih oseb in v največji volilni enoti po številu članstva, to je v volilni enoti Murska Sobota, devet svetnikov. Prav tako smo v zvezi z območnimi enotami v zakonu tudi natančno opredelili, kaj spada v katero volilno enoto, in sicer našteli smo občine, ki pripadajo posamezni območni enoti zbornice. Uskladitev z drugo odločbo ustavnega sodišča pa gre v to smer, da v zakonu ni bilo dovolj natančno opisano, kakšen je zbornični prispevek in za kakšne namene se uporablja; to je bilo prepuščeno statutu. Ustavno sodišče je razsodilo, da je potrebno to zapisati v zakon in smo tudi v zakon napisali prispevne stopnje in tudi namene, za katere se ta zbornični prispevek uporablja. In tretja sprememba pa ni vezana na odločitev ustavnega sodišča, ampak gre za način oziroma za pobiranje zborničnega prispevka. Po zakonu o davčni službi je sicer za to zadolžena davčna uprava Republike Slovenije, da pobira zbornični prispevek, tako za gospodarsko, obrtno kot tudi zakmetijsko-gozdarsko zbornico. Vendar iz nekaterih objektivnih razlogov to ni tako teklo, zato smo za to prehodno obdobje, ko se bo davčna uprava Republike Slovenije usposobila za to, določili v zakonu, da lahko zbornični prispevek pobira kmetijsko-gozdarska zbornica sama. Hvala lepa.
Hvala lep. Predlog zakona je obravnaval odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, magistra Janez Krambergerja, da predstavi poročila odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Spoštovani prisotni na seji, lepo pozdravljeni! Čisto na kratko želim podati poročilo v imenu odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, kateri je na svoji 46. seji 4. februarja obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici. Razlog, zakaj smo ta zakon obravnavali, je pravkar povedal in predstavil predstavnik vlade, državni sekretar gospod Potočnik. Povedati želim, da so na seji odbora prisustvovali poleg ministrstva tudi predsednik državnega sveta oziroma komisije državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in predstavniki kmetijsko-gozdarske zbornice. Odbor je zakon potrdil v svojirazpravi oziroma v samem postopku druge obravnave, smo sprejeli amandmaje odbora in tudi amandmaje, ki jih je v proceduro vložila skupina poslancev s prvopodpisano kolegico Lidijo Majnik. Pripravili smo poročilo, in sicer to poročilo je objavljeno v Poročevalcu, se pravi, dopolnjeni predlog zakona je obravnavan v Poročevalcu in je tudi na voljo v računalniški mreži, tako da ga v podrobnosti ne bi tukaj predstavljal. Mislim, da je ta zakon nujno potreben, da ga sprejmemo, kajti v letošnji pomladi bodo volitve, druge volitve v kmetijsko-gozdarsko zbornico in je potrebno uskladiti te spremembe, katere je naložilo ustavno sodišče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil gospod Alojz Sok. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki ministrstva! V imenu poslanske skupine Nove Slovenije moram najprej ugotoviti, da nas je vlada s tem predlogom postavila pred časovni zid. Kljub temu da je odločba ustavnega sodišča bila izdana oziroma dve odločbi pred več kot enim letom in bi te zadeve že davno morali urediti, smo danes soočeni s skrajšanim postopkom v zvezi s tem zakonom. Pred nami so namreč volitve v kmetijsko-gozdarsko zbornico in rešitve, takšne kot so danes predlagane, sigurno niso najboljše. Najprej naj povem, da v Novi Sloveniji ne podpiramo obveznega članstva v nobeno zbornico. Zakaj namreč nekoga siliti, da mora biti član nečesa, če on to noče, ampak trenutno je pač zakonodaja na področju vseh zbornic v Republiki Sloveniji takšna, da imamo obvezno članstvo, zapisano v zakonu, in ne samo pri kmetijsko-gozdarski zbornici, ampak tudi pri ostalih, kot je obrtna in pa gospodarska zbornica Republike Slovenije. Mi smo pred časom predlagali, Nova Slovenija je predlagala spremembo zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici, kjer smo želeli, da bi se katastrski dohodek, ki je osnova za obvezno članstvo v kmetijsko-gozdarski zbornici, dvignil na 66 tisoč tolarjev. Zakaj smo to predlagali? Iz enostavnega matematičnega razloga, ker je trenutno v sedanjem zakonu zapisano, da je članarina 3% od katastrskega dohodka in da najnižji znesek ne more biti manjši od 2 tisoč tolarjev. Zdelo se nam je torej primerno, da bi to stopnjo zvišali in da bi tiste majhne kmete, ki pravzaprav nimajo nobene koristi od kmetijstva, razbremenili tega stroška plačevanja članarine. Na žalost ta predlog našega zakona ni dobil zadostne podpore. Sedaj je pred nami novi predlog. V tem novem predlogu pa je, kar moram ugotoviti in tukaj jasno in glasno povedati, Liberalna demokracija z delom svojih koalicijskih partnerjev ukinila pavšalno obliko članarine. Mi se s takšnim načinom plačevanja članarine ne strinjamo. Ne strinjamo se iz pravnoformalnega vidika. V praksi bo namreč prehajalo do tega, da če ostane naprej obveza, da je vsak, ki ima 20 tisoč tolarjev katastrskega dohodka, obvezno član, da bo plačal manj članarine, kot pa so stroški pobiranja. Torej, to je seveda nedopustno, da bi na takšen način urejali število članov v kmetijsko-gozdarski zbornici, kajti zavedati se je potrebno, da bodo ti člani, torej članarina bo manj kot tisoč tolarjev, ta članarina ne bo pobrana, bodo pa člani in imeli bodo vse pravice, ki iz tega članstva, iz tega naslova gre. Konec koncev, lahko bodo volili in lahko bodo tudi voljeni v svet te zbornice. Torej, takšna rešitev ni dobra in jaz seveda apeliram na kolege poslance in poslanke, da danes to zadevo popravimo, imamo možnost, vložen je amandma s strani Slovenske ljudske strankein prav bi bilo, da temu sledimo in ne poskušamo urejati na takšen način članstvo v zbornici. Če ga že želimo urejati, potem predlagam, da dvignemo katastrski dohodek kot osnovo za obvezno članstvo. Drugo, kar je popravljeno v skladu z odločbo ustavnega sodišča, je, da se na 3 tisoč članov, se pravi na približno enako število članov, voli tudi enako število predstavnikov v svet zbornice. Predlog v sedanjem predlogu, ki ga imamo na mizi, je, da se na vsakih začetih 3 tisoč članov voli po en predstavnik, mi pa smo v Novi Sloveniji predlagali amandma, in sicer v tej smeri, da se beseda "začetih" črta in da ostane napisano "na vsakih 3 tisoč". S takšno rešitvijo bi se veliko bolj približali odločbi ustavnega sodišča, ki govori o tem, da mora biti na približnoenako število članov tudi enako število predstavnikov v svetu. Če pa ostane zapisano "na vsakih začetih 3000", pa seveda to pomeni, da tista območna enota, ki bi imela 3001 člana, bi imela dva predstavnika, tista, ki pa bi imela 2999 članov, pa bi imela - se pravi prejšnja dva, ta pa samo enega. Za konec naj povem, mi bomo predlog tega zakona s predlaganimi amandmaji podprli. Podprli pa ga bomo iz tega razloga, ker vemo, da je to področje treba urediti zaradi bližajočih se ureditev oziroma zaradi poteka mandatov sedanjim članom sveta in pa predsednika kmetijsko-gozdarske zbornice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. En lep pozdrav vsem. V poslanski skupini Združenih listov socialnih demokratov ugotavljamo, da je ustanovitev kmetijsko-gozdarske zbornice, ki je bila izvedena pred leti s sprejemom seveda ustreznega zakona, nedorečena. Na to smo opozarjali že takrat v postopku sprejemanja zakona, vendar se seveda takrat ni uspelo doseči tega, da bi bil zakon resnično bolje pripravljen in seveda tudi usklajen. Vse te neusklajenosti so se odrazile tudi skozi pobude za ustavno presojo in tudi danes je pred nami sprememba zakona, ki odpravlja neskladnosti z ustavo. In ugotavljamo, da so v odločbah ustavnega sodišča pravzaprav odpravljene samo nekatere nejasnosti in te se nanašajo predvsem na to, da bodo v zakonu jasno zapisane volilne enote in da bodo tudi zapisani kriteriji za trošenje obvezne članarine. To do tega trenutka ni bilo dovolj natančno opredeljeno v zakonu. Ni pa predmet obravnave najpomembnejša nedorečenost, ki pa je zagotovo nekaj, kar nam ostane, če nič drugega, vsaj za prihodnje, da poskušamo to nedorečenost tudi odpraviti. Namreč, dejstvo, da se je na kmetijsko-gozdarsko zbornico preneslo veliko premoženje in pristojnost ustanoviteljstva javnih služb kmetijskega svetovanja, živinoreje, sadjarsko-vinogradniških centrov tervarstva rastlin, je zagotovo izjema v organiziranju zbornic na Slovenskem. Poleg tega za vse te dejavnosti, neodvisno od vlade in od državnega zbora, izvajajo ustanoviteljske pravice v zbornici in seveda za to dobivajo tudi sredstva, ki predstavljajo znotraj vseh prihodkov zbornice kar 70% vseh prihodkov. Torej, gre za ključno, bi rekel, dejstvo, ki ga nerazrešuje ta zakon, in menimo, da bo potrebno temu posvetiti veliko več pozornosti v prihodnje. Torej, sporen in danes obravnavan zbornični prispevek smo v obravnavi tega zakona ugotavljali, da kljub vsemu ni jasno zapisan tudi v tem besedilu. Gre sicer za izboljšanje besedila ali pa vsaj poskus izboljšanja tako, da je jasneje, zakaj se naj bi zbornični prispevek iz obveznega članstva porabljal, vendar kljub vsemu ni bil dosežen tisti tekst, ki bi zadovoljeval tudi naše razmišljanje, zato smo na odboru, na matičnem odboru, tudi podprli rešitve, ki so pravzaprav odpravile plačevanje pavšalnih članarin - pa, ne samo zato, ker ne vemo natančno, kam naj bi se namenjale, ampak tudi zato, ker so postale razlike med tistimi, ki bi plačevali pavšalno članarino in so hkrati tudi mali lastniki zemljišč, torej, razlike v primerjavi s tistimi, ki imajo večje površine zemljišč, izredno, izredno velike. To nesorazmerje jebil tudi eden od argumentov, da smo na matičnem delovnem telesu podprli rešitve, ki jih je pripravila skupina poslancev. Torej, dejstvo pa je, da smo v teh amandmajih dopustili možnost, da pavšalno članarino plačujejo tisti, ki se za to tudi prostovoljno odločijo; torej, se prostovoljno včlanijo in plačujejo potem tudi pavšalno članarino. Razumemo predlagatelja, da je verjetno poskušal prisluhniti kmetijsko-gozdarski zbornici na način, da je želel dvigniti članarino in povečati prihodke iz članarin in s tem nekako zagotoviti lažje delovanje zbornice, zagotovo pa naj bi se ta sredstva porabljala tudi za odpiranje novih poslovnih prostorov - pa ne v Sloveniji, ampak v Bruslju. Menimo, da za tak korak je potrebno izčistiti zakon do tega nivoja, da bodo osnovne neusklajenosti v zakonu odpravljene. V tej fazi bomo sicer podprli amandmaje poslanskih skupin, ki, bi rekel, nekako kompromisno rešujejo trenutno situacijo, tako da bo delovanje zbornice, najbrž da lahko teklo v obsegu Slovenije nemoteno naprej. Za večje korake pa seveda menimo, da bo potrebno počakati na trenutek, ko se bodo odpravile tudi ostale nejasnosti, ki so vezane predvsem na velike pristojnosti, ki jih ta zbornica ima, in seveda bistveno odstopa tudi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]gospodarsko zbornico in obrtno zbornico. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo pripravil gospod Vojko Čeligoj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani. Kot je dobro znano je bil zakona o kmetijsko gozdarski zbornici predmet ustavne presoje in to kar dvakrat. Prvi poskus, da bi se določbe zakona, ki so po mnenju ustavnega sodišča v nasprotju z ustavo, uredile v skladu z njo, so se sicer izjalovile, vendar poslanci poslanske skupine DeSUS vztrajamo na takrat danem stališču, da je potrebno odločbe ustavnega sodišča spoštovati. Priznati moramo, da nas lovi čas, zato smo tudi toliko bolj veseli predlogi, ki je, vsaj tako izgleda na podlagi do sedaj opravljenih obravnav, dobra podlaga za dosežek konsenza. Ustavno sodišče Republike Slovenije je sicer v odloči zapisalo, da obvezno članstvo v zbornicah ne posega v pravico prizadetih oseb, da se svobodno združujejo, kar je na splošno zagotovljena v drugem odstavku 42. člena ustave. Vendar v poslanski skupini DeSUS še vedno vztrajamo na stališču, da kmetijsko-gozdarske zbornice niso evropska kategorija, zlasti pa ne, če se mora interesna skupina prisilno združevati. V poslanski skupini smo bili že ob sprejemanju zakona proti obveznemu članstvu in najnižji osnovi 20.000 SIT katastrskega dohodka kot meji, ki sili lastnika zemlje, da je obvezen član zbornice. Menili smo namreč, da tisti, ki ima do 20.000 SIT katastrskega dohodka, nima nobenih bonitet, saj ni ne tržni pridelovalec, njegov dohodek je minimalen, pa tudi do subvencij ni upravičen. Po nekaterih podatkih pa je takih članov kar 111.000. Kljub temu pomisleku sprejemamo razlago, da so take oblike zbornic ustanovljene predvsem zaradi izvrševanja določenih nalog v javnem interesu, kot združenje javnopravne narave in prav zaradi tega je članstvo lahko zapovedano. Za poslansko skupino DeSUS pa so bolj kot obvezno članstvo bile sporne tiste določbe, ki se nanašajo na zbornični prispevek. Po vladnem predlogu naj bi se zbornični prispevek plačeval v višini 4%, vendar ne manj od pavšalnega zneska, kar bi vsekakor bilo v skladu z odločbo ustavnega sodišča, ki je zakonodajalcu v veliki meri pustilo odprte roke,ne bi bilo pa v skladu z načelom pravičnosti, po katerem naj bi bile upoštevane tudi plačilne zmogljivosti posameznega zavezanca. Zatorej se nam zdi smotrnejša z amandmajem predlagana rešitev, da vsi člani plačujejo prispevek v višini 4% od katastrskega dohodka, torej tudi večina tistih, ki so po sedaj veljavnem zakonu plačevali zbornični prispevek v pavšalnem znesku. Če bo tako sprejeto, bo popravljena krivica okoli 111.000 občanom, obveznim članom zbornice z nizkim katastrskim dohodkom, ki pa žal tudi v prihodnje od zbornice ne bodo imeli praktično nobenih posebnih koristi, bodo pa vsaj izenačeni z ostalimi, ki so bili doslej pri plačevanju zborničnega prispevka v privilegiranem položaju. V poslanski skupini DeSUS bomo zagovarjali tako rešitev in če bo le-ta potrjena, bomo tudi predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil mag. Janez Kramberger. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke je vprašanje urejanja kmetijsko-gozdarske zbornice v slovenskem prostoru izredno pomembno vprašanje. Tudi pri samem sprejemanju zakona v preteklosti smo si veliko prizadevali, da je bil ta zakon sprejet. Že večkrat smo povedali, da se je to zgodilo prepozno. Namreč, kmetijsko-gozdarska zbornica funkcionira komaj štiri leta in dejstvo je, da se je v tem času soočala tudi z določenimi problemi pri sami ustanovitvi. In pri vstopu v Evropsko unijo bi takšna organizacija morala biti pravzaprav že prej ustanovljena. Namreč, tako posestna struktura kot izobrazbena struktura naših kmetov v slovenskem prostoru ni primerljiva z evropskimi; to je pač posledica bivšega odnosa do te gospodarske panoge. Zato mi v poslanski skupini podpiramo predlog vlade, da se ta sprememba, torej da se ta predlog sprejme. Vemo tudi, da so različni pogledi tukaj v tem prostoru, tudi v koaliciji so različni pogledi, ampak mi smo s sprejetjem tega zakona se odločili, da bomo koncept kmetijsko-gozdarske zbornice uredili po tem centralnoevropskem sistemu. In želimo tudi, da se ne dela razlik med ostalimi zbornicami, ki so pri nas v Sloveniji, tako gospodarski zbornici kot obrtni zbornici. Kar se tiče različnih mnenj glede obveznega članstva. Poglejte, postavljen je koncept subvencij, katerega so v okviru skupne kmetijske evropske politike deležni pravzaprav vsi, kateri imajo kmetijsko zemljo. In mislim, da ta koncept, da tako široko članstvo, da to ni narobe. Mislim, da s tem pridobimo predvsem na rezprezentativnosti te kmetijsko-gozdarske zbornice. In mi smo kot poslanska skupina tudi predlagali za obravnavo na plenarni seji nekaj amandmajev. Ti amandmaji so pravzaprav takšni, da vračajo predlagano besedilo nazajna tisto izhodišče, ki ga je predlagala vlada. V teh dneh smo se še posvetovali tudi z različnimi institucijami in tudi kolegi iz poslanskih skupin in pripravili smo tudi nekaj sprememb, redakcijskih sprememb teh amandmajev. Te bomo prestavili potem, ko bomo obravnavali te amandmaje vsakega posebej. Torej, kolegice in kolegi, mislim, da moramo sprejeti ta zakon, in predvsem ne smemo zaobiti tega koncepta, ki ga je predlagala vlada, ki izključno rešuje zadeve tiste, na katere opozarja ustavno sodišče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Franc Sušnik. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani zbor! Najprej bi rad z obžalovanjem ugotovil, da se je spet pokazalo, da odločbe ustavnega sodišča v tem državnem zboru doživljajo zelo različno in zelo neenakopravno obravnavo. Poglejte, na temo izbrisanih smo imeli tri izredne seje,še preden se je črnilo na odločbi dobro posušilo. O usodi kmetijsko-gozdarske zbornice oziroma kar dveh odločbah na to temo pa odločamo po skrajšanem postopku, čisto zadnji trenutek, pred samo izvedbo volitev. Ta kmetijsko-gozdarska zbornica na vsak način posredno odloča o usodi vsaj 170 tisoč njenih članov, če že ne vsega podeželja na področju kmetijstva, zato je še toliko bolj čudno, da izbrisani doživljajo tako favorizacijo, glede na to, da gre za peščico tujcev. Dobro, pa veliko o tem je bilo že povedanega. Dovolite, da vam predstavim stališče Slovenske demokratske stranke o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici v Republiki Sloveniji. Mi soglašamo s potrebno spremembo zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici v delu, ki na osnovi odločbe ustavnega sodišča ureja in odpravlja pomanjkljivosti, povezane z zastopanostjo predstavnikov različnih območnih enot v svetu zbornice, različnih območnih enot predvsem zaradi izredno velikih razlik v številu članstva v teh enotah. Prav tako smo mnenja, da je potrebno določiti merila za določitev višine zborničnega prispevka in določiti temeljne naloge zbornice, ki se financirajo iz tako zbranega prispevka. Pri opredeljevanju teh nalog, ki bi se naj financirale iz zborničnega prispevka, pričakujemo in prednostno podpiramo tiste naloge, ki utrjujejo reprezentativnost kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije in poudarjajo njeno vlogo pri sprejemanju zakonodaje s področja kmetijstva in spremljanja stanja na področju kmetijstva, gozdarstva in ribištva. Zaradi navedenega in pa zato, ker smo prepričani, da področje kmetijstva nujno potrebuje dobro organizirano zbornico, ki bo zastopala interese kmetijskega sektorja, podpiramo vladni predlog zakona in obžalujemo, da je bil ta v parlamentarni proceduri kljub vsemu posredovan prepozno. Ne glede na to, da so volitve, sploh glede na to, da so volitve v kmetijsko-gozdarsko zbornico predvidoma že v mesecu aprilu. Odločno pa nasprotujemo vsem poskusom, ki bi kakorkoli poslabšali pogoje delovanja kmetijsko-gozdarske zbornice, zato na tem mestu izražam nasprotovanje in nestrinjanje s sprejetim amandmajem skupine poslancev s prvopodpisano gospo Lidijo Majnik, ki v 8. členu zakonskega predloga uveljavlja spremembo, ki v bistvu ukinja pavšal pri obračunavanju pavšalnega zborničnega prispevka. V Slovenski demokratski stranki razumemo to dejanje kot napad na kmetijsko-gozdarsko zbornico in poskus ukinitve oziroma bistvene oslabitve kmetijsko-gozdarske zbornice kot reprezentativnega združenja kmetov. Očitna namera predlagatelje, da se onemogoči delovanje kmetijsko-gozdarske zbornice, kaže na to, da je zbornica v prvem štiriletnem obdobju, kljub začetnim težavam, opravljala in opravila svoje poslanstvo. Kljub temu da v Slovenski demokratski stranki nismo soglašali z nekaterimi potezami najvišjega vodstva zbornice, ki je po našem prepričanju v zakonodajnem postopku preveč suportiralo in podpiralo posamezne rešitve, ki jih je predlagalo ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Kljub temu podpiramo zbornico kot tako. V Slovenski demokratski stranki se za to zavzemamo, da se vloga kmetijsko-gozdarske zbornice okrepi, kar pa je možno samo, če deležna enake obravnave in enakega odnosa kot obrtna in gospodarska zbornica. Ravno zato ne razumem poskusa skupine poslancev s prvopodpisano Lidijo Majnik, da se z ukinitvijo pavšalnega prispevka samo v primeru kmetijsko-gozdarske zbornice uzakoni ta posebnost. Pavšalni prispevek imata določen tako gospodarska kot obrtna zbornica Slovenije. Prav tako opozarjamo na smiselnost ukinitve pavšalnega prispevka z vidika stroškov vročanja, ki bi skupaj s stroški dela presegli višino odmerjenega prispevka. Podprli bomo tudi amandma, ki omogoča in določa pristojnost svet kmetijsko-gozdarske zbornice, da odloča o zvišanju in znižanju zborničnega prispevka za 20%. Zato ker ta pristojnost ni sporna tudi po mnenju ustavnega sodišča in ker je ta pristojnost podeljena tudi gospodarski zbornici. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališč poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni! Pred menoj je bilo izrečeno druženje kmetov. Ne, po naši oceni uzakonjate in ste uzakonili prisilno druženje kmetov. V Slovenski nacionalni stranki nismo bili nikoli za nobeno prisilo in zato tudi na načelni ravni nasprotujemo kakršnikoli obliki zborničnega združevanja, kadar je v obliki prisile. Leto 1937, predlagatelj je tako navedel, je bila prvič ustanovljena kmetijsko-gospodarska zbornica. Verjamemo, da je takratni namen, smisel in pa ideja tiste zbornice bila dobrodošla za tisti čas. Danes pa žal ocenjujemo, da tovrstne potrebe ni več oziroma celo več, da je zbornica se izoblikovala - omenjena zbornica v omenjenem zakonu - vsebinsko last ene politične organizacije in da je na trgu le subjekt, ki povečuje administrativna pravila in ki je v stroškovno oziroma finančno breme uporabnikov; torej v našem primeru kmetov. Da je temu tako, nakazuje število obveznih članov 173.000 in še nekaj in ob upoštevanju obveznegačlanstva dokaj kmalu pridemo do resničnega pomena oziroma vzroka za obstoj tovrstne organizacije. V podajanju stališč poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pa se mi zdi smiselno izpostaviti naslednje. In sicer, nasprotujemo kakršnikoli obliki združevanja v določeno vsebino ali določeno institucijo z obveznim članstvom. Verjamemo, da je to v nasprotju s tržno ekonomijo, verjamemo, da je to v nasprotju z miselnostjo današnjega obdobja. Obvezno članstvo, katerega posledica je obvezna članarina, ne glede na to, ali nekdo želi biti član ali ne, je po naši oceni preživeta zadeva. Po naši oceni je povzeta iz ostankov SFRJ, kjer je bila podobna zamisel uveljavljena v okviru političnega sistema; kam nas je to pripeljalo, vemo. Po drugi strani je treba poudariti tezo po prostovoljnem članstvu. Torej, naj bo nekdo vključen v zbornico, seveda če si to želi, če ima za tako vključitev določen ekonomski interes ali pa mogoče tudi kakšno osebno zadovoljstvo. Toda naj se sam odloči, ali hoče uporabljati storitve zbornice ali noče. Po moji oceni in po oceni Slovenske nacionalne stranke bi bilo število uporabnikov zbornice v primeru, da bi bilo prepuščeno njim, ali bodo člani ali ne, bistveno drugačno. Danes, ko je to obveza, pa ima zadeva izključno administrativno osnovo. Žal se je sistem obveznega članstva udomačil v našem pravnem redu in žal poslanke in poslanci ostalih političnih skupin, zastopanih v tem državnem zboru, niste bili pripravljeni tudi pri ostalih zakonskih materijah, ki smo jih obravnavali, torej glede zbornic, povzeti ideje Slovenske nacionalne stranke, da se povsod predpiše prostovoljno članstvo. In, seveda, če je nekdo prostovoljen član, naj plačuje članarino - ampak ne v zameno za to, da je obvezno članstvo tudi v tem, da plačuje obvezno članarino Danes imamo po podatkih 19 zbornic v naši državi, od gospodarske zbornice, nepremičninske, oglaševalske, odvetniške in podobnih. Toda svetla izjema med vsemi temi je izključno ena: zbornica gospodarskih javnih služb in varstva okolja, ki ima v svoji vsebini zapisano oziroma temelji na prostovoljnem članstvu. Zakaj tovrstne ureditve ne moremo vpeljati tudi v ostalo zbornično materjo? Po naši oceni vse ostale zbornice, ki jih imate opredeljene tudi v vsebini Poročevalca, imajo določene obveze. In kakršnakoli obveza za uporabnika, predvsem takrat, kadar majhen, normalen uporabnik nima nobene koristi od tovrstne zbornice. In z gotovostjo lahko trdimo, da 90% članov od 170 in še nekaj tisoč, kolikor jih je samo v kmetijsko-gozdarski zbornici, nima od te zbornice nobene koristi. Verjamem, ima korist določena politična stranka pri kadrovanju. Verjamem, da ima korist sama zbornica s svojim obstojem in finančnimi sredstvi. Glede na to, da Nacionalni stranki ob obrtnem zakonu in podobnih zakonih, ki smo jih obravnavali, ni uspelo pridobiti podpore za prostovoljno članstvo, bomo seveda danes podprli amandmaje gospe Majnikove, ki po naši oceni oziroma katerih po naši oceni posledica bo izključno to, da bodo obvezni člani imeli vsaj eno [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]manjše članarine. Še enkrat pa poudarjam, za nacionalno stranko ni sprejemljiva nobena rešitev, ki v svoji vsebini nosi in določa obvezno članstvo in s tem ne dopušča tržnemu redu, da bi bil vpeljan tudi v zbornični sistem naše države. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 25.2.2004. Na klop pa ste dobili tudi popravke amandmajev, ki so jih kvalificirani vlagatelji, poslanska skupina Slovenske ljudske stranke vlagala k svojim že prej vloženim amandmajem. V razpravo dajem 6. člen in amandma poslanske skupine Nove Slovenije, ter popravljen amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Amandma Slovenske ljudske stranke s popravkom. Kdo želi besedo? Gospod Džuban izvolite.
Hvala lepa. Tisti, ki danes govori v predlogu sprememb tega zakona o obveznem članstvu, si tega zakona ni prebral. In danes ni govora o obveznem ali neobveznem članstvu, čeprav je to lahko diskutabel enkrat drugič. Verjetno že drugo leto pa bo potrebna ponovna sprememba tega zakona. V prvem delu sprememb tega člena je govora o tem, zaradi česar so bile pritožbe na ustavno sodišče, glede zastopanosti v svetu zbornice, ki je bilo takrat nenavadno rešeno, brez ozira na število članstva. Sedaj imamo neko formulo 3000 in za vsakega naslednjega eden. Zaradi mene je kakorkoli rešeno. Po moje je še vedno število članov sveta preveliko, ampak s 3000 se nekako izide, na osnovi števila članstva po posameznih regijah. In ali je začetih ali vsakih 3000 in za vsakega naslednjega je, vseeno mislim, da ta rešitev, da se teh začetih beseda črtanj, ne spremeni nič bistvenega. Če bo ta svet imel 65 ali 60 članov je popolnoma vseeno. Jaz te rešitve ne bom podprl. Druga zgodba glede zborničnega prispevka, ki se tudi rešuje v tem členu. Bistveni problem, to kar ni napadeno s strani ustavnega sodišča je [[...]]katastrski dohodek, ki se bo verjetno že drugo leto spremenil in bo potrebna ponovna sprememba zakona, ker bo vzpostavil povsem druge relacije in bo potem tudi korigiral prag za članstvo. Ampak ne morem verjeti, kaj vse se ne zganja okrog nekega članstva in zborničnega prispevka ter pavšala. Ne eni strani naj ga politična stranka napade, rešitev, zakaj se pavšal ukinja. 2000 ali 3000, ali pa 800 tolarjev, ki je na osnovi procenta izračunan. In da tudi vsi mali so dolžni plačati prispevek. Na drugi strani pa predlaga zakonsko rešitev praga KD 66 tisoč. Za božjo voljo vendar! Povejte kaj bi radi, in koga bi za nos vodili. Saj to dvoje vendar ne gre skupaj. Zadovoljen bi bil, če sem povsem napak razumel to razpravo. Ampak to je čisto zavajanje. Ali rečemo, da so vsi, ki obdelujejo zemljo, član te zbornice, ali pa da rečemo, da jih 75% ni članov. To sta ti dve rešitvi. 66 ali pa prag 20 tisoč KD-ja. Tukaj imamo tri bistvene rešitve. Ena se ponuja v tem členu glede zborničnega prispevka, da dobimo nek pavšal 2000 tolarjev, ker se manj ne splača pobirati. In so zadeve povezane z naslednjimi členi in z besedili, vključno s spremembami amandmajev ljudske stranke, da potem glede eventualnih sprememb stopenj za 20% ima soglasje svet zbornice, in da pri tem sodeluje tudi vlada. To so sedaj tri bistvene rešitve v tej fazi sprejemanja zakona. In teh amandmajev, ki jih imamo pred sabo, o katerih bi morali doseči kompromis, kot je rekel kolega Veber. V tej fazi je to neka vmesna rešitev, po mojem videnju, da rečemo, da je pavšal 2000, ker očitno 3000 ne bi imel dovolj podpore v tem parlamentu, da o eventualnih spremembah, ki bi bile vmes potrebne, odloča svet, ampak 20% navzgor in navzdol, in da tukaj sodeluje še vlada. In mislim, da so te rešitve vgrajene sedaj v spremembe teh amandmajev. In da je to ena vmesna rešitev, ki za zbornico nekaj pomeni. Glede problemov v kmetijstvu, ki so pa desetkrat večji, ali bodo desetkrat večji enkrat pozneje, kot so te rešitve, o katerih se danes preigravamo tukaj, in so te v primerjavi z onimi, ki bodo mnogo manjše, mislim na strukturo v kmetijstvu, ker imamo opravka v zbornici pri financiranju kmetijstva s strani države pa pozneje širše glede zelo majhne kmetije. Tukaj se ukvarjamo s približno hektar in pol, in navzgor. Ministrstvo še z nižjimi. Kaj bomo s tem naredili? To bo pa seveda stvar drugega mandata, nove vlade in novih rešitev tudi v zakonu o kmetijsko-gozdarski zbornici. Ker sem rekel, da so za mene ti amandmaji povezani, bi rekel še naslednje. 20 tisoč KD-ja pomeni približno hektar in pol ene poljedeljske kmetije, ki res ni kmetija, ne po slovenskih, kaj šele po evropskih merilih. Vendar je za ta hektar in pol je potrebno, da neka strokovna služba svetuje lastniku ali upravljavcu teh zemljišč, kakšne pravice ima na osnovi obstoječe zakonodaje, kaj mora narediti, da se evidentira in da je upravičen do nekih podpor s strani države; da mu svetuje, kako se organizira in kakšne podatke pripravi, ali za njega hrani podatke, da bo do nekih podpor prišel; da za njega izpolni obrazce, ki so pogosto zelo problematični in zaradi slabega izpolnjevanja marsikdo izpade; in da pozneje ob eventualnih zapletih zopet potrebuje neko pomoč. In da za vse to, kar sem naštel, dobi morda 50 ali 100.000 podpore od države, za to pa plača, po tem zadnjem predlogu, 2.000 tolarjev prispevka za zbornico. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kebriča. Izvolite.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini smo se temu vprašanju zelo posvetili, saj smo že v prejšnjem mandatu o zadevah razpravljali. Naš takratni poslanski kolega je sprožil tudi ustavni spor in ustavno sodišče je kar dve stvari razveljavilo, zato smo danes v taki časovni stiski. V poslanski skupini bomo podprli prvi amandma k 6. členu, da se ne na vsakih začetih 3.000, temveč na 3.000, brez ozira, ali bo to samo zaradi tega 5 ali 10 manj delegatov - če jih bo manj, bo tudi manj stroškov. To je osnovno načelo. Kajti menimo, s tem obveznim članstvom, o čemer je brezpredmetno danes govoriti, glede na drugi amandma Slovenske ljudske stranke, da smo absolutno proti vsakemu pavšalu. Saj je ta člen v nasprotju z onim členom, ki govori, da je obvezno članstvo, obvezna članarina 4%. Če je 4% od najnižjega katastrskega dohodka 20.000 samo 800 tolarjev in če je to premalo za tiste, zakaj hočejo potem imeti te člane? Naj jih odpišejo, naj cenzus postavijo na tako višino, da se jim bo tiste 4% izplačalo. Zakaj bi stroški bili večji, kot pa je pravzaprav prihodek? To obvezno članstvo z ozirom na tako nizek cenzus postavlja bom rekel okroglo, med 80 do 100.000 teh malih posestnikov - zdaj bom pa čisto konkreten -, kajti ni vseeno, ali imaš 1,5 hektarja gozda ali enostavnega travnika [[govorim za primer vikendašev]] , ali pa imaš 1,5 hektarja vinograda; katastrski dohodek je odvisen od teh različnih kategorij, kaj gojiš, katero kulturo. To se pravi, da se sam in poslanska skupina ne strinjamo s tem, da se uvede pavšal, pa četudi so zdaj znižali s 3.000 na 2.000. Meni bi bilo, če seveda, do nekje logično, da bi, če že mora biti neki pavšal, da se ne splača. Da bi povedali, pavšal je največ do 100% iznad minimalnega izračunanega zneska iz 4%, to bi bilo še nekako za raztolmačiti in bi ljudje razumeli. Zakaj si gre tem določenim kmetijsko gozdarski zbornici, določenim funkcionarjem za tisti denar, da ga bodo pa seveda trošili zato in kaj bodo imeli ti mali posestniki in ti mali posestniki sploh ne živijo od tega, kar imajo hektar pa pol, dva ali pa tri hektarje. To so ljudje, ki so nekaj podedovali pa tam si postavljajo eden vikend ali pa hodijo tam ob koncu tedna malo rekreirati, da si pokosijo tisto travo in vse ostalo, kaj bodo ti imeli? Tudi, če gledamo z državnega vidika, iz proračunskega, potem ni logično, da iz tega obveznega članstva na ta račun lahko iz državnega proračuna dobivaš nekaj, čeprav od tega kmetijstva ne živiš, to se pravi, da zopet podpiramo določene bogataše, ki so si izmislili vikende z dvemi, tremi hektarji, pa si izmislijo nekaj takega, bodisi, da sami delajo ali najamejo, da jim kdo dela, na drugi strani paiz tega naslova preko kmetijsko-gozdarske zbornice računajo na neka sredstva za obnovo vinogradov, sadovnjakov itd., če pa ne živijo od tega? Zato, naša poslanska skupina se niti pod razno ne more strinjati z nobenim pavšalom, ampak predlagamo, da je tisti minimalni znesek osnova, naj se pač zviša, pa se odpiše tistih par deset tisoč teh malih kmetov. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim, gospoda Soka. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz moram povedati, da imam pogosto težave z razumevanjem obrazložitve gospoda Džubana. Torej namen, ki smo ga mi predlagali, je bil kristalno jasen. Se pravi, kje je tista meja, ko nekdo, ker imamo pač uzakonjene te obvezne, obvezno članstvo v zbornico, kje je tista meja? Ali vi trdite, da je 20 tisoč tolarjev katastrskega dohodka tista meja? Tisti, ki imajo 20 tisoč tolarjev katastrskega dohodka nič ne producirajo, ali pa, lahko nič ne producirajo na kmetijskem področju, pa tudi, do nobene subvencij niso opravičeni. To, kar ste pa vi predlagali v LDS-u in kar ste tudi vi, gospod Džuban pomagali izglasovati, to pa je pravzaprav, meni se zdi, ena perverzna poteza, oprostite izrazu, ker so stroški pošte za vse te, ki imajo 20 tisoč tolarjev katastrskega dohodka večji, kot pa bo učinek, zato je tudi zakonodajalec takrat prinesel v to članarino neki pavšalni znesek. Meni se zdi to čisto normalno, če se je že tako nizko določilo katastrski dohodek za obvezno članstvo. Zakaj pa ne bi bili obvezni člani tudi tisti, ki imajo nekaj malega katastrskega dohodka? Zakaj samo tisti, ki imajo 20.000? Pa naj vsi, ki imajo kaj zemlje pomagajo sofinancirati to zbornico, ki je izredno pomembna in se ne strinjam s tistim, ki jo politizirate, če ravno samo v nekaj trenutkih zdi, da tako deluje. Ta zbornica je izredno pomembna, če opozorim na to, kako so slovenski kmetije prepuščeni danes sami sebi. In tudi v tem državnem zboru nimajo veliko zagovornikov, imajo pa ogromno nasprotnikov, to pa je res. Vam samo lahko naštejem zakone, kako smo jih sprejemali in kdo jih je seveda izglasoval, od zakona o kmetijskih zemljiščih, zakona o veterinarstvu, zakona o živinoreji, kjer ste hoteli doseči, da bi moral imeti kmet soglasje, da lahko gnoji svoje njivein tako naprej. Takšne amandmaje ste vlagali. Hvala bogu, je prevladal vsaj še razum večine tu, da niso nekaj takega podprli. Torej, kmetijstvo je več kot zgolj ekonomija. In iz te projekcije je treba tudi gledati na to zbornico. Torej, jaz jo vidim prvenstveno, ker v ekonomskem smislu ne predstavlja dosti. Tudi zaposleni, veliko vodilnih v kmetijstvu, ampak če hočemo kultivirano skrajne obdržati, potem pa kmetijstvo nujno potrebujemo. In tudi zbornico, ki pač zagovarja te interese. Moramo pa se dogovoriti, kakšen je tisti način, ki bi naj dejansko pogojeval, kdo je član, koliko mora plačati in tako naprej. Tu pa seveda imamo različne poglede. In predlog Nove Slovenije je bil, da obveznost za obvezno članstvo na podlagi KD-ja nekoliko dvignemo in potem pridemo skozi to, do tistega pavšalnega zneska, ki naj bi bil sporen. Vi pa predlagate povesem drugo pot, se pravi pavšalni znesek se ukine, nekdo bo član, ima 20.000 tolarjev katastrskega dohodka, članarina bo 800 tolarjev, ker so seveda stroški pobiranjavečji od 800 tolarjev, se to ne izplača. In boste na takšen način skozi zadnja vrata, pač zaradi tega, ker nasprotujete slovenskemu kmetijstvu, ker vam za slovensko kmetijstvo ni mar, boste pač na takšen način pomagali zbornico, bi rekel, pripeljati na neko tisto mesto, ki ga želite delati, pa tega nočete v resnici povedati. To je resnica, gospod Džuban.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Rokavca. Najprej replika - gospod Rokavec samo sekundo - gospod Džuban izvolite.
Hvala lepa. Zdaj sem lahko ugotovil, da sem gospoda Soka dobro razumel, da na eni strani napada rešitev, zakaj se ukinja pavšal, na drugi strani pa še vedno govori o 66.000 praga KD-ja, ki ga je on predlagal v svojem zakonu. Pomeni, da tisti pod 66.000 niso člani zbornice in nič ne plačujejo. In imamo v članstvu zbornice, če ta prag 20.000, manj kot 20.000 in sto tisoč jih ne bo nič plačalo. En kup laži, ampak ne do zdaj, naprej. Jaz nisem predlagal te rešitve in nisem glasoval za to rešitev. Kolega Kebrič! Članstvo v zbornici ni pogoj za državne subvencije in ni osnova. Sem pa rekel, da bi bilo morda v bodočnosti dobro, ampak v tem mandatu s tega ne bo nič, ker tudi danes smo od koalicijskih slišali, da mi sicer nek pavšal podpiramo, bom paproti zaradi tega, ker so volitve pred nami. Sem za rešitev, ki ni predmet tega zakona, pač pa enkrat pozneje, da bi kriterij za kmeta, za ukvarjanje z dejavnostjo dobili skupni prag, kriterij, kje se začne kmet, ali je to KD 20 tisoč ali 40 tisoč. Če bo po novem KD izračunan, ki bo nekoliko drugačnejši, bo treba popraviti en zakon in bi bilo dobro, da bi tudi država se odločila, da se bo ukvarjala s tistimi, ki imajo ali primerljivih površin - na pamet govorim - 3 hektarje ali da imajo KD 40 tisoč ali nekaj podobnega. Tisti, ki imajo hektar in pol travnika, pašnika, gozda, nimajo 20 tisoč KD-ja in niso člani zbornice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ni tega. Gospod Rokavec, gospod Kramberger, gospod Sušnik so prijavljeni. Lahko vas prijavim [[...]]
Hvala za besedo. Verjetno je toliko različnih razmišljanj glede pomena in tudi glede števila članstva v zbornici prav zaradi tega, ker smo jo dobili zelo pozno. Če bi dobili prej in razrešili ključna politična vprašanja, bi verjetno, sedaj se s tem ne bi ukvarjali in tudi slovensko kmetijstvo bi bilo bolj pripravljeno za vstop v Evropsko unijo kakor je sicer. Vendar izrecno moram povedati sledeče. Če bi Slovenija v preteklosti in tudi do sedaj ne bi imela tako različne strukture velikosti kmetij, bi verjetno v tem trenutku bilo še več zaraščenih kmetijskih površin. In tukaj ne bi ločil, tudi mogoče v narekovaju, nekaterih vikendašev, če imajo 2 ali 3 hektarje zemljišč in jih obdelujejo in so hkrati tudi člani zbornice. Verjetno moramo v Sloveniji temeljiti na temu, če hočemo imeti obdelano krajino, da bomo v sinergiji velikih kmetij, ki se bodo same preživele, pol kmetij, ki bodo v kombinaciji, seveda po domače rečeno "šiht kmetija" poskušali obdelovati zemljišče in tudi takoimenovanih nekaterih vikendašev, ki bodo obdelali zemljišče, poskušali čim bolj obdržati obdelanost slovenske zemlje. S tega namena verjetno tudi upravičen namen zakonodajalca pred štirimi leti, da je uvedel takšen prag za obvezno članstvo v zbornici. Tudi iz tega namena. Vendar prepričan sem, da nihče od malih slovenskih kmetov, če bo plačal obvezno članarino kot pavšal v zbornici 2000 več ali manj, ne bo to razlog za to, da bo opustil kmetovanje. To zagotovo trdim. Zagotovo trdim. Problemi, tako kot je že povedal kolega Džuban, so drugje. In jih je treba drugje reševati. Zbornici pa dati možnost, da vsem tem članom zagotovi maksimalne možnosti, od svetovalnih, informacijskih, izobraževalnih in tako naprej, pogojev, da bodo dejansko tisti del zemlje, katerega so lastnik, čim bolje tudi obdelali. In sedaj pa, konkretno k temu amandmaju. Namreč ta amandma, ki ga je vložila Slovenska ljudska stranka, popravila danes, kot kompromisno rešitev, govori o tem, da se tri primerljive zbornice v Sloveniji enakovredno obravnavajo. Kmetijska, obrtna in pa gospodarska. Pred sabo imam seveda odločbo ustavnega sodišča, ki je presojalo pooblastilo, ki je bilo dano skupščini gospodarske zbornice Slovenije, da na osnovi programa dela poveča ali zmanjša stopnjo članskega prispevka za največ 2%. Kriterij za povečanje in zmanjšanje je program dela zbornice, ki ga sprejme njena skupščina. Se pravi, skupščina zbornice sprejme program dela samostojno, vendar mora pri tem upoštevati, da se s članskim prispevkom financirajo samo naloge, ki so seveda določene v zakonu o gospodarski zbornici. Prav tako je odločalo in presojalo ustavno sodišče. Pavšalni znesek v tem zakonu in tudi v zakonu o gospodarski zbornici. Kjer, citiram, govori sledeče: "Tudi določitev najvišjega zneska članskega prispevka in določitev pavšalnega zneska, mora biti v okvirih, ki jih določa zakon. Zato iz navedenih razlogov določbe 20. b člena zakona niso v neskladju s 147. členom ustave." Se pravi, verjetno bi bila edina naloga zakonodajalca, da popravi tisto, kar jedejansko v neskladju z ustavo, kar je ugotovilo ustavno sodišče. In ustavno sodišče ni ugotovilo, da je v neskladju pavšalni znesek, in ustavno sodišče ni ugotovilo, da je bilo v neskladju pooblastilo posameznim zbornicam, med drugimi tudi tej, da lahko poveča ali zmanjša do 20% višine zborničnega prispevka. Gre se predvsem za enako obravnavanje vseh ključnih segmentov zborničnega organiziranja v naši državi. Če bo seveda odločitev v naši državi kdaj, da naj bi zbornice organizirale prostovoljno, in da se bomo iz srednjeevropskega koncepta zborničnega organiziranja preusmerili v anglo-saksonski del zborničnega organiziranja, potem bo to pač politična opredelitev države. V tem trenutku je takšna. Jaz sem prepričan, da je pravilna, da pa je seveda štiriletno delovanje kmetijsko-gozdarske zbornice ima sigurno veliko vprašanj, ampak vprašanje, če je to verodostojno obdobje za kritično in temeljito presojo načina presoje organiziranosti, ki smo jo zapisali v zakon. Lahko, dopustne so politične odločitve drugačne, ampak potem spreminjamo merila za enega tako, za drugega drugače. To pomeni, da pa ni dopustno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kramberger izvolite.
Hvala lepa gospa podpredsednica. Govorim o 6. členu, v katerem sta dva amandmaja. Pravkar ste kolegice in kolegi dobili na klop že popravljen ta amandma, katerega smo mi danes vložili. Torej, prvi amandma - za nas pravzaprav niti ni tako pomembno ali je na začetih 3000 članov eno mesto v svetu zbornice ali kako drugače. Bistvo, to gre mogoče za nekaj mandatov, ampak to ni tako bistveno. V konceptu bi mogoče res kazalo to dodelati. Drugi amandma, katerega smo mi popravili, se glasi, da v soglasju z vlado se določa znižanje zborničnega prispevka. Mi torej, tudi to je nekako izven koncepta zborničnega urejanja pri nas. Zakaj to ni potrebno za gospodarsko zbornico in za obrtno zbornico, za kmetijsko-gozdarsko je pa potrebno. Kmetijsko-gozdarska zbornica tudi mora vsako leto dati svoj program na vlado, da ga vlada potrdi. To je pač, tako je v prejšnjem sklicu državnega zbora. Smo pač na tak način to zadevo uredili. Sled bojazni nekaterih, da si ne bi slučajno ta, tako imenovani kmetijski lobij, kaj torej dovolil, česar takšnega, ki ne bi bilo po volji drugim. Tukaj smo danes slišali, bi rekel, nekakšno skrb za male kmete, kako so recimo na teh 2000, ki je predlaganih ali 3000 zborničnega prispevka, da bo to v bistvu onemogočilo kmetovanje. Tega se kolega Ivan Kebrič, to se ne bo zgodilo. Jaz bi predlagal, da ko imamo tudi kakšne druge teme tukaj v tej hiši, ko govorimo o drugih zadevah, da bi tudi takrat bili tako velikodušni, ne samo v besedah, tudi v dejanjih in odločitvah, do drugih stvari. Poglejte, kmetijstvo je vsekakor specifikum. Slovensko kmetijstvo v evropskem prostoru pa še toliko večje. In če ne bomo negovali tega in če ne bomo imeli močne kmetijske gozdarske zbornice, močnega svetovanja, ki bo znal tem ljudem dobro svetovati in tudi dobrega vodenja v tej zbornici, torej, da ne bomo imeli takšno zbornico, ki bo dobro vodena in bo demokratično vodena. Če ne bo tega, se bo kmetijstvu slabo pisalo. Veliko smo zamudili in čas je, da to spoznamo in zadevo uredimo tako, kot jeurejena v drugih evropskih državah. Mi smo to, tako kot je kolega Rokavec povedal, da smo ta zakon uredili, tako kot je v sosednji Avstriji, Nemčiji in teh centralo evropskih državah. Saj ne moremo, zakaj ga pa bi mi drugače uredili, zakaj bi zadevo urejali na nek drug način, ki je pravzaprav tudi neprimerljiv z nami? Jaz mislim, da lahko presežemo te v nekem smislu tudi ideološke različne poglede in to zadevo uredimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, izvolite.
Jaz bi rad izrazil svoje nestrinjanje z drugim amandmajem na 6. člen predlaganega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici, ker sem prepričan, da je nedopustno, da uzakonjajo soglasje vlade pri določevanju oziroma poviševanju vstopno zborničnega prispevka in določevanju pavšalnega zneska v povezavi s prejšnjo dikcijo tega člena. Tukaj je ena posebnost, ki jo jaz ne razumem, niti nobena od zbornici nima vgrajenega tega določila, da vlada daje kakršnokoli soglasje. Bojazen vlade tu preprosto ni mogoče razumeti, vsaka pametna vlada bi si morala želeti ob stanju na področju kmetijstva in podeželja, da v Sloveniji obstaja močna in dobro organizirano kmetijsko gozdarska zbornica. Očitno temu ni tako, očitno ste protagonisti kmetijske politike, kar se je pokazalo že v zadnjem obdobju. Že prej tudi, pri sprejemanju zakona o divjadi in lovstvu, ki je bil delež podobne obravnave, ste očitno ocenili, da je kmetijsko gozdarska zbornica tista ovira, ki vam preprečuje izvajanje neke kmetijske politike, ki ima za končno posledico ukinitev podeželja in kmetijstva, drugače si to enostavno ni mogoče razlagati. Pri tem, da minister za kmetijstvo nemočno zadevo lahko samo opazuje, tako, kot je to počel tudi pri sprejemanju zakona odivjadi in lovstvu. Tako početje oziroma tako ravnanje je izjemno neodgovorno in nevarno in dolgoročno spreminja podobo slovenskega podeželja, zadeve tako preprosto ne gredo in nimajo perspektive. Ko sem poslušal gospoda Kebriča, ga kar razumem. Poglejte, dnevno propade 10 kmetij, ljudje, ki so si v tej tranziciji nabrali denarja, se selijo na podeželje, si kupujejo te propadle in obubožane kmetije, delajo lepe vikende in normalno padejo tudi v, bom rekel, nabor tistih, ki morajo plačevati zbornični prispevek. In tem ljudem, ob vsem tem izobilju, ki so ga izkazali s prehodom, pa z odkupom takih parcel in pa s svojo dejavnostjo, ki nenazadnje bom rekel po drugi strani spet spreminja podobo in ustroj podeželja, se bojijo plačati tistih 3 tisoč tolarjev pavšala. Poslušajte, tukaj ste na izredno spolzkih tleh. To kar ste zagovarjali, ne zdrži nobene pametne presoje in bom rekel kaže odnos stranke, ki, mislim, da bi morala več narediti za razvoj podeželja in se bolj potegniti za slovenskega kmeta, ker imate ne nazadnje tam največ volivcev. Mislim, da je celoten način reševanja te problematike izredno sporen, da to, kar počnete, ni dobro. Tudi kompromis, ki je zapisan v popravku teh členov, ni konsistenten. Ne verjamem, da bo z znižanjem pavšala ostalo delovanje kmetijsko-gozdarske zbornice neokrnjeno. V to ne verjamem zaradi tega, ker se kmetijsko-gozdarska zbornica istočasno srečuje tudi z izredno velikimi problemi glede financiranja nalog, ki jih je prevzela in ki jih je vlada dolžna financirati. Slišali smo predstavnike kmetijsko-gozdarske zbornice na seji odbora za kmetijstvo, da imajo izjemno visoke stroške s financiranjem izpada prihodkov s strani vlade. Ti prihodki izpadajo za več mesecev oziroma tudi za pol leta in več. To je dodaten problem, ki ga potencira še izpad prihodkov na račun ukinitve oziroma zdaj, kot vidimo, poskusa znižanja pavšala. Vse skupaj predstavlja zelo velik problem za kmetijsko-gozdarsko zbornico, vendar, kot sem že prej povedal, zaradi bojazni, da bi kmetijsko-gozdarska zbornica predstavljala oziroma bila reprezentativna organizacija na področju kmetijstva, ki bi vam lahko prekrižala kakšne načrte ali izvirne rešitve, ki samo črpajo in izčrpujejo slovenskega kmeta, je tako početje ne nazadnje tudi normalno. Za primer bom dal popolnoma čudno, nesprejemljivo in izrazito izkoriščevalsko naravnan način ravnanja s klavničnimi odpadki, kjer tudi kmetijsko-gozdarska zbornica na žalost ni mogla storiti ničesar. Tu gre za tipičen primer odlivanja kapitala iz slovenskega kmetijstva v privatno sfero. Imeli smo priložnost prebrati, da je za leto 2002 pooblaščen predelovalec klavničnih odpadkov, ki se mu v predelavo zaupa vse klavnične odpadke, ne samo tistih rizičnih, dosegel skoraj 3 milijarde dobička; vse to je šlo na račun kmeta. In to so načrti in interesi, ki jih udejanjate, in bojite se, da bi vam udejanjanje teh načrtov preprečila kakršnakoli zbornica. Zato mislim, da so tudi ti vaši amandmaji oziroma poskus oslabiti to zbornico, neločljivo povezani s takim načinom vodenja kmetijske politike vodenja razvoja podeželja ne nazadnje, če hočete, ker je vse to neločljivo povezano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majnik, izvolite.
Hvala lepa. Ne bom polemizirala ne o obveznem članstvu ne o spodnji meji, ne o potrebnosti ali nepotrebnosti kmetijsko-gozdarske zbornice, ne o tem, kdo je bolj za kmeta in kdo je manj za kmeta. To ni predmet zakona, ki ga danes popravljamo, zato v tej smeri ne bi niti diskutirala. Povedala pa bi, da ima kmetijsko-gozdarska zbornica po zadnjih podatkih 167.904 člane. Če sprejmemo amandma SLS, da se uvede pavšal, se bo zgodilo, da bo kar 103.712 članov plačevalo zbornični prispevek v višini 3.000 oziroma 2.000 tolarjev. V noveli, ki jo danes sprejemamo, je predvideno plačevanje v višini 4% od katastrskega dohodka, spodnja meja pa je 20.000, kot že vsi vemo. Ob 4-odstotni odmeri bo zbornica iz tega naslova pridobila 650 milijonov tolarjev. Ta odmera je za skoraj 200 milijonov višja od tiste, ki je bila odmerjena za leto poprej. Ne bom polemizirala, zakaj je bila izterjava za leto 2001 le 72-odstotna, saj smo v zakonu zdaj napisali, da bo izterjavo opravljal Durs, ne več zbornica sama. Vzrokov za tako nizko izterjavo je najbrž kar nekaj in bi bilo škoda časa, da bi šli skozi vse. Če bi sprejeli amandma SLS, bi zbornica k odmerjenemu 4-odstotnemu zborničnemu prispevku pridobila še dodatnih 300 milijonov. Tako bi iz naslova članarine oziroma zborničnega prispevka zbornica razpolagala z nekaj manj kot milijardo tolarjev. To pa je od 480 milijonov iz preteklega leta kar velik skok. Po podatkih iz letnega poročila se z zborničnim prispevkom zbere 6,5% celotnega prihodka zbornice. S tem denarjem, po njihovem poročilu, pa se financirajo predvsem stroški storitev, kjer predstavljajo izplačila sejnin za udeležbo na sejah obveznih organov zbornice največji delež. Treba je tudi povedati, da se zbornica financira predvsem iz državnega proračuna in da iz tega naslova dobi 70% sredstev ali 3 milijarde 800; da so njeni tržni prihodki milijardo 300 ali 24% in da že prej omenjeni zbornični prispevek predstavlja 6,5% celotnih prihodkov, ima pa še 63 milijonov izrednih prihodkov. Tako je zbornica imela v letu 2002 5 milijard 500, in mi se danes pogovarjamo o pravzaprav zelo majhnem deležu denarja. Poudariti je treba tudi to, da ves program dela javnih služb kmetijskega svetovanja, živinoreje, sadjarsko-vinogradniških centrov in varstva rastlin zagotavlja država s proračunskim denarjem. Proračun zagotovi tudi vsa sredstva za plače in stroške, povezane z delom. Zato očitek, da je ukinjanje pavšala poseg v zbornico, ostro zavračam. Pač pa je bila intenca amandmaja predvsem v tem, da se obremenitev pri plačevanju zborničnega prispevka pravičneje prerazporedi na vse obvezne člane. Tudi sklicevanje napodobne ureditve pri obrtni in gospodarski zbornici ni korektno. Saj je kmetijsko-gozdarska zbornica nastala popolnoma drugače. Ob ustanovitvi je namreč dobila vse zavode, vse zaposlene in ves proračunski denar, kar ostali dve zbornici nista. Obrtna pridobiva sredstva s članarino in zaračunavanjem storitev za izvajanje javnih pooblastil, podobna je tudi ureditev pri gospodarski zbornici. Vse tri zbornice, vključno s kmetijsko-gozdarsko zbornico, pa poznajo tudi pavšal. In pavšal smo tudi predlagatelji amandmajev na odboru pustili v tistem delu, kjer ni znana osnova za izračunavanje zborničnega prispevka. Pri vseh ostalih kategorijah, pri teh 103 tisoč članov, se pa absolutno zavzemamo za to, da plačujejo v procentu. Pavšalno zaračunavanje po posameznih sklopih se namreč meni zdi izredno krivično. Rada bi opozorila tudi na to, da je po mojem mnenju amandma, ki je vložen k 9. členu napačno vložen, ker govori o pavšalu v višini 2000 tolarjev, zato ker je pavšalni znesek in njegova višina določena v 11. členu. In če se sprejme amandma, popravljeni amandma, ki smo ga dobili na klop, bo zakon neusklajen. Skratka, amandmaja, ki ponovno vrača plačevanja pavšala, sama osebno ne bom podprla. Ne želim se pa kregati o tem, kdo je bolj za kmete in kdo je manj za kmete inkje naj bodo meje, zato ker žal, to danes ne more biti predmet razprave, ker zakon v tem delu ni odprt. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Avšič izvolite. Po vrstnem redu potem naprej, gospod Brenčič. Gospod Sok, gospod minister je želel besedo, gospod Rokavec. Gospod Avšič izvolite.
Hvala za besedo. Torej, na vsak način podpiram obvezno članstvo v, tako kmetijsko-gozdarski zbornici, kot obrtni, kot gospodarski in nekaterih drugih, na katere je država prenesla del svojih pooblastil. In v tem delu, se z obveznim članstvom vsekakor strinjam. Predmet in problem, ki je prisoten tudi v današnji razpravi je to, kdo je član zbornice. In tu se žal ni zgodilo to, kar sem sam tudi pričakoval, da bo predlagatelj sprememb zakona, ob usklajevanju zakonskih določil za ustavno odločbo, upošteval tudi številne pripombe, ki so se pojavile in so vsakodnevno prisotne, odkar smo zakon o zbornicah sprejeli in odkar so se zbornice, oziroma se je zbornica tudi ustanovila. Članstvo v zbornici bi moralo biti vezano na dejavnost, ne na lastnino, to je moje mnenje. [[Govorjenje iz dvorane.]] Hvala za medklic. Ni na dejavnost. To lahko dokazujem z večimi razlogi. V gospodarski zbornici seveda, so člani zbornice, delniške družbe in d.o.o.-ji, ki opravljajo neko gospodarsko dejavnost. Nikakor pa ne lastniki teh organizacij. Tudi v d.o.o., kjer so posamezni partnerji lahko s 5, 10%, 20% lastniki tega d.o.o., niso lastniki člani. Isto velja seveda za obrtne zbornice. Za kmetijske ne velja. Jaz se v času od seje odbora pa do danes imel kar vrsto obiskov, takih, ki se čutijo na nek način zelo prizadeti, ker morajo biti člani. Dobil sem tudi nekatera pisma. Zanimivo je in bi bilo dobro da poslušate recimo kdo je in na kakšen način nekdo iz Kopra član kmetijske zbornice. Ima katastrski dohodek, Geza poslušaj malo, da ti bo jasno o čem govorim. Bom počakal. Iz Kopra sem dobil zanimivo eno pismo, kjer se pritožuje nek član kmetijske in gozdarske zbornice, ki ima katastrski dohodek v letu 2002 23 tisoč tolarjev, po nekih olajšavah 17 tisoč, in je lastnik sedmih parcel. V štirih primerih do ene četrtine, v dveh primerih do ene petine. Približno ve, kje te parcele so, kajti izhaja to iz njegovega nekdanjega rojstnega kraja. In se s kmetijstvom nikdar v življenju ni ukvarjal. Je pa član zbornice s četrtinskim deležem v tem notri. In to jaz govorim. Ne more tisti ki je član 10% nekega d.o.o.-ja, član zbornice, ampak je d.o.o. član zbornice. In ne more biti nekdo, ki je solastnik kmetijskih zemljišč do ene osminke, do ene četrtinke, in mu presega to katastrski dohodek obvezni član zbornice. In to je. Naprej. Ko govorite o tem, da pavšalni znesek, ali pa procent od te osnove ne bo pokrival stroškovza izterjavo, oziroma za obračun. Seveda ne. Pa ni dosti tudi 3000, pa ni dosti 5000 v takih primerih. Poglejte, ta šop papirja je pritožba tega istega konkretnega človeka. Po sedmih mesecih je dobil odgovor na svojo pritožbo, da mora v 15. dneh dopolniti In potem je še v 15. dneh od tega dobil odgovor na štirih straneh, podpisan od predsednika zbornice in diplomirane pravnice, vodje pravne službe zbornice, da je njegov zahtevek neutemeljen. Tak postopek stane 50 tisoč, ali pa 100 tisoč, če nekdo najame še recimo odvetnika. Torej, ni vic v tem, da je teh 3000, 2000 preveč ali premalo. Vic je v tem, da naj bi bili po moje člani zbornice tisti, ki opravljajo kmetijsko dejavnost, ki od nje živijo. Od nje živijo člani gospodinjstev, in ustvarjajo nek primeren dohodek iz tega naslova. Hkrati s tem niso člani zbornice pa tisti, ki nimajo nič zemlje, pa kmetujejo. Na primer ribiči, čebelarji, vrtnarji na malih površinah. Teh tu ni. Zato sem jaz zagovarjal, in še vedno zagovarjam, da so lahko lastniki kmetijskih zemljišč manjši, tudi člani zbornice na prostovoljni bazi. In naj bo članarina tudi 5.000 in 6.000 ali 10.000, kolikor je pač kdo pripravljen plačati za prostovoljno članstvo. Ne pa prisiljevati teh 103 tisoč malih lastnikov kmetijskih zemljišč, da morajo biti člani zbornice, v kateri seveda opravljajo in z njo gospodarijo tisti, ki imajo svoj glavni interes. Meni je jasno, da v tej razpravi ne moremo ničesar narediti, ker členi, ki bi to lahko uredili, niso odprti. Zaradi tega se je pravzaprav zgodil ta amandma, da bi izbrisali pavšal in da ga ne bi bilo ter da bi na ta način prisilili tudi tiste, ki pripravljate to zakonodajo, da pripravite novelacijo zakona v skladu s problemi, ki so, ne z direktivo ustavnega sodišča oziroma samo odločbo ustavnega sodišča ni samo odločba ustavnega sodišča problem. Problem je teh 103.000 obveznih članov zbornice, ki ne dosegajo 20.000 katastrskega dohodka in ki ne vedo, zakaj so, in se pritožujejo. Res bi rad vedel, koliko pritožb ste imeli v reševanju - verjetno nobena nibila rešena ugodno, kajti zakon je pač tak kot je - in koliko ti pritožbeni postopki stanejo, pa bomo videli, kje in kaj se splača v tem delu. Ta isti gospod mi je napisal: "Zakaj jaz nisem član tudi obrtne zbornice? Pa imam manjšo delavnico, imam nekaj orodja, včasih naredim ptičjo hišico, včasih popravim kolo, pa nisem član obrtne zbornice." To je podobno kot to, če ima nekaj kvadratnih metrov preveč vrta okoli hiše, pa če je s četrtinami lastnik na nekaterih površinah in na ta način presega cenzus 20.000 tolarjev. Seveda bom zakon podprl, zaradi tega, ker ni rešitev v tem delu ta, da bi danes zakona ne sprejeli, da ne bi omogočili volitev naprej. Vendar če ta problem ne bo rešen, se bomo s temi diskusijami vedno znova srečevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Brenčiča. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Dobro veste, da se v naši poslanski skupini sam kaj dosti ne ukvarjam z vprašanjem, ki je povezano s politiko v kmetijstvu in s stvarmi, ki so vezane na to politiko. Zato se tudi ne bom poglabljal v to, kakšni pogoji, kateri so limiti za članstvo v neki stanovski organizaciji, niti ne v to, da je lastnina tudi breme - to je dejstvo; tisti, ki misli, da je lastnina samo nekaj superiorno "nobel", je v končni fazi kaj hitro sam pri ugotovitvi, da je tudi breme. Vendar pa me ob amandmaju k 6. členu nekaj ne navdušuje in ne razumem vzroka ali namena, zakaj o vprašanju višine limitiranja, zviševanja ali zniževanja zborničnega prispevka zahtevamo v zakonu soglasje vlade. To mi je popolnoma nerazumljivo. Eno ali dve ključni načeli v Evropski uniji, povezani z javnopravnim sistemom, sta v ospredju, in to je subsidiarnost in partnerstvo. In v smislu subsidiarnosti evropske vlade še kako prenašajo določena javna pooblastila na stanovske organizacije [[mi jim pravimo zbornice]] - zakaj? Ker dobro vedo, da prav taka organizacija celo vrsto postopkov in stvari opravlja bolje kot drugi državni organi. Zato z zakonom prenašajo del pooblastil na te organizacije ali zbornice. V skladu z obsegom pooblastil jim tudi zagotavlja iz državnih proračunov potrebnost vseh sredstev za izvajanje teh pooblastil. Da pa so ta pooblastila izvajana kompetentno ali odgovorno, je tudi pogojevano obvezno članstvo. Obvezno članstvo je v nadaljevanju tudi pogoj za avtonomijo, v tem primeru zbornice, in ni važno, katera je to. Ali je to neka kmetijska zbornica ali je obrtna zbornica ali je gospodarska zbornica. To so dejstva. In avtonomija zbornice se kaže v tem, da njeni organi v skladu z zakonom in pravili igre, s katerimi ustanovimo zbornico, avtonomno odločajo o stvareh, ki so povsem njihova izvirna pristojnost. In v to sodi tudi odločitev o višini zborničnega prispevka. Ne razumem popolnega nezaupanja v neko zbornico, pa je to x zbornica. Da ne zaupamo organom, da bodo oni sami v skladu s pravili igre določali višino zborničnega prispevka. Kaj takega je za obrtno, gospodarsko zbornico popolnoma nepojemljivo. Jaz se ne ukvarjam s to politiko, pravim, ampak za mene, kot poznavalca tudi drugih področjih, bolj iz drugih segmentov gospodarstva, je takšen vložek v zakon, da vlada daje soglasje ali celo določa višino zborničnega prispevka, popolnoma irelevanten, popolnoma nekaj, kar ne gre v špil subsidiarnosti, s katero je vlada, državni organi, zavestno prenesel neko odgovornost upravljanja države ali nekega področja, s sistemom javnih pooblastil, na to organizacijo, če ji tudi rečemo kmetijsko-gozdarska zbornica. In jaz tega sploh ne razumem, od kje izvira to strahovito nezaupanje po eni strani v organe neke zbornice, ki smo jim pa z zakonom zaupali del upravnih funkcij države. Tako da jaz tega res ne razumem, zakaj je tak amandma lahko nastal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Alojz Sok želi besedi. Prosim.
Hvala lepa. Še enkrat bom seveda povedal, da je ukinitev pavšala z ekonomsko-finančnega vidika nespametno. Bolje bi bilo, če ste to želeli, da bi dvignili tisti nivo, ki je pač obveza za obvezno članstvo. Se pravi, da bi dvignili katastrski dohodek. Ker bo članarina tako nizka, da se je ne bo splačalo pobrati, potem pa nastane tudi ta zadeva sporna iz pravno formalnega vidika. Ker bo nekdo, člankmetijsko-gozdarske zbornice, z vsemi pravicami, pa zato ne bo v članarini prispeval ničesar. Torej, to je pač, se meni iz teh dveh vidikov zdi ukinjanje pavšala sporno in pač boste vi, ki imate večino odločili. Ampak jaz mislim, da to ni dobro. Prav bi bilo, da bi se pa dobro odločili, ker to bo imelo seveda velike posledice za delovanje kmetijsko-gozdarske zbornice, za naprej, ki je odigrala, prepričan sem, da je odigrala tisto vlogo, morda ne v celoti, ampak v glavnem tisto, za kar je bila ustanovljena. Kar se tiče amandmaja Nove Slovenije k 6. členu. Res je vseeno, če bo pet ali šest članov sveta več ali manj, vendar gre za nekaj drugega. Gre za to, kar je napisalo ustavno sodišče v svoji odločbi. Ustavno sodišče je napisalo, da mora biti na približno enako število članov tudi enako število v svetu. In če rečemo, da na vsakih začetih 3.000, potem to matematično pomeni, da bo tista območna enota, ki ima 3.001 člana, imela dva predstavnika v svetu, tista območna enota, ki pa ima 2.999 članov, bo imela pa enega. Kaj pomeni načelo enakosti? Pomeni, da gre lahko za razliko plus minus 10%. V tem primeru, ki sem ga sedaj prikazal, pa bi lahko šlo za razliko skoraj plus minus 100%. Se pravi, s tega vidika bi bilo dobro besedo "začetih" črtati, ker če rečemo drugače, potem seveda ne more priti do tako velike razlike. Sicer se pa strinjam, da je s samega stroškovnega vidika ali števila članov sveta bolj ali manj nepomembno. Torej, gre pa za uresničitev odločbe ustavnega sodišča in če bi tako ostalo, bi se verjetno zopet lahko nekdo spomnil, pa se ponovno pritožil na ustavno sodišče, ker pač ne sledimo čisto dosledno temu, kar je ustavno sodišče določilo. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj bom dal besedo ministru za kmetijstvo mag. Francu Butu. Prosim.
Hvala lepa. Najprej se opravičujem za odsotnost v začetku, ker smo na vladi sprejemali veliko število uredb, s katerimi smo uveljavili 42 milijard tolarjev subvencij in drugih oblik neposrednih plačil v letu 2004, kar je tretjino več kot lansko leto in polovico tega plača Evropska unija zaradi uspešnih pogajanj. Tako, da smo opravili zelo, zelo pomembno delo, ki bo v veliko korist slovenskemu podeželju in kmetom. Zato se še enkrat opravičujem za odsotnost v začetku. Kar se tiče tukajšnje razprave, seveda ne morem dati stališča vlade, ker se vlada do teh amandmajev ni opredeljevala. Kot minister lahko povem svoje osebno stališče. Vlada je takrat pripravila v osnovnem tekstu 3.000 tolarjev pavšala. Predvidevam, da je vlada zagotovo že takrat izhajala iz dveh izhodišč. Eno je tisto, da naj bo zbornica čim bolj neodvisna, zato da lahko v tistem osnovnem delu opravlja funkcije, ki niso funkcije, podeljene s strani države, ampak zastopstva, ter da ima za to tudi na razpolago dovolj finančnih sredstev, da je tudi finančno neodvisna. Zato je interes države, da so prispevki zbornici - bom tako povedal - dovolj visoki, da lahko zbornica tudi opravlja določene svoje storitve; vse ostalo je pač neke vrste navidezna skrb za kmete in podobno Drugo, iz česar izhajam, je, da je jasno, zakaj osebno menim, da če pač tak predlog ni bil sprejemljiv, da je morda pametno sprejeti amandmaje SLS, ker pač lahko pomenijo neko podobno kompromisno rešitev. Mislim, da se moramo vrniti nazaj na začetek, ko je pred leti predlagatelj predlagal državnemu zboru, državni zbor pa je sprejel zakon o zbornici. Takrat je bilo govora o reprezentativnosti in o neodvisnosti v tistem delu, ki govori o osnovnih funkcijah. Reprezentativnost pa pomeni obvezno članstvo, ki je ena od dveh evropskih kategorij, ki je lastna državam kot so Slovenija, Nemčija, Italija, Avstrija. Ni pa lastna nekaterim drugim, drugačnim državam od Slovenije. Rekli smo pač, da biti reprezentativen pomeni hkrati tudi imeti neko vlogo in mesto v družbi. Biti neodvisen pa pomeni imeti tudi določene finančne vire. Zato mislim, da pravzaprav ni noben greh, če so, če je nekdo v nekem klubu - klub se imenuje lastniki zemljišč in gozdov - je pač v tistem klubu. Če je pač določeno, da v tistem klubu pripadaš nekemu združenju, plačaš temu združenju neko svojo ceno in odškodnino. Potem pa moraš seveda zahtevati, da te zastopajo, povedo in uveljavljajo tudi tvojo voljo. Interes države je lahko samo čim večja finančna neodvisnost s strani zbornice. To pomeni zagotovo ne ravno ukinjanje pavšala, ampak pravzaprav nekaj, kar bo pomenilo nek spodoben vir preživetja zbornice za funkcije, ki niso funkcije, ki jih plačuje država.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite!
Hvala za besedo. Dotaknil bi se treh stvari, ki so bile v razpravi. Prvo - kar je rekel kolega Sušnik in tudi kolega Brenčič - s popravkom amandmaja, ki se uvaja v soglasju z vlado. Tudi sam menim, da dejansko ta del ne sodi in da povzroča manjšo neodvisnost oziroma vprašljivost zaupanja v ta del zborničnega organiziranja. To tudi dejansko kaže odnos večinskega dela slovenske politike in zaupanje do tega dela zborničnega organiziranja. Ampak stvar je takšna, da je v politiki potrebno iskati kompromise. Če tukaj v soglasju z vlado, menim, da bo vlada le toliko prožna, da ne bo onemogočala normalnega delovanja zbornice. Drugo pa - kar je gospa Majnikova povedala v zvezi z amandmajem k 8. členu, da tukaj ne moremo določati višine pavšalnega zneska, ki je določen v 11. členu. Ni res! V 11. členu je določen pavšalni znesek za osebe, za druge osebe, ki so pokojninsko, zdravstveno invalidsko zavarovane. V 8. členu pa se je govorilo o pavšalnem znesku za vse tiste kategorije, ki ne dosegajo 4% katastrskega dohodka. Zato menim, da če tukaj določimo in sprejmemo ta kompromisni amandma na 2000, je še vedno možno v obliki uskladitvenega amandmaja popraviti 11. člen. Se pravi, tudi tam spremeniti določbo, da je med seboj tudi konsistentno. To je minimalen predlog sprejemljivega kompromisa, ki smo ga pripravili v Slovenski ljudski stranki, pripravili tudi zato, da se le najde poenotenje o teh vprašanjih, ki pa dejansko niso predmet prilagoditve odločbi ustavnega sodišča. To vprašanje za ustavno sodišče ni bilo sporno. Tretjič. Menim, da je bilo navajanje kolegice Majnikove v zvezi s porabo stroškov zbornice nekorektno. Ker je navedla, da se večino stroškov porabi za sejnine. V letu 2002 je bilo v kmetijsko gozdarski zbornici porabljenih 19% stroškov za sejnine, stroškov poštnin je bilo 18%, da ne naštevam naprej. Ampak to je v masi stroškov storitev 278 milijonov tolarjev. Se pravi, da ne moremo tako poenostavljeno povedati, da gre večino tega prispevka za sejnine. So še drugi stroški: stroški območnih izpostav, območnih enot izpostav, stroški z informiranjem, ostali stroški, se pravi, poslovanje - telefon, internet, stroški tiskarn, sejni, itd. To je dejansko vse zapopadeno v teh 5, 6%, ki se zberejo iz naslova članskega prispevka. Trditi, da člani, pa naj si bodo tisti, ki imajo KAD-e 500 tisoč, ali tisti, ki ga imajo 21 tisoč, nimajo koristi od zbornice, je dobesedno zavajanje javnosti. Samo tiste storitve, ki jih nudi zbornica preko informiranja preko svojega časopisa že odtehtajo dejansko vplačani vložek članskega oziroma pavšalnega zneska. Če te znižamo na 2 tisoč, iz 3 tisoč na 2 tisoč, se pravi, bodo vsi člani zbornice imeli prej pozitivne koristi negativne koristi. Dejansko menim in predlagam, da v tem prinesli ne delamo lažne skrbi za malega kmeta. Tukaj je dobesedno lažna skrb za malega kmeta, ki lahko v tem trenutku koristi za nekatere politične cilje v določenih političnih strankah. Ne koristi pa našemu kmetijstvu. Ne koristi! Ker kot sem povedal že prej na začetku - moramo v Sloveniji gledati in dejansko pospeševati tako velikega, srednjega in malega kmeta, tudi vikendaša, ki ima toliko zemlje, da je tudi član zbornice in ki obdeluje zemljišče. Če želimo, da bo ta Slovenija še ostala, kolikor toliko obdelana in tudi poseljena. Mislim, da je to ključno vprašanje in da zaradi dveh ali enega tisočaka ne bo pobralo enega kmeta, ampak ga bo pobralo zaradi drugih ukrepov te države ali neprimernih rešitev, ki jih ta država lahko sprejema, in zaradi odnosa do te panoge. Mislim, da je to tisto ključno vprašanje.
Hvala lepa. Gospod Kramberger, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Želel bi samo popraviti navedbo kolegice Lidije Majnik, ki je v svoji razpravi povedala, da zbornica zbere milijardo s članarino in s pavšalnim prispevkom. To ni res! Po novem izračunu bi bilo 770 milijonov, brez pavšala pa okoli 600 milijonov. Tukaj gre za velike razlike. Prav je, da se tudi to zapiše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Džuban, izvolite.
O znižanju in povišanju zborničnega prispevka, ki je v 6. členu, bo vlada soodločala v štirih letih, morda enkrat ali pa še niti enkrat ne. Ker se to verjetno ne bo zgodilo. Sploh pa ne po tem predlogu zakona, ki bo moral biti sprejet in bodo tudi rešitev, o kateri nekateri danes upravičeno govorite, drugačnejše zaradi spremembe KAD in še marsičesa. Vendar je to besedilo, kolega Rokavec, ki ga vi napadate, je podpisal Janez Podobnik in zmenita se prosim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, replika izvolite.
Ne, kolega Džuban. Tudi jaz bi od vas pričakoval korektnost, saj ste v teh pogovorih tudi sodelovali. Namreč, povedal sem, da je v politiki potreben kompromis. Zato ponujamo kot minimum sprejemljivega kompromisa to dikcijo, ki pa ni zrasla najprej na našem zelniku, je zrasla nekje drugje. Ampak, če je potrebno ta kompromis doseči, ga bomo tudi mi upoštevali. Dejansko tukaj jaz nimam problemov v zvezi s tem, kar smo v Slovenski ljudski stranki predlagali oziroma kar je podpisal vodja naše poslanske skupine. Odgovoril sem samo na tisto vprašanje, ki je bilo izpostavljeno s strani govornikov pred menoj, da je dejansko v primerjavi z drugimi zbornicami, to res vprašanje. Ampak če to takšna dikcija potrebuje, da dosežemo minimalen kompromis na tej točki, potem je za nas tudi sprejemljiv.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Spoštovani prisotni. Rad bi se navezal na izvajanje ministra Buta, ko je opravičeval članstvo v klubu. Upam, da vas prav citiram, ko navajam: "če pripadaš klubu, pač nosiš nek strošek." Drži, ampak poudarek je in zelo smiselno je ravno zaradi javnosti, zaradi tega, da ne bi prišli v področje zavajanja, poudariti, da ste rekli, če pripadaš, seveda prav je, če pripadaš, nosiš članarino, ampak omogočimo ljudem, da se odločijo, ali bodo pripadali ali ne. To je osnovna dilema vsaj v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ne in te pripadnosti v temu klubu, uporabljam vaš žargon, uzakoniti oziroma saj je že uzakonjena. Proti temu se borimo v Nacionalni stranki. Skratka, naj imajo možnost, v našem primeru zdaj kmetje, da se odločijo, ali bodo pripadali temu klubu ali ne. To je osnovana dilema. Drugič, glede zavajanja, gospod Rokavec je govoril, da je potrebno ravno v izogib zavajanju poudariti, da imajo člani oziroma kmetje koristi iz naslova omenjene zbornice. Jaz trdim obratno. Jaz pravim da velik del kmetov, torej članov, nima nobene koristi od tega. Popolnoma je nesmiselno, da se midva danes prepirava. Vi meni trdite, da imajo korist, jaz da je ne. Prepustimo to možnost njim samim. Če bodo ocenili, da imajo korist, se bodo včlanili. Če bodo ocenili, da te koristi nimajo, se ne bodo včlanili. Torej je ideja oziroma težnja Slovenske nacionalne stranke, vsaj po moji oceni, popolnoma sprejemljiva. Toliko v izogib zavajanju javnosti in glede poprave gospoda Rokavca in gospoda Buta. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da lahko zaključimo razpravo o 6. členu in amandmajih k temu členu. Odpiram razpravo o 8. členu in opravljenem amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Želi kdo besedo? Ne. Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 9. člen in amandma iste poslanske skupine. Želi kdo besedo? Tudi ne. Razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 21.25 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu ministru in predstavnikoma vlade se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Mi pa bomo nadaljevali ob 14.40 uri, ko bomo prešli na obravnavo 14. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi, gospe in gospodje. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O GLAVNEM MESTU REPUBLIKE SLOVENIJE. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Kolega Miran Potrč, imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Smo pred odločanjem o zakonu o glavnem mestu Republike Slovenije, v tretji obravnavi. Dolgotrajna in tudi zelo polemična razprava o tem zakonu ni bila le naporna. Bila je tudi dobra in koristna. V njej se je namreč potrdilo, da je prav, da tudi v Sloveniji po vzoru večine evropskih držav, nekatere posebnosti glavnega mesta v razmerju do državnih organov uredimo s posebnim zakonom, da morajo ta razmerja temeljiti na načelu prirejenosti, sodelovanju in skupnih interesov, ter medsebojnih enakopravnih pravic in obveznosti. Uresničujejo pa se lahko le dogovorno. Ta načela morajo veljati za vsako mesto in vsako občino v državi, kadar opravlja naloge, ki so nujne za uresničevanje funkcij države. Večinsko - upam - je dozorelo spoznanje, da ta zakon ni namenjen niti privilegijem glavnega mesta, niti da ne more prispevati k nujni dekoncentraciji in decentralizaciji državnih funkcij, predvsem pa ne k bolj enakomernemu razvoju Slovenije. Kakor vsi, tudi predlagatelji tega zakona, priznavamo kot poseben problem in aktualno nalogo slovenske politike ta vprašanja. Toda rešiti jih je mogoče s prerazporeditvijo pristojnosti med državo in lokalno samoupravo, s prerazporeditvijo virov sredstev za odločanje o vprašanjih razvoja in kvalitete življenja z oblikovanjem pokrajin, ki bodo del državnih funkcij prenesla na raven samoupravnega odločanja bolj približanega ljudem od države, pa tudi in predvsem s politiko pospeševanja skladnega, regionalnega razvoja in odpravljanja neutemeljenih razlik v razvitosti in pogojih njihovega preseganja, kar je posebna naloga države. Edino nerazumevanje - upam, da res gre le zato, ki ob koncu zakona še obstaja - je to, da je njegov 1. člen. K njemu sta vložena dva amandmaja. Predlagatelji teh amandmajev po eni strani menijo, da bi z njihovim amandmajem, ki ne določa več možnosti opredelitve, da so v Ljubljani določeni organi, vendar je njihov sedež urejen v posebni zakonodaji, da bi bilo s črtanjem tega omogočeno, da se sedeži državnih organov in organizaciji javnega pomena določajo v področnih zakonih in s tem tudi v ostalih krajih Slovenije. Trdim in prosim kolege, da sami svoj predlog le še enkrat ocenijo, ali je res takšen, kot ga predlagajo, poimensko in z naslovom. Namreč, naš predlog zakona več ne navaja prav nobenega organa ali organizacije in zatrjuje, da so v Ljubljani le sedeži tistih organov ali organizacij, za katere bo tako določil zakon ali drugi akt. To je papopolnoma enako, kot je predlog in obrazložitev njihovega amandmaja. In tudi obratno, da lahko zakon ali drugi akt, kot sedež organa ali organizacije določi torej katerikoli kraj v Sloveniji. Da torej vsebina predlaganega člena že omogoča, da so sedeži drugih organov ali organizacij lahko v drugih krajih Slovenije, če se ta zakon in takšna vsebina 1. člena res v nobenem primeru ne onemogoča. Drugo. Upam, da ni mogoče razumeti, da samo dejstvo, da se opredeljuje, da je Slovenija tudi upravno središče, da je Ljubljana tudi upravno središče Slovenije, pomeni, da s tem želimo centralizirati. Če namreč v glavnem mestu ne bi bil nobeden državni organ in se bi opravljale nobene upravne funkcije, potem pač to ne bi bilo glavno mesto. Če je mogoče bi - torej v zvezi s tem vprašanjem - res želel slišati kakšne razloge, argumente, ne pa zgolj trditve, ki ni argumentirana. Upam torej, da bomo ob ustrezni razpravi odpravili tudi ta nesporazum in da bo državni zbor danes v zadovoljstvo vseh sprejel zakon o našem skupnem glavnem mestu. O glavnem mestu vseh državljanov [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]Slovenije, ne glede na to, kjerkoli po naši lepi domovini prebivajo. Hvala lepa.
Hvala za uvodno razlago, dopolnilno obrazložitev predstavniku predlagatelju. Pozdravljam gospo Astrid Prašnikar, državno sekretarko ministrstva za notranje zadeve in vprašam, če želi besedo. Prosim.
Hvala. Rada bi samo še enkrat poudarila, da se je vlada glede zakona o glavnem mestu izjasnila, da ga podpira. Pri tem je opozorila na nekatere nejasnosti oziroma lepše povedano, podala je nekatere pripombe, ki so bile vse v predhodnih obravnavah tudi upoštevane. Tako da teh zadržkov ni več. Rada pa bi še poudarila, da je vlada v svojem mnenju opozorila na to oziroma izpostavila to, da se s tem zakonom pravzaprav na novo izpostavlja sistem upravnega dogovarjanja in partnerstva. Najprej med glavnim mestom in državo, vendar pomembno se nam seveda zdi tudi to, in tudi državo in drugimi občinami v primeru, ko gre za zagotavljanje pogojev ali za delovanje države oziroma organov, organizacij in drugih predstavništev, kakor tudi, kadar gre za izvedbe posebnih dogodkov, lahko rečemo, v imenu oziroma pooblastilu države in jih lahko opravlja v tem primeru tudi katera druga občina. Tudi ta določba pravzaprav prinaša, kvaliteto v tem dogovarjanju, v tem partnerstvu. Zato je tudi s strani vlade zakon ves čas doživljal podporo, še posebej potem, ko so bile upoštevane tudi pripombe s strani vlade. Hvala.
Hvala, predstavnici vlade. O predlogu zakona v celoti bom dal besedo predstavnikom poslanskih skupin za stališča le-teh. Majde Zupan trenutno ni tu. Bo kdo drug? Mag. Janez Drobnič, stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi! Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije je torej v tretjem branju. To je poskus, da bi uredili razmerja med državo oziroma uredili glavno mesto tako, kot pritiče pravi državi, zlasti pa državi, ki s 1. majem vstopa v združbo Evropske unije oziroma Evropske zveze, kajti postajamo člani te skupnosti. Torej, zakon naj bi urejal razmerje med državo in mestno lokalno skupnostjo. Res je, da je to namen zakona. Vprašanje pa je, koliko so zapisane določbe operativne, da bi to razmerje postalo urejeno. Vsi se strinjamo, če zakon dobro pogledamo, da vidimo, da zakon ostaja na splošni ravni in kot takšen ni najboljši pripomoček za to, da bi razreševali eventualne spore med mestom in državo oziroma celo več, da bi to urejanje postalo lažje oziroma na zgledni ravni. Določbe zakona se sicer nanašajo na protokolarne zadeve, na regionalni razvoj, izrabo prostora, državno upravo, lokalno samoupravo, mednarodne institucije, vendar vse ostaja na dogovorni ravni. Zakon odkazuje na dogovor, ki naj ga skleneta mestna oblast in državna oblast. Kako, na kakšen način, s katerimi instrumenti? Te reči pa v zakonu manjkajo. Ravno tako postopek oziroma instrumenti, kaj se zgodi, če se v nekem postopku nekdo ne odzove na primeren način. Zato se sprašujemo: Kako bomo razreševali nekatere ključne stvari, ki so se v zadnjem času odvijale v mestu Ljubljana? Ali je ta zakon resničen pripomoček, da bi probleme, ki so nastali bodisi pri namestitvi institucij državnega pomena ali pa mednarodnega pomena, lahko rešili. Tudi vsak, ki se ukvarja s temi problemi, se bo vprašal, ali ta dokument, ta zakon lahko pripomore k lažjemu reševanju spornih stvari. Zato bo verjetno še nadalje ostala podoba mesta Ljubljane klavrna. Namesto da bi to postalo moderno upravno, državno, potniško, poslovno središče, bomo ostali na enakem nivoju. Tudi prostorsko-ureditveni načrti v mestu Ljubljana sledijo dejstvom oziroma posegom v prostor. Mestna uprava se pravzaprav odziva na bodisi slabo izvedeno delo v praksi ali pa zadev pravočasno ne ureja, zato da bi se lahko subjekti podredili oziroma umestili v slovenski prostor. Glavno mesto ima simbolni pomen za državnost, zato bi moralo biti v tem zakonu navedeno, katere institucije državnega pomena imajo sedež v mestu Ljubljana. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo in zagovarjamo, da mora biti, kar se tiče parlamenta, kar se tiče vlade, sedež zagotovo v mestu Ljubljana. To ni noben odgovor ali dejstvo centralizacije. Vlada in državni zbor imata simbolni pomen za državnost. Ljubljana je najbolj tipičen, kar se tiče mesta, simbol državnosti. Za ostale institucije pa lahko v smislu decentralizacije zagotovimo prostor kje drugje. Tudi za mednarodne institucije. Ni nujno, da so v Ljubljani. So lahko v Mariboru, Celju ali še marsikje drugje. Vendar pa bi morali biti tiste, ki so ključnega pomena, navedene v tem zakonu. Zakon, njegovo besedilo, setorej dotika predvsem dogovorov med vlado in županstvom. Mislim, da tudi če tega zakona ne bi bilo, ne bi bilo zapletov, če bi bilo razumno ravnanje na strani vlade in na strani mestnih oblasti. Če razumnosti v bodoče ne bo, tudi ta zakon o dogovorih med vlado in županstvom ne bo imel pozitivnih učinkov. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Majda Potrata za stališče Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana državna sekretarka, gospa županja in predstavniki mesta Ljubljana! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je v predstavitvi stališč ob splošni razpravi in ob amandmajih v drugi obravnavi pojasnila svoje poglede na vsebino predlaganega zakona. Vendar se nam zdi zaradi pogostega odpiranja problemov in vprašanj, ki niso povezani s cilji in načeli tega zakona, potrebno ponovno pojasniti, kako gledamo nanj. Predlagatelji zakona so sledili praksi večine evropskih držav, ki imajo v glavnem mestu oziroma prestolnici poseben zakon. Čeprav so različno poimenovani, je iz vseh, ki zadevajo upravljanje glavnih mest, mogoče razbrati, da izhajajo iz določil Evropske listine o lokalni samoupravi, po kateri organi lokalnih oblasti v okviru pravnega reda posamezne države in njene politike avtonomno izvršujejo svoje z zakonom določene naloge. Tako tudi obravnavani predlog zakona uresničuje poseben status mesta Ljubljana, določen v 10. členu ustave v okviru mestne občine. Po mnenju vlade ne posega v ustavni položaj samoupravnih lokalnih skupnosti, ker je zakon mogoče razumeti predvsem kot predpis, s katerim se urejajo odnosi med dvema nosilcema javno upravnih funkcij na območju glavnega mesta. Z njim se zagotavlja medsebojno usklajeno izvajanje nalog mestne občine na eni strani in državnih organov na drugi strani. Prav zaradi tega ne moremo pritrditi tistim, ki menijo, da je sprejem zakona v nasprotju z interesi drugih občin, celo na njihovo škodo. Določbe tega zakona so namreč pravna podlaga za urejanje pogodbenega razmerja med državo in vsako mestno ali ne mestno občino, ki bo in kadar bo izvajala naloge državnega pomena. V drugi obravnavi je bil prvi člen tako dopolnjen, da je sedež državnih organov in organizacij državnega pomena tujih diplomatskih predstavništev, tujih konzulatov, mednarodnih organizacij in predstavništev mednarodnih organizacij določen z zakonom ali drugim aktom. Torej ne gre za samoumevno umeščanje le teh v glavno mesto. Nenazadnje je bil predlog posredovan v presojo vsem 193-im občinam. Na prste ene roke je mogoče našteti tiste, ki so o zakonu posredovale svoje mnenje. Zato je težko pritrditi tistim, ki hočejo sprejem zakona preprečiti. Soglašamo, da je treba prenoviti zakonodajo, povezano z delovanjem lokalnih skupnosti, še posebej tudi financiranje občin. Ko bo to opravljeno, bo število odprtih vprašanj bistveno manjše. Zanesljivo pa tudi vprašanj neskladnega regionalnega razvoja in njegovih posledic v tem zakonu ni mogoče reševati. Neproduktivno se nam zdi nenehno spodbujanje napetosti med mestnimi občinami, zlasti med glavnim in drugim največjim mestom. Tekmovalnost med njimi spodbuja razvoj. Nevoščljivost in alibičnost pa razvoj samo zavirata. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zakon o glavnem mestu Republike Slovenije podprla. Hvala.
Hvala. Na vrsti je stališče poslanske skupine DeSUS. Ivan Kebrič ima besedo. Prosim.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana predstavnica vlade, državna sekretarka! V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije menimo, da Republika Slovenija, sedaj, ko smo samostojni, potrebuje tak zakon, ki bo ustoličil mesto Ljubljana, ki je nekako center. Je tudi v centru, kakorkoli gledamo iz katere meje, oddaljenost. Ustrezna je za vse, ki se morajo po takih ali drugačnih dolžnostih ali nalogah javljati v Ljubljani z ozirom na to, kar je v Ljubljani dosegljivo in v kateri so tisti uradi, od katerih je marsikdo odvisen. V poslanski skupini menimo, da je prav, da - kot imajo druge države po svetu urejeno glavno mesto in da je to urejeno z zakonom - ponavljam in poudarjam, strinjamo se, da je mesto Ljubljana. Bistvo problema nastane, o katerem tudi v poslanski skupini razmišljamo, leži pa drugje. Menimo, da glavnemu mestu pripadajo določene funkcije in za te funkcije tudi mestna občina Ljubljana za glavno mesto republike želi in pričakuje določena materialna sredstva. Že v prejšnjem mandatu, če smem spomniti tiste, ki ste bili takrat prisotni, je bil predlog za glavno mesto Ljubljana in enostavno utemeljitev, da glavno mesto potrebuje določena sredstva že iz naslova, ker ga obiskujejo tujci. Takrat sem nastopil in povedal: niti malo ni potrebno, da dajemo denar zaradi tujcev, dajmo ga zaradi sebe, zaradi nas, in da naj tujci, ki bodo prišli v Slovenijo, čisto vseeno, v katero mesto, to vidijo urejeno, dobro, estetsko, z arhitekturo, z obnovljenimi fasadami, z zelenicami - ne zaradi njih, zaradi nas, ki živimo v tem okolju. V poslanski skupini se strinjamo z glavnim mestom, vendar še enkrat opozarjam na razmišljanje, da prav gotovo kot glavno mesto republike pričakuje, čeprav to še ni jasno nikjer nakazano, če pa beremo medije, pa se že marsikaj sluti in vidi, kam se želi in kaj se pričakuje.In verjetno je, da bo glavno mesto tudi iz državnega proračuna ne samo pričakovalo, pač pa tudi zahtevalo za svojo ureditev, za določene institucije, ki morajo biti v glavnem mestu - tu se popolnoma strinjamo, da bi moral biti in ostati parlament, se pravi, državni zbor Republike Slovenije v glavnem mestu. Prav tako mora biti z ozirom na neposredne povezave med izvršno oblastjo, se pravi, vlado in državnim zborom neposreden stik, zato je prav, da sta obe ti državni instituciji, tako zakonodajna kot izvršilna, v glavnem mestu Republike Slovenije. Seveda pa se postavlja osnovno vprašanje, kaj pa druge institucije, saj imamo še tretjo institucijo, to je sodstvo, pa tudi vse ostalo, kar je vezano po neki logiki, ki pa ji mi nasprotujemo, da ni nujno, da morajo vsi sedeži biti v Ljubljani. Ne menimo namreč, da je z uzakonjanjem mesta Ljubljane kot sedeža oziroma glavnega mesta republike neposredno povezano s centralizacijo ali decentralizacijo, menimo pa, da moramo pustiti odprto in ni treba, da karkoli, razen kar sem dejal, zapišemo v ta zakon, da sta v glavnem mestu Republike Slovenije tudi državni zbor in vlada, vse ostalo pa v ta zakon ne sodi in ni nujno, da se karkoli od tega navaja, niti da se karkoli iz tega, razen teh dveh institucij, izključuje. Zahvaljujem se za vašo pozornost.
Hvala. Franci Rokavec, stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana predstavnica vlade, predstavniki mesta Ljubljana in pa seveda poslanke in poslanci. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke že od samega začetka zagovarjamo stališče, da je primerno, da se status glavnega mesta, ki je eden od simbolov naše državnosti uredi z zakonom. Prav tako podpiramo stališče, daje za učinkovito, ažurno in harmonično sodelovanje med mestno občino in državo smotrno urediti to razmerje z zakonom. Predvsem je smiselno urediti razmerje v tistem delu, ki opredeljuje izvajanje skupnih oziroma med seboj povezanih nalog. Predlagatelj je kot eden izmed namenov zakona opredelil tudi zagotovitev pogojev, potrebnih za nemoteno delovanje državnih organov in tujih diplomatskih predstavništev ter nikakor ne more biti sporno. Pozitivno ocenjujemo določila zakona, ki Mestni občini Ljubljani nalagajo odgovornost, da pri izvrševanju nalog upošteva interes države. Na sejah matičnega odbora in na januarski seji državnega zbora so bile v vroči razpravi izpostavljene dileme o pričajočem zakonu, ali predstavljajo tendence dodatne centralizacije države in ali ima Ljubljana kot prestolnica res priviligiran položaj. Po dejanski oceni zakona, ki je pripravljen za tretjo obravnavo, sledi, da nekatere medsebojne rešitve niso najboljše izpeljane. Predvsem bi pri tem opozoril na zadnjo alineo 3. člena, ki dejansko skorajda v absolutno domeno daje organizacije in izvedbe prireditev in proslav državnega pomena. Verjetno bo praksa pokazala, da bo potrebno nekatere rešitve v nadaljevanju tudi popraviti in dograditi. V poslanski skupini prav tako ob sprejemanju tega zakona ponovno poudarjamo in menimo, da bi bilo modro, če bi določene državne institucije država locirala v drugih večjih mestih v državi in tako na statusni, kakor tudi simbolni ravni pripomogla h krepitvi policentričnega razvoja države, s tem pa smiselno tudi razpršitve določenih državnih institucij v Republiki Sloveniji. Predlog zakona bo poslanska skupina podprla. Hvala lepa.
Hvala. Franc Sušnik, stališče Slovenskih socialnih demokratov Slovenije. Slovenske demokratske stranke, se opravičujem, kolega Sušnik.
Spoštovani podpredsednik, predstavnica vlade, spoštovana gospa županja. Slovenski demokrati bomo glasovali za zakon o glavnem mestu Republike Slovenije. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo že večkrat poudarili, da potrebujemo zakon o glavnem mestu, da pa na žalost zakon o glavnem mestu, ki ste ga v parlamentarno proceduro vložila gospod Miran Potrč in Anton Anderlič, ni zakon, ki bi zadovoljivo rešil oziroma uredil položaj glavnega mesta Republike Slovenije. Povedali smo že, da je po našem mnenju ta zakon prej resolucija kot zakon. Nima potrebne vsebine, ki bi zadovoljivo urejala odnos med državo, državnimi institucijami in Mestno občino Ljubljana. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, da na žalost ta zakon ni zakon, ki bi v skladu z 10. členom Ustave Republike Slovenija zadovoljivo opredelil poseben status Ljubljane kot glavnega mesta v Republiki Sloveniji. Ne glede na navedeno pa bomo Slovenski demokrati glasovali za zakon. Pri tem pa opozarjamo na naslednje pomanjkljivosti, opozarjamo in ne soglašamo z administrativnim določanjem sedežev v posameznih državnih organih in institucijah, ker bi tak način administrativnega določanja lahko pomenil dodatno spodbudo že tako pereči centralizaciji v Republiki Sloveniji. Podpiramo in se zavzemamo za uveljavitev načela decentralizacije funkcij državnega središča. Mnenja smo, da je poskus zakonskega predloga, da uredi odnos države in njenih institucij do glavnega mesta sicer dobrodošel in potreben, da pa rešitve iz zakonskega predloga - kot sem že povedal - niso zadovoljive in celovite. Poslanci poslanske skupine Slovenske demokratske stranke predvsem opozarjamo na nevarnost dodatnega obremenjevanja državnega proračuna oziroma na nevarnost uzakonitve novih poti in načinov financiranja Mestne občine Ljubljana, kar bi samo še dodatno poglobilo že tako nesprejemljivo razmerje med obsegom financiranja Mestne občine Ljubljana v primerjavi z drugimi mestnimi, sploh pa ostalimi občinami v Republiki Sloveniji. To je nesporno nevarnost, ki je evidentna. Zakonski predlog ne razmejuje in ne daje garancije, da se to ne bo zgodilo. Opozarjamo tudi na možnost poseganja in direktnega vmešavanja države v pristojnosti Mestne občine Ljubljana kot glavnega mesta. Ne glede na to, kot sem že povedal, bomo zakon podprli. Mnenja smo, da je omenjeni zakonski predlog obeh predlagateljev tudi odgovor na slab odnos tega državnega zbora do lokalne, do problematike lokalne samouprave, ki je pogojen nenazadnje tudi s tem, da smo v državnem zboru ukinili komisijo, ki bi se kot samostojno delovno telo ukvarjala s problematiko lokalne samouprave. Tudi kot odgovor na to, da pristojna vladna služba ni pripravila ustreznega vladnega predloga, ki bi zadovoljivo in celovito opredelil status in vlogo glavnega mesta v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Sledi stališče poslanske skupine Stranke mladih. [[Ne.]] Še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Podal ga bo kolega Sašo Peče.
Spoštovani prisotni! Prvopodpisani oziroma eden izmed predlagateljev zakona je svojo razpravo začel s pravilno ugotovitvijo, da je bila dosedanja razprava v okviru prve in druge obravnave koristna. S tem se strinjamo, kajti če pogledamo vsebino 1. člena zakona, ki je bil objavljen v Poročevalcu, ter vsebino pripravljenega predloga za današnji sprejem, vidimo, da so bistvene razlike. V osnovni želji predlagateljev zakona, torej Liberalne demokracije in Združene liste, so bilahotenja in težnje po fiksni določitvi vseh državnih organov, tako zakonodajne kot izvršne ter sodne veje oblasti, ter - kar je po naši oceni doseglo višek - tudi sedeži predstavništev Evropske unije in držav. Te napake oziroma hotenja predlagateljev so v sedanjem besedilu, pripravljenem za tretjo obravnavo, odpravljene. Zato ocenjujemo, da je bila razprava resnično koristna, ne pa v popolnosti. Toda napredek v predlogu zakona je dosežen. V poslanski skupini Nacionalne stranke ocenjujemo, da je zakon dosti manj škodljiv, kot je bil v prvotni fazi, da pa so v njem še vedno elementi, ki bodo povzročali nadaljnji centralističen razvoj, ter elementi, ki so v nasprotju s hotenji in težnjami Republike Slovenije, institucij Republike Slovenije po enakomernem celostnem razvoju Slovenije. Toda, kot sem dejal, še vedno sem osebno prepričan, da gre v primeru tega zakona o glavnem mestu žal za škodo ostalih mestnih občin oziroma v škodo drugih delov naše države. Sicer pa se bom zakona dotaknil v pomanjkljivostih, ki smo jih v Nacionalni stranki ugotovili skozi obravnavo. Pri 1. členu, ki ga je bilo možno edinega amandmirati oziroma predlagati dopolnitve, v Nacionalni stranki predlagamo dopolnitev, in sicer z načinom ureditve, kot je ta opredeljena v ustavi Republike Slovenije. Ocenjujemo, da bi, če bi uporabili dikcijo, kot jo predlagamo in v 1. člen zelo skopo zapisali, da je Ljubljana glavno mesto Republike Slovenije, s tem zadovoljili osnovne težnje predlagateljev. Kajti bojimo se, da je obstoječi 1. člen, kot ga navajajo tokrat predlagatelji, preobsežen in po naši oceni poln nepotrebnega naštevanja. Torej ocenjujemo, da je rešitev, ki jo ponujamo, sprejemljiva za državni zbor. Povedanim argumentom ne gre nasprotovati. Po drugi strani še vedno ocenjujemo, da državni zbor v predhodnih fazah obravnave ni našel dovolj modrosti, da bi spremenil 3. člen obravnavanega zakona, ki govori oziroma našteva izvajanje nalog iz pristojnosti državnih organov. Predvsem, po naši oceni, ko je govora o prvi alinei, to je urejanje pogojev za delovanje državnih organov in organizacij ter predstavništev. V nadaljevanju predstavitev glavnega mesta države v protokolarnih in promocijskih zadevah. Po naši oceni sta najbolj sporni v tem momentu v tem zakonu organizacija in izvedba prireditev in proslav državnega pomena. Bojimo se, da bodo kasnejše izpeljave tega zakona ali razumevanje tega zakona pripeljalo do dojemanja situacije kot ekskluzivne pravice mesta Ljubljana do vseh teh nalog. To bo šlo v škodo ostalega dela naše države. Prav tako še zmeraj ocenjujemo, da je slabo oziroma da bi morala biti boljše opredeljena tudi dikcija 4. člena v drugem odstavku, in sicer, da bi morala biti podrobneje opredeljena obseg in lokacija aktov in programov, ki so navedeni v drugem odstavku 4. člena. Torej, da bi dejansko poznalo obseg in lokacijo teh zadev. Kar se tiče 5. člena, torej, naslednjega v zaporedju, pa v Nacionalni stranki ocenjujemo, da bi bilo smiselno, da v kolikor ostane 5. člen in kar seveda bo ostal v predvideni obliki bi bilo pošteno s strani predlagatelja gradiva, da tudi v uvodu, kjer govori o obrazložitvi, opredeli tovrstne finančne posledice, za katere v obrazložitvi govori, da se ne bodo bistveno spremenile v 5. členu. In kasneje v povezavi z 8. členom pa seveda določa, da se ocenijo finančne posledice. Zato bi bilo smiselno vsaj v obrazložitvi predloga zakona tudi s številko opredeliti, kolikšne bodo te finančne posledice iz naslova 5. in 8. člena. Iz navedenega in večkrat povedanega tako iz okvira razprave za prvo obravnavo, kot drugo obravnavo in pa na matičnem telesu ocenjujemo, še enkrat poudarjam, da bi bilo smiselno in pa v smislu politične higiene predvsem pa higiene poskušanja ustvarjanja decentralizacije v naši državi spremeniti predvsem 1. člen. Jaz apeliram državni zbor, da sprejme amandma k 1. členu, najsi bo s strani Stranke mladih ali pa poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Dejstvo pa je, da je po naši oceni še vedno kar nekaj nepravilnosti oziroma slabo opredeljenih zadev v materiji tega zakona in da se bo žal uveljavitev tega zakona poznala na enakomernem razvoju Republike Slovenije na račun škode oziroma na škodo ostalih delov Slovenije. Hvala.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Kolegica Silva Črnugelj.
Hvala lepa, za besedo. Lepo pozdravljeni, predstavnik ministrstva za notranje zadeve, gospa županja, dragi kolegi. Ko so me ob drugi obravnavi nekateri poslanci in poslanke spraševali, kaj sem to mislila, ko sem povedala, da ima mesto verjetno drugačne ambicije in bi zagotovo želela v nekem aktu morda nekatere stvari urediti na tak način, da so odnosi med mestom in državo bolj jasni in vsekakor bolj definirani. Zakaj? Verjetno tudi zato in v letnem planiranju in načrtovanju aktivnosti, ker so nenehni nesporazumi, ki nastajajo na relaciji vlada-država-mesto in predvsem, zaradi tega, ker ima tudi sama kakovost načrtovanja in planiranja dejansko za posledico kakovost izvedbe določenih nalog, akcij in vsega, kar je kot posledica tega. Če sem bolj konkretna. Kot nam je znano, spoštovane kolegice in kolegi, je bila za potrebe zbora in ob nastajanju tega zakona opravljena raziskovalna naloga našega raziskovalnega sektorja, in sicer na temo normativna ureditev glavnih mest. V njej so bila vključena mesta Dunaj, Budimpešta, Bruselj, Lizbono, Helsinki, Luksemburg, Kopenhagen. Po večini imajo v nekaterih državah status glavnih mest tudi nekatera večja mesta, recimo Porto, Lyon in tako naprej. Kot recimo nekatere diskusije, ki so bile primerjane v tem državnem zboru, bi bilo mogoče, da bi mogoče v naslednjem mandatnem obdobju vendarle definirali status večjih mest, kot so recimo Maribor, Nova Gorica, Novo mesto. Kaj je za mene nekoliko bolj ambiciozen pristop pri koncepiranju zakonske podlage? Jasnejši in določnejši pristop. Kaj to pomeni? Da se jasno definira splošno področje, splošne določbe, kaj naj bi opredelilo in opisovalo in kako bi se to delo organiziralo. Kako se tvorijo mestne četrti? Katere izmed teh mestnih četrti imajo poseben status zlasti v glavnem mestu? Katere izmed teh mestnih četrti imajo posebni status, glede na dejstvo, da je večina glavnih in javnih institucij v njih in imajo državni in protokolarni značaj in pomen. Kako in na kakšen način bi se urejale te zadeve? Saj se tudi način in sistem varovanja za te institucije razlikujeta od načina in sistema varovanja za ostale in ostalih drugih mestnih četrti. V tem zakonu bi pričakovala tudi možne druge načine členitve. V splošnem delu bi bile jasno definirane vloga in funkcije župana. Ker je današnja funkcija župana oziroma županje glavnega mesta definirana samo skozi splošno funkcijo župana v zakonu o lokalni samoupravi. Najbolj pomembna pa sta način in mesto financiranja. V posebnih nalogah in funkcijah bi bili jasno določeni funkcija uprave, njena organizacija, način komuniciranja med mestno upravo in upravnimi enotami znotraj mesta pristojnosti in finance. V enem poglavju bi posebej definirali naloge policije, ki ima v mestu čisto drugačno funkcijo v mestu kot na podeželju. Način komuniciranja med mestno upravo in upravnimi enotami se mi zdi toliko bolj pomemben, da se definira v enem od bodočih zakonov. Predvsem zaradi tega, kako in na kakšen način se sklepajo dogovori, kakšna je, recimo, pogostnost dogovarjanja in kakšen je protokol dogovarjanja med njima, zaradi tega, ker je to dejansko zelo pomembno za doseganje določenih zelo pomembnih odločitev zlasti na prostorskem delu in urejanju prostora. Jasno je, da je mnogo tega urejenega v področnih zakonih. Vendar imamo mnogo tega, kar je značilno samo za mesto. Zato je treba vsekakor tudi to napisati: Kako in na kakšen način se odreja red, kateri so posebni varnostni ukrepi, dovoljenja za parade, mimohode, protestne manifestacije, proslave in vse ostale javne skupne izhode in tiste dogodke, ki so vezani na zgodovino mesta Ljubljane na mesto kot glavno mesto in na druge svečane prireditve, katere so vezane na državne praznike in prireditve. Spomnimo se samo, koliko nesoglasij in koliko konfliktov je bilo ravno med mestom in državo, mogoče med vlado, vladnimi komisijami in mestnimi komisijami, ko so se snovale različne proslave, pa ne samo jubilejne, ampak tudi tiste redne letne. Za primer bi rada povedala, da ima, recimo v mestu Pariz župan tudi to možnost in mu je policija podrejena. Za področje splošne in javne varnosti, zlasti za varovanje državnih institucij. V Parizu župan določa tudi višino denarnih kazni za neupoštevanje ukrepov in za vse ostale druge kršitve. Za stroške delovanja policije v Parizu, za namene mesta, krije država, in to je posebej definirano v proračunu in z letnimi pogodbami. Zelo je jasno, zelo je razvidno in ni prepuščeno vsakoletnemu dogovarjanju med bodisi ministrstvom in županstvom. Bilo bi tudi dobro, da bi jasno in določeno opredelili, kaj so izjeme in kdaj so dovoljene pričakovane prekoračitve določenih proračunskih postavk. Koliko je takih primerov, recimo, ko je bodisi Ljubljana alitudi vlada oziroma ko so posamezna ministrstva zaradi nejasno določenih kompetenc in predvsem zaradi nejasno določenih in neupoštevanih pogodbenih obveznosti prekoračila tudi proračunske zneske itn. Zato mislim, da je to pomembno opredeliti, zlasti načinein kako, na kakšen način se to v pogodbenih relacijah določa. Pri nas so nekatere stvari toliko bolj opredeljene že s področno zakonodajo, recimo zakonodajo urejanja prostora, zakonodajo o graditvi objektov, z dolgoročnimi plani in nenazadnje zelo zapleteno zakonodajo za pridobitev soglasij in zakonodajo za prostorsko ureditvene pogoje. Gotovo je, da so ambicije enega mesta, kot je Ljubljana z veliko tradicijo, tudi da so nekatere stvari, zlasti tiste investicije, ki imajo daljšo dobo izvedbe, zelo stabilno definirane. Zaradi nejasnosti in nestabilnosti velikokrat pride do tega, da so nekatere investicije, ali slabo izvedene ali da se velikokrat odloči njihova izvedba oziroma da potekajo javne razprave, ki so večkrat nekonstruktivne, neučinkovite in jalove. Spomnimo se investicije nacionalke, Narodno univerzitetne knjižnice, pa tudi nenazadnje zadnje investicije stadiona, ki vsekakor ni in ne bo samo za Ljubljančane, ampak bo dejansko v prid vseh državljanov Slovenije. Nenazadnje, kako in na kakšen način bi se uredila vloga županov oziroma županj. Poglejte, recimo, v Rimu je župan tudi poveljnik, načelnik in predsednik v predsedujoči pokrajini. Če bomo šli mi v regionalizacijo, bi bilo vsekakor dobro tudi to urediti. Glede tega, kaj vse bi lahko župan še bil in katere vloge in funkcije bi lahko opravljal, bi lahko naštevala zelo veliko, od komunale do zdravstva, glavno mesto ima veliko takih specifik. Vendarle, da strnem samo nekatere osnovne cilje, za katere menim, da so pomembni in so se že do sedaj urejali z nekaterimi področnimi pogodbami. Zakon naj bi uredil določanje urbanega področja, ohranitev in valorizacijo kulturne, arheološke ter umetniške dediščine s posebnim poudarkom na določenih predelih mesta. To je tudi trenutno, sami veste, v fazi potrjevanja sporazuma med mestno občino Ljubljana in ministrstvom za kulturo. Se pravi, da se v praksi nekatere stvari vendarle izvajajo. Zagotoviti je učinkovito varstvo okolja, s posebnim poudarkom na določenih predelih mesta. Zakaj varstvo okolja in čisto okolje? Ljubljana skupaj s svojimi rezervati in vodnimi viri ni tako pomembna samo za meščane, pač pa tudi ne nazadnje za državljane celotne Slovenije. Prilagoditev prometne infrastrukture, zlasti železnice in avtobusa - ne nazadnje morate vedeti, da pride vsakdan v Ljubljano iz okoliških in drugih občin okrog 75.000 drugih občanov. Se pravi, da je tudi tu verjetno na področju prometa nekaj postoriti. Prilagoditev dela v korist delovanja kongresne in sejemske dejavnosti. Ureditev primernega položaja mednarodnihinstitucij s sedežem v glavnem mestu. Naštela sem samo nekatere izmed ambicij, ki bi jih lahko, recimo, uresničili v zelo dognanem in dovršenem zakonu. Ta zakon kaže, kako in na kakšen način smo se sposobni parlamentarci pogovarjati med seboj in koliko smo sposobni doseči konsenz na tem nivoju. Pričakujem in verjamem, da bo državni zbor v naslednjem sklicu nekatere izmed teh zelo ambiciozno naštetih želja uspel dopolniti v tako osnovno opredeljenem zakonu. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima kolega Franc Kangler.
Hvala za besedo. Prav na smeh mi gre, ko sem sedaj poslušal svojo poslansko kolegico Silvo Črnugelj, ki je dejansko izdala skrivnost, kaj se za tem zakonom skriva; pa bom to malo kasneje komentiral. Seveda, sam se zavedam, da ima Slovenija kot država glavno mesto, da potrebujemo glavno mesto in da je tudi potreben zakon za glavno mesto. V ustavi smo zapisali, da imamo glavno mesto, da je to mestna občina Ljubljana. Ne vem, katere pripombe so bile dane s strani vlade, za katere je poudarila, da jih je s predlagateljem uskladila. Ne vem, katere vse so bile tiste pripombe, saj na odboru za notranjo politiko nismo bili deležni kakšnih pripomb. Predstavnica vlade je tudi povedala, da bo s tem zakonom dodelan sistem dogovarjanja in partnerstva tako med mestno občino Ljubljana in državo oziroma vlado Republike Slovenije. Tu se mi postavlja vprašanje, ali to pomeni, da dogovarjanja in partnerstva do sedaj med lokalno skupnostjo in vlado ni bilo? Ali to pomeni,da bomo s tem zakonom dali nekomu privilegiran položaj? Druge mestne občine in vse ostale občine, pa postavili v takšen obupen položaj, kot da so na robu bankrota. Zelo sem razočaran, ker me je marsikdo izmed tistih, ki je podpisal ta zakon imenoval, da sem lokal patriot. Ampak dejstvo je, da me prav nekateri posamezniki, ki delajo politično v tej državi in ki kakorkoli delate tudi v tem državnem zboru silite v to, da razmišljam in delam kot lokal patriot za tisti konec, od koder prihajam. Ali ni en velik privilegij, če si danes doma v prestolnici, v glavnem mestu. Zakaj to govorim? Prav dobro bi bilo, da bi me kolega Potrč poslušal, pa še katera od njegovih kolegic, ker prihajam iz tistega mesta, kjer ima župan Mestne občine Maribor, gospod Sovič, velikeprobleme na področju financiranja kulture. In ne samo župan mestne občine gospod Sovič. Če bi povprašali župana Mestne občine Nova Gorica ali Celje, Ptuj ali Koper, bi imel popolnoma enake pomisleke in poglede, kot jih bom tudi sam predstavil. Ta zakon, ki ga danes imamo pred seboj, bi bil za mene sprejemljiv, če bi sprejeli amandma Slovenske nacionalne stranke ali Stranke mladih Slovenije k 1. členu. Zelo bi bil sprejemljiv, mogoče bi ga celo podprl. Vendar te zanke, ki so notri postavljene in to, kar semslišal danes od kolegice Silve Črnugelj, ki je naštela vrsto nalog, ki jih mora lokalna skupnost peljati, me sili v to, da tega zakona ne morem podpreti. Kolega Potrč, jaz spoštujem vas, kot predlagatelja, prepričan pa sem, da kljub lokalpatriotizmu, ne storimo popolnoma nič, da bi pripeljali v ta državni zbor zakon o financiranju mestnih občin. Na ta način bi lahko tudi pomagali vašemu, našemu, mojemu županu, Borisu Soviču iz Mestne občine Maribor, iz mestne občine Nova Gorica, Celje in še kje drugje. Vsi se dobro zavedamo in vemo, na kakšen način se financirajo občine, to je skozi dohodnino in izravnavo. Ali je vseeno, če človek v mestu Maribor zasluži 100 tisoč osebnega dohodka, če, pod velikim vprašanjem, v Ljubljani, kjer so vse ustanove in vse institucije in jaz se zavedam, da vlada, državni zbor, ministrstva morajo biti v Ljubljani in naj bodo v Ljubljani, pa je nadpovprečni osebni dohodek in je priliv v mestni proračun dosti večji kot pa v eni izmed mestnih občin, kot je Maribor. Za primerjavo, kolega Potrč, da boste slišali. Mestna občina Maribor zbere komaj 19 milijard proračunskih sredstev. Mestna občina Ljubljana 61. In prav je, da jih ima 61, ne nasprotujem temu, hvala bogu, vendar je treba zagotoviti skozi zakon financiranja mestnih občin, da bomo tisto kar smo že enkrat v državnem zboru sprejeli, tudi zakon o skladnejšem regionalnem razvoju, in na pravičen način razdelili in to ne samo mestnim občinam, ampak tudi vsem ostalem občinam. Tu pa prihajamo do velikega razhajanja. In moje mnenje je, če danes živiš sredi prestolnice, sredi glavnega mesta je en velik privilegij predvsem kar se tiče brezposelnosti. Včeraj smo govorili pri zakonu o lokalni samoupravi. Veliko razpravljavcev iz vseh strank je opozarjalo na nekatere razlike, ki prihajajo med enim ali drugim centrom. Tudi sam sem na zadnji seji v ponedeljek postavil poslansko vprašanje, ker prihaja celo do razlik v dveh avtonomnih popolnoma samostojnih organizacijah, kot sta Univerza Maribor in Univerza Ljubljana, tam torej kjer se delijo sredstva, kjer so raziskovalni sektorji, kjer se imenujejo razni predstavniki [[iz Univerze Ljubljana je bilo 48 imenovanih, iz Univerze Maribor pa 4]] . In če gremo pogledati Občino Pesnica, Krajevno skupnost Pernica ali Jerenina ali Jakob ali Pesnica, kjer je najbolj prisotna brezposelnost, je recimo Združena lista kar močna v tej občini. Ali boste, spoštovani kolegi predlagatelji, v tem mandatu še tudi pobrigali in poskušali poskrbeti, ali bomo poskušati prilagoditi razvoj, skladnejši razvoj, vseh mestnih občin z razvojem v samem glavnem mestu oziroma Mestni občini Ljubljana? Odveč je, da to govorim, ker očitno naletimo na gluha ušesa, vendar bom podprl amandma k 1. členu, ker mislim, da je zelo pomemben. Od tega bo tudi odvisno ali bom sam podprl zakona ali ne. Apeliram pa na kolegico Potrata, ki maha z roko, kot da ji je vseeno kaj se dogaja z njenim, mojim županom v Mestni občini Maribor gospodom Sovičem in z vsemi ostalimi župani v mestnih občinah po Sloveniji, ki se srečujejo s problematiko financiranja mestnih občin. To je resen problem. In te razlike bo potrebno zmanjšati na takšen ali drugačen način in tu pričakujem vašo podporo tudi podporo vseh tistih poslancev, ki prihajajo iz Mestne občine Ljubljana. Rad bi to doživel v tem mandatu in rad bi doživel tudi da recimo selimo glede na 1. člen kot je kolega Potrč v drugi obravnavi zatrdil, da bi bil pripravljen podpreti, da selimo nekatere institucije izven Ljubljane širom po Sloveniji. Pa dajmo državni svet v Celje, pa dajmo ustavno sodišče v Koper, pa dajmo vrhovno sodišče v Maribor, imajo prostor, sprejmimo zakon. Jaz ga bom napisal, ga bom predlagal. Še enkrat pravim, nimam nič proti Ljubljani. Sedaj pa bi rad povedal bistvo, to kar me je najbolj zbodlo in kar je naštevala kolegica Silva. To pa so vodni viri, ki so pomembni za celotno državo ne samo za mesto Ljubljana. V kateri občini pa niso vodni viri pomembni za celotno državo? Ali to pomeni, da lahko zdravo vodo pijejo samo v Ljubljani, vsi ostali pa lahko pijemo s takšnimi ali drugačnimi kemikalijami? V vsaki občini je pomembna voda za državo. Stadion, ste omenili kolegica Silva, stadion. Stadion ste omenili. Ali je sramotno to, čerečemo, nacionalni stadion naj bo v Celju, kjer ga je župan občine Celje, gospod Bojan Šrot z občinskim svetom dogradil, zgradil brez večjih podpor države. Ministrstvo za šolstvo, kolikor mi je znano, je nekaj pomagalo, ampak v malem procentu. Ali je to problem za to državo, da se nekdo iz Ljubljane ali iz Maribora pelje v Celje na tekmo? Ali mora obveljati to, kolegica Silva, kot je pred leti dejal predsednik nogometne zveze, dokler bo on predsednik, bodo vse tekme v Ljubljani. Omenili ste avtobusno postajo. Katera mestna občina pa nima avtobusne postaje, kamor se vozijo ljudje iz drugih občin v tisto mesto. Tisti ljudje tudi zapravljajo denar, hodijo po nakupe v mesto, v tiste trgovine. Ne strinjam se z vami kolegica Silva, da je to ena izmed tistih malih, katere bi vi radi skozi zakon o glavnem mestu spravili skozi. To ste dejala. Dejala ste železniško postajo. Več mestnih občin ima železniško postajo. Ne more biti Ljubljana prioriteta ali pa imeti priviligiran položaj zato, ker je glavno mesto, da bo železniška postaja pod posebnim okriljem financirana ali sofinancirana s strani države. Za mene so vse tri železniške postaje ali pa štiri v mestnih občinah, peti, pa še mogoče v kateri, tudi v Mariboru, v Celju in v Murski Soboti popolnoma enake kot v Ljubljani. Ljudje se vozijo, prihajajo, odhajajo in to ne sme biti razlog tega. Infrastrukturna železnica je državna, in to je drugi problem. Vas povabim v Maribor, pridite si pogledati našo mariborsko železniško postajo, pa si oglejte vašo v Ljubljani, ki je prav lepa v marmorju, pri čemer pri nas je v zelo slabem stanju in upam, da bo deležna, glede na to, da Maribor s Šentiljem je bil zmeraj, vrata ali vhodna vrata v Evropo, tako za Balkan, tako za vzhod ali zahod. Ena izmed največjih vrat. S takšnimi pogledise ne morem strinjati z vami. Verjamem, da je problem v Ljubljani, v dogovoru znotraj ljubljanske politike, kako in na kakšen način priti do nogometnega stadiona. Ampak to ni problem glavnega mesta, ta nacionalni stadion. Druge pa tiščite na stran, zato ker če ni v Ljubljani je vse narobe. To se vidi pri kadrovski politiki te vlade, ki sem jo večkrat opozarjal, tudi predsednika vlade, tudi pri kadrovanju v nadzornih svetih in še bi lahko našteval. Verjemite mi, da smo zelo občutljivi. Nekateri prihajamo izobčutljivega območja, kjer mestne občine ne morejo več dihati in ne živeti. Moj župan, Boris Sovič, ima velike probleme pri sestavi proračuna mestne občine Maribor, tako na kulturnem na infrastrukturnem in še na katerem drugem področju. In še enkrat apeliram na vas, da poskušate vsaj ta amandma k 1. členu sprejeti. Za mene je jasno, še enkrat poudarjam, da je glavno mesto Ljubljana in naj to tudi ostane. Naj v Ljubljani ostane državna uprava, vsaj tista, kot jo sam razumem, vlada, ministri, ministrstva, da naj v Ljubljani ostane državni zbor. Nekatere institucije pa se lahko selijo širom po Sloveniji, zlasti nekatere državne agencije, ki so jih ministrstva ustanavljala za potrebe Evropske unije. Slovenija je tako majhna - če lahko v Nemčiji kompletno vladoin državni zbor selijo iz enega velikega mesta v drugo veliko mesto in ustavno sodišče preselijo izven glavnega mesta, upam, da to ne bo problem tudi v tej naši mladi državi. Zato še enkrat apeliram na vas, podprite amandma poslanske skupine Stranke mladih Slovenije ali Nacionalne stranke k 1. členu, saj to ne bo katastrofa za ta zakon. Na tiste, ki pa mislite, da se za tem zakonom skriva kaj drugega, pa apeliram, da javno in glasno več o tem ne razmišljate. S tem vnašate nestrpnost in nemir med nas, poslance, ki prihajamo iz tako občutljivih in različnih koncev Slovenije. In prav vse vabim, naj gredo na Dolenjsko, Primorsko, v Prekmurje, na Štajersko ali Koroško, da si malo pogledate kraje, ki so zelo, zelo zapostavljeni.
Kolegica mag. Majda Potrata ima repliko.
Hvala za besedo. Gospod Kangler, ne vem, s čim sem si zaslužila tolikšno vašo pozornost, da je vsak vaš redek obisk v tej sejni dvorani pospremljen z omembo mojega imena. Teorija o razumevanju neverbalne komunikacije je zelo bogata in s svojim govorjenjem dokazujete, da znate brati moje misli. Dovolite, da vam pojasnim. Zamah z roko zagotovo ni pomenil neupoštevanja mesta Maribor in neupoštevanja ter nespoštovanja župana mestne občine. In bi prosila, da to korigirate v svojem dojemanju. Hvala.
Hvala. Kolega Kangler.
Ne bom repliciral, pač pa samo pojasnil kolegici Potrati, glede na to, da je ona mene izzvala na eni izmed zadnjih sej v zvezi z nekimi simpatijami ali pa da sem simpatičen. In sedaj povem, da je verjetno to posledica tega, da mi večkrat njeno ime ostane v ušesih in da ugotavljam, da je treba tudi koga izzvati, da začne naglas razmišljati.
Kolegica Silva, imate repliko?
Hvala lepa. Se opravičujem, ker sem ta medsebojni "epp" med kolegico Potrato in Kanglerjem prekinila. Pa vendarle, gospod Kangler, opravičujem se vam, da ste nekatere moje želje in vizije, pa tudi nekaterih drugih, tako dojeli, da ste imeli občutek, da je mesto Maribor ogroženo. Ampak danes govorimo o glavnem mestu in govorimo o zakonu o glavnem mestu in nekako smo po sedmih ali osmih letih vendarle dosegli, da je toliko napisanega in zato smo prispevali kar dosti energije in želje. Glede vodnih virov bi se opravičila. Ljubljana pač leži med dvema sotočjema Sore in Save, Ljubljanice in Save. In to tudi nekaj pomeni, nimamo Drave, pa vendarle mislim, teh vodnih virov je kar nekaj in se dejansko skozi Ljubljano preteka kar veliko vode, takšne in drugačne. Če ste me napačno razumeli, se dejansko opravičujem. Glede zakonskih določil in vseh tistih pogodbenih izvedb, ki utegnejo biti posledica tega zakona, jaz globoko upam, da bo diskusija, ki smo jo pač v tem državnem zboru imeli v zvezi s tem zakonom, dejansko doprinesla, da bodo tudi vladni uradniki in nenazadnje tudi mestni uradniki uspeli zbrati toliko pozitivne energije, da bodo na nekaterih poudarkih in projektih presegli vse konflikte in vendarle prišli do nekaterih dejansko dobrih rešitev. Hvala lepa.
Gremo naprej z razpravo. Kolega Roman Jakič dobi besedo, da nadaljujemo z rednim delom razprave. Prosim.
Hvala za besedo podpredsednik. Gospa županja, kolegice in kolegi. Vedno, ko nanese beseda v tem zboru na Ljubljano, me silite, da bi se moral sramovati, da sem Ljubljančan, pa se ne, nasprotno. Prav tako sem ponosen, da živim v Ljubljani kot Rudi Moge, da živi v Mariboru, ali pa Dorijan Maršič, da živi v Kopru. In res, Ljubljana v resnici nudi določene privilegije nam, ki živimo v Ljubljani. So pa tudi hendikepi. Gospod Kangler, mlade družine v Mariboru, na primer, lahko za kvadratni meter zazidljive parcele plačajo od 100 do 150 evrov, v Ljubljani zazidljiva parcela stane med 350 in 450 evri. Ampak to intermeco. Mesto Ljubljana je v resnici dober gostitelj vsem drugim in seveda vsem nam. Če temu ni tako, potem je v resnici treba sprejeti ponujeno rokavico gospoda Šrota. Nenazadnje smo danes slišali za stadion, slišali smo oziroma vemo, da je atletski stadion, prepoznan, kot državni objekt, v Celju in tudi Vid Kavtičnik ni daleč, kot najboljši rokometni igralec Slovenije. In se preselimo tja. To je bilo seveda povedano v šali, ker mislim, da se je tudi gospod Šrot šalil, ko je rekel, da bi državni zbor preselili v Celje V torek sem bil v Bruslju soudeležen sestanka evropskih parlamentarcev in opazovalcev z župani zbranimi v Evro city. Tako se imenuje, ker so tu vsi župani oziroma vsa glavna mesta in pa 95 drugih mest Evropske unije. In seveda med njimi sem malo pogledal nekaj glavnih mest ima zakon. Predvsem so se pa vsi strinjali, tudi župani tistih majhnih mest, da so v glavnem mestu sedeži državnih organov, organizacij, tujih diplomatskih predstavništev in mednarodnih organizacij. Zato ne vidim ali pa se čudim, da pri razpravi vedno rečemo, podpiram ta zakon, ampak in potem se naštevajo neka, po meni, vrsto pomislekov. Nekateri pomisleki so seveda upravičeni, ampak vrsto, vrsto pomislekov, ki imajo za osnovo, po mojem prepričanju, nek neizčrpen vir ljubosumja, ki je iracionalen. Jaz ne morem pomagati, če je Ljubljana glavno mesto in ni Maribor, razen če se seveda ne odločimo. In zato tudi te primerjave, ki jih je gospod Kangler danes govoril se mi zdijo nekorektne, ko govorijo po absolutnih številkah. Res je. Mesto Maribor zbere 19 milijard, mesto Ljubljana zbere 60 milijard. Ampak, istočasno pa ne pove gospod Kangler, da v mestu Ljubljana živi 2,17 krat več prebivalk in prebivalcev. V vsakem primeru, jaz bom podprl predlog zakona, kot je napisan iz preprostega razloga, ker ne vidim strahov o katerih se je leta, odkar je zakon o glavnem mestu v proceduri, razpravljalo. Iz tega vidim, da je Ljubljana glavno mesto in upravno središče Ljubljane. V dogovoru med državo in mestom Ljubljana bo potrebno urejati pogoje za delovanje državnih organov in organizacij ter predstavništev za opravljanje nalog pomembnih za razvoj glavnega mesta, predstavljanje glavnega mesta in države v protokolarnih in promocijskih zadevah. Nenazadnje tudi Ljubljana ni sama protokolarna, Brdo pri Kranju je večkrat prostor, kjer se ti protokoli odvijajo. Predstavljanje glavnega mesta države v zadevah meddržavnega in mednarodnega sodelovanja ravno zato, ker so mednarodne institucije izbirajo in tukaj in ne moremo zapovedati tujim diplomatskim predstavništvom, da naj gredo v Celje ali Maribor, ker tudi mi svoja diplomatska predstavništva odpiramo v glavnih mestih tujih držav, zato ker so v glavnih mestih tujih držav diplomatska predstavništva in sedeži državnih organizacij in pa organov. In iz tega zakona seveda vidim, da se bomo v zvezi prostorskih aktov in razvojnih programov države in mestne občine morali še dogovoriti. Ker so tudi prioritete mesta Ljubljana včasih ustavljene zaradi prioritet države po izgradnji, ne vem nekih državnih objektov, čeravno bina primer v Ljubljani mnogo bolj potrebovali stavbne enote oziroma stanovanja, ki jih je v Ljubljani premalo. In seveda iz tega zakona, iz 6. člena vidim, da se bomo pogajali ali pa dogovarjali na področjih varstva okolja, rabe prostora, javne varnosti, prometne varnosti, mestnega prometa ecetera, ecetera. Hvala.
Kolega Kangler, izvolite.
Repliciram zato, ker me je kolega Jakič imenoval s priimkom. Mislim, da imam pravico do replike predsedujoči. Pa ne želim reči to kolegu Jakiču, ampak ponavadi tako, ko stopiš mački na rep, zacvili. Ampak kolega Jakič jaz se popolnoma strinjam z vami, kar ste povedali. To sploh ni bilo sporno. Jaz sem tudi povedal, da se zavedam tega, da vladne ustanove, tudi veleposlaništva, konzularna predstavništva in vse ostalo imamo v Ljubljani in morajo biti tukaj, v glavnem mestu. To sploh ni sporno. Repliciram pa vam v tem delu, ko ste rekli, da si mlada družina v Mariboru lahko kupi za takšen tolar, kvadratni meter stanovanja v Ljubljani je pa takšen. V Ljubljani si mogoče lahko kupil, v Mariboru pa sploh ne. Ker v Mariboru zasluži mlada družina komaj za preživetje kolega Jakič. Ker so plače, če jih primerjate, dajte si vzeti statistične podatke, pa si primerjate, kolikšni in kakšniso osebni neto prejemki na prebivalca v Ljubljani ali bilo katerega drugega mesta, da ne bom spet rekel Maribor, v Sloveniji. In kakšna je brezposelnost, 20% v Mariboru ali 25 ali 23% v Rušah ali v Šentilju, vse okoli Maribora. In potem, kdo si lažje kupuje in na kakšen način. Je pa res, da se je tudi z vaše strani potrebno vprašati, zakaj je Ljubljana tako draga. Stanovanja so dražja v Ljubljani in nekatere storitve dražje od vseh ali pa večine evropskih večjih mest, zato ker se preveč koncentrira kapitala, gospodarstva in politike na enem koncu in vse sili v en konec, v en center in cene na ta način rastejo in bodo še rasle, dokler se ne bo pričela decentralizacija v tej državi, malo bolj aktivna kot sedaj.
V nadaljevanju bi pozval vse razpravljalce, da se vrnemo k zakonu. In dajem besedo kolegu Sašu Pečetu.
Jaz mislim, da smo se skozi razpravo v zadnjih nekaj momentov, dotaknili prave poante tega zakona. Po moji oceni gre zakon na škodo preostalih delov Slovenije ravno skozi pasivnost do problematike drugih koncev in ravno to se pozna. Dva govornika pred menoj, gospa Črnugelj in gospod Jakič, sta izpostavila dilemo, da govorimo o Ljubljani in da ne smemo mešati ostalih koncev naše države. Ravno to je problem. Zaradi tega, ker moramo vedno iz besed izničiti oziroma izvzeti ostale konce naše države. Prav tako moram izraziti svoje strinjanje s kolegom Kanglerjem. Res je sramota, da nekdo trdi, da je problem pitne vode izključno problem Ljubljane, kot da drugje tovrstnih osnovnih življenjskih potreb nimamo. In mislim, da bi se morali najmanj kar je, opravičiti. Tudi vsi ostali imamo enake probleme z infrastrukturo, ali čim drugim. Dejstvo pa je, da ta država nima oziroma ne pozna prioritet zakonodaje. Vemo, da je v lokalni samoupravi področje mestnih občin popolnoma nedorečeno, ampak ker je politiki v določenem momentu ustrezalo, da reši izključno vprašanje glavnega mesta Ljubljana, kateremu noben ne zanikata njegov status, smo prišli na to, po moji oceni, akrobatsko dogajanje. Ob vsem tem pa puščamo ob strani vso statistiko, ki bi izkazovala kaj je prava prioriteta te države. Nikoli ne predlagatelji ne v razpravi, razen z izjemo gospoda Kanglerja, niso govorili o regijskih razlikah, o regijski statistiki, ki po eni strani izkazuje tako plače, socialno bedo in vse ostale kazalce. Tudi ne razvojni statistiki, razvojnem potencialu in o tem koliko ta država vlaga v posamezne regije, kakor seveda tudi ne o institucijski statistiki. Po naši oceni oziroma po poznavanju te statistike je izključno na vrhu, torej v pozitivnih kazalcih, mesto Ljubljana. Zato, ker državni zbor in vlada Republike Slovenije vodita pasivno politiko do drugih koncev naše države. Vesel sem, da nas je vsaj nekaj poslancev iz drugih koncev Slovenije, ki ime svojega kraja upamo izpostaviti. Dejstvo pa je, da v tem državnem zboru več kot tričetrt krajev niti enkrat še ni bilo izpostavljenih, ker sledijo vladni politiki, pasivnosti posameznih koncev, ker sledijo politiki gospe Silve Črnugelj, ki vidi problematiko pitne vode izključno v Ljubljani. Rad pa bi izpostavil željo, če je lahko politika Združene liste socialnih demokratov prizanesljiva do drugih mest, če se zave obstoja drugih mest. In v povezavi s tem, ko je govora o spoštovanju županov posameznih mest, ja, tudi moj župan je gospod Boris Sovič, toda osebno ocenjujem, da se spoštovanje do Soviča oziroma do župana in spoštovanje do posameznega mesta lahko v prvi fazi izkazuje na ta način, da se enako govori takrat, ko je človek v svoji okolici, in takrat, ko je v tem državnem zboru v Ljubljani. Toda vse prepogostokrat prihaja do teh razlik v zagovarjanju določenega stališča, ko si v določeni lokaciji, ko pa si v Ljubljani, pa je to stališče popolnoma nasprotno. Predvsem pa bi se rad navezal, ker mislim, da je, nezavedajoč se sicer, delno pravilno prišel do ugotovitve kolega Jakič - poudarjam, verjetno nezavedajoč se. Res je, cenovne razlike tako v ceni zemljišč kot v ceni nepremičnin, in to ni edino, problematika je tudi na področju parkirišč, so v Ljubljani izjemne. Cene so visoke, tega se zavedamo vsi. Ampak ravno to počnete s tem zakonom in s tako regijsko politiko, kot jo uvaja Liberalna demokracija ob pomoči Združene liste socialnih demokratov. Toda ob vsem tem je treba upoštevati še nekaj - vam v razlago samo glede prvega dela, kolega Jakič, mi uzakonjamo, da so vse institucije v tem mestu in zemljišča dosti višje ocenjena in ovrednotena kot na drugih koncih države. Ampak tu je tudi vprašanje, in to zelo pomembno, vprašanje kupne moči. In to je problematično vprašanje. V Ljubljani je kupna moč mnogo močnejša kot v drugih koncih, in to izkazuje bedo naše države, kajti ne zavedamo se, kaj počne en sam zakon. Zakon o glavnem mestu, kot ste ga predlagali za prvo obravnavo, ki je uzakonjal sedež vseh institucij v tej državi, bi še bolj dvignil ceno vseh zemljišč in omogočilo še večji standard življenja v Ljubljani. Toda zanemarjamo druge konce in to je problematika tega državnega zbora. Po naši oceni gre za veliko več kot zgolj za vprašanje statusa glavnega mesta v povezavi z zakonom o glavnem mestu. Status sam niti ni pomemben. Status sam ima Ljubljana že opredeljen v ustavi Republike Slovenije in tega se zavedamo dejansko vsi. Ampak gre za aktivnosti, ki spremljajo ta status. In kar je še huje, gre za pasivnost te politike do drugih koncev naše države. In dokler se ne boste zavedali tega in dokler se boste posamezniki sramovali, da prihajate iz drugih koncev in na občinskih svetih Mestne občine Maribor zagovarjali stališča, ki ustrezajo mestu Maribor, ko pa pridete v Ljubljano, pa boste delali čisto drugače, toliko časa ne bomo naredili tega, kar nas bi pripeljalo k resnični poti za vzpostavitev enakomernega razvoja v tej naši državi. To bi moralo biti v interesu vseh nas. Hvala.
Dve repliki imam najavljeni. Roman Jakič.
Samo popravek navodila. Mislim, da gospod Peče zavestno ni hotel razumeti moje razprave. Jaz sem govoril o zakonu o glavnem mestu Republike Slovenije in ne o zakonu o skladnem regionalnem razvoju v katerem je potrebno rešiti vsa vprašanja, ki jih je kolega Peče navedel. In seveda tudi ni prav in je treba popraviti ta navedek. Ta zakon ne uzakonja, da so vsi sedeži državnih organov vmestu Ljubljana. Če bi gospod Peče pogledal do konca 1. člen, bi videl, da piše: "Če tako določa zakon ali drugi akti." In v tem državnem zboru smo že nekaj državnih organov oziroma sedežev državnih organov z zakonom oziroma z akti prenesli izven mesta Ljubljane.
Hvala. In še kolegica Silva Črnugelj.
Se odpovedujem, ker je kolega Jakič že povedal. Hvala lepa.
[[...]]še ni razlog za repliko na repliko. Kolegica Silva Črnugelj, imate repliko?
Sem povedala, da se odrekam repliki, ker je gospod Jakič vse povedal.
Nadaljujemo z razpravo. Mag. Janez Drobnič.
Očitno se bo sedaj razprava nadaljevala v smeri zagotovitve skladnega regionalnega razvoja, govorimo pa o glavnem mestu države. Poslanski kolega gospod Kebrič je govoril o priložnosti za mesto, da ne bomo razmišljali o tem, da damo predvsem priložnost za tujce. S tem, ko zagotovimo dobre servise v Ljubljani, dobro ponudbo za mednarodne insitucije ali pa kjerkoli drugje, bomo seveda v največji meri koristili našim državljanom. Takšen je pač princip, pravi princip gledanja na razvoj, da ponudiš dobro za tistega, ki prihaja in on ti bo dobro plačal. Topomeni tudi hotelske usluge, to pomeni tudi nakupovalne usluge, železnico, mestni promet, tramvaj, upravno središče z železnico in še marsikaj. Tako, kot je gospod Kangler rekel, Maribor ima v redu železniško postajo, Ljubljana je nima. Mesto Ljubljana nikrivo za to oziroma Maribor ni kriv za to, da Ljubljana nima dobre infrastrukture. Ravno tako ni Ljubljana kriva, da je v Mariboru marsikaj narobe, ampak je uprava tam kriva za to. Ravno tako ni celjski župan kriv za to, da nimamo v Ljubljani stadiona, ampak je mestna oblast. To je vendarle logično, kdo koga ogroža. In nenazadnje, če iz neke regije ali iz nekega mesta ni poslanca v državni zbor, še ni rečeno, da bo tisto mesto zapostavljeno. Kar poglejte Novo mesto. Nima poslanca in v strukturi državnih pomoči je najslabše zasedeno, torej ima najmanjši pritok sredstev, pa je vendarle pokazalo to elastičnost in razvojni potencial. Maribor pa pred desetimi leti 12 milijard v TAM, poslanci so to izglasovali. Kje je tisti denar ostal? Čez mejo, nekje v Klagenfurtu. To pomeni, država ne skrbi za infrastrukturo, kot so ceste, železnice in tako naprej. Seveda je pa pomembno, da se postavlja tudi skozi takšen zakon možnost, da imajo kakšni centri ali mednarodne institucije mesto v drugih mestih in to moramo tudi v 1 členu zagotoviti. Simbolni pomen mesta Ljubljane pa se zagotovi skozi najpomembnejše tri ali štiri institucije, torej vladne in pa državni zbor. Ostalo pa seveda, glede na potrebe, glede na racionalnost, glede na smiselnost, smotrnost, kulturne značilnosti, pa ne vem, kaj še vse, se jih postavlja lahko tudi na drugi konec, ali v druge kraje, kar bo zagotovilo tudi v tem smislu skladen gospodarski razvoj. Kot smo videli tudi iz predstavitve kolegice Črnugelj, mislim, da ji ne bo potrebno replicirati. Navedla je ogromno nalog, ki jih je potrebno izpeljati. Skozi ta instrument, kot je ta zakon, jih ne bomo mogli dobro izpeljati, ker nima za to potrebnih orodij. To je bolj deklaracija, navodilo o sodelovanju med mestom in državo. To ni zadostni pogoj, da bi se nevralgične točke države, ki so povezane z mestom Ljubljana razreševale. Konec koncev se je pokazalo tudi pri umestitvi umetniških akademij. Ker ni za to zadostnega prostora, ker ni zadostnih kapacitet, ki bi jih morala Ljubljana imeti in si jih zagotoviti v okviru prostorskih načrtov. Seveda nima kaj ponuditi. In potem je predlog s strani Domžal, da se to zagotovi v Domžalah. Nimam nič proti, ampak na tak način lahko mesta tudi tekmujejo med seboj, kdo lahko kaj ponudi, tudi v smislu kadrovskega potenciala, prostorskih načrtov in še marsičesa drugega. Ta zakon bi bilo potrebno sprejeti. Na žalost je pa prazen in verjetno ne bo nobene koristi, pa tudi ne škode, če ga bomo sprejeli. Še eden verjetno v množici tistih, ki ne bodo za slovensko državnost ali pa slovensko glavno mesto kaj prispevali k boljšemu rezultatu.
Hvala lepa. Kolega Bojan Kontič. Ivan Kebrič nimate besede. Ni replike. Bojan Kontič ima besedo.
Opozarjam samo, da moj čas teče. Hvala lepa. Že tako sem, verjetno je prav kot predsednik poslovniške komisije, ta teden je že tretjič časovno omejen, ampak tako pač je. Že v splošni obravnavi zakona o glavnem mestu Republike Slovenije sem napovedal podporo temu predlogu zakona, čeprav se je v zadnjih letih ta tako imenovani lokal patriotizem, kar je bilo danes že omenjeno, zelo razširil. Izven glavnega mesta Ljubljane je izredno popularno, o glavnem mestu govoriti kot o krivem za vse težave, ki nastanejo, brez najmanjše samokritičnosti. Najlažje je kritični pogled in prst usmeriti v Ljubljano kot simbol slovenske oblasti. Mnogi opozarjajo, da bomo s sprejemom tega zakona zgolj utrdili obstoječe stanje. Sam menim, da temu ni tako in da je odločanje o tem, kje bo katera izmed institucij imela sedež prepuščena zakonu ali drugim aktom, ki določajo vsebino delovanja te institucije. Vsaka država ima glavno mesto, znotraj katerega se prepletajo državne in lokalne funkcije in to prepletanje je potrebno urediti. Ta zakon namreč zavezuje na eni strani državo, k povezovanju z lokalno skupnostjo, hkrati pa zavezuje lokalno skupnost, da upošteva poseben interes države, ki je povezan s funkcijo glavnega mesta.
Hvala lepa. Jožef Jerovšek.
Gospod predsedujoči, kolegice in kolegi! Večkrat sem že omenil, da menim, da zakon o glavnem mestu seveda potrebujemo. In da bi bil ta zakon takšen, da bi pripomogel k neki plodni kohabitaciji glavnega mesta in države. Žal je v tem zakonu preveč poudarjeno to, da je glavno mesto sedež vseh institucij in ne dopušča niti najmanjšega upanja in možnosti, da tudi drugi deli države na nek način participirajo pri tem, kar pade z državne mize. Namreč, tudi druge države ki so zelo demokratično urejene, imajo razdeljene institucije po drugih mestih. In mislim, da bi Slovenija ravno tako lahko bila takšen primer. Glejte, preden pa se začne izvajati ta zakon, bi se po mojem mnenju moral začeti izvajati zakon o enakomernem regionalnem razvoju. Vemo, da je to mrtva črka na papirju. Ta zakon bi lahko bil kvečjemu dvojček s to politiko in s tem zakonom. Tu pa se sedaj lahko strinjam oziroma moram dopolniti kolega Pečeta, ko je govoril o enakomernem regionalnem razvoju. O pasivnostidrugih krajev Slovenije. Ne samo, da so v pasivnem položaju. V Sloveniji je Slovenija dveh hitrosti ali pa večih hitrosti, žal stvarnost. Ne samo to, pomembni deli Slovenije so v vzvratni brzini. Razvojno propadajo, ne razvijajo, Prekmurje, Sorška dolina,Dravinjska dolina Haloze in tako naprej. Ti kraji propadajo. In dokler se slovenska oblast, slovenska vlada ne bo zavedala, da je to treba delati z roko v roki, ker le na tak način lahko dosežemo harmoničen razvoj, bo to slabo za to državo. Glejte ta razvojna in ekonomska podhranjenost drugih krajev včasih vodi tudi do brezglavih dejanj in reakcij posameznih županov ali občinskih uprav. Pred dvema dnevoma smo slišali od kolega Trofenika, da je odbor za regionalizem evropskega parlamenta sprejel amandma, da se trasa koridorja Lizbona-Kijev spremeni iz Pragerskega ne proti Ormožu in Murski Soboti, ampak preko Maribora, Graz-Budimpešta. In on omenja, da je tu mestna občina Maribor sodelovala. To je brezglavo dejanje, če je to res, brezglavo. Ker bo škodilo tudi Mariboru. Tako brezglavega dejanja si ne morem zamisliti. In res škoda, da se kaj takšnega porodi tudi v glavah funkcionarjev drugih mestnih občin. In glejte, iz tega zakona izžareva nek razvojni egoizem Ljubljane. Dejansko se država in mesto Ljubljana ne zavedata oziroma ljubljanska oblast, da je Slovenijo treba razvijati harmonično. In seveda v Mariboru in v drugih mestih imajo določene frustracije. Prej je kolegica Potrata protestirala, da kolega Kangler omenja njeno ime. Jaz domnevam, da je kolega Kangler pač izhajal iz semantike pomena priimka kolegice Potrata. Namreč, v zvezi z Mestno občino Ljubljana. Namreč, potrata je dejansko način delovanja Mestne občine Ljubljana.
Kolega Jerovšek, prosim če se vzdržite takšnih [[...]]
Glejte, SIB Banka, Orion, vse to je dejansko potrata državnih sredstev v [[....]]
Lepo prosim, da se vzdržite takih primerjav.
[[...]]in je neko prispodobo, neko metaforo verjetno imel v glavi in jo pač uporabi. Potrebno je še reči, da je prazen očitek nepravilen, da tisti, ki smo kritični do preveč izstopajoče vloge Ljubljane v razvojnem smislu, ki ima itak najboljše razvojne možnosti, da so tisti deležni nekega očitka separatizma, kot da hočejo glavno mesto prenesti nekam drugam. Se absolutno strinjamo, da Ljubljana je glavno mesto in mora ostati glavno mesto, predvsem zaradi svojega geografskega položaja in svoje zgodovinske vloge. Vendar ima Ljubljana zato, ker je glavno mesto številneprednosti, ne moremo pa pristati, da postaja mesto slovenskega elitizma. Seveda so tu vse elite, vendar da se bi poudarjal in pospeševal ta elitizem na račun drugih krajev države, s tem se pa ne moremo strinjati. V tej državi je treba prej ali slej zopet premakniti ta vlak enakomernega regionalnega razvoja. V tej državi, pod to oblastjo ni zaživelo oziroma se je stanje drastično poslabšalo in jaz upam, da bo sprejet tudi amandma k 1. členu, ki bo v bodočnosti dopuščal neke minimalne aspiracije drugih krajev v Sloveniji. Hvala lepa.
Kolega Peče ima repliko na prejšnjo navedbo.
Spoštovani prisotni. Prvo dovolite, da izrazim nezadovoljstvo nad vašim vodenjem, ker dejansko poslance ločujete na takšne, ki imajo možnost dati repliko na repliko in na takšne, ki jim te možnosti ne omogočate. Kar se tiče govornika pred menoj imava določeno isto izhodišče in pa seveda tudi različno izhodišče. Kar se tiče dopolnilnega mnenja. Strinjam se, da je napaka Liberalne demokracije in njenega predstavnika predvsem v ozkem, ločenem gledanju med zakonom o glavnem mestu in zakonu o regionalnem razvoju. Kajti, dejstvo je, da dokler ne bo sposobnosti dojemanja pomembnosti in pa povezave obeh teh zakonov, toliko časa bo pač vsa pozitivna statistika na strani mesta Ljubljane in negativna statistika na strani ostalih občin in ravno ta nesposobnost dojemanja povezanih zakonov med seboj to razliko povečuje. Dokler bodo predstavniki največje stranke gledali ločeno na zakonsko materijo in govorili, da se vsebina ne dotika druge vsebine, toliko časa ne bomo mogli govoriti o enakomernem razvoju v naši državi. Žal, je tudi eden izmed govornikov Liberalne demokracije ugotovil, da nastopa razlika v kupni mogoči, ni pa ugotovil, zakaj ta razlika v kupni moči nastaja in verjetno je to posledica nedojemanja povezanosti posameznih zakonov. Ne strinjam pa se z vami, kolega Jerovšek, ko govorite, da velja kot besedna igra, izraz potrata za mestni svet Ljubljana. Jaz vas bom popravil. V mestni občini Maribor tudi nastopa potrata. Hvala.
[[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]Sem ga opozoril, gospa, Majda Potrata. Ponovno vas prosim, da bodimo korektni pri razpravi in da razpravljamo o zakonu, o glavnem mestu Slovenije, o Ljubljani. Leopold Kremžar, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz sem nekoliko žalosten. Za razliko od vas, ki se vam zdi smešno, meni se ne zdi to smešno. Meni se to zdi res neumno in meni se to zdi resno vprašanje. To obmetavanje, kdo ima prav, kdo nima prav, kaj ima Ljubljana, kaj ima Maribor, česa nimajo, je, oprostite mi, smešno. Smešno z obeh pozicij, pozicijo Ljubljane in pozicijo Maribora. Mi se danes ne pogovarjamo o tem, mi se danes pogovarjamo o zakonu o glavnem mestu. Država mora imeti glavno mesto in država mislim, da je dobro, da ima zakon o glavnem mestu. In, nima zakona o Ljubljani in je prav, da ga nima, ampak ima zakon o glavnem mestu države Slovenije, ki je pač Ljubljana. Ljubljana igra v tem filmu samo takrat, ko je glavno mesto. Ne igra v tem filmu in v tem zakonu takrat, ko ima težave kot mesto Ljubljana, ko ima težave kot mestna občina, ampak samo kot glavno mesto, kadar opravlja neko funkcijo za to državo tudi v imenu te države, zaradi tega, ima neke težave in ima neke prednosti. Zato ima država neke obveznosti do tega glavnega mesta in tudi nekaj pričakuje od tega glavnega mesta in to mora urejati ta zakon in ničesar drugega. Zakon, jaz upam, da ureja to. Mislim, da je blizu temu.Vse tisto, kar smo imeli med razpravo in kar tudi danes poslušamo o tem, kdo je komu kaj naredil ali ni, je mimo in nesmiselno in nima čisto nikakršne povezave s tem, o čemer se moramo danes dokončno pogovoriti in sprejeti. To je, naj še enkrat povem, zakon o glavnem mestu, ki ureja odnose med državo in glavnim mesto, ki je, tako kot v ustavi piše, Ljubljana; lahko bi pa pisalo nekaj drugega in bi pač bilo nekaj drugega. In vse druge stvari morajo urejati drugi zakoni - zakon o mestnih občinah, zakon o regijah, pokrajinah in ko bomo imeli ves paket zapakiran, bomo imeli še nekaj več kot samo ta zakon o glavnem mestu. Hvala lepa.
Hvala. Franc Pukšič ima besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Torej to, kar je bilo danes rečeno, pravzaprav ni samo predlog zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, ampak je žal predlog zakona o glavnem mestu in upravnem središču - to je sporno, spoštovane kolegice in kolegi. In da je temu tako, je seveda zato, ker že nekaj časa v tej državi ne funkcionira ne koalicija, ne funkcionira ne vlada in se temu primerno odziva, kot se pač morajo odzivati poslanci te vladajoče koalicije. Zato se sprejemajo nekonsistentni zakoni v tem državnem zboru in potem, ko opozicija na to resno opozori s tem, da zagrozi, pa ne samo zagrozi, potem tudi izpelje referendum in se Slovenke in Slovenci odločijo drugače, potem seveda dojamete, da ste naredili nekaj narobe, vendar popravnega izpita pravzaprav ni. Upam, da takšno stanje ne bo več dolgo trajalo. Samo spomnil bi vas, da ste verjetno pozabili predlagati poleg tega še zakon, da bi Drava tekla proti Ljubljani, ne proti Zagrebu, proti Hrvaški. Ko se je ta vlada odločila, da bo tudi tisto, kar se pridela, prekanalizirala v Ljubljano stakim holdingom in v to upravno središče, je storila napako. Zato danes tudi kdaj kdo ob tej razpravi pač pove kakšno neprimernost, ki je seveda v normalnem parlamentu, če bi imeli normalno koalicijo, ki bi se dogovorila in pripeljala usklajeno zakonodajopred državni zbor, seveda ne bi bilo. Zato je žalostno, ker izven Ljubljane in izven osrednje slovenske regije pravzaprav državljanke in državljani nimajo nobenih možnosti zaposlovanja v kakšnih državnih institucijah, nimajo delovnih mest, nimajo cest in nimajo ostale infrastrukture. In še tisto, kar se je v zadnjem času naredilo, se je naredilo v veliki meri na račun prav teh prebivalcev izven regije oziroma izven centra. To, kar bi pa pomagalo decentralizirati razvoj, ni samo zakon o skladnem regionalnemrazvoju! Ja, saj ste ga vi sprejeli, saj ga je ta vladna koalicija predlagala že v prejšnjem mandatu in v približno enaki sestavi sprejela. In kakšen je rezultat po petih letih? Nula, pika, nula, ali še večja centralizacija. Tisto, kar bi pomagalo še razvijati kot pritok sredstev iz holdinga na tem območju, tisto se pa odnese, torej to ste pa pobrali. Še to ste centralizirali v Ljubljano, zato se pa z druge strani lahko dogaja to, kar se pač dogaja, kot so razna, nakup letala, policijskega polna, Orioni, SIB-i itd., itd. Seveda potratni računi. 60 [[...]]
Kolega Pukšič!
[[...]]60 milijard proračuna, ki ga ima mestna občina neopravičeno. Ampak to ima zato, ker je bil pač sprejet takšen zakon o 35% dohodnini, ki prinaša tako ogromne številke in seveda potratno obnašanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Rudolf Moge.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Bil sem eden izmed redkih poslancev z leve ali z desne v tem parlamentu, ki so pisali rojstni list nove države. Na to novo državo sem ponosen, ponosen tudi na vse poslance, ki so sedeli v štirih mandatih z menoj, kajti delo, ki ga je opravljal parlament, je bilo težaško in garaško, bolj kot katerikoli parlament na svetu. Po 300 zakonov od jutra do večera je bilo treba narediti in v tej gori smo pač uspeli, da bomo 1. maja praznovali. Zdi se mi, da smo tudi že v preteklosti več let obravnavali ta zakon in ko smo ga sprejemali smo dejali, da ni za Slovenijo ključnega pomena zakon o glavnem mestu, ampak bi morali kot hišo iz temeljev graditi, ne pa pri anteni. Najprej o lokalnih skupnostih, kar smo naredili, potem o mestnih občinah in potem v glavnem mestu. Že takrat je državni zbor tudi tak sklep sprejel, ampak mi seveda v tem navalu inpozabi tega ne spoštujemo. Zato se mi zdi sedaj, predno bomo določali in ko splošno govorimo o tem projektu, potrebno povedati naslednje. Podprl bom ta zakon, ker mislim, da je potreben za glavno mesto. Ampak podprl ga bom z zelo, zelo grenkim priokusom, predvsem zaradi tega, ker spoštovane poslanke in poslanci, vi ki prihajate s tistega dela Slovenije, veste, da bi morali mi kot zakonodajlci narediti več na področju, da bi se Slovenija bolj enakomerno razvijala. Mi verjetno v tem mandatu tega ne bomo naredili, ampak v prihodnjem mandatu pa bo verjetno nujno, da se bo to naredilo. In kdorkoli bo prišel in se prebil zopet v ta parlament iz tega mesta, vas lepo prosim, imejte to na srcu, če bomo hoteli Slovenijo bolj enakomerno razvijati. Razvijajmo jo, ne s 150-imi regijami, pod narekovaji, ampak Slovenijo treh dežel, ker se bo vpliv, kapital, politična moč in odločanje tudi delila, kot se deli v državah, ki nas obdajajo. Tako pa stopamo v Evropsko unijo, v unijo regij, neuspešni in z veliko pravno razdrobljenostjo Slovenije. Meni je grozno, ko se sosedje iz Avstrije, prihajajo pogovarjati na Štajersko, ali pa iz Italije na Primorsko. Verjetno je slika podobna in je premočen vpliv centralizacija kapitala, koncentracija politične moči kot v Ljubljani. Župan jo uboga ob tem, ko upravlja z vsemi temi rečmi, in moramo te stvari podpreti. Ampak na nas je, vključno z vsemi strankami, ki se bojijo razdeliti Slovenijo na tri dežele, ker bi potem tudi gledali, kdo bo tam dobil politični vpliv - to je prva reč -, kako bise političen vpliv, odločanje o denarju in vse ostale reči selile malo v druge dežele in prek teh dežel v teh okrajih. Tako da se mi zdi, da bi v tem oziru napravili neprimerno več za svojo domovino Slovenijo, če bi zdaj, preden se bomo razšli, sprejeli zakon, ki bi govoril o tem, kaj vem, zakon o Sloveniji kot državi treh dežel, lahko tudi dveh, ali nekaj podobnega. Drugih stvari nam evropska zakonodaja preprosto ne določa in moramo približno igrati na enako uglašeno kitaro, kot jo imajo tisti, ki so v Evropski uniji. Poglejte, Italija je razdeljena na regije, Avstrija je razdeljena na dežele, in vsi ostali. Imamo sklade - če vas zanima, vam lahko celo povem, da je iz kohezijskih skladov je, recimo, dobila v obdobju 2000-2006 Španija 43 milijard evrov, Italija 28 milijard evrov, Nemčija 28 milijard evrov, Grčija in Portugalska po 20 milijard evrov. Pri nas, tako kot smo razdeljeni, pa se ves ta denar centralizira tukaj, kjer pač zdaj prebivamo, in se potem ne razdeli tako, da bi po statističnih regijah in podatkih, ki jih imamo, tistim najbolj razvitim pripadel en del, ostanlim pa mogoče 10 ali 20, ampak se deli v razmerju 60:40, kar je, gledano skozi oči matematika popolnoma nemogoče, kakor tudi da se bodo najbolj revni kraji na Koroškem, v Prekmurju, Halozah, del Dolenjske, Notranjske, tja proti Črnomlju enakomerno razvijali. Nemogoče je, spoštovane gospe in gospodje. In ta politična moč, ki jo ima zdaj ena širša regija, je nikakršna. In ne govoriti, da je tukaj vpliv samo ene stranke, ali pozicije ali opozicije, tu bomo morali kot Slovenci stopiti skupaj in približno napraviti tako delitev Slovenije, kot jo imajo sosednje države, kajti z njimi bomo živeli in z njimi si bomo tudi delili ta prostor. In če bomo neurejeni, se nam bo zgodilo to, da bomo pač postali lahek plen tujega kapitala in vpliva na našem ozemlju. Za konec povem še enkrat, zakon bom podprl, je potreben in sem ponosen, da imamo glavno mesto. Govorim pa v obliki neke oporoke - verjetno sem zadnjič v tem parlamentu -, da kdorkoli bo gulil klopi v naslednjem mandatu, se temu, da Slovenijo ne bi razdelil na podobne dežele oziroma regije, kot jih imajo sosedje, ne bo mogel izogniti. In mislim, da je prišel čas, po vseh pokazateljih, ki jih imamo zdaj v statističnih regijah, da bo treba ta velik vpliv in koncentracijo kapitala, politične moči, programov in vsega ostalega, kar je tukaj, malo porazdeliti po tej naši deželi. NUTS 1 je država, NUTS 2 je zdaj zopet država. Možnosti imamo, ker so spustili kriterije na 800.000 prebivalcev, na dve do tri dežele. Kar se pa tiče NUTS 3 ozirima okrajev, pa imamo možnost, da bi nam Evropa priznala 12, mogoče celo 13 okrajev. Če bomo delali po svoje in v nesoglasju z ostalimi, ga bomo imeli po standardni klasifikaciji za statistiko podatke nekih tvorov, ki bodo obstajali za Evropsko unijo, drugo stvar pa za to, kar bomo imeli zase. Še enkrat in potem bom zaključil. Zdi se mi, da je parlament in vse stranke, ki so v njem, v tem obdobju izpred trikrat po petsto let, kar so naši predniki prišli sem, v desetih in nekaj več letih, napravil več kot je kdorkoli karkoli napravil. Ampak situacija, v kateri smo zdaj, ker se je dalo prednost pač nečemu drugemu kot pa temu, je pripeljala do tega, da bo potrebno delovati tudi v smeri, da bomo dobili enkrat tudi, ne zakon o skladnem regionalnem razvoju, ker se bodo skoraj vsa sredstva potrošila za birokracijo, ali pa bodo ostala vsa sredstva pri centrih moči, ki bodo imeli razvojne program, ampak da se bo treba dejansko vpliv, moč odločanja in tudi moč financ in s tem tudi vplivna kakovost življenja, malo razdelil po tej deželi. Torej, spoštovane kolegice in kolegi, če vam to kaj pomeni, ne bodimo proti glavnemu mestu. Naše glavno mesto je, podprimo ga. Hkrati si pa zadajmo tudi po svojih močeh, da bomo enkrat premagali med seboj te razlike na parcialno razdelitev Slovenije na 20, 14 ali 17 regij, ampak razdelimo Slovenijo evropsko primerno in napravimo temu potem tudi primerno zakonodajo.
Hvala. Franc Sušnik še dobi besedo za razpravo.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik. Jaz sem prepričan, da zakon o glavnem mestu potrebujemo, lahko tudi rečem, da sem ponosen, da je Ljubljana naše glavno mesto in da bo tako ostalo. Vsi poznamo usodo poskusov, dekoncentracije ali decentralizacije posameznih institucij. Svetel primer je pisarna Darsa v Celju. Vendar je to tako in tako bo ostalo. Mislim pa, da je narobe svet, da danes, ko obravnavamo zakon o glavnem mestu, obravnavamo vse drugo, se pogovarjamo o skladnem regionalnem razvoju in o vseh deviacijah, ki ta razvoj spremljajo. Na drugi strani pa ni nič čudno, da je razprava taka. Jaz mislim, da ste to razpravo spodbudili predlagatelji in podporniki tega zakona, ker ste zakon gradili na popolnoma napačnem izhodišču. Vi ste zakon gradili na izhodišču, da je status glavnega mesta breme. Poglejte, gospod župan občine Celje nam je jasno sporočil, da to ni breme, da je to dobrina. Če bi ta zakona pisali na izhodišču, da je status glavnega mesta dobrina, bi bil ta zakona dober in bi ga še bolj z veseljem podprl. Da je status glavnega mesta, ki ga ima Ljubljana dobrina, je popolnoma jasno. Tukaj se centralizira ves kapital, vse, vsi dobro plačani ljudje. Nenazadnje bo gospa županja najbolje vedela, kaj pomeni nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča odvsega mestnega zemljišča, od vseh teh institucij, ki so centralizirane v Ljubljani. Vendar je osnovna napaka kot sem povedal in osnovna dilema v tem, da ste šli v ta projekt z napačnim izhodiščem, še enkrat poudarjam. V vaših glavah je, ukoreninjeno dejstvo, da je status glavnega mesta, ki ga ima Ljubljana, za Ljubljano breme. To je popolnoma napačno, popolnoma narobe, to je nenazadnje spodbudilo tudi vso to debato o skladnem regionalnem razvoju. Poglejte, če bi šli v ta projekt s tem, da bi rekli, da je to dobrina in da bi na osnovi tega izhodišča uredili odnose med mestom Ljubljana in med državnimi institucijami, verjamem, da bi bilo čisto drugače, da bi vsi prebivalci Republike Slovenije drugače gledali na ta zakon. Jaz verjamem, da bi bil razvoj Ljubljane tudi drugačen, če bi tudi moji poslanski kolegi, ki so hkrati mestni svetniki in mestno vodstvo Ljubljane razumeli status glavnega mesta status Ljubljane kot dobrino ne kot breme. In to mislim, da je ključni problem, ki ga s tem zakonom nismo razrešili, čeprav je poskus in ta poskus jaz razumem tudi kot nevarnost uzakonitve posebnih vzvodov, možnost odtekanja državnega kapitala iz državnih institucij na mestni nivo, za odtekanje sredstev, za katera bi bilo upravičeno lahko dvomiti, da niso zmeraj potrebna in upravičena. Tudi razvoj mesta bi bil lahko drugačen, pričakovano drugačen. Ljubljana bi si to zaslužila kot glavno mesto, če bi akterji razvojne politike mesta Ljubljane razumeli status glavnega mesta kot dobrino ne kot breme. Napačno je izhodišče. Vsaka vas, vsako mesto bi si želelo biti glavno mesto Republike Slovenije, vendar je to dano samo Ljubljani. Če to narobe razumete, pa ni problem v statusu glavnega mesta, ampak je problem v razumevanju oziroma v tistih, ki tega ne razumete. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še Anton Anderlič. Jaša Lukič se je odpovedal razpravi. Sem vas prav razumel?
Ja, kar spustili ste me kot da sem iz megle.
Ne, jaz sem razumel, da ne bo razpravljal.
Jaz mislim, da govoriti, da je nekdo ponosen zato, ker je Ljubljančan, je brez veze. Lahko si ponosen na Ljubljano zaradi njenega baroka, lahko si ponosen na Ljubljano zaradi Plečnika, na marsikaj si lahko ponosen, ampak ne zato, ker si se rodil v Ljubljani, ker s tem pa res še nisi nič naredil. Že v prvem sklicu, ki smo ga imeli, je prišlo do slaboumne ideje, da bi raztrosili ambasade od Kopra do Maribora, Novega Mesta in je seveda stvar hitro propadla. Bil pa je neki minister za malo gospodarstvo, moram reči kar žal iz Maribora, ki je prenesel svojo ministrstvo v Maribor in je bila stvar seveda popolnoma zmečkana in neučinkovita, da nikamor ni šlo. Poleg tega morate vedeti še nekaj. Ljubljana ima samo 270.000 prebivalcev. To je v resnici zelo malo. Zdaj pa pridemo k eni stvari, ki je ni nihče opazil. Slovenija je bila namreč v prejšnjem režimu edina, ki je uveljavila v praksi policentrizem, edina republika bivše Jugoslavije. Če pogledate vse prestolnice bivših republik in sedanjih držav bivše Jugoslavije boste videli, da v Makedoniji, ki ima 2 milijona prebivalcev, 1 milijon živi in dela oziroma ne dela v Skopju, isto je z Zagrebom, isto je z Beogradom, isto je bilo s Sarajevom. Slovenija je bila edina, ki je dejansko razpršila poselitev od obale do Maribora. Da je Maribor propadel zaradi propada jugoslovansko ljudske armade pa res ni kriv ne Maribor ne Ljubljana. Rekli bi lahko, da se je Slovenija z eno pametno politiko prejšnjega režima izognila, da bi imela sredi svojega ozemlja megalopolis. Jaz mislim, da smo jo zelo dobro odnesli. Hvala.
Kolega Anderlič, prosim.
Seveda bi se človek lahko vprašal pri tem zakonu, ali je res potrebno, da pri prav vsakem zakonu govorimo o vseh vprašanjih, ki bremenijo državljane in državljanke te države. Mogoče bi bilo prav, vendar je neracionalno in nekoristno za stvar katero obravnavamo. Prav je, da si priznamo, da dokler ne bodo stvari med sabo jasno ločene in postavljene na mesto kamor nobena ne bo doživela prave vsebine in pravega pomena. Tako je nemogoče govoriti, da bi lahko vse funkcije, ki jih glavno mesto ima, prenesli na tak ali drugačen način kamorkoli po Sloveniji in da bi potem bili vsi problemi rešeni. Tukaj seveda ne gre za nobeno decentralizacijo na ta način, ampak gre predvsem za neko redistribucijo, za neko prerazporejanje nekih sredstev, stvari pa na koncu vendarle postanejo dražje zato, ker jih je potrebno organizirati na povsem drugačen način in ne na enoten. Ljubljana, kot lokalna samouprava in Ljubljana, kot glavno mesto nima prav nobene zveze z Ljubljano, v kateri država opravlja večino svojih funkcij. In to je pravzaprav bistvo tega, da se to loči innič drugega.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo predloga zakona v celoti in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 25.2.2004. V gradivu imate pregled amandmajev vloženih k 1. členu, amandma stranke Mladih Slovenije, amandma Slovenske nacionalne stranke. Oba sta bistvu identična, s tem da drugi vsebuje Republike Slovenije, prvi pa samo mesto Slovenije. Kolega Sašo Peče, razprava o amandmajih.
Predlagatelji drugega amandmaja, torej poslanska skupine Slovenske nacionalne stranke je predlagala, da se besedilo v dikciji - "Ljubljana je kot glavno mesto upravno središče Slovenije. V glavnem mestu je sedež", in potem našteva državne organe, organizacije državnega pomena, tuja diplomatska predstavništva ter konzularna predstavništva itd., vse do vejice, "če tako določa zakon ali drug akt". Osebno sem sicer prepričan, da je obstoječ predlog oziroma besedilo, ki je v 1. členu, veliko boljši, kot je bil predlog 1. člena pripravljen za prvo obravnavo, v katerem so bile viden težnje predlagateljev. Navkljub vsemu pa ravno zaradi vseh pomislekov, ki jih imamo v nacionalni stranki do omenjenega zakona, predlagamo, da v 1. člen, torej splošno določbo tega zakona, zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, damo oziroma opredelimo ustavno dikcijo, in da napišemo kratko malo, zelo enostavno, "glavno mesto Republike Slovenije je Ljubljana", brez naštevanja institucij in brez dopuščanja prenosa teh institucij naj si bo v zakonski obliki ali nezakonski. Verjamem, da s tem, v kolikor so bili nameni predlagatelja taki kot so jih povedali vsaj v uvodu, ne bodo izničeni. V kolikor pa so bili nameni tega zakona drugačni in v kolikor se bo besedilo 3. člena omenjenega zakona bralo kot ekskluzivna pravica mesta Ljubljana, v takem primeru pa seveda predloga amandmaja podanega s strani Slovenske nacionalne stranke ne boste hoteli sprejeti. Predlagam pa, da predlog amandmaja sprejmete. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o amandmajih? Ivan Kebrič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani navzoči! V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije DesUS smo razpravljali in proučevali 1. člen. Prišli smo do naslednjega zaključka. Edino pravilno je, da se opredelimo do amandmaja, ki vse razjasnjuje. Zato se ne strinjamo s prvim amandmajem, ki pravi, "Glavno mesto Slovenije je Ljubljana". Kaj je Slovenija? Mislim, da se zavedamo, da je Slovenija sedaj samostojna država. In če govorimo o glavnem mestu države, potem mora biti to povedano in to rešuje drugi amandma, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. In zato podpiramo ta amandma. Če se navežem na predgovornike, kaj je Slovenija. Lahko se zgodi, da bo Slovenija samo pokrajina kot taka. Vendar v državi Sloveniji bo pokrajina bodisi Slovenija kot celota ali pa bomo imeli dve ali tri. To je vse neposredno povezano s tem 1. členom in zato apeliramo, da naše mnenje, podprete tudi ostali, da podprete ta predlog amandmaja, ki ga je vložila Slovenska nacionalna stranka, da je glavno mesto Republike Slovenije Ljubljana. To je edino pravilno. Ker imam besedo, pa še na kratko o tem, ker sem bil napak razumljen kar se tiče 1. člena. Kot Slovenec želim biti v Ljubljani, glavnem mestu Republike Slovenije enako tretiran kot vsak tujec. Želim, da je moj avto v okvari enako strokovno popravljen kot avto enega tujca. Ne moremo biti Slovencidrugorazredni, ne morejo biti tujci prvorazredni. Želim v hotelu, če v njem stanujem, pa ni važno ali prihajam iz Maribora ali iz Nove Gorice ali od kod drugod, mora biti v enako udobni sobi kot tujec, mora biti enako dobro servisiran, enako gostoljubno sprejet in enako dobro postrežen kot vsak drug. Nehajmo s tem, da so tujci nekaj več! Mi smo Slovenci, enakopravni, in v Evropski uniji bomo to dokazali in Evropska unija ne bo delila na prvorazredne in drugorazredne. Zato prosim, ne upoštevajte in ne govorite več, zaradi tujcev moramo nekaj - zaradi nas, tujci pa nas bodo občudovali, kako lepo je in kako so sprejeti, enako kot mi, državljani. Hvala lepa.
Hvala. Ne vidim več želje po razpravi o členu in dveh amandmajih, zato zaključujem razpravo o 1. členu in amandmajih dveh poslanskih skupin. Želi predlagatelj še besedo? Prosim.
Predlagatelj želi besedo.
Prosim, imate besedo.
Hvala. Rad bi povedal, da sem vesel, da je bila opravljena tako poglobljena in vsestranska razprava o zakonu. Moram reči, da v mnogočem tudi širša, kot bi lahko bila v sami tretji obravnavi, posebej ker je bil k zakonu na koncu vložen samo en amandma. Posebej sem pa vesel tudi pohval, ki jih predlagatelji redko slišimo, da je namreč od začetka do konca bilo marsikaj upoštevanega, kar je razprava v prvi in drugi obravnavi dala. Res je, bilo je. Želja je bila slediti vsebini samo takšni, kot je bila vsebina namenjena, ne pa kakršnimkoli možnostim drugačne razlage samega zakona. Zato naj povem še enkrat, trdno sem prepričan v imenu vseh treh predlagateljev, zakon ima samo in izključno tisti cilj, kot je v njem zapisan. Vse drugo, kar je kdorkoli od poslank in poslancev v plus ali minus glede zakona govoril, je govoril v svojem imenu. Rad bi še enkrat povedal, da spoštujem probleme, o katerih je državni zbor ob tem zakonu v zvezi z regionalizmom govoril - resnični, veliki in kritični so za Slovenijo. Toda trdno sem prepričan, da jih ta zakon ne more rešiti, in da tudi vi, ki ste o njih govorili, veste, da jih ta zakon ne more rešiti. Glede 1. člena mi je žal, ampak nihče, tudi tisti, ki ima pomisleke, ni dal enega argumenta, da je v njem napisano kaj drugače, kot si vi želite. Vi si želite, da ta 1. člen ne bi preferiral Ljubljane v smislu opredelitve sedežev kogarkoli in česarkoli, kar naj bi v Ljubljani bilo; ta člen tega tudi ne stori. Kdor zna slovensko, kdor želi to prebrati, kdor želi biti objektiven, ve, da je tako res. Lahko se pa ustvarjajo tudi nepotrebni strahovi. Verjamem, gospod predsedujoči, kolegice in kolegi, da bo, tako kot ste tudi najavili, ta zakon dobil podporo. Ne mislim, da je s tem dosežen nek končni domet ali pa velika stvar, bom pa vesel, če bo ta zakon prispeval ne samo k urejanju odnosov med Ljubljano kot glavnim mestom in državo Slovenijo, pač pa če bo prispeval k temu, da bo odslej naprej lažje pristopiti k posebnem zakonu o mestnih občinah, da bo mogoče lažje pristopiti k pokrajinam, da bo mogoče lažje pristopiti tudi k urejanju drugih vprašanj lokalne samouprave predvsem pa, da bo zakon, ki se ponovno pripravlja o regionalnem razvoju manj institucionalen kot je njegova vsebina danes, ampak da bo govoril o razvojnih vprašanjih Slovenije. In pravico imam to reči, ker sem bil eden od redkih, ki sem za to govornico, takrat je bila še malo drugačna, ko se je sprejemal sedanji zakon o regionalnem razvoju povedal, da v njem ni nobene vsebine, ampak samo institucije, ki naj bi vsebino urejale, in ki bodo zagotavljale veliko birokracije in malo koristi za nerazvite. In zdaj, ker imam gospod predsedujoči minuto časa, ne kot predstavnik predlagatelja, mi dovolite, ker ni bilo te možnosti, da spregovorim nekaj besed v zvezi z načinom obravnave nekaterih vprašanj, ki so govorila v zvezi z mojo kolegico gospo Majdo Potrato. Poglejte, razprava, spoštovane kolegice in kolegi, ki ste jo imeli kot polemično v zvezi z gospo mag. Majdo Potrata po mojem prepričanju govori o tistih in o vas, ki ste o tem govorili, ne pa o gospe Potrata. Govori o vaši kulturi komuniciranja, o vaši kulturi odnosa do soljudi, pa četudi so poslanci, predvsem pa tudi o vaši kulturi do žensk. Razmislite o njej, kajti jaz sem ponosen, da je kultura ravni komuniciranja in profesionalnosti gospe Majde Potrata tako visoka, da seveda s tem vašo kaže še v bolj mizerni luči. Hvala lepa.
Hvala lepa kolega Potrč. Zaključujem torej razpravo. Glasovanje o amandmajih k 1. členu bomo opravili v skladu s časovnim potekom seje zbora, danes v okviru glasovanj ob 21.25 uri. Prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 17. uri bomo prešli na 16. točko dnevnega reda. Hvala za sodelovanje vam vsem, državni sekretarki in za pozornost tudi s tribune. Hvala lepa.
Nadaljevali bomo s 16. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu o izgradnji avtocest v republiki Sloveniji. Dovolite mi, da vas obvestim, da sem v luči tragične nesreče, ki je prizadela Republiko Makedonijo z izgubo predsednika Trajkovskega, mojemu kolegu in makedonskemu parlamentu poslal sožalno brzojavko, ko se bomo poslanke in poslanci nocoj ob 21.25 zbrali v veliki večini, se bomo ob spominu na predsednika Trajkovskega poklonili tudi z minuto molka. Sedaj prehajam na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU IZGRADNJE AVTOCEST V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Ministru dajem besedo za dodatno obrazložitev predloga. Prosim minister, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani drugi prisotni! Predlog novega nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji obsega izgradnjo skupaj preko 570 kilometrov cest. Sedaj veljavni nacionalni program pa 553. Od tega 538,6 kilometrov avtocest in hitrih cest ter 34 kilometrov drugih državnih cest. Ocenjena investicijska vrednost novega nacionalnega programa znaša okrog dobrih 5,4 milijarde evrov na nivoju cen december 2002, od katerih jih bo v nadaljevanju izvajanja nacionalnega programa potrebno v obdobju 2003 do 2013 realizirati še 3,48 milijarde evrov brez stroškov financiranja. Prioritete izvajanja nacionalnega programa temeljijo na strokovnih kriterijih za določanje prioritet oziroma vrstnega reda gradnje tistih odsekov, ki še niso zgrajeni oziroma v gradnji. Kriteriji, ki so opredeljeni v študiji, oblikovanje prioritetnega vrstnega reda graditve avtocestnih odsekov so ekonomska upravičenost ter prometna, razvojna in okolje varstvena politika. Glede na podane kriterije je glavna prioriteta Republike Slovenije pri gradnji posameznih avtocestnih odsekov določena s potekom petega in desetega evropskega prometnega in transportnega koridorja, ki zajema avtocesto v smeri jugozahod-severovzhod od Kopra do Šentilja na slovensko-avstrijski meji s postopnim dograjevanjem avtocestnih odsekov do slovensko-italijanske in slovensko-madžarske meje ter avtocesta v smeri severozahod-jugovzhod od predora Karavanke na slovensko-avstrijski do Obrežja na slovensko-hrvaški meji. Tako bo po predlogu nacionalnega programa hrbtenica slovenskega avtocestnega omrežja od Maribora do Kopra in od Karavank do Obrežja dokončana do konca leta 2008. Celotni osnovni program pa do konca leta 2013. V okviru tega bo avtocestna povezava od Maribora do Kopra dokončana do turistične sezone 2005, do konca leta 2007 bo dokončana navezava hitre ceste skozi Vipavsko dolino, do konca leta 2008 bo dokončana avtocestna povezava od Karavank do Obrežja. Do konca leta 2008 bo zgrajen pretežni del pomurskega avtocestnega kraka, predvsem od Lenarta do Beltincev ter ustrezna navezava na madžarsko omrežje do konca leta 2010 pa bo celoten pomurski avtocestni krat prevozen, čeprav deloma od Beltincev do Pinc najprej kot dvopasovnica. Do konca leta 2009 bo dokončana povezava Slovenska Bistrica, tudi Ormož. V letih 2011 do 2013 bo dokončan še zadnji odsek obalne ceste do Lucije, dograjena pa bo tudi druga polovica avtocest od Beltincev do Pinc ter avtocesta ob Pesnice do Ptujske ceste. Nova dinamika izvajanja nacionalnega programa, ki ga je pripravilo ministrstvo za promet je v sodelovanju z Darsom, Prometno-tehničnim inštitutom fakultete za gradbeništvo in ekonomskim inštitutom pravne fakultete, bo v glavnem odvisna od makroekonomskih zmožnosti ter narodnogospodarskih interesov države, to je možnosti zagotavljanja zadostnih finančnih virov oziroma sredstev za financiranje gradnje posameznih odsekov avtocest, hitrih cest in navezovalnih cest po določeni prioriteti in ostalih dejavnikov, ki lahko odločilno vplivajo na potek same dinamike uresničevanja nacionalnega programa, ne glede na zagotavljanje zadostnih finančnih virov oziroma sredstev za financiranje. To je možnost dolgotrajnih postopkov umeščanja tras v prostor in dolgotrajnih postopkov pridobivanja zemljišč in nepremičnin, možnost tehničnih zapletov pri gradnji in podobno. Za realizacijo navedenih investicij gradnje cest v obdobju 2003/2013 v višini 3.5 milijarde evrov bodo zagotovljena finančna sredstva iz naslednjih virov: namenska sredstva, to je proračun Republike Slovenije, vrednostni papirji, obveznice, domači in tuji krediti in drugi viri. Sredstva cestnine, najemnin in drugih virov bodo v obdobju 2003/2013 namenjena upravljanju in vzdrževanju avtocest ter odplačilu obveznosti iz najetih kreditov iz izdanih obveznic. Ob tem je izredno pomembno, da se nacionalnemu programu prizna narava večgeneracijskega projekta z visoko pozitivno narodno gospodarsko vrednostjo, ter da nacionalnemu programu prizna narava dolgoročne spremenljivosti, ki omogoča njegovo realizacijo na podlagi kratkoročnih, tri ali štiri letnih časovnih obdobij, saj bi postavljanje aksioma nesprejemljivosti njenih osnovnih načel in ciljev, izvedbo le-te že v izhodišču postavilo pod vprašaj. Iz dinamike finančnega in investicijskega toka nacionalnega programa je razvidno, da je letni obseg investicij v novo gradnjo v obdobju od 2003/2013 izrazito enakomerno porazdeljen v znesku do 400 milijonov evrov letno, to je okoli 1.6% bruto domačega proizvoda, kar je v skladu z rezultati analiz o zmožnostih in optimalnih vlaganjih v izgradnjo avtocestne infrastrukture za dosego največjih možnih pozitivnih narodno-gospodarskih učinkov; da se obseg potrebnega letnega financiranja iz naslova namenskih sredstev giblje v skladu z zakonskimi podlagami ter v skladu z realnimi možnostmi proračuna Republike Slovenije glede na nastale spremembe v mednarodnem in domačem okolju gospodarstva; da je za izvedbo nacionalnega programa do konca leta 2013 potrebno najeti kredite in izdati dolgoročne infrastrukturne obveznice v skupni višini 2.6 milijarde evrov, pri čemer bo nekaj teh sredstev namenjenih tudi za refinanciranje nekaterih obveznosti iz naslova zagotovljenih virov financiranja. Dinamika uresničevanja nacionalnega programa je razdeljena na časovna obdobja, ki so usklajena s proračunskimi obdobji Evropske unije in sicer 2003-2006 iz 2007-2013 ter po letu 2013. V okviru tretjega časovnega obdobja izvajanja nacionalnega programa po letu 2013, se bo nadaljevalo z gradnjo preostalih odsekov avtocest, hitrih in navezovalnih cest, ki niso bile sestavni del nacionalnega programa, ampak so sedaj kot sestavni del vključeni v ta nacionalni program in katerih prioriteta gradnje se bo določala v odvisnosti od navedenih strokovnih kriterijev s planskimi dokumenti. Natančna prostorska zasnova in kategorizacije teh odsekov, ki so sestavni del dodatnega nacionalnega programa, bo opredeljena s strategijo prostorskega razvoja Republike Slovenije in z zakonom o javnih cestah. Vrednost, dinamika in zagotavljanje finančnih virov za njihovo izvajanje pa bodo določeni v srednjeročnih planih razvoja avtocest za posamezna časovna obdobja. Osnovni cilji nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji so v tem, da z izgradnjo avtocestnega omrežja želimo uresničiti naslednje zastavljene cilje. Navznotraj medsebojno povezati vse slovenske regije ter najpomembnejše gospodarske centre v državi, navzven pa Republiko Slovenijo navezati na evropsko avtocestno omrežje in jo tako povezati s širšim evropskim prostorom. Drugo, približati in povezati slovenski gospodarski prostor z evropskim gospodarskim prostorom, in s tem povečati konkurenčno sposobnost slovenskega gospodarstva v primerjavi z evropskim. Tretje, približati in povezati slovenski kulturni prostor ter omogočiti njegovo prepoznavnost in povezanost s širšim evropskim prostorom. Četrto, spodbujati nadaljnji gospodarski razvoj slovenskega gospodarstva preko investicij v izgradnjo gospodarske infrastrukture, ki imajo dokazano pozitivne multiplikativne učinke na večino makroekonomskih agregatorjev in ostale sektorje slovenskega gospodarstva. Petič, izboljšati in povečati nivo prometne varnosti udeležencev v cestnem prometu. In šestič, zmanjšati prekomerne negativne prometne vplive na okolje, v območju obstoječih glavnih in regionalnih cest, zaradi njihove razbremenitve z zgrajenim avtocestnim omrežjem, predvsem z ukrepi preusmerjanja težkega tovornega prometa na že zgrajeno avtocestno omrežje. Naj na koncu poudarim tudi to, da je Vlada Republike Slovenije po seji odbora za infrastrukturo in okolje podala tudi ustrezni amandma na amandma, za katerega predlagam, da ga obravnavate in tudi sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa gospod minister. Sedaj bomo slišali predstavitev stališč poslanskih skupin. Želi predsednik odbora prej besedo? Predsednik odbora za infrastrukturo, kolega Janc, bo predstavil poročilo odbora, potem pa bomo prešli na predstavitev stališč. Prosim, gospod predsednik odbora.
Hvala gospod predsednik za besedo. Odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje je na 44. seji dne 23.9.2003, na 47. seji 7.11. in 4.12.2003 ter na 52. seji dne 12.2.2004 obravnaval predlog resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, ki ga je državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Na sejah odborov so poleg predstavnikov predlagatelja sodelovali še predstavniki zakonodajno-pravne službe državnega zbora, predstavniki Darsa, državnega sveta in ekonomskega instituta pravne fakultete. K predloženi resoluciji so pisno mnenje podali zakonodajno-pravna služba, komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj pri državnem svetu, občine Škofljica, Ribnica, Loški potok, skupina za realizacijo zaključkov v Novem mestu,poslanci Marko Diaci, Jurij Malovrh, odbor pa je razpolagal tudi s stališčem vlade do mnenja državnega sveta z dne 7.11.2003 ter amandmaji poslancev državnega zbora z dne 3.12.2003. Odbor državnega zbora za infrastrukturo je na svoji 44. seji opravil predstavitev predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Na 47. seji odbora so predstavniki predlagateljev dopolnili uvodno predstavitev predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji predvsem v delu, ki se nanaša na dopolnilni program, ravno tako pa podali podrobnejšo analizo zagotavljanja finančnih virov za realizacijo programa. V splošni razpravi, ki je sledila, so sodelovali predstavniki državnega sveta ter vrsta poslancev državnega zbora, Ciril Pucko, Aurelio Juri, Branko Janc, Janko Veber, Anton Butolen, Anton Anderlič, Branko Kelemina, Jožef Špindler, Jože Tanko in Geza Džuban, ki so poudarjali predvsem problematiko realizacije avtocestnega programa glede na vsakoletne zamike izvajanja posameznih odsekov in vsakoletno povečanje potrebnih finančnih sredstev za realizacijo tega programa. Ravno tako so problematizirali širjenje vsebine programa z odseki, ki ne spadajo v kategorijo avtocest in povzročajo dodatne stroške ter dodatne preložitve izvajanja osnovnega programa. Ob tem so člani odbora problematizirali predvsem pomanjkanje dokumentov, ki jih določa zakon o javnih cestah, gre predvsem za strategijo prometne politike in strategijo razvoja in vzdrževanja drugih državnih cest, kot osnovo za celovito načrtovanje in izvajanje cestnoprometnih povezav v Republiki Sloveniji ter povezavo tega sistema na druge prometne sisteme. Republika Slovenija od leta 1990 gradi avtocestni sistem, ga nenehno dopolnjuje z novimi odseki drugih državnih cest, novimi roki in finančnimi sredstvi za realizacijo le-teh, tako da se izgradnja avtocestnega omrežja iz leta v leto podaljšuje in draži. Člani odbora so opozorili na nevzdržno situacijo, ki se ustvarja zaradi pomanjkanja nacionalnega programa izgradnje drugih državnih cest, ki sili poslance, da program izgradnje avtocest dograjujejo tudi z drugo državno mrežo, kar je razvidno tudi iz priloženega dodatnega programa. V povezavi s tem so člani odbora opozorili tudi na problem zagotavljanja zadostnihfinančnih sredstev, ki se nanašajo le na osnovni program, ravno tako pa tudi na popolno časovno in finančno nedefiniranost predlaganega dopolnilnega programa. V nadaljevanju 47. seje, dne 4.1.2004, je odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje v skladu s 126. členom poslovnika državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih delih predloženega akta in vloženih amandmajih k prvemu in drugemu poglavju. Pri tem je sprejel tudi svoje amandmaje. V okviru poslovniško določenega roka so amandmaje vložili poslanci Jože Tanko k poglavju 4, k razpredelnici 9, k točki 1.1., k točki 3.2, k razpredelnici 10.b, Marko Diaci k poglavju 4, točka 3.2, Jurij Malovrh k poglavju 4, točka 3.2, Janko Veber, Franc Kangler in Geza Džuban ter Jože Avšič. Izven poslovniško določenega roka so vložili amandmaje poslanec Alojz Sok in poslanec Janez Drobnič, ki se jih zato šteje kot brezpredmetne. V razpravi o poglavju 3, osnovna načela in cilji nacionalnega programa izgradnje avtocest in vloženih amandmajih, so člani odbora razpravljali predvsem o problematiki izboljšanja državne in regionalne cestne mreže in zagotavljanja dostopnosti predvsem tistih delov države, ki nimajo direktnih avtocestnih povezav. Gospod predsednik prosim še za minuto ali dve, da podam poročilo v celoti.
Predstavite poročilo, vendar tudi za vas kot vse ostale velja, da morate spoštovati čas.
Hvala lepa. Bom skrajšal. Če skrajšam, problematika, ki je bila izpostavljena je predvsem vprašanje umeščanja drugih cestnih odsekov v nacionalni program izgradnje avtocest, kar bo seveda tudi v nadaljevanju današnje seje pri sprejemanju amandmajev in resolucije v celoti seveda povzročilo še veliko vroče krvi. Odbor je na koncu sprejel nekaj svojih amandmajev in amandmaje poslanca Jožeta Avšiča in s tem pripravil dopolnjen predlog resolucije za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Dobro. Hvala lepa. Sedaj bomo slišali predstavitev stališč vseh poslanskih skupin. Prva bo svoje stališče predstavila poslanska skupina Nove Slovenije. Vabim kolega Alojza Soka, da to stališče predstavi. Za njim bo na vrsti koleg Veber. Najprej pa kolega Sok, poslanska skupina Nove Slovenije. Prosim, imate besedo.
Spoštovani predsednik, gospod minister, sodelavci, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci. Najprej moram v imenu Nove Slovenije izraziti zadovoljstvo, da državni zbor končno obravnava to resolucijo. Kot veste smo to velikokrat zahtevali, kajti veljavna resolucija oziroma nacionalni program izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji se že dolgo več ne izvaja tako kot je bil leta 1998 zastavljen. Drugo, kar bi želel ob tem povedati je, da smo se v Novi Sloveniji zavestno izognili kakršnemukoli vlaganju amandmajev, prej je namreč predsednik odbora rekel, da smo izven poslovniškega roka vložili en amandma oziroma dva, pozneje smo se odločili, da svojih amandmajev ne vlagamo, ravno zaradi tega, ker ne bi želeli, da bi državni zbor ponovno sprejemal neko resolucijo, nek program, ki bi že v sami zasnovi bil nerealno zastavljen. V tej državi smo prvi nacionalni program izgradnje avtocest sprejeli leta 1995. Sam moram reči, da smo prebivalci, državljani bili navdušeni, kajti v tem prvem programu je bilo zapisano, da se bo v Sloveniji zgradil avtocestni križ sever-jug-vzhod-zahod, bila pa je tudi zapisana hitra cesta od Slovenske Bistrice prek Ptuja do Ormoža. Ta prvi program, ki je bil takrat sprejet, je bil zasnovan v dolžini 499,5 kilometra, celo na polovico kilometra natančno je bilo zapisano, in ovrednoten je bil približno z 2,2 milijardi ameriških dolarjev brez vračunanih obresti, se pravi brez računa financiranja. Že leta 1998 je prevladalo spoznanje in postalo je jasno, da je bilo sprejeto nekaj, kar v realnosti ni mogoče tudi dejansko izvršitiin takrat se je državni zbor lotil prvega rebalansa nacionalnega programa. Ob tem moram povedati, da so takrat poslanci, tako kot želijo tudi letos, celotni nacionalni program povečali, ne sicer drastično, in sicer iz 499 kilometrov na 553 kilometrov, s tem da pa so se stroški povečali skoraj za enkrat na več kot 4 milijarde ameriških dolarjev, prav tako brez računa financiranja. V tem programu leta 1998 je bilo predvideno, da bomo slovenski cestni križ končali v letu 2004, se pravi v letošnjem letu, z zaključnimi deli v letu 2005. Realnost pa je v tem trenutku takšna, da smo v desetih letih, skoraj v desetih letih, odkar je bil nacionalni program izgradnje avtocest sprejet, po podatkih, ki so sedaj bili objavljeni sedaj, ko se program drugič sprejema, realizirali manj kot polovico zastavljenega programa. Manj kot polovico. In težko je seveda pričakovati in biti povsem prepričan, da bomo v naslednjih letih ta program, ki ga je še več kot polovico za narediti, in ki se spet cenovno enormno povečuje, tudi dejansko uresničili. Med vzroki, ki naj bi botrovali temu, da se program ni izvajal, in da se je cena tega programa tako povečevala, je v Poročevalcu v obrazložitvi zapisano, da je šlo predvsem za probleme pri umeščanju tras v prostor, potem za neusklajenosti med lokalnimi skupnostmi, da je šlo za probleme v zvezi z izvajanjem javnih razpisov, da je šlo za probleme v zvezi z izdelavo projektov in tehnične dokumentacije, da se niso pravočasno in v zadostni meri zagotavljali finančni viri. Seveda bi k temu, karni zapisano v obrazložitvi, lahko dodali še marsikaj. Lahko bi na primer rekli tudi, da v vsem tem času ni šlo za optimalno izbiranje tras, da so se pojavljale razne zadeve, kot so zapleti z disketami, rumene diskete, da je šlo velikokrat pri planiranju za politična lobiranja, da je šlo za neoptimalno postavljanje tras v sam prostor in še marsikaj bi lahko našteli. Cena kilometra avtoceste je od začetnih odsekov zelo naraslo. Vem, predstavniki ministrstva, ki so danes na tej funkciji bodo rekli, da so se takrat gradili predvsem lažji odseki in tudi res je tako. Ampak cena začetnih oziroma že zgrajenih odsekov je bila nekje v povprečju 1,5 do 1,6 milijarde, medtem ko je cena odsekov, ki se sedaj gradijo krepko narasla, za skoraj enkrat, na približno 3 milijarde tolarjev. Sedaj je pred nami drugi rebalans nacionalnega programa. Ta je zasnovan tako, da bi do leta 2013 zgradili 572 kilometrov avtocest in hitrih cest, medtem ko naj bi vrednost tega programa znašala - ne vem, ministra sem razumel, da je rekel 5,4, ampak zdi se mi, da je v Poročevalcu zapisano 6,4 milijarde, ne več dolarjev, ampak evrov. Ta program naj bi izvrševali nekako v treh delih, in sicer prvi del od sedaj pa do leta 2006, ko naj bi na petem in desetem koridorju končali vse tiste odseke, ki so trenutno v gradnji, potem bi naj v letih od 2007 do 2013 dokončno zgradili vse, kar je treba na petem in desetem koridorju, po letu 2013 pa naj bi dogradili dodatni program, ki pa je v tej resoluciji predviden v dolžini približno 140 kilometrov. Ceno naj bi v bodoče odplačevali - se pravi, vse, kar bomo porabili oziroma kar je že porabljeno za izgradnjo slovenskega cestnega križa in ostalih hitrih cest - do leta 2033, in sicer bi nas naj vse skupaj stalo z računom financiranja nekaj manj kot 14 milijard evrov. Torej gre za ogromna sredstva. Osnovni vir naj bi za vse to predstavljala cestnina, vendar je vprašanje in že danes se postavlja dilema, ali bo možno na takšen način, kot si je Republika Slovenija zamislila, tudi dejansko do takrat, do leta 2033 pobirati cestnino. Vemo, da so v tem prostoru mnogi predlogi in da bo tudi na področju cestninjenja treba v tem času nekaj storiti. In če se bo spremenil sistem cestninjenja, potem je pričakovati, da tudi dotok denarja ne bo takšen, kot ga trenutno ta resolucija predvideva. Tu bi rad spomnil, kar se tiče prometne politike, ki je v tem trenutku v Republiki Sloveniji ni, še na nekaj. Slovenija je podpisnica kjotskega protokola in bo morala v letih od 2008 do 2013 bistveno zmanjšati količino toplogrednih plinov, in sicer glede na leto 1986, ko je bila proizvodnja toplogrednih plinov okrog 14 milijonov ton. Promet prispeva h količini toplogrednih plinov približno 25% in se vsako leto še povečuje. To pa seveda pomeni, da v kolikor bomo želeli v Republiki Sloveniji izvršiti to, kar smo podpisali v kjotskem protokolu, bo potrebno pristopiti tudi k takšni prometni politiki, ki ne bo dodatno obremenjevala našega okolja. V kolikor bomo k temu pristopili, pa seveda to na drugi strani pomeni tudi manjši priliv iz naslova cestnin, kajti doberšen del tranzitnega transportnega prometa bo verjetno potrebno preusmeriti na železnice. Tisto kar smo v Novi Sloveniji večkrat poudarjali in kar nam nekako v tem programu manjka je sicer na nek način omenjeno, vendar ne dovolj in po našem prepričanju tudi ne dovolj resno mišljeno, pa je, da bi bilo dobro, če bi Slovenija katerega od odsekov avtocest poskušala zgraditi na koncesijski način. Mi smo odprli razpravo in predlagali, da bi poskušali z odsekom Slivnica-Gruškovje, na žalost je v tej resoluciji ta možnost nakazana, vendar je nakazano samo reševanje tega problema med Slivnico in Hajdino. To pomeni, da ni zajeta trasa ceste v celoti in če ne zajamete trase ceste v celoti, potem je seveda tudi težko pričakovati, da bi lahko za ta odsek avtoceste poiskali način koncesijske izgradnje. To je bil naš predlog in to je tudi bil naš amandma, ki smo ga tako kot je povedal predsedujoči vložili v roku, ki smo ga zamudili. Ta amandma bi lahko do današnje razprave kot poslanska skupina ponovili, vendar kot sem že uvodoma povedal iz te resolucije nismo želeli delati neke nerealnosti, kajti Slovenci od slovenskega cestnega programa veliko pričakujejo in vsi, ki imajo probleme in ki živijo ob cestah, ki so zelo obremenjene, si želijo, da bi slovenski avtocestni križ tudi čimprej izgradili. Dejstvo namreč je, da bi morali to kar delamo danes, v tej državi početi že pred dvajsetimi leti, tako pa bo potrebno, če bo ta program izveden v obliki kot je predlagan, počakati še nadaljnjih deset let. Za odseke kot so Dravograd-Velenje-Arja vas, Koper-Dragonja, Šentvid-Koseze, Slivnica priklop na avtocesto pri Slivnici v Mariboru, Podvoje-Jeprca in Jeprca-Stanežiče pa bo potrebno seveda počakati še veliko več kot deset let. V Novi Sloveniji bomo to resolucijo podprli tudi zato, ker so bili nekateri amandmaji, ki so jih posamezni poslanci predlagali, na nek način iz same razprave na odboru umaknjeni in bodo postali - če bo vlada sprejela sklep, ki ga je odbor za infrastrukturo sprejel - del nacionalnega programa izgradnje ostalih državnih cest. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Sok. Sedaj dajem besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov kolegu Janku Vebru. Potem pa bo dobil besedo kolega Lenko, najprej kolega Veber. Prosim.
Hvala za besedo, predsednik in lep pozdrav vsem. V uvodu bi želel poudariti, da smo si v Združeni listi socialnih demokratov ves čas izvajanja nacionalnega programa izgradnje avtocest prizadevali za gradnjo avtocestnega omrežja z uporabo predvsem najkvalitetnejših virov, torej namenskih sredstev in cestnin.
Mir v dvorani, prosim!
Žal se je na teh dveh področjih dogajalo marsikaj, predvsem na področju cestnin smo se srečevali v toku izgradnje avtocestnega omrežja z najrazličnejšimi idejami. In te so seveda pripeljale do tega, da imamo danes na avtocestnem omrežju zelo nedefiniran cestninski sistem. Seveda bi bil najprimernejši vendarle tisti, ki omogoča plačevanje po prevoženem kilometru in to je še vedno eden od ciljev, ki jih zasledujemo v naši stranki. In zato menimo, da se bodo vsi ukrepi, ki bodo peljali v to smer, približali temu, da bo avtocestni sistem zgrajen resnično s čimbolj realnimi in kvalitetnimi viri. Danes ugotavljamo, po teh podatkih, ki jih imamo do leta 2002 iz gradiv za resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest, informacijo, da je cestnina pravzaprav nekje realizirana v višini vsega 77%. Seveda tudi sam bencinski tolar kot namenski vir ni v celoti sledil pričakovanjem oziroma načrtovanim zneskom. Ta je bil dosežen vsega v višini 75%. In če k temu prištejemo tudi dejstvo, da se je dolžina avtocestnega omrežja tokom izgradnje podaljševala in da so bili tudi postopki za umeščanje avtocestnega omrežja v prostor iz leta v leto zahtevnejši, vidimo, da je to pripeljalo do tega, da je zmanjkalo kvalitetnih virov za sledenje ustrezne dinamike izgradnje avtocestnega omrežja. Zato se nam zdi najpomembnejše dejstvo to, da se je poskušalo pri oblikovanju predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest poiskati predvsem nov kvaliteten vir, ki bo omogočal hitrejšo dinamiko izgradnje avtocestnega omrežja, kot pa če bi se omejili zgolj na bencinski tolar, cestnine in zadolževanje tako doma, kot v tujini. Zato seveda menimo, da je kot glavni vir izdajanje vrednostnih papirjev ena od tistih rešitev v tej resoluciji, ki naj bi omogočala tudi realno izgradnjo avtocestnega omrežja v rokih, ki so nekako zapisani, ki so prelomni, če jim tako rečemo v letu 2007 in letu 2013 ter seveda dodatni program, ki se naj bi izvajal po letu 2013. Ob tem bo potrebno poravnavati tudi že nastale obveznosti pri izgradnji avtocestnega omrežja. In seveda tudi tukaj, v tej resoluciji je predviden vir, vrednostni papirji kot tisti, ki naj bi reševali ta problem. Zato je verjetno res pomembno slediti dejstvu, da se zmanjšuje interes za vlaganja v banke in da se bo ponudba infrastrukturnih vrednostnih papirjev na trgu pojavila tudi s sprejemom resolucije in to pomeni tudi premik v načinu varčevanja v naši državi in želimo si seveda, da bi ta način in to varčevanje potekalo čim bolj v smeri predvidenih sredstev, ki so zapisana v tej resoluciji. Veliko polemik pri resoluciji je odprl predvsem tudi dodatni progam. Nekaj dodatnega programa je predlagala že vlada oziroma predlagatelj že v samem začetku. Oblikovanje dodatnega programa pa seveda se je poskušalo doseči tudi ali z amandmaji ali z razpravami tudi na odboru za infrastrukturo. Menimo, da je bilo včasih mogoče celo preveč pozornosti danega dodatnemu programu in premalo osnovnemu; pa vendar, kompromisna rešitev, ki je tudi predlagana kot amandma na amandma s strani vlade, torej na gradivo oziroma predlog resolucije, kot ga je oblikoval odbor za infrastrukturo, je mogoče tisti sprejemljiv kompromis, ki rešuje nekako nakazane smeri v tem dodatnem programu, torej nakazane smeri predvsem v tem smislu, da se tudi območja in regije, skozi katere ne poteka osnovni avtocestni križ, čim prej navežejo na to omrežje in s tem seveda omogočimo tudi hitrejši razvoj teh območij. Namreč, dejstvo je, da interes kapitala je, da vlaga v območja oziroma se poskuša vložiti v območja, kjer je seveda pričakovati čim hitrejše oplemenitenje teh sredstev in zagotovo je za to pomembno, da bo ta dodatni programtudi postal veliko bolj realno načrtovan v nadaljevanju, kot je trenutno zapisan v resoluciji, ko niti nimamo še natančno umeščenih tras v prostor niti nenazadnje zagotovljenih povsem konkretnih finančnih virov. Tako menimo, da nikakor ne smemo dovoliti tega, da bi se izven avtocestnega križa zgodil zastoj razvoja teh območij, teh regij in zato seveda bomo podprli amandma na amandma vlade, ki nekako vendarle nakazuje hitrejše reševanje tudi teh območij. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega Veber.Kolega Lenko bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS, za njim pa kolega Podobnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Pozdravljam ministra in direktorja Darsa, kolegice in kolegi poslanci! V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev pozitivno ocenjujemo predlagano resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Sloveniji. Resolucija je dovolj sistematična in pregledna, da odpravlja konfuznost, ki zaradi veliko aktov, sprejetih na tem področju, vlada. Kljub temu imamo na resolucijo nekaj pripomb. Glede na to, da vsak državljan primakne kar nekaj tolarjev za izgradnjo avtocest, te ne morejo biti izgrajene le za manjšinski del državljanov. Potreben je uvid, da v Sloveniji potrebujemo tudi nacionalni program za izgradnjo državnih cest, ki bodo državljane geografsko bolj odmaknjenih območij priključile na avtocestni križ. Podatek, da bo ob avtocestnem križu v naslednjih letih živelo 250 tisoč državljanov, je dovolj zgovoren in govori v prid predlaganemu. Pri tem ne gledamo samo na ekonomsko dimenzijo za enakomeren gospodarski razvoj, h kateremu, vsaj po besedah sodeč, vsi stremimo. Gre tudi predvsem za večjo varnost v prometu. Prav zaradi tega smo z odobravanjem sprejeli novico, da je vlada včeraj na seji sprejela dopolnila k dopolnjenemu predlogu resolucije, s katerim je v predlog vrnila odseke hitrih cest Dravograd-Velenje-Arja vas, Koper-Dragonja in navezovalnih cest Šentvid-Kasaze, južna obvoznica Ljubljane in avtocesto Slivnica-Pesnica. Poleg tega menimo, da bi država morala izdelati tudi strategijo prometne politike, že zaradi tega, da bi se natančneje določili roki izgradnje za posamezne odseke, saj so le-ti prekoračeni že v taki meri, da se postavlja vprašanje smiselnosti njihove odločitve. Na primer že deset let čakamo na predor Trojane, na odsek Trojane-Blagovica in tako naprej. Nadalje odsek Vipava-Rebrnice, ki bi ga morali po prvotnih planih uživati že pred nekaj leti, dela so v teku, pobočja hribov zatorej gola, vemo pa, da je področje izpostavljeno vetru ki ob najmanjšem deževju ali sneženju naredijo cesto smrtno nevarno. In glede na podatek, da se večina tovornjakov, kljub avtocesti do južne Primorske, še vedno poslužuje te trase, si lahko predstavljate, kolikšni nevarnosti smo vsakodnevno izpostavljeni vsi uporabniki te ceste. Nadalje smo v poslanski skupini DeSUS mnenja, da bi bilo potrebno vzporedno za izgradnjo avtocestnega križa graditi, kot je že bilo prej tudi nekaj omenjeno, tudi tako imenovane napajalne ceste, ki bodo vodile iz notranjosti na avtocesto. Glede na to, da se kredit v veliki meri odplačuje s cestninami, bi ta povečani inkaso za izgradnjo napajalnih cest vodil k doslednejši uresničitvi finančnega načrta. Ko smo že pri cestninah, v zvezi z njim vlado pozivamo, naj čimprej poenoti njihovo pobiranje in naj pri tem upošteva načelo pravičnosti. Zopet bomo opozorili na številčne cestninske postaje, ki ne dopuščajo zadostno pretočnost po slovenskih avtocestah. Potrebno bi bilo tudi dobro premisliti, kakšen način cestninjenja bi bil za Slovenijo najprimernejši. Kljub tem pripombam v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev podpiramo sklep odbora za sprejem resolucije, v skladu z nadaljnjimi pripombami pa pričakujemo, da se bo resolucija tudi dosledno izvajala. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Lenko. Sedaj bom dal besedo kolegu Janezu Podobniku. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. V Slovenski ljudski stranki bomo podprli sprejem resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest. Menimo, da je danes za državni zbor pomemben dan in da bomo na koncu, ko bomo v kasnih večernih urah ta dokument sprejemali, da bomo to naredili s prepričanjem in z mirno vestjo. Danes živimo v kompleksnem svetu in že čez nekaj mesecev, ko bomo postali velik del evropske mreže, bodo morale biti naše poteze še toliko bolj domišljene. Avtoceste nas povezujejo v veliko vseevropsko prometno mrežo in od nas samih je odvisno, koliko bomo znali to veliko razvojno vrvenje, ta velik evropski izziv sprejeti in obrniti sebi v prid, v prid slovenskim državljankam in državljanom. Zato je po mnenju Slovenske ljudske stranke treba z gradnjo avtocest nadaljevati, se še naprej povezovati z Italijo, Avstrijo in Madžarsko in posebno pozornost nameniti tudi povezavam s Hrvaško. Pred nami je predlog novega nacionalnega programa gradnje avtocest, tretjega, zadnjega in tokrat najbolj domišljenega in realnega. Ta dokument je zaposloval vlado, koalicijo, strokovne službe in lokalne skupnosti zadnje mesece. V ta program je bilo prav v zadnjem obdobju vgrajenih še nekaj krajših cestnih odsekov. Bistvo tega programa pa je gotovo uskladitev rokov izgradnje z realnimi možnostmi in s prenovljenim, drugačnim načinom financiranja gradnje. Predlog novega nacionalnega programa gradnje avtocest vsebuje tudi prilagojen pristop k financiranju izvajanja programa. V osnovi sledi usmeritvi prometne politike Evropske unije, da morajo gradnjo in vzdrževanje prometne infrastrukture v čim večji možni meri plačati uporabniki. Desetine vrhunskih evropskih ekonomistov, gradbenikov in drugih strokovnjakov so namreč empirično nedvoumno dokazali, da le plačevanje povzročenih stroškov vodi do učinkovite rabe prometne infrastrukture. In to mora biti tudi naš cilj, kajti preprosto ni zastonj cest, pač pa so le ceste, ki jih plačajo vsi davkoplačevalci, in so ceste, ki jih plačujejo samo tisti, kijih uporabljajo. Po mnenju Slovenske ljudske stranke je ta drugi pristop bolj pravičen in pošten. In temu je treba prilagoditi tudi cestninski sistem na naših avtocestah, ki mora temeljiti na sodobni tehnologiji pobiranja cestnine v prostem prometnem toku Pri zasnovi financiranja projekta se takšna usmeritev pozna v načinu financiranja projekta, kjer se povečuje delež kreditov, ki jih bodo prek plačevanja cestnine odplačali uporabniki. Boljše ocene tveganja, ki jih v zadnjih letih dobiva Slovenija, pa znižujejo zahtevane obrestne mere, mogoče pa je dobiti tudi dolgoročni kapital z dospelostjo 30 let, kar je bila pred desetimi leti samo utopija. Zaradi nižjih obresti in daljše ročnosti pa je ekonomsko upravičeno povečati delež dolžniškega kapitala pri gradnji. Poleg tega ta program predvideva tudi refinanciranje manj ugodnih kreditov, in to bo znižalo skupne stroške programa, ki upoštevajo tudi znesek obresti. Spoštovane kolegice in kolegi, slovenske avtoceste so projekt večih generacij, saj bo to omrežju svojemu namenu služilo še čez več kot 30, 40 ali 50 let. Zato je po mnenju Slovenske ljudske stranke prav, da tudi takratni uporabniki prispevajo svoj delež h gradnji. Rad bi spregovoril tudi nekaj besed o dopolnilih k predlogu nacionalnega programa gradnje avtocest. Imenovali smo ga dodatni program. Koroška - bo po dokončanju osnovnega programa ena prometno najbolj odrezanih regij v Sloveniji. Hitra cesta Dravograd-Arja vas pa bo pomenila in bi pomenila, če bo sprejeta, nujno povezavo te regije na avtocestni sistem, hkrati pa tudi povezavo s sosednjo avstrijsko Koroško, kar bo zelo pomembno po vstopu Slovenije v Evropsko unijo. Ta cesta je zelo pomembna tudi za Velenje, ki je peto največje v Sloveniji z močno razvito industrijo. Razvoj le-te pa bo znatno ogrožen, če ne bomo zgradili ustrezne prometne povezave med Velenjem in Arjo vasjo. Hitra cesta Koper-Dragonja je pomembna predvsem zaradi preusmeritve tranzitnega prometa proti Istri z obalne ceste na to vzporedno hitro cesto. Na ta način bomo slovensko obalo razbremenili tranzitnih in prometnih tokov in ji tako omogočili hitrejši, predvsem pa turistični razvoj. Sledi posodobitev prometne povezave v smeri proti Ribniški dolini in Kočevskem. Nekaj je bilo o tem že povedano. Na cesti med Pijavo Gorico in Lavrico je vsak dan v povprečju več kot 8 tisoč vozil, od Lavrice proti Ljubljani pa ti prometni tokovi postanejo tako rekoč nevzdržni. Zato pritrjujemo, da je potrebno na tem področju zgraditi ustrezno navezovalno cesto med Pijavo Gorico in ljubljanskim avtocestnim obročem. Ta navezovalna cesta bi prebivalcem Ribniške doline in Kočevskega omogočila hitrejši vstop v Ljubljano, Lavrici in ostalim krajem pa omogočila širitev ob zdajšnji cesti. Zadnja od navezovalnih cest, ki je tudi v vladnih dopolnilih in bo dobila našo podporo, pa je cesta Povodje-Stanežiče. Avtocesta Ljubljana-Kranj, ki je bila zgrajena v začetku 80 let in je žal takrat obšla škofjeloško področje, zato je ta navezovalna cesta ključnega pomena za razbremenitev obstoječe cestne mreže, zaradi naraščajočega dnevnega tranzita iz Škofje Loke in okolica proti Ljubljani. Hkrati pa je tudi navezava Poljanske in Selške doline na avtocestni sistem pa tudi Primorske. Ob tem bi vas želel opozoriti, da ceste v tem tako imenovanem dodatnem programu niso tiste ceste, ki bi jih začeli graditi že jutri, to moramo danes vedeti, ko jih bomo pač v amandmajski obliki podprli ali pa ne. To so strateške usmeritve, na podlagi katerih lahko pristojni organi začnejo s postopki umeščanja tras v prostor. Imamo izkušnje iz 90-ih let, ko smo morali začeti s pospešenim umeščanjem avtocest v prostor in je bilo za to potrebnih več let, več kot 5 let. Dobre rešitve, ki prinesejo tehnično kvalitetno cesto, ob optimalnih stroških gradnje in ob upoštevanju vseh zahtev,ki jih postavlja prostor, na katerem cesta teče, pa zorijo in to vrsto let. Zato je prav, da s sprejemom predlaganih vladnih dopolnil te postopke začnemo. Finančna rokovna konkretizacija teh projektov pa bo stvar prihodnjih odločitev, tudi naših kolegov v naslednjih mandatih. Opozarjam še na naslednje. Če bomo imeli te ceste ob odločanju o začetku gradnje že umeščene v prostor, bomo lahko zelo natančno vedeli, koliko bodo znašali stroški gradnje in kdaj jih bo mogoče dokončati, s tem pa bo odločitev lažja, predvsem pa bolj pretehtana. Zaključujem s tem, da ponovno povem, da v Slovenski ljudski stranki podpiramo sprejem novega nacionalnega programa skupaj s predlaganimi dopolnili, to pa zato, ker menimo, da je notranja prometna varnost in povezanost države in vpetost v evropske prometne mreže ključna za strateški gospodarski razvoj države - brez sodobnih prometnic ni razvoja. Mi se zavzemamo za razvoj, za nova delovna mesta, za nove možnosti, zato je tudi naša podpora. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Podobnik. Sedaj bo stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke predstavil kolega Jože Tanko, za njim bo dobil besedo kolega Diaci najprej pa kolega Jože Tanko. Prosim, imate besedo.
Hvala za besedo. Vsem želim dober večer! Sprejemanje resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest je v zaključni fazi in tej resoluciji tako z vidika sistematičnosti kot preglednosti nimamo česa očitati in je bistveno boljša kot vsi dosedanji avtocestni programi. To je dokaj realen dokument, ki je zelo nazoren, tako finančno kot tudi časovno, in definira izgradnjo avtocestnega programa in daje realno upanje, da bo ta program v načrtovanih časovnih okvirih tudi realiziran. Tehnično gledano je to najboljši, najpreglednejši in najbolj sistematičen nacionalni program, ki smo ga dobili na poslanske klopi v tem mandatu. Če ga primerjam z nacionalnim energetskim programom, potem, recimo, tam manjkajo vse najpomembnejše preglednice, priloge, ki se nanašajo na potreben obseg, vrsto virov, dinamiko finančnih virov, na lokacije vlaganj, na vsebino vlaganj in podobno. V primeru nacionalnega programa izgradnje avtocest gre za največji investicijski projekt te države, ki bo dolgoročno, se pravi, vsaj še deset let predstavljal približno 6 do 8% državnega proračuna. In ker gre za velik program, bi upravičeno pričakovali, da bi bil danes tu tudi predsednik vlade, kot je morda v marsikateri drugi državi to običaj, kajti danes sprejemamo pomembno reformo, mislim da kar eno ključnih reform. Kljub vsem tem dobrim karakteristikam pa ima ta program po mojem mnenju tudi nekatere pomanjkljivosti, na katere bi rad opozoril, za katere mislim, da so pomembne in niso v zadostni meri obdelane ali pa so morda celo izpuščene v tem programu. Ne nanašajo pa se te pripombe samo na ta mandat, ampak del teh pripomb zadeva tudi sam koncept, sam pristop gradnje avtocest v širšem obdobju oziroma v celotnem obdobju izgradnje. Prvo, kar na nek način manjka v tem programu, je ocena vpliva lastninjenja Darsa na ceno avtocestnega programa. Kot veste, smo pred dvema mesecema ob burni razpravi v državnem zboru, ob nasprotovanju naše stranke in tudi opozicije sprejeli zakon o preoblikovanju Darsa, ki se je iz javnega podjetja preoblikoval v gospodarsko družbo in v katerem bo lahko do 49% zasebnega kapitala. To pomeni, da se bodo slej ko prej začeli iz avtocestnega programa izdvajati dobički, ki se bodo razdeljevali lastnikom. Za višino v obliki dobička izločenih sredstev iz avtocestnega programa se bo avtocestni program podražil. Dodaten problem tega preoblikovanja je tudi nedoločenost, nedorečenost obeh pogodb, tako tiste o izvajanju finančnega inženiringa kot tudi koncesijske pogodbe o upravljanju avtocest in hitrih cest. Pogodbi sklepata vlada in Dars, nimata pa v zakonu opredeljenih nobenih posebnih rokov trajanja, niso določene provizije, niso določeni normalni donosi kapitala in nad Darsom tudi ni več parlamentarnega nadzora. Vse se zapira in odmika javnosti. Gre pa, kot sem povedal že v uvodu, za daleč največji projekt države. In potrebno bo zagotoviti vsaj še približno 10 milijard evrov. Vendar gre pri finančnem inženiringu za provizije tako na vhodu kot na izhodu. In to so provizije med dvemi in štirimi odstotki, verjetno, in pa normalni kapitalski donos, ki ga bo dobival Dars, pa je običajen, tam okrog desetih odstotkov. Skratka, gre za velika sredstva, ki niso definirana. Druga stvar, ki se je na nek način tudi ne moremo izogniti, je tudi ocena, da je na rešitve v avtocestnem programu v veliki meri vplivala tudi gradbena operativa, in tako so v nekaterih primerih izbrani tehnično zahtevni, tudi elegantne in impozantne rešitve, ki pa so na koncu tudi drage. In vemo oziroma lahko predpostavljamo, da je na teh dragih odsekih ta slovenska gradbena operativa tudi trenirala in se morda tudi pripravljala za izvajanje projektov v bodočnosti tudi na kakšnih drugih lokacijah, oziroma v drugih državah. Naslednja stvar, kar je, je tudi neenakomeren standard tistih, ki so dobili avtoceste, kajti do sedaj je bila povsod izvedba avtocest oziroma se je izvajala izgradnja avtocest tako, da se je poleg avtoceste gradila še vzporedna cesta. V novem konceptu pa so nekateri odseki, vsaj eden je tak, ki te izbirne oziroma vzporedne ceste nima, in to povzroča velike probleme in mislim tudi upravičene proteste tistih, ki se jim želi zaračunavati to cestnino. To je na nek način do vseh predhodnih ukrepov nepošteno in tudi nedopustno. In kar tako nenadoma, brez utemeljenega razloga, mislim, da ni smiselno, da se spremeni koncept in se ene uporabnike cest postavi v neenakopraven položaj. Naslednja stvar, ki je tudi problematična, je politika, oziroma tudi režimi cestninjenja. To izhaja delno tudi iz načina oziroma iz pristopa k gradnji teh avtocestnih koridorjev, petega in desetega, ker so se ti odseki, ki smo jih gradili, razdrobili - na ne vem, pet odsekov, vendar ločeno - in na koncu je bilo treba vsak tak odsek zapreti s cestninsko postajo. In zato imamo tudi teh čelnih cestninskih postaj bistveno več kot vtistih državah, kjer so ceste gradili koncesionarji. Poleg tega pa imamo vse možne kombinacije cestninskih sistemov, tako odprtega, zaprtega, elektronskega in še ne vem kakšnega. To se pravi, to je mnogo preveč in mnogo predrago za tako majhno državo in za tako kratko omrežje avtocest, kot ga ima Slovenija. Naslednji problem je tudi izginjanje bencinskega tolarja iz avtocestnega programa. To je povzročilo nadomeščanje zastonjskih sredstev, ki smo jih državljani zbirali ob plačevanju goriva, in ta sredstva, ki so izginjala in se namenjala za druge projekte, za druge reforme, so se nadomeščala z dražjimi domačimi in tujimi krediti in to je tudi prispevalo svoj delež k podražitvi avtocestnega programa. Ena od pomembnih stvari oziroma od poudarjenih prednosti ki so jih poudarjale vse garniture, ki so se ukvarjale s prometno politiko in gradnjo avtocest, in to vladne kot tudi resorne, je bila tudi vedno razlaga, da avtoceste vplivajo na skladen regionalni razvoj in da bodo omogočale skladnejši regionalni razvoj. Vendar počasi spoznavamo, da se dogaja prav nasproten proces, da je avtocestni križ povzročil prav največje prerazporejanje razvojnih možnosti, zaradi česar so se odpisala cela področja, velika tudi več kot 1000 kvadratnih kilometrov. Potovalni časi se niso skrajšali, ceste so ostajale slabe in z vsemi dosedanjimi ozkimi grli. Prišlo je do bežanja delovnih mest na področja ob avtocestah in v večja urbana središča. Velika je bila dnevna migracija in kljub izrazitemu upadanju prebivalstva na podeželju beležimo na vseh teh ključnih vozliščih bistven porast prometa, tudi 10, 15, 20% letno je ta prirast. Se pravi, da je ta gradnja avtocestnega omrežja povzročila pravzaprav nasproten učinek in neskladen regionalni razvoj. In imamo torej področja, ki so brez primerne povezave, ki so izločena, lahko jim rečemo tudi, da so izobčena in jim je onemogočen enakopraven razvoj. Nekatera področja potrebujejo le manjši poseg, da bi se priključila na avtocestno omrežje in s tem bi se razmere bistveno izboljšale. Potovalni časi bi se bistveno znižali, tudi za 20, 30 morda celo več odstotkov, odpravili bi se zastoji in pa tudi bistveno bi se povečala kvaliteta življenja v tistih krajih, ki so ob ozkih grlih, precej ali pa bistveno bi se izboljšala tudi varnost prometa. Če smo tam, kjer je avtocesta presekala ali križala, recimo, nižje rangirano občinsko cesto, zgradili ustrezen priključek, bi si to zaslužili tudi prebivalci teh velikih področij, obširnih področij, ki se na avtocestno omrežje navezujejo prek državnih cest in te državne ceste so ponavadi pravzaprav edine povezave z avtocestnim omrežjem. Žal so bile vse dosedanje pobude, da se uredijo oziroma odpravijo ti komunikacijski problemi zavrnjeni, niso naleteli na razumevanje, bilo je celo veliko aktivnega nasprotovanja, pa čeprav gre v bistvu za drobiž v primerjavi s ceno avtocestnega programa. Zato sem tudi zadovoljen, da je vlada nadgradila moj ali pa naš amandma z najkritičnejšimi odcepi in odseki glavnih cest, s čemer bo omogočeno enakopravnejše vključevanje teh predelov v življenje Slovenije. Eno takih področij, ki je bilo do sedaj pozabljeno od vseh garnitur, vseh vladnih garnitur, je tudi ribniško-kočevsko področje. Moram reči, da ne pričakujemo veliko od avtocestnega programa, pričakujemo pa spodoben priključek, s čimer bi se izognili najbolj obremenjenima naseljema Škofljici in Lavrici. Ta odsek ima 17.000 do 18.000 dnevnega prometa BDP v normalnih dnevih in to je precej več kot ima tudi marsikateri odsek avtoceste ali hitre ceste. In zato je nedopustno, da bi ga obšli v slovenskem projektu stoletja, prav tako kot nekatere druge odseke, če omenimo samo koroški pa tudi še kakšen na Primorskem in še v kakšnem drugem predelu - Bela krajina - bi si zaslužili takšno pozornost. Včasih se moramo vprašati, za koga lahko trošimo cestni denar: ali za tranzitnike, za državljane tujih držav ali pa za državljane te države. In vsi, ki bomo našli primeren odgovor na to vprašanje, bomo zagotovo tudi podprli amandmaje, ki so jih vložili poslanci in vlada k resoluciji nacionalnega programa. Hvala.
Hvala lepa, vam, kolega Jože Tanko. Sedaj bo stališče poslanske skupine Stranke mladih predstavil kolega Marko Diaci, za njim pa kolega Barovič. Najprej kolega Marko Diaci.
Lep pozdrav vsem prisotnim. V množici preteklih razprav in diskusij glede izgradnje avtocestnega omrežja v Sloveniji je bil do sedaj največkrat podan argument, ki je govoril za avtocestne povezave, argument razvoja in povezovanje različnih delov Slovenije v integrirano celoto. Poleg tega se od časa do časa pojavi še argument prometne varnosti in ohranitve dragocenih človeških življenj. Oba argumenta nedvomno držita. V Stranki mladih Slovenije pa nas veseli, da se je v zadnjem času pričelo govoriti tudi o širših vplivih tako obsežnega projekta, kot je izgradnja avtocestnega omrežja. Ob tem mislimo predvsem na izrazito ugodne prilivajoče se učinke vlaganj na ostale sektorje nacionalnega gospodarstva. Gre za tako imenovane multiplikativne in akcelatorske oziroma pospeševalne učinke vlaganj v infrastrukturo, na povečanje investicij in proizvodnje v ostalih gospodarskih panogah, povečanje splošne stopnje zaposlenosti, rasti BDP. Slednji učinki pridejo še posebej do izraza v razmerah pričajočega gospodarstva oziroma v razmerah, ko privatni sektor ne zmore zagotoviti dovolj veliko povpraševanje, povpraševanje iz tujine pa je prešibko, da bi sledilo zahtevam želene domače gospodarske rasti. Glede na dogajanje v zadnjih letih tako na domačih kot na svetovnih trgih kaže, da bodo države, ki bodo še imele podzaposlene resurse, jih bodo lahko uporabile za spodbujanje sicer šibke gospodarske rasti, rasle hitreje kot zrela gospodarstva, ki omenjenega manevrskega prostora nimajo več na voljo. V Stranki mladih Slovenije smo prepričani, da ima prek investicijskih projektov v gospodarsko infrastrukturo, kot so avtoceste, državne ceste, energetsko in železniško omrežje, možnost okrepljene rasti tudi Slovenija. Slednje je analiza avtocestnega programa med leti 1994 in 2003 že dokazala. Posebej izstopajoč je primer iz leta 2001, ko je vlada pričela varčevati prav na investicijskih projektih in znižala delež letnih vlaganj v avtocestno gradnjo z 1,9% BDP v letu 2000 na 1,28% BDP v letu 2001 oziroma z 71 milijard tolarjev na 57 milijard tolarjev. Rezultat takšnega varčevanja je bil vpad rasti agregatnega investiranja iz 18,9% na 3,7% letne oziroma 25,1% BDP-ja. Posledično smo zabeležili težave tudi v ostalih sektorjih in padec gospodarske rasti s 5,2% letno v letu 1999 in obsega 2,9% v letih 2001 in 2002. V Stranki mladih Slovenije se zavedamo, da zgolj vlaganje v javno infrastrukturo ne more nadomestiti izpada privatne ekonomske aktivnosti, je pa zagotovo blagodajen mehanizem v času recesije, ravno na te vzvode opozarja tudi večina vladnih dokumentov. V predlogu resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest so nam bili predstavljeni pozitivni učinki pretekle gradnje, v predhodnih razpravah pa smo lahko slišali tudi manj lepo plat preteklega avtocestnega investiranja. Gre za izrazito neenakomernost letnih vlaganj od 0,9% BDP v letu 1995 do skoraj 2% v letu 2000. Takšna izrazita nihanja povzročajo določene ekonomske sektorske šoke, ki spodjedajo optimalne učinke tovrstnih spodbujevalnih instrumentov. Ob tem ni odveč ugotovitev, da tako pretiravanje v eno skrajnost kot pretiravanje pri varčevanju ne vplivata dobro. Analiza kaže, da je trenutno točka optimalnosti vlaganj slovenskega gospodarstva oziroma tako imenovana absorbcijska sposobnost avtocestnega sektorja okoli 1,6% BDP letno, kar trenutno znaša okoli 400 do 450 milijonov evrov. Ob tem je mogoče doseči največjo marginalno povečanje učinka na BDP ob vložku ene enote in hkrati še vzdrževati razmerje vzdržnega financiranja brez pritiska na inflacijo. Omenjena enakomernost in stabilnost letnega investiranja je bila podlaga tudi za pripravo nove resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest, kjer lahko vidimo, da se ti zneski vlaganj gibljejo enakomerno. Ker se pričakuje, da bo glavnina del na avtocestnem programu opravljena do leta 2010, je iz tabele predlogov resolucije NPIA razvidno, da letne kvote po tem letu pričnejo upadati. Logično razmišljanje nam pove, da je takšno krčenje letnih investicij sicer normalno, toda dovolj postopno, da ne bo izzvalo pretiranih ekonomskih sektorskih šokov. Kljub temuv Stranki mladih Slovenije menimo, da bi bilo dobro del tega spodbujevalnega mehanizma pustiti pri življenju tudi po dograditvi glavnih avtocestnih žil in postopoma na glavno ožilje priključevati tudi ostale dele naše države, ki bodo tako lažje zaživeli. Ob tem se nam predlog dodatnega programa zdi povsem smiseln, ker se tako imenovane druge želje porajajo kot priložnost in ne kot cokla slovenske prihodnosti. Navezava podregij na avtocestni križ je po našem mnenju logično nadaljevanje po dokončanju osnovnega avtocestnega križa. Razlika od 1,6% BDP optimalnega obsega letnih vlaganj bi lahko bila tudi potem usmerjena v razvoj, povezovanje in integriranje posameznih, sedaj skoraj popolnoma osamelih in odrezanih delov Slovenije v skupno celoto, ki prav tako plačuje izgradnjo avtocest. V Stranki mladih Slovenije pri izgovorih vlade na področje pobiranja cestnin želimo povsem jasno povedati, da nasprotujemo neenakopravnemu pobiranju cestnin, ki se ga vlada izredno spretno poslužuje v zadnjih letih. Smotrno bi bilo načelo: plačaš kolikor prevoziš. Še bolje pa bi bilo, da bi ljudi stimulirali z uporabo avtocest z drugačnimi prijemi, kot je sedanje stanje, ko je slalom z avtoceste brez plačila cestnine prek vzporednih cest nazaj na avtocesto postal že nacionalni šport. In seveda, to je povsem racionalno ravnanje. Hkrati bi z razbremenitvijo državnih cest tudi zmanjšali stroške vzdrževanja le-teh, kar tudi ni nepomembna postavka. Preusmeritev tovornjakov na tranzit z vlakom pa je ravno pričakovani odziv na višje cestnine le teh, kar bo poleg ekološko sprejemljivega tranzita neposredno pozitivno vplivalo na poslovanje slovenskih železnic, ker ob vsakoletnem krpanju izgub iz državnega proračuna predstavlja neposreden prihranek, zagotovo večji od priliva do sedaj pobranih cestnin iz tega naslova. Naj sklenem z mislijo, da konstruktivno delovanje ni destruktivno rušenje celote, ampak lahko pomeni tudi prek marginalnih izboljšav doseganje sinergijsko izboljšane celote. Sedanji predlog nacionalnega programa gotovo ni idealen, je pa nedvomno bolje, kot je sedanje stanje. Je pa naša podpora odvisna od nadaljnje razprave in usode amandmajev. Hvala.
Hvala lepa, kolega Diaci. Kolega Baroviča ni v dvorani, tako vabim kolegico Mario Pozsonec. Želeli ste predstaviti stališče, kolegica Pozsončeva? Prosim. Potem pa bomo prešli na razpravo vseh kolegic in kolegov o predlogu resolucije v celoti. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Tam na koncu države, kjer ni železniških tirov, ni hitrih cest, ni avtocest, z velikim zanimanjem oziroma z grenkobo spremljamo vsakoletne rebalanse izgradnje avtocest. Aktualni državni zbor drugega sklica je na svoji seji 22. aprila 1993 naložil vladi, naj pripravi program pospešene izgradnje avtocest v prednostni smeri od Kopra do Šentilja z odcepi do italijanske in madžarske meje; naj pridobi dodatne dolgoročne vire in upošteva predlogposlancev o uvedbi posebnega bencinskega tolarja za izgradnjo avtocest. V letu 1993 je bil pripravljen predlog osnovnega programa izgradnje avtocestnega omrežja v smeri zahod-vzhod, ki je do sprejetja nacionalnega programa izgradnje avtocest služil kot podlaga letnim programom gradnje avtocest. V tistem času so vsi, poslanci, vlada, Dars, govorili o smeri vzhod-zahod, o petem koridorju, o povezavi Barcelone in Kijeva. Zdaj je jasno, da je bila to le pravljica za lahko noč. Spremenilo se je mnenje poslancev, spremenili so se poslanci, spremenila se je smer prioritete, ostali so samo težki tovornjaki, ki se valijo z vzhoda na zahod med gosto naseljenimi prekmurskimi vasicami. Ostali so tudi ljudje, zapuščeni od države, od vlade, celo od poslancev. Živijo v ogroženem okolju, kjer hrup močno presega dovoljeno vrednost, kjer nevarnost na njih preži na vsakem koraku. Na hišah se kažejo velike razpoke, ki so pokazatelj ljudem, da je njihovo premoženje v nevarnosti. Ko jih skrb za njihovo življenjsko okolje spravi na cesto, jih varuhi reda napadejo in jih obravnavajo kot kakšne kriminalce, kot so to storili v Gornjem Lakošu. Grešniki pa niso ljudje; najdemo jih v visokih palačah v Ljubljani in so tisti, ki so samovoljno spremenili smer gradenj avtocest. Ne samo, da jih je država pustila na cedilu, nikomur ni bilo mar, niti meddržavna pogodba, ki sta jo podpisala dva premiera, doktor Drnovšek in Viktor Orban. Leta 2004 bi se avtocestna povezava morala srečati pri Pincah. Madžarska država je svoje del avtoceste pripeljala do slovenske meje. Kje smo pa mi? Nikjer! Leta in leta so po celotni Sloveniji gradili avtoceste, le v Prekmurju se je dogajalo bolj malo. Šele sedaj se bodo birokrati začeli ukvarjati z raznimi dovoljenji, pri čemer jim to, da bo ta krajina še nekaj let ali desetletij odrezana od industrijskih središč, ni pomembno. To nekajletno pridobivanje papirjev se mi zdi rekordno ne samo za evropska merila, temveč lahko mirno rečem, da smo nekakšni svetovni rekorderji. Mislim, da o tem bi se moral zamisliti tudi minister za okolje in prostor. Pokrajina pa zaradi te zamude deluje depresivno, gospodarsko zaostala, demografsko ogrožena; s tega področja se mladina izseljuje, vasi izumirajo, vlagatelji se nas izogibajo. Življenje je vsako leto težje in vsako leto je manj delovnih mest, brezposelnost se povečuje. Komu je mar? Nikomur! To je vse tudi povezano s tem zakonom. Predlagatelje nacionalnega programa, pa prosim pred javnostjo za odgovor na vprašanje, kdaj bo zgrajena avtocesta do madžarske meje? Prosim vas, da ne slepite več ljudi, kajti v nacionalnem programu je izgradnja avtocest v Prekmurju spet premaknjena za nekaj let pozneje. Vedno več programov je v drugih smereh, vedno več je programov, ki so začasno prehiteli smer vzhod-zahod, zato za avtocesto v Prekmurju vedno manjka denarja. Menim, da je ta sestava državnega zbora naslednica prejšnje sestave in zato odgovorna, da se takrat sprejeti načrti in sklepi izpeljejo. Hvala.
Hvala lepa, kolegica Maria Pozsonec. Z vašim nastopom smo sklenili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sedaj prehajamo na razpravo o predlogu resolucije v celoti. Najprej dajem besedo kolegu Soku. Kolega Sok, imate besedo za razpravo. Prosim. So težave? Ne bi smele biti. Je kdo po pomoti vklopil mikrofon? Ja, tam zadaj je mikrofon po pomoti vklopljen.
Hvala lepa za besedo. Torej, v imenu poslanske skupine sem uvodoma že povedal, da bomo to resolucijo podprli in da smatramo, da temelji na relativno realnih predpostavkah. Govorim na relativno realnih, če se bodo seveda izpolnile vse te predpostavke, ki so v tej resoluciji zapisane, kar pa seveda ni nujno. Ko sem ob neki priliki nekaj mesecev nazaj bil povabljen kot član odbora za infrastrukturo na ogled gradnje viadukta Črni Kal, so se predstavniki Darsa, ne bom rekel, da so se pohvalili, ampak povedali so, da so za ta viadukt dali izdelati 71, če se pravilno spomnim, študij in možnih variant. Nazadnje je prevladala tista, ki je bila že v osnovi predlagana kot prva. Nekako tako sem razumel, če nisem, se opravičujem. Rad bi seveda s tem opozoril, kako je možno pri takšnem projektu, kot je cestni program, na različne načine - ne bom rekel, da so predstavniki Darsa za to krivi, ampak tudi sami ugotavljajo, da so tudi pri tem imeli veliko vlogo lokalne skupnosti in pa pač vsi akterji v prostoru - kako je pravzaprav možno z nekimi pobudami, z nekimi zavorami dejansko ovirati nekaj, kar smo takrat - to je leta 1995 nastajalo - imenovali malo da ne projekt stoletja. In slovenske avtoceste, tako kot so danes zamišljene - po načinu odplačevanja, po načinu gradnje - vsekakor spadajo med projekt stoletja, s tem seveda da ga mi gradimo dvajset let prepozno. To, kar danes delamo, bi morali v tej državi delatipred dvajsetimi ali pa vsaj pred petnajstimi leti, kajti, od takrat naprej je začel promet strmo naraščati. Bilo je že večkrat povedano, da ceste pravzaprav predstavljajo gonilo gospodarskega razvoja in da so predpogoj za skladen regionalni razvoj. Ne bi danes tukaj ponovno odpirali te debate, ker bo še veliko prilike, ko bomo sprejemali zakon o skladnem regionalnem razvoju. Ampak dejstvo je, da so regionalne razlike tudi po zaslugi tega, ker nismo Slovenije pravočasno cestno zelo dobro povezali, danes v principu med osrednjo slovensko regijo, ki je najbolj razvita, in med najmanj razvito pomursko regijo pravzaprav skoraj 2:1. Ceste so v Sloveniji tudi iz objektivnih razlogov - ne vedno iz subjektivnih, ampak ceste kot takšne povzročile veliko nesreč, veliko človeških žrtev, ki so nenadomestljive, veliko ljudi umira na naših cestah, zato ker pač nimamo cest urejenih, kot bi morale biti, velika je gospodarska škoda. In seveda vsi si želimo, da bi te probleme čimprej rešili. In kot poslanec si zagotovo najbolj želim, da bi danes tukaj sprejeli to resolucijo, ta program, ki bi dejansko s temi roki in temi finančnimi viri, ki so zapisani, bil tudi dejansko izvršen. Vendar, če bomo sprejemali takšne amandmaje, kot jih dobivamo tudi med samo sejo na klop, in če bodo ti amandmaji tudi dejansko sprejeti, potem se bojim, da temu ne bo tako, in sam osebno pri tej zadevi ne bi želel sodelovati. Ker če to naredimo, potem smo, kolegice poslanke in poslanci, storili nekaj, kar je neuresničljivo. Kljub temu da bi mogoče opozicija kdaj bila tudi v neki skušnjavi pomagati sprejeti nekaj takega in malo bi rekel tudi natresti peska v kolesje vladajoče koalicije, za katero moram reči, da v teh desetih letih ni uresničila na področju programa izgradnje cest tistega, ker je bilo zastavljeno. Cestnine so seveda poseben problem. Mislim, da tako, kot so zastavljene, ne bodo vzdržale in da bo Slovenija svoj cestninski sistem morala nujno prilagajati cestninskemu sistemu Evropske unije. Nujno, kajti če tega ne bomo naredili, potem bomo seveda glede konkurenčnosti s strani gospodarstva, kjer so lahko cestnine tudi velika cokla v razvoju, postali absolutno nekonkurenčni. Mislim, da bo Slovenija prej kot slej morala temeljiti razmisliti in uvesti sistem cestnin prek tako imenovanih vinijet kajti to, kar danes poznamo, te čelne cestninske postaje, pravzaprav nas ne bodo popularizirale v Evropi. Mislim, da med Šentiljem in Koprom sedemkrat se zaustaviti in sedemkrat kot tujec, če bomo že Slovenci morali to prenašati, plačevati cestnino - enostavno ne bo šlo. Če pa ne bo cestnin v tistem nivoju, kot so v tem programu zastavljene, potem pa seveda se zna zgoditi, da se bo celotni koncept financiranja na nek način tudi dejansko začel rušiti in da ta sistem ne bo vzdržal. Poleg tega bi rad omenil, da seveda do leta 2033, ko je planirano odplačilo vseh dolgov in vsega, kar bodo slovenske ceste zahtevale, da bo takrat potrebno te ceste, ki jih danes gradimo, in te premostitvene objekte v marsičem že prenavljati. Kajti, to je skorajda polovico trajanja in bo treba marsikaj, kar bo izrabljeno, nadomestiti in to bo seveda zahtevalo dodatne vire. Kakorkoli, kot poslanska skupina in kot posamezni poslanci verjamem, da bomo ta program podprli. Sam pa ga bom podprl še iz enega razloga: končno je v tem programu tudi z nekim realnim datumom postavljena in umeščena cesta, moram tudi kot lokalpatriot to upoštevati, cesta Slovenska Bistrica - Ptuj - Ormož. Ta cesta je bila del transportnega sporazuma, podpisana z Evropsko skupnostjo že leta 1993, planirana, da bo izgrajena tam leta 1999. Na žalost sedaj smo leta 2004, ceste se še ni začela graditi, ampak po tem programu, verjamem, da jo je možno, tako kot je umeščena, dograditi do leta 2007. Žal mi pa je, to pa še enkrat povem, da v tem programu ni v celoti zajeta cesta Slivnica - Gruškovje, da je ta cesta nekako reševana samo do Hajdine, kajti če bi bila zajeta v celoti, potem bi lahko verjel vladi, da resnično razmišlja o pridobitvi neke neprofitne koncesije, kar bi se za to cesto po mojem dalo doseči in jo tako zgraditi prej. Ker pa ste jo razdelili na dve etapi, pa ne verjamem, da bi bilo možno jo graditi na koncesijski način. Torej, tukaj bi bilo treba po mojem spremeniti to filozofijo in na nek način odmisliti tisti politični moment pri gradnji te ceste, kajti promet med Avstrijo in pa ostalimi deli nekdanje bivše naše države, Hrvaške, in še nižje Srbije, se na tej cesti povečuje z veliko hitrostjo in bo potrebno hitro ukrepati in nekaj storiti.
Hvala lepa, kolega Sok. Kolega Bevka ni v dvorani, tako ima besedo kolega Kebrič.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister in ostali gostje, kolegice in kolegi. Poslanska skupina je že izjavila, da bo podrla ta predlog te resolucije oziroma tega programa. Nacionalni program - tisti, ki imamo določene izkušnje že iz prejšnjega mandata ali pa celo od vsega začetka, ko je prvi nacionalni program bil postavljen, bom povedal, da danes pravzaprav jokati nad tem,za kaj se je vse podaljševalo, ni produktivno. Na drugi strani pa postavljamo, da vsaka analiza pokaže vsaj neko dejansko stanje, pokaže tiste napake, zaradi katerih se je ta nacionalni program podaljševal, katerega rebalans imamo danes na mizah, je pa bistveno, da je orientacija za našo prihodnost. Kaj nam to pravi - ali smo lahko skeptiki, kar je predvideno z ozirom na roke? Če pa gledamo nazaj, bomo ugotovili dva razloga za kasnitve in seveda za velike finančne prekoračitve. Povedali bomo ali ugotovili, da je nekaj objektivnih razlogov, na drugi strani pa prav gotovo bo ugotovitev, da je bilo mnogo subjektivnih razlogov. Tudi o tem se da razpravljati, kaj je objektivno, ali je res tisto objektivnoali pa se marsikaj skriva. Veste, opravičila - papir prenese vse. Mi poslanci smo pa malo drugače orientirani - vsaj tisti, ki se za določeno področje zanimamo in to področje opazujemo in konstruktivno delamo. Poslanci smo v svojem domačem okolju, od koder prihajamo ali kjer stanujemo, pod dvemi pritiski: en pritisk je pritisk sokrajanov, sodržavljanov, ki bi radi to gledali tako, da bi bilo čim bolj z njihovega zornega kota. Na drugi strani smo pod pritiskom lokalnih skupnosti, češ, od nas je bil izvoljen, pri nas je kandidiral, poskrbi, da bo to okolje nekako v določeni prednosti, in tvoja naloga je, da boš državnem zboru to zastopal. Koliko je upoštevana, ne naše opravičilo, ampak utemeljitev, da smo poslanci vse države, vseh državljanov in da moramo delati državotvorno in marsikdaj tudi kakšno lokalno težnjo ali zahtevo enostavno se ne tako zanjo zavzeti, če ni v okviru možnosti, da bi jo tudi uresničili. Osebno in v poslanski skupini na podlagi prejšnjih izkušenj menimo, da je osnovni program, ki je predložen, dober. Vendar je že sedaj predloženih nekaj amandmajev, za katere pa nimam zagotovila, čeprav določene amandmaje ali dopolnila vlada zagovarja in jih podpira, pa sprašujem spoštovanega gospoda ministra, ali so za ta dopolnila, ki bodo vključena - in upam, da bodo tudi izglasovana dopolnila za ta program -, ali so zagotovljena, prvič, finančna sredstva in drugič, ali bo možno v tem roku to tudi fizično dejansko uresničiti. To so osnovni problemi, ki se nam postavljajo, in ko bomo imeli te odgovore, bomo z veseljem glasovali ne samo za osnovni program, ampak tudi za ta dopolnila, za katera mislimo, da so utemeljena. Vendar naj skepsa in previdnost ne bosta odveč, da bomo dobili realen program. Nisem namreč enakega mnenja, kot je bilo rečeno za cestnine, da bodo upadale, ker bi želeli - in verjetno bomo uspeli - marsikaj ali mnogo težkega tovora preusmeriti na železnico. Če pa gledam trend nabave avtomobilov, povečevanja števila avtomobilov, pa sem optimist, da bodo cestnine prav gotovo, če jih bomo znali pravilno izračunati in da bo za vse državljane uporabnike avtocest od Šentilja pa do Kopra, pa tudi z vzhoda oziroma juga na sever, enak princip. In to je, da se bo plačalo po prevoženem kilometru, da jih bodo plačali tisti, ki jih koristijo. Zato, gospod minister, apeliram na vas, kar ste že mnogokrat slišali, pa ste tako ali drugače odgovarjali, da je nujno rešiti vprašanje cestninskih postaj. In če bomo imeli vinjete, če bomo prevzeli to, kar se je v tujini že dokazalo kot dobro, če bomo to prevzeli in če boste to uveljavili, potem tiste skepse zaradi, prvič, prepočasne prehodnosti z ozirom na število cestninskih postaj, da se moraš ustaviti, da to poleg ostalega stane tudi gorivo, da stane določene obloge na zavorah in tako naprej, če bomo vse to upoštevali, je uporaba avtocest znatno rentabilnejša za voznika, ne samo z ozirom na pridobitev na času - nekomu je čas več vreden, drugemu manj -, na drugi strani je tudi pridobitev na gorivu ob določeni standardni hitrosti vožnje, ki je za določeno vozilo takšna ali drugačna, najbolj rentabilna in najbolj ekonomična. Ker nas še čakajo amandmaji, bomo prihranili še nekaj časa za razpravo o amandmajih. Hvala za poslušanje.
Hvala lepa. Kolega Petan, vi imate sedaj besedo. Kolega Petan ima besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Prav gotovo smo pri temi, ki zanima vse, in vsak bi se rad seveda videl v tem programu. Pa vendar, denar je tisti, ki pač odloča. Ampak glede na to, kaj zadnje čase dobivamo na mizo, dejansko ne vem več, če še imamo ta program, glede na to, da slišim, da bo tudi to dobilo podporo - ta amandma, kar sicer jaz nimam nič proti, seveda ga podpiram, potrebnih bi bilo še več cest, kot te, ki so napisane. Samo ne vem, če je to sedaj finančno usklajeno. Ampak dobro! Bom razpravljal, povedal nekaj stvari, ki se mi zdijo pri tem pomembne. Preden smo danes začeli dobivati te dopolnilne predloge, se mi je zdelo, da je ta predlog, ki je pred nami, dober. Verjetno je uresničljiv, če je bil pripravljen s strani vlade, ker je tudi finančni plan ovrednoten. In takšen predlog resolucije o nacionalnem programu za izgradnjo avtocest je treba podpreti. Še posebej, ker je tudi vlada pripravila dodaten amandma na amandma naše stranke, ki smo ga vložili. Pri temse mi je zdelo še posebej pomembno to, da je vključen tudi odsek proti Koroški. Mislim, da je dejansko ta del Slovenije bil nekako odrezan in zanemarjen. In prav je, da je to bilo vključeno. Seveda, kaj sedaj pomenijo dodatni odseki, ki so predvideni z novim amandmajem? Ali to še vedno stoji - tega ne vem, ampak mislim, da bodo to kasneje predstavniki vlade povedali. Da je povezava s Koroško pomembna, pa se mi zdi zato, ker po 1. maju, ko bo nekako padla meja proti Avstriji, bo verjetno ta del bolj povezan infrastrukturno z Avstrijo kot pa s Slovenijo. Zato se mi ta odsek zdi še posebej pomemben. Pri tistem amandmaju pa se mi je zdelo škoda, da ni bil vključen zraven tudi odsek od Dramelj proti Šentjurju ali pa proti Rogatcu. Ampak upam, da bo to tudi nekako rešeno. Ampak bistvo, zaradi česar sem se pa prijavil, je pa zadeva, ki jo že sedem let sprašujem - predstavnike vlade, kako bo zadeva rešena. Gre za cestninjenje na naših avtocestah, ker to tudi spada seveda zraven. Če upoštevamo direktive Evropske unije, da se plačuje uporaba avtocest pa cest na splošno, potem naš sistem temu ni prilagojen. Vsaj v tem trenutku ne. In če bi to rešili z brezkontaktnim sistemom ali pametnimi karticami, potem bo verjetno potrebno še to investicijo opraviti za to. To pa pomeni, da smo do sedaj mogoče po nepotrebnem gradili odprt sistem cestninjenja in drage čelne cestninske postaje, sedaj pa bo to postalo odveč, nekaj stvari nam bo pa manjkalo. Če je k temu, da se bo ta sistem poenotil, kaj pripomoglo tudi združenje slovenskih občin, ki je ustanovilo nek svet predstavnikov teh občin, ki so ob avtocestah, da se bodo začeli bolj resno pogovarjati o tem sistemu, ki ga imamo sedaj, kjer smo samo v nekaterih področjih oškodovani in tam plačujemo. Ker prihajam tudi iz ene take občine, kjer imamo takšno postajo, kjer moramo plačati za vsak kilometer avtoceste, pet kilometrov stran od nas pa se lahko vozijo približno 40 do 50 kilometrov brez plačila uporabe avtoceste. Mene ne moti, če se oni vozijo zastonj, jaz bi rekel, "pa dajte še nam, da se še mi peljemo zastonj po avtocesti", pa vem, da to ni realno, to je bolj bilo za spodbuditev tega problema. Mogoče bo na koncu, če bo beseda predstavnikov s strani vlade, če bi kakšna beseda bila tudi v zvezi s tem problemom, to je cestninjenja,cestninskih postaj, sistema obračunavanja cestnin, da bi vedeli, kam bo zadeva šla in kakšno plačevanje cestnine nas lahko čaka. Ali bomo pri tem vsi državljani v enakopravnem položaju ali pa bomo imeli še nekaj časa takšen sistem, kot je sedaj? In kaj, to se mi zdi še posebej pomembno, kaj pomeni evropska direktiva, ali jo moramo upoštevati, do kdaj jo moramo upoštevati, da se plačuje po uporabi cest? To bi bilo mogoče tudi vprašanje iz moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Petan. Sedaj ima besedo, kolega Jože Avšič. Prosim, imate besedo.
Hvala za besedo. Jaz sem pričakoval na nek način tako dogajanje v plenarnem delu razprave o nacionalnem programu, o dopolnitvah izgradnje avtocestnega omrežja v Republiki Sloveniji. Predvsem zaradi tega, ker marsikaj, kar bi morali imeti ob tem nacionalnem programu, nimamo. Predvsem pa to velja za nacionalni program za državne ceste. To je eden temeljnih dokumentov, ki bi ga morali imeti v skladu z zakonom o javnih cestah, o 14. členu oziroma 20. členu zakona o javnih cestah, ki pravi, da v skladu s tem zakonom [[...]] [[Hrup, nerazumljivo.]] [[...]]
Malo mikrofon, pazite kolega [[...]]
[[...]]kjer se natančno določijo smeri razvoja na državnih cestah. Če bi mi imeli ta nacionalni program in če bi imeli tudi strategijo prometne politike, potem verjetno ne bi razpravljali o dokumentu, v katerega upravičeno silimo tudi vse tiste ceste, ki pomenijo tako nadaljnji razvoj hitrih cest, glavnih cest in drugih navezovalnih cest na avtocestni križ Republike Slovenije. Nacionalni program iz leta 1994, ki je bil dopolnjen v letu 1998 in ki ga ponovno dopolnjujemo v letošnjem letu, je seveda daleč od tistega, kar je bilo v začetku zasnovano. Zasnovana je bila izgradnja hrbtenice avtocestnega omrežja, ki predstavlja dva kraka, sever-jug in vzhod-zahod. In seveda smo še daleč od realizacije, da bi bil ta celotni program realiziran. Žal vzporedno s tem ne vodimo neke transparentne politike nadaljnjega razvoja državnih cest, o čemer se že govoril. Proračun Republike Slovenije, ki letno obsega na tem državnem delu približno 28 milijard tolarjev, tako za vzdrževanje, modernizacijo kot gradnjo novih cest, se pravzaprav pripravlja brez nekega nacionalnega dokumenta. V ta nacionalni programavtocest pa seveda želimo in želijo iz različnih okolij seveda tudi vpeljati tiste cestne odseke, ki jih ne vidimo nikjer. Zaradi tega menim, da bo seveda ta nacionalni program, ki ga bomo danes sprejeli, in mislim, da bomo sprejeli tudi vse amandmaje, nanek način finančno v resnici neusklajen, bo pa seveda predstavljal obvezo, da se bo vsaj v dokumentacijskem smislu pohitelo tudi z nacionalnem programom državnih cest in potem opravilo med obema programoma uskladitev, kar bi bilo tudi najbolj primerno. Hvala lepa.
Hvala lepa kolega Avšič. Kolega Mamić vi imate sedaj besedo.
Hvala za besedo. Pozdravljam vse prisotne, posebno pa še naše goste iz Darsa in ministrstva za promet. Do zdaj je več ali manj vse povedano. Mene ene stvari tiščijo, že od kar sem v tem državnem zboru, pa tudi od prej pravzaprav, samo zdaj sem bližje vsem podatkom, kot sem kadarkoli bil, zato lahko tudi kaj več povem. Recimo, ta nacionalni program izgradnja avtocest že od samega začetka se spominjam iz leta 1972 ali celo prej je bilo prioritetna linija ali povezava Šentilj-Nova Gorica. To se pravi, pred 32 leti bi se morala do zdaj delati še ena po toliko let. In to nas je v Vipavski dolini zmotilo, ko smo se morali odločati, mislim, da 1992. ali1993. leta v občinskem svetu, da potrdimo idejo izgradnje avtoceste po Vipavski dolini, ko se je že vedelo, da se bo Sežana povezala, ki ni bila prej v planu, pa nismo nič zaradi tega bili užaljeni in smo v naši takratni stranki SKD predlagali, da skozi Vipavsko dolino sploh ne bi delali nobene avtoceste, ne hitre ceste, pač pa bi samo posodobili obstoječo cesto in po Rebernicah naredili tripasovnico, to se pravi odstavni pas in drugi krak čez Col. In to vse skupaj, oba kraka, če izračunam z današnjimi številkami, ne bi stalo niti za eno desetino Rebernic, ki se gradijo danes. Rebernice so izredno zahteven projekt, ker teren drsi in se morajo delati piloti, do 35 metrov globoki, za vsak steber po štirje piloti, kar zelo, zelo podraži gradnjo. Tako da je 10 milijard na vsak kilometer, mislim, nekje realna cena. Takrat smo tudi predlagali, naj se razmisli o opciji, da bi tista cesta, če že mora biti, naj bila po drugi strani doline, pa bi prišla višje gor od Razdrtega proti Sežani. Ne vem, kako so se odločili strokovnjaki. Tudi geologi so rekli, da je problem praktično enak, pa da bi bilo toliko viaduktov, toliko nasipov in ne vem česa, ker je konfiguracija samega terena drugačna. Nisem pa prepričan oziroma nikoli nisem slišal, da bi tisti teren drsel. Se pravi tam je bila že velikanska napaka, če je to res; mislim, da je. No, potem, ko se je že šlo v realizacijo tega odseka - to govorim zaradi tega, ker opozarjam, da se ne bi ponavljale napake, če je še sploh možno imeti tako priložnost za delati napake, ker se avtocestni program nekako končuje, na papirju, seveda. Toda ne morem mimo tega, da ne omenim, kako se je projektiralo po Vipavski dolini in seveda potem samo izvajanje. Nekdo se je spomnil - ko so gradili skozi Selo, je bilo mišljeno enkratno križanje - da tisto križanje ni dobro, da se podaljšuje cesta od Sela do Ajdovščine, pa so izsili most, potem se je še nekdo na drugi strani ceste spomnil, da so oni zdaj - pa so izsilili še en most. Tako da je na dolžini mogoče približno 700, 800 metrov trikratno križanje. To je nedopustno! In zdaj nekateri pravijo, da je v Selu Tromostovje. Enak problem ali enaka zadeva se je ponovila pod Skrinjami, štirikratno križanje na še krajši razdalji. Takrat sem kot občinski svetnik opozarjal na to. Kot gradbenik sem te stvari poznal in sem se takrat pripravljal, da se bom preselil v Skrilje iz Ajdovščine, kar sem tudi storil. Opozarjal sem na te stvari, pa ni zaleglo. In potem se je zgodilo, da so se morali tisti priključki razširiti, zato da se lahko dva avta srečata in tako naprej. Vendar to vse skupaj zadeve draži. Ko so se pa vsi svetniki trudili, da bi se naredilo levo zavijanje po dolini, tega pa ne, to pa stane, to pa zahteva toliko in toliko in ne vem kaj. Je pa tudi res to, da projektant ni pustil, da mu kdorkoli kaj reče, in je seveda potem to šlo, kot je šlo. Iz zakulisja sem pa slišal, da so bili neki interesi, lahko rečem, tudi na tak način korupcija, da čim več objektov, se pravi, podvozov in nadvozov, priključkov in tako naprej narediš, toliko več projektant pokasira in tisti, ki mu to odobrava, da si razdelijo nekaj denarja. To je možno, samo jaz argumentov nimam za to. Se pravi, so se dogajale neka čudne stvari. Če se toliko denarja ne bi zapravilo, in se še vedno zapravlja, za Rebernice, bi lahko naredili že kdaj tisto na drugi strani, pa bi še kaj denarja ostalo za kje drugje. Če gledam ta program vsa leta se realizira tam približno ena polovica. Vsaj do sedaj je bilo tako. In se je tudi porabilo denarja sicer malo več za tisto polovico, če govorimo proporcionalno. Sedaj se sprašujemo, kje pa je tisti denar, ki je bil predviden, odobren vsako leto, se ga je porabilo, recimo, ne vem, 50, 60%, kje je ostalih 40%. Tu se kaže, kakšno transparentnost imamo v naši državi. Samo še eno stvar bi povedal, ki me tudi muči, to je cestninska postaja na Vogrskem. Pravijo, da so analize, študije narejene, da se splača. Glede na to, da bo čez nekaj let elektronsko računanje prevoza po cestah, se sedaj splača narediti štiri cestninske postaje v Sloveniji, kar bo stalo 2 ali, ne vem, koliko milijard tolarjev. Potem pa bodo v funkciji nekaj let, potem jih ne bo treba več. Jaz ne vem, tega res ne razumem. Jaz sem predlagal, sem dal amandma pa ni šel skozi, da bi v Šenpetru na Bazari, da bi znižali cestnino za eno tretjino, poskusili za dva meseca, pa bi videli, ali bi bilo res manj denarja. Jaz mislim, da bi ga bilo več, ker avtoceste delamo zato, da jih koristimo, da se vozijo avtomobili, ne pa, da jih imamo samo za lepo videti in dvigovati cene s cestninami in kasirati. Če se bo naredila na Vogrskem ta cestninska postaja, potem namesto, da bi šli z avtoceste na Vogrskem, bodo pa v Selu hodili dol. Jaz sicer nikoli ne uporabljam te ceste, ker mi je bližje po stari cesti priti v Novo Gorico. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Mamič. Kolega Kontič, vi imate sedaj besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Že iz razprave na seji matičnega delovnega telesa je bilo razvidno, da so bili pomisleki glede dopolnilnih programov, češ, da bodo dodatki podaljšali realizacijo tega programa. To je seveda točno in logično dejstvo, ampak tudi do sedaj je bilo tako. Prav tako argument, da dopolnilni program ni finančno opredeljen, drži, a tudi osnovni del, ki je bil finančno opredeljen in bi se že moral končati, bi že moral biti realiziran, še nekaj let ne bo dokončan. Strinjam se, da je predlog vlade potrebno v državnem zboru čimprej sprejeti nacionalni program drugih državnih cest. Toda sama zahteva oziroma napoved še ni razlog, da je bila v podpoglavju 4/1, dodatni progam, poleg ostalih črtana alinea, kjer je naveden odsek hitre ceste Dravograd-Velenje-Arja vas, v skupni dolžini 51,4 kilometra. To dejanje je za prostor, iz katerega prihajam, nesprejemljivo zato tudi sam pozdravljam pričakovano potezo ministrstva za promet oziroma vlade Republike Slovenije, ki vrača v tekst na odboru črtane dodatne programe. Razlogi, ki jih je predlagatelj zapisal kot utemeljitev za uvrstitev dodatnih programov v nacionalniprogram izgradnje avtocest, so vsaj zame prepričljivi: izboljšanje in povečanje nivoja prometne varnosti v cestnem prometu zaradi prometnih obremenitev na obstoječih glavnih in regionalnih cestah v smereh bodočih avtocest in seveda hitrih cest, navezovanje posameznih regij in večjih urbanih območij na avtocestno omrežje. Temu dodajam še potrebe gospodarstva, o katerih je govoril že v imenu poslanske skupine ljudske stranke kolega Podobnik, na območjih, ki so sedaj praktično prometno odrezana od pomembnejših prometnih povezav. Tipičen tak primer je podjetje Gorenje iz Velenja, ki mu obcestna infrastruktura pomeni oviro pri nadaljnji širitvi proizvodnje. Ko bomo oziroma če bomo dočakali že dolgo napovedano boljšo rešitev, se bo seveda resolucija, o kateri danes razpravljamo, posledično spreminjala. In tudi to ne bo nič novega.
Hvala lepa. Kolega Rokavec. Vi imate sedaj besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade in pa Darsa, poslanke in poslanci. Verjetno je na mestu ocena, da je sedanji predlagani rebalans avtocestnega programa najbolj realen od vseh predlogov, ki so bili podani oziroma tudi sprejeti v tem parlamentu do sedaj. Glede tega menim, da je sigurno potrebno predlagateljem dati vse priznanje. Menim pa, da smo v tem trenutku pred enim zelo odločilnim in kočljivim vprašanjem in seveda tudi odločitvijo: Ali želimo v tej državi čimprej dokončati izgradnjo avtocest in na podlagi tega tudi čimprej posvetiti prepotrebno skrb tudi investicijam, investicijskemu vzdrževanju in modernizaciji državnih cest? Menim, in tukaj delim s kolegom Sokom njegovo prepričanje in tudi mnenje, da bi se v tem trenutku morali odločiti o dveh stvareh. Čimprej končati obstoječi in planirani avtocestni program, poleg tega pa pripraviti dva nacionalna programa: nacionalni program izgradnje glavnih državnih cest in nacionalni program izgradnje ostalih državnih cest. Drugačno licitiranje v povezavi z avtocestnim programom ne daje verodostojnosti, in ne bo dalo verodostojnosti ne temu državnemu zboru, ne vladi. V tem konkretnem primeru menim, če je vlada dopustila licitiranje, potem je treba iti z licitiranjem do konca. In v tem primeru je amandma Stranke mladih pravi. Zakaj? Zato, ker navezuje vse tiste vzporedne avtocestne mreže v tej državi, ki v tem trenutku ječijo in je rezultat tega, da država vlaga tem območjem premalo, vključno tudi s Koroško, da ne govorim o Zasavju oziroma Litiji s tega območja, in pa potem v navezavi na Posavje, kjer je pospešena izgradnja avtocestnega programa ta območja odrezala od hitrejšega razvoja. Imamo skladni regionalni razvoj ob avtocestnem programu. Imamo pa s tem tudi zaviranje hitrejšega razvoja na drugih območjih. In tukaj se bo potrebno nekaj odločiti. Ali reči, avtocestni program bomo izpeljali, tisti, ki res sodi samo v avtocestni program, zraven tega pa določiti prioritete, katere sodijo v drugi rang in v tretji rang. Že dolgo časa pričakujemo program izgradnje državnih cest. Ampak jaz moram odkrito povedati, da se ga bojim, ker bo samo leporečje, ker za to v tem trenutku ni realnih finančnih sredstev v tej državi in ker bi morala ta država najprej, če hoče skladni regionalni razvoj, poleg osnovnega avtocestnega programa začeti reševati še tisti vzporedni del, če se hoče dejansko Slovenijo povezati tudi na tej drugi ravni. Tega odgovora v tem trenutku nimamo. Jaz pričakujem, da bomo še v tem mandatu dobili odgovor vsaj na drugo vprašanje, kako to prvo najbolj pomembno vzporedno stopnjo avtocestnega programa v tej državi rešiti, ker menimo, da delamo dejansko neenakopraven položaj v možnosti življenja in kvalitete življenja ljudem na teh območjih. Zato menim, da danes, ne glede na potrebe enega ali drugega območja, po moji oceni ne bi smeli sprejeti niti enega amandmaja. Ne amandmaja poslanskih skupin, ne amandmaja vlade, ki gre še bistveno dlje. Če hočemo biti načelni in korektni. Če se sprejme en amandma, potem je treba sprejeti amandma Stranke mladih, ker smo dejansko med seboj nedosledni in naredimo iz tega čisto licitiranje. Zato bom tudi na koncu, v primeru, da bomo izglasovali en amandma, podprl vse amandmaje, in to opravičeno. Ker tudi prihajam z območja, kjer opozarjam že osmo leto v tem državnem zboru, kljub temu da je bilo veliko storjenega, ampak ker je dobesedno odpisan, še vedno odpisan, kljubtrudu države, da bi omogočil normalno infrastrukturno povezavo s to prestolnico. Hvala lepa.
Hvala, kolega Rokavec. Jožef Jerovšek? [[Ne.]] Anton Butolen, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, predsednik Darsa, kolegice in kolegi! Težko je razpravljati o resoluciji nacionalnega programa izgradnje avtocest, in sicer iz več razlogov. Če je predlog resolucije tokrat res pripravljen na realnih temeljih, vsako sprejeto dopolnilo poruši ta sistem. Zato tudi sam nisem vlagal amandmajev, čeravno sem pričakoval, da bo pirnska avtocesta zgrajena v celoti do leta 2013. Po drugi strani pa sem zadovoljen, da je ta resolucija v neki meri popravila veliko napako, ki je bila storjena ob sprejemanju nacionalnega programa pred desetimi leti. Naj vas spomnim, da Ptuj že dva tisoč let leži na pomembnem križišču svilene poti, pirnske ceste in jantarne poti, to je panonike, in da je nacionalni program pred desetimi leti to dejstvo prezrl. Osebno sem še vedno prepričan, da bi morala avtocesta v Prekmurje iti po panoniki. Res je, da je takratni program kot nadomestilo za to naredil hitro cesto Slovenska Bistrica-Ptuj-Ormož, ki pa ni bila zgrajena v roku. Torej, kot sem dejal, vesel sem, da sta tako avtocesta Slivnica-Draženci kot tudi hitra cesta Bistrica-Ptuj končno umeščeni v prostor in da to omogoča, da bosta cesti do leta 2013 tudi zares zgrajeni. Resnično samo upam, da bodo tokrat ti roki zdržali. Naj vas spomnim, da je območje, iz katerega prihajam in o katerem govorim, od 1. maja letošnjega leta območje ob južni meji. V trenutku, ko na zahodni meji ograje podiramo, jih na južni meji gradimo. Območje ob tej južni meji je že tako in tako nerazvito in bo dodatna meja na tem območju povzročila še dodatne probleme. Izgradnja teh cest bo pa vsaj delno ublažila negativne vplive te schengenske meje, seveda pa pričakujemo še druge ukrepe. Kljub izraženim pomislekom menim, da je resolucija dobro pripravljena, in bom dokument podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jožef Bernik.
Hvala lepa, predsedujoči. Gospod minister, gostje z vlade, kolegice in kolegi! Morda je primerno, da se danes spomnimo na to, da je to v Sloveniji že drugi program gradnje avtocest. Prvi program ni šel nikamor, ta pa gre zelo počasi. Prvi program je bil tako rekoč morda žrtev pridobitve revolucije ali pa ravno obratno, ta je pa verjetno žrtev okoliščin, ki jih vseh ne poznamo. V Novi Sloveniji pozdravljamo prihod tega nacionalnega programa v državni zbor in upamo, da bo prišlo do pospeševanja tega programa, čeprav napovedujete zelo dolge roke. Rad bi vedel, zakaj je temu tako. Dejansko ne vem, če je bilo kje to dobro pojasnjeno, kajti za tak gigantski program, kar rabite, je znanje ljudi, politična volja, talenti in denar. Torej, kaj nam v resnici manjka, da smo v takšni zamudi? Verjetno vsakega nekaj. Kar se pa denarja tiče, pa seveda vlada ni imela v začetku dovolj jasnega programa, katero prednost bi ta program moral imeti. Ko gledamo okoli sebe, se lahko sprašujemo, zakaj nekatere druge države bolj uspešno gradijo avtoceste kot jih mi. Recimo Hrvaška, govori se, da gradijo hitreje, ceneje in tudi uspešno. Po medijskih poročilih bi človek sklepal,odgovor menda je, da je naš teren veliko težji kot pa njihov. Tega ne vem, ampak na vsak način je čudno, da zaostajamo za njimi. Morda bo kdo od vas to pojasnil. V Novi Sloveniji bomo podprli vladne amandmaje. Osebno sem zelo zadovoljen, da je vlada dala nazaj dva amandmaja, kajti brez teh dveh obvoznic oziroma povezovalnih cest bi dejansko Škofja Loka pa obe dolini tja na Primorsko bili povsem zamašeni. Če pomislim kot Škofjeločan na to, da govorimo že dve desetletji o tem, da bi bilo treba zgraditi avtocesto oziroma obvoznico v Škofji Loki, se čudim Škofjeločanom, da so tako potrpežljivo doslej gledali na uničevanje enega dela mesta. Vsi kamioni in vse gre tam in da bomo verjetno, kot sem slišal na nekem sestanku pred nekaj mesecih, čakali vsaj do 2007, če ne dalj, da se bo ta obvoznica začela graditi. Mislim, da v drugih državah Evrope, pa tudi po Sloveniji, nobene mesto tega ne bi trpelo. Morda smo Gorenjci preveč skromni, premalo zahtevni ali pa premalo agresivni. In na to bo treba pomisliti v prihodnje. Hvala lepa.
Besedo dajem gospe Jerici Mrzel.
Gospod podpredsednik, ljubi ljudje! Kar se mene tiče, seveda za našo Koroško zamujamo za mnogo, mnogo let. Kako je pretočen ta koridor in nujno potreben, bom utemeljila s sledečimi dejstvi. Že nekaj let nazaj je bila skozi Koroško in Mislinjsko dolino speljana železnica, ki so jo neusmiljeno in ne ve se zaradi česa, pravzaprav ukinili, in kakor vem, poklonili nekam takrat našim bratskim republikam. To nerazumno in obžalovanja vredno potezo so pač takrat naredili in potem je ostal pretočen kanal samo še tukaj čez to nesrečno Hudo luknjo. Vendar so Korošci trmasto vztrajali in se razvijali. Imamo odlično, v mnogočem konkurenčno in z dolgo tradicijo perfektno bolnišnico, imamo visoko razvito kulturo, ki je lahko izgled vsem v Sloveniji, imamo šole in tovarne. Skratka, ta pokrajina se s svojimi ljudmi visoko in vsestransko razvija. In mislim, da je vredna in da mora biti dežela pretočna. Je pa ena stvar, na katero bi vas posebej rada opozorila in zaradi katere vam govorim na nek poseben način, ker sem pač iz drugega poklica prišla in zato malo drugače govorim, kot vsi ostali. Poglejte, ta dolina inklenira na sever. Na Mislinji je razvodje in iz severa že delajo ceste. Brez skrbi, da jih delajo za to, da bi jim te dežele čim prej nekako padle v naročje. Nikar ne mislite, da to ni tako. Jaz govorim o neki filozofiji življenja, mogoče ne tako formalno, ker ne znam, ampak vem pa, da natančno te stvari čuti. In čutim jihin za Primorsko in za Koroško in tudi sicer za Slovenijo, za zgodovino, ker jo poznam, kulturno zgodovino preteklosti in tudi se neskončno bojim časa, kot je bil v času protireformacije. Zato vas prosim, da ste toliko občutljivi, in da morate od srca te dežele nekam eno žilo speljati, tako pomembno, tudi na sever in tako vitalno usposobiti, da bodo ti ljudje lahko živeli polnokrvno, tako kot je tudi treba, in da jih povežete s slovenskim cestnim križem. To je nujno potrebno. Sedaj pa dovolite samo še nekaj, čeprav vem, da ni pravi čas in pravo mesto in tudi ne vem, če je dovoljeno, ampak moram se priključiti, ker nisem imela priložnosti. Tisto, kar so si prej nekateri kolegi privoščili v tem prostoru, je pobalinsko in mačistično in mislim, da ni vredno ne tega prostora in ne ljudi, ki jih tukaj zastopamo. Tukaj je drugačen prostor in prosim, da se drugič - sedaj ni vseh tukaj - ampak da se vzdržite takih pobalinskih zadev. Hvala lepa in oprostite.
Geza Džuban dobi besedo za razpravo. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nacionalni program izgradnje avtocest je idealna prilika za politiziranje v eni ali drugi smeri. Jaz sem na tem dogajanju, ki ga ponovno lahko imenujemo cirkus, 11 let. In smo se velika leta mučili s tem, da smo prišli tako daleč, smo se, mislim, da lahko rečem, smo se skupaj z mnogimi v tej državi, ne samo parlament, vlada, Dars itd., da je v zadnjih letih dobil ta nacionalni program en realen okvir, dinamiko in izvedbo, ki je stala. Programi so se izvajali. Danes smo spet očitno na preizkušnji, na preizkušnji, ki bo sesula celotni nacionalni program izgradnje avtocest. In bomo naredili iz avtocestnega programa to, kar smo kar nekaj let po letu 1993 počeli, da smo ga tukaj politično širili v okvire, ki niso zdržali, ne fizično, ne finančno. Iz takratnih milijardo in pol dolarjev imamo sedaj že 6 milijard, ko smo rekli, da je pa to številka, ki stoji, in bomo verjetno že danes dobili številko, ki pa sploh ne bo stala. In bomo imeli takoj v naslednji vladi, kakršnakoli bo, rebalans, ki več ne bo mogel obvladovati nacionalnega programa o izgradnji avtocest. Danes poslušamo vse mogoče zgodbe po državi Sloveniji, iz različnih koncev. Neki poznavalci razmer [[...]]Mogoče bi še to vmes rekel, jaz sem veliko časa skeptično spremljal enega gospoda, ki se imenuje Črnivec, ki je zelo natančno v eni osebi napovedal celotni program izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, v eni osebi. Še danes vse drži. In je zadnjič na televiziji tudi povedal, da imamo možnosti, da ga tudi sesujemo. Mi plačujemo celotno avtocesto, ko se vozimo v Ljubljano, razen odseka, ki je bil nazadnje odprt in smo ga veseli. En novinar, eden od dvanajstih, je celo zapisal, da je to pomemben odsek za prebivalce obeh strani Mure, drugi pa pišejo zgodbe, ki jih pač politikanti prodajamo. Eni govorijo, da Dolenjci ne plačujejo cestnine, ker je tam en funkcionar LDS-a. Vidimo, da župani zbirajo podpise in civilne pobude, da pa oni preveč cestnine plačujejo in ne bodo plačevali. Drugi pripovedujejo, da Gorenjci ne plačujejo cestnine, ker je tam drugi funkcionar LDS-a, ampak tam je tudi civilna pobuda, ki govori, da tudi oni ne bodo plačevali cestnine. Gradili smo moderno cesto, vpadnico v Ljubljani, Trzin, Domžale, prestavili smo železnico. Tudi oni ne bodo plačevali več cestnine. Cestnina predstavlja, gospodje iz DARS-a, koliko? 25%? Še več. Pomeni, da mi po nacionalnem programu izgradnje avtocest cest ne bomo gradili več. In to bomo naredili v tej "bajti", se opravičujem, jaz jo spoštujem, vtem državnem zboru. Eden od predstavnikov,ko je predstavljal stališča poslanskih skupin, ni važni kateri je, ker je povsod isto, je rekel: "Podprli bomo program, ki je tako in tako pomemben, skupaj z amandmaji". To je bistvo vsega. Če ga hočemo sesuti, sprejmimo amandmaje in na koncu sprejmimo sklep, da ne bomo več pobirali cestnin. Naredimo državo, ki bo povečala proračun zaenkrat in bo ukinila pobiranje davkov. Tako daleč smo tudi z nacionalnim programom izgradnje avtocest. Jaz sem samo en primer uporabil glede pomurskega kraka oziroma za neko prispodobo, kaj se dogaja. Drugače nisem govoril. Čeprav sem 11 let spremljal gradnjo, pa izgleda nisem tako dobro poznal te gradnje, kot nekateri kolegi, ki so opisovali natančno vsak odsek, kaj je narobe na njem Kakšna je država in vlada, da v tem enem mandatu ni mogla narediti vseh avtocest in vseh odsekov. Mislim, da je treba razmisliti, ali hočemo - čas je neroden, pred volitvami smo, seveda - ali hočemo ta nacionalni program izgradnje avtocest res obdržati v neki dinamiki. Sam se zelo redko oglašam, danes morda toliko kot vsi drugi, vendar nimam veliko časa in bom tudi zaključil - da se pomenimo še pametno in trezno, kaj je narediti [[amandmaji tudi favorizirajo posamezne dele Slovenije]] , ker drugače ne bomo imeli nacionalnega programa izgradnje avtocest, ki bi ga bilo možno realizirati. Hvala.
Hvala. Branko Kelemina ima besedo za razpravo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki vlade! Zdajle bi pravzaprav moral reči in vas prositi, da bi mi povedali, če slučajno nismo v oddaji "Saj ni res, pa je!" Ampak verjetno mi tega ne boste povedali. Toda za to, kar se dogaja, skoraj dejansko ni najti izraza, na kakšen način bi to človek povedal, da lahko tako tudi vlada pa nekateri interesi prevladajo nad tistim, kar se poskušajo nekje na nekem nivoju posamezni organi dogovoriti, kot je, recimo, na odboru za infrastrukturo, ko se nekaj dogovorimo, nekaj poskušamo sprejeti, čeprav so sprejeli te odločitve tisti poslanci, ki imajo večino - vem, da takrat na odboru nisem glasoval za črtanje določenih projektov iz nacionalnega programa - toda dogovorili smo se [[gospod Anderlič je bil prisoten, ne vem, kdo vse je še bil zraven, saj lahko pogledamo, kdo je podpisan]] , nekaj smo se dogovorili, danes je pa vse to popolnoma drugače. Ja, pa tako ne moremo delati, no! In vedno delamo eno in isto in poskušamo drug drugega nadigrati. Sam bi tudi resnično rad kakšno navezovalno cesto, tudi dva kilometra, en kilometer, predlagal na kakšnem koncu, kjer vem, da bi bilo potrebno, pa nisem, zato ker ste vi predlagali, da bi te stvari uredili drugače. In vlada je predlagala, da se lahko to črta in tako naprej. Danes pa se seveda gospa Irma, ki s svojiminteresom ni prišla notri, ker so tam zagnali rompompom, zdajle smeji in uživa, kako bo ona lepo svoje dosegla in bo zelo popularna, takrat pa prek svojih poslancev ni forsirala, da bi se te stvari sprejele. Saj je vprašanje, če bo to danes sprejeto ali ne, ampak na tak način ne moremo delati. In potem govorite o populizmu, pa govorite o politikantih, pa nekateri tam govorijo o pritiskih ljudi pa o lokalnih skupnostih, pa kdo bi še vse vedel. Ja, pa zakaj smo mi sploh tukaj, čeprav opozicije ne rabite, pa vendar. Pa vendar jo rabite, tudi v takih primerih, ki pride do takih zapletov, kot je, recimo, tale danes, kjer na tako čuden način poskušate vnesti razdor med poslance, da enim nekaj daste, drugim pa ne daste ničesar oziroma program, ki bi moral vsebovati neke stvari, za neko področje potem vsebuje določene odseke in tako naprej, na drugi pa ne. To je ena velika zmešnjava v tej državi od vsega začetka, osem let, kar sem tukaj, gospod Anderlič lahko to potrdi, kaj se na teh avtocestnih programih dela. Če je to vzorno, v urejeni državi, potem sem jaz tudi verjetno oziroma bom počasi nadpapež, ne samo papež. Jaz bi rad sicer, da bi se nekje uskladili, pa nekje dogovorili, verjetno pa se tako ne bomo mogli. Prav gotovo pred koncem te točke ali pa pred glasovanjem se boste verjetno sporazumeli in v koaliciji dosegli neki konsenz, in bo to izglasovano. Ampak vseeno jaz vam samo povem, da se tako ne dela. Ni pošteno, ni pravično, resnično ne! Če ste že mislili karkoli narediti, s kakršnimikoli amandmaji, bi bilo pošteno in prav, da bi se malo posvetovali vsi skupaj, tudi opozicija. Zakaj pa ne? Saj jo lahko preglasujete vedno, če hočete, ampak ni pošteno, ni pošteno. Na tak način potem mi v naši domovini resnično ne moremo sprejemati nekih dobrih rešitev, zadovoljivih rešitev, s katerimi bi bili ljudje zadovoljni. Jaz res ne vem, ali je kriza razmišljanja nastala v tej državi ali kakšna druga kriza ali kriza odločanja ali kriza vladanja ali kaj je zdaj ena kriza, da se ne da čisto nobeno stvar več dogovoriti. Ne bom več drugo govoril, ampak resnično samo to vam povem, na tak način ne bi smeli delati. Hvala lepa.
Branko Janc dobi besedo za razpravo. Replika Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Seveda se moram odzvati na navedbe gospoda Kelemine, da jaz nisem dobila ceste in zato smo zagnali vik in krik. Iskrena hvala za kompliment, moja težnja je očitno neizmerna, da vlada predlaga cesto, za katero vi ocenjujete, da je moja bolečina. Spoštovani gospod Kelemina, v pogovorih s koroškimi župani sem pojasnila, tako da me je gospod Ranc citiral: "Parlamentarni odbor za infrastrukturo je vzela v bran podpredsednica državnega zbora Irma Pavlinič Krebs in dejala, da je šlo samo za črtanje Koroške iz avtocestnega programa, ne pa tudi iz nacionalnega programa gradnje drugih državnih cest, kjer naj bi bila koroška cesta zanesljivo vključena". In še pojasnilo. Sama osebno ocenjujem, da bi bilo res nujno v tem prostoru in zelo potrebno sprejeti strategijo razvoja in vzdrževanja državnih cest, ker ocenjujem, glede na vse parametre, da bi ta cesta doživela z drugimi viri, kot pa viri za avtoceste, hitrejšo dinamiko izgradnje in da bi ta prostor končno bil navezan na avtocestni križ. Zagotovo pričakujem to. Če pa pogledate avtocestni program, pa vse, kar se predvideva za to hitro cesto, je lokacijski načrt do leta 2010. Če mislite, da sem s tem zadovoljna, pač nisem. Želela bi si drug program in hitrejšo dinamiko. Tako prosim, če si preberete te stvari. Načelno se strinjam z vami in z odločitvijo odbora. Hvala lepa.
Hvala. Branko Janc.
Hvala. Glede na vložene amandmaje, mislim, da je današnji odmerjen čas za razpravo prekratek. Vsi smo nestrpni, ker bi radi še kaj povedali. Vsaj to velja verjetno za naše kolege iz moje poslanske skupine. Vprašanje izgradnje avtocest ima dolgo brado in jaz sodelujem pri tretjem nacionalnem programu. Mislim, da bi bilo perverzno, da bi še tretjič sodeloval s figo v žepu. Dvakrat se je to dogajalo. Mi smo dvakrat sprejemali nacionalni program, ki ni imel realnega pokritja. In vedno smo seveda predlagatelje z neko prisilo, podobno kot se bo danes zgodilo, s potrjevanjem tega programa in vnaprejšnjim vedenjem, da to ne bo zgrajeno v predvidenih rokih. Najmanj, kar bi seveda bilo pri tem upravičeno, je, da bi letele puščice na Dars, kajti Dars je le izvajalec. To kar sprejme vlada, in kar potrdi državni zbor z nacionalnim programom oziroma z letnimi programi. Ne bom razlagal zgodovine gradnje avtocest. Začeli smo jih graditi od znotraj, navzven proti mejam, torej 10. in 5. koridor, s tem, da se nam danes pojavljalo ravno protesti tam, kjer so avtoceste že zgrajene. Tam protestirajo, da ne bodo plačevali cestnine. Tam protestirajo proti temu, da si ne želijo imeti cestninskih postaj. Tam protestirajo, da se glavni tovorni in potniški promet izogiba cestninskih postaj in dodatno obremenjuje lokalno cestno omrežje. In se sprašujem, ne samo, kako bomo mi vzpostavili nove odseke in jih zgradili, ampak se mi postavlja vprašanje, s čim bomo mi to delali. Kje imamo mi finančne vire? Imamo v tem trenutku 4: kredite, predviden je razpis obveznic, proračun in cestnine. Cestninam se dogaja, da te rapidno upadajo, in na nekaterih odsekih, kjer bi lahko pobrali milijardo in več samo na eni cestninski postaji, je morala vlada ali pa minister popustiti tem zahtevam. V enem delu je tudi verjetno razumna odločitev. Na drugi strani zadolženost države, tista, ki je bila prvotno predvidena okrog milijarde 700 milijonov dolarjev, smo se že krepko približali in je ocena tudi inštituta pri pravni fakulteti, da je zadolženost presegla vse meje. Finančni viri so se samo v letošnjem letu zmanjšali za 4 milijarde, in se sprašujem, iz katerega vira jih bomo nadomestili, in kot 4. vir, to so obveznice, na tem sloni vse. Torej odločitev, da se nismo odločili za koncesijsko gradnjo, je po moje napačna. Napaka je bila storjena 1995. leta, ko so bile še možnosti. Jaz trdim, da so tudi danes še možnosti, da se en del avtocest oziroma hitrih cest, ki jih bomo cestninili, zgradi tudi v koncesijski gradnji. Mogoče za tiste, ki niste tako seznanjeni z dogodki, oziroma s tem, kaj se v bistvu v tem trenutku dogaja in te napetosti, ki vladajo v tej dvorani danes. Na odboru so se stvari seveda zgodile točno tako, kot je pred menoj povedala kolegica Irma Pavlinič Krebs. Odbor je smatral, da je sprejem nacionalnega programa za gradnjo avtocest ena zgodba, o kateri mora seveda čimprej razpravljati in na ta del praktično ni bilo posebnih amandmajev in pripomb. Drugo pa je, da vlada ni pripravila v skladu z zakonom o javnih cestah, ki je bil sprejet 1997. leta niti strategije razvoja izgradnje državnega cestnega omrežja, niti nacionalnega programa izgradnje državne cestne mreže. In to je predmet spora, da tisti, ki si želijo, in te njihove ambicije so za mene popolnoma argumentirane. Če bi šli pogledat magnetograme za nazaj, jaz sem pred leti poudarjal potrebo po hitrejši izgradnji druge državne cestne mreže. To je nevzdržno, da se podregije oziroma cele regije ne morejo solidno povezati na slovenski avtocestni križ. Ne gre samo za avtomobiliste, gre za regionalni razvoj, kjer je pametna povezava predpogoj. Še enkrat vam povem, predstavnikom vlade. Za to zagato ste v veliki meri krivi vi. Ta vlada oziroma tudi vlada pred vami, ne glede na to, da je to tudi moja vlada, zasluži vso kritiko. Moje stališče okoli tega je še enkrat to, da je odbor naredil zelo korektno. Odbor se je odločil, da bo potrdil avtocestni program in istočasno zahteval in sprejel sklep, s katerim je zadolžil vlado, da do konca aprila pripravi program izgradnje državne cestne mreže. In s tem, če bi to bili pripravljeni narediti, potem bi ta zagata danes odpadla. Ne bi bilo treba sprejeti nobenega amandmaja, ker eden del. Vam povem še stališče, da so amandmaji bedasti in ne sodijo v ta program. Če veljajo argumenti za te amandmaje, za ta program, potem velja še vrsto argumentov, kjer ni nikjer teh amandmajev. Jaz predlagam, da do glasovanja še temeljito premislite, ker lahko se zgodi, da bo sprejet nacionalni progam nekonsistenten, da ne bo pokrit s finančnimi viri, da ne bo ustrezno pokrit z roki in zavladala bo popolna zmešnjava. Zato jaz še enkrat predlagam, razmislite o tem, kaj bomo storili v naslednjih dveh treh urah.
Kolega Franc Sušnik.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister. Poglejte, govorimo o resoluciji o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, kar mislim, da je zelo pomembno, pomembno sploh zaradi tega, ker je program izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji edina oprejemljiva, realen odgovor države na grozečo centralizacijo oziroma edini prispevek, edini realen prispevek države k skladnemu regionalnemu razvoju. S tega vidika in s te predpostavke bi morali tudi ta nacionalni program gledati Vendar se bojim, da vsebina tega nacionalnega programa ne sledi temu, kar ste ne nazadnje napisali tudi pod osnovna načela nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, kjer je v tretji alinei napisano, da ta program mora omogočiti in zagotoviti skladen in enakomeren regionalni in gospodarski razvoj vseh gospodarskih regij, kot tudi nadaljnji razvoj države v okviru njenega članstva v Evropski uniji. Mislim, da je tukaj notri ključ. Obstoječi avtocestni progam se bojim, da vse preveč težik temu, da prevzame in sprosti skozi Slovenijo evropske prometne tokove, ki bodo dolgoročno obremenjevali naše okolje, puščali negativne vplive na okolju, premalo pa je usmerjen v to, da bi zagotovil povezanost vseh slovenskih regij s centrom. V tem smislu, v skladu s tem, kar sem povedal, bom tudi podprl vse tiste amandmaje, posebej tistega, ki govori o ustrezni povezanosti Arje vasi s Koroško. Tukaj je osnovna dilema. Ali gradimo avtoceste zato, da se bodo po njih vozili tujci, da se bodo po njih vozili vzhodnoevropski, ruski, ukrajinski pa še ne vem kakšni tovornjaki, ali avtoceste gradimo zato, da jih bomo uporabljali Slovenci, da si bomo Slovenci s tem približali centre, z uporabo tako zgrajenih avtocest izenačili in pridobili enake izhodišče možnosti v svojem možnem življenju in v razvoju? To je ena od najbolj ključnih in najbolj perečih dilem. Jaz mislim, da na to dilemo nismo našli ustreznega dogovora, če pogledate samo ta osnovni avtocestni križ, ki zanemarja od Koroške, Posavja, pa še kaj bi lahko rekli. Druga dilema, ki se mi pri tem pojavlja. V nobenem primeru se ne bi smelo dogajati v bodoče, ko se pogovarjamo o resoluciji, o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, da bi ta izgradnja šla na račun zanemarjanja ostalega cestnega omrežja. Nihče me ne more prepričati, da temu ni bilo tako. In to je tudi v celoti v nasprotju s tistim, kar ste si napisali pod cilj, da je cilj tega nacionalnega programa tudi sprostiti in povečati varnost na vzporednem in ostalem regionalnem cestnem omrežju. Mislim, da je zelo skromno, če ne celo sramežljivo, napisan cilj izgradnje nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, tisti bistveni cilj, ki bi naj težil k izboljšanju in povečanju nivoja varnosti udeležencev v prometu. Mislim, da bi morali to postaviti na prvo mesto, sploh ob dejstvu, da so vaše študije pokazale, da bi se z izgradnjo tega avtocestnega omrežja število mrtvih udeležencev v cestnem prometu razpolovilo. Tu ste, bom rekel, malo preveč skromni oziroma to ni tista ustrezna prioriteta, ki bi jo pričakoval ob dejstvu, da se zaradi izgradnje avtocestnega omrežja oziroma zaradi izvajanja programa zanemarja prometna varnost tudi na vzporednem cestnem omrežju, omrežju regionalnih, lokalnih in drugih cest. Tretja zadeva, ki bi jo rad v svoji razpravi omenil, ki pa mislim, da je ne nazadnje tudi ključna za nadaljnjo usodo oziroma za potek izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji, je pa ta nesrečni cestninski sistem. Poglejte, tu imamo pa tak nered, tak kaos, bom rekel,ta zadeva je tako nedorečena, da presega vse normalne meje. Začeta ambicija oziroma začetni sistem, ki je bil zaprt, se je porušil očitno s tem, ko so avtoceste prišle do Ljubljane in ko ste Ljubljančani ugotovili, da za obvoznico okrog Ljubljane oziroma za rabo avtocest ni dobro plačevati cestnino. S tem se je zaprt cestninski sistem porušil. Ne nazadnje to utemeljuje tudi to, da se pogostnost čelnih cestninskih postaj veča premosorazmerno z oddaljenostjo od centra in da se največ ljudi - to kažejo podatki o štetju prometa - zastonj vozi v okolici Ljubljane oziroma v osrednji Sloveniji, kar je popolnoma nesprejemljivo in spravlja v neenakopraven položaj ostale državljane. Poglejte, tule notri ste napisali tudi ambicije, da v naslednjem obdobju dogradite obstoječ cestninski sistem, predvsem s tistimi postajami, ki bi onemogočale izogibanje čelnim cestninskim postajam. Navedene so cestninske postaje do konca leta 2004: Krtine, Lukovica, Vodice, Vogrsko, Ivančna gorica. Mislim, da je to spet eden od gasilskih ukrepov in da bi kazalo v tem nacionalnem programu bolj odločno upoštevati sklepe, ki jih je ne nazadnje sprejel ta državni zbor, ki so Dars zavezali, da uvede tak cestninski sistem, ki bo zajel vse uporabnike avtocest, kar bi bilo edino normalno in pravično tudi z vidika financiranja bodoče izgradnje. Zdaj smo v zelo neenakomernem položaju, eni državljani bomo dvakrat plačevali izgradnjo teh avtocest, prvič s tem, ko plačujemo cestnine, drugič pa s tem, ko bomo mi in še naši vnuki in pa pravnuki odplačevali kredite za izgradnjo teh avtocest. To je zelo narobe in breme izgradnje avtocest, če smo se že odločili za tak sistem, da jih bomo gradili sami, brez oddaje koncesij, bi bilo treba bolj enakomerno porazdeliti med vse državljane oziroma med vse uporabnike avtocest. Zdaj bi rad navedel še en tak, bom rekel, primer, kako izgradnja in pa dobri nameni, ki so napisani v resoluciji, v življenju ne dosegajo svojega cilja. Lahko, upam si trditi, da na primer spodnja Savinjska dolina, od koder prihajam, z izgradnjo tega avtocestnega odseka zaradi neposrečene, nedorečene postavitev čelne cestninske postaje ni doživela nobenih korenitih premikov, kar se tiče varnosti cestnega prometa, zato ker se zaradi izogibanju plačevanja cestnin avtocestni odsek od Vranskega do Šentruperta ni bistveno razbremenil. Na tem avtocestnem odseku so tudi pozabili v skladu s prej sprejetimi resolucijami in programi sanirati posledice izgradnje avtoceste, ki so nastale na tem cestnem omrežju oziroma popolnoma pozabili vzdrževati ta avtocestni odsek. Kakršnekoli, bom rekel, ambicije, da bi kaj naredili na varnosti, na varnosti pešcev, kolesarjev, to so pa samo želja prebivalcev, ki smo naivno verjeli, da bomo po izgradnji avtoceste dobili ustrezno, varno vzporedno cestno povezavo, kar je bil eden od imeperativov oziroma ne nazadnje ena od danih obljub načrtovalcev tega avtocestnega odseka skozi Savinjsko dolino. Rad bi oziroma ne morem razumeti še enega dejstva, ki je povezano s ceno izgradnje in ki odločilno vpliva na končno ceno zgrajenih avtocestnih odsekov v sistemu gradnje, kot ga pač mi poznamo, in sicer skoraj neverjetno se čuje, da gre 21% do 25% denarja, potrebnega za izgradnjo enega avtocestnega odseka, za pripravljalna dela oziroma da se toliko denarja porabi, preden se začne kaj konkretnega dogajati na posameznem avtocestnem odseku. Jaz razumem ambicijo projektantov, načrtovalcev, vem, da so zlobirali vso mogočo zakonodajo, vendar bi pri državnem avtocestnem programu morali malo gledati na to zadevo oziroma poskušati vsaj te stroške za ta mehki del, za pripravljalna dela znižati v neke razumne meje, ne da gre petina oziroma četrtina denarja za posamezni cestni odsek, še preden se gradnja začne. To je malo veliko, malo veliko tudi zaradi tega, ker breme oziroma ceno tega plačujemone nazadnje vsi prebivalci Republike Slovenije in jo bomo še plačevali oziroma jo bodo plačevali tudi naši sinovi, vnuki in pa verjetno še kdo glede na to, kako zahteven in drag je ta program.
Hvala lepa vam, kolega Sušnik. Kolega Anderlič ima besedo.
Spoštovani! Človek je pravzaprav v resni zadregi, kaj naj stori ob tem, ko ima na mizi že tretjič spremembo nacionalnega programa izgradnje avtocest in ko vendarle predvsem govorimo o vsem drugem, in samo ne o avtocestah. O avtocestah na način, da se dogovorimo, kje bodo potekale, od kje bomo dobili denarna sredstva, katere prometne probleme bomo s tem razrešili in kako bomo tudi na koncu pokrili vse tisto, kar je pokriti treba. Tukaj govorim seveda o stroških, ki jih s tem naredimo, pa čeprav ne mislim, da je avtocestni program strošek, ampak je vlaganje. Ko smo začeli s temI avtocestami, je bilo vendarle jasno, da gre za reševanje prometnih zadreg, da gre za ceste, ki bodo povezale slovenske kraje na tako imenovanem 10. in 5. koridorju ter še nekaj prečnih cest, Šentilj-Macelj pa na drugem koncu proti Jelšanam iz Postojne oziroma iz Kozine. In nekaj tistih navezovalnih cest, ki so nujno potrebne, ter da bo vse to tudi cestninjeno. Da vse tiste ceste, ki bodo služile tem osnovnim koridorjem, da bodo cestninjene. In jaz sem trdno prepričan, da bi morali cestnino pobirati na način, da bi z vstopom na ljubljanski ring začel teči števec, in dejanske prevožene kilometre vsakemu zaračunati. Nismo gradili avtoceste zato, da se ljudje borijo, da se ne bodo vozili po avtocestah in da se je treba zaradi avtoceste, ki je breme za posameznika, za okolje, da se morajo voziti po vzporedni cesti in je zato potrebno graditi še dodatne vzporedne ceste. Nikoli nisem mislil, da bo temu tako. Da bo potrebno graditi vzporedne ceste zato, ker jih avtocesta obremenjuje, utesnjuje in tako naprej. Vedno sem mislil, da gre za nekaj drugega. Da gre ravno za obratno. Da gre za večjo prometno varnost, za hitrejši dostop, zahitrejše komunikacije, za hitrejši gospodarski razvoj in tako naprej. Mi pa imamo seveda stvari postavljene na glavo. 34 zakonov je državni zbor sprejel brez osnovnega zakona o bencinskem tolarju, s katerim smo zagotovili namenski vir za to izgradnjo, in vsak, ki pač natanka liter bencina ali nafte, plača za del te avtoceste, in seveda brez tako imenovanih dveh zakonov o Darsu. Najprej enega in v lanskem letu enega spremenjenega. In vseh teh 34 zakonov je vendarle težilo k temu, da gradimo osnovni avtocestni program. Danes je človek prisiljen, da ne glede na to, če sem se vseskozi zavzemal za te principe, da ima na mizi nek meni, ki naj po mili volji izbere, ali je za cesto Arja vas-Dravograd, ali je za cesto Dramlje-Šentjur, ali je za cesto Škofljica-Kočevje in tako naprej. Jaz sem za vse ceste. Za vse smeri, za vse tisto, kar je nujno potrebno v tej državi narediti, in kar je največja tragedija, je, da smo seveda ob teh 34. zakonih, plus tistih, ki sem jih zraven naštel, sprejeli tudi zakon o javnih cestah, leta 1997, pred sedmimi leti. In jasno naložili, da je treba narediti nacionalni program za povečano propustnost državnih cest, ravno zaradi tega, ker se je razkorak med nekaterimi kraji in nekaterimi središči ter drugimi, ki so oddaljeni od tega, povečeval. Razlike v prometnem standardu varnosti so se povečevale. Promet se je povečeval, ceste so ostale enake, hitrosti so se povečevale in tako naprej. Skratka, stvari so postale take, da smo neko področje favorizirali, drugega pa se sploh nismo lotili. Prisiljeni smo, da se danes, ko smo vsaj desetkrat zapisali v vse resolucije, letne programe, v vse sklepe državnega zbora, da se danes pogovarjamo o cestninah, kako jih praktično nikjer več ne bomo mogli pobirati, ni pa niti testnega načina elektronskega pobiranja cestnine, čeprav vsi sistemi obstajajo, čeprav bi zdavnaj lahko testirali. In vem, da boste gotovo že tekom letošnjega leta poskusno testirali, pa bi lahko že zdavnaj. Zakaj v tem nacionalnem programu praktično niti besede ni o evropskem načinu pobiranja cestnin? Ljudje govorijo o tem, pojdimo na vinjete, plačajmo enkrat - ne poveste pa, da je to preteklost. Da je Evropska unija sklenila, da je treba plačati po dejansko prevoženem kilometru, ne po pavšalu, in tako naprej in tako naprej. V tem programu ni nobenega govora o tem, na kakšen način bomo po celi Sloveniji naredili enoten pošten sistem, ampak da bodo vsi plačali tisto, kar bodo dejansko prevozili. Seveda bom v tej zadregi prispeval k temu, da bomo stvar pripeljali do absurda. Torej, da bomo v ta program uvrstili vse tisto, kar je danes na mizi, zato da bo vlada v dveh mesecih prišla z nacionalnim programom izgradnje državnih cest in tisto, kar ne sodi v avtocestni program, preselila tja. Kajti ljudje ne verjamejo več, da se bo to kdajkoli zgodilo - naj se zgodi tukaj. In v tistem trenutku, ko bodo pogoji za to, da se preseli drugam, da se zagotovijo drugi viri, naj gre tja. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Anderlič. Kolega Peterle ni navzoč, kolegica Črnugelj prav tako ne. Tako ima besedo kolega Fabjan. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Naša ekipa, minister, predstavniki Darsa, že kar dobri dve uri poslušajo to razpravo in vidim, da so zelo zaskrbljeni, pa ne toliko zaradi očitkov mojega predgovornika, tudi prejšnjih kolegov. Ampak mislim, da je danes res zmeda v tej dvorani, in se ob tej priložnosti tudi zahvaljujem predsedniku odbora, ko je nastopil in pojasnil dogajanja na naših dveh sejah, mislim da 4.12. lanskega leta in v februarju mesecu letos, kako so se stvari odvijale. In marsikateremu od naših kolegic in kolegov, ki jih danes oziroma nocoj ni tukaj, ko bo prišel sem glasovat, verjetno še ne bo jasno, kako je prišlo do teh zadev. Vsekakor se strinjam tudi z gospodom Anderličem, ki postavlja pobiranje cestnin po celi Sloveniji kot prioriteto, in da tukaj mogoče vlada, Dars, nismo ali pa niste storili vsega. Tudi dejstvo je, da je bil na odboru sprejet sklep, da se v aprilu mesecu tega leta poda s strani ministrstva resolucija o nacionalnem programuizgradnje državnih cest; nekako tako ste nas tudi potolažili. In veliko lažje bi bilo, če bi to resolucijo imeli. Dejstvo pa je, da to ni težko, in sem prepričan, da vse potrebe, vse želje županov iz cele Slovenije, ki hodijo na ministrstvo, na direkcijo,ter glede na razvojne programe, ki so v Sloveniji znani, zapisani za nekaj let vnaprej, mislim, da ministrstvo še kako dobro ve za te potrebe, in tudi določeni projekti so v izdelavi. Torej, če govorimo o vsem tem delu, pa moram spomniti na razprave ob sprejemanju proračuna Republike Slovenije, ko smo tudi zahtevali nekaj več milijonov, 10 milijonov sredstev tudi za ta del rekonstrukcij in večinskih potreb po izgradnji regionalnih cest, kar je bilo danes tudi opozorjeno, da pa ta nacionalni program bi že moral od 1997. leta postoriti, da bi nekako sledili poleg nacionalnega programa avtocest, izgradnje avtocest tudi tem regionalnim potrebam in slabemu stanju na državnih cestah. Poglejte, takrat ni bilo tega posluha in mislim, da ravno največja vladna stranka bi lahko ob tej veliki skrbi - velike razlike, regionalne razlike v različnih področjih po Sloveniji - mogoče takrat bolj prisluhnila potrebam, ki so bile dane na mizi, tudi v tej dvorani in mogoče tudi določene amandmaje podprla, ko smo se borili za določen denar. Mislim, da bi bila od 1997. leta pa do danes tudi marsikatera razlika in regionalna cesta s podeželja do mesta tudi že zgrajena in ne bi toliko danes uperjali vso krivdo mogoče na ta nacionalni program. Poglejte, zaključil bi pa s tem, da je res potrebno še enkrat povedati, ko imamo na mizi dva amandmaja, vladnega in pa amandma stranke mladih, da so tukaj nekateri naši kolegi zmenjeni predvsem zaradi tega, ker ta vladni amandma ni nič novega, razen enega dela, ko govori o priključitvi na ljubljansko obvoznico. Mislim, da gre za državno cesto iz smeri Škofljice na južno obvoznico. Drugače pa je ta vsebina bila že v prvotni vsebini resolucije. In to je bilo res po dodatnem programu. Osnovni program, dodatni program, in če imamo resolucijo pred seboj, si poglejte, da so vsi ti odseki hitrih cest, avtocest tudi že notri. In pa tudi navezovalne ceste in avtocesto omrežje, ki niso bile sestavni del nacionalnega programa. Skratka, to je že vse bilo. In na koncu v tej resoluciji pišejo razloge, vendar danes ni noben povedal tistega tretjega razloga. In sprašujem predstavnika ministrstva, tretji razlog. Zakaj je to potrebno, ti odseki? Piše izpolnjevanje obveznosti, ki jih je republika Slovenija prevzela z mednarodnimi sporazumi in pobudi v zvezi z izgradnjo mednarodnih cestnih koridorjev. Ta tretji razlog me ne prepriča. Tista dva pa vsekakor sta takšne vsebine, da bi bilo vredno potem tudi razmišljati o tistem predlogu, za katerega pa je predsednik odbora rekel, da je mogoče nekako en pritisk na vas in da boste morali tudi do konca te seje podati določene odgovore. Predvsem bi spomnil na te tri razloge in zadnji razlog me je prepričal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega mag. Kavčič ima besedo. Prosim. Potem pa kolega Tanko.
Čez dva meseca in nekaj dni bomo stopili v Evropsko unijo in prav je, da se vprašamo, ali so ceste, o katerih se pogovarjamo danes, cilj ali so sredstvo. Jaz bi ceste označil kot sredstvo za doseganje določenih ciljev. Nekateri kolegi so že govorili o razvojnem zornem kotu cest. Treba se je seveda vprašati v tem trenutku tudi, kaj pa je z našim nacionalnim telesom. Kaj pomenijo ceste za ohranitev slovenskega nacionalnega telesa. Mi imamo v naši soseščini na zahodu Furlanijo Julijsko krajino, imamo na severu Graz. Ta dva močna centra delujeta centripetalno. Torej privlačita naše obmejne regije na svoje področje in vprašajmo se, kako se z avtocestnim križem soočamo s tem problemom. Ne najbolje. Nekoliko bolje, če ob tem avtocestnem križu razmislimo tudi o sistemu državnih cest, kjer pa imamo veliko problemov. Vendar jaz zelo podpiram razmišljanja tudi kolega Anderliča, ki je v ospredje postavil integriteto pri zagotavljanju realizacije temeljnega avtocestnega programa. Jaz tudi tako razumem željo po očiščenju programa na odboru za infrastrukturo, ker morda je resnično prišlo do mešanice. Poleg temeljnega programa osnovnega korpusa avtocest še do določenih drugih cest, povezovalnih in priključnih. Seveda jaz se strinjam s stališčem, da se o teh dopolnilnih programih velja pogovarjati zgolj pod pogojem, da ne načenjajo dinamike izgradnje osnovnega avtocestnega telesa. Ampak, poglejmo, kaj smo v preteklosti pravzaprav na tem področju že napravili. Mi imamo 11 projektov realiziranih v okviru avtocestnegaprograma, ki sodijo v to mešano kategorijo. Imamo obvoznico Lendava, imamo cesto Vučja vas-Radenci, imamo zahodno obvoznico v Mariboru, imamo obvoznico Ormož, imamo Mariborsko cesto v Celju, imamo obvoznico v Novem mestu, obvoznico Šempeter, obvoznico Ajdovščina, imamo cesto Koper-Dragonja, gradi se priključek in priključna cesta Lopata v Celju in pripravlja se gradnja v okviru Darsa za priključek in priključno cesto Ljubečna v Celju. Se pravi, govorimo o različnih pristopih, ki se obešajo na avtocestni program, in jaz verjamem, da je to dobro in koristno, imamo pa seveda tudi v tem programu, ki ga poskuša sedaj vlada kompletirati s svojim amandmajem na amandma, podobne ambicije. Zato mislim, da tisto, kjer velja iskati konsenz in soglasje, da karkoli bomo že sprejeli danes v absolutni prioriteti, mora biti izgradnja temeljnega avtocestnega križa. Za vse ostalo, kar je povezovalno in priključitveno, pa je seveda lahko v dinamiki za izgradnjo tega avtocestnega križa. Zdaj, nemogoče, da se pogovarjamo o resoluciji k avtocestnemu programu, da ne spregovorimo nekaj še dodatno o problematiki cestninjenja, nekaj je bilo že rečenega. Ampak, treba je povedati, ta sistem, kot se je sedaj izrodil, je konflikten in je premalo gospodaren. Če ga primerjamo recimo s situacijo v Italiji, kjer se tudi pobira cestnina, kjer se v Benetkah spravite na avtocesto in izstopite nekje tisoč kilometrov naprej v, na primer, Neaplju nekje ali dalje, potem seveda to ne zdrži primerjave s situacijo pri nas, kjer ustavljamo avtomobile vsakih nekaj kilometrov. Konflikten je sistem tudi v tem, ker nas spravlja v posameznih lokalnih okoljih na površje občutke, ki pomenijo neproduktivno kreganje. Seveda lahko je biti po bitki general in ugotoviti, da bi morda bilo bolje do sedaj imeti vinjete in prihraniti ogromno denarja, ogromno živcev, ogromno stroškov. Sedaj pa biti tehnološko pripravljen na sodobnejše sisteme, kot jih Evropa predvideva. Ampak seveda po bitki je lahko, zato seveda moramo graditi iz tega sistema, s katerim razpolagamo sedaj, naprej. Želel bi podčrtati potrebo po ambicioznem in konkretnem programu izgradnje državnih cest, ki bo zajemal hitre ceste, povezovalne ceste in obvoznice, vendar, seveda o tem programu, bodimo odkriti, se lahko eksaktno pogovarjamo takrat, ko bo napravljen, ko bo imel konkretne finančne vire, in mislim, da je takrat seveda tudi primeren trenutek, da se vse tisto, o čemer se več ali manj strinjamo, da ne sodi v najožji kontekst izgradnje avtocestnega križa, da se v tisti situaciji seveda prenese tudi v ta nacionalni program izgradnje avtocest. Želim izpostaviti še izredno kritično problematiko priključevanja z gorenjske strani. Merjenje kaže, da smo tu dosegli že obremenitve 70 tisoč PDLP, se pravi povprečnega dnevnega letnega prometa, in je zato sanacija stanja vključno s priključnimi cestami, torej Šentvid-Koseze, kar je k sreči že v gradnji, poleg tega pa še priključna cesta Stanežiče-Brod z navezavo na Črnuče, potem priključna cesta Jeprca-Povodje in pa štiripasovnica Medvode-Šentvid, torej to je nujno, da vzpostavimo za Slovenijo primerljiv standard prometnega pretoka v tem delu Slovenije.
Hvala lepa. Kolega Tanko, sedaj imate vi besedo. Jaz se vam hkrati opravičujem, ker sem vas prej nehote preskočil. Prosim.
Hvala za besedo. No, na začetku, ko sem predstavljal stališče poslanske skupine, sem še verjel, da je ta program resna stvar, resen projekt vlade. Zato sem tudi v uvodu rekel, da bi pričakoval, da je pri tako velikem projektu tudi predsednik vlade tukaj, kajti gre za pomembno reformo z nekaj, ne vem, ali pa 1000 in še nekaj milijardami ali pa še več denarja. Pač ga ni. In moram reči, da sem na nek način kar presenečen, ko je vodja največje poslanske skupine v državnem zboru, ki med drugim daje tudi premiera, rekel, da bo naredil vse, da bo zbanaliziral ta program, ki ga je pripeljala vlada. Da se bo potrudil, da bodo rešitve notri take, da bo nesmiseln, in da bo prisilil vlado v bistvu, da pride čez dva meseca s programom državnih cest. In potem bomo naredili spet rebalans tega obstoječega programa. Skratka, celo poletje se bomo ukvarjali z norostjo, za katero se bo nekdo potrudil, da bo prišla v ta državni program, nacionalni program avtocest. Če ste že tako korajžni bili, potem bi imeli še toliko moči, da bi to, kar ste povedali javno, na koncu tudi podpisali. Ker očitno ste boter tega amandmaja, ki ga je vložila Stranka mladih. Očitno. Ker, tam pa je vse tisto, kar ste vi povedali, napisano, in točno tisto banalizira ves ta program. Tose pravi, ne vnaša notri samo tistih nujnih zadev, ki jih je potrebovala, ampak čisto vse. Tudi tiste, kjer je PDLP samo 200 ali pa 300 vozil na dan. Tudi taki odseki cest so notri napisani. To pa je res banalizacija. In je škoda, da nam to pove vodja poslanske skupine največje parlamentarne stranke, ki ima pravzaprav ključno nalogo, da daje kredibilnost tej vladi, ki vodi to politiko. Ne morem se sprijazniti s tem, da se tukaj soočamo s takimi mnenji, različnimi mnenji med člani vladajoče stranke, med vlado in člani LDS-a. Če poslušam predsednika odbora gospoda Janca, vas prej, Kavčiča, potem se sprašujem, kaj počnete v teh vladah, kjer ima vsak svoje mnenje, vsak svojo pravico, vsak "tera" svojo zgodbo in burka ljudi in pa tukaj vse tiste, ki hočemo v tem državnem zboru nekaj resnega narediti in prispevati, pa čeprav smo samo v opoziciji. Skratka zmeda, ki jo počnete v tem državnem zboru, je popolna in mislim, da si ta država za te denarje, ki jih plačuje za nas, tega ne zasluži in mislim, da bi se moraldanes vprašati tudi svojo tovariško vest, da bi tudi tovariško samokritiko sprejel. Mislim, da takih neumnosti, ki se sedaj tukaj dogajajo pri sprejemanju tega programa, ne bi smeli početi in to je katastrofa za vse, ki tukaj notri sedimo. Drugo, kar je, moram tudi povedati, da se je izvajal program avtocest in državnih cest izredno nesinhrono. Na eni strani smo imeli avtocestni program, ki se je spet verjetno, kot očitno zgleda, izvajal pod vašim patronatom. Na drugi strani so se delali nesinhrono z gradnjo avtocestnega programa tudi programi na državnih cestah. Vse te zadeve, ki jih sedaj tlačimo v ta avtocestni program, s temi sanacijami bi lahko že zdavnaj naredili, ne glede na to, ali bi bil nacionalni program državnih cest narejen ali ne, samo malo modrosti vseh tistih, ki ste načrtovali sanacije cest in pa cestne priključke, bi bilo potrebno, nič več, pa smo delali odseke tam, kjer ni nobenega prometa, z rondoji in z vsemi neumnostmi, tam, kjer je bilo pa treba rešiti, ne vem, 10, 15 tisoč PDLP-ja znorimi konicami, tega vsi tisti, ki ste vodili politiko in vlado v teh desetih letih in v teh treh rebalansih in desetih proračunih, niste uspeli narediti in na koncu se srečujemo s takimi zadevami. Skratka to, kar ste predlagali s tem amandmajem, naknadno, ki ga je predlagala Stranka mladih, ste naredili očitno namensko diverzijo in banalizirate, bi rekel, tudi svojega premiera navsezadnje, ki je ta program podpisal, ga sprejel in vse tiste, ki ga zagovarjajo v imenu vlade v tem državnem zboru, to je pa tudi ministrstvo. Mislim, da je to, bi rekel, nepojmljivo, kar počnete in zato so te stvari tako zelo drage, ki jih počnete. In zato se nam delajo take luknje na vseh mogočih načinih, ker vsak, ki ima nekaj več moči v tem državnem zboru, si dela svojo politiko, svoj program, svoje rebalanse in troši na svoj način državni denar. Hvala.
Replika, kolega Anderlič.
Gospod Tanko bi bil seveda zadovoljen, če bi bil sprejet samo njegov amandma, vendar mislim, da so tako tisti konci, ki niso v njegovem amandmaju, upravičeni do cest kakor njegov. In ni pošteno, da navija samo za svojega, ampak bi moral za vse. In da s prstom kaže na druge, je to samo njegova lastnost. Hvala.
Je potrebno kakšno pojasnilo, ker sicer replike na repliko ni? Je pojasnilo, ne polemika? Pojasnilo, prosim.
Hvala. V svoji razpravi o svojem amandmaju sploh govoril nisem. Samo toliko v vednost.
Dobro. Gremo naprej. Kolega Kavtičnik.
Hvala lepa, predsednik. Česa vse nismo naredili in kakšne napake in neumnosti smo delali ali so delali tisti, ki so bili v parlamentu v preteklosti, ne bo pripeljalo do tega, da bomo danes sprejeli boljši program, če se ne bomo na teh napakah učili. Kolikor poslušam, sam ne sodim med tiste najboljše poznavalce in prometne strokovnjake, so pa tu med nami takšni, ki to so. Vendar me čudi, da so sprejeli takšne programe, torej programe prometne infrastrukture, ki nam niso v čast. Kajti v programih so izpustili določene kraje, ki so tako gospodarsko kot družbeno odvisni od cestne infrastrukture. Naj omenim samo nekaj: MGA Nazarje, Gorenje, Prevent, ki zaposlujejo direktno in tudi indirektno prek kooperantov prek 80.000 ljudi in so še kako vezani oziroma njihova proizvodnja in prodaja je še kako vezana na urejeno in kolikor toliko dobro infrastrukturo, to pomeni, cestno infrastrukturo, ki pa je danes ni. Torej zato me čudi, da je bilo na odboru za infrastrukturo izpuščeno tisto, kar je vlada predlagala. Seveda podpiram to resolucijo, z amandmajem na amandma, ki ga je vlada tudi nekako dala v državni zbor. Resolucija bi imela in bi morala imeti rep in glavo. Mislim, da ima zdaj samo rep, glave še nima; glavo bo dobila, ko bo v državni zbor prišel nacionalni program izgradnje in vzdrževanja državnih cest. O tem smo tukaj že govorili. S tem amandmajem na amandma pa bo ta napaka nekako odpravljena. Zato bom podprl tako resolucijo kot ta vladni amandma.
Hvala lepa. Kolega Komljanec.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovani minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Prepričan sem, da je leto 2013 tista letnica, ko bo realizirano to, kar je v osnovi potrebno in pogoj, da dobimo avtocestni križ, in tisti osnovni skelet še z nekaterimi drugimi priključki in tistim, kar je še potrebno, da bi ta križ deloval. Seveda je pa zelo pomembno, da bi cela Slovenija bila navezana prometno med seboj in tudi povezana tako, da bi ta prometna infrastruktura dajala tudi pogoje za razvojne možnosti, ker seveda izgradnja cest je strošek, ampak na drugi strani pa je po mojem največji pospeševalec razvoja, če je prav zastavljena in pravilno usmerjena. To predvsem čutimo tisti, ki živimo ta trenutek v prometno odrezanih krajih in kjer postaja promet kot ovira na prvem mestu tisti faktor, ki ne spodbuja razvoja. Seveda v vsej Sloveniji narašča promet, to je jasno in poznam in verjamem, da imajo vsi na vsakem svojem koncu svoj problem, ki bi ga radi čim hitreje rešili. Pri nas na Koroškem pomeni to prvo in daleč najbolj prvo oviro in tudi v programu zapisano kot rešitev prometno navezati se na peti koridor in kasneje tudi tako, kot bo v predlogu Strategija prostorskega razvoja Slovenije prečna povezava z regijami tam, kjer je Slovenija najširša, od avstrijske meje in navezavo na avtocesto Celovec - Graz pa vse do Karlovca, ko bo lahko enkrat sodobna cesta povezala Belo krajino, Dolenjsko, Zasavje, Savinjsko, Šaleško, in še koroško pokrajino, tam kjer so sedaj te regije najmanj med seboj povezane. Za mene amandma prinaša iluzijo, ampak tudi upanje, da bo po letu 13 prišla na vrsto tudi ta naša potrebna cesta, ki bo najmanj 160 tisoč ljudi povezala in prevezala, spojila Slovenijo, kar tako bom rekel, ker mi smo prometno pravzaprav ločeni na nek način. Na drugi strani pa z Avstrijo, tam kjer je naš živelj, v Podjuno in Rož, pa povezani po ravninah z večjimi, ta trenutek še mednarodnimi in meddržavnimi prehodi, ki bodo pa počasi z ukinitvijo meje postali nam še bližje. In tudi tukaj je neka naša dolžnost nekoliko bolj poskrbeti ali pa pomagati tem našim ljudem na drugi strani, sedaj na drugi strani meje in kasneje nekako približati. Rekel sem iluzija zato, ker leta 2010, če bo amandma sprejet in če bi leta 2010 imeli lokacijski načrt, to seveda pomeni, da je začetek gradnje še kar precej daleč. In želel bi vsaj dočakati tisti dan, ki bi se ne za volanom, ampak vzporedno z volanom kdaj odpeljal po kakšni prvih metrih te ceste, želim pa seveda to tudi vsem drugim. Zato bi si želel tudi takšnih zakonov, takšnih resolucij, takšnih programov, ki bodo celotno Slovenijo popeljali kar se da hitro v tako dobre prometne povezave, da bomo vsi kar se da hitro tam, kamor bomo želeli.
Hvala lepa, kolega Komljanec. Kolega Kremžar.
Hvala lepa. Ta državni zbor ali ti državni zbori, ki so bili doslej, so verjetno glavni krivec, da ta država nikoli pravzaprav ni imela prave prometne politike. Imela je sicer napisane neke dokumente, ki pa itak niso veljali. Letos se je prvič zgodilo, da je že vlada v svojem predlogu poskušala se približati tistemu normalnemu in osnovnemu, da se iz avtocestnega denarja gradijo res samo avtoceste, in tisto, kar je seveda nujno za te avtoceste. Na odboru za infrastrukturo smo bili še bolj rigorozni in smo dejansko rekli, naj bo samo to, kar je zares avtocest. Da je temu tako, bom samo navedel en primer, da je bilo tako. Dva pravzaprav. Prvi je Pyhrnska avtocesta, pa ne želim govoriti o njej, ampak zgolj kot primer, za katero so pred desetimi in tolikimi leti tukaj sedeči in seveda tudi vlade takratne enostavno mislili, da se bo tam svet končal. In da nikoli več se ne bodo vozili z avtomobili najbrž proti Hrvaški pa ne vem kaj in je ni bilo v nobenem programu, čeprav je to ena zelo pomembna evropska prometnica. In sedaj jo je treba vgraditi notri. In drugo je seveda nesrečni sistem cestnin, ki pa ni noben sistem, ampak to je cestninjenje brez sistema. Vse na tem področju je narobe. Vse, kar se da, je narobe. Od tega da smo gradili cestninske postaje, pa rušili cestninske postaje te iste, pa gradili nove, pa rušili ponovno nove. Najbrž bo kdo kdaj izračunal, koliko denarja smo vrgli zato, da je danes nacionalni šport v Sloveniji, kako se najhitreje pripelješ recimo iz Maribora v Ljubljano za najmanj denarja, ker točno moraš vedeti, kje greš ven in kje plačaš, kje ne plačaš, do tega, da bomo vsi hoteli se voziti brez cestnin, da ne pustimo graditi cestninskih postaj in tako naprej. Ampak toliko govora je že bilo o tem, da Evropa že gre z novim sistemom cestninjenja, da mi še vedno razmišljamo in smo napisali, da bomo 5 let testirali in tako naprej. Skratka, zadeva je zelo zelo problematična. Kar pa zadeva vrnitev nekaterih stvari. Vlada je dejansko resnici na ljubo predlagala v osnovnem programu, v dodatnem programu, dva programa sta bila to, osnovni in dodatni, v dodatnem programu tudi to, kar je sedaj v amandmaju vlade. Mi smo to na odboru ven vrgli in vlada to sedaj nazaj vrača. Drugi amandma, o katerem se govori kot o Diacijevem amandmaju seveda, pa ni bil nikoli v teh aktih nikjer napisan, in seveda takšnega, ta pa dejansko ruši nacionalni program. Lahko ga ruši, in zato mislim seveda, da ta zadeva ne more biti kot resno vzeta. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Lidija Majnik ima besedo. Replika, kolega Diaci, prosim. Mir!
Hvala za besedo. Repliciram gospodu kolegu Kremžarju. In sicer kar se tiče rušitve nacionalnega programa izgradnje avtocest. Nacionalni program izgradnje avtocest ste zrušili takrat, ko ste prvo državno cesto oziroma prvi kilometer državne ceste uvrstiliv NPiA. To je bilo že pred leti. Od leta 1997 bi se moral narediti nacionalni program državnih cest. In kaj smo res v tej državi prvorazredni in drugorazredni državljani? Zakaj ljudje iz kozjansko-obsotelske podregije ne morejo priti normalno na avtocestni križ? Zakaj? Zato je ta amandma nastal. Dopolnil sem ga še z ostalimi cestami. Tudi iz tistih koncev, predvsem iz štajerskega konca. In zakaj sedaj s tem svojim amandmajem rušim ta avtocestni program? To ne bo držalo. Zrušili ste ga že davno. Več bom pa povedal pri amandmajih. Hvala.
Prosim, gospa Lidija Majnik. A, pojasnilo, ja, ne polemika. Prosim.
Pojasnilo zelo na kratko. Dvopasovni odsek Novo mesto-Trebnje-Ivančna Gorica-Ljubljana, Ivančna Gorica-Žužemberk-Črnomelj-Vinica, Novo mesto-Metlika-Petrinje-Kočevje in tako naprej menda ni Štajerska, kolikor vem. Hvala.
Prosim, kolegica Lidija Majnik. Kolegica Lidija Majnik ima edina besedo.
Hvala lepa. Danes pravzaprav ni bilo rečeno ene besede o tem, da smo v tem desetletju, odkar Slovenija obstaja, pa vendarle nekaj zgradili. In mene veseli, da tujci, ki prihajajo, ugotavljajo, da smo v desetih letih zgradili ogromno. S tem bi začela. Nadaljevala pa bi, da smo prednostne smeri določali že v letu 1993. Ena od njih je recimo bila tudi rekonstrukcija glavne ceste Slovenska Bistrica-Hajdina-Ormož, ki se je že v takratnih dokumentih imenovala Panonika. Ta cesta se bo sedaj, čeprav je imela že pred desetletjem prioriteto in je poznana kot Jantarna pot izgradila po nacionalnem programu do leta 2013, torej je potrebovala 20 let po svoji uvrstitvi med prioritetne smeri. Kljub temu pa ima še vedno nekaj belih lis, saj je na njej zgrajena samo obvoznica Ormož in zdaj se gradi obvoznica Pragersko, po programu pa manjka odsek Slovenska Bistrica-Hajdina, ker se tam konča na stari cesti. Enaka ali pa še slabša je situacija na stari Svileni cesti, to je povezava sever-jug ali že danes tolikokrat omenjena Pyhrnska avtocesta, ki povezuje Hamburg z Istanbulom. Tudi to smer Evropa priznava kot prednostno povezavo severa z jugom, mi pa z njeno neizgradnjo dražimo tako Evropsko unijo kot druge, ki so južno od Gruškovja. V nacionalnem programu preberemo, da bo polovica te ceste zgrajena do 2013, za drugo polovico v skupni dolžini 14 kilometrov oziroma 13,9 kilometra pa bomo do konca leta 2008 sprejeli šele uredbo o lokacijskem načrtu, gradili pa jo bomo, če jo bomo, šele po letu 2013, in to kljub temu, da je na koncu te avtoceste eden od treh schengenskih mejnih prehodov, to je Gruškovje. Močno računam, da bo Evropa toliko pritisnila na nas, da nas bo prisilila, da bomo to cesto zgradili kljub vsemu prej kot v dvajsetih ali tridesetih letih po nastanku te države. Cesta, namreč obstoječa, ima po vsej dolžini neprekinjeno črto in ob takem naraščanju prometa nisem prepričana, da bo zdržala še naslednjih 15 ali 20 let. Civilna iniciativa, ki je na tistem koncu, od koder prihajam, zelo glasna, grozi z zaporami prometa in jaz močno upam, da je ne bo uresničila, te grožnje namreč, kajti potem bo promet stal ne do Graza ampak do Hamburga. Sicer pa bom resolucijo skupaj z vsemi amandmaji podprla, pa čeprav je z izključitvijo teh amandmajev naš novi nacionalni program seznam želja in potreb, ki bi morale biti prav vse tudi v prvi prioriteti. Zavedam se, da smo zgradili ogromno, da nas dosti še tudi čaka, upam, da bomo našli pametne rešitve v naslednjih dveh mesecih.
Hvala lepa, kolegica Majnikova. Kolegica Irma Pavlinič Krebs ima besedo.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Najprej seveda kot Korošica se iskreno zahvaljujem vsem, bilo vas je veliko, ki ste podprli ta odsek, ki ga vlada predlaga, enega izmed odsekov na Koroško. Vendarle želim v svoji razpravi se dotakniti vprašanja, ki se ves čas tu pojavlja. Pojavlja se vprašanje: Ali dodatni program, ki nima finančne dinamike, ki nima pravzaprav, ki - tako kot je kolega Janez rekel, ki je neke vrste iluzija, predvideva pravzaprav le lokacijske načrte v nekem obdobju - ali je to tisti program in ali so to tista sredstva, ki bodo omogočila tudi odsekom, ki so v dodatnem programu, da se izgradijo v doglednem času? Sama osebno seveda menim, da je resnično potrebno, da se v skladu z zakonsko zavezo vlada potrudi in pripravi resolucijo vzdrževanja in izgradnje državnih cest. Zakaj? Zato, ker mislim, da bomo v tistem trenutku morali začeti razmišljati o drugih virih, ki bodo na razpolago za financiranje tam navedenega programa. Vsi se zavedamo, mislim, da v en glas poudarjamo, da avtocestni program ne sme biti ogrožen. Da so torej viri, ki so jih zakoni do zdaj predvidevali, pa je to cestnina, pa so to sredstva kohezijskih skladov Evropske unije, proračunska namenska sredstva, tista, ki morajo temeljno biti namenjena izgradnji avtocestnega programa. Da pa moramo, po mojem, začeti razmišljati tudi o drugih možnih virih za vzdrževanje in izgradnjo državnih cest. Mislim, da premalo razmišljamo, da bi bilo treba za pogajalsko obdobje 2007-2013 pripraviti nek program skladnega regionalnega razvoja, ki bo seveda videl tudi ceste kot tiste, ki bodo lahko štartale na del strukturnih skladov Evropske unije. Mislim, da premalo razmišljamo o kombinaciji javnih in zasebnih sredstev. Premalo o koncesijah, premalo o teh modernih virih, ki mislim, da bi morali hkrati ob sprejemanju resolucije za vzdrževanje in izgradnjo državnih cest nastajati, da bi nekje realno, realno ovrednotili te odseke, ki so nujno potrebni, tako na Koroškem, tako v Beli krajini in tako na Primorskem in v različnih delih naše države, ki niso neposredno vezani na avtocestni križ in seveda se zaradi tega čutijo deprivilegirane. Seveda pa se hkrati ob tej želji iskreno bojim, da glede na to, da je ta resolucijabila predvidena že v zakonu o cestah iz leta 1997, da ji ne bomo kos v teh nekaj mesecih do volitev, če ji v teh, mislim, da skoraj sedmih letih država ni bila kos. Zato bom rekla, zelo po domače "bolje vrabec v roki kot golob na strehi". Zato v celoti podpiram amandmaje Vlade Republike Slovenije, ki dodatni program dopolnjujejo z odseki, ki so na odboru izpadli, zaradi legitimne in potrebne želje in idej, da pridemo do drugega državnega programa. Zakaj podpiram? Res bi rada demantirala tiste, ki pravijo, da celo v časopisu, mislim, da v Financah sem danes prebrala, da gre za predvolilna darila v neka območja. Resnično, Koroška po vseh kazalcih, zaradi tega, ne samo zaradi mednarodnega vidika, pa tudi zaradi njega, na Avstrijskem Koroškem se avtocesta gradi tudi v prid Slovencem na Avstrijskem in mislim, da je prav, da nekje pridemo z našo hitro cesto skupaj z našimi Slovenci onkraj meja. Prometna obremenitev na Holmecu, kjer tovornjaki in druga vozila prihajajo, ni skromna, gre za, po statističnih podatkih za 11.500 vozil in ki se najbolj zgostijo v Velenju, kjer gre za 20 tisoč vozil in nadalje z 11.200 vozili prehod v Arjo vas. Gre za veliko strokovnih argumentov, ne za politična darila. To je treba vedeti. Tudi ortografske ovire na tem območju so tiste,ki kličejo po hitri povezavi, ne nazadnje nujno potrebne, seveda, klici gospodarstva, ki rabijo odprtost zato, da se ta bazen gospodarsko okrepi. Jaz resnično prosim predstavnike vlade, da te apele s tega mesta po drugem programu in po drugih virih sprejmejo zelo resno, ne nazadnje tudi vzdrževanje državnih cest, ki jim v državnem proračunu namenjamo 17 milijard tolarjev. To pomeni, da samo pravično pokrpamo prepotrebne državne ceste po različnih delih Slovenije. Nismo sposobni nekega dela, ki je cel potreben sanacije, pravzaprav sanirati. In ob tem programu, ki mora nastati, je treba razmišljati o novih dodatnih virih za vzdrževanje in gradnjo državnih cest. Trdim, da so to koncesije, druge vrste kreditov in sredstva strukturnih skladov Evropske unije za skladnejši regionalni razvoj. Hvala lepa.
Hvala. Jožef Špindler. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, Spoštovani gospod minister, člani vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Danes sprejemamo in obravnavamo resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocestnega programa v Republiki Sloveniji. To je za nas in za našo državo velik dogodek, še posebej z vključitvijo v Evropsko skupnost. Po letu 1990 so se z osamosvojitvijo Slovenije spremenile geopolitične razmere v srednji in vzhodni Evropi. Na podlagi iz teh sprememb se je odločilo za tri osnovne sklope, in sicer naslednje: spremembe prometne politike, zaradi spremenjene razvojne strateške vloge posameznih prometnih smeri, ki jih je narekovala osamosvojitev Slovenije, spremembe prometnih tokov iz smeri sever-jug na sever-zahod, ki so povzročile krizne razmere na Balkanu. Te spremembe so nastale ob vključevanju Slovenije v evropske prometne tokove, sklenjene med Evropo in Republiko Slovenijo. V takratnem času je bilo dejansko največ uničenih državnih cest v severovzhodnem delu Slovenije, ki pa še danes niso do konca sanirane. Vendar pa se na podlagi tega tudi prelaga izgradnja avtocestnega programa na poznejša leta, kar pa ni dobro za naše območje. Nikogar ne moti slaba razvitost tega območja, brezposelnost tega območja, da smo pretežno kmetijsko območje, ki ima zelo slabe prihodke. Če ni prometne infrastrukture, je slaba prometna povezanost in s tem slab industrijski razvoj oziroma ni novih vlaganj za nova delovna mesta in smo večno na repu razvitosti te naše domovine. Neodgovorno se obnašamo, da v avtocestni program vključujemo tudi državne ceste in s tem hromimo izgradnjo avtocestnega programa, ki je bil sprejet že leta 1994, nadgrajen leta 1998 in letos ga še nadgrajujemo. Kljub vsem tem amandmajem, ki so danes vloženi in nimajo finančnih obveznosti, smatram, da mora ostati prioriteta na izgradnji avtocestnega programa. Hvala lepa.
Hvala. Davorin Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Najprej bi se obregnil ob sam naziv akta - resolucija. Jaz razumem resolucijo bolj kot nek usmeritveno deklarativen akt in verjetno smo v poslovnik nekoliko nerodno napisali, da se nacionalni program, ki je po moje bolj zavezujoč akt, sprejema z resolucijo. In če je temu tako, bi rekel, gospoda, predvsem nobene panike. Če že velikokrat nismo spoštovali zakonov o raznih bencinskih tolarjih, če nismo spoštovali nacionalnih programov in smo jih že trikrat popravili, po moje tudi resolucija ne bo več kot toliko vzdržala, ki je tako ali tako samo usmeritveni akt. Toda šalo na stran. Torej, če mislimo s to resolucijo resno, bi pa glede osnovne dileme, kaj v resolucijo o nacionalnem programu da in kaj ne, rekel, da podpiram predvsem stališče, da je treba najprej zgraditi tiste avtoceste, ki so bile v preteklih nacionalnih programih že opredeljene, da jih je treba zgraditi, pa jih še nismo zgradili. Zdaj pa ugotavljamo, da imamo premalo denarja, zato ker imamo premalo denarja, bomo pa malo razširili ta nacionalni program, da bomo še manj naredili oziroma še manjši odstotek, če hočete. No, spet bi se obregnil ob to, kar je bilo že večkrat rečeno, ob cestnine, ki so priljubljena tema. To pa tudi zaradi tega, ker tako neumnega sistema ne boste dobili na zemeljski obli, v to sem skoraj prepričan. O neumnosti tega sistema ne bi govoril, pač pa predvsem, kaj lahko naredimo. Vinjet ne uvajamo zaradi tega, ker evropska direktiva tako ne narekuje. Pa je bil čas, debata o vinjetah se je začela že leta 1993, pa tudi Avstrijci nekje pred letom 2008 zagotovo ne bodo prešli na cestninjenje, in bi lahko že 20 let imeli vinjete, pa bi bilo dosti bolj pošteno kot to, kar imamo. Ampak zdaj ni več časa, ker smo preblizu. Za zaprt sistem tudi nisem siguren, da ga lahko vzpostavimo, ker bi morali delati take preureditve obstoječih avtocest, uvozov, nadvozov, izvozov, poleg rušitve cestninskih postaj, kar se je že dogajalo, kjer bi lahko delali pristajalne steze za "jumbo-jete", ker je taka razširitev narejena tam, da bi bilo to spet neracionalno. Zato je edina pot čimprejšnje elektronsko pobiranje cestnine po mojem. In ne vem, zakaj toliko let že debatiramo, zgodilo se ni pa prav nič, razenda so neke študije bile plačane. Jaz sem debatiral o tem že vsaj pred petimi, če ne več let. Pa je bilo obljubljeno, da se dela študija, da bo v par mesecih, pa ni nič narejeno. No, kako je neumen ta sistem, pa bi lahko primerjali, če bi se recimo vozili z Dunaja do Rima ali pa iz Češke preko Avstrije in Slovenije do francoske meje, prekrižali Italijo. Naredili bi nekaj več kot 1000 kilometrov. Od tega ne bi bila niti petina v Sloveniji. Zaustavili bi se enajstkrat, od tega bi se zaustavili sedemkrat v Sloveniji. Sedemkrat bi se v Sloveniji, štirikrat bi se v Italiji, v Avstriji nobenkrat. Naredili pa ne bi niti petine poti. In še nekaj. Ne bi naredili poti po avtocestah, ker nimamo niti na tem sistemu vseh avtocest zgrajenih. Bi pa sedemkrat plačali. Ker je to slabih 200 kilometrov, predpostavljam, da bi to naredili v slabi uri in pol. In vprašajmo se, koliko časa bi stali v vrsti za plačilo cestnine in koliko, ker verjetno ABC-ja Avstrijci ali pa Italijani nimajo našega, in koliko časa bi vozili. Mislim, da bi več časa stali v vrsti, da ne govorim o kakšnih kolonah na Kozini in tako naprej, ob špicah, ampak v čisto normalnih pogojih. Po moje bi več časa čakali na plačilo cestnine, kot pa samo vozili avtomobile. Torej, na niti 20 kilometrov imamo cestninsko postajo. V primerljivih državah niti črpalke nimajo na teh kilometrih ne pa cestninske postaje. To je res perla od perle. In ne vem, zakaj se kljub vsem opozorilom nič ne naredi. K tej cvetki bi dodal pa še eno, ki je zadnja iznajdba. In sicer popusti pri imetnikih ABC kartice. Sedaj so bili popusti na 8.000. Potem ko se je vesoljna Slovenija opremila z ABC karticami, so sedaj 10-procentni popusti za 50000 tolarjev. Za 15.000 tolarjev 5-procentni popusti. No, če beremo spletne strani Darsa, 15.1.2004, nas obveščajo, da bodo novosti pri popustih. In zelo zanimive ugotovitve. Pravijo, da so se ti popusti morali spremeniti zaradi tega, ker je bilo zadnjikrat o tem odločeno 96. leta in takrat se je 1.500 kilometrov prevozilo, da se je popust dobilo za tistih 8.000. Sedaj se prevozi samo 731 kilometrov. Torej bi bilo logično, da daste popuste pri 16.000. Ne pa pri polmesečni plači za delavca. Ampak najhujše kar je, pa je obrazložitev, zaradi tega, torej zaradi popusta se je povečalo število nalaganj dobroimetja, kar je logično, so bili popusti ugodnejši, posledično se pa je zmanjšala pretočnost cestninskih postaj. Kaj to pomeni? Sedaj pa kar naenkrat preveč ljudi uporablja ABC. Zato jih je treba, ker se je zmanjšalo, ker je prevelik drenj, ker so bili preveliki popusti, jih je treba poslati nazaj na ročno pobiranje. Jaz vas lepo prosim, z vsem spoštovanjem, če že, mislim da bi morali te popuste malo uskladiti in jih narediti primerljive, ker bo drugače postal nezanimiv ABC sistem, ker ima neprivlačne popuste. Tudi povišanje je bilo nekorektno, nekorektno visoko in gre za kreditiranje, kar precejšnje kreditiranje, če bo to sploh vzdržalo in bodo dejansko uporabniki to na veliko kupovali. Ampak prosil bi vas pa, da ne žalite razuma in uma državljanov, ko daste take bedaste obrazložitve, da se bo pretočnost cestninskih postaj zmanjšala zato, ker so kupili ABC sistem. Po drugi strani pa govorimo, da hočemo imeti ABC sistem, da bomo zmanjšali gotovinsko plačevanje, ki povzroča zastoje in imamo [[...]] [[Nerazumljivo.]] Moj apel je, da bi še enkrat razmislili in da bi naredili to zadevo bolj transparentno in da bi tudi popuste uskladili, jih naredili nekako normalne, približno. Razumem, da je treba nekaj uskladiti, vendar ne na tak način s takimi obrazložitvami in v takem obsegu, predvsem da bi nekaj ukrenili po teh vseh opozorilih pa pri pobiranju cestnine in pri cestninskem sistemu. Hvala lepa.
Kolega Vučko je odsoten. Potem je na vrsti kot zadnja med prijavljenimi kolegica Cveta Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Pomemben del dopolnjenega programa, nacionalnega programa izgradnje avtocest v Sloveniji predstavlja tudi dograjevanje cestninskega sistema in poglavje o tem. Sama sem z njim in z rešitvami, ki jih predlaga, izrazito nezadovoljna, tako kot mnogi kolegi in kolegice, ki so o tem že danes govorili, saj ne prinaša rešitev, ki bi bile odgovor na številne proteste, kritike, opozorila in celo grožnje, ki smo jim še posebej intenzivno priče v zadnjem času. Ker tudi sama sodelujem v eni od takšnih komisij, ki je bila ustanovljena v okviru skupnosti občin Slovenije, bi želela poudariti, da je bistvo spora v krivičnosti, neenakopravnosti in nepoštenosti cestninjenja v Sloveniji, ki mu tudi v prihodnje ni videti konca. Zato bo po moji oceni tudi konfliktov še vedno več in jih bo tudi vse težje umiriti. Ti bodo prisotni vse do takrat, dokler ne bodo vsi v resnici plačevali pravično po prevoženih kilometrih, tako kot je napisano v tem programu. Velika večina protestov in ogorčenja nastaja zaradi tega, ker tudi v rešitvah za prihodnost ni videti in najti predlogov, ki bi vodili v to smer, vse do uvedbe elektronskega cestninskega sistema za celotno avtocestno omrežje, ki pa je premaknjen nekam v prihodnost. Vsi, ki avtocesto imamo,smo veseli in hvaležni, da jo imamo, da je temu tako. Nihče se ne upira in se ne bi upiral poštenemu plačevanju cestnine, če bi bilo temu res tako. Tako pa imamo proti primorski zaprt cestninski sistem, ki je verjetno v tem trenutku tudi najbolj pošten. Povsod drugje pa zmedeni in "zblojeni" odprti sistem s prosto razporejenimi čelnimi cestninskimi postajami in z načrtovanimi dodatnimi cestninskimi postajami na nekaterih izvozih, ki naj bi preprečili prebrisano izmikanje plačevanju cestnin. S temi rešitvami se samo povečujejo novi konflikti. Pretočnost prometa se z množicami čelnih postaj zmanjšuje, vozniki izgubljajo ure in ure v kolonah. Čakanje v čelnih cestninskih postajah je okolje varstveno sporno. Lokalna cestna mreža se ponovno obremenjuje s tranzitnim prometom zaradi izmikanja. Povzroča se škoda turizmu in kaže se na strokovno bebavost slovenskih načrtovalcev tovrstnih rešitev. Spoštovani gospodje! Z resnično poštenim in pravičnim načinom pobiranja cestnin od vseh uporabnikov bi lahko zbrali bistveno več sredstev že v preteklosti, ne le za vzdrževanje avtocest, tudi za gradnjo. A očitno zaradi nekih, meni žal neznanih, interesov tega denarja niste znali in tudi sedaj ne znate in tudi v prihodnje ga očitno ne boste znali in zmogli pobrati pošteno odvseh uporabnikov slovenskih avtocest. Sprejemate in predlagate tudi v naprej, in tu je moje veliko razočaranje, s tem programom, parcialne, nekonsistentne rešitve, malo tam, malo tu, sem in tja, pa tudi popolnoma nič. Zato si dovoljujem prav v vas, dragi gospodje, videti krivce za vse spore in proteste, ki so bili, so in še bodo nastajali, zaradi nestrokovnih rešitev v zvezi s cestninenjem v Sloveniji, ker ste z obstoječim dopolnjenim programom to priložnost, žal, ponovno zamudili, Danes je bilo povedano, da je v množici krivd glavno mesto krivo tudi za to, da se je prenehalo plačevati cestnine. Jaz moram žal tokrat temu oporekati in nasprotovati, kajti za vse le ne more biti kriva Ljubljana. Na srečo tudi okoli Maribora in Celja, na primer, ni nobenih cestninskih postaj.
Hvala lepa. Z vašo razpravo, kolegica Cvetka Zalokar Oražem, smo zaključili splošno razpravo. Sedaj prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda amandmajev z dne 25. februarja letos. Najprej bomo prešli k četrtemu. Želite besedo, gospod minister? Ne še. Samo hipec. V razpravi o amandmajih. Niste prijavljeni, se pa lahko javiti v razpravi, gospod minister. K četrtemu poglavju, točka 1.1. imamo vložen amandma poslanske skupine SDS in amandma na amandma, ki ga vlaga vlada. Želite sedaj besedo, gospod minister? Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Izkoristil bom v tem trenutku, ker je bilo nekajkrat izrečeno, da mora biti absolutna prioriteta v izgradnji avtocestnega omrežja. Mislim, menim, prepričan sem, da je ta absolutna prioriteta temu programu, torej avtocestnim odsekom tudi dana. Večkrat je bilo poudarjeno in tudi že večkrat dane zadolžitvena odboru za infrastrukturo, da je treba v skladu z zakonom o javnih cestah pripraviti nacionalni program za ostalo državno cestno mrežo. Pri tem moram reči, da na tem intenzivno delamo. Osnove ali pa osnutke smo odboru že v začetku leta ali konec prejšnjega predložili. Imamo izdelane strokovne podlage, je pa velik problem financiranje tega programa, ki ga po tej razpravi razumem tako, da ga bo treba še bistveno razširiti od tistega seznama, ki smo ga v tem prvem osnutku dali. Kar se tiče cestnin in prehoda na elektronsko cestninjenje, je bil večkrat očitek, da nimamo tega obdelanega v tem gradivu. Mislim, da je jasno poudarjeno, kakšen je cilj in v kateri smeri gre cestninjenje [[mislim, da je to obrazloženo na strani 73]] . Glede na zadnjo diskusijo, kjer so bile uporabljene besede, da gre za strokovno bebavost pri cestninjenju - če sem pravilno razumel, če nisem, se opravičujem - mislim, da je bila za to strokovno bebavost žal storjena napaka že pred mnogimi leti, in to v tej hiši, pa ne v tem mandatu, ampak že kar dva, tri mandate nazaj. Žal je bil takrat sprejet nek sklep, ki je povzročil to, kar imamo danes, in zaradi katerega se še bolj mudi, priznam, zato da pridemo do pravičnejšega sistema cestninjenja. Z amandmajem vlade na amandma odbora smo poskušali vrniti nazaj to, kar smo s samim gradivom, s samim predlogom nacionalnega programa že dali konec julija lanskega leta. In to smo z amandmajem na amandma odbora tudi storili. In prepričan sem, da za to obstojajo seveda tehtni razlogi, da so med temi odseki nekateri taki, ki jih je treba nujno reševati, predvsem na Primorskem, in da so nekateri drugi dodatni odseki v tem dodatnem programu takšni, ki bodo tudi cestninjeni. Ravno to je razlika v tem amandmaju, ki je bil danes dan na mizo, to je amandma poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. Kot predstavnik vlade opozarjam predvsem na naslednje probleme. Izključno državne ceste kot navezovalne ceste na avtocestni sistem, kar bo urejeno v nacionalnem programu državnih cest in ki so v skladu z zadolžitvijo matičnega odbora, to pripravljamo v tem gradivu. Za razliko od vseh drugih odsekov, ponovno poudarjam, iz osnovnega programa so odseki, ki se predlagajo s tem amandmajem in nimajo opredeljene ne dolžine ne ocenjene investicijske vrednosti. Dajete jih pa s tem amandmajem v tisti del programa, ki ga imenujemo osnovni program. Torej nam dejansko poruši kompletni sistem in ni možno, enostavno ni možno zapreti takšnega nacionalnega programa. Sprejetje teh amandmajev bi pomenilo tudi neskladje s finančnimi tokovi in finančnimi viri, ki so v predlogu resolucije predvideni za osnovni program, kot sem že prej rekel. Še več, morebitni sprejem tega amandmaja bi pomenil padec finančne konstrukcije celotnega predloga resolucije nacionalnega programa. Zato predlagam, da sprejmete amandma, ki ga je dala vlada, da pa tega amandmaja ne podprete.
Hvala lepa. Kolega Brenčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nacionalni program, rebalans programa, ne glede, če nosi ime resolucije, je potreben. Pa ni prvi, že nekaj jih je bilo. Zakaj so nastajali ti nacionalni programi, iz obdobja v obdobje potrebni spremembe? Zato, ker se je z vsakoletnim delovnim planom Darsa pripeljalo po takih in drugačnih pogledih in botrih uvozno, dovozno, obvoznico cesto in tako smo rušili na samemzačetku osnovni koncept in rušili tudi finančni koncept. Vse te kredite bo gro treba odplačati skozi pobrano cestnino. Zato je filozofija tudi tega nacionalnega programa za moj pojem neodgovorna, ali jo po svoje ne razumemo. Še bolj je ne razumem, če mi zdaj nekatere projekte na državnih cestah odmikamo v leto 2013, 2016. To je nesprejemljivo. In argument, da se bodo pa s tem dodatnim Darsovim programom lahko pripravljali lokacijski načrti, je smešen, smešen za resnega človeka z malo kmečke logike. Ti načrti se lahko ravno tako delajo, se morajo delati v direkciji, na mreži državnih cest. Dejstvo pa je, da je skrajni čas, da se letna kvota, proračunska kvota za vzdrževanje, obnavljanje in rekonstruiranje državnih cest iz leta v leto podhranjuje, in to je nevzdržno. Ni to samo Koroška, dragi moji. Vi imate tesno tisto črno luknjo. Ampak cela ta Koroška vpade na Dolenjsko, ki je zamašek. In če samo vzamemo, kaj pomeni ena dolenjska avtocesta za ves tranzit, ki se zdaj sreča dol za Bližnji vzhod, vključno z Revozom. Tudi idrijski bazen je črna luknja. Tam smo uspeli skozi rekonstrukcijo toliko, da se lahko dva avta srečata, tovornjaka, ki se prej nista mogla. Ampak to je še daleč od hitre ceste. Drugo je, če bo na tej hitri cesti, ki jih zdaj ograjujete s tem amandmajem, pobiranje cestnin, potem je še nekako razumljeno. Ampak skozi tako bebavost, ki jo je prej kolegica Oražmova prej na načrtovalce naslovila, ampak to ni bebavost, to je izkoriščanje okolja, ki mu je najprej zgrajen skozi Darsov program štiripasovni vstop v Ljubljano in za njih je sedaj še vedno boljši vstop po avtocesti, ki smo jo zopet zgradili iz tega programa, ampak oni ne bi tega plačevali. Povsem jasno. Zakaj bi hodili na Trzin, če lahko tule skočimo zastonj dol? Ta program tega ne bo zdržal In tudi temu programu bo sledil rebalans. Tudi Pijava Gorica. Ne, prej mora dobiti fond izvedbe v mreži državnih cest. To je politika ministrstva, ki jo mora zasledovati. Ne Dars. Tudi mi ni prav, ko sem sedaj en dan hodil po enem velikem mestu, pa praktično vsako gradbišče nosi Darsovo tablo. Pa to ni normalno, ljudje, za Darsov program in za ta nacionalni program, ki ga sedaj sprejemamo. Da pustim še malo časa za naprej, mislim, da ni pošteno, in ni odgovorno in gospodarno, da se tudi en amandma sprejme. In jaz ne bom niti enega podprl. Potem imam vsaj neko upanje, da bo ta cestni križ stekel, vsaj nekako upajoč v tej dinamiki, ki jo načrtovalci, pripravljavci te resolucije sedaj zastavljate. Drugače bomo čez dve leti ponovno popravljali. Vse zadeve okrog mreže državni cest pa lahko pripravljalno, lokacijsko tečejo. Skrajni čas pa je, da se v letu dni predloži parlamentu nacionalni program vzdrževanja, obnavljanja, rekonstruiranja mrež državnih cest. Kar se pa tiče novih virov, pa je za "landstrasse" vsepovsod veliko težje pridobiti kot na avtocestnem programu, ker so viri vnaprej o vzdrževanju zagotovljeni. Hvala.
Hvala lepa kolega Brenčič. Kolega Sok.
Hvala za besedo. Nekako si predstavljam, da bodo jutri koroški mediji poročali, poslanci iz Koroške uspeli obraniti koroško avtocesto. Verjetno pa ne bodo povedali, da so poslanci iz LDS-a in pa vladajoče koalicije pred desetimi dnevi taisto avtocesto iz programa črtali in da so, tudi kolega Kopušar je glasoval za to, medtem ko je opozicija bila proti. Torej zdi se mi, da gre za eno obliko zelo perfidne igre, in vsa ta patetičnost, ki ste jo danes tukaj izražali, bi bila nepotrebna, če ne bi na odboru za infrastrukturo tako ravnali, kot ste. Jaz sem celo pred glasovanjem zahteval odmor, ampak mi predsedujoči tega ni omogočil. Pozivati predstavnike ministrstva za promet, naj zagotovijo sredstva, ja, lepo vas prosim! Saj ste največji del vlade. S financami vlade pa ja LDS opravlja, ne pa ministrstvo za promet. Še slabše je pozivati na koncesijsko gradnjo. Niste nič naredili na tem področju. Imate v koalicijski pogodbi zapisano, da boste sprejeli ustrezno zakonodajo. Do danes je nimamo. In da zaključim. Še ta amandma, ki ga je vložil kolega Diaci. Gospod Anderlič, mislim, da niste resno mislili, ko ste rekli, da boste vse prispevali k temu, da boste stvar pripeljali do absurda. Mi imamo v tej državi dovolj absurdov. Ne rabimo jih več. Ne tako delati. Prosim vas lepo.
Hvala kolega Sok. Kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Ob tem, ko danes gledam to razpravo, se mi je prej porodil občutek, da so tudi vsi ti poslanci pred volitvam, naenkrat vsi diskutirajo. In pravzaprav je lepo, da ste se aktivirali, vendar po mojem mnenju prepozno. To blagohotno sprejemanje vsega, kar je vlada dala na mizo doslej, ima svoje posledice. Ko sem tukaj poslušal o tem, da bi bilo dobro uvrstiti tudi Koroško povezovalno cesto, kako naj tej rečem, se mi pravzapravzdi čudno, da šele sedaj so tako vlada kot poslanci odreagirali po silnih reakcijah javnosti. Glejte, če že ne bi iz ekonomskih in demografskih razlogov bila ta cesta upravičena, bi bila upravičena že davno iz političnih razlogov. Jaz se čudim, da vlada nima toliko političnega instikta, da bi tudi slovensko Koroško povezala na osrednjo Slovenijo, vsaj v programih, četudi bi blefirali in boste blefirali v nedogled, da bo to storjeno. Vendar kako naj koroškim Slovencem preko meje, ki je sedaj, pravijo ne bo več, pokažemo, da so del enotnega etničnega prostora in enotnega telesa, ko pa vlada, vladne stranke so pozabile, da to obstaja v Sloveniji? Tipično in značilno je v tej državi, da tam, kjer ima samo LDS poslance tam na ljudi pozabijo. In Koroška je tipičen primer tega. Kjer ni opozicije, tam se ne misli na državljane in tudi v slučaju Koroške je tako. Hvala lepa.
Kolega Janc ima besedo. Ste želeli besedo? [[Ne.]] Potem sem se zmotil. Kolega Tanko potem.
Hvala za besedo. Najprej mogoče še dve besedi o tem, mislim, da je zelo nekorektno, da se v tem konkretnem primeru kritizira in poliva gnojnico samo po ministrstvu za promet in pa po Darsu. Ključna je vlada. Če že polivate gnojnico, zapomnite si, tudi vi ne morete po vijolicah dišati. Ta amandma, ki ga je naša stranka vložila, je omogočil, da je vlada lahko vložila svoj amandma na ta del in je potem odprla to razpravo in te možnosti tako za ta del kot tudi potem za usklajevanje naprej. Dejstvo je, kot sem že omenil, da glavni problem izvira iz tega, da ne poteka sinhrono oziroma na nek način logistično gradnja avtocestnega omrežja in pa gradnja nujnih priključkov glavnih cest na to avtocestno omrežje. Nekje smo si lahko privoščili, ne vem, posodobitev 20-, 30-kilometrskihodsekov vzporednih cest, na drugem delu nismo uspeli zgraditi niti parstometrskega priključka, ki bi priključil celo regijo na tem območju. Ta del, o katerem govorim, gre pa za ribniško-kočevski del, ima ozko grlo na območju Škofljice in Lavrice z zelo velikim dnevnim LDP-jem, z zelo velikimi konicami, z zelo velikimi fizičnimi ovirami, semaforiziranimi križišči, železniškimi zapornicami, s tremi šolami, z vrsto lokalnih priključkov, z vrtcem in tako naprej. Na tem delu je izjemno omejena propustnost in treba je vedeti, da se v teh dveh, treh kilometrih, kolikor je do razcepa za avtocesto, porabi včasih bistveno več časa kot od Kočevja do Ljubljane. Dodatno se bo tu gradilo oziroma se že gradijo blagovne rezerve za naftne derivate v Ribnici, kar bo še dodatno obremenilo ta del ceste predvsem s tovornim prometom, kajti treba je vedeti, da železnica, ki naj bi tu služila, je v bistvu slepo črevo, slepi tir oziroma industrijski tir. Prav tako je to ena najkrajših oziroma tudi pomembnih povezav do hrvaških avtocest, do morja; predvsem v poletnem času je to izjemno obremenjena zadeva. Rad bi še to povedal, da so k temu neuravnoteženemu programu, o katerem smo danes toliko slišali predvsem s strani vladajočih predstavnikov, veliko prispevali tisti, ki so danes usmerili na to največje kritike. Mislim, da je banaliziranje v takih postopkih, v tako resnem programu, v katerem je zapisano, da bo treba zagotoviti še približno 10 milijard evrov za ta program in da bomo naredili vse, da ga bomo rušili, potem ga bomo pa čez dva meseca popravljali, mislim, da je to izjemno, izjemno neresno. Mislim, da imate vsi tisti, ki ste v vladi, tako nosilno ministrstvo kot tudi največja vladna stranka, vso možnost, da zagotovite, da bo tudi program državnih cest prišel v državni zbor vdveh ali treh mesecih. In ni nobene potrebe, da se s takimi nekoordiniranimi, nesinhroniziranimi in lahko rečem, tudi abotnimi predlogi poskuša rešiti to, kar se je, moram reči, kvalitetno pripravilo za razpravo v državnem zboru. Kar zadeva amandma mladih oziroma tisto, kar je nastalo pod botrstvom očitno enega izmed poslancev vladajoče koalicije, pa bi rad rekel še tole [[...]]
To je že drug amandma, kolega Tanko, saj vam bom dal potem besedo.
Samo to bi rad povedal. Del tega, kar je predlagano, se nahaja že v načrtu razvojnih programov pri proračunu za leto 2004 in 2005 za petletno obdobje so posamezni kritični odseki že notri napisani. Mislim pa, da ni nobene potrebe, da se tukaj dodatno uvajajo odseki, ki imajo dvesto ali pa tristo vozil dnevnega prometa. Če damo en koridor, ki je dolg 85 kilometrov, so 20 kilometrski odseki, kjer tega dnevnega prometa praktično ni, cesta pa vrhunska za tisti del in tisto obremenitev. Tudi po tej plati so te stvari, bi rekel, izredno neodgovorne. Pa še nekaj je, dejstvo je, da ne moremo istočasno govoriti o zgodbi o uspehu in istočasno kritizirati vlado. Govoriti istočasno o, ne vem, kakšnih rezultatih in kazalcih, na drugi strani pa kritizirati te črne luknje. Mandat je bil, da se to odpravi, da se te konice porežejo. Narejeno ni. Treba pa bo narediti. V tem mandatu se to ne bo verjetno več dalo.
Tako je razprava o tem četrtem poglavju točka 1.1. zaključena. Gremo na četrto poglavje, točka 3.2. V razpravo dajem to poglavje in spremenjen amandma poslanske skupine SMS. Prosim kolega Diaci.
Hvala za besedo. Ta amandma je odraz stanja, to je dejstvo. Amandma poleg stvari, ki sem jih predlagal v osnovnem paketu, vsebuje tudi ostale [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]iz vseh strank. Če ne bomo prišli enkrat do nacionalnega programa državnih cest, mislim, da bomo na ta način prišli. S tem tudi nobenega avtocestnega programa ne rušimo, kajti da se z uskladitvenim amandmajem zadevo zelo enostavno rešiti, če je le volja. Hvala.
Kolega Brenčič.
Amandma je sicer v redu, samo rabi še nekoliko filtra. Nekaj je izpadlo ven, kolega Diaci. Izpadla je hitra vstopna cesta Brezovica, avtocesta; izpadla je, recimo, vsaj Unec avtocesta, da bi tisti zamašek rešili tam, ki zablokira vsak vinoplastik in voz, ko se tam sreča in hiti na avtocesto. Nič slabega ne bi bilo, če bi tudi, ne vem, idrijski bazen za tem potencialom gospodarskega razvoja le malo vključili, ampak malo ironičen sem. Ironično je vse to početje, kot sem prej povedal, če se pripravljamo avtocestni program nadgrajevati tako, kot ga nadgrajujemo že vrsto let in smo tam, kjer smo. In bomo še čakali, da bo cestni križ odprt, ne po tem programu, ampak ga bomo še prolongirali. Zato ga seveda ne bom podprl.
Kolega Sok.
Hvala lepa. Jaz se strinjam, predlagatelj, da vse to, kar ste tukaj zapisali, da je potrebno. Meni je zelo všeč, da ste predlagali tudi dvopasovni pododsek Ormož- Ljutomer-Lendava. Sedaj ko bomo Ormožani v pomurski regiji, kot izgleda, bi nam to zelo prav prišlo. Ampak vseeno mislim, da če to danes vključimo v ta nacionalni program in na takšen način, kot je rekel kolega Anderlič, z nekim absurdom uničimo to, kar se je ministrstvo trudilo in je vlada predlagala in je tudi seveda vse to ta program veliko stal, saj je pri tem sodeloval ekonomski institut, ki teh izračunov in vsega tega ni delal zastonj, da bi na tak način sedaj to nacionalno resolucijo izgradnje cestnega programa rušili, je pa seveda nedopustno. Jaz mislim, da je to na nek način pravzaprav norčevanje iz naših državljank in pa državljanov. To ni dopustno, da se mi kot voljeni predstavniki tega ljudstva privoščimo nekaj takega in na takšen način porušimo celotni nacionalni program, za katerega smo, ne vem, kolikokrat vztrajali in opozarjali ministrstvo, da ga naj pripravi. Sedaj, ko so ga pripravili, bi pa v zvezi s takimi potezami nadigravali to, kar je pred nami. Jaz mislim, da tega dejansko ne smemo podpreti. Se pa strinjam, popolnoma, da vse to, kar ste predložili, da je vse to potrebno in bo moralo postati v nekem drugem programu, ki bo pač zajel vse ostale ceste v Republiki Sloveniji, ki jih je potrebno bodisi sanirati ali pa tudi kje na novo zgraditi.
Dobro. Zaključujem razpravo o tem in prehajam. Postopkovno! Samo postopkovno. Prosim.
Hvala. Očitati bilo komu, da je pripeljal zadevo do absurda, je nesramno. Jaz sem prvi mandat v tem državnem zboru in to, kar vidim, da se dogaja, in sedaj očitati meni, da je ta amandma rušitev avtocestnega programa, je skrajno nesramno. Naredil bom sledeče. Umikam dopolnitev, ohranjam osnovni amandma v obravnavi.
Dobro. To izjavo smo vzeli na znanje. Gremo na prej. Prosim, kolega Sok.
Da me ne bi kolega Diaci napačno razumel, jaz nisem tega vam očital. Poslanski kolega Anderlič je povedal, da bo, bom povedal, kako je, da bo prispeval k temu, da bo stvar pripeljana do absurda, torej, on je [[...]]
Mir v dvorani!
[[..]]niste tega vi rekli, se opravičujem.
Nisem še zaprl razprave. V razpravi je zaradi izjave kolega Diacija, v skladu z njegovo izjavo je umaknjena sprememba, ostane pa osnovni amandma, ki sta ga vložili, dvopasovni pododsek Dramlje-Šentjur, drži? Prav. Še kdo želi besedo? Kolega Tanko.
Ko je ta amandma umaknjen, je sicer ta absurd nekoliko manjši, vendar se nismo mi domislili tega izraza, ampak ga citiramo lahko iz razprave kolega Anderliča. Rad bi še to povedal. Dejstvo je, da je to najboljši nacionalni program, kar jih je v tem mandatu dobil na mizo ta državni zbor. To je zagotovo najboljše opremljen, najboljše razdelan po virih, po vseh kategorijah. Mislim, da bi bilo izjemno nekorektno, da bi ravno najboljši program, ki ga je ta državni zbor dobil, naredili vse, da bi ga sesuli in podrli. Mislim, da je to pa izredno ne fer. Srečujemo se z mnogo slabšimi dokumenti, pomembnimi ali pa težkimi v perspektivi ravno toliko, kot bo ta nacionalni program, in naredi se vse, da se te stvari na nek način spelje čez proceduro na tak ali drugačen način, "s silom ili milom". Mislim, to pa je nekorektna zadeva. In nekorektna zadeva še predvsem zato, ker to počnete vladni med seboj. To je pa tragedija še dodatna v tem primeru. Če bi to, kar ste vi rekli, rekla opozicija, bi še razumel v tem volilnem času. Če pa nekdo to reče, ki je v vladni strani, ki mora podpreti svojega premiera, ki je ta program prinesel notri, ga podpisal, potem pa mislim, da je to pa res absurd.
Prosim, da se razumemo. Razpravljamo sedaj o osnovnem besedilu amandmaja, ki je vložen. To ni splošna razprava več. Prosim [[...]]Ja. Kolega Brenčič in kolega Rokavec. Mir v dvorani.
Mir v dvorani. Hvala lepa. Jaz sem pač drugi mandat v tem parlamentu in tudi v prvem mandatu sem bil, kar se je dalo pač, aktiven v odboru za infrastrukturo. In so mi nekatere stvari nekoliko jasne in tudi jasen mi je potek in izvajanje nacionalnega programa Darsa. In zato nisem član nobenega klana, ker nasprotujem tudi v tem primeru predlogu ministrstva, ki vstopa s takim pristopom, ki je bil že tolikokrat zlorabljen v izvajanju nacionalnega programa. Hvala.
Kolega Rokavec.
Čisto na kratko, samo, da dopolnim to, kar je kolega Brenčič že povedal. Tudi amandma poslanske skupine SDS načenja verodostojnost avtocestnega programa. Pustimo avtocestnemu programu samo tisto, kar mora res biti avtocestni program, zadolžimo pa vlado, da čim prej pride do celovite rešitve programa izgradnje državnih cest, seveda po prioriteti. To, hvala.
Sedaj pa res zaključujem razpravo o tem vprašanju. Prehajamo na naslednjega. Na četrto poglavje, točka 3.2. časovno obdobje 2, faza B. V razpravo dajem to vprašanje in amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Ni razprave. Potem jo zaključujem Prehajamo k razpredelnici 9. Tukaj je poslanska skupina SDS vložila amandma. Ni razprave. Zaključujem. Končno k razpredelnici 10B in amandma poslanske skupine SDS k njej. Tudi ni razprave. Prav. Potem bom zaključil razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbore odločali danes v okviru glasovanj, in to prav kmalu. Do 21.25 sejo prekinjam in vas vabim, da ob 21.25 uri sejo nadaljujemo.
Še enkrat vljudno prosim vse, da zasedete svoja mesta. Ali lahko državni zbor prosim za tišino? Kolegice in kolegi, počakal bom, da se nam pridružijo vsi. Prosim, da zasedete svoja mesta v dvorani. Ali lahko državni zbor prosim za trenutek pozornosti? Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je mednarodno skupnost obšla zelo žalostna vest o tragični smrti makedonskega predsednika Borisa Trajkovskega. V našem skupnem imenu sem predsedniku makedonskega parlamenta danes poslal izraze našega iskrenega sožalja in sočutja za njegovo družino in z vsem makedonskim ljudstvom. Predsednik Trajkovski se je prizadeval za mir, prizadeval se je za napredek Makedonije in je bil iskren prijatelj naše države. Prosim državni zbor, da z minuto molka izrazi sožalje in poklon ob smrti državnika. Kolegice in kolegi, prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Najprej smo 11. točki - pri prekinjeni razpravi, obravnavi o predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona ob volitvah poslancev iz Republike Slovenij e v evropski parlament. O tem predlogu zakona vodimo razpravo in odločanje po skrajšanem postopku. Smo v drugi obravnavi in imamo vložene amandmaje k nekaterim členom. Smo pri 3. členu, pri glasovanju o amandmaju poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Če bo amandma sprejet, postaneta amandmaja pod številko dva in tri brezpredmetna. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem številka ena k 4. členu. Če ne bo sprejet postane ta brezpredmeten. Odločimo, prosim, če preverite vaše glasovalne naprave Ali je vse v redu? [[Da.]] Potem bomo najprej odločili o amandmaju poslanske skupine SNS k 3. členu. Glasujemo. Ja, vi ste dovolj zgodaj opozorili, vendar sem tudi jaz dovolj zgodaj opozoril. Bom seveda dal na glasovanje, ker ste nas opozorili na to pred iztekom glasovanja, vendar sem prej prosil prijazno, če lahko preverite delovanje vaših glasovalnih naprav. Še enkrat bom dal na odločanje predlog amandmaja poslanske skupine SNS. Glasujemo. 70 navzočih, 3. za in 56 proti. [[Za je glasovalo 3.]] [[Proti 56.]] Amandma ni sprejet. V tem primeru sta amandmaja pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Pardon. Prvi amandma k 4. členu je postal brezpredmeten. Pardon. Sedaj smo pri glasovanju o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 3. členu. Če bo amandma sprejet, postane amandma pod številko 3 brezpredmeten. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem številka 2 k 4. členu. Če ne bo sprejet, postane številka 2 k 4. členu brezpredmeten. Lahko odločimo? Glasujemo o amandmaju poslanske skupine SDS k 3. členu. 70 navzočih, 7 za in 50 proti. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 50.]] Ni sprejet. Drugi amandma k 4. členu je brezpredmeten. Smo pri odločanju o amandmaju poslanskega kluba LDS in poslanske skupine ZLSD k 3. členu. Ta je vsebinsko povezan z amandmajem pod številko 3 k 4. členu. Če ne bo sprejet, postane amandma številka 3 k 4. členu brezpredmeten. Odločamo. Smo sredi glasovanja. 70 navzočih. 53 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 6.]] Amandma je sprejet. Smo pri 4. členu. Imamo vložene tri amandmaje. Prva dva sta postala s prejšnjo odločitvijo brezpredmetna. Predmeten je amandma poslanskega kluba LDS in poslanske skupine ZLSD. To je amandma pod zaporedno številko 3. Odločamo. 69 navzočih, 51 za in 3. proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Amandma je sprejet. Poslanska skupina ZLSD vlaga amandma k 6. členu. Odločamo o amandmaju poslanske skupine ZLSD k 6. členu. 62 navzočih, 23 za in 30 proti. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Tako smo opravili z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Smo v tretji obravnavi. Ugotavljam, da je zbor sprejel amandmaje k 3. in 4. členu. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema členoma vložiti amandmaje? [[Ne.]] Potem bo državni zbor najprej ugotovil, da ni neusklajenosti, vsaj takega obvestila zakonodajno-pravne službe oziroma s strani vlade nimam. Tako lahko preidemo na odločanje o zakonu. Glasujemo o zakonu. 70 navzočih, 61 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Smo pri 12. točki dnevnega reda, gre za obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije. To obravnavo vodimo po skrajšanem postopku. Smo v drugi obravnavi. Odločali bomo o vloženih amandmajih. Najprej se bomo pomudili pri 6. členu, kjer imamo dva amandmaja, in sicer poslanskih skupin NSi in SLS. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije. Lahko odločimo? Prosim. 67 navzočih, 13 za in 53 proti. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Pri amandmaju poslanske skupine SLS opozarjam, da je popravljen, in glasujemo o popravljenem amandmaju poslanske skupine. Odločamo. 70 navzočih, 54 za in 10 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ta opozorila o popravkih veljajo tudi za amandmaje, o katerih bomo odločali sedaj. Imamo dva k 8. členu, oba vlaga poslanska skupina SLS. Najprej bomo odločali o prvem amandmaju k 8. členu. Odločamo. 70 navzočih, 33 za in 30 proti. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Gremo na amandma pod zaporedno številko 2, na drugi amandma iste poslanske skupine k 8. členu. Glasujemo. 60 navzočih, 37 za in 11 proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ista poslanska skupina vlaga tudi amandma k 9. členu. Odločamo. 67 navzočih, 46 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Tako smo končali z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Smo v tretji obravnavi. Imamo sprejete amandmaje k 6., 8. in 9. členu. Želijo kvalificirani predlagatelji vložiti k tem členom amandmaje? Nimam takih obvesti. Potem bo državni zbor tretjo obravnavo v okviru skrajšanega postopka opravil [[...]]Prosim? Kolegica Majnikova? Prosim.
Napovedujemo amandma.
H kateremu členu kolegica Majnikova?
Napovedujem vložitev amandmaja k 8. členu.
Hvala. To točko bom prekinil. Jutri jo bomo nadaljevali po končani zadnji točki dnevnega reda. Smo pri 16. točki dnevnega reda. Najprej 14. točka, pardon. To je tretja obravnava predloga zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Imamo dva amandmaja k 1. členu. Prvega vlaga poslanska skupina Stranke mladih. Če bo ta amandma sprejet, postane naslednji amandma poslanske skupine SNS brezpredmeten. Prosim za mir v dvorani, ker vse kolegice in kolegi ne slišijo postopkovnih opozoril, ki jih dajem. Prosim. Še enkrat povem, če bo ta amandma sprejet, postane naslednji amandma brezpredmeten. Prosim, kolega Diaci.
Hvala za besedo. Glede na razprave, ki smo jih imeli že na prejšnji seji ugotavljamo, da je smotrno sprejeti ta amandma bodisi našega bodisi poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki je vložila identičnega. Hvala.
Jaz sem vas težko slišal pa verjamem, da tudi večina drugih. Prosim za mir v dvorani. Prosim kolega Kebrič, obrazložitev.
Hvala za besedo. Spoštovani. Že v razpravi smo povedali, da prvi amandma je nedorečen, ker govori samo o glavnem mestu Slovenije. Drugi amandma pa precizira, da je to glavno mesto Republike Slovenije [[...]]
Mir. Ali vas lahko prekinem za hip kolega Kebrič?
[[...]]Ker je Slovenija država, je republika, Slovenija sama bi pa lahko bila tretirana tudi samo kot regija. Zato vas prosim podprimo drugi amandma, ne pa prvega.
Ali lahko prosim za mir v dvorani? Državni zbor bo zdaj prešel na odločanje o amandmaju poslanske skupine SMS k 1. členu predloga zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Odločamo. 66 navzočih, 13 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 44.]] Amandma ni sprejet. Zdaj lahko odločimo lahko tudi o amandmaju poslanske skupine SNS. Kolega Potrč. Mir v dvorani prosim! Nimate še besede, kolega Potrč. Kolega Jerovšek, vi tudi ne. Prosim za mir v dvorani, sedaj pa prosim!
Hvala lepa. V teku priprave zakona smo vsebino 1. člena prilagodili tako, da je iz zakona jasno, da zakon o glavnem mestu Republike Slovenije ne določa za nikakršni organ ali organizacijo, da mora biti v Sloveniji. Kdor tega ne zna prebrati, ne zna slovenščine. In lepo prosim, lahko se odločimo, da sprejmemo amandma, samo ne z argumentacijo, da s tem določamo, kateri organ bo ali ne bo v glavnem mestu. To določajo drugi zakoni. Vsak, ki trdi drugače, pač ne govori resnice, zato jaz amandmaja ne bom podprl.
Glejte, jaz tukaj težko slišim vse, kar se reče, zaradi šuma. Verjamem, da še kdo drug. Prosim, da vsaj, tam kjer govornik nastopa, ne klepetate. Prosim, kolegica Širca.
Po razpravi, ki je bila o zakonu o glavnem mestu danes, sodeč, bi bilo v Sloveniji sprejemljivo samo eno glavno mesto, in to tisto, ki bi bilo mogoče plasirano v geografsko središče Slovenije, ker ne bi bilo sporno in ne bi ustvarjalo nikakršnih ljubosumij in seveda zagat nobenemu drugemu. Seveda bom glasovala proti temu amandmaju tudi zaradi tega, ker je bil utemeljen s predpostavko, da bo na ta način, če bomo dejali to, kar že v ustavi piše, se pravi, da je glavno mesto Republike Slovenije Ljubljana, naj bi na ta način pripomogli k decentralizaciji Republike Slovenije oziroma njenemu razvoju. Tak koncept razmišljanja predpostavlja, da predlagatelji menijo, če bi bil recimo sedež vlade v Novi Gorici, če bi bil sedež Banke Slovenije v Mariboru, ali sedež državnega zbora v Kočevju, ali ustavnega sodišča v Celju, ali katerokoli diplomatsko predstavništvo kjerkoli drugje, in to je lahko kjerkoli drugje, kot ga določa zakon, v tem primeru bi se potem lahko soočali z decentralizacijo. Decentralizacija ne pomeni razpršitev institucij, temveč razpršitev moči odločanja, in do kakšne mere lahko prebivalci določenega območja odločajo o svojih interesih. Seveda se decentralizacija vzpostavlja preko pristojnosti, ne pa preko sedežev institucij določenih središč, zato ta amandma ni sprejemljiv.
Kolega Peče, ima besedo. Prosim, za mir v dvorani.
Hvala, se bom potrudil, če se boste v okviru Liberalne demokracije vsaj za trenutek umirili, jaz verjamem, da vam koncentracija pade, jaz verjamem, da vam sposobnost treznega razmišljanja v tem trenutku pada [[...]]
Mir v dvorani. Mir v dvorani, sicer bom prekinili sejo, vam povem. Prosim! A je mir v dvorani?!
Bilo bi smiselno, da sprejmete amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki je, roko na srce, skoraj identičen z amandmajem Stranke mladih. Je pa res, da nosi bistveno spremembo, na katero je opozoril gospod Kebrič. Prav bi bilo, da okoli tako pomembnega zakona, kot je zakon o glavnem mestu, ki ga moramo jemati skupaj s strategijo enakopravnega oziroma enakomernega razvoja naše države, začnemo z ustavno določbo. Ustavna določba oziroma vsebina, kot jo predlagam v 1. členu omenjenega zakona, ni skregana z nadaljnjo vsebino tega zakona, zato nikakor ne more držati teorija govornice pred menoj. Prav tako pa oceno ocenjujem, da bi bilo smiselno, da je 1. člen jasen in da 1. člen jasno nakazuje, kaj se hoče in kaj so naloge omenjenega zakona. Obstoječi 1. člen, res je, roko na srce, boljši, kot je bil v prvi fazi, povzroča po naši oceni nepotrebno zmedo v tem trenutku. Zato bi bilo seveda primerneje, da sprejmete amandma, ki je izpeljan iz ustave Republike Slovenije. Hvala.
Prehajamo na odločanje. Glasujemo! Mir v dvorani, smo sredi glasovanja. 68 navzočih, 24 za in 33 proti. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 33.]] Amandma ni sprejet. Tako smo končali z glasovanjem o obeh amandmajih. Zakonodajno-pravna služba in vlada me nista opozorili, da bi bil predlog zakona neusklajen. Tako lahko prehajamo na odločanje o njem v celoti. Glasujemo. Glasujemo o predlogu zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Zakon je sprejet. 70 navzočih, 57 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 2.]] S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Prehajamo na 16. točko dnevnega reda, zadnjo točko današnjega dne - na obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Glasujemo o amandmaju vlade na amandma poslanske skupine SDS k 4. poglavju, točka 1.1. Glasujemo. 70 navzočih, 52 za in 14 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine SDS k 4. poglavju, točka 1.1. Mir v dvorani! Prosim, je kaj narobe? Iz vlade me opozarjajo, da [[...]]Lahko pridete bližje, prosim. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine SDS k 4 poglavju, točka 1.1. Glasujemo. 69 navzočih, 48 za in 16 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine SMS k 4. poglavju, točka 3.2. Glasujemo. Pardon. Pred glasovanjem želi obrazložiti svoj glas kolega Diaci.
Hvala za besedo. Predlagam, da ta amandma podpremo. Gre za navezavo podregije in avtocestni križ. O tem smo danes že dosti govorili, zato ne bom več. Prosim, da ga podprete. Hvala.
Kolega Malovrh.
Hvala lepa za besedo. Škoda je, velika škoda je, da nista nacionalni program izgradnje avtocest skupaj z nacionalnim programom izgradnje in pa obnove državnih cest, kajti potem bi bilo danes dileme veliko manj. Vendar obrazložitev, zakaj ta dva amandmaja, ki sva ju vložila z gospodom Diacijem, in sta povsem istovetna, ne drži. Obrazložitev vlade ne drži, kajti štetje vozil, ki je bilo opravljeno 12. septembra 2002 v smeri Dramlje-Šentjur, govori o tem, da je bilo takrat od 5. ure do 21. ure 12815 vozil, skozi sam Šentjur, vzhod-zahod, pa je šlo približno 22 tisoč vozil ali točno 21853. Kvaliteta prebivalcev, kvaliteta življenja v Šentjurju je zelo nizka, kajti ob tej cesti je osnovna šola, glasbena šola, dva vrtca in pa knjižnica. Lokalna skupnost se je obvezala, da bo izdelala idejno študijo in pa presojo, potem umestitev v prostor, da bo uredila za odkup zemljišč in pa seveda naročila tudi projektno dokumentacijo. Dokler v državnem proračunu ta projekt ne zagleda luči sveta, tako dolgo ne bremeni državnega proračuna, vendar bi pa za kozjansko področje in pa področje proti meji, proti Rogatcu in pa Posavju veliko pomenila. To nekvaliteto življenja je pa povzročila predvsem avtocesta. Zato prosim za podporo.
Kolega Avšič.
Hvala za besedo. Gospod Tanko je rekel, da bomo danes v primeru, če bomo podprli tisti amandma, ki je že sprejet, sprejeli najboljši dokument, kar smo jih kdaj koli v državnem zboru. Jaz se s tem strinjam. Verjetno je s tem naredil veliko veselje še nekaterim v tem državnem zboru, vendar mislim, da bi naredili še to veselje, in bi bilo prav, da ta amandma gospoda Diacija podpremo. Jaz se mu hkrati zahvaljujem, da je umaknil tisti del, ki vas je tako silno motil, pa je bil korekten do številnih področij v Sloveniji in do številnih tistih, ki se ne znajdejo nikjer in v nobenem programu. Podprl ga bom povsem zaradi tega, ker se je dejansko lotil tega nacionalnega programa ne samo iz svoje problematike, ampak tudi iz širine. Vendar žal ga je umaknil, ker je videl, da bi bilo preveč nasprotovanja. Hvala.
Prosim, kolega Brenčič.
Hvala lepa. Jaz mislim, da bi se vsi trezni v tem državnem zboru smeli postaviti še na kakšen drug izstop z avtoceste na regionalno cesto, pa še na kakšen drug vstop z regionalne na avtocesto. Pa bi se lahko krepko prepričali, kje so res potrebni štiripasovni vstopi in izstopi. Toda to niso Dramlje. Hvala.
Prehajamo na odločanje. Glasujemo. 69 navzočih, 38 za in 25 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 4. poglavju, točka 3.2, časovno obdobje 2, faza B. Odločamo. 69 navzočih, 27 za in 33 proti. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Smo pri razpredelnici 9 in amandmaju poslanske skupine SDS. Glasujemo. 61 navzočih, 20 za in 33 proti. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ista poslanska skupina vlaga amandma tudi k razpredelnici 10.b. Glasujemo. 62 navzočih, 18 za in 37 proti. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaradi sprejetega amandmaja je, domnevam, besedilo neusklajeno. Predstavnik vlade, minister mogoče? Prosim.
Besedilo je neusklajeno. Ker je to sestavni del osnovnega programa, je treba pripraviti uskladitveni amandma.
Poleg štirih, ki so že pripravljeni, minister? [[Da.]] Dobro, pripravite, prosim, uskladitveni amandma do jutri, in bomo potem o resoluciji v celoti oziroma o uskladitvenih amandmajih glasovali po končani zadnji točki dnevnega reda. Za danes pa bomo končali. Hvala lepa za vaše sodelovanje in prijeten večer še naprej! Jutri nadaljujemo ob 10.00 uri in bomo sejo v toku jutrišnjega dne tudi zaključili.