Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 7. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Jani Prednik, Violeta Tomić, Luka Mesec, Franc Jurša, Maša Kociper do 13.30, Iva Dimic, Jožef Horvat, Žan Mahnič, Nada Brinovšek, Lidija Divjak Mirnik od 16.30 dalje in Aljaž Kovačič od 16.30 dalje. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalnega sekretarja Vlade k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Sodnega sveta k 8. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na določitev dnevnega reda 7. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v ponedeljek, 8. aprila 2019, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem. S tem, spoštovane poslanke spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje. Prosim, da preverite glasovalne naprave. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, nihče proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 7. seje Državnega zbora določen. S tem prehajamo na 1. TOČKO DNENEGA REDA, TO SO VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 42 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora ter dogovorom vodij poslanskih skupin z dne 13. novembra 2018. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije, na vprašanja poslanske skupine Levica ter na vprašanje poslancev vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo, predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko se je za danes opravičila ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandra Pivec. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na poslanska vprašanja. Na prvih pet vprašanj bo odgovarjal predsednik Vlade Marjan Šarec. Poslansko vprašanje mu bo prvi postavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod premier, jaz vas imam za pametnega človeka, zato mi nekako ni jasno, kako ste lahko nasedli določenim koalicijskim poslancem, ki zahtevajo spremembo mednarodne pogodbe. Jaz tudi ne razumem, kako da vam vaša vlada in vaši t. i. strokovnjaki na pravnem področju, še posebej tisti, ki so nekoč v letih 1994–1996 v Šentjurju novačili za network, ki je klasični piramidalni sistem, danes pa govorijo o čistosti in čistunstvu, kako vam ti ljudje niso govorili, da je spreminjanje termina iz besede »vrnitev« v »priključitev« Primorske matični domovini pravzaprav kršenje mednarodne pogodbe. Mednarodna pogodba, ki to določa – vrnitev, je bila podpisana v Parizu 10. februarja 1947. V prvem delu, ki govori o teritorialnih uredbah, oddelek 1, in potem v oddelku 4, v členu 11, točno piše, da je bila Primorska vrnjena Jugoslaviji. To so Dokumenti o spoljnjoj politici SFRJ, leto 1947, prva knjiga. Ne vem, verjetno ti naši slavni pravniki, ki so se nekoč ukvarjali z networkom, ne poznajo te knjige. Bi bilo smiselno, da bi si jo prebrali. Če že govorijo o terminu oziroma o reklu Pacta sunt servanda, naj to upoštevajo. Zakaj ne upoštevajo tega takrat, kadar gre za interese Slovenije? Kadar je pa kaj drugega slabega za Slovenijo, se pa sklicujejo na te zadeve. Povedati moram, da to, kar hočejo narediti zdaj koalicijski poslanci, in kar je še huje, Vlada podpira ta zločinski akt, to spominja na Anschluss, ki ga je naredil Hitler leta 1938, ko je priključil – ko je priključil Avstrijo. In ko je bilo vojne konec, je Avstrija lahko šla nazaj v svojo teritorialno enoto. Ne razumem tega, kako naši pravniki, t. i. pravniki ne razumejo tega, da Italijani zelo dobro delajo in da v tem primeru bodo lahko Italijani čez čas zahtevali tisto, kar je bilo priključeno Jugoslaviji nazaj. Zato vas sprašujem: Ali boste vi [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, hvala. Gospod predsednik Vlade, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! Hvala, gospod Jelinčič, za tole vprašanje. Najprej, dejstvo je, da gre za poslanski zakon. Tega zakona ni predlagala Vlada. Poslanski zakon, kot že ime pove, so predlagali poslanci. Če me sprašujete po mojem osebnem mnenju, če sem prav razumel, želite moje osebno mnenje, je moje osebno mnenje, da se nehajmo ukvarjati z imeni praznikov, ampak dajmo vedeti, kaj prazniki obeležujejo in dajmo naprej izobešati slovensko zastavo ob teh praznikih, tudi če niso dela prosti dnevi. Žal imam vtis, da za ta praznik veliko Slovencev niti ne ve ravno zato, ker ni dela prost dan. Če bi že šli v to, da želimo združitev slovenskega naroda v Prekmurju in pa vrnitev Primorske k matični domovini še bolj obeležiti, potem bi ju predlagal za dela prosta dneva. Imamo še en dan, ki ni dela prost, in sicer je to Maistrov praznik, priključitev Štajerske. Kar se mene tiče, bi bil zame osebno najbolj ustrezen izraz združitev naroda. Se pravi tistega, ki je bil prej dolga leta pod Italijo, pod fašizmom, in tistega, ki je živel v matični Sloveniji, ker vemo, kje je rapalska meja potekala. Tako da zame najbolj ustrezen termin bi bil združitev primorskega naroda z matičnim narodom, slovenskim narodom. Ne vidim potrebe, osebno mnenje govorim, ne mnenje vlade, ne vidim nobene potrebe po tem, da se praznik v tem predvolilnem času preimenuje. Dobil sem tudi veliko pisem Primorcev, ki temu nasprotujejo, dobil sem nekaj pisem, ki so za to, ampak ne vidim bistvene spremembe. Bolj bi podprl to, da je to dela prost dan in da več delamo na ozaveščanju, kaj ta praznik pomeni. Če boste poslanke in poslanci ta zakon podprli, da se bo ime spremenilo, bom tudi to spoštoval. Ne vidim pa tukaj kakšnega bistvenega premika, dokler se mi kot narod ne bomo zavedali, kaj je zavednost, kaj je domača domovina, ko ne bomo imeli v Sloveniji tudi tistih, ki enkrat paktirajo s temi, drugič paktirajo z drugimi, tretjič s tretjimi samo zato, da bi napadali domačo oblast. Veste, saj ta vlada lahko pade čez dva meseca, pa je ne bo več, ampak nepopravljiva škoda s takimi dejanji Sloveniji je pa storjena. Namesto da bi enotno nastopali, tako kot znajo Hrvatje, kot znajo Italijani, kot zna še kdo, mi že cel teden poslušamo, kako smo mi grdi, do tega grdi, do onega, pa nismo nič drugega povedali kot to, da smo suverena država in da pač nekaterih stvari ne odobravamo. To ne pomeni nobenega zaostrovanja, to ne pomeni nobenega izrednega stanja, to ne pomeni nobenih takšnih in drugačnih akcij. Pomeni nič več in nič manj kot to, da povemo, kdo smo, kaj smo in kaj zastopamo. Če sklenem. Če bo ta zakon sprejet, seveda ne bo nobene katastrofe. Se mi pa zdi, da moramo več delati predvsem na ozaveščanju, kaj ta praznik sploh pomeni. Predvsem se mi pa zdi take zakone nesmotrno sprejemati pred volitvami. To je moje osebno mnenje tokrat, ker vlada te spremembe praznika ni predlagala. Zato zame bi bilo poimenovanje «združitev naroda« najbolj ustrezno. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, imate možnost zahtevati dopolnitev. Izvolite.
Hvala lepa. Strinjam se, ko govorite o zavednosti. Vendar pa je treba vedeti, da ta poslanski zakon je vlada podprla. V dokumentu je napisano, da Vlada zakon podpira. In to je tisto, kar je narobe. Ne gre samo za ime. Gre za termin, ki točno določa status primorske dežele, ali je bila Italijanom odvzeta ali je bila nam vrnjena. Tukaj nekateri italijansko usmerjeni ljudje hočejo to spremeniti. Italijani zelo bistro vedo, kaj delajo in podpirajo take intence na naši strani. Včasih se je temu reklo izdajalci in danes se tudi reče takim ljudem, ki delajo za korist sosednje države, izdajalci. Glede Štajerske ste se zmotili. Rekli ste, da se je šlo za priključitev Štajerske. Razdeljena je bila Štajerska po 1. svetovni vojni. Sprejetje tega zakona bi pomenilo kršenje internacionalnega prava. Morda bi bilo dobro, če bi se kakšni ljudje kaj pozanimali, da bi si nabrali kakšno dodatno izobrazbo, morda tudi kakšni iz vladnih krogov, jim ne bi škodilo, da bi kakšne take zadeve spregledali in videli, kje je tista njihova luknja v znanju. In te luknje v znanju so zelo velike. Ali pa naj se vrnejo nazaj tja, pa še naprej delajo reklamo za network. Zavedati se je treba, da Italijani podpirajo spremembo tega termina, in to je za našo državo slabo, zato upam, da bo Vlada odstopila od podpore temu zakonu, tudi če je to zgolj formalnost.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik, želite odgovoriti? Ne. S tem je zaključeno prvo poslansko vprašanje. Drugo poslansko vprašanje boste postavili dr. Anže Logar. Izvolite.
Hvala predsednik! V petek smo imeli zelo zanimivo razpravo na Odboru za zadeve Evropske unije s slovenskimi evroposlanci. Razprava je trajala 6 ur, bila je na mestu, posebej zato ker se je ugotovilo, da marsikateri, posebej še koalicijski poslanec ne loči med pristojnostmi Evropskega parlamenta, slovenskega parlamenta in slovenske vlade. S tega vidika je še sreča, da sta še dve leti do slovenskega predsedstva, da bodo uspeli osvojiti ta potrebna znanja. Številni poslanci, tudi koalicijski, so postavljali vprašanja vizije in prioritet Slovenije, tudi sam sem to vprašal evroposlance. Ampak glede na to, da boste imeli vi, gospod Šarec, čez dve leti škarje in platno evropske prihodnosti v rokah, mislim, da ste vi pravi naslovnik za to vprašanje. Ko ste zavrnili nastop v Evropskem parlamentu, ste nas Slovence in Slovenke v bistvu opetnajstili za vašo vizijo prihodnosti Evropske unije v tem ključnem obdobju. O tem se pa vsi strinjamo, da je Evropa v ključnem obdobju. Naj samo omenim, da je bilo tudi na petkovi razpravi slišati številne kritike glede te vaše zavrnitve govora pred Evropskim parlamentom. Borut Šuklje, ki je mednarodni svetovalec za področje Vzhodne Evrope in Zahodnega Balkana, je nedavno tega zapisal, citiram: »Hrvaška namerava čas svojega predsedovanja Evropski uniji izkoristiti tudi za sporočanja o težavah pri urejanju svojih mejnih vprašanj.« Naj samo povem, da Hrvaška predseduje v prvi polovici leta 2020, torej mi nasledimo Hrvaško leto dni zatem. Glede na to, da vas je v zadnjem času zapustil še vas svetovalec za zunanjo politiko, edini res izkušeni diplomat v vašem kabinetu, se sprašujem, ali ni zdaj pravi, zadnji, čas, da slišimo vaše videnje prioritet razvoja Evropske unije in Slovenije v njej in kako bomo zasledovali interese, kot ste prej rekli, domače domovine v Evropskem parlamentu. Časa imate zagotovo dovolj, glede na to da vidimo, da mesec za mesec prihaja prazna agenda v Državni zbor. Verjetno, upam, da razpravljate o prioriteta Evropske unije. V petek je nekdo na seji OZEU poudaril, da če želimo nekaj začeti ali pa razvijati na ravni Evropske unije, najprej potrebujemo vizije razvoja Evropske unije. Gospod Šarec, moje vprašanje: Kakšna je torej vaša vizija razvoja Evropske unije? Kateri so ključni izzivi, ki so pred nami, in katere prioritete bo Slovenija zavzemala v okviru tega? Prosim za vsebinski odgovor, s konkretnimi nalogami, ki jih nameravate izpeljati. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše poslansko vprašanje. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa! No, kar se tiče zunanje politike oziroma svetovalcev za zunanjo politiko, naj vas ne skrbi. Kot veste, smo že prejšnji teden imenovali državno sekretarko za to področje zunanje politike, tako da tukaj ne vidim nobenih težav. Gospa je strokovna, gospa se je ukvarjala s temi zadevami že zdavnaj nazaj in tukaj ne bo nobene težave. Kar se tiče vizije Evropske unije – najprej so zdaj pred vrati evropske volitve. Po teh evropskih volitvah se bodo na ključne funkcije postavljali novi ljudje, se pravi predsedovanje Evropskemu svetu, potem predsedovanju Evropski komisiji, Evropski centralni banki in tako naprej. Moram reči, da z odhajajočo komisijo ne moremo biti zadovoljni. Če ste omenili, da bo Hrvaška predstavljala svoje neurejene meje s sosednjimi državami, me to veseli, ker Hrvaška razen z Madžarsko nima z nobeno sosedo urejenih meja. Smo poskušali to z arbitražo rešiti na evropski pravnoformalni način, pa so tudi to zavrnili. Skratka, to me veseli, da bodo lahko Evropi predstavili te težave. Kot drugo bi si želel, da bo nova evropska komisija spet dala na mizo širitev, se pravi Zahodni Balkan. Vemo, da je to trenutno kar precej pereča komisija. Ta komisija je že na začetku povedala, da nadaljnjih širitev ne bo, in tukaj pričakujem nadaljnji razvoj. Mi bomo imeli 29. aprila v Berlinu tudi vrh o Zahodnem Balkanu, ki ga sklicujeta kanclerka Merklova in predsednik Macron, kjer bodo prisotne države, ki si želijo v Evropsko unijo, in pa Hrvaška ter Slovenija. Komisija mora biti bolj aktivna na vladavini prava, kar doslej ni bilo, ampak se je bolj gledalo po strankarskih preferencah. Tukaj ni naključje, saj so tri ključne pozicije zasedene s skupino ZZP. Ko je gospod Junker rekel, da se ne bo postavil na nobeno stran, nihče tega od njega ni zahteval. On bi se moral postaviti na vladavino prava in reči, da je treba spoštovati sodišča. Mi imamo sedaj tožbo na Evropskem sodišču in tam bomo videli, kakšen bo rezultat. Bi si pa želel, da se prihodnji petletni mandat ne bi spet vrtel okoli ene same teme, tako kot se sedaj dolgo časa okoli brexita. Se pravi, tukaj so podnebne spremembe, tukaj je tudi digitalizacija, potem prost pretok ljudi, blaga in storitev, potem tudi glavni problem Evropske unije v tem hipu je, da nekako celotna Evropska unija zaostaja za velikimi, da imamo precej nestabilnih območij. Eno je žal tudi potencialno znotraj Evrope, ne Evropske unije, ampak Evrope, se pravi na Balkanu. Veliko vprašanj nas čaka. Verjamem, da bo naslednji mandat spoštoval vladavino prava, da bo spoštoval tudi solidarnost, da bo spoštoval tudi enakopravnost, in v to smer moramo iti. Slovenija bo pripravila nabor dosjejev, ki jih bomo obravnavali pod našim predsedovanjem. Trenutno delovna skupina že dela na tem. Do takrat se lahko marsikaj spremeni. Ne nazadnje tudi te vlade lahko ni več takrat. Vse to treba imeti v obziru, ko gledamo naprej. Prva naloga je, da bo naslednja evropska komisija manj politična, bolj nevtralna in da bo bolj gledala tudi na potrebe malih držav. To je temeljna želja. Seveda pa Slovenija ne bo država enega problema, se pravi, da bomo samo mejo s Hrvaško dejali ves čas na plano. Tam bomo zadeve spremljali in čakali na implementacijo, ker sodišče [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala, predsednik. Gospod Šarec, odgovorili mi niste niti na eno vprašanje. O viziji niste govorili nič. Mene ne zanima, kaj pravi Junker, mene ne zanima, kakšna bo prihodnja Evropska komisija, mene ne zanima, kaj bo Hrvaška delala. Jaz vas sprašujem iskreno. 13 let nazaj sem sam sodeloval pri pripravi predsedovanja, približno v tej fazi smo bili. Moram reči, da smo se vsak dan na Vladi pogovarjali o vsebinah, ki jih bomo zastopali na ravni Evropske unije. Sprašujem vas zato, ker je pred Evropsko unijo veliko ključnih izzivov, javnost pa ne pozna praktično enega vašega stališča o ključnih temah, s katerimi se sooča Evropska unija. Glejte, ni vam treba imeti strahov, tako kot ste jih imeli pred nastopom v Evropskem parlamentu, da bi bila recimo prazna dvorana. Tu smo vsi, polna je dvorana. Ni vam treba skrbeti glede jezika, govorite slovensko, morate govoriti slovensko. Ne nazadnje ne morete reči, da vam bodo očitali, da gre za politični govor, ker vam je opozicijski poslanec to temo postavil. Pa kljub temu mi niste odgovorili o nobeni viziji, ki naj jo Slovenija zastopa na ravni Evropske unije. Ko sem iskal vaše izjave o viziji Evropske unije, je še najdlje prišla tale, citiram: »Verjamemo, da je Evropa dober projekt, potrebujemo pa korenite spremembe.« Ampak priznajte, gospod Šarec, tole je votlo. Kakšne spremembe, v kateri smeri, kaj bo zavzemala Slovenija pri vsem tem? Ali pa tale: »Želimo si Evropo solidarnosti, učinkovito Evropo in Evropo, ki jo bodo vodili kompetentni ljudje z novimi vzorci razmišljanja.« Kdo po vašem mnenju so ti novi ljudje z novimi vzorci razmišljanja? So to gospod Erjavec, Cerar, Bratušek, vi, Luka Mesec, Theresa May, Salvini? Kaj so to novi vzorci razmišljanja, ki bodo Evropo pripeljali naprej? To so ključna vprašanja, ki so pred Evropsko unijo in ki zadevajo vse nas, glede na to da bo Slovenija, še enkrat poudarjam, cela Slovenija, ne LMŠ, cela Slovenija prevzemala vajeti Evropske unije in še kako pomembno je, kako bomo vodili to našo veliko Evropsko unijo čez čeri, ki so v prihodnosti, ki se nakazujejo. Hvala za odgovor. Vsebinski, prosim.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Gospod Logar, ni treba biti prav nič piker in ciničen. Vi ste kontradiktorni. Po eni strani pravite, da vas zanima vizija in kam bo Evropa šla, po drugi strani pa pravite, da vas ne zanima Evropska komisija, da vas ne zanima, kdo bo tam, ampak mislim pa, da je precej od tega odvisno, kdo vodi Evropsko komisijo in kdo vodi evropske institucije na splošno. Predvsem pa je pomembno tudi, kakšen bo rezultat na volitvah. Če so na ključnih položajih ljudje, ki imajo vizijo za naprej, Evropo brez obujanj nekih starih praks, brez obujanj nekih teženj ali ne vem česa še vse, je bistvena razlika, kot če take ljudi imamo. Danes imamo predsednika Evropskega parlamenta, recimo, ki sledi takim praksam. Pa še kakšen bi se našel. Zato zagotovo to ni nepomembno, kdo vodi evropske institucije. To, da ste se čisto vsak dan na Vladi pogovarjali o tem, to rahlo dvomim, o tem me ne boste prepričali, tako zelen pa vendarle nisem. Resda nisem toliko časa v državni politiki kot ste vi, ampak to je malo demagoško govorjenje. Poleg tega tudi odnosi s Hrvaško, če se vrnem spet nazaj, bodo vseeno ves čas tema. Ne nazadnje je vaša vlada takrat poslala specialce v Hotizi na mejo, ker ves čas govorite, da imamo slabe odnose, da smo mi zdaj skregali Slovenijo z vsemi sosedi. Vaša vlada je pošiljala specialce takrat, se spomnim. Tako da je nabor teh tem kar širok. O konkretnih prioritetah, se pa strinjamo, je ta hip nemogoče govoriti, ker do druge polovice leta 2021 se bo še marsikaj zgodilo. Lahko se smejite, saj [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] ja, seveda, saj za vas je to normalno vedno. Smeh je dobrodošel in lahko se smejite, vam nič ne zamerim. Govorim pa tako, kot stvari dejansko stojijo. Vse je odvisno od evropskih volitev in kakšen bo rezultat, ali bomo dobili na ključne pozicije ljudi, ki bodo to Evropo vodili v to smer, kot si mi želimo, z vladavino prava in ostalimi zadevami, ki sem jih naštel že v prvem delu odgovora. To je bistvo. Če se pa vi smejite, se pa lahko na ves glas smejite. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Gospod Anže Logar, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala, predsednik. Nekaj se z gospodom Šarcem strinjam. Rekel je, tako stvari stojijo. Drži, stojijo na mestu. In to je težava. Nič nisem bil demagoški v zvezi z navedbo, da se je vlada v letu 2006, 2007, 2008 in še prej aktivno pripravljala na predsedovanje praktično vsak dan. Vprašajte državno sekretarko na ministrstvu za kmetijstvo, ki je vodila širšo delovno skupino za priprave na predsedovanje. Vprašajte jo, pa boste videli, kako aktivno so potekale razprave. In žal mi je, gospod predsednik vlade, ni odvisna vizija Evropske unije od tega, kako se boste vi odrezali na evropskih volitvah. Ni odvisna. Vizija Evropske unije je odvisna od tega, kako podrobno je pripravljen plan, ali vemo, kaj so ključni izzivi pred nami, da na podlagi tega pripravimo program dela predsedovanja. Poglejte primer predsedovanja Velike Britanije v letu 2005, ki je direktivo o ohranjanju podatkov telekomunikacijskih gigantov v pol leta spravila iz ideje v zakonodajni predlog. Se da, ampak so vedeli, kaj želijo. Jaz sem hotel od vas danes slišati, kaj boste vi naredili, kateri so ključni izzivi, ki jih vi vidite pred seboj kot predsednik Vlade. Časa imate na pretek, kot sem rekel. Zakonodajnih predlogov v Državnem zboru ni, zato se sprašujem, za kaj vi vaš čas uporabljate. Samo nastopanje na pasjih procesijah verjetno ni tisti razlog, ki upravičuje vašo prisotnost. Danes je čas za razpravo ne samo doma, kaj bomo spremenili, ampak tudi kaj bomo na evropskem paketu spremenili. Ne nazadnje je vaš poslanec gospod Prebil evroposlance v petek spraševal, kako oni vidijo vizijo Evropske unije. Pa dajte njemu povedati, kakšna je vaša vizija razvoja Evropske unije. Jaz mislim, da je nuja – imamo še dve leti do predsedovanja – da to razpravo opravimo tu v Državnem zboru, da bomo vsaj mi Vladi pokazali, kaj je tisto, kar naj Vlada zastopa v času predsedovanja v drugi polovici leta 2021, če že Vlada nima v tem trenutku nobenega načrta in ideje, kakšne prioritete bo Slovenija v času predsedovanja zastopala. V tem času mora biti pripravljen že jasen načrt, kateri dokumenti na ravni Evropske komisije bodo prišli v proceduro, ne glede na to, kdo bo na čelu Evropske komisije, kdo bo na čelu Evropskega sveta in kdo bo poimensko sedel v Evropskem parlamentu. Predsedovanje pa lahko odloči: te bomo spodbujali, te ne bomo, te bomo puščali vnemar. To sem hotel danes od vas slišati. Mislim, da mora slovenski parlament opraviti razpravo o tej temi. Zato predlagam, da glasujemo o tem postopkovnem predlogu, da opravimo razpravo o tej temi. Hvala.
Hvala, gospod poslanec za vaš predlog. Glasovali bomo jutri v okviru točke glasovanja. S tem besedo dobivate gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani vsi zbrani na balkonu! Korošci si cesto zaslužijo. Ne včeraj, ne danes, zaslužijo si jo že včeraj. Prihajam iz Spodnje Savinjske doline, kjer je v zadnjem času veliko razburjenja zaradi gradnje hitre ceste do Velenja. Združene civilne iniciative, župani, številni strokovnjaki in prebivalci Spodnje Savinjske doline opozarjajo, da je predvidena trasa izgradnje s priključkom v Šentrupertu daljša, za več kot 200 milijonov evrov dražja, obenem pa uničuje najboljšo kmetijsko zemljo in razseljuje 150 ljudi, povrh tega pa je še prometno neučinkovita. Ravno na to opozarjajo tudi župani savinjske regije, ne Savinske doline, ampak župani savinjske regije. V rokah imam dokument, ki so ga podpisali župani in poslali prejšnjemu predsedniku vlade, s katerim pristojne državne organe pozivajo, naj si prizadevajo za takšen projekt tretje razvojne osi, ki je utemeljen v strategiji prostorskega razvoja Slovenije in skladen s strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Trasa s priključkom v Šentrupertu ni skladna s strategijo prostorskega razvoja, ker ne povezuje regionalnih središč Velenja in Celja. Prav tako ni skladna s strategijo razvoja, ker uvaja nov prometni koridor, namesto da bi ohranila starega. Župani prav tako pozivajo, da naj bo projekt čim bolj varčen s porabo investicijskega denarja in poudarjajo, prav tako pozivajo, da naj bo trajnostno umeščen v prostor s čim manjšo okoljsko škodo, vplivom na kulturno krajino in kmetijska zemljišča. Trasa F22 je vse prej kot to. Izgradnja hitre ceste je izredno pomembna za prebivalce in spoštovane prebivalke Koroške in pa Velenja, ki nanjo resnično že predolgo časa čakajo,. Naj tukaj posebej poudarim, hočemo cesto za Korošce, ne za gradbene barone. Ravno zato ker Korošci cesto potrebujejo takoj, zahtevam, da Vlada našim argumentom prisluhne. Spoštovani predsednik Vlade, ker se v petek nihče od pristojnih treh ministrov ni udeležil terenske seje, se moram obrniti še na vas. Vem, resnično se zavedam tega, da niste vi krivi, pa vendar ste predsednik Vlade. Zato me zanima: Kakšno je vaše stališče glede izgradnje hitre ceste skozi Savinjsko dolino po izbrani trasi F2 in kateri so razlogi, zakaj se ne izbere cenejša prometno učinkovitejša in okoljsko sprejemljivejša trasa s priključkom v Arji vasi, predvsem pa trasa, ki bo zgrajena v bistveno, bistveno krajšem času? Kako boste kot predsednik Vlade Republike Slovenije zagotovili, da bo projekt tretje razvojne osi izveden transparentno, racionalno, okoljsko sprejemljivo in v korist državljanom, prebivalcem, ki tam živimo? Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Se strinjam, da mora biti projekt zgrajen transparentno, okoljsko sprejemljivo in v korist državljanom. S tem se vsi strinjamo. Vendar smo prevečkrat priča tudi ravnanjem raznih civilnih iniciativ. Včasih imajo nekatere dober namen, druge spet drugačen. In pri teh trasah je tako – vsi bi imeli cesto, samo ne mimo njih. Vsi bi imeli tudi drugo infrastrukturo, samo spet ne mimo njih. Spomnimo se projekta drugega tira, ki je prestal dva referenduma, danes se borimo za posojilo Evropske investicijske banke in tako naprej. Pri vsaki tovrstni investiciji se pojavi precej vprašanj. Prav je, da se pogovarjamo, da izmenjamo stališča, vendar opozarjam na to, da ta trasa, ki je zdaj predvidena, je bila izbrana po dolgih mučnih postopkih. Verjetno bi trasa mimo Arje vasi bila na tem mestu sprejemljivejša, vendar pa ekološko ne rešuje zadev naprej proti Slovenj Gradcu. Se pravi, nobena trasa ne bo idealna. Vse variante, ki so bile ocenjene, ki so bile pregledane, so bile ocenjene z vseh možnih vidikov. Zdaj imamo tudi ustavno presojo dveh občin. Problemov na tej poti je še mnogo na tej tretji razvojni osi. Vendar bom povedal tako – če želimo, da bomo to tretjo razvojno os res začeli graditi, da bomo res enkrat dočakali tudi odprtje, potem moramo nehati s temi večnimi premetavanji sem in tja in spreminjanjem tras in ne vem čem. Če zdaj spet traso spremenimo, se bodo pa drugi našli, ki jim ta trasa ne bo všeč. Izvedbene aktivnosti se intenzivirajo, veliko dela je opravljanega. Imamo pa še en velik problem, to pa je samo financiranje oziroma finančna konstrukcija. In kot pri vseh slovenskih projektih, je to stalna praksa. Mislim pa, da ministrstvo precej dela na tem. Ta tretja razvojna os, če je ne bomo začeli hitro graditi in potem tudi zaključili, bo stagniralo gospodarstvo in vse druge stvari. Tako da predlagam iz izkušenj, nekaj jih vendarle imam, da se nehamo ves čas preganjati okoli tras in začnemo delati. To bi bilo najbolj bistveno. Če bomo spet šli v spremembo, bo to zadeve še podaljšalo in potem se bojim, da nas bodo res vse države obvozile mimo teh koridorjev, ki jih imamo, in vedno poudarjamo tudi našo ugodno geostrateško lego. Zamujamo marsikje. Zamujamo na karavanškem tunelu, zamujamo na drugih zadevah. Ampak ne zato, ker ne bi delali. Zamujamo zaradi razlogov, takšnih in drugačnih, ki so vedno prisotni pri teh investicijah. Če nekdo iz neke civilne iniciative odkrito pove na srečanju, da bo Italijane prosil, če lahko bremzajo projekt, potem pa, ne vem, smo spet tam, kot smo bili pri nekaj vprašanjih prej. Tako da svetujem, da se držimo te trase in začnemo delati, kakor hitro bo to mogoče.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, imate možnost zahtevati dopolnitev. Izvolite.
Razumem, da obstajajo številne civilne iniciative, pa vendar, dolžnost države je, da takoj in čim hitreje in najceneje zgradi to cesto in neha lagati Korošcem. Spoštovani predsednik Vlade, v Spodnji Savinjski dolini se sprašujemo, zakaj država želi graditi hitro cesto do Velenja, kjer bo sama izgradnja trajala šest let, dražja bo za več kot 200 milijonov evrov več, uničila bo 119 hektarov najboljše kmetijske zemlje, porušila 147 objektov, od tega 43 stanovanjskih hiš, gradila tri tunele in pa 11 viaduktov, dolgih več kot 800 metrov in visokih več kot 30 metrov, hkrati pa postavila še pet kilometrov protihrupnih ograj in ne nazadnje razselila 40 družin oziroma 150 prebivalcev, namesto da bi država gradila hitro cesto s priključkom v Arji vasi, ki bi bila zgrajena v samo letu in pol. Stala bi vsaj 200 milijonov evrov manj, uničila bi 13 hektarjev slabše kmetijske zemlje, razselila oziroma porušila vsaj 3 hiše, postavila samo en viadukt in nobenega tunela. Z veliko bolj pametno izbiro bi Koroška bistveno hitreje prišla do hitre ceste, z ostankom denarja pa bi obnovili naše uničene, katastrofalno slabe ceste. Me resnično skrbi, da se nismo iz zgodovine naučili ničesar. Ne smemo dovoliti, da bo severni del tretje razvojne osi novi avtocestni TEŠ 6. Zato še enkrat poudarjam: hočemo cesto za Korošce, ne za gradbene barone. Spoštovani predsednik Vlade, med drugim ste v vaši koalicijski pogodbi zapisali: »Z razvojem okoljske in prostorske zakonodaje bomo zagotovili, da bo Slovenija prijazna tako do lastnikov, prebivalcev kot tudi do turistov.« Primanjkuje mi časa, da bi vse prebral. Zato pa se obračam na vas in upanje polagam na vas, da bo končno prevladala zdrava kmečka pamet.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala. Kot sem povedal. Če bomo spet šli v spremembe trase in ne vem kakšnih postopkov, potem te ceste ne bo še dolgo dolgo dolgo. Tega si nihče od nas ne želi. Seveda se lahko osebno angažiram in še enkrat vse preverim, to ni nobena težava. Ampak vendarle vsi si pa želimo, da se gradnja čim prej začne. To je tisto, kar bi radi dosegli, ker vsaka sprememba povzroči, da se projekt zavleče še za vrsto vrsto let. Tega nihče od nas ne želi. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik vlade. Gospod poslanec ima postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa še zadnjič. Za Korošce je ključno, kdaj se bo gradnja začela, če se bo gradila šest let trasa iz Šentruperta ali trasa iz Arje vasi, ki bi bila zgrajena v letu in pol. Kaj pa je boljše? DPN pa ne bo treba tako grozno spreminjati, ker bo šel kar po obstoječem prometnem koridorju. Poglejte, pa še tole. Nekatere politične stranke imajo že zadnjih 10 let odločilen vpliv na življenje v tej državi, njihovi ministri imajo prav tako ves čas škarje in pa platno v svojih rokah in tako tudi priložnost in pa odgovornost, da zadevo rešijo. Ampak namesto dejanj in rešitev so jih le polna usta praznih obljub. Na eni strani glasno vpijejo, »hočemo cesto«, na drugi strani pa se zavzemajo za cesto, ki se bo gradila šest let. Naredite cesto, ki se bo zgradila v letu in pol. Korošci si to zaslužijo. Meni se smilijo ljudje, resnično se mi smilijo. Zaradi vaših odločitev živijo v negotovosti zaradi vsiljene trase, katere namen je kraja davkoplačevalskega denarja: graditi drago, graditi dražje, graditi najdražje. Kdo bo vzdrževal vse te tunele in pa ostalo infrastrukturo? Še bolj pa me skrbi odnos do prebivalcev Koroške, ki bi lahko, če bi bil interes države, tako kot sem že večkrat omenil, dobili cesto v letu pa pol in ne v šestih letih. Ne zaslužijo si tega, kakor tudi ne prebivalci Spodnje Savinjske doline, iz katerih se prav tako država dela norce. V skladu s poslovnikom si želim, da je vredno za teh 150 ljudi, 119 hektarjev kmetijske zemlje in ne nazadnje zaradi 200 milijonov evrov na to temo opraviti razpravo na eni izmed naslednji sej. Dovolite mi še čisto za zaključek. Koroško imam v srcu. Hočemo cesto za Korošce in ne za gradbene barone. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem proceduralnem predlogu bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. S tem prehajamo na četrto poslansko vprašanje za predsednika Vlade. Gospod Miha Kordiš, beseda je vaša.
Predsednik Vlade, gospod Marjan Šarec, na zadnji redni seji sem vam postavil vprašanje o izboljšanju položaja upokojenk in upokojencev, o tem, kako bomo uresničili dogovor med Vlado in Levico o dvigu pokojnin, o tem, kako prekiniti z zgrešeno politiko privatizacije domov za starejše preko koncesij, ki se že kaže v veliko višjih cenah oskrbe v zasebnih domovih. Odgovore upokojenci in upokojenke niso dobili. Rekli ste, da boste odgovorili pisno, pa tudi pisnega odgovora do danes še nismo prejeli. Ker bi morala dana beseda nekaj veljati, pričakujem, gospod Šarec, da bo pisni odgovor prišel še danes. A še bolj kakor privatizacija na področju domov za starejše se negativni učinki privatizacije kažejo na področju javnega zdravstva, predvsem da spodnašajo koncesije in komercialne zavarovalnice preko dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Privatizatorji javnega zdravstva pa za svoje cilje tokrat izkoriščajo stisko družinskih zdravnikov, ki jih je premalo, so preobremenjeni, so izgoreli, njihove plače pa v resnici niti niso nič kaj posebnega. Ponavljam, da bo jasno, njihovo stisko izrablja kakšnih 50, morda 100 najbolje plačanih zdravnikov, ki so si prilastili zdravniške organizacije in sindikate, in ki svojo moč izrabljajo za poskuse nadaljnje privatizacije zdravstva, od katere bodo imele koristi zgolj in samo njihove denarnice. Med drugimi to dokazuje elektronsko sporočilo predsednika sindikata Praktikum Igorja Muževiča z oktobra 2017, v katerem svojim kolegom svetuje, kako podati odpoved v zdravstvenem domu in se zaposliti preko espeja ali deooja. Cilj je povečanje osebnih dohodkov najprej z davčno optimizacijo, ker je espe cenejši kot redna zaposlitev, nato pa s pogajanji, v katerih bodo zdravstvene domove brez zdravnikov ti isti zdravniki lahko izsiljevali za vsako ceno. No, to je scenarij, ki ga ta hip lahko spremljamo in ki spreminja javno zdravstvo v biznis in zdravje v blago. Razlog te zadnje akcije je zadnja sprememba Zakona o zdravstveni dejavnosti iz leta 2017. V sporazumu med Vlado in Levico za leto 2019 smo se dogovorili, da bomo to skupaj rešili, kar bi morali narediti že na tej seji, pa se je odločanje žal že dvakrat prestavilo. Zato, gospod Šarec, vas sprašujem: Ali se boste osebno zavzeli za tako oblikovanje novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bo zašila vse luknje, ki v tem hipu omogočajo privatizacijo javnega, solidarnega zdravstvenega sistema? Hvala.
Hvala, gospod poslanec za vaše vprašanje. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Gospod Kordiš, seveda se v marsičem ne strinjava, pravzaprav se ne strinjava v veliki večini stvari, ampak tukaj se pa moram do neke mere z vami strinjati, zlasti ko ste omenili to pošto gospoda Muževiča. Tudi mene je to neprijetno presenetilo, ker potem težko verjamem v dobronamernost nekaterih vodilnih v sindikatu. Najprej naj jasno povem, da ločim med predstavniki sindikata in med Zdravniki. Tako kot v katerikoli drugi panogi. Tukaj ne smemo stvari čisto enačiti. Je pa res, da je bil v Zakonu o zdravstveni dejavnosti v prejšnjem mandatu dodan en sam stavek, ki pa je zelo pomemben, in sicer sedmi odstavek 53.c člena – to pa je ravno tisti člen, ki omogoča tovrstno sklepanje pogodb. Moram tudi jasno povedati, ker se mešajo pojmi – koncesijsko zdravstvo je znotraj sistema javnega zdravstva. Koncesija ne pomeni čistega zasebništva in koncesionar opravlja storitev v okviru javnega zdravstva. Čisti zasebniki so pa nekaj drugega. Prizadevali si bomo, da vnesemo ta popravek v ta zakon, ker očitno ravno na podlagi tega se zdaj dogaja to, kar se dogaja. Mene ne skrbi toliko samo privatizacija pa neprivatizacija, ampak me skrbi bolj to, kako se bodo čakalne dobe znižale, kako bodo imeli pacienti tako obravnavo, kot si jo zaslužijo, in tudi nisem nasprotnik zasebnega zdravstva. Tudi zasebno zdravstvo mora obstajati. Vendar zasebno zdravstvo ne omogoča dostopnosti vsem. In tukaj tiči problem. Bi pa povedal, da vendarle ni vse tako slabo. V pol leta, od oktobra do marca, so se tudi čakalne vrste nekoliko skrajšale. Skupno število čakajočih se je zmanjšalo za 40 tisoč 180 oziroma za 24 %. Od tega se je število čakajočih na prve specialistične preglede zmanjšalo za več kot 15 tisoč 600 oziroma za petino. Število čakajočih na terapevtske in diagnostične posege pa se je zmanjšalo za 24 tisoč 500 oziroma za več kot četrtino. V istem obdobju, torej od oktobra do marca, se je skupno število čakajočih nad dopustno čakalno dobo zmanjšalo za 20 tisoč 60 pacientov oziroma za 29 %. Od tega se je število čakajočih na prve specialistične preglede zmanjšalo za 5 tisoč 750 oziroma 17 %. Število čakajočih na terapevtske in diagnostične posege pa se je zmanjšalo za 40 %, in sicer 14 tisoč 310. To pomeni, da se čakalne vrste vendarle znižujejo, še ne tako, kot bi si vsi to želeli, vendar nek napredek je. Kar se tiče privatizacije, seveda ji nasprotujemo in bomo še naprej vlagali v javno zdravstvo. In smo za to, da se ta člen spremeni. O tem smo govorili že tudi s prejšnjim ministrom, ker očitno ta člen omogoča določene sindikalne aktivnosti, ki ta hip niso ravno na mestu. S sindikati bomo vodili dialog oziroma ga minister že vodi, tako da se strinjamo, da so mnogi zdravniki preobremenjeni in da so težave, vendar z nekimi grožnjami in nekim, ne vem čem vse, slikanjem vsega črnega in tako naprej tudi ne bomo prišli daleč. Tako da mora vsak od nas opraviti svojo nalogo.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči, in hvala za odgovor, gospod Šarec. Kaj zdravstveni sistem je, kaj zdravstveni sistem ni v javnem dobrem, v javnem interesu, o tem, gospod Šarec, se ne strinjava. Se pa očitno strinjava vsaj o tem, da je te zadnje privatizacijske določbe, ki so se prikradle v Zakon o zdravstveni dejavnosti, potrebno korigirati. Novelacija Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki smo jo v Levici sprožili, se je začela že v začetku leta. Ampak zaradi pomanjkanja politične volje znotraj Državnega zbora se obravnava teh sprememb kar zatika, saj je bila že dvakrat prestavljena. Glede na to, da ste se, gospod Šarec, izrekli v prid zapiranju teh privatizacijskih lukenj v Zakonu o zdravstveni dejavnosti, vas bomo v Levici držali za besedo. Se nadejamo, da bo parlamentarna procedura izpeljana v naslednjem mesecu dni in ta privatizacijska luknja zašita do majske redne seje Državnega zbora. Ko bo plenarna sedaj Državnega zbora naslednji mesec, pričakujemo, da bo na njenem dnevnem redu tudi novelacija Zakona o zdravstveni dejavnosti. Nadalje ste sami od sebe v svojem odgovoru, gospod Šarec, izpostavili, da vas predvsem skrbijo čakalne dobe. Tukaj naj izpostavim, da je kristalno jasno, iz vseh podatkov razvidno, da koncesije čakalnih vrst ne rešujejo. Več kot je koncesij, daljše so čakalne vrste in daljše so čakalne dobe. Ob tem se množijo tudi prakse samoplačništva. Če želimo zares odpraviti čakalne vrste, potem moramo vlagati predvsem v javno zdravstvo v tistem ožjem smislu besede in ne dopuščati koncesijam, da prevzemajo vloge resnično javnega zdravstvenega sistema. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
S tem se tudi ne morem čisto strinjati, da koncesije ne pomagajo nič. Koncesije so mišljene predvsem tam, kjer sistem javnega zdravstva ne more sam biti kos vseh težavam. Koncesionarji niso zasebniki v polnem pomenu besede, ampak izvajajo javni program. Zato bi tukaj ravnal previdno v izjavah in ne bi kar tako vse vprek rekel, da to ne rešuje problemov. Bistveno je, da mi v javnem sistemu, ki smo mu namenili več finančnih sredstev, najdemo tak način delovanja, da bo deloval in da bo prvenstveno opravljal nalogo ta hip akutnega skrajševanja čakalnih vrst tistih, ki so nedopustno dolge. Kajti čakalne vrste bodo vedno, nikoli jih ne bomo spravili na ničlo. Ampak veliko bo treba delati – to vsakič znova ponavljamo – na organizaciji, na pregledu, koliko pacientov dejansko pride k zdravniku, ker tudi to je pomembno vprašanje. Če ima nek zdravnik tisoč 200 pacientov, verjetno jih ni 800 vsak dan. Če po sebi sklepam, jaz nisem bil pri zdravniku že štiri leta, tako da z menoj nimajo veliko dela, moram potrkati. Tako da je treba večplastno pogledati to problematiko, nikoli se zaleteti samo v eno stvar. Nekje so preobremenjeni, drugje niso. Ampak še enkrat ponavljam, z vsemi sindikati, saj danes je teh sindikatov kar precej, bomo vedno vodili dialog in ga tudi vodimo. Ne bomo pa pristajali na izsiljevanja, na pritiske in ne vem na kaj še vse, na to pa ne bomo pristajali, ker to ni način. Če se hočemo držati tistega, da lepa beseda lepo mesto najde, bomo na ta način iskali rešitve. Če bomo pa ves čas na nekih okopih in vsak dan govorili, kako je vse v razsulu in da vse propada, potem rešitve ne bo moglo biti. To je realnost današnjega sistema in v tej smeri bo treba delati. So pa nianse vedno, nikjer ni vse črno-belo, to je pa treba vedeti.
Hvala, gospod predsednik. Želja za proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Slovenski javni zdravstveni sistem glede na vse, kar se mu dogaja v zadnjih 25 letih, funkcionira še presenetljivo dobro. Že 25 let je na udaru privatizacijskih teženj, že 25 let ga spodnašajo ideje zdravniško-zavarovalniškega lobija. To, kar v tem trenutku spremljamo na področju družinskih zdravnikov, je zgolj zadnji simptom oziroma zgolj zadnja etapa v tej bitki pritiska za privatizacijo. Dejstvo je, da družinski zdravniki so izgoreli. Dejstvo je, da jih je premalo. In dejstvo je tudi, da njihove plače niso kaj posebej visoke. A hkrati njihovo stisko izrablja ta isti zdravniški zavarovalniški lobi, ki je slovensko javno zdravstvo sploh pripeljal do današnje točke na robu kolapsa in želi skozi tako ustvarjene razmere še nadaljnje privatizirati slovenski javni zdravstveni sistem. Določene svoje prakse je v preteklosti že izsilil. Legaliziral je korupcijo v obliki prestrezanja sredstev zavarovancev na komercialnih zdravstvenih zavarovalnicah preko dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Na komercialnih zdravstvenih zavarovalnicah tako ostaja 60 milijonov evrov letno sredstev vseh zavarovancev, ki bi jih krvavo potreboval slovenski javni zdravstveni sistem, število koncesij prav tako narašča, še vedno imamo problem razmejitve med javnim in zasebnim zdravstvenim sistemom, imamo prakso tako imenovanih zdravnikov dvoživk. Tukaj so še preplačane nabave medicinskih pripomočkov. Vse to je mozaik, ki sestavlja problem zdravstvenega sistema, problem privatnih praks, ki javni solidarni zdravstveni sistem spodnašajo. Veseli me sicer, da smo s predsednikom Vlade gospod Šarcem v Levici našli skupno točko v tem, da smo glede zadnjega odpiranja vrat privatizaciji solidarnega javnega zdravstvenega sistema, ki se je dogodila v spremembah Zakona o zdravstveni dejavnosti, našli skupno točko. Pričakujem, da bomo spremembe Zakona o zdravstveni dejavnosti zaprli že na naslednji, torej majski redni seji Državnega zbora. Od tam naprej pa nas čaka še temeljita diskusija za področje koncesij in zlasti prednostno za leto 2019 kako ukiniti dopolnilno zdravstveno zavarovanje, pravice iz dopolnilnega zavarovanja pa vključiti v obvezno zdravstveno zavarovanje in na tak način zagotoviti še več solidarnosti v javnem zdravstvenem sistemu ter 60 milijonov evrov, ki si jih komercialne zdravstvene zavarovalnice v tem hipu prisvajajo, prenesti v javni zdravstveni sistem za potrebe bolnikov. Hvala.
Gospod poslanec, ravnokar ste zlorabili govor, saj niste dali proceduralnega predloga. Postopkovno je možno spregovoriti, vendar ste izrabili svoj govor. Izvolite.
Predsedujoči, prijavil sem se za proceduralno, ker nisem zlorabil svojega govora. Ostal sem na temi svojega poslanskega vprašanja, pri tem da je postopkovni predlog ob podajanju poslanskega vprašanja iz poslanskih klopi predsedniku Vlade prav namenjen zahtevi za splošno razpravo. Jaz sem pač te 3 minute, ki sem jih imel na voljo, namenil ne zgolj formalnim zahtevkom za splošno razpravo, ampak sem ta zahtevek napolnil še z vsebino. Tako da mislim, da tu ni prišlo do nikakršne zlorabe.
Še enkrat ugotavljam, da niste podali proceduralnega predloga. Spoštovane poslanke in poslanci, prosim vas, da ne kršite poslovnika. Naslednji ima besedo gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj! No, očitno sem jaz imel stik z zdravstvenim sistemom pred kratkim, pa v naslednjih dneh bo še nekajkrat. Bom nadaljeval tam, kjer je kolega Kordiš prenehal. Očitno je, da je vprašanje zdravja in zdravstva sploh v zadnjem mesecu dni zelo akutno. To obravnavamo tudi v Državnem zboru na več sejah, tudi na delovnih telesih smo se z nekaterimi konkretnimi vprašanji že srečali in tudi našli nekatere rešitve. Razmere se dnevno spreminjajo, ljudi pa dejansko danes skrbi, kaj bo z njihovo primarno zdravstveno oskrbo – sploh v luči napovedanih odpovedi družinskih zdravnikov v več zdravstvenih ustanovah oziroma zdravstvenih domovih v Sloveniji. Zato me, gospod premier, zanima: Kakšno je predvsem stališče Vlade glede tega vprašanja in kakšni so potencialni konkretni ukrepi? Na eni strani imamo namreč zahteve zdravnikov, na drugi pa strah pacientov. Kako lahko Vlada pomiri zadeve, saj so očitno vprašanja lahko rešljiva le usklajeno in seveda medresorsko?
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala za vprašanje. Sprašujete me o razmerah na področju družinske medicine. Ne skrivam, da me te odpovedi pogodb skrbijo. To me zelo skrbi in ne morem biti ravnodušen pri taki zadevi. Argument seveda tudi slišim. V vseh primerih je enak, se pravi, preobremenjenost. Tudi opis posledic teh odpovedi je enak, da grozi razpad zdravstvenega sistema na primarni ravni. Enak je tudi občutek ob spremljanju teh novic. In ta občutek je strah. Se pravi, ljudi je strah, da bodo ostali brez zdravnika oziroma zdravstvene oskrbe, ki jo potrebujejo ali pa jo bodo potrebovali. Najprej naj rečem, da je ta strah odveč. Ne bomo pustili, da bi ljudje ostali brez zdravnika. Niti ne bomo dovolili kolapsa primarne zdravstvene ravni. Minister za zdravje je že ustanovil delovno skupino in v njej so tudi predstavniki sindikata, ki pripravlja, ta skupina namreč, ukrepe. To sem že prej gospodu Kordišu odgovarjal na enak način. Prvi bo sprejetje aneksa 1 k splošnemu dogovoru, s katerim bo meja, ko zdravnik lahko odkloni nove paciente, spuščena na tisoč 895 glavarinskih količnikov, torej na številko, dogovorjeno s stavkovnim sporazumom s prejšnjo vlado. Sledilo bo sprejetje aneksa 2 k splošnemu dogovoru, ki bo prinesel nov model financiranja družinskih ambulant, seveda ne brez finančnih posledic. Naj omenim vsaj še določitev najmanj 95 dodatnih specializacij iz družinske medicine, načrtovani uvoz 55 zdravnikov iz držav nečlanic Evropske unije ter širitev mreže ambulant, tako splošnih kot tudi otroških in šolskih, skupaj za 53. Ukrepe za reševanje težav primarne ravni torej pripravljamo. Naj se dotaknem tudi argumenta o preobremenjenosti. Drži, družinski zdravniki so res preobremenjeni in tega nihče tukaj ne zanika. Po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje povprečje opredeljenih bolnikov danes presega 56 % zdravnikov. A bom takoj dodal, da ta podatek marsičesa ne razkriva. Kot sem že prej rekel, ne razkriva, denimo, kako pogosto ti opredeljeni pacienti prihajajo k zdravniku, ne razkriva, kakšno je njihovo zdravstveno stanje, niti s kakšnimi težavami prihajajo bolniki ali koliko so stari. Pa nočem očitka, da spet nekaj relativiziram, ponavljam, dobro se zavedamo te problematike, ali da zdravnikom oporekam trdo telo. Nikakor. In obremenjenost zagotovo priznavam. Ne morem pa mimo razkritega pisma predsednika sindikata Praktikum. Čeprav je pomenljivo celotno pismo, bom izpostavil zgolj nekaj stavkov. Denimo, navajam, »lahko vsi daste odpoved v zdravstvenem domu in odprete bodisi espe ali deoo ter sklenete pogodbo z zdravstvenim domom kot podizvajalec«. Ali pa nasvet: »Vodstvu zdravstvenega doma se razloži, da ne želite biti več zaposleni v zdravstvenem domu, ampak da predlagate sklenitev pogodbe z vami kot z zasebnim zdravnikom, ki bo še naprej skrbel za isto populacijo bolnikov«. In na koncu še zapis, navajam: »Ne vidim razloga, da enako ne bi storili tudi kolegice in kolegi, ki so zaposleni v bolnišnicah«. Če bi bil teoretik zarot, bi rekel, da gre za navodila, ki se danes uresničujejo. Rekel bi, da tiči en sam cilj: postati zasebnik. Zbal bi se, da gre v ozadju zgolj za finančne interese. A ker nisem teoretik zarot, bom rekel takole. Upam, da ne gre za lažno igranje na čustva in zlorabo strahu pred boleznijo. Upam, da ne gre, zavedajoč se kadrovskega manjka, za izsiljevanje, in to na plečih pacientov. Želim verjeti, da ne gre za načrtno rušenje javnega zdravstva. Želim verjeti, da ne gre za insceniranje neznosnih razmer, želim verjeti, da cilj ni privatizacija, da vsi ne razmišljajo tako oziroma enoznačno. Tako da se nadejam, da bodo zdravniki v pacientih predvsem videli ljudi.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, želite dopolnitev? Izvolite.
Najlepša hvala za odgovor. To je tudi tisto, kar smo na odboru minuli teden izpostavili. Sistem deluje, ni najbolj idealen, ampak še vedno deluje in je velika večina zdravstvene oskrbe, ki jo dobimo, popolnoma korektne, na vrhunskem nivoju, zato se vsem zdravstvenim delavcem, preden nadaljujem z vprašanjem, tudi iskreno zahvaljujem. Glede na vaš odgovor in na zagovarjanje javnega zdravstva, me zanima, kako obravnavate še eno zahtevo sindikata, namreč še en sindikat se je takoj pojavil po zahtevah Praktikuma, in to je Fides, ki pravzaprav napoveduje oziroma zahteva izstop iz enotnega plačnega sistema. Kako se bo v tem aspektu odzvala Vlada, saj so težnje zelo intenzivne in se lahko hitro razširijo tudi na ostala področja v javnem sektorju? Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala. Večkrat sem že poudaril, da ta hip izstop iz enotnega plačnega sistema katerekoli skupine ni mogoč, ker potem bi imela pa dejansko razpad sistema. Pismo predsednika sindikata Praktikum bi lahko nakazovalo, da družinski zdravniki, če bi storili tisto, kar v tem pismu piše, bi dejansko to bil izstop iz enotnega plačnega sistema, ker bi si potem finance urejali sami. Če smo pa pri plačah, bom pa dodal to – niso vse zdravniške plače visoke, zdaleč ne. Zdravniki družinske medicine, čeprav imajo od zadnje stavke za dva plačna višje izhodišče, nikoli niso med rekorderji. Ne boste jih našli ne na lestvici prvih tisoč najvišjih plač v javnem sektorju, boste pa na januarskem seznamu našli 838 zdravnikov. Ne pravim, da je to narobe seveda, samo ponazarjam. In še ena ponazoritev. Sam sem bil januarja s svojo plačo na 1714. mestu, minister za zdravje pa na 2248. mestu po višini plače, pa se ne pritožujem, samo povem, da bo jasno, da so nekatere plače tudi precej visoke in je zadevo vedno treba pogledati še z druge plati. Še enkrat poudarjam, ta hip izstop iz enotnega plačnega sistema lahko povzroči samo razpad plačnega sistema, kaos na področju javnih plač in potem bi šlo to kot domine in bi se res sistem sesul. Ne rečem pa, da mogoče kdaj v prihodnosti, če se bo pripravil kakšen nov sistem, kakšna nova zakonodaja, vendar celostno in zelo premišljeno, da bi to bilo možno, čeprav sam osebno ocenjujem, da v naslednjih vsaj petih, če ne več letih zagotovo niti razmišljati ne moremo o tem, kaj šele, da bi to implementirali. Hvala.
Hvala, gospod predsednik za danes podane odgovore. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci v skladu s 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 5. in 6. seji Državnega zbora. Minister za izobraževanje, znanost in šport, dr. Jernej Pikalo bo odgovoril na poslansko vprašanje gospoda Željka Ciglerja. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik Državnega zbora, spoštovani gospod poslanec in pa vsi prisotni! Najprej opravičilo, ker zaradi službene poti vam nisem mogel takrat, ko je bilo vprašanje zastavljeno, na vaše vprašanje odgovoriti. Sprašujete me o vprašanju začasnih in stalnih spremljevalcev otrok s posebnimi potrebami. Midva oba veva, da to ureja 10. člen Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, obstaja pa potem pravilnik in kriteriji za opredelitev vrste in pa stopnje primanjkljajev oziroma motenj otrok. Ampak da ne greva po teh paragrafih, ker oba jih predobro poznava, in to tudi ni namen. Namen je v tem, da se vprašamo, ali smo v Zakonu o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami našli najboljšo rešitev za vse tiste otroke, ki imajo čustvene, vedenjske, avtistične ali kakršne koli druge primanjkljaje, a jim zdaj po sedanji ureditvi samo po sebi brez dodatnih intervencij ne pripada ta stalni spremljevalec. Vprašati se tudi moramo, kako smo pravzaprav koncipirali tega stalnega spremljevalca, ali kot nekoga samo s srednješolsko izobrazbo, kot nekoga, ki pravzaprav nudi fizično pomoč samo tistim, ki so težje gibalno ovirani, ki so slepi in tako naprej. Zatorej je najino vprašanje, ki ga imava in ki mi ga na nek način zastavljate, vprašanje prihodnosti. Vprašanje prihodnosti v tem smislu, kako bi bilo prav, da v prihodnje to uredimo v Zakonu o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Mi smo v preteklosti, v preteklem obdobju, nekaj let nazaj imeli pilotni projekt Asistent. In asistent, ki je nekaj povsem drugega kot pa spremljevalec, ki je samo za fizično pomoč, se je izkazal, vsaj tako mi poročajo moji sodelavci, kot boljša rešitev za otroke z vedenjskimi, čustvenimi, avtističnimi in drugimi motnjami. Ker tam ne gre toliko za vprašanje fizične pomoči, kot gre za vprašanje stalnosti, zagotavljanja varnosti, zagotavljanja tega, da se otroci, ki že tako ali tako imajo te primanjkljaje, počutijo varne. Mi na ministrstvu snujemo sedaj spremembe Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, to je ena stvar, da bi, če bi bilo takšno tudi mnenje stroke, uvedli asistente, ki so neka druga kategorija kot spremljevalci. Potem druga stvar, da bi v tem vmesnem času, dokler ne sprejmemo spremembe Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, še naprej nadaljevali s pilotnim projektom, ki bi še naprej poskušal z asistenti. Mislim, da smo jih imeli v zadnjem delu projekta 200, tam okrog, to številko govorim na pamet in se opravičujem, če ni prava. In to je eden od načinov, kako lahko, recimo temu, blažimo ne ravno dobro situacijo na tem področju. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Gospod Željko Cigler, izvolite, dodatno podvprašanje.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, hvala lepa za vaš odgovor. Spoštovani ostali prisotni! Rekel bi tole. Oba sva bila 2. aprila prisotna na Nacionalni konferenci zavedanja o avtizmu, kjer so predstavniki šol, vrtcev, staršev in tudi nevladnih organizacij povedali, kakšen je ta problem in kako njegovo nereševanje otrokom predstavlja zelo hude težave. Hkrati, hvala vam, da ste povedali, da se pripravljajo spremembe Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Jaz sem vam pa zadnjič postavil še eno vprašanje, in sicer da poveste: Koliko otrokom, v kakšnem deležu se spremljevalci s strani Ministrstva za šolstvo danes zagotavljajo? Ker ti spremljevalci se zagotavljajo. Problem, ki ga pa jaz vidim, kot so me na Ministrstvu za šolstvo podučili pristojni, se ti spremljevalci zagotavljajo ne na podlagi odločb o usmeritvi, ampak da potem, ko da šola vlogo, se 408 otrokom v Sloveniji, ki se jim kršijo te pravice, za vsakega posebej ugotovi, ali rabi spremljevalca in v kolikšnem deležu. In če ministrstvo presodi mimo strokovne komisije za usmerjanje otrok, da mu določi spremljevalca, mu ga da na podlagi Pravilnika o normativih in standardih. In otroci imajo spremljevalca dodeljenega od 0,20 % do 50 ali 60 %, kar je nepravilno. Moj predlog je bil, da dokler se ne spremeni Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, dokler se zadeva sistemsko ne razreši, vsem otrokom, ki jim je dodeljen spremljevalec, tega zagotovite v polnem delovnem času na podlagi Pravilnika o normativih in standardih za izvajanje osnovnošolskega programa, kot se zagotavlja sedaj. Ti spremljevalci, ki jih otroci imajo in so jih sprejeli, so najbolj kvalitetna sistemska rešitev. In to je moj predlog. Pa za podatke vas prosim, kar je bil drugi del mojega vprašanja. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa! Podatkov na ta način, kot jih vi želite, seveda nimamo. Tudi se ne strinjamo z interpretacijo, da kakorkoli kršimo komurkoli kakršnekoli pravice. Delamo strogo po zakonu in podzakonskih aktih. Ta vaša interpretacija je pač vaša interpretacija. Za kaj gre? Gre preprosto za to, da vi veste, da po 10. členu Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami je samo za določene kategorije otrok določen stalni spremljevalec, za ostale kategorije pa začasni spremljevalec. In to midva zelo natančno oba veva. Kar pa se tiče tega, da mi potem dodatno pomagamo, da ministrstvo dodatno pomaga na osnovi odločb o usmerjanju, je pa zaradi tega ker je sistem tak, da stalni spremljevalci so sistemizirani, za začasne spremljevalce pa mora šola, tako kot ste sami ugotovili, znotraj normativov in standardov sama najti ljudi, ki to tudi počno. Strinjava se, ni dobro in ni prav, in to je treba spremeniti. Ampak ne sprejmem pa interpretacije, da komurkoli na ta način, glede na sedanjo veljavno ureditev, kršimo pravice. Da je lahko boljše, vemo, da delamo projekte, ki omilijo to situacijo, tudi vemo, tudi to je res Ampak jaz mislim, da so tudi vam na sestanku na ministrstvu zelo jasno, ker so me natančno brifirali o tem sestanku, pojasnili, da ne kršimo pravic, da pa zakonodaja nam daje določene možnosti, določenih možnosti pa ne. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa! Gospod minister, čeprav ste minister, jaz pa samo poslanec, bom povedal, sedem let delam na tem problemu tudi v okviru lokalnih skupnosti. Da je tukaj nepravilnost, vam dopovedujejo šole, stroka, pravna mnenja, na to vas je opozorila varuhinja človekovih pravic v lanskem poročilu. Ne gre za to, da vi želite pomagati, vi ste dolžni, kot pristojno Ministrstvo za šolstvo, zagotoviti izvajanje 57. člena Ustave Republike Slovenije, in to je, vsem otrokom enakopravno izobraževanje v zakonsko obveznem osnovnem šolstvu. To pa pomeni, da tisti, ki imajo posebne potrebe, se jim v odločbo s posebnimi potrebami zapiše, katere pogoje je treba tem otrokom zagotoviti, da bodo v enakopravnem položaju z ostalimi, ki funkcionirajo brez odločb. Ministrstvo tega ne zagotavlja, mi pa to zahtevamo. In ti otroci so zaradi tega v diskriminatornem, slabšem položaju napram drugim. Konkretne izkušnje, ki so bile povedane vaši sekretarki in strokovni delavki, ki dela na področju otrok s posebnimi potrebami, so pokazale, kako spremljevalec koristi in pomaga otroku, da pridejo v enakopraven položaj s svojimi sošolci. In pomaga tudi drugim otrokom v tem razredu, da se pouk v tem razredu lahko normalno izvaja. Jaz ne razumem, zakaj ministrstvo sedem let – kdorkoli je bil tudi prej šolski minister – vse te stvari presliši in dela v škodo otrok v slovenskih osnovnih šolah. Še enkrat vam povem – to vam govorijo šole, starši, nevladne organizacije, ampak ministrstvo sedi na ušesih. Spoštovani gospod minister, jaz razumem oziroma pričakujem, da se bo ta zadeva razrešila. Ne nazadnje bi rekel tudi to, v prejšnjem mandatu je prvopodpisana dr. Jasna Murgel dala predlog sprememb Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, kjer se je noter priznalo, da se kršijo ustavne in zakonske pravice otrok. Žal se je takrat ta zakon dal na stran, ker se je reklo, češ, zdajle so volitve, počakajmo na volitve. Oprostite, na koga naj čakajo otroci v Sloveniji, da jim bo zagotovil, da se njihove osnove pravice ne bodo več kršile? Zadnjič me je sekretarka na vašem ministrstvu zelo fino popravila. Je rekla: »Ja, gospod Cigler ni razumel zadeve, takšnih otrok je za 408.« Ne bi se tako mirno usedel ob tem, da bi pustil, naj zadeva gre naprej, pri tem so pa krivice kršene najbolj občutljivemu sloju ljudi pri nas – otrokom. Prosim za ukrepanje. Hvala. Zahtevam pa, da se zadeva obravnava na seji Državnega zbora. Vedno pozabim. Hvala.
Gospod poslanec, smo učeča se družba. O vašem predlogu bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. In sedaj gospod minister odgovarja na poslansko vprašanje gospoda Primoža Siterja. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolega poslanec, spraševali ste me glede eAsistenta ter plačljivosti storitev. Naj takoj na začetku rečem, da greva, kot se temu reče, in medias res. Ni ga predpisa na področju vzgoje in izobraževanja, ki bi nalagal šolam, da morajo uporabljati aplikacijo eAsistent, ni takega predpisa. In ni ga predpisa, ki bi staršem predpisoval, da morajo plačevati za uporabo katerekoli storitve. Ravno obratno, šola je dolžna zagotavljati vse informacije brezplačno. Šola je dolžna zagotavljati informacije o delovanju šole, šola je dolžna zagotavljati informacije o učencu in vse, kar je s tem povezano. In če greva zdaj od tukaj nazaj, če je to bilo bistvo odgovora, potem lahko pogledamo, kaj ministrstvo počne, da nekako olajša to situacijo. Prvič, kot veste, se pripravlja sistemski projekt; sistemski projekt, ki bo povezal vse baze in ki bo tudi v neki nadaljnji fazi nadomestil ali pa lahko nadomestil te sedaj plačljive aplikacije. Mislim, da je nujno z varnostnega vidika pa še s kateregakoli drugega vidika, da te baze niso pri nekem zasebnem ponudniku, ampak da ima te baze država in da država primerno upravlja s temi bazami. Drugič, kar bi radi s tem sistemskim projektom, je to, da bi radi, da ni odvisno od vsake šole posebej, kajti ta storitev, ki ste jo vi navajali v poslanskem vprašanju, ni edina storitev, ampak obstaja tudi neka konkurenčna, pa celo tretja; ampak radi bi, da imajo šole enoten sistem. In ta projekt vsaj na ministrstvu pelje, začel se je že pred mano, imamo pa nekaj zakonskih ovir, to je prvo, recimo rabimo zakon o šolskih evidencah, ter seveda drugih ovir, ki so nujno potrebne za to, da lahko pridemo do implementacije tega projekta. In če greva naprej. En je ta sistemski, drugo je v tem, da država zagotavlja programsko opremo, s katero učitelji lahko komunicirajo s starši. Ni treba preko te komercialne programske opreme komunicirati, ampak imamo programsko opremo z licencami in z drugimi zadevami, ki zagotavlja komunikacijo, ki je brezplačna; in ta komunikacija lahko na podlagi te programske opreme teče. Tretja stvar, če tako pogledava, pa lahko ugotoviva, kako je do tega prišlo. Do te situacije, kot jo imamo, je prišlo pred nekaj leti, ko je ministrstvo sprejelo spremembo pravilnika o šolski dokumentaciji, kjer je zapisalo, da se šolska dokumentacija hrani primarno v elektronski obliki. In tam so potem ti ponudniki, zato ker se je na eni strani reklo v pravilniku, da zadeva vstopa v šolski prostor, da se hrani dokumentacija; na drugi strani pa drugi korak ni bil narejen, da bi se to tudi zagotovilo, so seveda vstopili neki drugi ponudniki, ki sedaj to situacijo izkoriščajo. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, boste zahtevali dopolnitev? Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik, za besedo in ministru za odgovor. Bi pa vseeno izpostavil en ključen konflikt, ki se tukaj pojavlja. Je dobra novica, če gremo v tej smeri, da se stvari uredijo in prenesejo na ministrstvo, ampak tukaj v tem trenutku ostaja ključen problem, ključen konflikt, ki je na eni strani ponujanje nekega rednega vpogleda v pedagoški proces, kar je vsebinska stvar; na drugi strani pa pogojevanje tega vpogleda v tem dejanskem stanju z nekim finančnim ozadjem družine otroka. To je resničnost tega trenutka. Komercialne storitve, o katerih danes govoriva, so plačljive, so zastonjske do neke mere, plačljive pa v svoji polni obliki. Interes ministrstva bi moral biti v kontekstu digitalizacije šolstva, slediti nekim smernicam razvoja izobraževanja v dobro vseh in dostopnosti izobraževalnega sistema za vse. Realnost pa sta v glavnem ti dve podjetji, ki ste ju tudi sami omenili. Podjetje eŠola je recimo na javnem šolstvu od leta 2011 zaslužilo 9 milijonov, pa potem samo v letu 2017 1,7 milijona, drugo podjetje je pa tudi od leta 2003 dobilo 9 milijonov. Gre za konflikt – dobro javnega šolstva in kapital na drugi strani. Mene v dopolnitvi vprašanja zanima: Kdaj lahko pričakujemo, da bo ministrstvo stopilo na pot brezplačne aplikacije? Na kakšen način bo v razvoju takšne aplikacije upoštevala pedagoška stroka specifike pedagoškega dela in avtonomijo učiteljev ter tudi učencev? Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ministrstvo je stopilo na to pot, projekt se pripravlja. Projekt je celo tako daleč, da se pripravlja projektna dokumentacija za razpis. Ampak, kot sem rekel, je še nekaj pravnih ovir glede načinov hranjenja šolske dokumentacije, torej hranjenja v elektronski obliki, in je potem tudi nekaj ovir, ki jih moramo presekati, ampak tam aktivno delamo glede same izvedbe projekta. Tisto, kar sem jaz želel povedati, pa mogoče nisem bil dovolj jasen, pa bi zato rad bil zdaj zelo jasen. Nisem govoril o brezplačnem delu storitev komercialnega ponudnika, ko sem govoril o brezplačnih. Govoril sem o tem, da so neke povsem druge poti, ki so ravno tako uveljavljene poti komuniciranja med starši in otroki in so elektronske; država za to zagotavlja licence in softver, da to poteka brezplačno. In se strinjava, povsem se strinjava, da ni to pravi način, kako stvari narediti glede obveščanja staršev, glede evidenc, glede matičnih listov, skratka vse šolske dokumentacije. Ampak ta problem želimo rešiti celovito, ne zgolj na neko aplikacijo, ampak kot ste vi sami rekli, v smeri digitalizacije, v smeri tega, da bi imeli na neki točki vso šolsko dokumentacijo in potem posledično vse podatke, vso šolsko dokumentacijo na enem mestu, da je kristalno jasno, ko nek otrok vstopi v šolski sistem, da se potem tudi prenašajo vse tiste njegove stvari, ki so tudi za srednjo šolo in potem naprej za univerzo, kjer imamo razvit sistem eVŠ. Vse to, te sisteme je treba povezati in to je velik projekt, ki ga imamo, delamo na njem. Stvar je pač v tej fazi, da je treba nekaj zakonskih rešitev in na drugi strani čim prej izvedba samega projekta. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, verjetno imate zahtevo po postopkovnem predlogu? Izvolite.
Najprej podajam zahtevo oziroma prošnjo, da Državni zbor opravi širšo razpravo na to temo na naslednji seji. Upam, da je to tudi zabeleženo. Imam pa še nekaj vsebinskih iztočnic. Ko gre za osnovno pravico do izobraževanja vsakega posameznika, to ne sme biti v normalni državi, civilizirani družbi, Evropi 21. stoletja nikakor pod vprašajem, nikakor odvisno od finančnega zaledja družine tega otroka ali kakorkoli. Zato pozdravljam vašo namero. Upam, da bomo opravili konstruktivno razpravo. Verjamem in upam pa, da bomo v njej naslovili tudi pričujoč problem, in sicer malce sem zapel za vaše besede – pripravljamo pogoje za razpis za prijavo na projekt. Mislim, da ima naša državna mreža izobraževalnih in raziskovalnih institucij dovolj naslovov, da takšno stvar opravi, ne da se vanjo zopet vpleta neko zasebno partnerstvo; ker če ne, lahko zopet pademo na istem izpitu, kot padamo v tem primeru. Podajam oziroma izražam še enkrat prošnjo, da opravimo širšo razpravo na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu glasujemo jutri v okviru glasovanj. Gospod minister, sedaj pa boste odgovarjali na vprašanje poslanca gospoda Marka Bandellija. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Postavljeno vprašanje je bilo v zvezi z oddajo ležišč nestanovalcem študentskega zavoda, po domače rečeno – zlorabami, ki se na tem področju dogajajo. Najprej je treba reči to, kar samo ministrstvo počne. Napotitve, vseljevanje, kontrola in tako naprej je v rokah posameznih študentskih domov. To ni stvar ministrstva in ministrstvo tudi nadzora nad tem, kdo je v teh posteljah in kdo ni, ne izvaja; ampak vseeno. Vse univerze smo vprašali glede študentskih domov. V Ljubljani so nam sporočili, da se v skladu z domskim redom, ki je bil sprejet leta 2018, oddajanje, preprodaja, omogočanje uporabe ležišč nestanovalcem zavoda oziroma osebam, ki nimajo pravice bivati v zavodu, šteje za hujšo kršitev, za katero se izreče disciplinski ukrep. Januarja in februarja letos so izvajali redne kontrole stanovalcev v šestih domovih in pri tem odkrili tri primere teh tako imenovanih lažnih stanovalcev oziroma odločb. V dveh primerih sta se stanovalca že izselila, v enem primeru pa je zadeva še v postopku. Ker so ugotovili te kršitve, bodo s kontrolami nadaljevali takoj, rečeno je bilo takrat, po koncu izpitnega obdobja, to je sedaj. V Mariboru odgovarjajo, da imajo bolj jasen in bolj pregleden sistem. Obstajajo izkaznice in zato vsakega stanovalca študentskega doma bolje poznajo in zaradi tega ne prihaja do tovrstnih zlorab. V naselju v Mariboru je tudi 24 ur prisoten receptor, ki preverja stanovalce in domske izkaznice. Univerza v Mariboru tudi ocenjuje, da tovrstna praksa, torej da bi potrebovali neke ukrepe zoper to, trenutno ni potrebno, kajti možnost bivanja imajo tudi študentje po ekonomski ceni v domovih, zato se jim odločb ne splača kupovati. Podoben je odgovor, ki smo ga prejeli z Univerze na Primorskem. Tudi na Univerzi na Primorskem zlorab posebej niso zaznali. Tudi oni pravijo, da zaradi majhnega števila prebivalcev študentskih domov poznajo skoraj vsakega študenta posebej in zaradi tega tudi ni – vsaj po njihovem mnenju, pa tudi kontrolo izvajajo – večjih kršitev glede samih stanovalcev. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, verjetno želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Minister, hvala za ta odgovor. Moje vprašanje ni bilo toliko namenjeno zlorabi, kot premalo prostora za naše študente predvsem v Ljubljani. Vem, da imata Maribor in Primorska nekako bolje rešeno to zadevo, ampak v Ljubljani je to velik problem. Ugotovili smo pa, da je tudi eno veliko število teh zlorab. Vam povem jaz sam: natipkate v Google – oddam odločbo; in jo dobite. Zdaj jo dobite, šest, sedem jih imam jaz na mizi, poglejte. To je drugo, ampak največji problem je bilo moje vprašanje, zakaj pride do tega, da študenti še do danes, da vam povem, zadnji spisek, 2. april, to je pred dvema tednoma, še niti ne, je še vedno 76 moških, 159 žensk, to je skupaj 235 študentov, ki čaka prostor. Ali je to možno?! Saj čez en mesec se konča šola! To je tisto, kar je. Jaz vem tudi rešitve, vam lahko povem. Na primer Erasmus sistem. Erasmus sistem: šest mesecev grejo v tujino, eni v prvem polletju, potem gredo šest mesecev v drugem, to je 250 študentov, v tem trenutku ne bi niti eden čakal, če bi mi lahko to kontrolirali in pregledali, kdo je šel na Erasmus, in jih dali šest mesecev začasno sem in premestili potem na drugi kraj. Mislim, da bi bili študentje tudi zadovoljni, da dobijo ta prostor. Veste, vsi si ne morejo privoščiti privatna stanovanja, kar je tudi res, in zaradi tega moramo to zadevo nuditi. Še en problem obstaja. So določeni študenti, ki so vpisani kot študenti, ampak ne študirajo, delajo, imajo pa status študenta in zato imajo pravico tudi do odločbe; in tiste odločbe ne koristijo. Da ne govorimo o absolventih. Samo to je bil moj problem, razmišljajmo kot ministrstvo in začnimo gledati na te študente, ki ne dobijo prostora. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Čisto kratko, moram reči, da imate prav. Letos je ta situacija dodatno eskalirala, še posebej v Ljubljani, ker se nam eden od študentskih domov, ki je doslej funkcioniral kot študentski dom, potencialno umika iz nabora študentskih domov. Obenem pa imamo celo vrsto tujih Erasmus študentov, o katerih vi govorite, in za njih rezervirane kapacitete. Ampak če hočemo univerzo internacionalizirati, potem moramo imeti določene kapacitete za tuje Erasmus študente. To, da naši študentje gredo na Erasmus izmenjavo, rešuje situacijo za pol leta, ne pa za celo leto, ker ponavadi so te izmenjave samo za pol leta, ne pa celo leto. Generalno pa midva oba veva, kje je problem – to je preprosto v premajhnem številu postelj. Mi gledamo cel kup variant, od javno-zasebnih partnerstev do tega, da bi država sama gradila. Govorimo o dodatnih, ker preprosto nekaj lahko sem in tja, nekaj lahko z boljšim menedžmentom sob in tako naprej, ampak verjemite, v Študentskem domu Ljubljana, vsaj po mojem vedenju, pa smo imeli z njim nekaj sestankov, delajo vse za to, da je ta menedžment postelj čim bolj fleksibilen in da večina tistih, ki ima odločbo, če ne kar vsi, pride dejansko do te postelje. Ampak to ne reši problema, da nimamo v skupnem številu dovolj postelj. Kar bi si skupaj morali prizadevati, je to, da povečamo v naslednjih letih število postelj, kajti brez večjega fonda tudi z boljšim menedžmentom preprosto ne bo šlo. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. S tem prehajamo na deveto poslanko vprašanje, ki je od gospoda Borisa Doblekarja. Prosim, da odgovorite.
Hvala lepa. Vprašanje je bilo glede varnosti učencev ter prisotnosti velikih zveri. Vi veste, da po 81. členu Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja država lokalnim skupnostim sofinancira prevoze, kjer je ogroženost območja z lokalnimi zvermi. Tu je ena posebnost, da morajo biti te poti učencev vnaprej opredeljene, za kar se vsako leto tudi vpraša pristojni Zavod Republike Slovenije za gozdove. In drugič, tisto, kar je drugi pogoj, da se ta pot teh učencev ne križa z že ustaljeno potjo brezplačnega prevoza, ki ga zagotavljajo lokalne skupnosti. Ko sta ta dva pogoja zagotovljena, potem sledi vsakoletni razpis. In lahko vam rečem, da se v letošnjem šolskem letu iz državnega proračuna zagotavlja denar za prevoze v 21 občinah za približno 3 tisoč učencev. Ocenjena pogodbena vrednost za vse občine je milijon evrov in 4 tisoč. To je denar, ki ga država zagotavlja, občine pa zahteve obnavljajo vsako leto. In pri tem, kot sem rekel že na samem začetku, se ugotavlja dejanska ogroženost posamičnih relacij. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, boste zahtevali dopolnitev? Izvolite.
Hvala ministru za odgovor. Jaz sem v konkretnem vprašanju, ki sem ga sicer mislil takrat zastaviti tudi ministrici za kmetijstvo, pa sem kasneje dobil odgovor, da zveri ne spadajo v ministrstvo za kmetijstvo, kar res drži, ampak na ministrstvo za okolje. Jaz bi vseeno vprašal, ker sem imel konkretno vprašanje, sicer glede na primer iz lokalne skupnosti, glede katerega pa verjamem, da je to nek vzorčni primer, ki je tudi nekje drugje v državi. In sicer sem imel vprašanje za Osnovno šolo Gabrovka - Dole, ki sama opravlja prevoze. In 51 % teh stroškov bi moralo kriti ministrstvo. Pogodbeni vozniki imajo v svojo ceno na dan vključeno vse, od plače šoferjev, do stroškov avtomobilov oziroma avtobusov, do amortizacije in tako naprej. Osnovna šola Gabrovka - Dole ima dva kombija, dva šoferja, ki jih plačuje občina. In ta dva šoferja sta tudi polovično zaposlena kot hišnika na šoli; je združeno, da sta dve dobri stvari skupaj. Ta šolski prevoz je dvainpolkrat cenejši od prevozov pogodbenikov. Dvainpolkrat cenejši, to je bistven podatek. Ministrstvo pa ne prizna stroškov tako kot pogodbenikom. Izgovor je bil, da so problem investicijski stroški. Zanima me tudi: Zakaj ta dva šoferja, ki sta zaposlena v šoli in opravljata tudi te šolske prevoze, v mesecu juliju in avgustu ne dobita plače? Tudi to je zanimivo vprašanje. Mislim, da bi morali te stvari rešiti, ne da je to strošek lokalne skupnosti oziroma občine ali, bolje rečeno, občinskega proračuna, če že imamo probleme s temi zvermi, ki jih je po Sloveniji vedno in vedno več, predvsem medvedov. Seveda sem pa predlagal, da se tudi med te uvrstijo za to plačilo tudi divje svinje. Hvala še za dodatna [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se vam zahvaljujem, obenem pa vas bom prosil, ker vprašanje v tej obliki, s temi konkretnimi podatki ni prišlo do mene. S temi konkretnimi podatki. Bi bil res zelo zelo vesel in vam bomo v najkrajšem možnem času odgovorili, kako je mogoče, da prihaja do teh anomalij v plačilih. Tudi mene prav zanima, ker tako, kot ste opisali, seveda ni prav; in je res treba pogledati, kako pride do teh anomalij. Vsi vemo, da z nami živijo tudi zveri in da se moramo temu primerno na eni strani prilagajati in na drugi strani organizirati naše življenje; predvsem si ne želimo, da bi si katerikoli otrok s katerokoli zverjo kadarkoli križal pot. To pa naj bo jasno. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, imate proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala, gospod minister. Jaz sem v ustnem poslanskem vprašanju zadnjič, ko vas ni bilo, ko ste se opravičili, tudi to vprašal. Je bilo konkretno vprašano. Je tudi v pisni obliki, tudi v obliki magnetograma, je v mojem vprašanju čisto jasno lahko tudi vidno. Jaz sem pričakoval bolj konkreten odgovor. Če tega niste opazili, mi seveda ne morete zdaj niti odgovoriti. Me pa veseli to, da boste ta primer pogledali. Mislim, da ni to edini primer, je pa nekako vzorčni, sem ga jaz pač zaznal. Se mi ne zdi prav, če je že po 81. členu zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja to predvideno, naj se to tudi izvaja, kar se mi zdi, da je prav, ne da je to strošek lokalne skupnosti. Problematika prisotnosti velikih zveri na teh šolskih poteh je vedno hujša zaradi vedno več teh zveri, zaradi vedno manjšega odstrela in velikega razmnoževanja. In se mi zdi, da bi bilo boljše imeti redkejšo vrsto teh zveri, manjše število, kot pa da se toliko denarja – rekli ste, da se nekaj čez milijon evrov – namenja v te namene za varne šolske poti. Jaz sem že zadnjič predlagal v svojem ustnem poslanskem vprašanju, da bi bilo prav, da bi med te upravičene stroške dodali tudi divjad, predvsem konkretno divje svinje. Predvsem na našem koncu, v Zasavju jih je mnogo in otroke je morda še mnogo bolj strah kot medvedov, ki so sicer redkejši. Jaz bi predlagal, da na naslednji seji opravimo širšo razpravo o tej problematiki, torej neplačevanju teh šoferjev in poti za varnost otrok; hkrati združeno s tem, da bi vključili tudi moj predlog ter opravili neko širšo razpravo. Mislim, da bi moralo kasneje tudi ministrstvo za šolstvo, ki to plačuje, v sodelovanju z obema ministrstvoma – ministrstvom za okolje in prostor, ki pokriva zveri, in ministrstvom za kmetijstvo, ki pokriva divjad – opraviti neko širšo razpravo in upoštevati tudi ta predlog, ki se je že večkrat pojavil, tudi sam sem ga predlagal, da se zveri izločijo iz ministrstva za okolje in prostor ter gredo skupaj na ministrstvo za kmetijstvo; in bi bilo malce več reda na celotnem področju. Predlagam razpravo na naslednji seji, če bo moj predlog podprt. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Podali ste postopkovni predlog. Tisti del, ki je postopkovni predlog, bo predmet glasovanja jutri v okviru glasovanj. In s tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na prvi krog današnjih novih vprašanj. Kot prvi imate besedo, mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala. Vsem prav lep pozdrav! Spoštovani gospod minister za notranje zadeve! Prejšnji teden sem se udeležil v Italiji izjemno odmevne okrogle mize o varnosti in zakonitosti na balkanski poti. Med ostalimi udeleženci so bili na primer Tonelli, šef antimafijske komisije italijanskega parlamenta, potem Piazza, svetovalec in poznavalec za boj proti islamskemu terorizmu. V uvodnem delu je nastopil tudi Massimiliano Fedriga, predsednik dežele Furlanije – Julijske krajine. Naj samo rečem, da kakšen slovenski politik tedne čaka, da pride do njega. Tukaj pa se ni zdelo nobenemu v Sloveniji vredno, da bi prišel tisto posneti in narediti eno poročilo, čeprav se situacija na italijanski meji slabša. V eni sami akciji so prejšnji teden zajeli 80 ilegalnih migrantov naenkrat, ki so tja prišli iz Slovenije, postajajo pa tudi vse bolj nasilni. Samo nekaj ur pred to okroglo mizo je prišlo prvič, kolikor je meni znano, na italijanski meji do direktnega streljanja na vozilo. Italijanski policisti so, ko je skupina ilegalnih migrantov s kombijem hotela vdreti v Italijo, odprli ogenj; in to zares, ne v kakšne gume, ampak direktno v sprednje steklo, kar je nekaj, kar bi morali ljudje vedeti. Pa kolikor je meni znano, o tem nihče v Sloveniji ni poročal. Zdi se mi, da tukaj že nekoliko vlada zakon omertŕ, ki je značilen za mafijo, to je tisto, da se molči; ampak Italijani zelo resno in zelo naglas opozarjajo na en problem, glede katerega vas želim danes vprašati. To pa je vloga nekaterih slovenskih nevladnih organizacij, ki pri tem drastičnem ponovnem povečevanju števila ilegalnih migrantov na balkanski poti opravljajo problematično vlogo, ki je po mojem prepričanju v očitnem nasprotju z veljavno zakonodajo. Hodijo dol v Sarajevo oziroma v Bosno, tam dajejo inštrukcije ilegalnim migrantom, jih vabijo v Slovenijo, dajejo jim napotke za pot, navodila za uporabo raznih programov, tudi preko GSM. V Sloveniji je pa že prava veriga potem. Obstajajo celo sprejemni centri, seveda nelegalni, za ilegalne migrante na njihovih poteh. Eden od njih naj bi bil recimo pri Gotenici, policiji pred nosom, so ga pred časom zdaj odkrili. Ali res niso prej vedeli zanj, je drugo vprašanje; pa še kakšen tak center je. In zato vas vprašam, gospod minister: Kako boste ukrepali proti tem nevladnim organizacijam, ki očitno za denar slovenskih davkoplačevalcev kršijo zakon, spravljajo Slovenijo v nevarnost in v težave na mednarodnem področju?
Hvala, gospod poslanec, za vaše poslansko vprašanje. Gospod minister, beseda je vaša.
Hvala, gospod predsednik! Spoštovani gospod poslanec! Slovenska policija obvladuje razmere na meji Republike Slovenije z Republiko Hrvaško in varuje šengensko mejo. To je prejšnji teden potrdila tudi generalna direktorica policije v svoji izjavi. Sočasno se soočamo s povečanim številom ilegalnih prehodov na meji, ki jih organizirajo posamezniki in organizirane kriminalne združbe. Imamo opravka s klasičnim švercom ljudi čez državno mejo in policija te stvari uspešno preprečuje. Vaše vprašanje v zvezi z nevladnimi organizacijami, verjamem, da nevladne organizacije delujejo zakonito. Jaz teh podatkov, da ne bi delovale zakonito, nimam. Če bodo delovale nezakonito, bo policija proti njim ustrezno ukrepala. Moram pa povedati, da Ministrstvo za notranje zadeve sodeluje s sedemnajstimi nevladnimi organizacijami. Sodelujejo z Ministrstvom za notranje zadeve in tudi s policijo. Jaz sem se s temi nevladnimi organizacijami na začetku mandata tudi srečal. Dogovorjeni smo, da se srečujemo na vsake pol leta. Nekatere sem tudi obiskal. Moram povedati, da odlično sodelujemo z njimi na področju družinskega nasilja, da sodelujemo pri pomoči, pri zaščiti žrtev, da mnogokrat pomagajo otrokom, da preprečujejo tudi otroško pornografijo, da pomagajo ženskam. Moram povedati, da si brez nevladnih organizacij na tem področju zelo težko predstavljam delo policije pri delu z žrtvami, pri delu na mnogih področjih. Vsekakor bomo še posebno skrb namenili tudi nadzoru oziroma delovanju nevladnih organizacij pri delu v migracijah. Bil je en primer, ko je bil pri eni od nevladnih organizacij utemeljen sum, da je šlo za nezakonito prakso, vendar je bilo v tem primeru napisano samo poročilo policije na državno tožilstvo, tako da ta primer ni bil prepoznan kot storitev kaznivega dejanja. Mi bomo pri migracijah še posebej natančno preverili vse postopke in če bo šlo za nezakonite prakse kogarkoli, bo policija tudi proti temu ukrepala. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister, za vaš odgovor. Gospod poslanec, želite dopolnitev? Izvolite.
Koliko policija to obvladuje, sem povedal, da so Italijani v eni sami akciji ujeli 80 ilegalnih migrantov v enem dopoldnevu. Takih primerov je še veliko. Njihova ocena je, da se število bistveno povečuje, to pa odražajo tudi številke, ki sem jih dobil neposredno od vas. Dve leti nazaj je bilo ilegalnih migrantov v prvem tromesečju 202, zajetih na ozemlju Republike Slovenije, lani 660, letos v prvem tromesečju pa že tisoč 619. Po ocenah tajnih služb pa trije na vsakega, ki ga prestrežemo v Sloveniji, uidejo naprej, večina v Italijo, zato je bes Italijanov seveda upravičen. Tukaj ima Slovenija nerodno pozicijo, kajti bolj ko je Salvini uspešen pri zaustavljanju ilegalnih migracij preko Mediterana in pri zganjanju tistih, ki tam že so, bolj se seveda krepi pritisk na Slovenijo. Ko pravite glede vloge teh nevladnih organizacij, vas moram spomniti, da je policija že preiskovala nekatere, da obstajajo številne izjave migrantov, ki so v policijskih zapisnikih, nekatere od teh so bile tudi javno že objavljene, kako jih inštruirajo nevladniki; in da je bilo o tem tudi povprašano tožilstvo, ki je reklo, da je zadeva tam, ko gre za očitno pridobitno dejavnost, pač taka, da je ni mogoče skrivati za humanitarnost, ampak gre očitno za navaden kriminal. Zato pričakujem, in to upravičeno, da se opravi ustrezna preiskava in tudi ukrepa čim prej, ker trpi po eni strani varnost Slovenije. Predstavljajte si, da Italijani zapro zares hermetično tamle mejo, tak poziv Salviniju iz Trsta je že šel prejšnji teden; in Slovenija bo v nerešljivi situaciji v nekaj tednih. Po drugi strani, kaj to pomeni za ugled Slovenije v tujini; zato bi pričakoval, da to vzamete zelo resno in da se taka preiskava nadaljuje.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Res je, število ilegalnih migracij v Slovenijo se povečuje in pravzaprav ima Slovenija tudi na nek način težavo zaradi zlorabe azilnega postopka. Vemo, da mnogi ilegalni migranti zahtevajo postopek za mednarodno zaščito. Slovenija v skladu z mednarodnimi pravnimi akti te stvari tudi zagotavlja. Moram povedati, da še preden steče celoten postopek, večina teh oseb zlorabi ta postopek mednarodne zaščite in pobegne v sosednjo državo. To ni samo problem Republike Slovenije, to je problem držav članic celotne Evropske unije. Tudi na zadnjem svętu ministrov za notranje zadeve Evropske unije smo se o tem problemu tudi pogovarjali, iskali neko rešitev, vendar žal neuspešno. Kar se pa tiče ilegalnih združb, moram povedati, da je policija v letošnjem letu prijela 65 sprovajalcev in za 52 oseb odredila tudi pripor. Policija tukaj je uspešna pri preprečevanju, gre pa za poslovni model, kajti vsak dan vidite v medijih, da je zaustavljeno eno ali več vozil, kombiniranih in osebnih, ki prevažajo ilegalne migrante; in to je poslovni model teh združb. To pomeni, da je zagotovo povezano tudi denarjem oziroma s kapitalom, ki ga te kriminalne združbe na ta način pridobivajo. Tukaj policija uspešno preprečuje. Je pa res, da šengenska meja obremenjena najbolj na področju Policijske uprave Koper, na področju Policijske uprave Ljubljana in na področju Policijske uprave Novo mesto, delno pa tudi na področju Policijske uprave Maribor. Zaenkrat se preprečuje, je pa res, da je zloraba azilnega sistema velik problem, ki daje posebno težavo pri teh ilegalnih migracijah, vendar to ni problem samo Republike Slovenije, ampak držav celotne Evropske unije. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod Grims, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Vsekakor predlagam, da o tem nujno spregovori Državni zbor. Dejstvo je, da tukaj poteka, kot ste sami rekli, kar nek poslovni model oziroma pridobitna dejavnost. Ta je delno vezana na ilegalno mafijo, proti kateri se dokaj uspešno borite. Lani je bilo 180 takih prestreženih večjih primerov, za kar policija vsekakor zasluži pohvalo za dosežene zadeve. Drugo pa je legalna mafija. To so tisti NVO-ji, ki veselo pobirajo denar od države. Človek se vpraša, kakšne nevladne organizacije so to, če so financirane od vlade. To je res postal svojevrsten paradoks v modernem svetu. In po drugi strani ta denar uporabljajo, da pomagajo pri ilegalnem vdoru migrantov v Slovenijo. Pazite, pomoč pri ilegalnem je tudi ilegalna, je sama po sebi nelegalna. Zaradi tega je vsekakor tukaj treba ukrepati. Je pa tukaj očitno pridobitna dejavnost. To se je lepo videlo, ko je bil objavljen na spletni strani ministrstva razpis, po katerem je lahko urna postavka – pazite, za take člane NVO-ja, ki imajo potem pogodbo z nevladno organizacijo, ki je formalno seveda neprofitna, nepridobitna – tudi po 116 evrov na uro. Ali veste, kaj je to na mesečni ravni? To je tako kot plača 20 tisoč evrov na mesec, pa še malo čez. To so štiri plače predsednika Vlade, če želite. Tak denar se v resnici vrti pri teh tako imenovanih nepridobitnih nevladnih organizacijah. In če so te vpletene v očitno nezakonito dejavnost, kot je recimo usmerjanje in pomoč ilegalnim migrantom pri vdoru v Republiko Slovenijo, potem je to navaden kriminal, ki je očitno motiviran s pridobitništvom. In proti temu bi morala policija ukrepati. Vse razloge ima za to, vsi pogoji so izpolnjeni. In še enkrat povem, policija razpolaga s še in še izjavami migrantov, ki so povedali, kako so jih prišli usmerjat raznorazni aktivisti iz Slovenije iz raznih NVO-jev, kako naj vdrejo v Republiko Slovenijo. In kako hitro reagirajo, je tudi sledilo iz vaših besed. Prej je bil najbolj obremenjen del ob obali, sedaj se ta tok že usmerja v smeri Policijske postaja Ljubljana. In največji del pretoka gre sedaj preko kočevskega dela in vasi ob Kolpi. Tukaj je problem, s katerim se je treba resno soočiti. Razumem, da se vlada boji nevladnikov, ker je tukaj en del volilnega telesa, vsaj kakšne vladne nadstranke; ampak zakon je eden in zakon mora veljati enako za vse in vsakogar. Samo to je skladno z Ustavo in to narekuje tudi izrecen člen Ustave – pred zakonom smo in moramo biti vsi enaki.
Hvala lepa, gospod poslanec. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Naslednja je na vrsti gospa Ljudmila Novak, ki bo postavila vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, spoštovani gospod minister! Sprašujem vas: Ali ima Slovenija kakšen seznam ali register znanih Slovencev iz časa Avstro-Ogrske, ki so pokopani sedaj zunaj meja Republike Slovenije? K temu vprašanju sta me spodbudili dve sporočili. Prvič, v Primorskem dnevniku sem zasledila članek Kdo naj prevzame skrb za grob Jovana Vesela Koseskega? Kdo je bil Jovan Vesel Koseski? Mnogi veste, da je bil to pesnik, ki je živel v času Prešerna, v Prešernovem času; in takrat celo bolj spoštovan od Prešerna. Danes vemo, kdo ima prvo mesto. Dejstvo pa je, da tudi pesnikovanje Jovana Vesela Koseskega še ni dokončno ocenjeno. V tem članku iz Primorskega dnevnika na strani 9 najdemo podatke, da je pokopam na tržaškem pokopališču v neposredni bližini groba Juliusa Kugyja. Julius Kugy je njegov vnuk. Jovan Vesel Koseski je imel pet hčera in ena je bila Julija in ta je mati Juliusa Kugyja. In ne samo zaradi tega, ker je njegov dedek, ampak tudi zaradi tega, ker je vendarle pustil v slovenski literaturi pomemben pečat, bi bilo dobro, da bi Slovenija prevzela skrb za ta grob. Sedaj namreč že 20 let zanj skrbi gospod Dušan Križman. Grob je bil v slabem stanju in bi ga verjetno pospravili, če ne bi nekdo zanj prevzel skrbi. Drug podoben primer je pa grob Josipine Urbančič Turnograjske, prve slovenske pisateljice z gradu Turn pri Preddvoru, ki pa je pokopana v Gradcu. Za ta grob skrbi ddr. Mira Delavec, ki je doktorirala iz dela in življenja Josipine Turnograjske. Žal je že pri 20 letih umrla na porodu, bila je pa žena Lovra Tomana, takrat znanega politika in tudi pisatelja, ki je prvi razvil slovensko zastavo v Wolfovi ulici. Ta grob bi tudi bil uničen ali pa bi ga odstranili, če ne bi ta gospa, ta doktorica, ki jo je študirala, prevzela skrbi zanj.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala, spoštovani. Takole nekako. Kot prvo, hvala za vprašanje, ki ni bilo do sedaj temelj moje pozornosti, ampak pri vseh teh podatkih, ki ste jih navedli, se tudi meni zastavlja vprašanje, zakaj takšne stvari še niso postorjene. Ministrstvo za kulturo mogoče ni pravi naslov za to vprašanje, ampak v resnici Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki je naslovnik in skrbnik vseh padlih v različnih vojnah in tako naprej. Ampak sprejemam to pobudo, vsekakor. Kakor sem se jaz zdaj uspel pozanimati, gre to takole nekako: obstajajo nekateri seznami, ki so v resnici nastali čisto na eno privatno, da tako rečem altruistično pobudo nekaterih posameznikov, tudi bivših diplomatov; in nekaj tega obstaja. Seveda pa to ni nič uradno, tudi zaradi določenih pravnih razlogov, kot sem že dejal. Na en način pa vsekakor Ministrstvo za kulturo podpira takšno pobudo, je pripravljeno z vso svojo ekspertizo in strokovnimi službami pri tem pomagati. Vaše vprašanje razumem kot pobudo in jo hvaležno sprejemam. Samo toliko, hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Gospa poslanka, izvolite.
Vsekakor bom to naslovila tudi kot pobudo ministrici za delo, družino, socialne zadeve; bi pa tudi vas prosila kot člana Vlade, da jo k temu spodbudite, ker gre za dva kulturnika – pisatelja, pesnika. Josipina Urbančič Turnograjska je napisala 38 povesti, nekaj pesmi. Pisala je izključno v slovenščini, ker je bila zelo narodno zavedna in je k temu spodbujala tudi druge, skupaj z zaročencem in kasneje možem Lovrom Tomanom. Najprej so bili skeptični do njenega pisanja. Janez Trdina je celo rekel: »Ženska naj bode pred pečjo ali pri zibeli – ne pri peresu. To ni njih poklic.« Kasneje pa je priznal, da so njena dela dobra, spoštovanja vredna in je prav, da se ohranijo tudi naslednjim rodovom. In za tiste čase je bila kot ženska izredno izobražena, znala je več tujih jezikov, bila je celo skladateljica. Imamo tudi njeno spominsko sobo na gradu v Preddvoru in bi bilo res škoda, da bi njen spomenik oziroma grob šel v pozabo oziroma celo več, da mora nekdo sedaj iz svojih sredstev, iz ljubezni do te pisateljice, do te ženske vzdrževati njen grob. Ni treba, da o tem razpravljamo poslanci, zato ne bom dala tega predloga; vas pa prosim, če pri tem spodbudite tudi ministrico oziroma da vlada kaj naredi na tem področju. Sama sem obiskala v Pragi dva grobova. Tam je Matija Majar Ziljski, tvorec programa Zedinjena Slovenija; profesor doktor Matija Murko, slovenist in etnolog. Tista dva grobova sta v sorazmerno dobrem stanju, ne vem, kdo skrbi zanju. Prav za grob Koseskega in Josipine Turnograjske vas pa prosim, da nekaj ukrenete.
Hvala lepa. Gospod minister, želite odgovoriti? Izvolite.
Še enkrat hvala za to pobudo in seveda prevzamem, da bo Ministrstvo za kulturo postorilo vse, kar je mogoče, da pridemo do registra, do seznama, da določimo prioritete, da posnamemo stanje, da tako rečem. In da potem tudi skupaj odločimo, kako naprej s to tudi kulturno dediščino. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Lidija Divjak Mirnik, ki bo postavila vprašanje ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec, ki je odsotna. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Lep pozdrav tudi vsem kolegom, kolegicam, ministrom! Ker gospe ministrice ni, ji bom postavila vprašanje in mi bo nanj odgovorila na naslednji seji. Glasi se pa takole: Spoštovana gospa ministrica dr. Aleksandra Pivec. Na vas naslavljam poslansko vprašanje, ki se nanaša na nerešeno problematiko lokacije delovanja Kmetijsko gozdarskega zavoda Maribor, s katero se institucija neuspešno ukvarja že vrsto let. Kmetijsko gozdarski zavod Maribor deluje na območju Mestne občine Maribor, ki je po statusu javni zavod in seveda deluje v javnem interesu. Osnovna naloga in poslanstvo omenjene institucije z 90 zaposlenimi je izobraževanje in prenos znanja na uporabnike kmetijskega prostora ter izvajanje javnih nalog skupne kmetijske politike v Republiki Sloveniji. Kmetijsko gozdarski zavod Maribor deluje v objektu na Vinarski cesti 14 že od leta 1928. Od takrat do danes se je večkrat spremenilo lastništvo in upravljanje tega objekta. Zadnja sprememba nastopi leta 2005, ko se upravljavska pravica za nepremičnino prenese iz ministrstva za kulturo na takratno ministrstvo za šolstvo in šport. Ta pa upravljavsko pravico leta 2015 podeli Biotehniški šoli Maribor, ki z zavodom sklene tudi podjemno pogodbo. Le-ta se izteče 31. 12. 2020. In tu je pravzaprav problem. V problematiko lokacije delovanja je posredno vključena tudi Biotehniška šola Maribor, ki domuje na Vrbanski cesti 30. Tej instituciji se izteče najemno razmerje do Nadškofije Maribor leta 2022. V primeru nepodaljšanja dosedanjega najemnega razmerja tako zavoda kot šole se postavlja vprašanje nadaljevanja delovanja obeh institucij na območju Mestne občine Maribor. Ker regija in okolje, v katero sta obe instituciji zelo vpeti, obe instituciji za svoj razvoj nujno potrebujeta, se mora to prostorsko reševanje Kmetijsko gozdarskega zavoda Maribor in tudi Biotehniške šole prednostno in seveda skupaj reševati. Zanima me: Ali je Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano prepoznalo tovrsten problem? Katere aktivnosti so že stekle v cilju razrešitve tovrstno nastalega problema lokacije delovanja Kmetijsko gozdarskega zavoda Maribor? Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo vprašanje postavila gospa Lidija Ivanuša, in sicer ministru za zdravje gospodu Alešu Šabedru. Izvolite, gospa poslanka.
Dober dan vsem skupaj! Čeprav število zdravnikov v Republiki Sloveniji narašča, pa smo v primerjavi z ostalimi članicami Evropske unije ena tistih držav z najnižjim številom zdravnikov na 100 tisoč prebivalcev. Trenutno jih je 283 na 100 tisoč prebivalcev, kar pomeni, da ima osebni zdravnik za pregled pacienta na voljo le sedem minut. V razvitih državah članicah se ta čas približuje 30 minutam. Poleg akutnega problema, ki se nanaša na osebne zdravnike, je problem pri pediatrih na primarni ravni in pri ginekologih. Ta problem je nastal zaradi starejše populacije kadrov, ki se bodo prej ko slej upokojili, zaradi premalo razpisanih specializacij v preteklosti ter zaradi nesmiselnih in prevelikih administrativnih obremenitev teh kadrov. Predvsem je sporno, da kljub opravljeni specializaciji mora mlad specialist še tri leta delati pod nadzorom odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti. Tak način neutemeljeno podaljšuje vstop specialista k samostojnemu delu. Problem nastaja tudi, ker je vodstvo v zdravstvenih domovih posredno kadrovano s strani županov in ti vodilni kadri po nastopu funkcije po svoji presoji odpuščajo oziroma vzpostavljajo okolje, katero pripelje do prenehanja delovnega razmerja mnogih družinskih zdravnikov. Zaradi tega so oškodovani pacienti. Lep primer takšnega početja je Zdravstveni dom Kočevje. Zanima me: Kakšne ukrepe bo minister izvedel, da se bo ta problematika uredila na nivoju razvitih evropskih držav? Mislite podpreti predlog po modernizaciji izvajanja specializacij? Ali podpirate predlog po skrajšani dobi opravljanja specializacije? Kako pristojno ministrstvo sodeluje z medicinskima fakultetama v smeri promocije specializacij, za katere se odloči manj študentov? Koliko specializacij je bilo razpisanih za pediatre, ginekologe in osebne zdravnike v letih 2003–2019? Ali ministrstvo kljub doslednemu izvajanju preventivnih pregledov s strani pediatrov in šolskih zdravnikov beleži podatke o zdravstvenem stanju otrok in mladostnikov? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spoštovana gospa Ivanuša, hvala za vprašanja. Uvodoma bi želel pojasniti, da po podatkih Nacionalnega inštituta za javno zdravje smo imeli v Sloveniji 316 zdravnikov na 100 tisoč prebivalcev ter da se število zdravnikov v Sloveniji v zadnjih letih povečuje. Ravno tako ne držijo navedbe, da je za pomanjkanje zdravnikov specialistov krivo premalo število specializacij. V vseh letih v preteklosti je bilo število specializacij večje kot pa število prijavljenih kandidatov. Treba je tukaj izpostaviti, da ne držijo navedbe, da mora zdravnik po zaključeni specializaciji še tri leta delati pod nadzorom odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti. Zdravnik specialist lahko po zaključeni specializaciji samostojno opravlja svoje delo. Glede specializacij družinske medicine in minimalnega trajanja usposabljanja za družinske in splošne zdravnike dobo določa direktiva, ki smo jo dolžni v Sloveniji tudi spoštovati. Če bo pa stroka presodila, da je lahko ta doba krajša, pa bo ministrstvo to skrajšanje in modernizacijo kot takšno podprlo. Ministrstvo v preteklosti ni sodelovalo z obema medicinskima fakultetama na področju promocije specializacij. Smo pa v zadnjih 14 dneh zelo aktivno k temu pristopili. Sam osebno sem nagovoril študente medicine na Zdravniški zbornici na njihovi karierni konferenci. S predsednico Zdravniške zbornice pa sva naslovila pismo na mlade zdravnike, v katerem jih tudi obveščava o vseh ukrepih, ki se pripravljajo za izboljšanje pogojev dela na primarni ravni oziroma na ravni družinskih zdravnikov. Takoj po nastopu funkcije sem aktivno pristopil tudi k urejanju situacije na področju družinske medicine. Najprej smo se srečali z vsemi tistimi zdravstvenimi domovi, kjer je kadrovska situacija še posebej pereča. Sestavili smo delovno skupino, ki zelo aktivno tudi dela in pripravlja ukrepe najprej za razbremenitev zdravnikov družinske medicine. Pripravili smo tudi predlog aneksa 1 k splošnemu dogovoru. In z delom je začela tudi skupina, ki pripravlja prenovo obračunskega modela. Glede števila specializacij: v letu 2019 bo predvidoma določenih 95 mest za zdravnike družinske medicine. V spomladanskem razpisu – razpisa sta namreč zmeraj dva, spomladanski in jesenski – smo skupaj določili že 62 specializacij za zdravnike družinske medicine. Pred nekaj dnevi se je končala tudi javna razprava o spremembi odredbe o zgornji meji števila ponudb za delo v letu 2019, s katero bo omogočen tako imenovani uvoz zdravnikov iz držav, ki niso članice Evropske unije. V primarnem zdravstvu bomo krepili vse sistemske ukrepe. Usmerili bomo tudi več finančnih sredstev. V pripravi je, kot sem že omenil, aneks 1, ki določa, da lahko zdravniki zavračajo nove paciente, ko dosežejo mejo tisoč 895 glavarinskih količnikov. Prav tako smo Zavodu za zdravstveno zavarovanje naročili, da pripravijo in poiščejo rešitve za administrativne razbremenitve družinskih zdravnikov, tako da tudi ta aktivnost oziroma delo te skupine že poteka. V letu 2018 je bilo razpisanih 33 mest za specializacijo pediatrije, 18 mest za specializacijo ginekologije in porodništva ter 119 mest za specializacijo družinske in splošne medicine. V letu 2003 je bilo razpisanih 20 mest za specializacijo pediatrije, 14 mest za specializacijo ginekologije in porodništva ter 60 mest za specializacijo družinske in splošne medicine. Hvala.
Hvala lepa. Imate zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ukrepi, katere ste domnevno sprejeli in o katerih smo se lahko seznanili, so, da bo v našo državo prišlo 55 zdravnikov iz tretjih držav. Veste, takšni ukrepi lahko naredijo več škode kot koristi. Moje vprašanje je bilo: Kakšne ukrepe bo minister izvedel, da se bo ta problematika uredila na nivoju razvitih evropskih držav? Torej uvoz zdravnikov iz tretjih držav po mojem mnenju in mnenju marsikaterega državljana ni ukrep, katerega se poslužuje razvita evropska država. Zato me zanimajo konkretni ukrepi za rešitev te problematike po vzoru razvitih držav. Če boste ta problem začeli reševati na način, kot je bil predstavljen v medijih, in sicer z uvozom delovne sile iz tretjih držav, bi rada vedela: Kako bo glede jezikovne prepreke? Si predstavljate delo na primarni ravni na način, da je v ordinaciji poleg zdravnika in pacienta tudi tolmač? Naj vas opomnim na 11. člen Ustave Republike Slovenije, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina. Kdaj boste zdravstvene zavode spravili pod okrilje ministrstva, da se bo preprečilo kadrovanje županov? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Ukrep tako imenovanega uvoza zdravnikov iz držav, ki niso članice Evropske unije, ni nov ukrep; izvaja se vsako leto. Že danes dela v Sloveniji nekaj 100 zdravnikov, ki niso državljani članic Evropske unije. Potrebe oziroma število zdravnikov, ki so bili opredeljeni v tej uredbi, so dejanske potrebe zdravstvenih domov, ki so jih javili tudi direktorji zdravstvenih domov. To so dejanske potrebe in ne ocena ministrstva. Seveda morajo vsi zdravniki specialisti, ki prihajajo iz drugih držav, upoštevati slovensko zakonodajo in tudi znanje slovenskega jezika C1. To so namreč tudi pogoji, pod katerimi lahko delajo v Republiki Sloveniji. Do sedaj ta ukrep ni pomenil kakšnih težav, kot jih vi navajate, v samem zdravstvenem sistemu. Je kratkoročni ukrep in seveda ni ukrep, ki bi dolgoročno rešil problem primarnega zdravstva. Ključni problem primarnega zdravstva je premalo število zdravnikov v sistemu. To ugotavljamo vsi, ne glede na izhodišča podatkov, ki jih ima stroka, ministrstvo in tudi zbornica, tako da bo treba ukrepe peljati v več nivojih. Ti ukrepi, ki se trenutno sprejemajo, so seveda kratkoročni ukrepi, zato da zadržimo že tiste zdravnike, ki so dali odpovedi v posameznih zdravstvenih domovih, potem ukrepi znotraj pol leta, torej prenova obračunskega modela, plačila, kar za sabo potegne finančne posledice, in potem dolgoročna strategija. Ukrepi bodo večplastni in tudi opredeljeni v več časovnih obdobjih. Seveda ste pa odprli še eno točko, s katero se aktivno ukvarjamo na ministrstvu, to je upravljanje in vodenje zdravstvenih domov. Ustanovitelji zdravstvenih domov so lokalne skupnosti oziroma občine, lokalna skupnost tudi imenuje člane sveta zavodov, ki nadzirajo delovanje zdravstvenih domov ter seveda tudi imenujejo in odstavljajo vodstva zdravstvenih domov. Hvala.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog? Izvolite.
Ker gre za aktualno tematiko, zelo problematično temo, predlagam, da se skladno z drugim odstavkom 246. člena poslovnika opravi razprava na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Naslednji bo mag. Marko Koprivc postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu ter ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani ministri! Posebej naslavljam vprašanje na ministra dr. Bertonclja in ministra gospoda Zajca. Verjamem, da je vsem skupaj cilj ustvarjanje pogojev za kvalitetno življenje ljudi. Dostopna stanovanja so eden od temeljnih pogojev, da posamezniki, pari ali družine lahko samostojno zaživijo, si ustvarijo samostojno življenje in začnejo ustvarjati neko novo življenjsko pot. Javno dostopni podatki žal dokazujejo, da se dostopnost stanovanj ob odsotnosti ustreznih politik iz že sicer slabe dostopnosti spreminja v še slabšo. Posebej zaskrbljujoče je stanje v Ljubljani, kjer smo soočeni s hudim pomanjkanjem dostopnih stanovanj. Najnovejši stanovanjski program Mestne občine Ljubljana za obdobje 2019–2022, ki ga bomo sicer v mestnem svetu obravnavali ravno danes čez nekaj ur, ni ravno spodbuden. Zato sem vam ga tudi v prilogi poleg poslanskega vprašanja tudi poslal. Če citiram zapisano misel Javnega stanovanjskega sklada MOL iz tega dokumenta, citiram: »Brez ustreznih zakonodajnih sprememb, ki bodo vzpostavile ustrezno podporno okolje za učinkovito in koherentno stanovanjsko politiko na državni ravni, se bo žal nadaljevala trenutna stihija, neusklajenost, predvsem pa počasno, a vztrajno propadanje javnega fonda v državi. Dejstvo je, da s prepuščanjem stanovanjske politike trgu potiskamo ljudi v skrajno neugoden položaj. To se mora na vsak način končati. Vsaka razprava v okviru Mestne občine Ljubljana o rešitvah pa se prej ali slej konča pri navedbah, da brez zakonskih sprememb in vladnih ukrepov ne more priti do sprememb in rešitev. Zato, spoštovana ministra, na vaju naslavljam naslednja vprašanja: Kakšne so po vajinem mnenju ustrezne zakonske rešitve in ukrepi, ki bi omogočile gradnjo večjega obsega stanovanj in krepitve javnega fonda neprofitnih najemnih stanovanj? Kdaj lahko pričakujemo predloge v tej smeri? Drugo vprašanje predvsem naslavljam na ministra za finance: Kakšno je stališče do povečanja dopustne meje zadolževanja javnih stanovanjskih skladov, ki bi omogočila dodatna sredstva za gradnjo stanovanj? Kar naprej poslušamo, da je ključni problem ta, sploh v Ljubljani, da se stanovanjski skladi ne morejo več zadolževati. Ker vlada pripravlja predlog prestrukturiranja davčnih obremenitev, me zanima: Ali je po vajinem mnenju mogoče to priložnost izkoristiti tudi za davčne spodbude lastnikom, da svoja stanovanja, poudarjam, po pošteni ceni oddajo v dolgoročni najem tistim, ki nimajo rešenega stanovanjskega vprašanja? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prvi bo odgovoril gospod Zajc. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo in hvala za vprašanje. Bom pohitel najprej s tem našim MOP-ovskim delom, da bo še nekaj časa ostalo za kolega s financ. Kar se tiče stanovanjske politike, mi trenutno preurejamo oziroma osvežujemo gradbeni trojček, takoj potem se pa lotimo stanovanjske zakonodaje. Pri spremembi stanovanjske zakonodaje si želimo sledečih stvari. Kot prvo, stanovanjski sklad se bo ukvarjal le še z najemnimi stanovanji, torej stanovanjski sklad ne bo več gradil za prodajo, ampak le za najem. V tem smislu bo tudi naše ministrstvo pomagalo državnemu stanovanjskemu skladu in tudi občinskim s subvencijami iz podnebnega sklada. Iz podnebnega sklada bomo namenili denar za gradnjo lesenih blokov, na ta način zaobjamemo tri probleme oziroma omogočamo tri rešitve. Prva je ta, da pomagamo javnim stanovanjskim skladom, da lahko zgradijo več stanovanj. Kot drugo, naslavljamo podnebne cilje. Leseni bloki so primerni za boj proti podnebnim spremembah, ker skladiščijo toplogredne pline in jih ne proizvajajo kot recimo betonske gradnje; in tudi na ta način spodbujamo razvoj naše lesne industrije. Poleg tega bomo, kar je pa zelo pomembno tudi za občinske stanovanjske sklade, spremenili neprofitno najemnino v stroškovno. Problem neprofitne najemnine do sedaj je bil, kot se je izkazalo, da na ta način stanovanjski skladi niso mogli dobiti dovolj sredstev za gradnjo novih stanovanj. Mi bomo to najemnino spremenili v stroškovno, ta del razlike med neprofitno in stroškovno pa bo po novem krila država skozi stanovanjski dodatek, da na ta način zaščitimo tudi tiste ranljivejše skupine, ki so od te neprofitne najemnine odvisne oziroma jo potrebujejo, tako da na ta način rešimo dve stvari. Poleg tega bomo spodbujali druge oblike, kot so stanovanjske zadruge, kar je tudi pomembno. V model stanovanjskih zadrug lahko vstopite kot država ali pa občina recimo s svojim zemljiščem, skozi stanovanjsko zadrugo pa se potem ta stanovanja zgradijo. Poleg tega bomo predlagali tudi garancijo države pri najemu kreditov, kar bo zelo dobrodošlo pri mladih družinah, predvsem tistih, ki danes težje dobijo kredit, ker niso zaposleni za določen čas. Mi bomo predlagali, da država garantira za take kredite. V primeru, da se potem res zgodi, da nekdo ne more tega kredita odplačati, bo vstopila država, to stanovanje bo šlo na javni stanovanjski sklad, oseba oziroma družina pa lahko ostane v tem stanovanju in plačuje potem stroškovno najemnino. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Bertoncelj, izvolite imate besedo.
Hvala. Spoštovani poslanec gospod Marko Koprivc! Pri usmerjanju in vodenju politik na različnih družbenih področjih je treba prvenstveno zagotoviti in urediti neposredne resorne ukrepe, ki se ne vodijo samo preko davčnega sistema. Ti se lahko, če se to izkaže kot primerno in usklajeno z vsemi družbenimi cilji, uporabijo le kot dopolnilni element, nikakor pa se zgolj z davčnimi ukrepi ne more voditi splošnih družbenih politik, brez podpore resornih ukrepov. Povečanja dopustnosti meje zadolževanja javnih stanovanjskih skladov, ki bi omogočalo dodatna sredstva za gradnjo stanovanj, bi v okviru veljavne zakonodaje pomenila specifično izjemo, kar ste že sami navedli. Stanovanjski skladi in občinski stanovanjski skladi spadajo v sektor država in so zato pri zadolževanju omejeni s predpisi, ki urejajo javne finance. Stanovanjski sklad Republike Slovenije s svojimi investicijami tako neposredno vpliva na saldo sektorja država oziroma njegovo poslovanje lahko povečuje primanjkljaj oziroma zvišuje presežek. Slovenija je, kot veste, pri javnih izdatkih omejena tudi s fiskalnim pravilom in ima vsako leto določeno zgornjo mejo dovoljenih izdatkov, ki jih potrdi tudi Državni zbor z odlokom v okviru proračuna sektorja država. Stanovanjski skladi na občinski ravni v tem smislu vplivajo na bilance občin, njihove izdatke, ki pa so prav tako omejeni z zgornjim zneskom z omenjenim odlokom. Povečevanje zadolževanja in s tem trošenja stanovanjskih skladov bi tako lahko bilo višje le na račun zmanjšanja izdatkov na drugih področjih oziroma bi jih morali uskladiti v okviru prioritet na državni ravni, torej za eno od teh dveh stvari bi se bilo treba odločiti, če želimo to razrešiti. Vsekakor pa ostaja to prioriteta in mislim, da bi se to moralo reševati v okviru prioritet pri naslednjih proračunih. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Koprivc, imate zahtevo za dopolnitev.
Ponovno hvala lepa za besedo. Če se navežem ravno na ta zadnji del glede zadolževanja in prioritete na državni ravni. Jaz pozivam, na vsak način jaz mislim, da to je prioriteta. Ker smo že večkrat slišali, da bi se s tem lahko v veliki meri rešil ta problem zagotavljanja stanovanj, predvsem za mlade, mislim, da bi bilo smiselno razmisliti v tej smeri, da se vendarle omogoči dodatno zadolževanje stanovanjskih skladov. Kar je povedal minister Zajc, vsekakor pozdravljam vse te ukrepe, ki se načrtujejo v naslednjem obdobju. To je bila ena od prioritet tudi v koalicijski pogodbi. Bi pa vendarle še vprašal: Ali obstaja že kakšna bolj konkretna časovnica, kdaj bi se začelo te ukrepe izvajati? Še enkrat pa lepo prosim, da se res ta predlog glede dodatnega zadolževanja na vladi resno obravnava. Glede davčne politike se pa strinjava, nikakor davčna politika ne more voditi drugih politik. Sam sem globoko tega prepričanja. Kot ena od možnosti, oddajanje stanovanj v najem ne more rešiti stanovanjskega vprašanja oziroma celovite politike, ampak morda kot en kanček v celotnem mozaiku je pa tudi ta, da bi se pa mogoče neke spodbude omogočilo za tiste, ki oddajajo stanovanja v dolgoročni najem za primerne najemnine. Hvala lepa obema.
Hvala lepa. Minister Zajc, izvolite.
Mislim, da je neka optimistična časovnica za sprejetje vseh ukrepov, ki sem jih prej navedel, v Stanovanjskem zakonu in tudi širše v prvi polovici prihodnjega leta. Mi smo z vsemi pripravami že začeli, ampak glavni čas za to bo takoj, ko spravimo pod streho gradbeni trojček, ker nam to isti ljudje delajo. Verjamem, da v prvi polovici prihodnjega leta.
Hvala, gospod minister. Dr. Bertoncelj, izvolite.
Mislim, da sem vam ta del odgovoril, se v tem delu strinjava. V bistvu je vse v postavljanju prioritet. V naslednjih treh letih v okviru tega okvirja oziroma pri oblikovanju proračunov. naslednji je za leto 2020, bo vsekakor v okviru tega treba postavljati prioritete. Stanovanjska politika, predvsem najemnih, nepridobitnih stanovanj, posebej za mlajšo generacijo, mislim, da je že na dnevnem redu, tako kot je tudi minister odgovoril. Treba bo samo poiskati ustrezne rešitve. Bi pa mogoče navedel samo na eno aktivnost, ki se že izvaja, ki bo sicer v manjši meri, ampak ne glede na to bo pomagala k razrešitvi problema. Kot veste, ena od aktivnosti, ki je opredeljena tudi v tem koalicijskem sporazumu, da preverimo prenos stanovanj iz DUTB, verjetno najprimernejše mesto je na stanovanjski sklad. Aktivnost je v teku, DUTB bo pregledal fond svojih stanovanj oziroma eventualno zemljišč, primernih za pozidavo. Skupno s stanovanjskim skladom se bo pa dejansko ocenila prav primernost. In če se bo pokazalo v okviru tega, kaj je ustrezno, potem bomo poiskali ustrezne rešitve, da se to tudi prenese na stanovanjski sklad.
Hvala lepa. Naslednji bo vprašanje postavil gospod Franci Kepa, in sicer ministru za okolje in prostor gospodu Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lepo vse pozdravljam! Državni zbor je decembra lansko leto sprejel interventni zakon za odvoz nakopičene odpadne embalaže in odpadnih sveč. Ministrstvo za okolje in prostor pod vodstvom bivšega ministra Lebna je v predlogu zakona zapisalo, da odgovornost za odpadke prevzema država, tako pri odpadnih nagrobnih svečah kot pri embalaži. Hkrati poskrbi tudi za izbiro izvajalca, ki bo v imenu države poskrbel za odvoz le-teh. Izvajalec bo moral odpeljati in obdelati odpadno embalažo za največ 120 evrov na tono brez DDV, plus odpadne nagrobne sveče za največ 200 evrov na tono plus DDV. Težava je nastala, ker so družbe z ravnanjem z odpadno embalažo, ki bi morale izvršiti odvoz, začele trditi, da so prevzele vse količine, za katere so jih zavezanci pooblastili in jim plačali embalažnino. Inšpektorji za okolje in prostor so na podlagi zakona o interventnem odvozu izvršili oglede pri izvajalcih javne službe zbiranja odpadkov in upravljavcev pokopališč. Zadeve so pregledali in za interventni odvoz označili 13 tisoč 700 ton odpadne embalaže in 695 ton odpadnih nagrobnih sveč. Lansko leto je država komunalam, ki niso mogle čakati na interventni odvoz odpadne embalaže, s spremembo uredbe dogovorila, da se z izvajalci o odvozu dogovorijo same. Ministrstvo za okolje in prostor je prejšnji teden odločilo, da ne odda javnega naročila za odvoz in obdelavo odpadne komunalne embalaže in nagrobnih sveč v treh od skupno petih opredeljenih sklopov javnega naročila. V začetku aprila ministrstvo ni prejelo nobene ponudbe v roku, ki ga je samo večkrat podaljšalo. Ministrstvo za okolje je javno naročilo, s katerim naj bi izvedlo odvoz, razdelilo na pet sklopov: na odvoz odpadne embalaže na območjih A, B, C ter na odvoz odpadnih nagrobnih svet na območjih A in B. Območje A obsega 80 občin iz pomurske, podravske in koroške statistične regije, območje B obsega 61 občin v savinjski, zasavski, posavski regiji in statistični regiji jugovzhodne Slovenije. Območje C pa obsega 71 občin iz osrednjeslovenske, gorenjske, primorsko-notranjske, goriške ter obalno-kraške statistične regije. Ministrstvo za odvoz odpadne embalaže na zahodu države, območje C, in odvoz sveč na vzhodu države. V začetku aprila je ministrstvo sklenilo, da ne odda nobene ponudbe za te kvote. Vprašanje imam: Kako boste izvedli še ta neizvedeni odvoz? Ali se lahko ta situacija ponovi? Koliko teh smeti ste že odpeljali do sedaj?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za vprašanje. Problema odpadne embalaže smo se lansko leto lotili v treh korakih. Prvi korak je bila sprememba te uredbe, ki ste jo omenili. Na podlagi te uredbe naj bi bilo odpeljano skupno 10 tisoč 800 ton. Za ta namen smo sklenili tripartitne pogodbe med nami, komunalami in izvajalci za 1,15 milijona evrov. Drugi korak pa je bil interventni zakon, ki je bil sprejet 28. decembra. Javni razpis je bil takoj v januarju narejen, potem smo zaradi spremembe količin, ki jih je inšpekcija ugotovila, ta razpis nekoliko spremenili in podaljšali rok. In ta rok za oddajo ponudb se je iztekel 20. marca. In res je, kot ste pravilno ugotovili, za nekaj sklopov, torej za sklop A2, B2 in C2 nismo prejeli nobene ponudbe, kar pomeni, da moramo za te sklope razpise ponoviti; in jih tudi bomo. Pri tem bomo sklope razdelili na manjše količine, ker menimo, da je bil problem v tem, da so bile količine prevelike. In če bo šlo vse po sreči, kot si želimo, naj bi okoli junija objavili, koga smo izbrali na tem razpisu; in takrat naj bi se začelo to embalažo odvažati. Kar se pa tiče tistih sklopov, kjer so bile prijave, pa pričakujemo, da bomo potem, ko prispele ponudbe ocenimo glede skladnosti z merili, preverjanje dokumentacije, to naj bi zaključili v tem tednu in v začetku prihodnjega tedna, odločitev o oddaji naročila tudi objavili. Za tem pa sledi glavni korak – sistemska ureditev. Poskrbeti moramo za to, da je vsa embalaža, ki gre na trg, tudi plačana, kar pomeni, da je treba znižati mejo 15 ton na 0, urediti potem poročanje, da do takšne situacije, kot se nam je zgodila, ne pridemo več.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora.
Hvala za odgovor, minister. Problematika je zelo pereča. Ta problematika se vleče že desetletje. Problem tudi ni za plačilo. Problem je, kam bi se to odpadno embalažo dalo. Kako predvidevate, da bi bila v prihodnosti najboljša rešitev? Ali tako, kakor sedaj, da se sortira in spravi nekam pod zemljo; ali mogoče s sežiganjem? Da je trajna rešitev mogoče sežigalnica, kot imajo v drugih državah? Neko manjšo sežigalnico imamo tudi v Sloveniji. Nekaj se sežiga v cementarni v Anhovem, okoli 20 tisoč ton na leto. Kakšna rešitev se vam zdi najboljša za te zadeve? Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Prvi korak v boju s to problematiko je zagotovo to, da sploh zmanjšamo nastanek odpadne embalaže. Že to, da bomo razširjeno odgovornost proizvajalcev razširili na vse, ne le od 15 ton naprej, bo pomagalo k temu, da se bo vsak, ki daje izdelke na trg, vprašal, koliko se mu izplača imeti embalaže. Oziroma ko bo zasnoval sam izdelek, bo razmišljal tudi o tem, v koliko veliko plastike ga bo zaprl. Čisto na koncu, ko izčrpamo vse ostale možnosti, torej tudi recikliranja, je treba odgovoriti na vprašanje, kaj pa s temi odpadki, ki se jih ne da več reciklirati, potem ko smo že optimizirali sam dizajn odpadkov in na ta način zmanjšali količino odpadne embalaž; kaj pa sedaj. Moje mnenje je, da mora vsaka država za svoje odpadke sama poskrbeti. Če pustimo ob strani ekonomske vidike, se mi zdi moralno edino pravilno, da se potem ti naši odpadki ne vozijo v kakšne države tretjega sveta, kjer so okoljski standardi veliko nižji. Želim si, da ta odločitev o sežigalnici pride v sodelovanju z vsemi – od spodaj navzgor, da se občine najprej same pri sebi odločijo, kje bi to potencialno imeli, potem pa gremo skupaj v naslednje korake. Da se sproži širša javna razprava v tej občini, kaj to pomeni za občino, kaj pomeni za občane, kakšen bo nadzor, kakšni bodo filtri, kakšna bo vloga države in tako naprej. Da so prebivalci tiste občine, ki bo pokazala največji interes za takšen objekt, vključeni v postopek od samega začetka. To se mi zdi edini sprejemljiv mogoč način. Če ugotovimo, da tega v Sloveniji nočemo, da ni takšne volje, potem je treba pretehtati oziroma dati na mizo tudi podatke o tem, kaj bo to potem pomenilo za posamezno položnico, če to še naprej vozimo v tujino. Ko bomo vse te podatke vsi skupaj dobro pretehtali, verjamem, da bomo sprejeli dobro odločitev. Nikakor si ne bi želel, da bi kot država neki občini zapovedali, da mora to sežigalnico imeti. Mislim, da mora ta odločitev biti sprejeta skupaj.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Naslednjega bo postavil mag. Dejan Kaloh, in sicer ministru za notranje zadeve Boštjanu Poklukarju ter ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovana ministra gospod Poklukar in gospa Bratušek. Naslovil bom na vaju vprašanje glede zagotavljanja varnosti v cestnem prometu in ukrepov za izboljšanje le-tega v cestnem prometu. Minuli vikend so dogodki, ki so se zgodili, zaznamovali zelo tragično, trije ljudje so umrli na slovenskih cestah, hkrati smo bili priča kilometrskim zastojem na slovenskih avtocestah, pač Dars ima redna obnovitvena dela. Verjetno se bomo vsi strinjali, da je prometna varnost zelo pomembno širše družbeno vprašanje v Sloveniji in v Evropski uniji. Zmanjševanje števila umrlih je tista točka, kjer se verjetno vsa ministrstva, vse vlade Evropske unije trudijo, da je tega čim manj oziroma na minimumu. Pričakovanja državljank in državljanov na področju varnosti cestnega prometa so upravičeno visoka. Statistika govori, da se varnost, žal, na cestah spet poslabšuje. Letos je bilo že trideset smrtnih žrtev, lani v tem obdobju osemnajst. V lanskem letu smo število smrtnih žrtev sicer spravili pod 100, to število bomo letos, kot kaže vsaj za prvi kvartal, tendence kažejo, spet presegli. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje od 2013 do 2022 si je za primarni cilj določila nič smrtnih žrtev ter nič huje poškodovanih. To so sicer lepa, čeprav utopična pričakovanja oziroma cilji. Gospa ministrica Alenka Bratušek, vi ste včasih bili poslanka, ste tudi spraševali takrat ministra, ministrico za notranje zadeve ter pristojnega ministra za infrastrukturo preko poslanskih vprašanj. Zdaj ste na mestu, ko imate škarje in platno v svojih rokah. Zato dovolite, da najprej vas vprašam: Kakšne ukrepe za povečanje varnosti cestnega prometa načrtuje Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo v letošnjem letu; s poudarkom na lokacijah mest z visoko stopnjo prometnih nesreč? Koliko bo teh ukrepov dejansko izvedenih na terenu v tem letu? Kako ocenjujete sodelovanje vaše direkcije z Darsom tudi v kontekstu lokacij mest z visoko stopnjo prometnih nesreč, kjer se izvajajo ukrepi, ki so neposredno povezani z aktivnostmi Darsa? Spoštovani gospod minister Poklukar, vas bi pa vprašal sledeče: Kakšne aktivnost v zvezi s primarnima vzrokoma, se pravi hitrost in zloraba alkohola, izvaja slovenska policija na teh kritičnih odsekih in križiščih z visoko stopnjo prometnih nesreč? Ali načrtujete tudi spremembo zakonodaje na tem področju? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Varnost v cestnem prometu je absolutno ena od naših prioritet. In roko na srce, v začetku tega leta se je ta varnost na slovenskih cestah poslabšala. Ob enaki zakonodaji, ob enakih pravilih je slabša, kot je bila v preteklem letu ali pa še leto pred tem. Če pogledamo nekaj zadnjih zaporednih let, se je število smrtnih žrtev v cestnem prometu zniževalo. In to, kar se dogaja letos, kaže samo na to, da smo na koncu ljudje tisti, ki imamo veliko veliko odgovornost za to, da bo varnost v cestnem prometu veliko boljša. Ampak kakorkoli. Na Ministrstvu za infrastrukturo smo že pripravili spremembo zakona o pravilih v cestnem prometu, kjer bomo spremenili kar nekaj stvari. Jaz bom omenila tri ključne. Ena je uporaba telefona med vožnjo; bo bistveno ostreje sankcionirana. Sekcijsko merjenje hitrosti, postopek ugotavljanja, kdo je kriv oziroma odgovoren, bomo prilagodili ali pa priredili evropskim standardom, da ne bo trajalo mesece in mesece, da ne rečem leta in leta, da bo nekdo odgovarjal za prehitro vožnjo. In zadnja, znižanje dovoljene vrednosti alkohola v krvi. Mi zakon imamo pripravljen. Želim si, da bi še ta teden, ko imamo predsedniki koalicijsko srečanje, lahko to prišlo to na dnevni red tega koalicijskega srečanja, potem bomo to seveda skušali uskladiti s koalicijskimi poslanci. In potem, kot gre to običajno, tudi z vsemi vami. Ker se zavedamo, da gre za res velik problem, verjamem, da lahko računamo na zelo široko podporo pri vsem tem. Kar pa se tiče ukrepov direkcije, pa lahko povem, da si hkrati s to zakonsko spremembo, povezano s sekcijskim merjenjem hitrosti, želimo in pripravljamo plan, kako bi na teh najbolj izpostavljenih mestih, ki ste jih omenil, tudi postavili več radarjev, zato da bodo ta območja bolje nadzirana. Kar se tiče sodelovanja direkcije in Darsa, konkretnih podatkov, da bi to sodelovanje ne bilo takšno, kot je potrebno, nimam. Če imate kakšen konkreten podatek, prosim, pa bom za to konkretno preverila. Seveda ni nobenega razloga, da tega sodelovanja ne bi bilo ali pa da bi bilo slabo. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, res je, prometna varnost v letošnjem letu je zaskrbljujoča. Število smrtnih žrtev narašča, tudi ta zadnja prometna nesreča čez vikend v Kobaridu, ki je žal terjala tri smrtne žrtve, je nekaj, kar nas dnevno tudi na notranjih zadevah in v policiji trezni, da je res treba nekaj narediti. Pa vseeno je voznik človek in kot tak tudi odgovoren za svojo vožnjo, za svoje ravnanje v prometu. Tukaj je s kakršnimikoli represivnimi in preventivnimi deli ali dejavnostmi, ki jih opravlja policija, včasih težko zagotoviti ustrezen rezultat. Moram povedati, da sta najpogostejša dejavnika prometnih nesreč ravno hitrost in alkohol. Vizija nič, katero si vsi želimo in h kateri težimo, je težko dosegljiva, če kot družba ne bomo razumeli, da prehitra vožnja, vožnja nad omejitvami ali pa alkohol ne sodita v promet. Moram tudi povedati, da lansko leto smo bili res vsi zelo zadovoljni, ker je bilo po dolgih letih smrtnih žrtev pod številom 100 in je to tudi nek rezultat dobrega dela. Moram tudi povedati, da noče policija biti inkasant; je pa prav, da se merijo hitrosti tam, kjer so kritične točke, črne točke in da se preverja tudi alkoholiziranost voznikov; kajti to so ravno najpogostejši vzroki prometnih nesreč. To bomo s preventivnimi akcijami pa tudi z represivnimi akcijami v prihodnosti tudi počeli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ja, predsedujoča, še enkrat hvala za dano besedo. Oba referirata na človeški faktor. S tem se je seveda moč strinjati. Poleg tega, da je problematika pitja ali pa zlorabe drugih opojnih sredstev, drog stvar širše, celostne obravnave – od šolstva in vseh možnih deležnikov. Tuji zgledi, vsaj kar se tiče konteksta alkohola, da so se po zaslugi ostrejše zakonodaje celo v nekaterih državah za tretjino zmanjšale smrtne nesreče. Zato me veseli, da je gospa ministrica navedla tri ukrepe, ki bodo zdaj podvrženi noveliranju v Zakonu o pravilih cestnega prometa. Navedli ste uporabo telefona med vožnjo, sekcijsko merjenje hitrosti ter znižanje alkohola v krvi. Jaz moram poudariti, da tudi letos je moj poslanski predlog Vladi Republike Slovenije šel na to, da se naj znižana oziroma dovoljena stopnja alkohola iz sedanjega 0,5 grama alkohola na kilogram krvi zniža na 0,3 grama alkohola na kilogram krvi oziroma 0,14 miligrama alkohola v litru izdihanega zraka. Tu smo se nekako našli, ker vemo, da vseeno tudi že manjša stopnja alkohola seveda zmanjša sposobnosti za vožnjo. Ministrica mi je že v bistvu odgovorila, da že sodelujete pri prenovi oziroma ste aktivni pri prenovi predmetne zakonodaje. Zato bi še ministra tukaj vprašal: Ali tudi vaše ministrstvo sodeluje pri prenovi predmetne zakonodaje s ciljem izboljšanja prometne varnosti? Pri delu, ki se nanaša na policijsko delo, tudi moj predlog vladi je bil obvezno pridržanje voznika, ki ima v organizmu določeno stopnjo alkohola; ne da se ga kar izpusti, ko on pač reče, da si bo zagotovil prevoz. Seveda je pa še vedno to vprašanje stroke, kolikšna naj bo ta stopnja alkohola. Kaj vaše ministrstvo dela na prenovi zakonodaje za varnost cestnega prometa?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Res je, tudi na Ministrstvu za notranje zadeve smo pristopili k sistemskemu reševanju teh zadev, povezanih s sekcijskim merjenjem hitrosti, predvsem s hitrostjo, kajti tukaj je treba nekoliko spremeniti Zakon o prekrških. Kakšen mesec nazaj smo imeli sestanek z ministrico za pravosodje in z vrhom ministrstva za notranje zadeve in pravosodje, ko smo se pogovarjali tudi o tem. Pričakujemo tudi v prihodnjih dneh sestanek s kolegico Bratušek, kjer smo se tudi dogovorili, da se bomo glede več odprtih zadev, kar se tičejo obeh resorjev, usedli in se pogovoril. Moram pa povedati, da smo tudi na notranjih zadevah pristopili – vemo, da nismo edini deležnik v prometu, smo pa zelo pomemben – na posvet, in sicer z Agencijo Republike Slovenije za varnost prometa smo imeli v Tacnu posvet o prometnih nesrečah. Pogovarjal sem se tudi z gospodom Velovom, direktorjem te agencije, kjer smo dorekli, kaj so tiste prioritetne stvari, kot jih treba narediti in spremeniti. Nazadnje sem imel sestanek z gospodom Štabo iz Zavoda Varna pot, kjer je tudi on predlagal določene rešitve in pobude. Ne nazadnje sem sedel tudi z evropsko komisarko gospo Bulčevo, kjer sva se pogovarjala tudi o prometni varnosti na ravni celotne Evropske unije, pa seveda tudi v Sloveniji. Res je, ne želim si, da poročamo vsakodnevno o smrtnih prometnih nesrečah, pa vseeno se nam to dogaja.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Samo še bi enkrat dodala, da na koncu smo res ljudje tisti, ki v bistvu smo najbolj odgovorni, da nobena črka v zakonu ne bo zagotovila vizije nič in da tudi, dokler bo samo eden umrl na naših cestah, bo to preveč. Zakon je pripravljen, tako kot sem povedala – še zadnja medresorska usklajevanja koalicijska. Verjamem, da bo zelo kmalu lahko na vaših klopeh, in sem vesela pravzaprav te podpore, ki jo lahko slišim. Želim pa poudariti prav zaradi tega človeškega faktorja, da je Javna agencija za varnost prometa že okrepila svojo dejavnost. Izvaja pravzaprav 9 nacionalnih akcij v 14 terminih preko leta, kjer želi ozaveščati in opozarjati prometne udeležence preko različnih komunikacijskih kanalov in medijev, začnejo že v šolah – osnovnih šolah in v srednjih šolah. Tako, če se bomo kot družba zavedali in konec koncev odločili in potem ljudi ozaveščali, da je nedopustno, če se v avto usedeš alkoholiziran, tudi pod mejo, ki je v zakonu določena. Skratka, osebno nimam problema tudi na tem področju z vizijo 0,0.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Vseeno bi želel oziroma zahteval razpravo na naslednji seji, ker je področje seveda še kako pereče. Tukaj pa za zaključek na te navedene zakonske spremembe v kontekstu uporabe mobilnega telefona. Zdaj sem videl, da ste, gospa ministrica, na lokacijah Dragomelj in Brnik namestili opozorilne table in detekcijske enote, da opozarjajo zaradi uporabe telefona med vožnjo preko svetlobne opozorilne table. Vseeno vam pa bi potem priporočil tudi, da ste mogoče malo bolj rigorozni, ker mislim, da vseeno so to precej prijazne opozorilne table. Dosti se vozim v Avstrijo. Veste, kakšno je bilo tam stanje glede tega, glede opozarjanja na zlorabo telefona med vožnjo? Imeli so jumbo plakate, kjer je bil na sliki mobilni telefon in samo en kratki stavek oziroma dve besedi: game over. Se pravi, bili so zelo eksplicitni, tako da to je bolj, kako bi rekel, dobronamerno opozorilo, ko boste imeli te akcije, tudi ko boste promovirali te zakonodajne spremembe, da ste, tako kot sem rekel, bolj rigorozni, da dejansko vas slovenski vozniki in voznice dojamejo in telefon v roki, maligani v telesu, da delajo širšo, širšo družbeno škodo. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Naslednja bo postavila vprašanje Janja Sluga, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala lepa. Moje vprašanje se nanaša na izobraževanje otrok s posebnimi potrebami oziroma na njihovo vključevanje in usmerjanje znotraj vzgojno-izobraževalnega sistema. Zakonodaja na tem področju je namreč po vseh ocenah potrebna resnejše prenove, saj je obstoječi sistem nekako daleč od optimalnega. Vsi vemo, da je otrok z odločbami vsako leto več. V tem šolskem letu, torej 2018/2019, je teh otrok v osnovnih šolah 12 tisoč 254, kar predstavlja že 6,6 % vse osnovnošolske populacije in v srednjih šolah je teh otrok preko 5 tisoč oziroma 6,9 % vseh dijakov. Pri tem seveda izstopajo otroci s primanjkljaji na posameznih področjih učenja. Nekako nezmožni pa smo se soočiti tudi s prepoznavanjem otrok z motnjami v duševnem razvoju ali pa tistih otrok, ki imajo čustvene in vedenjske motnje. Te prave potrebe otrok pogosto niso prepoznane, dogaja se tudi, da so prve odločbe o usmeritvi napačne, sistem celoten se duši in otroci, tisti, ki pomoč najbolj potrebujejo, pogosto ostanejo brez nje. Posebej problematična se mi zdi ureditev samega dodeljevanja spremljevalcev, torej če govorimo o stalnih ali o začasnih, ker je diskriminatorna do določenih skupin otrok. Tukaj govorim predvsem seveda o otrocih z avtističnimi motnjami. Nedavno je potekala nacionalna konferenca zavedanja o avtizmu in prepričana sem, gospod minister, da so vas deležniki na to opozorili. Ne nazadnje na to opozarja že dlje časa tudi Varuh človekovih pravic. Namreč, zakon določa, da se avtistom lahko dodeli spremljevalec le izjemoma, in še to začasno, stroka pa si je tukaj edina oziroma enotna, da bi večina teh otrok v vrtcih in šolah potrebovala stalnega spremljevalca. Delovno mesto tudi ni sistemizirano, to pa v praksi pomeni, da otroke včasih spremlja ena oseba, včasih druga oseba, včasih te osebe sploh ni, nekako so izrinjeni iz sistema. Starši se pogosto zatekajo tudi k temu, da otroka izobražujejo na domu, zapustijo službo itn. Seveda to so posebni pritiski tako na starše kot na otroke, pa ne nazadnje tudi na učiteljev šoli. V prejšnjem mandatu je bil pripravljen en poslanski zakon, ki je poskušal vse zadeve urediti in rešiti in nekako bolj enakopravno dodeliti spremljevalca vsem otrokom, je bil na moje presenečenje in veliko razočaranje ta zakon politično blokiran tudi s strani stranke, iz katere prihajate. Zato vas sprašujem: [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa gospe poslanki za to vprašanje. Prav imate, ko pravite, da so postopki usmerjanja otrok s posebnimi potrebami predolgi, preveč birokratski in pogosto seveda traja mnogo predolgo, zato da bi ti otroci dobili tisto pomoč, ki jo rabijo in obenem si tudi zaslužijo. O tem smo si enotni. Če gremo naprej. Bil sem na tisti Nacionalni konferenci zavedanja o avtizmu in tam sem tudi izpostavil eno dilemo, na katero pa bom rekel, da nisem dobil povsem nedvoumnega odgovora. Namreč, naši današnji spremljevalci so predvsem fizični spremljevalci, je vseeno, ali so začasni ali so pa stalni, in za njih ne zahtevamo posebne strokovne izobrazbe, ampak zanje zahtevamo pravzaprav samo srednješolsko izobrazbo. To je ta trenutno pogoj za spremljevalce otrok. Kolikor je meni znano, in tudi na to temo smo opravili nekaj sestankov na ministrstvu tudi z nevladnimi organizacijami, bi pa za kategorijo, ki jo izpostavljate, torej za otroke s čustvenimi in vedenjskimi motnjami v razvoju ter seveda avtistične otroke, potrebovali nek drug tip pomoči, ki ga pa nekdo samo s srednješolsko, ręcimo temu tudi nestrokovno izobrazbo, ne potrebuje oziroma mu je ta pravzaprav ne more zagotoviti. Zato je vprašanje širše kot samo širitev z začasnih na stalne spremljevalce, ampak je pravzaprav vprašanje, katera je tista izobrazba in katere dejavnosti mora opravljati ta spremljevalec, kajti samo fizično spremljanje otroka pač v tem primeru ni dovolj. Mislim, da v to smer gredo tudi vsa razmišljanja nevladnih organizacij na temo avtizma. Ampak to ni edino vprašanje, ki se poraja pri Zakonu o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Izpostavila sva tisto, da so postopki predolgi. Drugo vprašanje, ki je veliko vprašanje, je tudi vprašanje celotne vertikale. Vi ste omenjali samo osnovnošolsko in srednješolsko, ampak otroci s posebnimi potrebami, tisto že niso več otroci, ampak so odrasli in spadajo potem v nek drug zakon, ampak vseeno, imamo jih tudi v visokem šolstvu in vprašanje je, ali v visokem šolstvu za tiste s posebnimi potrebami izvajamo vse nujne ukrepe, ki so namenjeni temu, da bi tudi oni v visokošolskem izobraževanju dosegli najvišjo raven izobrazbe, kot jo lahko dosežejo. Če gremo rahlo k širitvam, mislim, da sem že prej v enem odgovoru na poslansko vprašanje nekaj stvari nakazal. Da, definitivno razmišljamo o tem, kar ste me vprašali, o spremembi ZUPP, to je številka ena. Številka dva, razmišljamo tudi o tem, da bi spremljevalce nadomestili z asistenti. Asistenti imajo povsem neko drugo vlogo, imajo strokovno izobrazbo in seveda je njihovo spremljanje povsem nekaj drugega, torej strokovno spremljanje. Zagotavljajo dolgoročno spremljanje, zato da se otroci s čustvenimi, vedenjskimi, avtističnimi in še tovrstnimi motnjami počutijo bolj varno, kar je ključnega pomena pri njih. Potem če gremo naprej. Razmislek, in to je samo razmislek, je vprašanje, če imamo v razredu take otroke s tovrstnimi primanjkljaji, ali v razredu dodati še dodatnega učitelja na ne vem koliko otrok, ki seveda ima ta specialna strokovna znanja, zato da otroka ne potegnemo stran od pouka vsakič, ko z njim posebej delamo, ampak to opravljamo integrirano v samem razredu. Tako da razpravljamo, razmišljamo o rešitvah in tudi delovno skupino imamo imenovano, ki bo šla v smeri sprememb ZUPP. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospa poslanka, imate zahtevo za dodatno obrazložitev. Izvolite.
Saj zato sem pa govorila, če ste me dobro poslušali, o celovitejši prenovi področja, ker se ni moje vprašanje nanašalo zgolj na to stalnost ali začasnost spremljevalca, ampak na sistem kot na celoto. Seveda tukaj nisem strokovnjak. Lahko se zdi problematična tudi ta ureditev o tej zahtevi za srednješolsko izobrazbo. Ampak tisto, ker je predvsem pomembno, kar poslušam na terenu, je to, da ta oseba, ne glede na to, kakšno izobrazbo ima, je sposobna navezati nek pristen stik z otrokom, da je sposobna razumeti, tako rekoč, da diha z njim, mu pomaga; sama ugotovi, kaj so tiste stvari, ki ga vržejo iz tira in tako naprej, in mu predvsem pomaga tudi pri socialnih stikih, pri komunikaciji in tako naprej. V Celju smo imeli dober primer, ko je pa otrok na pobudo oziroma na prizadevanja ravnateljice dobil stalnega spremljevalca in je v bistvu po nekaj letih lahko prisostvoval pouku celo brez njega. Taki primeri takih dobrih praks obstajajo in dolgoročno gledano v bistvu pocenijo celoten sistem, če smo tako zelo odkriti, pa če banaliziramo zadevo na stroške, o katerih se ves čas pogovarjamo. Je pa pomembna ta stalnost spremljevalca tudi z vidika dela ostalih učencev v razredu. Dobro, sedaj ste omenili, da delate na tem, da je delovna skupina, ampak jaz bi vendarle rada malo več slišala o časovnici: Kdaj se predvideva, da bi lahko bili neki rezultati?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Se strinjam z vami. Ta stalnost je res ključnega pomena. Ampak tako kot ste vi izpostavili pozitiven primer – in mislim, da celo poznam tisti celjski primer –, moram reči, da na žalost pa obstajajo tudi primeri, ko pa ti stalni spremljevalci ne opravijo tega dela na tako dober način in ne zagotavljajo te integracije in predvsem čustvene podpore, kot bi jo lahko. Marsikdo od teh spremljevalcev pač to delo vzame zato, ker nima drugega dela, in še kaj bi lahko našli. Seveda potem to ni primerno in ne daje tovrstnih rezultatov. Naš razmislek gre predvsem v tem smeri, da če je izobrazba, potem je to neko, vsaj delno, zagotovilo več za to, da bo ta odnos med tistim, ki spremlja, in med spremljancem vsaj s tega profesionalnega vidika primeren; ampak po pravici povedano, ni pa nobenega zagotovila za nikogar in tu imate prav. Glede časovnice vam v tem trenutku ne morem odgovoriti, zato ker rešitve so na mizi, samo mislim, da so predvsem strokovnjaki trenutno [[…]]Pri meni so bili, lahko rečem, v zadnjih mesecih trije, štirje, ki pa med sabo niso čisto usklajeni. In to ni stvar, tako kot ste vi rekli zase, da niste strokovnjakinja, tudi jaz nisem strokovnjak, razen kolikor se naučim pri tej zadevi, ampak zame je ključno, da se strokovnjaki, nevladne organizacije in tako naprej, da se oni med sabo strinjajo, kaj je najboljša rešitev, potem bomo pa mi to naredili. Tisto, kar vam pa obljubim, pa je, da bomo še naprej aktivni na tej zadevi in da bomo tako kot vi [[…]]In se zelo dobro zavedamo teh postopkov usmerjanja, ki so nenormalno dolgi, predlogi in pogosto niso v korist otrok, da jih bomo skrajšali in seveda naredili dosti bolj primerne. Hvala.
Hvala, gospod minister. Nadaljujemo z vprašanji. Jožef Lenart bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, mag. Kseniji Klampfer, ter ministru za okolje in prostor, gospodu Samu Zajcu – Simonu Zajcu, se opravičujem. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani gospod Zajc in spoštovana gospa ministrica Klampfer, spoštovane kolegice in kolegi poslanci in vsi prisotni gostje! Rešitev stanovanjskega problema za mlade pare je v naši državi podoben zalogaj kot osvojitev olimpijske medalje. Večina teh odraslih mladih oseb je prisiljena do 30. leta živeti pri starših ali pa namenijo za najem in stroške bivanja v najemniškem stanovanju več kot polovico mesečnega zaslužka. Prav tako na začetku delovne dobe niso kreditno sposobni za nakup lastne stanovanjske nepremičnine. Dogaja se, da tisti, ki dobijo delo zunaj meja naše domovine, odhajajo tja in se ne vračajo več domov. Naši najbolj aktivni državljani, ki bi morali biti srce in glava napredka in razvoja Slovenije, nam torej odhajajo tudi zaradi tega, ker tukaj težje pridobijo prvo nepremičnino, prvo bivališče. Gre pa za mlade družine, ki so v vsaki državi močan potrošnik, neke vrste motor gospodarstva. Gospa ministrica: Ali se zavedamo tega perečega problema? Namreč, ti mladi fantje in dekleta se odločajo za naraščaj šele, ko rešijo stanovanjski problem. Včasih jim to uspe šele v takšnih letih, ko jih starševstvo dejansko več ne zanima oziroma jim ni v primarnem planu. Imamo pa tudi demografski trend staranja prebivalstva, ki je odvisen tudi od možnosti osamosvojitve mladih parov in od ugodnejših pogojev za ustvarjanje in preživetje družin. Imate na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve kakšno konkretno rešitev tega vprašanja? Kaj torej predlagate v smeri, da nas bo morda kaj več in da se bomo pomlajevali kot slovanska družba? Spoštovani gospod Zajc, kot minister za okolje in prostor mi, prosim, pojasnite: Ali se v vašem resorju aktivno rešuje in kako se rešuje manko najemnih stanovanj? Po zadnjih podatkih imamo med 6 tisoč in 10 tisoč manka. Res, da ste že nekaj od tega prej dobili vprašanje, tudi odgovorili, zato se bom mogoče lotil konkretnih stvari. Pred nekaj časa, pol leta nazaj, se je govorilo, da se bo gradilo kakšnih 2 tisoč stanovanj, sedaj se govori – vir imam iz 24ur.com –, da je ministrstvo dalo dejansko informacijo, da se jih bo gradilo le 900. Gre pa za stanovanja, ki bodo imela nov način najemnin, stroškovni, in sicer bodo za 30 % višje cene teh najemnin. To višanje bo letelo tudi na tiste, ki imajo najnižje prihodke. To se pravi, da jim ne bo potem lažje te nepremičnine najeti. Kaj je sedaj bolje zanje: ali neprofitni ali tale stroškovni način najema? Pa tudi, če se dotaknem tega, da imamo stanovanj v Sloveniji premalo za najem: Kaj ne bi, morda, ponudili stanovanjskemu skladu tudi tista nezasedena stanovanja, ki so v lasti države, on bi jih pa oddajal?
Hvala lepa. Predlagam, da najprej odgovori gospa ministrica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Stanovanjsko problematiko tako mladi družin kakor sploh ureja v največji meri Ministrstvo za okolje in prostor. Na kratko lahko odgovorim, da Ministrstvo za delo, družine, socialne zadeve in enake možnosti problematiko ureja v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, in sicer ko ureja pravico do subvencije najemnine, do katere se upravičene osebe oziroma družine, če dohodek ali osebe oziroma družine ne presega meje dohodkov, ki jih določa zakon. Zakon torej tudi nima posebne ureditve za mlado družino. Temeljni kriterij seveda je materialni položaj družine kot take. Ker ste me pa tudi vprašali glede rodnosti, bi želela to tudi izpostaviti, da se na ministrstvu ob upoštevanju vseh demografskih trendov in demografske slike, ki se kaže v Sloveniji, zelo intenzivno ukvarjamo tudi s tem vprašanjem. Ugotavljamo, da ne glede na to, da imamo eno najboljših družinskih politik v Evropi, po oceni OECD smo kar na tretjem mestu, to ne vpliva na število rojstev. Ne nazadnje tudi sama družinska politika oziroma sami finančni transferji ne vplivajo – dokazano ne vplivajo, s tem so se ukvarjale tudi druge države članice – na samo število rojstev. Moje osebno mnenje je, da je izziv, ki je pred nami, mogoče naslavljati tudi predvsem z naslovom, kako usklajevati poklicno in zasebno življenje. Mislim, da je to tista tema, o kateri moramo začeti govoriti, kajti po moji oceni se bodo mlade družine lažje in prej odločale za otroke oziroma za družine, če bodo lažje usklajevale tako poklicno kot pa tudi zasebno življenje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Hvala tudi za vprašanje. Torej stanovanjsko problematiko, kot jo mi vidimo, lahko rešujemo, recimo, vsaj na tri načine. Eden je s tem, da jim omogočimo lažje kreditiranje, drugi, da jim omogočimo lažji dostop do najemniških vprašanj ali pa v tretji obliki, kot so, recimo, stanovanjske zadruge. To so ta tri glavna področja, kamor se bomo mi v prenovi stanovanjske zakonodaje osredotočili. Kar se tiče problematike kreditov. Problem je, da mladi, ki si prvič ustvarjajo svoj dom, ne dobijo kredita pri banki, zato ker so po navadi zaposleni za določen čas in se banke težje odločijo. Če nimaš potem nekega zaledja pri starših, ki bi zastavili svojo nepremičnino, težko prideš do tega kredita. Te problematike se nameravamo lotiti na način, da bo država garant za takšen kredit in se bodo na ta način banke lažje odločile za odobritev takšnega kredita. V primeru, da se potem res zgodi, da zaradi kakšnega razloga ta mlada družina kredita ne more več odplačevati, potem kredit prevzame država oziroma stanovanjski sklad, družina ostane v stanovanju, tako da se ni treba bati, da bo, če se ji kaj zalomi, brez doma, stanovanjski sklad pa postane lastnik tega stanovanja in se da to v sklad najemniških stanovanj. To je rešitev, ki jo mi vidimo kot ustrezno za primer tistih, ki svoj stanovanjski problem želijo rešiti na način, da postanejo lastniki svojega stanovanja. Tisti, ki pa vidijo rešitev v tem, da najamejo, imamo pa problem najemniških stanovanj. Ta fond moramo razširiti. Potem ko smo občine pozvali, da preverijo svoje potrebe, smo res dobili številko: 6 tisoč stanovanj še manjka. Zato da bodo občine lahko več gradile, nameravamo spremeniti neprofitno najemnino v stroškovno. Ker samo na ta način bodo občine še imele tudi sredstva za to, da gradijo nova stanovanja, poleg tega, da vzdržujejo že obstoječa. To razliko med neprofitno, zdajšnjo, in stroškovno, kasnejšo, pa bo v primerih, ko bo upravičenec do tega upravičen oziroma ko bo oseba do tega upravičena, pokrila država s stanovanjskim dodatkom. Na ta način bomo imeli tudi večjo preglednost nad tem, kdo ta socialni transfer – ker je socialni transfer – tudi dobiva. Poleg te preglednosti pa bomo tudi nekako naredili sistem bolj pravičen do tistih, ki si lahko privoščijo stroškovno najemnino, to tudi plačujejo, tisti, ki pa ne pa, pa od države potem dobijo to razliko. So pa potem še druge oblike, kot so stanovanjske zadruge. Naredili smo nek pregled možnih oblik stanovanjskih zadrug. En pilotni projekt zdaj v Ljubljani tudi teče v sodelovanju z državnim in mestnim skladom. Takšnih načinov oziroma takšnih projektov si želim, da bi jih bilo še več. Zato bi bilo tudi primerno, da grejo nekatera zemljišča iz DUTB tudi na stanovanjsko državni sklad, da bo lahko poleg občinskih stanovanjskih skladov tudi država vstopala v takšne projekte. Na ta način se mi zdi, da bomo najbolj konkretno pristopili k reševanju tega problema, ki je trenutno še pereč.
Hvala, gospod minister. Nadaljujemo z vprašanji. Gospod Blaž Pavlin bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor gospodu Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani gospod minister! Kot smo danes že slišali, smo decembra 2018 sprejeli Zakon o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadno embalažo in odpadnimi nagrobnimi svečami, ki naj bi v enem letu uredil zatečeno stanje na področju ravnanja s komunalno odpadno embalažo in odpadnimi nagrobnimi svečami. Takratni minister Leben je v predstavitvi interventnega zakona v Državnem zboru povedal, citiram: »Po Sloveniji so se kopičili nenadzorovani kupi odpadne embalaže in odpadnih nagrobnih sveč. Izvajalci javne službe komunale ne morejo več zagotoviti požarne varnosti in vzdrževati minimalnih higienski standardov. Kot okoljsko minister niti ne upam naglas izgovoriti, kakšna škoda se dnevno dela okolju in naši zeleni Sloveniji, ko dež spira te odpadke v našo zemljo in našo čisto pitno vodo.« Ker se je na mene osebno in na našo poslansko skupino obračajo državljani, ogorčeni in prestrašeni zaradi kopičenja balirane odpadne embalaže in mešanih komunalnih odpadkov na območju zbirnih centrov – kot primer bi navedel Zbirni center Suhadole v občini Komenda –, me zanima: Kakšni so dejanski učinki zakona po štirih mesecih? Ali se omenjena odpadna embalaža še vedno kopiči v zbirnih centrih? Do kdaj bo nakopičena odpadna embalaža dejansko odstranjena in ustrezno predelana?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Hvala za vprašanje. Sam zakon v resnici še ni zares zaživel. Sprejeli smo ga konec lanskega leta, razpis je bil objavljen v januarju, zaključen je bil v marcu, s tem da se za tri sklope ni niče prijavil, kar pomeni, da moramo ta razpis ponoviti. Za tiste sklope, kjer smo dobili prijave, računam, da bomo v tem tednu pregledali, ali so vse ponudbe skladne z merili, ki smo jih postavili, in bomo v začetku prihodnega tedna tudi objavili rezultate oziroma bomo objavili, koga smo izbrali na podlagi teh razpisov. Za tiste sklope, kjer ni bilo nobenega prijavljenega, bomo ponovili razpis. Računamo potem, da v začetku junija pridemo do tega, da bomo tudi za te sklope, kjer do sedaj ni bilo razpisa – smo te sklope razdelili na manjše, tako da upamo na večji uspeh, da bomo tudi v teh primerih izbrali izvajalca. Tako bo po zakonu embalaža odpeljana do konca leta oziroma tam, kjer smo dobili izvajalce, že prej. To je bil drugi korak reševanja odpadne embalaže. Prvi je bil sprememba uredbe. Po tej uredbi pa naj bi malo manj kot 10 tisoč ton že bilo odpeljanih. Naše ministrstvo je za to namenilo nekaj čez milijon evrov. Glavna rešitev pa pride do konca leta oziroma že pred poletjem bomo pripravili novo dohodkovno zakonodajo, ki bo uredila sistem na način, da nam teh težav, ki jih moramo sedaj reševati, v prihodnje ne bo več treba reševati.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev.
Hvala za odgovor, minister. Bi pa mogoče glede konkretnega primera glede Zbirnega centra Suhadole v občini Komenda, ki ga upravlja podjetje Publicus, navedel nekaj konkretnih podatkov, pa bi prosil ministra, če mi lahko nanje odgovori. Na tem odlagališču so v preteklosti že dvakrat gorele smeti. Okoliški prebivalci se bojijo ponovnega požara ali požiga ter onesnaženja podtalnice, saj zbirni center leži na vodovarstvenem območju, da ne govorim o vizualnem onesnaženju, saj je kup bal z odpadki vsak dan večji. O stanju na smetišču je bilo ministrstvo v lanskem letu večkrat obveščeno, prat tako je Inšpektorat za okolje z odločbo določil, da morajo vse, kar je nastalo na novo, torej odpadke v balah, odstraniti do 1. avgusta lanskega leta. Spoštovani minister, zanima me: Zakaj podjetje kljub odločbi Inšpektorata za okolje in novega interventnega zakona 960 bal še vedno ni odstranilo? Še huje, število bal se je do danes v tem zbirnem centru še povečalo. Če mi danes ne morete odgovoriti na to konkretno vprašanje, vas bi prosil, če mi lahko potem pisno daste odgovore. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Za konkretni primer zdajle res nimam podatkov, bi vam jih, tako kot ste predlagali, poslal pisno. Je pa dejstvo to, kar sem povedal; sam interventni zakon še ni zares zaživel zaradi tega, ker moramo izbrati razpise. Tisto, kar smo odpeljali, je bilo na podlagi spremenjene uredbe. Za ta konkretni primer pa se bom pozanimal, pa vam javim. Je pa to res ravno zaradi tega, ker je bila situacija tako kritična in smo se tudi sami zavedali tega, da so vsi ti objekti požarno ogroženi, pristopili k tem trem korakom. Na žalost se do zdaj na tem področju ni dovolj storilo in smo prišli do situacije, v kateri smo, ki jo zdaj kolikor toliko uspešno rešujemo. Glavni učinek bo, ko se vsi ti razpisi do konca izpeljejo in se izberejo izvajalci, drugo leto pa oziroma v tem letu, ko sprejmemo sistemsko zakonodajo, ki bo začela veljati s 1. 1., pa upam, da se prebivalcem po Sloveniji ne bo treba več bati zaradi takšnih primerov, kot ste ga zdaj omenili.
Hvala lepa, gospod minister. Nadaljujemo z vprašanji. Na vrsti je gospod Primož Siter, ki bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer ter ministru za zdravje gospodu Alešu Šabedru. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica, za besedo. Spoštovana ministra, pozdravljena! Kolegice in kolegi! Povedal ne bom nič novega oziroma nič, česar v zadnjih nekaj tednih ne bi slišali v slovenskih medijih zelo izpostavljeno govoriti naše novinarje. Spregovoril bom o nevzdržni situaciji v slovenskih domovih za ostarele, kjer institucije skrbnikom nudijo osnovne storitve po neki plačljivi tarifi, kar je seveda sramotna praksa, kar je vredno obsojanja, da morajo starejši doplačevati za osnovno storitev, kot je, recimo, tuširanje, kopanje, striženje nohtov in tako naprej. Uporabniki so doslej doplačevali celo za nego, ko so se okužili z eno od okužb in tako naprej in tako naprej. Seznam je dolg. Poleg tega so v domovih za ostarele pri sestavljanju seznamov storitev, ki jih je treba doplačevati, kot pravi ministrica v svojem intervjuju za Večer pred dnevi, zelo kreativni že na tem njihovem naslovu. Takšna doplačevanja seveda so ponižujoča za ljudi, ki so celo življenje prispevali državi, plačevali s svojim delom, trudom, si zaslužijo seveda obravnavo polno dostojnosti in solidarnosti. Nekaj vprašanj imam v zvezi s tem. Glede na to, da so se pri teh vprašanjih angažirale civilne iniciative, posamezniki in skupine, v bistvu povzemam njihovo iniciativo in njihova vprašanja, ki so jih v slovenskih medijih izpostavili: Ali sta ministrstvi seznanjeni s to problematiko v domovih za ostarele? Ali sta ministrstvi v luči opozoril v medijih v tem času že opravili kakšno analizo stanja v domovih za ostarele? V kolikšni meri so sploh te, merljivo torej, tovrstne prakse prisotne? Kje in kakšni so vzroki, kateri so tisti sistemski vzroki, zaradi česar do tovrstnih anomalij prihaja? Kakšne ukrepe za odpravo stanja bosta ministrstvi izvršili in s kakšnim ciljem ter s kakšno časovnico? Treba je poudariti, da gre res za sramotno situacijo, da gre za situacijo, kjer šibko skupino postavljamo na rob, odločamo o njihovi usodi res z nekega gledišča večvrednosti določanja, kaj je dostojno in kaj ni dostojno. Hvala lepa za odgovore.
Hvala lepa. Želi najprej gospa ministrica besedo? Izvolite.
Hvala za besedo in hvala za vprašanje. V zvezi z vašim vprašanjem želim uvodoma pojasniti, da so v obstoječem sistemu institucionalnega varstva osnovne in socialne storitve v domovih za starejše plačljive, zdravstvena oskrba pa se financira iz zdravstvene blagajne. Kako torej v domovih za starejše oblikujejo cene? Podlago za oblikovanje cen storitev predstavljajo stroški storitev v tekočem letu, ki jih je v izračunu cene mogoče upoštevati v okviru omejitev, ki so določene za posamezni element cene na podlagi za to sprejetega Pravilnika o metodologiji za oblikovanje cen socialno varstvenih storitev. Ključni elementi cene so stroški dela, energentov, hrane, amortizacije, investicijskega vzdrževanja in financiranja, v povprečju pa stroški dela predstavljajo 50 % v strukturi cene. Dodatno pa Pravilnik o metodologiji za oblikovanje cen socialno varstvenih storitev omogoča tudi določitev cen za dodaten obseg oskrbe, ki ni predmet standardnega obsega posamezne kategorije oskrbe. Zaračunajo se lahko na podlagi dokumentiranih stroškov pod pogojem, da se uporabnik zanjo odloči prostovoljno in da so opredeljene v dogovoru. Uporabniki v domovih za starejše so glede na njihove potrebe razvrščeni v različne stopnje oskrbe in zdravstvene nege. V okviru teh so upravičeni do vseh storitev, ki so opredeljene v posameznem nivoju oskrbe. Če pa uporabnik želi neko dodano dodatno storitev, se ga zaradi tega ne razvrsti v višjo in lažjo kategorijo oskrbe, ampak mu dom za starejše zaračuna dodatno storitev, kar je za uporabnika ugodneje kot razvrstitev v višji nivo oskrbe. Dodatne storitve so zlasti prinašanje hrane v sobo uporabniku, če to ni zajeto že v vrsti oskrbe, opravljanje storitev čiščenja večkrat na teden kot sicer, pomoč pri osebni higieni in izvajanju dnevnih aktivnosti v večjem obsegu, kot to izhaja iz kategorije oskrbe, v katero je uvrščen uporabnik, spremstvo po nakupih, storitve frizerja, pedikerja itn. O vrstah in cenah dodatnih storitev odloča svet zavoda. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti na cene dodatnih storitev ne daje soglasja. Na področju institucionalnega varstva starejših je treba tudi izboljšati dostopno storitev, kar lahko zagotovimo le s sprejetjem sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi, ki sicer sodi v pristojnost Ministrstva za zdravje. Cilj sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi je torej tudi izboljšanje dostopnosti storitev z oblikovanjem novega stebra socialne varnosti. Zakon, ki bo urejal področje dolgotrajne oskrbe, bo predlagan v obravnavo Državnemu zboru v času trajanja mandata aktualne vlade. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj dobi besedo še gospod minister. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod Siter! Domovi za starejše, ki so v javni mreži, lahko kot del osnovne zdravstvene dejavnosti za svoje oskrbovance izvajajo tudi storitev zdravstvene nege in zdravstvene rehabilitacije. Za kritje stroškov dela zdravstvenih delavcev, ki izvajajo storitve zdravstvene nege in zdravstvene rehabilitacije, se sredstva zagotavljajo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Če pa nekoliko širše pogledamo ta problem, je pa stanje sledeče. Področje zagotavljanja storitve za osebe, ki ne zmorejo več samostojno skrbeti zase, v Sloveniji pravzaprav ni enotno urejeno. Storitve so razdrobljene, osebe s primerljivimi potrebami ne dostopajo nujno tudi do primerljivih pravic, tako zasebni kakor javni izdatki na področju dolgotrajne oskrbe pa se povečujejo. Z namenom ureditve tega področja se pripravlja zakon o dolgotrajni oskrbi, ki bo dolgotrajno oskrbo umestil kot nov steber socialne varnosti. Načrtovane zakonske rešitve naslavljajo aktualno problematiko s ciljem zmanjševanja neenakosti, zmanjšanja administrativne obremenitve, dostopa do primerljivih pravic za primerljive potrebe v vseh okoljih, podpore izvajalcem neformalne oskrbe, zmanjšanja finančnih obremenitev državljanov, ki dolgotrajno oskrbo potrebujejo, pa tudi lokalnih skupnosti. Pri pripravi rešitve obe ministrstvi kontinuirano sodelujeta. Na konkretno tematiko me je opozorilo prejšnji teden Društvo Srebrna nit, s katerimi sem imel tudi sestanek, kjer je bilo kot prioritetno področje med drugimi izpostavljeno tudi področje dolgotrajne oskrbe in nujnost enotne sistemske ureditve tega problema. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Siter, imate zahtevo za dopolnitev?
Najlepša hvala. Srebrna nit so prav gotovo iniciativa, ki so najbolj glasni oziroma najbolj aktivni v tem trenutku na tem področju. Tudi z nami so te stvari osvetlili. Zdaj, bodimo čisto laični; striženje nohtov in lupljenje jabolk in tako naprej ni dodatna, ni plus, ni luksus v oskrbi. Mene bo konkretno zanimalo: Ali bo zakon o dolgotrajni oskrbi pokril tudi to za eno uporabnico ali uporabnika doma za ostarele? Statistike danes so boleče. Od slabih 20 tisoč uporabnikov si lahko le 40 % starejših dom pokrije iz lastnih prihodkov. Vsi ostali se zanašajo na svojce, na družine ali na lokalne skupnosti. Tukaj so številke zelo ne v prid državljankam in državljanom in krivci [[…]]Seveda ne gre s prstom kazati na zaposlene v domovih za ostarele – tukaj imava z ministrico že dolgo debato o kadrovski podhranjenosti, je ne bom zopet pogreval –, ampak na drugi strani je pa problematična ohlapna lastniško-upravljavska struktura v domovih, kjer v svetih zavodov sedijo ljudje iz različnih naslovov, z različnimi motivi in ozadji in željami, zakaj so tam in počnejo te stvari, ki jih počnejo. Zanima me torej naslednje: Kdo določa cenovno vrednotenje? Je to v celoti odvisno od sveta zavoda? Kdo izvaja kontrolo nad postavljanjem teh cen? To ni, kot je rekel gospod minister, enotno urejeno. Kar se kadrovanja tiče: V kolikšni meri je sploh kadrovsko pokrito delo domov za ostarele? Ali je to res tisti izvirni greh za ta problem? To je sistem, v katerem se na eni strani zaračunava 1 evro za striženje nohtov, vstavljanje slušnih aparatov in tako naprej, na drugi strani pa beremo o šestmestnih, ali pa še več, številkah [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima najprej gospa ministrica. Izvolite.
Hvala lepa še za to vprašanje! Kot rečeno, o vrstah in cenah dodatnih storitev odloča svet zavoda. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve dodatnim storitvam oziroma cenam dodatnih storitev ne daje soglasja. Res je, tudi sama sem bila seznanjena, tudi na ministrstvu so se oglasili predstavniki Srebrne niti, tudi nekateri domovi so bili pri postavljanju teh dodatnih storitev in njihovih cen precej kreativni. Za vse primere, ki sem jih zaznala, smo takoj s strani ministrstva poslali urgence in dopise in jih pozvali, da to umaknejo in uredijo v cenikih. Seveda ministrstvo tega soglasja ne daje in tudi tega ne nadzoruje. To je naloga sveta zavoda, bomo pa še enkrat in tudi se povezali s skupnostjo zavoda in tudi Socialno zbornico, ki bo naredila še enkrat pregled stanja in bomo tudi urgirali tako direktorjem in svetom zavoda, da se take anomalije seveda čim prej odpravijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, želite besedo? Izvolite.
Hvala za besedo! Dodal bi, da je priprava zakona o dolgotrajni oskrbi ena izmed ključnih prioritet na ministrstvu, z željo, da se ta problematika tudi sistemsko uredi. Seveda se bom kot minister zavzemal, da bo ta zakon v čim krajšem času tudi pripravljen in da bo problem sistemsko tudi urejen. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Siter, imate postopkovni predlog.
Hvala lepa za odgovora! Velik problem imam s tem, da se dodatno zaračunava osnovne storitve v domovih za ostarele. S terena poročajo o tem, recimo, da v enem mesecu uporabnik prejme lahko le omejeno število, recimo, plenic, posteljnine in ko enkrat preseže ta določen normativ, mora odpreti denarnico. V osnovi me zanima: Kakšen je argument, da kot skupnost nismo sposobni zagotoviti toliko plenic, da človek normalno lahko biva in uživa v dostojni starosti, človeško in normalno? Glavni atribut socialne države je, da poskrbi za svoje najšibkejše člene. Najšibkejši člen starostniki so in če potrebujejo posebno obravnavo, je dolžnost socialne države, je dolžnost civilizirane družbe, da stopi skupaj in jim to omogoči. Starejši državljanke in državljani so s svojim delom pa s časom in finančnim prispevkom in trudom in znanjem vložili, da se sploh ta socialna država, v kateri lahko vsi sorazmerno normalno uživamo, sploh ustvari, da lahko sploh normalno funkcionira. Tukaj je ključen del socialne države skrb za prav te deležnike – polne storitve, ki jih ta sistem omogoča za njih, in uživanje v teh vsebinah v celoti. Zato predlagam v luči tega, pozdravljam seveda, da se na ministrstvih pripravlja omenjeni zakon, ampak predlagam pospešitev procesa, predlagam odprto diskusijo z različnimi deležniki tudi na naslednji seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tudi o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Sedaj bo naslednje vprašanje postavil mag. Andrej Rajh, in sicer ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek ter ministru za okolje in prostor gospodu Simonu Zajcu.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister za okolje gospod Zajc, cenjena ministrica gospa Bratušek! Moje vprašanje se nanaša na področje, v katerem sem 15 let deloval, preden sem postal poslanec, to je področje energetike. Slovenija se bo v naslednjih 30 letih soočila z dvema ključnima izzivoma: kako nadomestiti 60 % proizvodnih virov, ki se bodo iztrošili, dotrajali in kako zagotoviti dodatne vire električne energije. Vemo, da kot družba želimo postati energetsko neodvisni, da želimo postati brezogljični. Sam sem na primer predlagal, da na strehi vojaških objektov, razširjenih po Sloveniji, namestimo fotovoltaične celice. V tej luči pa me tudi zanima: Kaj se dogaja z reko Muro, za katero je leta 2005 bila izdana uredba o koncesiji, naknadno so bili pa vzpostavljeni različni okoljevarstveni režimi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima besedo gospa ministrica. Izvolite.
Najlepša hvala. V zadnjem času se veliko govori o hidroelektrarnah ali hidroelektrarni na Muri. Rada bi najprej zelo jasno povedala, ker se je pač večkrat špekuliralo o tem, kako sem sama osebno zagovornica energetskega lobija in ne vem kaj še vse, da temu seveda ni tako. Da sem pa kot ministrica za infrastrukturo, zadolžena tudi za energetiko, dolžna opozoriti Vlado, preden se odloči, kaj bo naredila, kakšne posledice določena odločitev ima. Vesela sem, da sva se z ministrom Zajcem prejšnji teden dogovorila, da bomo dali na papir vse posledice oziroma posledice vseh variant, s katerimi se na Ministrstvu za okolje in prostor v povezavi z reko Muro ukvarjajo in na nek način bo Vlada imela možnost se odločati o različnih vprašanjih – o tem bo verjetno povedal minister Zajc –, ampak bo tudi vedela, kaj to pomeni. Enako bi želela opozoriti tudi cilji do leta 2020 – to je 25 % obnovljivih virov energije v končni bruto uporabi energije – na žalost v naši državi ne bodo doseženi. In prav s tem gradivom seznanjam Vlado, upam čim prej. Skratka, ko sprejemamo odločitve o energetskem sistemu, za katerega je treba povedati, da je dober in nekaj več bom potem o tem govorila tudi pri vprašanju o energetskem konceptu, moramo imeti na mizi tudi dolgoročne posledice, ki jih takšne odločitve prinašajo. Nismo proti temu, da se na Muri ne gradi hidroelektrarn, če bomo imeli na mizi okoljsko poročilo, da se hidroelektrarn na naši reki zaradi okoljskih razmer ne da graditi.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Na našem ministrstvu že od januarja 2012 dalje teče postopek priprave državnega prostorskega načrta za hidroelektrarno Hrstje-Mota na Muri. Sedaj je že dalj časa v fazi študije variant in okoljskega poročila pred javno razgrnitvijo. Naše ministrstvo je februarja 2019 izdalo pozitivno mnenje o ustreznosti okoljskega poročila, v katerem pa je v zaključku navedeno, da je plan nesprejemljiv, ker izkazuje bistvene vplive na okolje. Na podlagi tega zaključka smo tudi pripravili več gradiv, ki so trenutno še v medresorskem usklajevanju. Ta gradiva usklajujemo. Eno od teh gradiv je priprava sklepa Vlade Republike Slovenije o zaustavitvi postopka priprave državnega prostorskega načrta za območje hidroelektrarne Hrastje-Mota na Muri. To je zdaj plan A, ki ga mi predlagamo, kar pomeni, da bi se na podlagi zaključka tega okoljskega poročila Vlada že sedaj odločila, da državni prostorski načrt ustavi. Druga verjetnost, plan B, pa je, da se s tem postopkom nadaljuje, kar pomeni, da sledijo akcije, kot jih bom zdaj navedel. Najprej sledi javna razporeditev študij variant in okoljskega poročila, potem sledi pridobitev odločbe o nesprejemljivosti plana, dopolnitev gradiv s preciznimi izravnalnimi in nadomestnimi ukrepi. Na podlagi preučitve vseh potrebnih ukrepov se bosta potem investitor in pobudnik odločila, ali bosta predlagala začetek postopka prevlade javnega interesa. Ta postopek priprave se bi nadaljeval, če bi postopek prevlade zaključil v prid energetike in ne okolja. Zdaj smo v fazi usklajevanja tega gradiva. Vlada se bo potem na podlagi pripravljenih gradiv odločila, ali gre v to, da se na podlagi zaključka okoljskega poročila že zdaj odloči, da se državni prostorski načrt zaključi ,ali pa bo pustila, da se postopek izpelje do konca in se potem vidi, ali bo ta postopek pripeljal do tega, da ni mogoče odločiti v prid interesa oziroma prevlade interesa energetike do okolja. V zadnjem času smo te naše aktivnosti za uskladitev gradiva povečali in pričakujem, da bomo to gradivo kmalu uskladili do te mere, da ga bo Vlada obravnavala.
Hvala, gospod minister. Nadaljujemo z vprašanji. Naslednjega bo postavil gospod Franc Breznik, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport doktorju Jerneju Pikalu. Izvolite.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister! Že na eni izmed izrednih sej sem – ko sem vašo kolegico ministrico spraševal o prekvalifikacijah ljudi, ki so na borzi, o denarju, ki gre za prekvalifikacije, tudi o sumih storitve nekaterih, lahko rečemo, že kaznivih dejanj na tem področju – napovedal nekako vprašanje za vas glede vajeništva. Kot veste, skozi celo poslansko obdobje govorim o praksah glede vajeništva nekoč in danes – tudi na tem področju še bivše države, sedaj tudi Slovenije – in o praksi, kako vajeništvo deluje na območju Avstrije, kjer sem deloval, ne nazadnje tudi Bavarske, kjer je izredno ukoreninjen in ima dolgo tradicijo. Govoril sem tudi o tem, da v Avstriji velja pregovor, da so vajenci tudi bolj podjetni od akademikov, in da se v Avstriji več kot 30 % mladih odloča za vpis v vajeništvo, za opravljanje vajeništva in da skozi vseživljenjsko učenje dosega Avstrija, ne nazadnje tudi Bavarska, tudi Italija, izredne vrhunske rezultate na tem področju. Govorim seveda o primeru, da relativno mladi hitro spoznajo bodoči poklic, relativno pridejo hitro na trg, kot ugotavljajo tudi v prvem elevacijskem poročilu o poskusnem izvajanju vajeništva – to je poročilo, ki ste ga dobili na mizo, lahko rečemo, pred kratkim –, tudi slovenska podjetja. Ne nazadnje, slovensko gospodarstvo potrebuje v tej gospodarski rasti približno 30 tisoč ljudi na različnih poklicih. Gospod minister, sprašujem vas: Kdaj boste uvedli popoln sistem vajeništva in ne samo v štirih poklicnih skupinah? Kdaj ga boste razširili in na katere poklice? Ali boste to izvedli tudi v poklicih prihodnosti, kot so področje mehatronike, bionike, nanotehnologij, ne nazadnje tudi domače umetnostne obrti – poklici, ki izumirajo – in tako naprej? Mislim, da vtis ali pa tudi identiteta Slovenije se šteje tudi v slovenskih proizvodih, produktih, katere lahko slovenski vajenci, kasneje mojstri, odtehtajo ali pa postavijo tudi slovensko proizvodno identiteto, ki je nujno potrebna za Slovenijo, za prihodnost Slovenije. Torej, spoštovani minister: Kako je z vajeništvom? Kako bo sledilo po tem prvem projektnem delu? Kako se bo sledilo cilju vajeništva, da implementiramo popoln sistem vajeništva, kot ga poznajo primerljive države okrog nas? Najlepša hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, ter seveda hvala lepa za vprašanje. Prav imate. Če greva najprej na ta sistemski nivo. Leta 2017 je bil nazadnje spremenjen Zakon o vajeništvu in danes, čeprav prva generacija še ni zaključila in bo čez eno leto prva generacija šele zaključila in takrat bomo lahko zares delali evalvacijo, kako dobro deluje in kako ne. Ampak, če mene vprašate, imam zelo podoben občutek kot vi – torej, ne gre najbolje. Na čem to baziram? To baziram na tem, da imamo trenutno – mislim, da jih je bilo v 1. letniku 80, za drugo leto se nekako obeta oziroma obeta se, da jih bo 200, ampak v generaciji 20 tisoč, kakor je po navadi ena generacija, je seveda to zelo, zelo, zelo, malo. Iz tega se lahko vprašamo samo po treh vzrokih, verjetno jih je lahko več, ampak jaz nekako vidim tri; ali imamo problem pri promociji poklicev – in pod promocijo štejem sodelovanje z delovnimi organizacijami, z gospodarstvom, šolstvom, tudi centrom za poklicno izobraževanje –, skratka v tem štirikotniku nekje se zadeva ustavlja, če govorimo o promociji. Drugo, kjer se nam lahko ustavlja, je vprašanje izvedbe. Torej, da na tej izvedbeni ravni, tu pa govorimo o tem, kakšen je status vajencev – in mislim, da ste me o tem tudi spraševati, kakšen je status vajencev –, da ni tak, kot bi moral biti in zaradi tega ta vajeniški sistem, kot ga imamo trenutno, ni atraktiven dovolj in to je eden od razlogov. Tretji, kar pa upam, glede na to, da je zakonodaja iz leta 2017, pa res upam, da ni problem v zakonodaji, zato da imamo tako malo – in zanalašč rečem malo – vajencev. Tisto, kar počnemo trenutno na ministrstvu glede vajeništva. Mi nekih formalnih pobud za spremembo Zakona o vajeništvu nimamo. Trenutno formalnih pobud ni. So pobude, ki prihajajo z raznoraznih koncev, ampak od socialnih partnerjev, ki so sicer sodelovali pri zakonodaji, ni bilo. Torej se moramo osredotočiti predvsem na promocijo, osredotočiti se pa moramo, in tu pa spet imate prav, na več sodelovanja z industrijo, obrtjo in tudi s poklici prihodnosti. Center za poklicno izobraževanje razvija nove vajeniške programe. Katerokoli od podjetij pride k nam, mu rečemo in tudi mi jih povežemo s Centrom za poklicno izobraževanje, zato da bi razvili več vajeniških programov in tudi nekateri od teh programov, ki ste jih omenjali, se sedaj razvijajo, tako da bodo lahko zelo hitro zaživeli. Tule tudi deliva mnenje. To je najhitrejši način, torej vajeniški način izobraževanja je najhitrejši način povezave delodajalca z bodočim delavcem in predvsem služi delodajalcu v tem smislu, da spozna, koga ima in ga seveda, če je primeren, lahko potem zelo hitro vključi v delovni proces. Torej, če samo sumiram na treh ravneh: na izvedbi, na promociji in če bo kasneje potrebno, na zakonodaji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Breznik, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala. Gospod minister, mi smo v prejšnjem mandatu, pod prejšnjo ministrico, dvakrat vložili zakon o tako imenovani spremembi zakona o poklicem izobraževanju, v katerem je tudi dualni šolski sistem, v okviru tega tudi vajeništvo. Moram priznati, da še preden so bile tiste zadnje volitve, sem se ukvarjal skoraj več kot leto dni samo z bavarskim modelom vajeništva, avstrijskega sem poznal. Še ko sem deloval pri Siemensu, sem pri tistem oddelku za avtomatizacijo, kjer smo postavljali, lahko rečem, že pametna skladišča proizvodnje 4.0, sem imel tudi v svojem oddelku nekaj mladih vajencev iz ene izmed šol, katerim sem bil takrat mentor. Zaradi tega sem ta njihov model, lahko rečem vsaj na enem področju, prepoznal. Lahko kar povem, dr. Anton Jurjgec, ki je bil eden izmed vodilnih strokovnjakov v nemškem BMW, mi je podal celo vrsto predlogov tudi iz tega bavarskega modela vajeništva. Lahko vam kot primer povem, da samo podjetje BMW izobražuje za približno 34 ali 38 vajeniških poklicev. Ravno s teh novih področij, kjer se, recimo, vajence izobražuje tudi za serviserje robotov, humaniziranih robotov, ne nazadnje tudi v predelavi kovin, na različnih področjih laserskega razreza in tako naprej. Torej zasledujem cilj: Ali ste pripravljeni poslušati Slovensko demokratko stranko? Ali ste pripravljeni stopiti nasproti, zato da implementiramo popoln sistem s predlogom, ki smo ga imeli pripravljenega v letih 2014, 2015, 2016, ne nazadnje tudi 2017, da skupaj najdemo cilj in da skupaj s socialnimi partnerji v tem trikotniku začnemo z resno promocijo teh poklicev, da ljudem povemo tudi, da nekdo, ki nastopi kot vajenec, lahko pride tudi do doktorata znanosti in da je to lahko izredno dober primer slovenske učinkovitosti in boljšega poslovnega okolja? Prosil bi še za dopolnitev odgovora tudi glede te moje [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Da bo čisto jasno, nikoli nismo nikogar a priori zavračali. Da bi jaz poznal natančno vaš predlog, moram reči, da ga ne poznam, kar pa ne pomeni, da ni prav, da ga skupaj pregledamo. Midva oba veva, da so ključne za delovanje vajeništva tako pri bavarskem kot pri avstrijskem modelu tri stvari: zbornice, sindikati, šole. Če ti trije ne delajo skupaj v neki sinergiji, potem pač to vajeništvo ne funkcionira. Pomemben je tudi status; torej, ali je to šolajoči, ali je to delavec, ali je to karkoli. Vemo tudi, da zaradi mednarodnopravne zakonodaje je vprašanje zaščite predvsem mladoletnih delavcev in tako naprej. Tako tisto, kar tudi ti modeli poznajo – pa sem še malo gledal tudi še kak drug model izven tega švicarsko-avstrijsko-bavarskega –, je na primer tudi, da obstajajo tudi davčne spodbude za podjetja, ki izvajajo vajeništvo oziroma, lahko rečemo, davčni penali v Združenem kraljestvu za one, ki ne izvajajo vajeništva nad neko določeno velikostjo podjetja. To so te spremembe, ki jih lahko skupaj pogledamo in potem gremo v to smer. Hvala.
Hvala lepa. Imate besedo za postopkovni predlog? Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, izrabil bi postopkovni predlog, da bi o tem morda odprli resno razpravo. Mislim, da je zadeva pomembna. Ne nazadnje, če pogledam tudi odzive, torej tega prvega evalvacijskega poročila, ki ga imate na mizi. Gospod minister, kot veste, podjetja pozdravljajo vajeništvo, zato je tak tudi naslov tega evalvacijskega poročila. Še naprej delajte to, pa je napisal eden izmed vajencev, ki je ravno v tem sistemu. Seveda pa mislim, da si skupaj moramo prizadevati za promocijo teh poklicev, da v te poklice ne odhajajo ljudje, ki bi morda bili manj sposobni, ampak gre za ljudi, ki imajo izredne praktične lastnosti, morda tudi rokodelske sposobnosti, in da tudi ti ljudje skozi svoje vseživljenjsko učenje, kot mi je nekoč dejal bivši predsednik uprave BMW, ki je ob enem izmed mojih obiskoval dejal: »V to podjetje sem prišel kot vajenec, postal sem mojster, odšel sem v razvojni oddelek BMW in ob delu sem doštudiral na tehnični fakulteti, ne nazadnje nadaljeval študij in doktoriral iz razvoja BMW V8 motorjev v preteklosti. Po tem doktoratu sem ne nazadnje končal tudi MBA študij v Ameriki in danes po tolikih letih svoje kariere sem postal predsednik uprave BMW.« Mislim, da mladim ljudem moramo vsi skupaj predstavljati vrhunske uspešne zgodbe in te zgodbe so lahko preslikava tem ljudem, da si postavijo neke nove cilje. Mislim, da vajeništvo lahko gledamo skozi tudi prekvalifikacijo, spoštovani gospod minister. V našem modelu imamo tudi ta del, da se ljudem, ki imajo morda splošno izobrazbo višje-, visokošolsko ali pa celo 1., 2. ali pa 3. bolonjske stopnje, zaradi nezaposljivosti da možnost, da si izberejo tudi nov poklic in da preidejo nazaj v vajeniški sistem. Ne nazadnje, kaj to pomeni? V okviru vajeništva se v tistem trenutku izobrazijo še za en poklic, zaradi svoje neformalno visoke izobrazbe pa lahko potem iz tega poklica s svojimi drugimi specifičnimi znanji morda iztržijo, da nekoč postanejo morda celo veliki podjetniki na neki tržni niši. Torej obstaja nešteto možnosti, kjer se Slovenija mora prilagoditi in mora postati konkurenčna. Z nastankom te države, glejte, smo želeli odpraviti tudi številne monopole. Mislim, da tudi monopol na tem področju moramo vsaj delno odpraviti in začeti sodelovati. Če bo Slovenija kot mala država [[…]]njena največja prednost je ravno hitro sledenje spremembam na trgu in pri vseh tehnoloških spremembah, ki se v tem trenutku dogajajo v svetu, ne nazadnje tudi v naših okolici, moramo postati tudi konkurenčni na tem področju. Mislim, kolegi in kolegice, da boste jutri pri glasovanja to podprli. Želim si konkretnega, realnega sodelovanja, za slabe rezultate, minister, ne štejem vas, ne krivim vas, niste vi krivi, kot ste sami ugotovili, ampak želim si enega resnega, trajnega sodelovanja na tem področju. Mislim, da gre za pomembno temo in pomembno področje in pomembno stvar prihodnosti te države. Najlepša hvala pa vseeno za odgovor [[izklop mikrofona]]
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila 2019, v okviru glasovanj. Poslanec Jani Ivanuša bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za javno upravo Rudiju Medvedu. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Gospod podpredsednik, moram vas zopet opozoriti, sem Ivánuša, nisem Ivanušá, naj vam to malo ostane v spominu. Gospod minister, za vas pa imam eno vprašanje glede javnega sektorja. Kakovost javne uprave in zadovoljstvo državljanov vplivata na uspešnost celotne države, zato si moramo prizadevati, da bi bile javne storitve čim bolj dostopne, kakovostne, enostavne in prijazne za uporabnike. Na Ministrstvu za javno upravo ste v januarju 2018 sestavili projekt merjenja zadovoljstva uporabnikov javnih storitev. Pilotni projekt merjenja zadovoljstva strank na upravnih organih je potekal med 17. januarjem in 30. junijem 2018. V dvanajstih upravnih organih, kjer je potekal projekt, ste s strani strank prejeli izpolnjenih 6 tisoč 500 anket. Iz analize merjenja zadovoljstva izhaja, da so stranke v večini zadovoljne z organi, kjer opravljajo javne storitve. Povprečna ocena – od 1 do 5 so bile merjene –, se giblje okoli 4,5. Preko 90 % strank je tistih, ki so bile zadovoljne in zelo zadovoljne. Glede na te podatke imamo torej najboljši javni sektor na svetu. Osebno sem mnenja, da ima javni sektor še kar nekaj rezerve, predvsem pri dostopnosti do strank. Kar nekaj organov, tudi Ministrstvo za javno upravo pa sodišča, imajo uradne ure le ob ponedeljkih in petkih od 9. do 12. ure ter ob sredah od 9. do 12. ure in od 14. do 16. ure. Torej Slovenec, ki dela vsak dan od 8. do 16. ure, ne more uporabljati vaših storitev. Ljudje si morajo dejansko vzeti dopust, da lahko uredijo svoje osebne zadeve pri državnih organih, in to ni prav. Da ne govorim, kaj je šele z obiskom pri zdravnikih specialistih, ampak to je že druga zgodba. Ministrstvo za javno upravo opravlja med drugim tudi naloge na področju sistemskega urejanja organiziranosti in delovanja javnega sektorja. Zanima me: Ali so uradne ure obvezne? Ali je ministrstvo kdaj razmišljajo o ukinitvi uradnih ur oziroma o izenačitvi uradnih ur s poslovnim časom? Najhuje, kar lahko, državljan sliši ob klicu ali obisku državnega organa, je, da danes pa ni uradnih ur, pa ravno danes ste morali priti. Še en problem pa je telefonska odzivnost – vsak javni uslužbenec ima svoj telefon. Če želimo biti servis za naše državljane in državljanke, zakaj potem javno ne objavimo vseh telefonskih številk, namesto tega pa tratimo čas s telefonskimi odzivniki, povezavami od ene do druge referentke. S tem vsi izgubljamo čas; tako državni kot javni uslužbenci. Če ima lahko predsednica ameriškega davčnega sodišča na spletni strani objavljeno telefonsko številko, ne vidim razlogov, zakaj bi bilo to pri slovenskih javnih uslužbencih nemogoče. Ali bi bilo mogoče objaviti vse telefonske številke in naslove elektronske pošte javnih uslužbencev in poleg osebnega imena in delovnega mesta pripisati še področja, ki jih posamezni uslužbenec pokriva? Hvala lepa.
Minister, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Veseli me, gospod poslanec, da poznate izsledke te raziskave, ki jo lahko jemljemo kot reprezentativno, saj 6 tisoč 500 odgovorov, ocen o delu javnega sektorja le ni tako malo. Mislim, da na nek način tudi ovrže pavšalne kritike, kako je naš javni sektor ali pa v tem primeru javna uprava neka parazitska tvorba, ki nič ne dela in živi na račun davkoplačevalcev. Kar zadeva uradne ure in delovni čas; kot veste, upravne enote kot obraz te države, prvi stik državljanov in državljank s to državo, imajo delovni čas in uradne ure praktično izenačen. Minimalna so odstopanja. Nekatere upravne enote, bom dal za primer ljubljansko, predvsem v tem zadnjem obdobju leta ali dveh, delajo preko delovnega časa, preko poslovnega časa in torej lahko rečemo, da imajo neuradne ure, ker tiste uradne ure niso predpisane, pa vendarle delajo preko tega delovnega časa, ker so pač vrste. Sicer v javnem sektorju ne beležimo takšnih vrst kot pri zdravnikih specialistih, kot ste jih omenili, pa vendarle. Kar zadeva državne organe, zdaj omenjate ministrstva, tu je situacija sicer malce drugačna. Ministrstva, v celoti gledano, imajo pri opravljanju svojega dela relativno malo tega neposrednega stika z državljani, več ga imajo seveda najrazličnejši organi, ki delujejo na terenu v sestavi teh ministrstev. Ne trdim, da so vsepovsod uradne ure pisane na kožo tistim, zaradi katerih mi tam smo. Na ministrstvih morda niti ni potrebe, da bi jih ne vem kako širili, je pa res, da je pa vredno pogledati na teren, tam, kjer državni organi, najrazličnejši, opravljajo storitve za državljane in državljanke. Tudi kar zadeva objavo telefonskih številk, kot pravite in elektronskih naslov, mislim, da ni problem v objavi telefonskih številk. Ali bomo imeli zaradi tega boljše storitve, glede na to, da pravite, da včasih še uslužbenci med seboj preusmerjajo ljudi od enega do drugega, kako bo potem šele državljan se znašel v tem naboru številk in poklical pravo osebo. Mislim, da če niso ustrezne, za Ministrstvo za javno upravo lahko govorim, da tovrstnih pritožb, da smo nedostopni, nimam. Če jih imate vi, bomo seveda resno pogledali, kaj se da tukaj spremeniti, sicer pa splošne številke, ki napotijo državljana k ustreznemu uslužbencu, mislim, da čisto v redu funkcionirajo, vsaj tako kaže praksa. Ni na odmet – in ne trdim, da imamo najboljšo javno upravo na svetu, ne glede na to raziskavo, absolutno ne, in seveda, da so rezerve. Bi pa opozoril, ko govoriva o dostopnosti, še na en drug vidik, za katerega mislim, da je pomembnejši od tega. To je, da smo mi v minulih letih pravzaprav odtegnili dostopnost številnih storitev državljanom in državljankam po Sloveniji. Ne govorim zdaj v krogu znotraj ljubljanskega obroča, ampak ta država je v preteklem obdobju ukinila vrsto najrazličnejših pisarn, uradov, državnih organov in jih selila v večja mesta in tukaj imamo neenakopravne državljane, lahko rečemo, kar zadeva dostop do storitev te države, prvorazredne in drugorazredne državljane. Tu vidim en velik problem in sam sem bil nekoč – in tudi danes sem – proti tovrstni centralizaciji in odtegovanju storitev te države državljanom in državljankam. Še več, sam sem ustavil ukinjanje krajevnih uradov upravnih enot. To je v moji pristojnosti. Še celo odprli bomo kakšnega. Zdaj gledamo, kje bi bile te možnosti, sem pa seveda tudi proti temu, kar se je dogajalo z najrazličnejšimi drugimi uradi, na primer, samo davčni urad lahko omenim, kakšen revolt je bil v Sloveniji, ko so se zapirali davčni uradi.
Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev zahteve. Izvolite.
Spoštovani prisotni, gospod minister! Niti slučajno nisem grajal javnega sektorja, to ste vi malo pograjali, ampak dobro, to je bilo v vaši pristojnosti, to je pač bilo iz vaših ust. Jaz sem samo pravil, da pač stvar ni dostopna. Lahko bi bila malo bolj dostopna do vseh. O čemer ste pa sedaj govorili na koncu, pa ste govorili čisto o centralizaciji Slovenije, kaj se pa dejansko dogaja. Prihajam iz Ormoža. Vse je šlo iz Ormoža ven, od Fursa, Geodetske uprave in tako dalje. Zelo mi je žal, ampak če se kaj dela na tem, da se vse skupaj malo [[…]]Govorimo pred volitvami vsi o decentralizaciji, nazadnje pa se dogaja centralizacija. To je malo štosno, ampak dobro. Vseeno bom še eno vprašanje postavil k dopolnitvi. V aprilu 2018 so stopile v veljavo spremembe Uredbe o upravnem poslovanju. Na ugotavljanje zadovoljstva strank v organih državne uprave se nanaša 16. člen uredbe, ki določa, »Organi državne uprave, ki poslujejo s strankami, ugotavljajo zadovoljstvo strank glede poslovanja z njimi najmanj vsake dve leti na podlagi metodologije, ki jo objavi minister na spletnih straneh ministrstva, pristojnega za upravo.« Na spletni strani ministrstva so objavljeni rezultati letnega ugotavljanja zadovoljstva v upravnih enotah. Zanima me: Ali tudi drugi organi državne uprave izvajajo ugotavljanja zadovoljstva strank? Ali to izvajajo samostojno ali to izvaja ministrstvo? Hvala lepa za odgovor.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Kar se tiče centralizacije in decentralizacije sva seveda popolnoma istih misli. To sem povedal že tudi v prejšnjem odgovoru. Centralizacijo bom grajal vselej in decentralizacijo zagovarjal. To smo na Ministrstvu za javno upravo začeli početi že pred volilno kampanjo in bomo počeli tudi v prihodnje. Kar zadeva izvajanje teh anket oziroma ugotavljanja zadovoljstva. Ministrstvo za javno upravo pač to izvaja v okviru samega ministrstva in upravnih enot, ki sodijo v njegovo pristojnost. Ta raziskava, ki je bila opravljena lansko leto, je bila svoj projekt in je zajemala več organov državne uprave. Seveda je pa na posameznih ministrstvih, da sama ugotavljajo zadovoljstvo oziroma nezadovoljstvo državljank in državljanov s storitvami, ki jih opravljajo. Torej, ne opravlja teh anket za posamezna ministrstva potem Ministrstva za javno upravo. To je pač dolžnost in mislim, da je tudi interes vsakega ministrstva, da te raziskave opravlja in da pač ima vpogled v to, kako so državljani in državljanke zadovoljni s storitvami posameznega organa oziroma ministrstva.
Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Se še enkrat oglašam. Zadeva je zanimiva. Se tiče tudi javnega sektorja, ki je količinsko 170 tisoč ljudi v državi. Tiče se tudi vseh naših državljank in državljanov. Pa vseeno mislim, da je prav, da če pride do možnosti, da opravimo širšo razpravo okoli tega, pa predlagam, da se to na naslednji seji tudi opravi. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila, v okviru glasovanj. Poslanec Zvonko Černač bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej ministru Počivalšku, na katerega naslavljam vprašanje v zvezi s Kobilarno Lipica. Pred četrt stoletja, točneje leta 1996, je bil sprejet Zakon o Kobilarni Lipica. Z njim je država prepoznala pomembnost kobilarne, ki nosi letnico 1580, območje pa z namenom zaščite in razvoja na nek način podržavila. Z zakonom je bilo območje, ki obsega nekaj čez 300 hektarov površin kultivirane kraške krajine, skupaj s stavbno in umetnostno dediščino in čredo konj lipicanske pasme, razglašeno za kulturni spomenik izjemnega pomena za Republiko Slovenijo. Za upravljanje pa je bil ustanovljen javni zavod. Glede na različne dejavnosti, ki se opravljajo v okviru Kobilarne Lipica, se je taka organizacijska oblika sčasoma pokazala za neprimerno, zato je bilo z novim zakonom, ki je bil sprejet pred dobrim letom dni, upravljanje in gospodarjenje poverjeno gospodarski družbi, ki je v lasti Republike Slovenije. Kobilarna Lipica torej predstavlja pomemben del naše kulturno zgodovinske dediščine, zato je javnost upravičeno zaskrbljena, ko bere o pogrizenih lipicancih in sklepu vlade Marjana Šarca z dne 28. marca letos, ki govori o tem, da je bila odobrena brezplačna odtujitev 95 lipicancev v letošnjem letu. V utemeljitvi je navedeno, da konji nimajo nobene knjigovodske vrednosti, pri tistih, ki so stari manj kot deset let oziroma nekateri celo manj kot pet let in se podarjajo, pa je zapisano še, da zaradi bolezenskih stanj in trajnih poškodb nimajo prodajne vrednosti. Zanima me torej: Kakšna je vizija razvoja Kobilarne Lipica? Še posebej glede na to, da je bil sedanji minister minister tudi takrat, ko se je pred dobrim letom dni ta zakon sprejel. Zanima me: Zakaj je Vlada odobrila neodplačno odtujitev 95 lipicancev? Za 47 lipicancev je napisano, da so že v reji, torej se bodo podarjali rejcem. Kako se bo podarilo ostalih 48 lipicancev? Po kakšnih kriterijih? Ali je ta letni načrt razpolaganja z lipicanci obravnaval strokovni svet koncesionarja in kdaj? Kakšno mnenje je v zvezi s tem zavzel? Ali je ta neodplačna odtujitev 95 lipicancev usklajena s petletnim načrtom upravljanja spomeniškega območja? Kaj je v tem načrtu navedeno, kar se tega dela tiče za naslednja leta? Torej: Ali se tudi v naslednjih letih na enak način kot letos predvidevajo množične neodplačne odtujitve dela naše kulturne in zgodovinske dediščine?
Gospod minister, imate besedo. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec gospod Zvonko Černač, hvala za vprašanje. Kobilarna Lipica je visoka prioriteta za naše ministrstvo z vidika ustrezne reje in vzreje lipicanskih konj, varovanja kulturne dediščine, svetovno znane turistične atrakcije, na podlagi katere je mogoče graditi nadaljnji razvoj destinacije. Pripadnost Kobilarni Lipica smo na mojem ministrstvu že izkazovali s sofinanciranjem investicij v kulturno dediščino; v preteklem obdobju skoraj 8 milijonov evrov za izboljšanje pogojev za rejo, vzrejo in šolanje lipicanskih konj, za izboljšanje stanja kulturne dediščine. Naš namen je učinkovitejše upravljanje območja Kobilarne Lipica in boljše izkoriščanje potencialov območja za nadaljnji razvoj. Zato smo v letu 2018 prejeli tudi nov Zakon o Kobilarni Lipica, ki je vpeljal tudi novo organiziranost. Učinke lahko presojamo šele čez določeno časovno obdobje in na spremembe se moramo vsi najprej tudi navaditi. Spremembe, ki pa so bile uvedene, so pa naslednje: spremenjen koncept dela s povezovanjem stroke s področja konjereje in konjeništva, sistem organiziranega in strokovno zastavljenega treninga konj, prenovljena predstava s konji in oblikovanje novega produkta Postanite šepetalec konjem, večje možnosti za finančno stimuliranje kompetentnih kadrov in razvoj na področju vzpostavitve genetske banke in osemenjevalnega centra. Rezultati se kažejo v povečanem številu obiskovalcev, v letu 2018 je bilo največje v zadnjih 20 letih, in v rasti prihodkov. Kobilarna Lipica, v tem primeru je to koncesionar, mora v skladu z zakonom pripraviti letni načrt razpolaganja s konji, pripravili so letni načrt za leto 2019 – trenutno je v lasti Republike Slovenije 406 konj iz kobilarne. Kobilarna neposredno skrbi za 354 konj, 32 je plemenskih žrebcev, 77 plemenskih kobil, 83 konj naraščaja do 4 leta starosti, 30 žrebet letnika 2018 in 132 ostalih konj. V pogodbeni reji, zunaj pri rejcih, je v lasti Lipice še 52 konj, 51 konjev in en plemenski žrebec. Letni načrt razpolaganja s konji predvideva izvedbo prenosa lastninske pravice za 151 konj. Za 95 konj, pri katerih je ocenjena prodajna vrednost nič, in za 56 konj, ki imajo določeno prodajno vrednost od 200 do 5 tisoč evrov, je predvidena prodaja. Predvideno odtujitev oziroma prodajo izvede kobilarna v imenu in za račun Republike Slovenije, pri čemer predstavljajo prihodki iz tega naslova namenske prihodke lastnika. Po oceni iz letnega načrta bo ta prihodek dobrih 120 tisoč evrov. S tem ravnanjem se tudi zagotavlja optimizacija stroškov oskrbe konj in omogoča kapaciteta za nove generacije konj. Prenos lastništva bo v večini izveden pri obstoječih rejnikih. Tisti konji, ki so primerni za terapevtske namene, se bodo za to tudi uporabili. Želim si, da bi z dobrim delom in začrtanim razvojem v Kobilarni Lipica nadaljevali in še naprej povečevali mednarodno prepoznavnost, ugled in turistično privlačnost te destinacije in Slovenije kot celote. Povedati pa moram še enkrat, da s tem transferom 150 konj zagotavljamo prostor za nove živali. Prej sem povedal, da imamo v Lipici skoraj 80 kobil, da v letih nazaj gledano smo imeli na leto komaj 20 žrebet – letno, v zadnjih 2 letih smo to pripeljali do 30. Mi moramo čredo pomladiti in vsako leto si želim, da bodo osemenjene vse kobile, da bomo imeli veliko več žrebet, kot jih imamo zdaj, in da bomo s tem transferom naredili pač prostor za mlade živali. Tukaj gre za konje, ki so starejši. Če govorimo o ekonomiji, mora vsak na nek način – del teh konjev bomo uporabili tudi za turistično ježo, ostali del pa bo narejen v tem kontekstu, da bo prostor za nove živali.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Nekaj odgovorov nisem dobil, tako da bi že od začetka ponovil in bi prosil tudi za tistega, ki je bistven – za moje pojme: Kakšna je vizija Lipice za naprej? Ali se bo tisti del, ki upravlja s turističnim delom, kjer je dopuščeno, da se delno privatizira vstop do 50 minus 1 delnico s strani zasebnega kapitala, izkoristil ali se ne bo? Kakšna je vizija razvoja turističnega dela? Kakšna je vizija razvoja konjerejskega dela? Ali je ta 5-letna vizija bila že sprejeta ali ne? Ker po zakonu bi morala biti do 3. marca letos. Ali je ta prodaja usklajena s to vizijo? Nisem problematiziral, spoštovani minister, 56 konj, ki se prodajajo. Sem pa problematiziral 95 lipicancev, ki se podarjajo, ker ne morem pristati na to, da so brez vrednosti. Marsikatera stvar v bilancah države knjigovodstvo nima nobene vrednosti, pa se jo vseeno proda. Tudi ti lipicanci imajo vrednost, če ne druge, simbolno vrednost. Pa tudi zakon vam nedvoumno govori v 32. členu, da se, velja tudi za lipicance, ne samo za ostale stvari, da se lahko proda, odda v najem ali odtuji v skladu s predpisi, ki urejajo ravnanje s stvarnim premoženjem. In zakon v četrtem odstavku tega člena pravi, »prihodki od prodaje, oddaje v najem ali odtujitve«. Se pravi, tudi v primeru drugačnega načina odtujitve morajo biti prihodki. Kakšno sporočilo torej daje Vlada javnosti s tem, ko lipicanca podarja, kajti čreda lipicanskih konj po tem istem zakonu po drugem odstavku 23. člena je avtohtona pasma izjemnega pomena za Republiko Slovenijo – vsi konji ne glede na to, v kakšnem stanju so. So pa med temi, ki se podarjajo, sem povedal, tudi konji, ki so mlajši od 5 let. Tako da me zanima: Ali boste predlagali spremembo tega dela sklepa?
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Najprej o tem, imamo konje, imamo kobile in imamo žrebce in mlade živali, žrebeta. V Lipici so pač vse starejše živali ostajale v Lipici. Ne moremo priti v situacijo, da ne bomo imeli prostora za mlajše živali, starejše pa ostajajo. Ne gre za to, da [[…]]Tudi življenjska doba konj je od 25 do 35 let. In ko govorimo o podarjanju ali pa o tem, da so nekateri konji z vrednostjo nič, potem govorimo o starejših konjih. To, kar ste sedaj povedali, pri mlajših, bom osebno preveril. V vsakem primeru pa ta program niso delali delavci kobilarne, ampak ga je delala strokovna komisija, v kateri so predstavniki tudi zunanjih inštitucij – mislim, da fakultete. V vsakem primeru je namen v tem, da pridemo do črede, v kateri bomo imeli dobro število plemenskih kobil, ustrezno število žrebcev, mladih žrebet in žrebičkov, potem konjev, ki so primerni za dresuro in na novo sedaj delamo tudi turistično čredo za jahanje, ki pač niso tista prva liga v smislu dresure. Če hočemo vse te zadeve početi, moramo imeti tudi prostor za nove mlade živali. V vsakem primeru, še enkrat povem, bom to trditev o mlajših konjih z vrednostjo nič pa preveril. Komisija, ki je to delala, je bila sestavljena iz delavcev kobilarne in iz zunanjih inštitucij. Imamo načrt investicij. Povedal sem že, da smo investirali 8 milijonov evrov v kulturno-zgodovinski in ta javni hlevski del kobilarne, da smo pa pred izvedbo investicije tudi v turistični del. S tem namenom, da uskladimo poslovanje, imamo holdinško organizacijo, ker ne želimo imeti v Lipici več ograje med enim in drugim delom; se pravi, imamo turistični tržni del in pa javni del, ki sta pod enim skupnim vodstvom. Čaka nas konsolidacija ali pa popolnitev vodstvenega dela kobilarne, kajti v tem trenutku imamo zasedeno samo z v. d. eno od vseh teh treh delovnih mest. Na drugi strani pa ostaja čisti rejski načrt, ki ste ga tudi omenjali, za ta plemenski del. Treba je pač skrbeti za to, da so vse te štiri linije v ustreznem strokovnem delu zastopane in naprej v rejskem smislu vzdrževane. Hvala.
Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog.
Predlagam, da glede na to, da nismo dobili vseh odgovorov, mislim pa, da je tema pomembna, in vidim, da tudi minister ima ambicijo, da nekaj na tem področju naredi, kar tudi osebno podpiram. Ne nazadnje ni mi vseeno, kaj se v Lipici dogaja zadnjih 20, 25 let. Bi sem prvi direktor novoustanovljenega javnega zavoda leta 1996. In mogoče samo mimogrede, kako je takrat država poskrbela potem v letu 1997. Namesto prejšnjih 50 milijonov takratni tolarjev ali kar so že bili, je javni zavod dobil 20 milijonov manj za javno službo. Se pravi, s 50 na 30, kljub temu da je bil ta patronat vzpostavljen. Je pa takrat kobilarna pokazala tudi ob odrekanju zaposlenih, da je sposobna poslovati in je tekoče poslovanje vzpostavila v letu dni na pozitivnih številkah, potem se je pač politična konotacija spremenila in po dobrem letu dni je bila vodstvena struktura zamenjana. Lipica je dolga leta plavala v nekem praznem stanju, v zadnjih letih pa bila deležna kar izjemne pomoči države, kar se finančnih sredstev tiče. Zaradi tega ni vseeno, kako in na kakšen način se bodo te stvari v tej kobilarni odvijale naprej. Mislim, da bi bila najbolj napačna pot, če bi se na koncu zgodilo to, da bi prevladal izjemno izjemno tržen interes in da bi nekaj, kar ni bilo dovoljeno zaposlenim leta 1996, ker je pač bila kobilarna podržavljena in niso smeli sodelovati pri lastninjenju, se je sedaj zgodilo čez 20 ali 30 let na drugačen način, da bi država najprej zmetala desetine milijonov v to območje, potem pa stvari na tak ali drugačen način prepoceni prodala. Mislim, da je tema pomembna tudi zaradi teh konkretnih vprašanj, ki sem jih izpostavil. Vi ste govorili o tem, kaj je treba zagotavljati. Saj zakon je, prejšnji in sedanji, določal, kakšen je reprodukcijski minimum in tega se je pač potrebno držati. Sedaj od 400 lipicancev jih v enem letu gre skoraj polovica, 150. Verjamem, da je to za bodoči razvoj potrebno, vendar pa ni prav, da se četrtina teh lipicancev podarja. Ni prav! Ti lipicanci imajo tudi dejansko, če pa želite drugače, tudi neko simbolno vrednost, tudi če bi nekdo dal za tega lipicanca donacijo 100 evrov, bi to izgledalo popolnoma drugače, kot da se reče, da se ga podari oziroma neodplačno odtuji. V tem sklepu, ki ga je Vlada sprejela 28. 3., imate 12 konj posebej izpostavljenih, 12 lipicancev in med njimi so lipicanci letnih 2015, 2014, 2013, ki se neodplačno odtujujejo. Mislim, da to ni prav. Pričakujem od ministra, da bo te zadeve preveril, da bo dal odgovor, ali je strokovni svet to obravnaval ali ne, kakšno je bilo mnenje, da bo povedal, ali je bil ta dolgoročni plan, petletni, sploh sprejet, za katerega zakon določa, da mora biti v šestih mesecih po ustanovitvi nove organizacijske sheme, ki je bila 3. 9. lani vzpostavljena, in da opravimo razpravo o bodočem razvoju in viziji Lipice.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila, v okviru glasovanj. Poslanec Boštjan Koražija bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo! 17. novembra 2016. smo v Ustavo Republike Slovenije vpisali člen pravice do pitne vode. Se pravi, to pomeni oziroma bi moralo pomeniti, da ima vsakdo pravico do pitne vode, in tudi to, da so vodni viri javna dobrina, ki so prednostno namenjene oskrbi prebivalstva s pitno vodo. Cirka 30 % prebivalstva v Sloveniji se individualno oskrbuje s pitno vodo, nekje 9 % pa iz manjših zajetij. Problem teh zajetij pa je v tem, da se voda tretira zelo slabo proti onesnaževalcem vode. Problem pitne vode in onesnaženja na splošno so pesticidi, herbicidi, tudi nitrati in ostala težke kovine. Tu bi pač rad predvsem izpostavil herbicid atrazin, ki je trenutno kar številka 1 onesnaževalec pitne vode; sploh v okolju, iz katerega prihajam; se pravi, s Ptuja in Haloz, Dravskega polja in Prekmurja. Ne vem sicer, kako drugi gledate na to, ampak glede na to, da je voda onesnažena s herbicidi in pesticidi in nitrati, jo težko imenujemo, da je pitna, kaj šele, da bi jo lahko imenovali čista pitna voda. Zato me pa sedaj zanima: Kakšni so rezultati meritev onesnaženosti podtalnice in pitne vode z atrazinom ter nitrati za celotno Slovenijo, predvsem pa za področje Dravskega polja, Haloz in Ptuja? Kakšni so predvideni ukrepi za sanacijo obstoječega stanja? Verjetno ne moremo samo čakati, da se bo atrazin izgubil in da iz podtalnice, če vemo, da ga lahko učinkovito izločamo z ogljičnimi filtri. Kakšni so ukrepi na področju onesnaženosti pitne vode z nitrati? Kakšen je nadzor nad uporabo atrazina, ki je v Republiki Sloveniji prepovedan že od leta 2002? Še vedno pa se ga da kupiti v sosednjih državah, na primer na madžarskem oziroma na hrvaškem. Visoke vrednosti v podtalnici namreč ne kažejo zgolj na izredno dolg proces čiščenja, pač pa tudi zbujajo utemeljen sum, da se produkt še zmeraj uporablja. Problem atrazina je tudi v tem, da je zelo škodljiv, se pravi, vpliva na srčne funkcije, na hormonske funkcije, pa tudi njegov razpolovilni čas, se pravi, da razpade v vodi oziroma v okolju, je nekje od 105 dni do 200 dni, lahko pa tudi 10 let in več in s tem lahko, žal, dostikrat povzroči tudi rakasta obolenja.
Minister, izvolite.
Hvala. Problem atrazina ste kar sam dobro že ugotovili. Problem je, da ima zelo dolgo razpadno dobo v naravi. Ta herbicid je prepovedan že 17 let, nekaj takega, ampak še vedno ostaja v naravi. Nadzor nad tem, ali se še uporablja, ima sicer Ministrstvo za kmetijstvo. Po naših podatkih ga še vedno sicer najdemo, ampak je vsako leto bolje, kar kaže na to, da najverjetneje se ga ne uporablja več, je pa še vedno od takrat, ko je še bil dovoljen, še ostal v naravi. Ampak, saj pravim, nadzor nad tem ima Ministrstvo za kmetijstvo. Sama merila in nadzor nad pitno vodo določa in upravlja drugače Ministrstvo za zdravje, mi pa skrbimo za to, da je surova voda, podzemna, dobra. Tudi v sklopu našega ministrstva izvajamo monitoring. Ta monitoring izvaja za nas Arso. V programu monitoringa stanja vodnih teles za lansko leto je bilo vključenih 14 vodnih teles. Dobro kemijsko stanje je bilo ugotovljeno v 11, slabo pa v 3 vodnih telesih, in sicer v Savinjski, Dravski in pa Murski kotlini. Od 176 merilnih mest, vključenih v monitoring v letu 2018, je bil na 23 merilnih mestih presežen standard kakovosti, določen v Uredbi o stanju podzemnih voda. Mi imamo drugače načrt za upravljanje voda Donave za obdobje od 2016 do 2021. Tam je naštetih kar nekaj ukrepov. Kar se tiče ukrepov za pesticide pa za nitrate iz kmetijstva, te ukrepe izvaja ministrstvo za kmetijstvo. Poleg teh ukrepov je dodanih še 7 novih, in eden od teh novih je ponovno ukrep v zvezi z varstvom podzemnih voda, ki so v pretežni meri vir pitne vode in so ogrožene za onesnaženje z nitrati. Glavni nosilec tega ukrepa je ministrstvo za kmetijstvo. Naša naloga zdaj pa je še, da sprejmemo uredbe o vodovarstvenem območju, in sicer nam manjkata še za območje Občine Ormož in pa za območje pomurskega vodovoda. To zdaj delamo. Poleg tega pa je to, česar se bomo še lotili, da bomo zdajle v kratkem pripeljali tudi spremembo Zakona o vodah, kjer hočemo še bolj jasno določiti že v zakonu, kaj se lahko kam postavlja oziroma kje gradi, na katerem vodovarstvenem območju, da mogoče kakšne nejasnosti, ki še obstajajo, že v zakonu razčistimo.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala za besedo. Saj ravno to je težava. Prihajam iz okolja, kjer se onesnaženost z nitrati v pitni vodi povečuje oziroma je zmeraj večja. Tudi v vodonosnikih, imamo recimo dva različna vodonosnika, eden je plitkejši, eden je pa globlji. Dejansko so nitrati že prišli v globino nekje od 40 do 200 metrov. Nitrati so torej že prišli v to globino in problem je v tem, da se potem voda meša iz obeh vodonosnikov, da pridemo do nekako približno solidne pitne vode. Na to je opozorilo tudi Računsko sodišče v svojem revizijskem poročilu o učinkovitosti dolgoročnega ohranjanja virov pitne vode s konca marca letošnjega leta, ki je zajemalo nadzor nad učinkovitostjo ministrstva pri dolgoročnem ohranjanju virov pitne vode za leti 2016 in 2017. Sprašujem vas: Kako zagotoviti neoporečno in čisto vodo, za kar je dolžna poskrbeti država, tudi tistim, ki vodo zajemajo iz individualnih zajetij? Bodo dobili kakšne ustrezne filtre oziroma pomoč pri teh zadevah? Hvala.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Ja, tudi v globljem vodonosniku je prišlo do pojava nitratov. Zdaj se ugotavlja, zakaj. Najverjetneje je pri tem, ko se je vrtalo v ta globlji vodonosnik, prišlo do tega prenosa. Ko se bo to ugotovilo, če to drži, je potem potrebno izvesti ukrepe, da se to ustavi. Kar se tiče pa zasebnih zajetij, ki se uporabljajo za zasebne vodovode, ravno zdaj v sklopu delovne skupine, ki se ukvarja z uskladitvijo zakonodaje z vpisom pravice do pitne vode, določamo tudi način nadzora in pomoči takšnim zajetjem, tako da pričakujem, da bomo do konca leta, ko mora ta skupina svoje dokončati, vedeli tudi, kakšen nadzor bo država imela nad temi, kakšne ukrepe in pomoči. V sklopu te medresorske je pa že določeno in bomo tudi že zdaj pripeljali zakon v parlament, da del vodnega sklada financirajo tudi občine, za izgradnjo vodovodov tam, kjer ni možno pridobiti evropskih sredstev, to se pravi, ko govorimo o populaciji pod 10 tisoč PE.
Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, izvolite.
Spoštovani, spet hvala za besedo. Ker ne smemo dovoliti, da bi 70.a člen Ustave Republike Slovenije postal samo črka na papirju, in se moramo vsi potruditi za to, da bomo čim bolj in čim hitreje implementirali zakonodajo in uskladili zakonodajo, predlagam, da opravimo širšo razpravo na naslednji seji Državnega zbora, kot tudi določa Poslovnik Državnega zbora. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila, v okviru glasovanj. Poslanec mag. Marko Pogačnik bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani minister za gospodarstvo, v nadaljevanju bi vam rad zastavil vprašanje, in sicer katere ukrepe je vaše ministrstvo predlagalo Vladi Republike Slovenije za razbremenitev gospodarstva. Sama analiza je pokazala in mnenje predvsem gospodarske zbornice in obrtne zbornice je, da je gospodarstvo v Sloveniji preveč obremenjeno, obremenjeno z administrativnimi ukrepi in ne nazadnje tudi z davki. Vaša vlada je v aktivnem pogonu že več kot 8 mesecev, zato me zanima, ali mi lahko v nadaljevanju poveste: Katere ukrepe je vaše ministrstvo predlagalo Vladi Republike Slovenije za razbremenitev gospodarstva? Ne nazadnje, tudi v prejšnjem tednu smo lahko slišali izjavo predsednika Vlade, in sicer da se Vlada na veliko trudi in pomaga gospodarstvu, da ga bo razbremenila. Hvala.
Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke, poslanci! Spoštovani poslanec gospod Marko Pogačnik, hvala za vprašanje. Na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo razbremenitvi gospodarstva namenjamo posebno pozornost. Poslovno okolje mora biti stabilno, konkurenčno in pa predvsem predvidljivo. Že v prejšnjem mandatu sem za krepitev konkurenčnosti gospodarstva predlagal konkretne ukrepe, po nastopu vlade Marjana Šarca pa je bil na mojo pobudo najprej imenovan Strokovni svet za konkurenčno in stabilno poslovno okolje. Deluje kot strokovni posvetovalni organ, sestavljajo ga vidni predstavniki podjetnikov, zbornic, združenj in predstavniki ministrstva. V okviru celovite davčne reforme smo skupaj več ministrstev – kljub temu da je bilo predlagatelj na koncu ministrstvo za finance, tudi ministrstvo za delo je sodelovalo v pomembnem delu, ministrstvo za gospodarstvo – prišli do zaključka, da predlagamo oziroma da bomo povečali neto plače in razbremenili regres ter nagrade za poslovno uspešnost, na drugi strani pa tudi bolj obdavčili kapital. Ko govorimo o razbremenitvah gospodarstva, pa ne smemo imeti v mislih samo davčnih razbremenitev, razbremenitev lahko dosežemo tudi s spremembo zakonodaje, z odpravo različnih administrativnih ovir za gospodarstvo in z drugimi ukrepi. Naj omenim le nekatere ukrepe, ki jih z namenom razbremenitve gospodarstva izvajamo ali pa smo jih predlagali na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Vladi Marjana Šarca smo predlagali sporazume, ki olajšajo trgovinske odnose med državami in znižujejo carinske stopnje. Podprli smo konkretne sporazume o partnerstvu z Japonsko, paket sporazumov s Singapurjem. Stališča do pogajanj z ZDA so po našem mnenju tudi pomembna, kajti direktno in posredno bodo imela pomemben vpliv na naše gospodarstvo. Vlada Marjana Šarca je lani v mesecu oktobru na moj predlog ustanovila tudi medresorsko delovno skupino za prenovo sistemske ureditve področja rokodelstva, kjer trenutno poteka preučitev obstoječe zakonodaje in bodo še v letošnjem letu predlagane možne izboljšave na tem področju. V polni meri se je začel izvajati test za mala in srednja podjetja, test, ki se izvaja s ciljem zmanjšanja administrativnih bremen in izboljšanja poslovnega okolja za vse zakone, ki jih predlaga Vlada. Uvedeni so z januarjem vavčerji, to so enostavne spodbude malih vrednosti za mala in srednja podjetja, ki jih daje Slovenski podjetniški sklad. To je najhitreje in najenostavneje dostopen denar malim in srednjim podjetjem. Od letošnjega leta do leta 2023 bo za vavčerje malim in srednje velikim podjetjem na voljo 22 in pol milijona evrov oziroma 4 in pol milijona evrov na leto. Narejen je akcijski načrt za startupe, ki odpravlja ovire in razbremenjuje podjetnike na startup področju. Še naprej ohranjamo davčne olajšave za raziskave, razvoj, kar je finančno velika razbremenitev za podjetja in gospodarstvo. Vemo, da je bilo kar precej apetita po tem, da se te olajšave ukinejo. Ocenjujemo, da je neplačan davek na dobiček zaradi koriščenja te olajšave od leta 2014 naprej v višini 273 milijonov evrov. Vlada Marjana Šarca je v mesecu marcu na moj predlog ustanovila tudi Svet Vlade Republike Slovenije za korporativno upravljanje. Svet bo v okviru prizadevanj za izboljšanje korporativnega upravljanja in večjo konkurenčnost slovenskega gospodarstva obravnaval tudi pobude za razbremenitev gospodarstva. Vlada Republike Slovenije tudi področju malega gospodarstva namenja posebno skrb in je 28. marca v Kabinetu predsednika Vlade imenovala državnega sekretarja gospoda Franca Vesela, ki bo prav tako deloval v smeri izboljšanja razmer za gospodarstvo, predvsem za področje obrti in podjetništva. Moje delo na ministrstvu je že od samega začetka osredotočeno na izboljšanje razmer v gospodarstvu. Nadaljevali bomo svoje dosedanje delo in širili nabor aktivnosti ministrstva za razbremenitev gospodarstva. Najlepša hvala.
Gospod poslanec, imate besedo za vložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Spoštovani minister, hvala za podane odgovore. Tole se lepo sliši, vendar jaz ne vem, kje se vsi ukrepi, ki ste jih vi našteli, potem tudi ustavijo. Približno devet mesecev vaše vlade je, in v parlamentu smo imeli tri seje, ponavljam, tri redne seje Odbora za gospodarstvo, od tega je ena točka Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije, Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2019 in pa Predlog zakona o poslovni skrivnosti. To so bile redne seje Odbora za gospodarstvo v parlamentu. Rebalans proračuna za leto 2019 sta tako gospodarska kot tudi obrtna zbornica raztrgali. Dejansko gre za dodatno obremenjevanje gospodarstva in po ocenah gospodarske zbornice se bodo v prihodnosti ti ukrepi, ki jih je sprejela ta vlada, merili v milijardah evrov v škodo gospodarstvu. Potem smo imeli pa še nekaj nujnih sej, od tega predstavitev Marka Bandellija, kandidata za ministra, predstavitev Zdravka Počivalška, potem smo imeli nekaj sej, ki jih je sklicala Levica. Spoštovani minister, jaz pričakujem več teh ukrepov, konkretnih ukrepov za razbremenitev gospodarstva, kot je na področju davkov, kot je na področju administrativnih ovir in ne nazadnje mogoče tudi trošarinske politike. Tudi trošarinska politika, predvsem na področju naftnih derivatov, ima vpliv na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Prepričan sem – okej, nekaj ukrepov je bilo narejenih že v prejšnjem mandatu, nekaj ste jih omenili vi, nekaj se jih vidi direktno skozi parlament, nekaj se jih vidi posredno. Vendar jaz osebno pričakujem več, in se mi zdi, da tudi gospodarstvo. Predvsem sem prepričan, da morate na neki strani upoštevati zahteve in predloge gospodarske zbornice, obrtne zbornice. Ne nazadnje pa jaz pričakujem, da se bo to spoznalo pri sprejetju rebalansa v proračunu za leto 2020.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, tako kot ste povedali, lahko še enkrat ponovim, da smo bili relativno aktivni, z veliko težavami še vedno, pri odpravljanju administrativnih ovir. Konec koncev je ta test za mala in srednja podjetja, ki sicer velja samo za zakone, ki jih predlagajo ministrstva, tisti, ki je v drugi polovici lanskega leta polno zaživel, in verjamem, da ne bomo sprejeli nobenega predpisa ali zakona več, ki bo imel negativen vpliv na mala in srednja podjetja. Pričakujem, da bodo ti predlogi, ki smo jih uskladili kot Vlada v smislu nadaljevanja davčne reforme v ministrstvu za finance, ministrstvu za delo, ministrstvu za gospodarstvo, prišli relativno hitro tudi v razpravo v Državni zbor, zato da bomo lahko prišli do tega, kar je v tej reformi pač predvideno – popolne olajšave pri regresu, nadaljnje olajšave na področju nagrajevanja v samih podjetjih. Še enkrat ponavljam, da mislim, da je velika stvar, da smo uspeli obdržati in da bomo obdržali olajšave za raziskave, razvoj, inovacije in investicije. To ocenjujemo tudi, da je ena od naših, slovenskih, ključnih konkurenčnih prednosti za domače in pa predvsem za tuje investitorje. Lahko pa rečem, da si bomo kot ministrstvo za gospodarstvo še naprej prizadevali za to, da pogojev gospodarjenja za gospodarstvo ne poslabšamo oziroma da jih izboljšamo. Dejstvo je, da smo visoko izvozno orientirani, da 80 % vsega, kar naredimo, izvozimo, in zato mora biti naše gospodarstvo konkurenčno na zunanjih trgih. Ne moremo zdaj diskutirati samo o zgodbi tukaj pri nas, na domačem terenu. Seveda pa k tej konkurenčnosti prispevajo še dodatno mednarodne zadeve. Mi imamo dve veliki nevarnosti za našo gospodarsko rast. Ena je zunanja, se pravi na to ne moremo vplivati, gre za morebitno trgovinsko vojno med Združenimi državami in Evropsko unijo, zaradi naše navezanosti na Nemčijo in avtomobilsko industrijo ima to lahko veliko negativnih vplivov na naše gospodarstvo. Na drugi strani imamo pa en ključen problem domač, na katerega pa lahko vplivamo, to je pomanjkanje delovne sile, ki ga želimo nasloviti skozi tisti del, ki je na Zavodu za zaposlovanje, skozi upokojensko generacijo, skozi hitrejše vključevanje mlajših na trg dela in pa skozi uvoz delovne sile. Hvala.
Naslednji bo postavil poslansko vprašanje poslanec Franc Rosec, in sicer ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Bolnišnica Topolšica bo letos praznovala 100 let obstoja, žal pa smo lahko priča, da je tako prihodnost bolnišnice kot prihodnost objektov v njeni lasti zelo negotova. Za pojasnilo naj dodam nekaj izhodišč. 12. junija 2017 je bila zaradi odločitve tedanje vlade o združitvi Bolnišnice Topolšica in Splošne bolnišnice Celje ustanovljena civilna iniciativa, predvsem zaradi nejasnosti, kaj ta združitev prinaša. Na tedanjem ministrstvu za zdravje so zagotavljali, da ne gre za ukinitev Bolnišnice Topolšica, ampak za reorganizacijo. Prav tako je bilo zagotovljeno, da bodo rešitev te nove reorganizacije predstavili do konca meseca junija 2017, kar pa se seveda nikoli ni zgodilo in še danes ne vemo, ali ta rešitev že obstaja oziroma predlog. Prav tako smo priča propadanju objektov, ki sta bila nekoč bolniški stavbi, to sta Smrečina in Breda, in kazita videz turističnega kraja, kot je Topolšica. Zato ministra sprašujem: Ali imate na ministrstvu končno že izdelan načrt reorganizacije Bolnišnice Topolšica? Kaj načrtujete v zvezi s propadajočimi objekti? Hvala.
Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani gospod Rosec! Zgodba, kot ste že sami omenili, je relativno dolga. Mogoče malo kronologije okrog Bolnišnice Topolšica. Bolnišnica Topolšica je v letu 2018 realizirala prihodke v višini več kot 11 milijonov evrov, v finančnem načrtu za leto 2018 je planirala sicer primanjkljaj v višini 409 tisoč 796 evrov, pri čemer je bil realiziran presežek odhodkov nad prihodki nižji in je znašal 134 tisoč 594 evrov. Na dan 31. 12. 2018 je bil v bilanci stanja izkazan presežek odhodkov nad prihodki v skupni višini 751 tisoč 904 evre. Na dan 31. 12. 2018 je bolnišnica izkazovala neporavnane zapadle obveznosti v višini 1 milijon 53 tisoč 293 evrov, kar predstavlja skoraj 10 % celotnih prihodkov v letu 2018. Bolnišnica Topolšica je v skladu z izhodišči sanacijskega odbora v letu 2018 pripravila tudi sanacijski program. Potrjen sanacijski program je predvideval vzpostavitev pozitivnega poslovanja v letu 2020 ter zaključek sanacije predvidoma enako v letu 2020. V letu 2018 je bolnišnica uspešno izvedla svoje sanacijske ukrepe. Planirali so jih v višini 152 tisoč, dosegli pa v višini 166 tisoč 934 evrov, kar je 109 % realizacije vseh učinkov. Vendar se Bolnišnica Topolšica še vedno nahaja v težki likvidnostni situaciji, ki je posledica izvedbe investicijskih vlaganj v energetsko sanacijo v obdobju med 2012 in 2017, vendar takrat brez ustreznih virov. Kljub skrbnemu izvajanju vseh aktivnosti za izboljšanje tekočega poslovanja, to je doseganje programa po pogodbi z Zavodom za zdravstveno zavarovanje, izvajanje kontrole nad porabo zdravstvenega materiala in ostalega materiala ter storitev, podaljševanje plačilnih rokov za obveznosti do dobaviteljev, postopkov od prodaje nepremičnin, ki niso neposredno povezane z dejavnostjo bolnišnice, sodne izterjave, odprtih terjatev, je bila na dan 31. 3. 2019 višina neplačanih obveznosti do dobaviteljev in enotnega kontnega načrta za 1 milijon 196 tisoč 87 evrov, kar predstavlja več kot 10 % vseh prihodkov v poslovanju 2018. Nelikvidnost bolnišnice ta trenutek resno ogroža njeno poslovanje, kar se kaže tudi v motnjah dobave zdravil in ostalega materiala ter seveda zamudah pri plačevanju davkov in prispevkov iz naslova plač. Bolnišnica Topolšica je v začetku tega meseca na Ministrstvo za zdravje podala tudi vlogo za dodatna finančna sredstva iz državnega proračuna v višini 2 milijona 509 tisoč 45 evrov za poplačilo zapadlih neplačanih obveznosti, vendar še ni bila sprejeta odločitev s strani ustanovitelja. Ministrstvo samo ocenjuje, da bi se z zagotovitvijo proračunskih sredstev dolgoročno zagotovilo stabilno poslovanje in nemoteno izvajanje zdravstvene dejavnosti in zdravstvene oskrbe prebivalcev na tem območju. Bolnišnica Topolšica ocenjuje za leto 2019 uravnoteženo poslovanje. V kolikor bo Vlada Republike Slovenije sprejela odločitev o poplačilu zapadlih obveznosti iz proračuna, bo bolnišnici omogočen normalen strokovni razvoj, sprotno načrtovanje novih procesov ter uvajanje novih materialov. Bolnišnica Topolšica je v zadnjih letih bistveno napredovala tudi pri informatizaciji in avtomatizaciji v procesu dela, nadaljnji razvoj in napredek na tem področju pa bo omogočil zmanjšan obseg dela, boljšo izkoriščenost kadra ter opreme. Stroški dela Bolnišnice Topolšica namreč dosegajo trenutno kar 61 % deleža vseh stroškov bolnišnice. Hvala.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala za to finančno bilanco. Mene je bolj konkretno zanimalo, ker sem to že tudi vašega predhodnika enkrat neuradno vprašal, če se kaj na tem projektu Topolšica dela. In je rekel, počakaj malo, pridi po novem letu pa ti bomo razložili na ministrstvu, kakšen je načrt oziroma vizija ministrstva. No, žal je vaš predhodnik odstopil. Pa me zanima, neka skupina ljudi pa je vseeno tam ostala, ki to delo oziroma neko vizijo izvaja. Prav tako pa mi niste odgovorili, tam sta namreč dva objekta – zdaj ne vem, če tam mogoče še niste bili, vas jaz tja povabim, da si ogledamo tista dva objekta, ker nihče ne ve, kaj bi z njima. Se pravi, rad bi samo izvedel, ali se kdaj kakšna reorganizacija načrtuje, ker vsi vemo, da smo v težavah, potrebujemo nek denar – kakšna je sploh vizija Topolšice za naprej? Bo obstala ali ne bo obstala? Bo kakšen drug program? Neko vizijo bi pričakoval od ministra oziroma od Vlade. Hvala.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala za besedo. Ključna odločitev je seveda na ministrstvu, kot sem že uvodoma povedal, o teh dodatnih sredstvih v višini 2 milijona in toliko za poplačilo zapadlih neplačanih obveznosti. O delu same skupine ta trenutek nisem informiran, seveda vas bomo tudi pisno seznanili, kako daleč je ta projekt oziroma delo te delovne skupine. Kar bi pa želel še dodati v zvezi z bolnišnico, je pa to, da je bolnišnica v letu 2017 že prejela sredstva iz naslova ustanoviteljskih obveznosti iz državnega proračuna, in sicer v višini 661 tisoč 230 evrov za poplačilo obveznosti bolnišnice, v višini 409 tisoč 985 evrov za povračilo obveznosti bolnišnice in še enkrat v višini 825 tisoč 262 evrov za pokrivanje presežka odhodkov nad prihodki. Tako da samo hiter zbir teh številk pravzaprav govori o tem, da je bilo v zadnjem obdobju oziroma v zadnjih letih kar precej investirano. In seveda je po mojem mnenju smiselno, da se te stvari, o katerih ste tudi sami govorili, nekako dogovorijo, da ta projektna skupina pripravi končno rešitev za samo bolnišnico. Seveda se bom z veseljem odzval tudi vašemu povabilu in se na licu mesta seznanil s situacijo, ki je. Hvala.
Nadaljujemo z naslednjim. Gospa poslanka Anja Bah Žibert bo postavila ustno poslansko vprašanje ministru za obrambo Karlu Erjavcu. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani minister! Zelo konkretno, predvsem pa resno vprašanje: Zakaj uničujete Slovensko vojsko? Ga ponavljam: Zakaj uničujete Slovensko vojsko? Poglejte, tega ne govorim na pamet. To govorijo številke in to govorijo dejstva. Dovolite, da omenim samo nekatera. Najprej zadeva, vi kot minister s kilometrino, tukaj ne govorimo o nekem ministru, ki prvič opravlja neko funkcijo ali je pa na tej funkciji mesec dni, ste si dovolili izjavo, zaradi katere bi morali odstopiti. Namreč, vi ste dejali: »Saj bodo slovenski vojaki še streljali po Postojni.« S tem ste že tako demotivirano Slovensko vojsko ne samo ponižali, ampak ste jo primerjali z agresorsko vojsko. Vojska, spoštovani, vojakinje in vojaki so zgroženi nad tem, kar ste si privoščili. Streljali po lastnih državljanih! In veste, ne morete reči, da vam je to ušlo. Taka stvar ne uide. To je en velik kiks, ki si ga vi enostavno ne bi smeli privoščiti in bi za to morali prevzeti odgovornost. Še toliko bolj, ker ste ravno pred časom v okviru svojega ministrovanja – vemo, na kakšen način – razrešili načelnika oziroma brigadirja Škerbinca, ki je bil poveljnik sil Slovenske vojske. Argumenti za to pa, v javnosti pričajo, ne držijo, da to, kar ste izjavljali, ni res, in s tem ste naredili novo škodo Slovenski vojski. Komu vi zaupate, komu ne zaupate, kakšne so vaše relacije z načelnico, to mene ne zanima. Mene kot državljanko in tudi ostale državljane, predvsem pa zaposlene zanima predvsem delovanje Slovenske vojske. In kaj je še najhujše pri vsem tem? Da trend odhodov iz Slovenske vojske v primerjavi s prihodi v Slovensko vojsko še vedno narašča. Mi imamo vsak dan manj slovenskih vojakov in vojakinj, na drugi strani pa imamo vse večje težave na naših mejah, kar se tiče ilegalnih migrantov, kjer naj bi Slovenska vojska tudi oziroma pomaga in verjetno bo morala še pomagati. Zato, minister, vas še enkrat sprašujem: Zakaj uničujete Slovensko vojsko?
Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, kolegi ministri! Hvala lepa za vaše vprašanje, vendar je vaše vprašanje seveda popolnoma zgrešeno. Domnevam, da nihče ne verjame v tej dvorani, da je Karl Erjavec tisti, ki uničuje Slovensko vojsko. Karl Erjavec je bil minister za obrambo v obdobju 2004–2008, ko smovstopili v zvezo Nato in dosegli odlične rezultate. Celo smo bili zelo blizu 2 %. Res pa je, da sem bil v neki drugi vladi, ki je bila vam ljubša vlada. Zato je ta ocena pretirana in gre za eno politikantsko oceno. Ko je nastopila gospodarska in finančna kriza v letu 2009, so se bistveno znižala sredstva za obrambni sistem. Skoraj polovica teh sredstev je bila odvzeta, tako da je vojska pravzaprav razpolagala samo še s sredstvi, ki so omogočala izplačilo plač in nekaj minimalnih materialnih stroškov. Vi govorite, da je Karl Erjavec kriv, da je Slovenska vojska uničena. Sprašujem se, kaj se je dogajalo zadnjih 10 let. Takrat Karl Erjavec ni bil minister za obrambo. Res pa je, kot sem povedal, da je bil odvzet velik del sredstev za obrambo. Praktično v 10 letih ni bilo večje investicije v opremi, plače so se znižale, bile so nižje kot v času, ko sem bil prvič minister za obrambo; tudi zaradi zloglasnega Zujfa, ki je predvideval varčevalne ukrepe, ker vemo, v kakšni situaciji je bila Slovenija. Takrat se je grozilo celo s trojko. Nekateri so to trojko celo vabili. Ampak k sreči se je Slovenija pobrala, gospodarska situacija se je izboljšala. Obrambni resor sem prevzel septembra lansko leto, in ko sem se seznanil podrobneje s situacijo, sem videl, da je ta gospodarska in finančna kriza povzročila veliko škodo obrambnemu sistemu, da tudi načrti, kot je srednjeročni obrambni program, ne ustrezajo ciljem, ki jih moramo doseči, če želimo tudi uresničiti vse tiste zaveze, ki jih je ta država dala do mednarodnih organizacij. Zato je bil moj korak, da se izdela bela knjiga, ki bo kmalu tudi zagledala luč sveta in ki bo dala odgovore, kaj vse je potrebno postoriti, zato da bo Slovenska vojska zopet v takšni kondiciji, kot je že bila. Ne glede na to, da zadnja leta, od leta 2012, Slovenska vojska, kar se tiče vojne pripravljenosti, dobiva negativne ocene – ampak lahko rečem, da samo, ko gre za pripravljenost Slovenske vojske v vojni, ko gre za pripravljenost Slovenske vojske v miru, lahko povem, da Slovenska vojska izvaja vse z zakonom določene naloge in tudi tiste naloge, ki so ji dodeljene. To se pravi doma in v tujini. S tem da smo lahko ponosni, da kar se tiče misij, te naloge celo nadpovprečno izvajamo. Prepričan sem, da so tudi državljanke in državljani zadovoljni, ko gre za delo Slovenske vojske, ko gre za primere naravnih nesreč. Vedno so bili pohvaljeni. Pri tem naj povem še, da Slovenska vojska izvaja tudi nekatere druge naloge. Kar se pa tiče poveljnika, poveljstva sil, poglejte, načelnica generalštaba ima pravico, da predlaga njegovo razrešitev, in ona je to predlagala, jaz sem to odredbo podpisal. Nič spornega ne vidim v tem. Bil je imenovan brez obrazložitve, bil je razrešen brez obrazložitve. To je pač vojaški sistem, ki določa neko drugo logiko, kot velja za civilno sfero.
Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa. Omenjali ste vlado, rekli ste, meni ljubša vlada. Ne gre za ljubšo vlado, povedali ste, tista vlada je imela rezultate, ampak zato, ker je imela tudi jasne cilje in je Slovensko vojsko in potrebo po Slovenski vojski v tej državi podpirala. Za razliko od te vlade. Meni pravzaprav niste odgovorili na nobeno vprašanje. Niti toliko vas ni, da bi se tukaj pred širšo javnostjo opravičili za izjavo, ki ste jo rekli o streljanju v Postojni. Zdaj pa, kar se tiče populističnih vprašanj. Poglejte, populizem – ali je za vas populizem to, da je odhodov vedno več? Je populizem to, da je marsikateri slovenski vojak v psihični in socialni stiski, tudi zato ker ima slabe dohodke? In zdaj še nekaj o tem, da ste nekatere stvari podedovali. Res je. Mi ne odpiramo teh vprašanj prvič. Ampak vi očitno sledite tej politiki, ki je bila tudi v prejšnjem mandatu. Če bi pogledali, koliko sej smo sklicali na temo Slovenske vojske in stanja v Slovenski vojski, potem bi videli, da to vprašanje pravzaprav ni bilo namenjeno samo vam. Ampak dejstvo je, da temu sledite. In še nekaj, minister, pod vašo taktirko ste vzeli dodatek, ki ga je general Geder dal pod prejšnjim mandatom. Ta dodatek je bil zelo pomemben za Slovensko vojsko. Ne nazadnje se je s tem samo malo, delno izenačilo s tem, da so podobno po plačilih s policisti, ki so na meji in ki se ukvarjajo z ilegalnimi migranti. To ste vzeli! Potem seveda zapisujete, češ, bomo iskali neko drugo rešitev. Najprej najdite rešitev, potem pa vzemite! Ne pa, da vzamete, zdaj se bo pa iskala rešitev. To so vaši ukrepi v tega pol leta. Zato ne govorite o tem, da se grem populizem jaz. In dajte mi odgovoriti.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa. Moram reči, da se opravičujem, če ste zaznali, da sem vas obsodil nekega populizma, ampak lahko rečem, da pa nimate znanja, da govorite o stvareh, ki jih ne poznate. Govorite o dodatku, ki ga je dal gospod Geder, to je generalmajor, in to brez pravne podlage. Šlo je za nezakonitost. Revizija je ugotovila, da je dodatek nezakonit. Ne more 5600 pripadnikov Slovenske vojske imeti dodatka za delo v odzivnih silah. A vi verjamete, da imamo mi 5600 pripadnikov Slovenske vojske v odzivnih silah?! To je bil nezakonit ukrep s strani generalmajorja Gederja. Ne vem, ali vi mene napeljujete, da bi še naprej nezakonito ravnal? Me napeljujete v nepravilnosti? Zato dvomim, da se greste populizem, jaz mislim, da ne poznate zadeve, da v glavnem govorite nekaj na pamet. Ta ukrep je bil dan oziroma ta dodatek prejemajo vsi vojaki, ki so v odzivnih silah ali ki so dodatno obremenjeni. Recimo naši pripadniki na južni meji in podobno. Ali pa tisti, ki so na vajah. Zato ne govorite kar počez in na splošno. Jaz bi vam priporočil, preden postavljate neke trditve, da zadeve pregledate. Ste poslanka Državnega zbora, ampak to vam še ne daje pravice, da lahko kritizirate in obsojate kar počez. Še enkrat ponavljam, ta ukrep generala Gederja je bil nezakonit. To je ugotovila revizija. Kar se tiče mojega retoričnega vprašanja. Glede na to, da se usmeritve ne aktualnega ministra ne prejšnjih ministrov ne spoštujejo, imamo zato velike težave, kar se tiče Občine Postojna. Oni so odpovedali dogovor. Zakaj so ga odpovedali? Zato, ker se Slovenska vojska ni držala dogovora. In jaz kot minister sem dolžan, da poskrbim, da Slovenska vojska spoštuje ukaze, spoštuje vladne sklepe. Zato retorično vprašanje, kaj bo pa drugič. In zato se nimam kaj opravičevati. Ampak s tem stavkom sem hotel povedati, kakšno je stanje v nekaterih strukturah v Slovenski vojski, ko se ukazov, ko se usmeritev ne spoštuje.
Gospa poslanka, imate besedo za postopkovni predlog, izvolite.
Minister, zadnji ste, ki mi boste govorili, da pozivam k nespoštovanju zakonodaje. Vi sedite v vladi, ki krši Ustavo Republike Slovenije. In drugič, še kako dobro poznam stvari! In če je šlo za nezakonsko zadevo – ste ovadili ministrico Katičevo? Ste jo ovadili?! To zdaj od vas pričakujem, ker ste na glas povedali, da gre za nezakonito reč. In kot drugo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne skačite mi v besedo. Ne skačite mi v besedo! [[oglašanje iz dvorane]] Ne skačite mi v besedo. Prosim, da se mi pribije čas. Kot drugič, ni res, da stvari ne poznam. Povedala sem vam jasno, če to ukinjate zaradi nekih argumentov, potem najprej poiščite rešitev in potem zadevo ukinite. Ne, tem ljudem ste vzeli ta dodatek in danes ga nimajo več! Nimajo ga več, ne. V takem obsegu ne. Minister, stvari zelo dobro poznam, verjemite mi. Verjemite mi. In še kot drugo. Jaz vas res prosim, da ne govorite nikoli več, da bi slovenske vojakinje in vojaki streljali po lastnih državljanih. Res. Minister za obrambo ste in ne delajte sramote tej državi in ne žalite ljudi, ki so v službi domovine! Ja, in hodijo na misije. Ne smejte se minister. Žalite te ljudi in njihove družine in prizadeli ste jih. Absolutno zahtevam, da bi se o tej zadevi govorilo tudi na seji Državnega zbora, kajti kot rečeno, imamo vedno slabše stanje, minister pa se tukaj posmehuje, minister govori, da imamo vsi neznanje, seveda pa sam svojega dela ne opravlja, ker ga ni sposoben. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Pa še morda opozorilo. Tudi ministri in ministrice, ki ste vabljeni na sejo k tej točki, ste dolžni spoštovati parlamentarni red, določen s poslovnikom. Vsak, ki je pozvan k besedi in k odgovoru, dobi besedo. Nobenemu je ne odrečemo in mislim, da je zelo nevljudno, da se potem pada v besedo poslancu, ki zadevo komentira. Sedaj pa nadaljujemo. Poslanec Samo Bevk bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ponovil bom vprašanje, ki sem ga vašemu predhodniku mag. Lebnu postavil na januarski seji, pa mi zaradi takratne odsotnosti in kasnejšega odhoda ni uspel odgovoriti. Posočje in njegovo širšo okolico so v zadnjih 41 letih prizadeli kar trije potresi, zadnji 12. julija 2004. Takrat je bilo poškodovanih okoli tisoč 800 objektov, v program popotresne obnove pa je bilo vključenih 685 objektov. Letos bo minilo 15 let od potresa, sanacija poškodovanih objektov pa še ni končana. Ministrstvo za okolje in prostor je na podlagi sklepa Vlade v mesecu septembru 2009 javnosti posredovalo seznam objektov, ki so bili poškodovani v potresu leta 2004. Istočasno je lastnike nepremičnin, ki so imeli poškodovan objekt v občinah Bovec, Kobarid, Tolmin, Cerkno in Idrija, pozvalo, da v kolikor njihovega objekta ni na seznamu in menijo, da so upravičeni do sredstev državnega proračuna, podajo pisno vlogo za uvrstitev objekta v program popotresne obnove. Na javni poziv Ministrstva za okolje in prostor je prišlo več kot 100 vlog, šele leta 2017 pa so strokovnjaki pregledali 93 objektov, 43 stanovanjskih, 20 poslovnih in poslovno-stanovanjskih objektov, 18 gospodarskih objektov, 5 sakralnih objektov in 7 objektov lokalne infrastrukture. Kot rečeno, letos bo minilo 15 let od potresa, zato ministra za okolje in prostor Simona Zajca sprašujem: Koliko sredstev je zagotovljenih za obnovo v državnem proračunu za leto 2019? Kdaj bo Vladi Republike Slovenije uspelo dokončati obnovo njegovih posledic? Kakšna je bila usoda objektov, ki naj bi bili na poziv MOP iz leta 2009 dodatno uvrščeni v program sanacije? Kdaj bo z delom zaključila Državna tehnična pisarna ter kako bo poskrbljeno za njen bogat arhiv in dokumentacijo? Ministru gospodu Zajcu se že vnaprej zahvaljujem za njegov odgovor. Hvala lepa.
Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Hvala za besedo, hvala za vprašanje. Bom šel mogoče od zadaj. Državna tehnična pisarna bo obstajala, dokler sanacija ne bo zaključena. Mi pričakujemo, da v roku 2 let ob stabilnem financiranju in ob sodelovanju posameznih lastnikov zaključimo sanacijo. Do zdaj smo za to porabili 69 milijonov, predvidevamo pa še, da bo celotna sanacija stala 76 milijonov. Do zdaj je bilo obnovljenih 344 objektov, torej te objekte smo zaključili. Trenutno je v postopku obnove 98 objektov, od tega 14 v fizični izvedbi, ostali pa v predhodnih fazah, od projektiranja do urejanja financiranja. V te postopke so vključeni tudi objekti iz poziva, ki ste ga omenili v svojem vprašanju. Državna tehnična pisarna pokriva vsa področja, ki so potrebna za nemoteno izvajanje servisa oškodovancem države, in sicer pomoč oškodovancem pri odločanju o načinu obnove posameznih objektov, vodenje postopkov pri odločanju, pridobivanju upravnih dovoljenj za gradnjo, nadzor nad izvajanjem gradnje ter tako tehnično kot finančno pomoč in pravno pomoč. Zaključi pa, ko zaključimo s sanacijo. Vsa dokumentacija bo arhivirana v skladu s predpisi o arhiviranju in navodili Arhiva Republike Slovenije, enako kot je bilo to izvedeno v primeru obnove po potresu leta 1998.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Prosil bi gospoda ministra, če mi lahko posreduje seznam objektov, ki so bili vključeni v popotresno sanacijo na podlagi poziva ministrstva za okolje iz leta 2009. Kot rečeno, takrat je bilo dodatno poslanih okrog 100 vlog lastnikov poškodovanih objektov, tako oseb kot nekaterih lokalnih skupnosti. Zanima me, koliko od teh 100 objektov je dejansko prišlo v program popotresne sanacije. Ne vem, ali sem točno razumel, mislim, da mi niste povedali, koliko je sredstev v rebalansu državnega proračuna za 2019, se pravi za letos, za letošnja dela za popotresno obnovo. Ker pa še nimamo sprejetih proračunov za leti 2020 in 2021, če sem prav razumel, naj bi bilo poleg sanacije v letošnjem letu potrebno še za 2 leti, se pravi za leto 2020 in 2021, v proračunih zagotoviti sredstva za to dodatno sanacijo vseh objektov, tako da bo končno po 15, oziroma če gledamo še 2 leti naprej, po 17 letih končno končana popotresna sanacija, ki je 2004 prizadela Posočje. Hvala lepa.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Spoštovani poslanec, če se strinjate, bi vam tudi to vsoto, koliko je letos v rebalansu, ker je ne vem zdajle iz glave, poslal hkrati s tem seznamom objektov, ki so bili poslani v času tega poziva.
Nadaljujemo. Poslanec Tomaž Lisec bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru brez resorja, pristojnemu za razvoj, strateške projekte in kohezijo dr. Iztoku Puriču. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Članek z verjetno najbolj branega slovenskega portala, današnji dan: »Slovenija je počrpala zgolj 20 % evropskega denarja.«Ko po drugi strani socialna omrežja sporočajo, da se Hrvaška hvali, kako jim bo Evropska unija zgradila mostove, viadukte, železniške proge, je pri nas problemov na področju črpanja evropskih sredstev kar nekaj. Koriščenje je prepočasno. V štirih od šestih let zadnje finančne perspektive je le petina denarja porabljenega. Razlogov je več; dolgotrajni postopki, preveč birokracije in morda nenehno menjavanje šefov kohezijske politike. Zato, spoštovani minister, imam nekaj splošnih, potem pa v nadaljevanju glede na vaš odgovor tudi konkretnih vprašanj. Zanima me: Kaj ste naredili v prvih tednih vodenja vašega resorja? Kaj boste storili do poletja 2019 na vašem resorju? Kaj boste storili do konca leta 2019, da se bodo številke glede črpanja evropskih sredstev izboljšale? Ali ste pripravili kakšno reorganizacijo vašega resorja, da bo črpanje bolj učinkovito? Kako potekajo priprave za naslednjo evropsko perspektivo, 2021–2027? In za začetek še zadnje vprašanje. Glede na poročilo o izvajanju evropske kohezijske politike do decembra 2018 je zaznati kot enega ključnih problemov informacijski sistem. V zvezi s tem me zanima: Kaj ste oziroma kaj boste naredili na tem področju? Toliko za uvod. Najlepša hvala.
Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanec! Vladna služba za razvoj in evropsko kohezijsko politiko deluje na podlagi sprejetega operativnega programa, in sicer za obdobje obstoječe finančne perspektive 2014–2020. Pri govoru o tem, kakšen je nivo doseganja želenih ciljev, kajti vsi se zavedamo, da je cilj 100-procentno koriščenje evropskih sredstev v skladu s prejšnjo finančno perspektivno, bi želel izpostaviti kot prvo, da gre za izredno zahteven proces, ki vključuje štiri faze. Prva je dodeljevanje sredstev posredniškim organom, kar pomeni alokacija sredstev iz naše vladne službe do konkretnih ministrstev. Lahko povem, da je bila z marcem letošnjega leta ta alokacija v višini 2 milijardi in pol, kar pomeni, da je, če se zavedamo, da je vseh sredstev dobro milijardo, procent relativno velik. Druga faza je naloga posredniških organov, ministrstev, da poenostavljeno povem, gre za sklenjene pogodbe z neposrednimi koristniki sredstev. Teh je do današnjega dne skoraj za 2 milijardi evrov. Sklenjenih pogodb, kar pomeni tisto konkretno izvajanje. Tretja faza tega procesa so projekti v izvajanju. Ko je projekt končan, konkretni uporabniki, upravičenci naslovijo svoje zahtevke na ministrstva in ta preko Ministrstva za finance založena sredstva iz proračuna Slovenije izplačajo. Teh je bilo do danes skoraj 700 milijonov, 678 milijonov natančno. In četrta faza, to je tisto, kar je tudi predmet splošne debate, je teh 20 %, to pa so povrnjena sredstva iz Evropske unije nazaj v državni proračun. Teh pa je v tem trenutku za 600 milijonov. Je res, da je to na prvi pogled sila slab rezultat, vendar se je treba zavedati investicijskega ciklusa, na začetku počasi, potem pa vse do konca stvar napreduje. Povezano je s konkretnimi projekti konkretnih interesentov, se pravi deležnikov. Mislim, da se vsi skupaj zavedamo, da je posamezne projekte lažje idejno načrtovati, kot pa jih uresničiti. Tisto, kar pa je v tem trenutku za mene posebno pomembno poudariti, je zlasti naslednje, da če govorimo za obdobje od 2014 do današnjega dne, sta se prekrivali dve finančni perspektivi, in če to združimo, seštevek, koliko je država Slovenija pridobila sredstev, lahko govorimo o dveh milijardah, kar pa je bistveno več kot zgolj v tej finančni perspektivi. Kar zadeva vaše vprašanje, kaj sem v teh treh mesecih postoril, sam osebno ocenjujem, da bistveno manj, kot sem pričakoval na začetku in kot so tudi vaša upravičena pričakovanja. Tisto, kar smo v prvem trenutku razrešili, je zaključek kvartalnega poročila za lansko leto in iz njega izhajajoč akcijski načrt. Mislim, da je bil ta sprejet, in ta jasno definira vse tiste potrebne naloge, ki jih je potrebno izvesti znotraj vladne službe, seveda ob uspešnem in, bom rekel, tvornem sodelovanju z vsemi ministrstvi, se pravi tistimi deležniki, ki sodelujejo v konkretnih projektih. Vprašanje o reorganizaciji. Zlasti na področju informatike smo izvedli tako manjše organizacijske kot tudi kadrovske spremembe in v tem trenutku lahko rečem, da so učinki že vidni. Kar zadeva programiranje za naslednjo finančno perspektivo, pa zgolj to, da glede na številne obiske [[…]] [[znak za konec razprave]] Ali bo konec? To še lahko zaključim. Glede na številne obiske z deležniki na terenu je to vprašanje najbolj aktualno in zagotavljam vam, da bo služba zagotovila udeležbo vseh akterjev pri snovanju in vodenju programiranja.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala. Me veseli, da oba poznava postopke črpanja evropskih sredstev in da ste tudi, prav tako kot jaz, iskreni, da vsega ne veste, da se pa trudite in da ste želeli napraviti več. Spoštovani minister, upam, da se zavedate, da ste vsaj finančno drugi najbogatejši minister te vlade. Minister za finance skrbi za vse finance, vi pa upate, da država pridobi 4 milijarde. Če to vežemo na občinske in pa državne razpise, ki so bili v najbogatejših letih sofinancirani tudi do 80 % s strani Evropske unije, pa tudi če so financirani samo 20, 30 % s strani Evropske unije, upam, da se zavedate, kakšna odgovornost je na vaših plečih. Še nekaj konkretnih vprašanj imam. Sprašujem vas: Kako ste zadovoljni s sodelovanjem z ministrstvi in z lokalnimi skupnostmi? Ali še pričakujete pomanjkljivosti v informacijskem sistemu oziroma ga boste popravili? Ali so še kakšni ključni problemi, ki se vam zdijo najbolj problematični, da ne bi dosegli tega, kar nam je vsem skupaj cilj – 100-odstotno črpanje evropskih sredstev? Kako uspešni ste pri sodelovanju s posameznimi regijskimi razvojnimi agencijami pri dogovoru za razvoj regij? In ker smo govorili o štirih milijardah, kateri so vaši osnovni konkretni primeri, na podlagi katerih boste sami ocenili, ali ste pozitivno opravili svoje delo ali pa ste ga celo opravili z oceno odlično? Najlepša hvala.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Če nadaljujem tam, kjer mi je zmanjkalo časa, informacijski sistemi je vsekakor problem, dasiravno sem pričakoval, kot je bilo na hearingu rečeno, da se to da urediti na hitro roko. Vendar je kompleksen informacijski sistem, ker ni povezan zgolj v naši službi, ampak z ministrstvom za finance, z MFERAC in eCA, se pravi s sistemom, ki omogoča pošiljati zahtevke do Evropske komisije. Glede na to, da ste tudi spraševali, kaj želimo – imamo novega zunanjega izvajalca. V preteklosti neuspešno sodelovanje smo sedaj začeli z novim in upam glede na novo ekipo in pripravljenost zaposlenih, da se bo zadeva stabilizirala, daleč pa od tega, da bo rešena dokončno, ker gre za tako kompleksen sistem. Glede tega odgovora sem tudi sam razočaran, vendar tako pač je. Tisto, kar se mi zdi zelo pomembno in o čemer sprašujete – naše sodelovanje, vsaj po moji oceni, z ministrstvi je nadvse dobro. Mislim pa, da vsi skupaj ugotavljamo, da je medsebojno sodelovanje ključno za doseganje skupnega cilja, in to je 100-procentno pokoristiti evropska sredstva, saj se od krize naprej o teh sredstvih govori kot o edinih razvojnih sredstvih, kar z vidika razvoja ni popolnoma, čisto pametno. Kar zadeva lokalne skupnosti, moram reči, da se v tem relativno kratkem času srečujem s številnimi asociacijami, se pravi s Skupnostjo občin Slovenije, SOS, ZOS, mestne občine. Mislim, da je teh asociacij še pa še. Mislim, da bi bilo smiselno, da se skupaj na enem mestu enkrat srečamo pa o istih stvareh pogovorimo, zlasti kar zadeva obe kohezijski regiji. Te so ključne, in kot veste, brez njihove podpore tudi noben operativni program ne bo sprejet. Se pa v tem tednu ravno z mestnimi občinami dobimo. Njihova pričakovanja so ogromna, zlasti zaradi tega, kar sem prej hotel poudariti – dogovor za razvoj regij je povzročil pri nekaterih občutek nezaupanja in to zaupanje želimo ravno vzpostaviti na način njihovega sodelovanja pri vseh aktivnostih naše službe. Hvala lepa.
Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Glede na poslovniške danosti predlagam, da na naslednji seji opravimo razpravo o črpanju evropskih sredstev. Kajti kot rečeno, gre za 4 milijarde evropskega, oziroma če želite, tudi slovenskega denarja, za katerega je prav, da ga do konca leta 2021 oziroma kolikor časa so potem lahko še na razpolago izplačila, počrpamo. Jaz se vam, spoštovani minister, zahvaljujem za ta splošni uvodni del. Očitno ste zavihali rokave. Ampak glede na to, da Odbor za zadeve Evropske unije nekako noče obravnavati delnega poročila, da ima predsednik Vlade pomisleke, ali nastopati v Evropskem parlamentu, in da so pred nami evropske volitve, je prav, da se pred evropskimi volitvami tudi ta državni zbor resno sooči s problematiko, kako počrpati 4 milijarde evropskih sredstev. Ne nazadnje se morda porodi tudi kakšna nova ideja, kako, kje izkoristiti oziroma pridobiti nova sredstva, če kje preveč zaostajamo. Gospod minister, konkreten primer. Ob koncu prejšnje perspektive smo poslanci z bivšim ministrom gospodom Černačem prišli na po mojem mnenju zelo dobro idejo: črpanje evropskih sredstev za energetsko prenovo stavb v lasti lokalnih skupnosti. Verjamem, da znotraj 90 poslancev Državnega zbora lahko vznikne še kakšna nova ideja, kjer bi vam lahko dali napotek tudi, kje povprašati različne evropske sklade, ali je možno prestrukturirati kakšnih sto milijonov evrov in jih počrpati. Ne nazadnje bi verjetno tudi – vsaj dva ministra vidim tukaj – minister za okolje in ministrica za infrastrukturo bila vesela, če bi dobila kakšen pozitiven in dober namig o črpanju evropskih sredstev. Ne nazadnje pa mislim, da ne bi bila potrebna razprava samo o črpanju glede sedanje evropske perspektive, ampak da se mora tudi Državni zbor zelo resno ozreti na to, kaj so želje Slovenije s črpanjem evropskih sredstev po letu 2021, v naslednji evropski perspektivi. Če ne bo kakšnega presenečenja, se bo mandat te sestave Državnega zbora končal leta 2022, ko bo že daleč prepozno, da bi naslednja ekipa ali poslancev ali ministrov razmišljala o tem, pa bo morala, tako kot vi, zavihati rokave. Skratka, argumentov, zakaj resno pristopiti ne samo k razpravi v Državnem zboru, ampak tudi k resnemu delovanju, je več kot dovolj, zato tudi predlagam razpravo na naslednji seji Državnega zbora. Najlepša hvala.
Gospod poslanec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila 2019, v okviru glasovanj. Poslanka Nataša Sukič bo postavila ustno poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! V zadnjem času je na žalost boleče odmeval primer šikaniranja dečka v šolskem okolju zaradi revščine, pa tudi pretep z nožem med dijaki v Murski Soboti, zaradi česar sta dva mladoletnika končala v bolnici. Medvrstniško nasilje, ustrahovanje med otroki po šolah in pa na medmrežju, se pravi na socialnih omrežjih, v virtualnem prostoru, kjer si zlahka nadenemo tudi lažno identiteto, se na žalost v zadnjem desetletju po vsej Evropi razrašča. O tem navsezadnje govori tudi poglobljena študija oziroma raziskava, ki jo izvajajo na Švedskem. Seveda so bili razviti najrazličnejši mehanizmi, metode, da bi se to nekako zmanjšalo, preprečilo, a žal precej neuspešno. Tudi policija ukrepa, kadar pride do takih zadev, ampak je pa seveda zelo zamejena, ker ko gre za mladoletnike, je to zelo specifična zadeva, je treba pač v prvi vrsti gledati na otrokove pravice. Otroci navsezadnje niso tisti, ki se jih obsodi, in je zato zadeva zapletena. Ravno zaradi tega so potrebne druge službe, ki morajo tukaj ukrepati, predvsem recimo centri za socialno delo so tukaj izjemno potrebni, ker imajo tudi dostop do staršev, starši pa vemo, da če niso odzivni, če ne sodelujejo v šoli z učitelji, z ravnatelji in tako naprej, v primeru, da je njihov otrok nasilen, se seveda stvari dodatno zapletejo. Potem so tukaj razni psihologi pa tudi drugi strokovnjaki potrebni, da vstopijo v zadevo. Ampak kaj ko te službe recimo ne opravijo tega dovolj dobro ali pa ko na nek način odpovejo. Sprašujem vas: Kje vi vidite ključne probleme pri tej zadevi? Ali se imate namen lotiti še kakšnih dodatnih ukrepov, razvoja mehanizmov, ki bi mogoče vsaj omilili ta problem, izkoreninili ga tako in tako ne bodo? Imam še eno vprašanje, ki bi ga mogoče lahko naslovila tudi na ministra za šolstvo, ampak verjamem, da v tem primeru verjetno ti ministrstvi dobro sodelujeta. Zanima me: Ali se strinjate z oceno strokovnjakov, da učitelji potrebujejo dopolnitev znanj na primer iz razvojne in socialne psihologije ter ustrezna usposabljanja iz voditeljskih veščin? Ali bi vi priporočili ministru, da bi ta usposabljanja vključili v strokovne programe za izobraževanje učiteljev? Toliko zaenkrat. Hvala.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. V zvezi z vašim vprašanjem želim uvodoma izpostaviti, da na ministrstvu tej problematiki posvečamo še posebno pozornost. Družinska politika v Sloveniji namenja posebno pozornost skrbi za otroke, njihovi zaščiti, sledi največjim koristim otrok. Za zagotovitev kakovostnega, zdravega in varnega otroštva ter dobrobit možnosti za uspešen razvoj na vseh področjih država skrbi za delujoč in učinkovit sistem varstva družine, hkrati pa sprejema ustrezne izobraževalne, zdravstvene in druge programe ter ukrepe, ki zagotavljajo blaginjo otrok in tako nudijo posebno varstvo in zaščito najranljivejšim posameznim družinskim članom, to je otrokom. Na prvem mestu bi najprej izpostavila pripravo novega tako imenovanega programa za otroke 2019–2024, ki ga že intenzivno pripravljamo na ministrstvu vse od začetka našega mandata. Oblikujemo ga skupaj z lokalnimi skupnostmi, nevladnimi organizacijami ter drugimi relevantnimi deležniki in bo celostno in obširno obravnaval problematiko položaja otrok. Gre za samostojen in programski dokument, ki bo natančno določal cilje in ukrepe za izboljšanje položaja otrok, seveda tudi na področju preprečevanja nasilja, pomoči žrtvam kaznivih dejanj, spolnih zlorab in tako naprej. Namen programa za otroke je določiti temeljne cilje in ukrepe na področju otrokovih pravic ter blaginje in kakovosti življenja otrok. V obdobju 2019–2024 bomo s programom dvignili stopnjo blaginje otrok, vsem otrokom bomo zagotovili enake možnosti, pravice, zagotovili boljšo zaščito in varstvo otrok ter izboljšali možnost vključevanja in sodelovanja. Prednostna področja bodo: življenje brez nasilja za vse otroke, vključno s preprečevanjem medvrstniškega nasilja; otrokove pravice v digitalnem okolju s poudarkom na varnosti na spletu in posledično preprečevanje spolnih zlorab v digitalnem okolju; otroku prijazno pravosodje, v sklopu katerega bi bilo potrebno izpostaviti hišo za otroke po islandskem modelu Barnahus; in ne nazadnje participacija otrok v postopkih, ki jih zadevajo. Prav tako bi rada posebej izpostavila tudi pripravo novega strateškega dokumenta, resolucijo o nacionalnem programu preprečevanja nasilja v družini in nasilja nad ženskami, ki bo vključeval aktivnosti za obdobje 2018–2024. Na podlagi te resolucije bo pripravljen tudi akcijski načrt za preprečevanje nasilja v družini in nasilja nad ženskami in dekleti. Gre za obsežen strateški dokument, ki ga ministrstvo pripravlja in že medresorsko usklajuje. Ministrstvo sofinancira tudi programe v podporo družini. Gre za kakovostne in široko dostopne programe, ki temeljijo na sodobnih konceptih podpore in samopomoči ter so namenjeni otrokom, mladostnikom in njihovim družinam ter pozitivno vplivajo na dvig kakovosti življenja tako posameznika kot tudi družbe. Programi so prvenstveno namenjeni žrtvam spolnih zlorab in žrtvam kaznivih dejanj. Omenila bi tudi, da je ministrstvo na podlagi javnega razpisa od leta 2016 sofinanciralo 15 večgeneracijskih centrov, ki so enakomerno geografsko razpršeni po Sloveniji. Sredstva za financiranje projektov se zagotavljajo v okviru proračuna, delno pa jih zagotavlja Evropska unija iz Evropskega socialnega sklada. Skupna razpoložljiva višina sredstev do leta 2021 znaša 8,6 milijona evrov. Omeniti bi želela tudi projekt, pri katerem sodeluje naše ministrstvo, tako imenovani projekt Odklikni!, s katerim smo tudi uspešno kandidirali za sredstva na razpisu Evropske komisije. Namen projekta je nadgraditi obstoječe nacionalne dejavnosti za preprečevanje spletnega nasilja z vključitvijo vidika spola v učna in ostala gradiva, izobraževanje in izobraževalne module ter priporočila in ukrepe. Glavni cilji so predvsem ozaveščanje za preprečevanje stereotipov, njihova odprava ter spreminjanje odnosa do spletnega nasilja in nadlegovanja žensk in deklet po Sloveniji, povečanje občutljivosti znanja mladih potencialnih žrtev nasilja, ranljivih skupin, staršev potencialnih povzročiteljev in prič v spletnem nasilju in nadlegovanju žensk in deklet, krepitev znanja strokovnjakov in strokovnjakinj za zagotovitev ustreznega sistema preprečevanja, preganjanja in zaščite pred spletnim nasiljem in nadlegovanjem žensk in deklet ter izmenjava izkušenj in dobrih praks ter spodbujanje medsebojnega sodelovanja tako na nacionalni kot evropski ravni. Vprašali ste me tudi, ali ocenjujem, če bi učitelji potrebovali določena specialna znanja. Strinjam se z vami, absolutno menim, da bi jim ta znanja koristila in jim olajšala delo. Hvala lepa.
Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Najlepša hvala. Nameravala sem vas povprašati še malo bolj podrobno tudi o nasilju doma s strani staršev, ki tudi narašča, ki je v porastu, ampak ste mi tako izčrpno in poglobljeno odgovorili, da se vam zahvaljujem. Ne bom več zdajle tukaj dodatno spraševala, ob kakšni drugi priliki. Hvala.
Dobro, kot razumem, lahko nadaljujemo. Poslanka Mateja Udovč bo postavila ustno poslansko vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvoli.
Hvala. Kot mama dveh osnovnošolcev in kot poslanka Državnega zbora se vsakodnevno srečujem s pravnimi predpisi, ki urejajo področje varstva osebnih podatkov. Na eni strani je Zakon o varstvu osebnih podatkov skupaj z vsemi podzakonskimi akti in pravilniki, ki jih sprejemajo posamezne šole. Ti zelo restriktivno obravnavajo osebne podatke učencev in njihovo ravnanje z njimi. Med obiskom ene izmed osnovnih šol sem naletela na kar nekaj ovir, in sicer da učitelji ne smejo izobešati v skupnih prostorih šole avtorskih izdelkov učencev, ki jih izdelajo pri svojem rednem pouku, če starši vsakič posebej v to pisno ne privolijo. Tudi na začetku šolskega leta naletimo na primer, ko so na seznamu učencev le številčne kode namesto lepih imen in priimkov. Še bolj nesmiselno se mi zdi, da učitelji na skupnih govorilnih urah ne morejo razdeliti obrazcev staršem deklic in dečkov, ker preprosto na skupnih sestankih ne smejo vedeti, kdo je starš deklice in kdo dečka. In še in še absurdnih primerov bi se dalo našteti. Človek dobi občutek, da smo učence povsem depersonalizirali in da jih v šoli obravnavamo samo še kot številke. Po drugi strani pa ob vsakem začetku šolskega leta naletim na težavo glede zunanjih ponudnikov informacijskih oziroma digitaliziranih storitev. Osnovna šola izbere zunanjega izvajalca za zajemanje, obdelovanje in urejanje podatkov in informacij učencev, ki jih hrani tudi na svojih bazah. Poleg podatkov, ki so zakonsko predpisani z Zofvijem, so med njimi še drugi osebni in drugi podatki, vezani na učenčevo delo v šoli. Vodstvo šole prepričuje starše otrok k podpisu soglasja oziroma dovoljenja, s katerim vstopajo v pogodbeno razmerje za uporabo osebnih podatkov svojih otrok, od podpisa soglasja naprej pa se vodstvo šole umakne od odgovornosti glede zlorabe oziroma neupravičene uporabe osebnih podatkov naših otrok. Starši, ki odklonijo podpis soglasja, pa so prikrajšani za vsa elektronska obvestila, ki se nanašajo na otroke v šoli. Sprašujem vas podobno kot na hearingu: Ali ima ministrstvo pripravljeno sistemsko rešitev tega problema? Ali bo ministrstvo vzpostavilo in upravljalo z enotnim informacijskim sistemom, ki ga bodo morale uporabljati vse vzgojno-izobraževalne institucije in v katerem se bodo zajemali ter obdelovali vsi zakonsko predpisani podatki in drugi podatki, vezani na aktivnosti in dogajanje posameznih učencev v šoli? Ali bo ministrstvo prevzelo odgovornost za delovanje tega sistema in nam staršem ne bo več treba vstopati v pogodbeno razmerje z zunanjim ponudnikom, ki ga izbere posamezna šola? Ali ima ministrstvo že rezervirana finančna sredstva za vzpostavitev in delovanje tega sistema? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Gospod predsedujoči, gospa poslanka in pa vsi prisotni! Najlepša hvala za to vprašanje. Tako kot se vam ne dopade, če tako rečem, sistem, ki trenutno je, se tudi meni ne. Moram reči, da mi ni všeč, in to je isti odgovor, kot sem vam ga dal na hearingu. Svoj odgovor bi razdelil v dva dela, ker se mi zdi, da ste nekako svoje vprašanje naslavljali na dva dela. Eno so tiste neživljenjskosti v šoli, do katerih prihaja zaradi novega GDPR, kot mu po domače rečemo. Ta del neživljenjskosti glede varovanja osebnih podatkov, ki na eni strani seveda so vrednota in je prav, da so vrednota, kajti ne bi želeli, da bi s temi podatki kar tako kdorkoli in kakorkoli upravljal – ampak na drugi strani je pa res to, kar pravite, da prihaja do zelo neživljenjskih situacij. Poslanci boste v prihodnjih mesecih, tednih dobili na klop dva popravka, eden je Zakon o gimnazijah, drugi je Zakon o strokovnem in poklicnem izobraževanju, ki bosta del teh težav, ne vseh, ampak del teh težav, povezanih z GDPR, upajmo, rešila. Zadeve so usklajene z informacijsko pooblaščenko, tako da je nekaj, kar bomo lahko naredili. Kar pa se tistega drugega dela vašega vprašanja, ki mislim, da je tudi jedro te vaše zgodbe, tiče, bi pa rekel dvoje. Ministrstvo ima pripravljen projekt. Ministrstvo dela projekt, imenuje se Posodobitev organizacije vodenja in upravljanja s podatki v inovativnih učnih okoljih. Cilji so točno tisti, po katerih vi sprašujete, torej enotni informacijski sistem, tako na eni strani za šole, torej za vsak vzgojno-izobraževalni zavod, kot za ministrstvo. Enotni sistem. Zakaj? Zaradi varnosti osebnih podatkov, zaradi transparentnosti osebnih podatkov, pa ne samo zaradi osebnih podatkov, ampak tudi zaradi tega, ker želimo imeti v vsakem trenutku vpogled v ta sistem. Meni so danes zjutraj moji kolegi razlagali, ker se veliko ukvarjamo s tem vprašanjem, da pravzaprav čisto natančno, do zadnjega natančno pa vendarle nimamo v vsakem trenutku podatka o udeležencih, v vsakem trenutku nimamo podatka o učiteljih in tako naprej. Govorim natančno natančno. Tak informacijski sistem, to je najmanj, kar pričakujem od takega informacijskega sistema. Drugič. Naloga takega informacijskega sistema je v tem, da nimajo več posamezne šole svojih informacijskih sistemov, zato ker so taki informacijski sistemi varnostno luknjasti, da ne govorimo še o čem drugem. In to preprosto ni prav, zato želimo z enotnim informacijskim sistemom vse to nadomestiti. Tretjič. Med sabo želimo povezati različne baze, ki sedaj obstajajo, torej centralna baza, KPIS, različne baze, zato da potem to deluje v enem urejenem ekosistemu. Četrtič. Na podlagi tega informacijskega sistema želimo zagotoviti – in to je tisto, o čemer tudi sprašujete – paket e-storitev, ki bodo jasne in bodo na eni strani za šole in na drugi strani za starše. Že prej smo imeli to zgodbo glede plačevanja. Strinjam se, to je nekaj, kar mora država zagotoviti, ne da imamo tule komercialne ponudnike, ki do neke ravni zagotavljajo storitev zastonj, od tam naprej je pa vse plačljivo in ni prav. Za vse starše mora biti storitev brezplačna, še posebej ker te podatke o udeležencih v vzgojno-izobraževalnem procesu zagotavlja sama šola. Te rešitve, ki bodo v tem informacijskem sistemu, bodo prispevale k celovitemu razvoju, implementaciji informatizacije vzgojno-izobraževalnega procesa. Da bi do tega prišli, pa potrebujemo dvoje, in to sem delno naslovil že prej. Potrebujemo nekaj manjših sprememb zakonodaje, zato ker je treba recimo tisti del o šolskih evidencah in tako naprej nasloviti, in seveda na drugi strani čim prej iti v realizacijo, ne samo načrtovanje, ampak realizacijo tega projekta. Hvala lepa.
Imate besedo, gospa poslanka, za zahtevo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa. Z vašim odgovorom sem kar dobro zadovoljna. Vseeno bi prosila za še eno dopolnitev, in sicer če se lahko malo bolj podrobno izjasnite ali bolj konkretno v zvezi s tem, ko sva govorila, da boste informacijski sistem naredili, da boste zajeli vse podatke – ali bodo to samo zakonsko obvezni podatki ali bodo tudi drugi podatki, ki jih že sedaj imajo v informacijskih programih? Hkrati bi se ob tej priliki navezala, ker ste se ravno tako vi navezali na prejšnje vprašanje, iz vašega razgovora je bilo razvidno, da je srž problema tudi neprimerna zakonodaja. Zanima me, na kateri prioritetni lestvici imate omenjeno zakonodajo, saj smo tako mi kot zakonodajna veja oblasti kot vi dolžni v prvi vrsti poskrbeti in skrbeti za varstvo osebnih podatkov otrok. Sploh v primeru, ko že danes vidimo, da se lahko zgodi nepopravljiva škoda, ki bi lahko naše otroke zaznamovala za celo življenje. Zato me zanima, kdaj mislite popraviti to zakonodajo. Hvala lepa.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa. Kar se tiče drugih podatkov, to so vsi tisti podatki, ki jih že sedaj zbiramo ali se zbirajo. Ne bi pa želeli – tu je namreč zelo mehka meja med tistim, da imamo preveč podatkov, in med tistim, da imamo vse podatke, ki so potrebni, zato da naš celotni sistem vzgoje in izobraževanja funkcionira. Mislim, da so moji sodelavci – številčna ekipa je, ki se ukvarja s tem projektom – zelo natančno pretehtali, katere podatke zares zajeti v sistem. Vedno se da dodajati. Moramo pa tule – upam, da se strinjate tudi gospe in gospodje poslanci – biti občutljivi glede osebnih podatkov, da ne bi šli preveč invazivno in da ne bi zbirali kakorkoli preveč podatkov, ne nazadnje gre večinoma za mladoletne udeležence v vzgoji in izobraževanju. Drugič. Kar se tiče zakonodaje, je visoko na prioritetni listi. Ugotovi smo namreč – da vam razložim problem – da imamo sedaj v tem sistemu vzgoje in izobraževanja toliko šolskih evidenc, da pravzaprav potrebujejo te evidence poseben zakon. Zaradi tega bomo dele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer so evidence en del, del je v drugi zakonodaji, izločili. Predvsem bomo pa dodali v zakon o evidencah v šoli, po domače rečeno, vse tiste nujne osnove, ki so potrebne, da bi tak projekt, o katerem sva prej govorila, zaživel. In to bo ta novi zakon o evidencah v vzgoji in izobraževanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagam, da gremo naprej. Dušan Šiško bo postavil vprašanje Ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani! Znano je, da je v Sloveniji zrak med najbolj škodljivimi vplivi na zdravje človeka in da je Slovenija med tistimi evropskimi državami, ki imajo prekomerno onesnaženost zraka. Znotraj države je sicer vzpostavljen sistem spremljanja oziroma meritev, vendar to velja samo za nekatere regije, medtem ko v ostalih regijah, med katerimi je tudi Posavje, od koder prihajam, občani teh podatkov nimajo. Občasno so meritve potekale tudi ponekod v Posavju, vendar taka poročila za minula obdobja niso uporabna, pač pa bi bilo treba zagotoviti stalno spremljanje, kar bi imelo tudi večji učinek za ukrepanje tako samih občanov kot industrije. Večji industrijski obrati so sicer o svojih vplivih na ožji dolžini poročali na Arso, vendar teh podatkov lokalne skupnosti ne dobijo, kar se nam zdi nesmiselno. Tudi znotraj posameznih regij so precejšnje razlike, zato zdaj nekatere občine poskušajo same zagotoviti opremo za spremljanje onesnaženosti, da bi občanom zagotovile sprotne in objektivne informacije o nevarnosti. Ministra sprašujem: Zakaj nimamo meritev onesnaženosti zraka po celotni Sloveniji? Seveda me še posebej zanima za Posavje. Ali lahko to pričakujemo in kdaj?
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala. Hvala tudi za vprašanje. V državni mreži merilnih naprav imamo trenutno 22 mest. Ta merilna mesta se postavljajo v skladu s pravilnikom in v skladu z uredbo, po navadi pa v mestih, kjer je gostota prebivalstva večja, in na področjih, ki so bila v preteklosti bolj onesnažena in pričakujemo večjo onesnaženost zraka. Res je, da v Posavju take merilne naprave ni. Trenutno poteka evropski projekt Sinica. V sklopu tega projekta bomo poleg obnovitve obstoječih merilnih naprav pridobili tudi nekatere mobilne, takšna mobilna naprava se bo lahko postavila tudi v Posavje. To vaše poslansko vprašanje me je spodbudilo oziroma mi je dalo še eno nalogo, da preverim pri nas v hiši, predvsem v času, ko bomo sprejemali nov rebalans, če lahko tudi mi prispevamo kakšna dodatna sredstva, zato da se kakšno merilno napravo še kje drugje postavi. Ker v sklopu tega projekta Sinica bo še nekaj let trajalo, da pridemo do teh mobilnih merilnih naprav. Kar pa se tiče meritev, ki jih opravljajo objekti v skladu z njihovim OVD, lokalna skupnost te podatke lahko pridobi. Res je, da zaenkrat še ne gre za avtomatizem, ampak če občina zaprosi za te podatke Arso, jih Arso občini tudi posreduje in jih lahko dobite. Ta avtomatizem sam bo stekel čez nekaj let. Zdaj smo namreč v fazi priprave informacijskega sistema, v čisto prvih korakih, tako da si še ne bi upal napovedati, kdaj bo ta informacijski sistem postavljen, ampak ta informacijski sistem bo potem omogočal vse vpoglede v OVD-je, vpoglede v stanje meritev na posameznem področju. Do takrat pa lahko občine zaprosijo za te meritve. Kar se tiče teh merilnih naprav, pa kot sem rekel, bo treba pogledati, ko se bomo pogajali za naslednji proračun, če lahko tudi naše ministrstvo pridobi dodatna sredstva za to, da kakšno še sami postavimo, drugače pa se bo to reševalo z mobilnimi merilnimi napravami.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala. Ne bi rad videl, da se pogovarjamo o nekaj letih, jaz bi rad videl, da se pogovarjamo, da bi bilo zagotovljeno v našem mandatu. Zdaj je zima res že mimo, vendar ravno zato postavljam to vprašanje, da bi se do nove kurilne sezone kaj spremenilo, in mogoče bi bilo smiselno razmisliti o tem. Občani Posavja težko razumejo, da nimajo podatkov o onesnaženju zraka, medtem ko se v naši dolini na razne načine meri vse drugo, tudi radioaktivno sevanje. V Brežicah, ki so bolj na odprtem, imajo s tem manj problemov, drugače pa je v Krškem, kjer je veliko kurišč, ter v Sevnici, kjer je prisotna industrija s precejšnjimi izpusti. Sevniška in krška občina sta naslovili več dopisov na pristojne inštitucije in iskali načine, da bi do meritev prišli na sistemski način, a to menda, kot slišimo, zaradi predpisov še ni mogoče. Tudi odgovor, da ni denarja na razpolago, je za nas nesprejemljiv, še posebno dokler država iz leta v leto dopušča, da se v zdravstvu razmetava z milijoni, ki zaradi visokih provizij padajo v zasebne žepe, ljudje pa umirajo zaradi dolgih čakalnih vrst. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da imajo občani pravico vedeti, kakšno vodo pijejo in kakšen zrak dihajo. Hvala.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Sistemsko je urejeno, da občina pride do podatkov, ki jih industrija izvaja v sklopu svojega okoljevarstvenega dovoljenja, res pa je, da še ni avtomatizma. Ampak vsaka občina lahko, če so takšne potrebe, zaprosi Arso za te podatke. Se pa strinjam, da bo treba to mrežo razširiti, in se bom potrudil, da bomo ta sredstva za prihodnji proračun tudi zagotovili. V tem času pa teče tudi projekt Sinica za mobilne naprave. Neka rešitev bo, ne bo pa takoj. Razumem, da občani Posavja težje razumejo ta moj odgovor, ampak se bom potrudil, da bomo prej prišli do rešitev.
Hvala lepa. Predlagam, da gremo naprej. Marko Bandelli bo postavil vprašanje ministru za obrambo Karlu Erjavcu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod minister! V Republiki Sloveniji imamo trenutno, tak kot dobro veste, 14 zavodov, v katere so razporejeni poklicni gasilci. Poklicne gasilske enote lokalne skupnosti ustanavljajo po zakonu o javnih zavodih, javno gasilsko službo pa poklicne gasilske enote skupaj s prostovoljnimi gasilskimi enotami opravljajo po Zakonu o gasilstvu. Ministrstvo za obrambo oziroma Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje je resorno ministrstvo, pristojno za sistemsko urejanje področja gasilstva in sodelovanje pri uvrščanju poklicnih gasilcev v plačni sistem. Za organiziranje, delovanje in poslovanje javnih gospodarskih zavodov so ogovorne ustanoviteljice oziroma soustanoviteljice, torej občine. Takšno financiranje poklicnih gasilcev večinoma bremeni proračune lokalnih skupnosti, v katerih je 14 zavodov s poklicnimi gasilci. Spoštovani gospod minister, sprašujem vas: Ali obstaja potencialna možnost, da bi v prihodnosti prišlo do razbremenitve občin, ki poleg prostovoljnih gasilcev financirajo tudi poklicne? Se morda obeta, da bi financiranje poklicnih gasilcev prevzelo ministrstvo za obrambo oziroma Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje? Najlepša hvala za odgovor.
Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Najprej bi se zahvalil za vprašanje. Moram reči, da kar ste povedali, vse drži. To je pač v skladu z našo zakonsko ureditvijo. Rad bi povedal, da je pri nas sistem zaščite in reševanja zelo dobro urejen. Tudi gasilska organizacija zelo dobro deluje. In seveda, takšna sprememba bi pomenila globok poseg v samo zakonodajo, to se pravi v Zakon o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami, tudi poseg v Zakon o gasilstvu, zato ker ta zakon določa, da je to javna služba, ki jo organizirajo občine. To se pravi, imamo poklicne gasilce, ki so organizirani v 14 javnih zavodih, in potem še prostovoljna gasilska društva. Če bi šli v spremembo sistema, bi to pomenilo, da bi odvzeli občinam eno od izvornih pristojnosti, to je organiziranje gasilske službe, zlasti ko gre za poklicne. To bi pa seveda tudi povzročilo mnogo in globoke spremembe, za katere nismo prepričani, ali bi prinesle neko dodano vrednost. Ker mi ocenjujemo, da sedanji sistem zagotavlja primerno zaščito in varnost prebivalcev, ustreza pa tudi našim potrebam in je ekonomsko vzdržen in učinkovit. To ugotavljajo tudi drugi, to se pravi tujci, ko gledajo, kako imamo organiziran naš sistem zaščite in reševanja. Znotraj tega je seveda gasilska služba hrbtenica tega sistema. Lahko povem, da na Ministrstvu za obrambo ne načrtujemo kakšne spremembe v tej smeri. Res pa je, da se občasno vedno pojavijo te pobude, zlasti da bi Ministrstvo za obrambo financiralo poklicne gasilce, pristojnosti bi pa še naprej ostale lokalnim skupnostim. Moram reči, da je sedanji način financiranja urejen tako, da se dejansko to financira preko lokalne skupnosti, vendar se financirajo tudi preko države, in sicer preko požarnega sklada, kjer se zbira požarna taksa. Lahko rečem, da je bilo od leta 2004 namenjenih in zbranih 106 milijonov evrov, od tega je šlo 75 milijonov evrov za lokalne skupnosti, tako za poklicne kot za prostovoljne gasilce, in da imamo v zvezi s tem tudi zelo natančna merila. Največje merilo je pravzaprav število poklicnih gasilcev, to znaša 35 % teže, ko gre za dodeljevanje sredstev. Pri tem bi rad opozoril, da imamo tudi gasilsko službo širšega pomena. Ta prav tako dobiva sredstva iz požarnega sklada. Lahko povem, da so od leta 2004 prejeli 31 milijonov evrov. Mi se bojimo, če bi šli v tak poseg, da bi bila potrebna korenita sprememba celotne zakonodaje. Mislim pa, da cilj, ki ga nekateri zasledujejo, s spremembo ne bi bil uresničen. Kaj se pravzaprav želi? Da bi razbremenili občine in da bi država prevzela financiranje za teh 14 zavodov. Vendar ocena je, da tudi če bi spremenili sistem, zaradi tega ne bi bilo več denarja za lokalne skupnosti, ker bi bilo na ta račun gotovo manj sredstev dodeljenih lokalnim skupnostim za te potrebe, kot se jih zdaj namenja. Zaenkrat Ministrstvo za obrambo ne razmišlja o tem, da bi ta sistem spreminjali. Mi se bomo rajši trudili, da bi se več proračunskih sredstev namenilo nasploh za zaščito in reševanje, ker vidimo, da so varnostni izzivi predvsem na tem področju.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala, minister, za odgovor. Verjemite meni, obstoj pristojnosti ali ne, marsikakšna občina bi rajši videla, da bi bilo to v breme ministrstvu kot njim samim. To verjemite meni. Gre za zelo enostavne številke. Tisto, kar ste povedali, vse drži. Vemo točno, požarne takse, sami veste, požarna taksa gre za nabavo opreme, ne gre za plače. To moramo vedeti. Tudi pri društvih, ko gre del požarne takse tudi na društva, je to zaradi opreme. Tukaj manjka po mojem neka rešitev z vaše strani, kaj je funkcija prostovoljnega gasilskega društva, kaj je funkcija zavodov za reševanje. Vedno ko pride do nesreče, oba gresta ven – dvojni stroški, dvakrat organizacija. Vsi morajo imeti tečaj za prvo pomoč. Zakaj mora, če dajemo tečaj za prvo pomoč prostovoljnim gasilskim društvom, tudi zavod priti ven. Tu si delamo brezvezne stroške. Tu mislim, da bi morala biti neka regulativa, neka sistemska rešitev z vaše strani, z ministrstva, da to reč malo poenostavi in na tak način razbremenimo stroške. Plače so sigurno veliko breme za občine. Od 4 do tudi 5 % proračuna stane občine ta servis, če tako rečemo, nujno potreben, pa vsi si ga želimo in smo zelo zadovoljni in še več bi dali za te reči. Če bi občine razbremenili, bi verjetno prostovoljna gasilska društva več dobila na ta račun še, kot je treba. O požarni taksi sem povedal. Samo še eno reč naj vam povem. Naslednjič, ko se boste dogovarjali glede plač gasilcev, bi bilo dobro, da pokličete tudi občine, ker niso bile udeležene nikoli, niti z različnimi sindikati, ko so se dogovarjali za plače, na koncu pa plače plačuje občina, daje plače. Se pravi, drugi sindikati se menijo v enem smislu za javne plače, po drugi strani pa je s tem obremenjen proračun občin, pa nikoli niso bile poklicane, niti enkrat na debato v tem smislu. Toliko z moje strani. Gospod minister, hvala za vaš odgovor.
Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Nimam česa dodati. Res je, da ko gre za pogajanje za plače za poklicne gasilce, bi bilo dobro, da so poleg ali pa da soglasje dajejo tudi lokalne skupnosti, ki imajo poklicne enote, to se pravi, ki imajo javni zavod. Tako da to kritiko sprejemam, bomo pa to stvar skušali urediti, da ne bi do teh situacij prišlo. Treba je pa vedeti, da poleg poklicnih gasilcev, ko gre za naloge širšega pomena, tam tudi sodelujejo prostovoljni gasilci in prostovoljne gasilske enote. Tako da če bi želeli dejansko iti v tisto spremembo, ki ste jo v prvem vprašanju nakazali, bi to pomenilo veliko spremembo na področju urejanja gasilske službe. Glede na učinek, ki se ga pričakuje, mislim, da ne bi bilo smotrno, ker ne vemo, kakšne posledice bi lahko imela takšna sprememba. Bolj zagovarjam, da nadgradimo sistem, ki ga že imamo, da ga dopolnimo tam, kjer vidimo, da so pomanjkljivosti, in v tem delu, na katerega ste opozorili, bomo pač pogledali, ali se da to stvar še bolje urediti oziroma jo nadgraditi v obstoječem sistemu. V kakšne korenite spremembe glede na to, da sistem dejansko dobro funkcionira, pa zaenkrat ne bi šli.
Gremo naprej. Mag. Bojana Muršič bo postavila vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu ter ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec, ki pa je odsotna. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, kolegice in kolegi, ki še vztrajamo! Leta 2014 je bil spremenjen Zakon o ohranjanju narave, ki vključuje tudi določila o vožnji z vozili v naravnem okolju. Od sprejetja zakona je vožnja v naravnem okolju dovoljena po gozdnih cestah, na utrjenih poteh, če ne nasprotujejo lastniki – velikokrat tudi sami enostavno ne vedo, velikokrat pa tudi temu nasprotujejo – po gozdnih vlakah in tudi planinskih poteh. Seveda se izvajajo tudi javne prireditve, ki so sicer zelo dobrodošle, vendar še dodatno uničujejo to naše naravno bogastvo, kljub temu da je potrebno za to vse pridobiti vsa ustrezna dovoljenja, ki jih seveda tudi dobijo, vendar neke odškodnine za to ni. Največje težave pa povzroča objestno divjanje s kros motorji, štirikolesniki in downhill kolesi po gozdovih, gozdnih cestah in tudi travnikih. To objestno divjanje postaja vse bolj nevzdržno in tudi nevarno. Še posebej se s temi težavami srečujejo na Pohorju, pa tudi na Koroškem na območju, ki je blizu državne meje z Avstrijo. V Slovenijo prihajajo posamezniki z omenjenimi kros motorji, štirikolesniki in tudi gorskimi kolesi, ker je tovrstna vožnja v naravnem okolju v Avstriji bistveno bolj sankcionirana kot pri nas. Vsa omenjena vozila uničujejo tudi podrast, so obremenjujoča za okolje in za živa bitja, ki živijo v tistem okolju, največkrat se zgodi tudi to, da ta vozila niso v skladu s tehničnimi specifikacijami. Na to nas opozarjajo lovske družine, ki skrbijo za divjad. Tudi življenjske navade divjadi v zadnjih letih veljave zakona so se bistveno spremenile. Divjad se prehranjuje v nočnem času, koncentrira se blizu središč, kjer je ponoči razmeroma mir, in se povzroča nesorazmerna škoda. Tudi kmetovalci in lovci opažajo težave, povzroča se škoda na poljedelskih površinah. Vse skupaj postaja resnično nevzdržno. To je sicer sankcionirano, vendar je nadzor nad tem zelo težaven. Minister, na vas naslavljam naslednja vprašanja: Ali se na ministrstvu zavedate težav, s katerimi se soočajo lovske družine, lastniki gozdov, obiskovalci gozdov? Ali ste mogoče na ministrstvu pripravili analizo problematike? Ali se lahko v naravnem okolju vozi z vozili na motorni pogon, ki niso skladna s tehničnimi karakteristikami in so predelana in povzročajo neizmeren hrup? Kakšni bodo ukrepi Ministrstva za okolje in prostor, da bi se takšna ravnanja preprečila? Hvala za odgovor.
Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Hvala lepa. Na Ministrstvu za okolje in prostor se te problematike zavedamo že zelo dolgo. Že leta 1995 je bila sprejeta Uredba o prepovedi vožnje v naravnem okolju, tako da je ta problem že zelo star. Nato se je v 2014 spremenil Zakon o ohranjanju narave in takrat je bila tudi narejena analiza. Tako da analiza tega ostaja, mi tudi sproti spremljamo situacijo. Glede tehnične opremljenosti oziroma tehnične izpravnosti samih vozil, ki se vozijo po naravnem okolju – to ne spada pod našo zakonodajo. Ampak itak ni važno, ker ni važno, ali je tehnično izpravno ali ne, prepovedano se je z vozili voziti v naravnem okolju. To določa 28.b člen Zakona o ohranjanju narave. Tako da samo zakonsko ureditev imamo v resnici kar dobro, kjer šepa, jo pa nameravamo zdajle s spremembo Zakona o ohranjanju narave spremeniti. Želimo predvsem določiti dikcije, ki bodo omogočile večjo učinkovitost naravovarstvenih nadzornikov in inšpektorjev pri izvajanju te zakonodaje, ker tukaj imamo problem. Poskusili bomo tudi glede na finančne zmožnosti razširiti naravovarstveni nadzor. Zdaj je ta naravovarstveni nadzor organiziran le znotraj zavarovanih območij, mi bi pa radi šli tudi izven teh območij. Kar se tiče hrupa, to je velik problem. Že zdaj je možno to sankcionirati, ampak kot marsikje drugje, je tudi tukaj enak problem nadzora, koliko imamo nadzornikov, kdo lahko te kršitelje še ustavi. Zakonsko, kar se tiče jasnih oziroma bolj jasnih dikcij, ki bodo omogočale boljše sankcioniranje, pa to zdaj ravnokar pripravljamo. Računam, da bomo zakon poslali v javno obravnavo v roku od 14 dni do 3 tednov.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa za ta prvi del odgovora. Zanima me, ali je bila analiza evalvirana, ker ste rekli, da je bila leta 2014 narejena. V kolikor ni bila, bi predlagala, da se ta evalvira. Res ste rekli, ja, seveda, inšpektorji pa vsi ti so nujno potrebni, ampak vam lahko rečem, da se zelo dobro angažirajo, potrudijo, tako gozdarski, lovski, ribiški kot kmetijski inšpektorji imajo vključeno tudi policijo, storilce kaznivih dejanj sankcionirajo, vendar so sankcije tako nizke, da enostavno ti, ki so na drugi strani, ki prihajajo iz Avstrije k nam, to sankcijo plačajo. Zadnjo informacijo imam, da je bila sankcija v višini 20 evrov. Kaj to pomeni? Ali je to za vas dovolj visoka sankcija? Sicer po zakonu je tista opredelitev, mislim da, od 100 naprej, ampak se če v 8 dneh poravna, je ta sankcija bistveno nižja. Zato bi mogoče v tem delu bil tudi smiseln razmislek, da se te sankcije bistveno povišajo, da se poveča potem tudi ta nadzor, da enostavno nekako ohranimo to naše naravno bogastvo, za katerega resnično moramo vse narediti, da ostane takšno, kot je, in ne, da se uničuje. Kajti to, kar gledamo v zadnjem času v naravnem okolju, vsaj pohodniki, je enostavno nevzdržno. Gozdnih vlak sploh ni, lastniki gozdov pa potem morajo te gozdne vlake, ki jih imajo za spravilo lesa, ponovno vzpostavljati, in to so nesluteni stroški, ki jih enostavno tudi ne zmorejo, nihče jih ne pokriva. To so res težave, s katerimi se soočajo tako Pohorci kot tudi drugi, ki upravljajo z gozdovi. Hvala lepa.
Želite? [[Ne.]] Potem predlagam, da gremo naprej. Naslednji je na vrsti mag. Branislav Rajić, ki bo postavil vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala. Spoštovani gospod minister, to je vaša prva seja po imenovanju in opazim, da ste ves čas prisotni v dvorani. Žal mi je, da so vam dve vprašanji dali na začetku in na koncu, ampak to je verjetno krst novincev. Dobrodošli. Lutkovno gledališče Maribor je od leta 2010, ko je preseljeno v nove prostore, znatno povečalo obseg delovanja. Do takrat je desetletja domovalo v majhnih prostorih nad knjižnico, nato pa zaživelo v obnovljenem poslopju minoritskega samostana. Gre za programsko in prostorsko popolnoma sodoben teater, v katerega obnovo sta investirala tako Evropska unija kot mestna občina Maribor in tudi Ministrstvo za kulturo. S preselitvijo v novo stavbo se je povečala količina in zvišala kakovost predstav, o čemer pričajo festivalske nagrade in ocene strokovnih komisij Ministrstva za kulturo. Poleg tega pa Lutkovno gledališče Maribor nudi infrastrukturo in kadrovsko podporo tudi za izvajanje drugih umetniških in kulturnih predstavitev, da naštejem, Festival animiranega in otroškega filma, Boršnikovo srečanje, Festival Lent, predstave sodobnega plesa, koncerti, razstave, letni artkino na odprtem. Vendar Ministrstvo za kulturo Lutkovno gledališče Maribor še vedno financira na enaki ravni in zaposlitveni zasedbi, kot je to počelo pred selitvijo leta 2010, ko je gledališče imelo le eno malo dvorano. Gledališče, ki ima danes pet prireditvenih prostorov, potrebuje bistveno okrepitev tehnične ekipe, da lahko zagotovi izkoristek sodobne odrske tehnike in istočasen potek več prireditev hkrati, vključno z gostovanji. Vse dokler ima enako tehnično zasedbo, kot jo je imelo nekoč, kot kamrica na podstrešju, z enim vodjo tehnike, dvema mojstroma luči, dvema tonskima tehnikoma in enim odrsko-scenskim delavcem za pet prizorišč, ne bo v polni meri izpolnjevalo svojega poslanstva in občinstvu ne bo ponujalo vsega, kar bi sicer lahko. Kdaj bo Ministrstvo za kulturo ustrezno povečalo financiranje na zadostno raven za takšno delovanje Lutkovnega gledališča Maribor, ki bo omogočalo funkcioniranje v polnem potencialu sedanjega objekta? Hvala.
Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala. Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod poslanec, spoštovani vsi, kar nas še je! Lutkovno gledališče Maribor se je ob svoji selitvi leta 2010, kot ste sami že dejali, v resnici selilo na temelju projekta, ki je bil sofinanciran iz strani Evropske skupnosti in pa seveda delno tudi s strani mestne občine Maribor. Pri vsej tej stvari moramo tudi vedeti, da je Lutkovno gledališče Maribor javni zavod v upravljanju občine Maribor. In je ustanovitelj celega lutkovnega gledališča Mestna občina Maribor. Ministrstvo za kulturo financira Lutkovno gledališče Maribor v deležu, kot vsa ostala gledališča, glede na število zaposlenih, se pravi na njihove kapacitete, kar pomeni približno 50 %. Čisto podobna je situacija, recimo, tudi kot primer, Lutkovno gledališče Ljubljansko, ki je v zelo podobnem statusu in je financirano povsem na enak način kot Lutkovno gledališče Maribor. Tako da mi nimamo nobene, niti pravne osnove, nikakršne osnove, da ta sistem, kot je, na kakršen koli način naredimo izjemo. Seveda je pa res prišlo do izrednega povečanja njihovih dejavnosti, ki gredo seveda na račun pridobitve teh novih prostorov. Ampak še enkrat, Lutkovno gledališče Maribor je ustanovljeno s strani Mestne občine Maribor in Ministrstvo za kulturo ga financira na popolnoma enak in podoben način, kot vsa ostala uprizoritvena gledališča na Slovenskem. Tako ni, še enkrat, nobene pravne podlage, da ta odstotek na kakršen koli način lahko povečamo, razširimo in dopolnimo. Hvala.
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, ne bi držalo vse, kar ste povedali. Namreč, gledališče resda zaposluje 28 ljudi, od tega 15 v kvoti ministrstva, ampak na projektu, ki je bil zasnovan, je bilo načrtovanih 40 zaposlitev in seveda primerno večji delež zaposlitev s strani Ministrstva za kulturo. Gre namreč za to, da je tehnični del ekipe ostal nespremenjen ali skoraj nespremenjen ob tem, da si lahko predstavljate, da pet prizorišč zagotovo ima neprimerno več odrske tehnike, ki je veliko bolj sodobna in potrebuje eno normalno obravnavo ne pa s strani priložnostnih delavcev. In tukaj je razlog, da je treba okrepiti zasedbo tehnične ekipe. To je nekaj ključnega, kar bi bilo potrebno, da bi lahko v gledališču funkcioniralo, kot sem povedal, več predstav hkrati. In tukaj je nekaj, v zvezi s čim se Mariborčani obračamo na vas, ker mislim, da imate možnost, le da je potrebno konzultirati še koga. To vas prosim in polagam na dušo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Jaz sem v pripravi tega odgovora konzultiral še s strokovnjaki s tega področja, kaj nam je storiti in pri najboljši volji, vse te dodatne zaposlitve, ki gredo, gredo iz kvote ustanoviteljice. Ustanoviteljica je pa Mestna občina Maribor. Ministrstvo za kulturo ne more posegati v te ustanovne akte na tak način, kot si vi želite. Pri najboljši volji, še enkrat, mi nimamo nobene pravne osnove za kakršnokoli povečanje, ker če to storimo, storimo za vse ali za nikogar. Hvala.
Hvala lepa. Gremo na naslednjega, Franc Kramar bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor, Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani gospod minister in ostali poslanke in poslanci! Pravzaprav to moje vprašanje lahko naslovim kot krik umirajočega v puščavi ali pa boj Don Kihota z mlini na veter. S tem vprašanjem se namreč ukvarjam vse od leta 2010, ko je bil sprejet noveliran Zakon o Triglavskem narodnem parku. Ta je v svojih določbah v veliki meri omejeval razvoj prebivalstva v parkovnih občinah, omejeval ga je tudi tako, da je posegal v njihovo privatno lastnino in prepovedal opravljanje določenih dejavnosti. S tega vidika jim jemlje pravico do enakopravnega eksistenčnega položaja v Republiki Sloveniji. Ljudje, ki živijo v parkovnih občinah, so leta 2010 to delno sprejeli, saj jim je bilo obljubljeno, da bo država sofinancirala projekte v njihovih občinah. Zakon o Triglavskem narodnem parku namreč v četrtem odstavku 11. člena določa, da se parkovni lokalni skupnosti za projekte investicij in dejavnosti iz državnega proračuna zagotovijo dodatna sredstva za sofinanciranje. Ta sredstva pa dosegajo 80 % predračunske vrednosti projekta in investicije. Torej so merila postavljena, treba jih je samo izvajati. Parkovni lokalnih skupnosti država zagotovi tudi sredstva, potrebna za izvajanje dejavnosti, če drug predpis ne določa višjega odstotka financiranja. Država vse od leta 2010, v niti enem proračunu ni zagotovila sredstev za izvrševanje nalog iz 10. in 11. čelna zakona. Zanimivo je, da država redno izpolnjuje obveznosti Zakona o glavnem mestu, v katerem je bilo izplačanih do zdaj več kot 90 milijonov sredstev. Prav tako izpolnjuje obveznosti iz zakona Občini Krško zaradi nuklearke, ta sredstva se redno izplačujejo. Sprašujemo se v parkovnih občinah, ali smo zaradi tega drugorazredni državljani. Zavedati se morate nekaj, da je park seveda državni, naš skupni, tega se zavedamo, ampak treba se je tudi zavedati, da v tem parku živijo ljudje. Ljudje, ki hočejo imeti enak razvoj kot tisti ljudje, ki živijo izven parka, in zato jim država mora zagotavljati dodatna sredstva. S tem se seveda ne misli sredstva za delovanje Javnega zavoda Triglavski narodni park, ki je oborožen materialno, predvsem pa kadrovsko, 60 in več zaposlenih na Javnem zavodu Triglavski narodni park, za katere država redno zagotavlja sredstva. Zato vas, spoštovani minister sprašujem: Ali bo takšna praksa države prisotna tudi v prihodnje v vašem mandatu in bodo morale parkovne občine svojo pravico iskati na sodiščih [[izklop mikrofona]]
Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala. Ne bom bral odgovora, ki so mi ga pripravile naše strokovne službe, zato ker verjamem, da zakon zelo dobro poznate. Poznate težave, ki izhajajo iz neizvajanja tega zakona v resnici. Bi pa odgovoril samo v tem delu, kar je sprememba v tem mandatu. Na problem Zakona o Triglavskem narodnem parku in problem financiranja, ki izhaja iz tega zakona, je bil opozorjen že moje predhodnik, minister Leben. On je takoj sklical sestanek z vsemi župani občin, ki so na področju Triglavskega narodnega parka. Na tem sestanku so sprejeli nek dogovor, ki se ga bom tudi jaz držal. Na tem sestanku se je minister Leben dogovoril z župani, da se župani med seboj uskladijo in pridejo z enotnim mnenjem, na kakšen način se naj ta sredstva razdelijo med občine, to se pravi, kakšen bo ključ delitve. In ko bodo župani prišli do nas s tem usklajenim predlogom, se bom jaz kot naslednik ministra Lebna tudi držal dogovora, ki ga je dal na tem sestanku, in bomo potem nadaljevali v smeri, da se zagotovijo sredstva in da se po tem ključu, ki bo usklajen z župani, ta sredstva tudi delijo.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Minister, moram reči, da ste mi prvič do zdaj dali neko upanje, v katerega verjamem. Verjamem v vas. Verjamem v namene, ki jih imate. Res je, župani parkovnih občin so se dobili z vašim predhodnikom. Res je, da so se dogovorili tudi, da postavijo merila. Jaz osebno se bom zavzel, da ta merila čim prej pridejo na vaše ministrstvo. Bi pa samo še to rad rekel na koncu, da se moramo vsi skupaj zavedati, da nacionalni park ni bohinjski, kobariški, tolminski, ampak je to naš slovenski nacionalni park. In da v tem prostoru morajo ljudje po vseh normalnih uzancah živeti boljše, kot pa ljudje izven parka. In to bo tudi moj moto za naprej. Glede na to, da so merila že delno postavljena iz teh 80 %, ki jih mora država zagotavljati za investicijo v parkovnih občinah, in je to tista podlaga, iz katere bodo župani gotovo izhajali. Jaz verjamem v vas in upam, da bo to, kar ste povedal, tudi res. Je pa še nekaj treba vedeti, Državni zbor je v prejšnjem mandatu sprejel sklep in predlagal Vladi, da začne izvajati 10. in 11. člen. Tudi vi ste bili poslanec, tudi vi ste glasovali za to. Zato upam, da to, kar ste povedali, tudi drži. Hvala.
Gospod minister, želite besedo za dopolnitev odgovora? Ne. Predlagam, da gremo naprej. Mag. Meira Hot bo postavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica! Ravno danes, 15. Aprila, se je začel uporabljati Družinski zakonik, ki je bil sprejet predvsem z namenom izboljšanja položaja otrok v družinskih razmerjih. Ukrepi za varstvo pravic otroka so ste tako prenesli iz centrov za socialno delo na pristojna sodišča, centri za socialno delo pa se bodo lahko odslej še bolj posvetili družinam in jim nudili pomoč in svetovanje. Država mora narediti resnično vse, da se čim manj poseže v družinska razmerja. Torej, narediti mora vse, da bo otrok ostal v družini in da bo zanj ustrezno poskrbljeno. Izjemnega pomena so v tem kontekstu preventivni ukrepi, s katerimi lahko preprečimo, da zadeve pripeljejo tako daleč, da se mora otroka odvzeti družini in da morajo stranke na sodišča. Dobri odnosi v družini so bistvenega pomena za otrokov zdrav razvoj. Zato je ključno, da je na centrih za socialno delo dovolj delavcev, ki bodo lahko kvalitetno izvajali pomoč družinam v smislu svetovanja in podpore ter spremljanja. Pomembno je tudi, da se zagotovi dovolj brezplačnih svetovalnih in terapevtskih programov za starše in otroke. Nekateri strokovnjaki za družinska razmerja namreč opozarjajo, da je teh brezplačnih programov, s katerimi se družinam nudi tovrstna pomoč in svetovanja, v tem trenutku absolutno premalo. Zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Koliko je teh brezplačnih programov v podporo družinam? Koliko je brezplačnih programov, ki so namenjeni otrokom, ko se ti znajdejo v čustveni stiski, denimo programov, ki nudijo psihosocialno pomoč otrokom in družinam? Ali namerava ministrstvo v prihodnosti število teh programov povečati? Hvala lepa za odgovore.
Gospa ministrica, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Izpostaviti želim, da na ministrstvu v okviru javnih razpisov za sofinanciranje programov v podporo družini v letošnjem letu sofinanciramo 15 programov psihosocialne pomoči otrokom, mladostnikom oziroma njihovim družinam. Progami so namenjeni izboljšanju medsebojnih odnosov in zmanjševanju čustvenih stisk otrok, mladostnikov oziroma njihovih družin. Vsebine programov so namenjene učenju otrok, mladostnikov oziroma njihovih družinskih članov učinkovite komunikacije, izboljšanja odnosov in pozitivne navezanosti v družini, izboljšanje socialne kompetence otrok, mladostnikov, izboljšanje sposobnosti obvladovanja čustev, gradnje pozitivne samopodobe, preventivno učenje reševanja raznovrstnih problemov, preventivno zmanjševanje vedenjskih in čustvenih težav, zagotavljanje pomoči pri učenju, zmanjšanje čustvenih stisk in podobno. Omenila bi tudi program Neverjetna leta, ki se je s sredstvi norveškega finančnega mehanizma začel izvajati že marca 2015 kot pilotni projekt programa treninga starševstva, v katerega se je vključilo tudi ministrstvo. Projekt je potekal pod okriljem Službe za otroško psihiatrijo na Pediatrični kliniki, se izvajal v devetih partnerskih inštitucijah, treh različnih sektorjev, petih slovenskih regijah, štirih centrih, ki delujejo na področju duševnega zdravja otrok, zdravstvenih ustanovah, treh centrih za socialno delo, CUDV-jih in družinskih centrih, ki delujejo v okviru Mestne občine Ljubljana. V 15 mesecih trajanja projekta je bilo v programe starševstva vključenih 342 slovenskih staršev ter otrok, starih med tri in osem let, do danes pa že več kot 500. Treningi starševstva Neverjetno leta vplivajo na zmanjšanje vedenjskih težav otrok, izboljšanje starševskih veščin in povečanja splošnega blagostanja družine. Družina dobi orodje za odpravljanje težav in boljše funkcioniranje. Doseganje ciljev vpliva na upad ostalih obravnav na centrih za socialno delo in lahko celo deloma nadomesti potrebo po raznih ukrepih. Izkušnje staršev, ki so vključeni v to izvajanje programov v okviru centra za socialno delo, so navdušujoče, prav tako izkušnje partnerskih inštitucij, ki izražajo velik interes za nadaljevanje izvajanja programa. V letu 2018 je ministrstvo sofinanciralo 8 sklopov delavnic, torej 180 srečanj, za starše oziroma otroke v skupni višini 18 tisoč evrov letno. Na ministrstvu ocenjujemo, da je potreba po tovrstnih programih izjemna, zato podpiramo tudi vse aktivnosti, vezane na enotno in sistematično izvajanje teh programov Neverjetna leta. V prihodnjem obdobju bomo na ministrstvu zagotovili financiranje izvajanja treningov starševstva še v širšem obsegu. Naj zaključim, da bomo sledili potrebam v praksi in bomo v prihodnjih javnih razpisih zagotovili še dodatne programe. V okviru javnega razpisa, ki ga bomo pripravili v naslednjem letu, bomo dali dodatni poudarek zagotavljanju brezplačnih programov za starše, proučujemo pa tudi možnost, da bi še pred tem razpisom določene vsebine ponudili v okviru večgeneracijskih centrov. Večgeneracijski centri ponujajo različne preventivne programe, vsebine in aktivnosti, ki so namenjene družinam, posameznim družinskim članom, starejšim in pa drugim ranljivim skupinam. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala lepa, spoštovana ministrica za odgovor. Veseli me, da se že izvajajo programi. Prosila bi vas, če mi lahko morda posredujete pisno konkreten seznam vseh projektov, ki se v tem trenutku izvajajo. Upam, da boste dejansko v naslednjem letu to mrežo še razširili, kajti preventiva je v tem primeru izjemno pomembna. Kakor ste sama ugotovila, potreba je. Čim več rešimo preden pride na sodišče, tem bolje je. Gre za izjemno občutljiva družinska razmerja, ki jih je potrebno rešiti, preden pridejo na sodišča. Mislim, da so tovrstni terapevtski in podporni programi pri tem bistveni, preventiva je v tem kontekstu bistvena, da se dejansko zagotovi primarno načelo, to je načelo varstva koristi otroka. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, še za dopolnitev. Ja, pisno vam bomo poslali vse te programe. Absolutno se strinjam z vami, to je zelo pomembno in to mora postati tudi prioriteta, ko pripravljamo razpise. Temu bomo v prihodnje posvetili maksimalno pozornost. Hvala lepa.
Hvala. Gremo naprej, Soniboj Knežak bo postavil vprašanje ministrici za kulturo mag. Alenki Bratušek, izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem, ministrici za infrastrukturo.
Hvala, predsedujoči. Spoštovana ministrica, minister, kolegice in kolegi! Moje današnje vprašanje bo v povezavi z izgradnjo glavne ceste, tako imenovane G2-108 oziroma v našem koncu je bolj prepoznavno po relaciji Hrastnik–Zidani most. Vlada Republike Slovenije je 27. 9. 2012 sprejela Uredbo o državnem prostorskem načrtu za cesto G2-108, se pravi Hrastnik–Zidani most, in pa deviacijo ceste G1-5 Rimske Toplice–Zidani most–Radeče. Od sprejetja uredbe do leta 2017 so potekala usklajevanja glede lokacije hidroelektrarne Suhadol. Kljub temu da le-ta še vedno ni dokončno mikrolicirana, je v letu 2017 Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo oddala naročilo izdelave tehnične dokumentacije preko portala javnih naročil družbi PNZ, d. o. o., iz Ljubljane. Po informacijah vodilnih DRS, naj bi bila dokumentacija do septembra 2018 dokončana in predana naročniku. V 2017 in 2018 so potekali odkupi nepremičnin in po mojih informacijah tudi stiki z vsemi vpletenimi so potekali korektno, tako da na tem ni bilo nekih večjih težav. Da gre za en pomemben odsek ceste – naj dam samo primerjavo, da je to edino slepo črevo cestne povezave ob koritu reke Save, se pravi dobrih 7 kilometrov, vmes je, mislim da, 5 semaforjev, enosmerna cesta, avtobusi, tovornjaki ne pridejo, da pridemo mi do Zidanega mosta. Alternativa je, da tovornjaki, vsa industrija, vozijo preko Dola pri Hrastniku, čez klanec Marno–Rimske Toplice. Skratka, vozimo bistveno dalje, kot pa bi bila potreba. To sem rekel, ker je ta cestni odsek izrednega pomena predvsem za naše gospodarstvo. To dokazuje tudi to, da so občine zasavske razvojne regije pri usklajevanju nabora projektov za dogovor za razvoj regije Zasavja v okviru prednostne naložbe 7.2. Izboljšanje regionalne mobilnosti celotno kvoto sredstev za te naložbe namenile za izvedbo projekta glavne cesta G2-108 Hrastnik–Zidani most. Ministrici sem tudi skopiral, tako da mislim, da ni treba brati teh sredstev, ker zadevo pozna. Gre za velik, kar težak projekt, za katerega bo seveda treba zagotovit še tudi druge vire. Moje vprašanje. Glede na to, da se v zadnjem času vsaj na našem koncu pojavlja precej različnih interpretacij okrog samih aktivnosti, omenjajo se neki datumi, sem izkoristil to priliko, da izvemo informacije iz prve roke. Spoštovana ministrica, sprašujem vas: V kateri fazi so trenutno aktivnosti za izgradnjo ceste G2-108? Kdaj lahko pričakujemo začetek del? Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministrica za infrastrukturo, mag. Alenka Bratušek, imate besedo za odgovor.
Najlepša hvala. Ja, se strinjam z vami, gre za pomemben cestni odsek z več ozkimi grli, če lahko temu tako rečemo. Lahko še enkrat naštevam pomembnost te ceste, ampak mislim, da je bolj pomembno, kje v tem trenutku smo. V tem trenutku poteka postopek spremembe in dopolnitve državnega prostorskega načrta, saj so določene projektne rešitve sicer minimalno, ampak kakorkoli, posegle izven območja sprejetega DPN. Vzporedno s tem poteka pridobivanje potrebnih zemljišč, prav tako se izdeluje projektna dokumentacija, poteka tudi sprotna recenzija in revizija že obstoječe projektne dokumentacije. V letošnjem letu bo prišlo tudi do izdelave investicijske dokumentacije. Vsi našteti postopki bodo predvidoma zaključeni do junija 2020. Kar pomeni, če bo šlo tako, kot sem napovedala, da bodo vse te naštete aktivnosti potekale normalno, bi se lahko dela na tem odseku začela v letu 2021, kar pomeni še vedno tudi črpanje evropskih sredstev.
Ne želite, hvala lepa. S tem prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Prva ima besedo Anja Bah Žibert, ki bo postavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, pred časom, ne tako dolgo nazaj, smo obravnavali predlog zakona Slovenske demokratske stranke glede invalidskih pokojnin oziroma konkretne glede najnižjih invalidskih pokojnin. Takrat smo predlagali določeno rešitev, ki bi tistim z res najnižjim invalidskimi pokojninami omogočili, da bi bile te visoke vsaj toliko, kot je bližja beseda ljudem, tako imenovana socialna pomoč. Ta rešitev je bila tudi na podlagi vaših zapisov zavrnjena, kar nam je seveda še danes žal. Ampak državljanke in državljani so nad to odločitvijo tako koalicije kot ministrstva ogorčeni. Namreč, želijo si popravka krivic. Jaz vas res konkretno sprašujem zaradi javnosti, da poveste državljankam in državljanom: Kdaj in na kakšen način se bo to spremenilo? Namreč to je nesorazmerno, se pravi, na eni strani imamo ljudi, ki nimajo niti dneva delovne dobe, in dobijo več kot tisti, ki imajo tudi po 20 let in več let delovne dobe. In seveda na drugi strani vedno poudarjamo, smo socialna država, smo solidarna družba, tukaj pa odpovedujemo. In jaz vas res prosim, če mi lahko konkretno poveste, ne predloge za naprej, ki bodo reševali tiste upokojence, ki bodo šele prišli, ampak za te, ki so danes. Ti namreč enostavno več ne morejo živeti. Ne morejo živeti. Zgodbe so več kot žalostne in nekateri dobesedno obupujejo in jaz vas res vljudno prosim za konkreten predlog za omenjene ljudi, se pravi tiste, ki so danes invalidsko upokojeni in dobivajo tako nizko pokojnino, ki je nižja od ljudi, ki praktično nimajo dneva delovne dobe, na drugi strani pa so to ljudje, ki so delali, dokler so lahko, pa jim je bilo žal zdravje na tak ali drugačen način odvzeto. Hvala za odgovor.
Gospa ministrica, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo in hvala za vprašanje. Kot odgovor na vaše vprašanje naj uvodoma pojasnim, da je sistem invalidskega zavarovanja del pokojninskega sistema, ki temelji na zavarovalnem načelu, in da je invalidska pokojnina enako kot ostale pokojnine odvisna od predhodnega zavarovanja za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Invalidska pokojnina je pokojninski prejemek, ki pripada zavarovancu ob nastanku invalidnosti, če zanjo izpolnjuje zakonsko določene pogoje, njena višina pa je odvisna od dosežene pokojninske dobe ter od osnov, od katerih so bili plačani prispevki. Za razliko od ostalih socialnih transferjev, urejenih preko sistema socialnega varstva, za pridobitev pravice do invalidske pokojnine ne zadostuje le nastanek zavarovalnega primera, temveč tudi predhodna vključenost v zavarovanje. Poudariti bi tudi želela, da sistem pokojninskega zavarovanja v Sloveniji ni čisti zavarovalniški sistem, temveč temelji tudi na načelu vzajemnosti in solidarnosti. Pri invalidski upokojitvi je solidarnost speljana še v večji meri kot pri starostni pokojnini, saj zakon določa nekatere posebnosti pri odmeri invalidske pokojnine, tako da le-ta ni odmerjena zgolj od dosežene pokojninske dobe, temveč so pri njej odmerjene v sistem vgrajene posebne varovalke, tako imenovana prišteta doba, ki vsakemu zavarovancu navidezno dodaja izgubljeno pokojninsko dobo. Na gmotni položaj invalidskih upokojencev tako neposredno vpliva odmera pokojnine od najnižje oziroma najvišje pokojninske osnove, zagotovljena najnižja pokojnina ter poseben način odmere invalidske pokojnine. Odmera višine invalidske pokojnine je odvisna od nastanka invalidnosti, in sicer se v primeru, da gre za posledico poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, odmeri v višini 57 % od pokojninske osnove, kar pomeni, da ima posameznik zagotovljene pravice v višini, kot če bi delal 40 let. V kolikor gre za posledico poškodbe zunaj dela ali bolezni, pa se odmeri v odstotku, ki je določen za odmero starostne pokojnine glede na dopolnjeno pokojninsko dobo, vendar najmanj v višini 36 za moške ali 39 za ženske. Glede na navedeno, so torej višine invalidskih pokojnin prav tako kot starostnih lahko zelo različne. Vendar pa se mi zdi pomembno izpostaviti, da je pokojninsko in invalidsko zavarovanje le ena od oblik socialne varnosti, ki skupaj z ukrepi socialnega varstva, ki pa ni vezano na predhodno zavarovanje, nudi tudi druge načine izboljšanja socialnega položaja. V tem kontekstu je potrebno opozoriti na pravico do varstvenega dodatka. Upravičenci do varstvenega dodatka so med drugim tudi trajno nezaposljivi ali trajno nezmožni za delo, torej tudi invalidski upokojenci. Višina varstvenega dodatka za samsko osebo ob izpolnjevanju zakonsko določenih pogojev se določi kot razlika med višino dohodka upravičenca, kar je na primer invalidska pokojnina, in višino varstvenega dodatka, to je 577,34 evra. Na ministrstvu se zavedamo problematike invalidskega zavarovanja kot socialnega položaja prejemnikov nizkih invalidskih pokojnin, tako bomo na tem področju poskušali sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev višje socialne varnosti, pri čemer je eden naših ključnih ciljev v tem mandatu sprejem ukrepov in potrebnih zakonodajnih sprememb, s katerimi bo mogoče zagotoviti višjo socialno varnost vsem, ki so tega potrebni, in tudi invalidskim upokojencem. Predvidene spremembe naj bi vključevale tudi dvig odmernega odstotka za moške in ženske na 63 %, višji odmerni odstotek za skrb za otroke, zvišanje najnižje pokojnine za 15 let, zvišanje najvišje osnove za odmero vdovske in družinske pokojnine, določitev višjega odmernega odstotka invalidske pokojnine v primeru, da je invalidnost posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, torej 63 % pokojninske osnove, zvišanje invalidske pokojnine v primeru poškodbe izven dela oziroma poklicne bolezni pred dopolnitvijo 65 let starosti, višjo odmero nadomestila invalidskega zavarovanja in tako naprej. Namen dviga odmernega odstotka je zagotavljanje primernosti dohodka za varno starost, saj bo dvig pozitivno vplival tudi na višjo socialno varnost prejemnikov invalidskih, vdovskih, družinskih pokojnin. Želela bi izpostaviti, da se bo socialni položaj upokojencev v prihodnje izboljševal tudi z rednimi uskladitvami v skladu s sistemskim zakonom ter izrednimi uskladitvami v skladu s finančnimi zmožnostmi. Na ministrstvu bomo tudi nadaljevali s pripravami na prenovo invalidskega zavarovanja, katerega cilj bo ustrezna socialna varnost vseh, ki se jim zmanjša delovna zmožnost, s poudarkom na poklicni rehabilitaciji. Takšna zaveza prav tako izhaja iz koalicijskega sporazuma. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Poglejte, ministrica, jaz vem, kakšno je trenutno stanje. Jaz vem, kako prihaja do izračunov za invalidsko upokojitev. Govorili ste mi o ukrepih, ki bodo veljali zopet za prihodnje. Zdaj vam bom pa povedala samo 2 primera. Na eni strani imam gospoda, ki je delal 33 let in je potem šel v invalidski pokoj, se pravi, dobiva invalidsko pokojnino. On dobiva na mesec 390 evrov. Se pravi, dobiva manj kot tisti, ki ni delal niti ure in ni vplačal v nobeno blagajno. Vi zdaj meni razlagate o tem, koliko je kdo plačal v blagajno, ampak glejte, a vidite to nepravičnost. To je nepravično. Ta človek mora s temi 390 evri s 33 let delovne dobe preživeti. Na drugi strani, poglejte, še hujši primer, gospod Andrej, on bo natančno vedel, da govorim o njem, je bil v vojni za Slovenijo, po koncu vojne je 9 oziroma več mesecev delal na najbolj nevarnem okolju odstranjevanja min v Cerkljah na Dolenjskem. Šlo je za delo povsem brez načrta, bilo je nevarno, takrat je tudi izgubil svoje zdravje. Danes dobiva invalidsko pokojnino, spoštovani, ki znaša, natančno mi je zapisal, mislim da, okoli 320 evrov plus 37 evrov veteranskega dodatka. Oboje skupaj ne znese toliko, kot je socialna pomoč. Glejte, to so nepravičnosti. In jaz vas res sprašujem za te ljudi, ki so danes: Kaj se bo naredilo? Če smo določili najnižjo pokojnino, zakaj ne določimo tudi najnižje invalidske pokojnine?
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa še za to vašo dopolnitev. Strinjamo se, da je potrebno zagotoviti višjo socialno varnost ter prejemke upravičencev. Pri izpostavljenih kategorijah upravičencev gre namreč za posameznike, ki so plačevali krajši čas. Sam sistem je sedaj urejena na način, da so te osebe lahko iz sistema socialne varnosti upravičene še do dodatnih sredstev, kot so denarne socialne pomoči in pa varstveni dodatki. Kot sem že prej uvodoma povedala, upravičenci, ki so na ta način tudi trajno nezaposljivi ali trajno nezmožni, prejemajo razliko do varstvenega dodatka, torej do 577,34 evra. In, ja, strinjam se z vami, tudi ta sistem bo potrebno urediti in bomo v prihodnje tudi temu seveda absolutno namenjali pozornost.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za postopkovni predlog.
Ja, res je, jaz bi si želela, da o tem še enkrat v tem Državnem zboru opravimo razpravo. Kot rečeno, enostavno ministrstvo konkretnih rešitev zaenkrat za to področje še nima. Kriza teh ljudi je velika. Jaz res sporočam, kriza teh ljudi je velika in dejstvo, prej sem omenila 342 evrov invalidske pokojnine, 37 evrov veteranskega dodatka. Veste, varstvenega dodatka ne dobijo vsi. Vemo, da so tudi neki določeni pogoji. To so tudi nekateri ljudje, ki so, poglejte, 33 let je prej delal, ustvaril je neko hišo, vi jo omejite na nek znesek, na drugi strani je tukaj tudi premičnina, verjetno en avto ima, zdaj naj še to izgubi. Zdaj naj še to izgubi. Ni to isto, eno je socialna kategorija, tu pa vendarle gre za ljudi, ki so delali, to so invalidsko upokojeni tako ali drugače. Razprava bi bila po mojem v Državnem zboru dobrodošla za vse, z nobenim negativnim namenom je ne želim spodbujati, ampak bi bila vesela, da jo tudi koalicija podpre in da poskusimo skupaj najti rešitev za te ljudi. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila 2019, v okviru glasovanj. Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo, mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Spoštovana ministrica, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Kar nekaj dejstev je, zakaj sem se odločil postaviti to poslansko vprašanje. Prejšnji teden smo imeli v Brežicah tiskovno konferenco posamezni poslanci in graditelji zadnje hidroelektrarne na Spodnji Savi, ki se bo očitno zaradi ene gospe, ki ima društvo v javnem interesu, zavleklo za nekaj časa. S tem se dela Posavju pa verjetno tudi Sloveniji okoljska in pa tudi gospodarska škoda. Druga stvar, zakaj sem se odločil za vprašanje glede energetskega koncepta, je informacija s strani Vlade o doseganju deležev obnovljivih virov energije, bruto končni rabi energiji do leta 2020, kjer, citiram, »Ministrstvo za infrastrukturo ocenjuje, da obstaja možnost da določenega ciljnega deleža OVE 25 % točk v skupni rabi bruto končne energije v 2020 Republika Slovenija ne bo dosegla.« In tretje, zakaj sem se odločil zastaviti vprašanje, je nacionalni reformni program, kjer sem med projekti infrastrukture in investicije ter povečanje rabe obnovljivih virov energije zaman upal na kakšen konkreten stavek, kaj bo z energetiko v naslednjem letu, v naslednjem desetletju oziroma tam do leta 2050. In zakaj se mi zdi to pomembno? Ker na spletni strani piše: »Energetski koncept v Sloveniji je osnovni razvojni dokument na področju energetike, ki skladno z Energetskih zakonom na podlagi projekcij gospodarskega, okoljskega in družbenega razvoja države ter na podlagi sprejetih mednarodnih obvez določa cilje zanesljive, trajnostne in konkurenčne oskrbe z energijo za obdobje prihodnjih 20 let in okvirno 40 let.« Ampak, ko sem gledal, kaj piše v energetskem konceptu, podobno vprašanje sem zastavil že enemu izmed vaših predhodnikov tam leta 2017, ki je rekel, da bo energetski koncept sprejet do leta 2017, se na datum 15. 4. 2019 sprašujem, v kateri fazi je energetski koncept. In še več, še bolj sem bil presenečen, da poleg množice drugih strateških razvojnih dokumentov Nacionalni energetski in podnebni načrt, Akcijski načrt za energetsko učinkovitost, Akcijski načrt za obnovljivo energijo čakamo še celoviti nacionalni energetski in podnebni načrt. Skratka, verjetno še en strateški dokument, kjer pa ne vemo, kaj bo v praksi. Spoštovana ministrica: Zanima me vaša vizija Slovenije na področju energetike do leta 2020 oziroma do leta 2030? Hidroenergija, jedrske energija, termoelektrarne, vetrne elektrarne, sončne elektrarne, plinske elektrarne oziroma kaj z energetiko v Sloveniji? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica imate besedo za odgovor.
Najlepša hvala. Hvala tudi za vprašanje. Energetski koncept Slovenije je eden od pomembnejših dokumentov, ki bo in mora, in še enkrat, bo nastal v mandatu te vlade. Jaz sem na zaslišanju za ministrico napovedala pripravo tega dokumenta do konca letošnjega leta. Ja, s tem dokumentom že zamujamo, kot ste povedali. Osnutek je bil narejen. Ampak glavne kritike, ki so šle na ta dokument, so bile, da nima določenih bolj natančnih ciljev. In točno to zdaj na ministrstvu delamo, ker enako kot del strokovne javnosti ocenjujemo, da je treba v ta energetski koncept, ki ga bomo zdaj morali pripraviti tja do leta 2050, mora imeti določene cilje, seveda pa moramo tudi povedati, kako bomo te cilje dosegli, da se nam ne bo zgodilo to, kar ste prej pravilno povzel, ker naše ministrstvo v tem trenutku Vlado seznanja, da ciljev do leta 2020 ne bomo dosegli. Se pravi, cilji, ki si jih bomo postavili, morajo biti realni. To je naša prva stvar. Drugo, kar bi želela povedati, je, da je slovenski energetski sistem eden od boljših na svetu. Študije, ki so narejene, nas uvrščajo tam nekje na 6. mesto, daleč pred marsikatero razvito evropsko državo. Naša dolžnost je, da tudi za prihodnost zagotovimo, da bo tako ostalo. Seveda pa je v tem energetskem konceptu potrebno odgovoriti, na kakšen način bomo naši državi zagotovili čim višjo samooskrbo oziroma samozadostnost, kot radi rečemo, in tudi na kakšen način. Vemo, da se življenjska doba NEK ne zdaj, ampak leta 2043 končuje. Vemo, da se tudi življenjska doba, tudi zaradi premoga, TEŠ 6 končuje. Hkrati ste sami povedali, da se pojavljajo problemi na zadnji hidroelektrarni na Spodnji Savi. Prej sem odgovarjala na vprašanje, povezano s hidroelektrarnami na Muri. Mi kot država se bomo morali odločiti kako. Jaz ne želim danes prejudicirati, ampak v energetskem konceptu pa absolutno bo moral biti dan odgovor, kako bomo zagotavljali dolgoročno oskrbo električne energije v naši državi. Če ne z NEK, kot pravijo nekateri, če ne s TEŠ, kot pravijo drugi, in če ne z vodo, kot pravijo tretji, potem ne vem, potem nam ostane samo uvoz, česar pa si verjetno kot samostojna suverena država niti ne želimo, jaz kot ministrica prav gotovo ne. Vsi dokumenti, ki ste jih navedli, morajo biti narejeni na nek način zaradi evropskih zahtev. Seveda je pa naša naloga, da zagotovimo, da vsi ti dokumenti sodijo skupaj, ne da v enem pišemo nekaj, v drugem pišemo druge stvari. V letošnjem letu nas na tem področju čaka kar trdo in težko delo. Ampak ne glede na to, da, bom rekla, je veliko ovir na poti, nikakor nismo obupali in se zavedamo pomembnosti teh dokumentov, tako da se jih lotevamo z veliko resnostjo. Ampak tudi tisti, ki bi si radi postavili zelo ambiciozne cilje pa hkrati ne znajo povedati, kako bi te cilje dosegli, bodo morali dati argumente na mizo. Kar pa se tiče tega nacionalnega reformnega programa, je pa to dokument za relativno kratko obdobje, mislim da do leta 2020. Vsi ti dokumenti bodo šli pa daleč preko tega obdobja, zato pravzaprav v ta NRP, kot mu rečemo, energetika in ta del, o katerem me sprašujete, ni vključen.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala, spoštovana ministrica, za uvodni del odgovorov. Edino, kar mi je všeč pri tem energetskem konceptu, ki je že od leta 2015 v javni obravnavi, je to, da je kratek. Da nima 100 strani, ampak ima samo 100 okvirčkov kratkih odstavkov na 16 straneh, tako da za razliko od Energetskega zakona ni tako težka materija za prebrati, je pa težka materija, če se moraš odločiti, kaj z energetiko. In tukaj se strinjam z vami, ko ste sami sebe ali pa verjetno tudi vse nas vprašali, na kakšen način zagotoviti energetski samozadostnost in da se bomo morali kot država odločiti. In glede na to, da ste obljubili, da bo energetski koncept končan oziroma sprejet letos, če bo po sreči pa če politična ali pa še kakšna druga volja, sem le upal, da boste nekako nakazali, glede na to, da vemo, kaj imamo in kaj, kot ste rekli sami, se končuje. Zdaj verjetno ne pričakujete, da bo poslanec Lisec, ki je samo opozicijski poslanec, vam predlagal, ker verjetno potem to ne bo sprejeto. Če bo opozicijski poslanec Lisec rekel, da ja, nujno potrebujemo drugi blok, nujno potrebujemo resen razmislek, zakaj Avstrijci na Muri gradijo hidroelektrarne, mi pa nimamo ali poguma, verjetno znanje imamo, verjetno se vsi strinjamo, da imamo tako lepo deželo, da še vedno lahko tu pa tam postavimo ne samo sončne elektrarne na vojašnice ali pa vetrne elektrarne tam, kjer piha veter, to ni pri nas na Dolenjskem tako pogosto. Skratka, jaz upam, resnično, spoštovana ministrica, da bo energetski koncept veliko bolj jasen, kot pa da bomo v nekih teorijah iskali rešitev energetske samooskrbe in samozadostnosti v naslednjih letih. Zakaj je ključno, pa morda potem tudi v nadaljevanju. Zapisali ste pod pospešitev ukrepov uporaba tako imenovanih fleksibilnih mehanizmov. Najenostavnejši ukrep je statistični prenos deleža OVE z odkupom od druge države članice, ki svoj OVE cilj presega, na primer Hrvaška. Kar je po mojem pojmovanju katastrofa. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica imate besedo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Ja, če bi energetski koncept že bil pripravljen, potem bi vam govorila tudi o vseh konkretnih rešitvah. Naš cilj je, da je pripravljen do konca leta, potem sam sprejem, ker ga sprejema tudi Državni zbor, še nekaj časa zahteva. In ja, se strinjam, dokument naj bo kratek, jasen, natančen, ampak naj zelo natančno določi cilje, ki si jih bomo zastavili, in tudi pot, kako bomo do uresničitve teh ciljev prišli. Zato danes nisem in ne želim in tudi ne bom govorila o konkretnih rešitvah. Najprej naj strokovnjaki svoje delo naredijo, povedala sem vam, da se v tem trenutku pripravljajo izračuni, potem pa, ko bo to na mizi, seveda pride na vrsto politika, da pove, tako in tako in na takšen način bomo v Sloveniji v naslednjih 40 oziroma 50 letih zagotavljali električno energijo. Zavedati se moramo, in to bomo lahko čutili že zdaj, ko ne bomo dosegli ciljev do leta 2020, da nas bo to kar konkretno veliko stalo. Zato je treba biti pri določanju ciljev ambiciozen, ampak hkrati tudi realen. In se strinjam z vami, pri tako rekoč vseh velikih infrastrukturnih projektih in zdaj po novem tudi na področju energetike, civilne iniciative, ki vprašanje, če imajo sploh upravičen interes, društvo iz Ljubljane ima upravičen interes na spodnji Savi, društvo ki ima 8 članov, lahko ustavi tako veliko in tako pomembno investicijo. Tukaj je pa tudi naloga politike, da pogleda, kaj v tem delu lahko naredi. In se tudi strinjam z vami, da hidroelektrarne na Muri, v Avstriji jih je kar nekaj, tako da Mura ne izvira v Prekmurju, ampak priteče takšna, kot priteče, se pravi, že skozi določene energetske objekte. Ampak vse to so vprašanja, na katera mora dati odgovor najprej stroka, potem pa mora seveda na podlagi strokovnih priporočil ali pa odločitev tudi politika določene stvari narediti. In jaz verjamem, da se bomo ob koncu leta ali pa vsaj v začetku naslednjega leta s pripravljenim energetskim konceptom tudi srečali tukaj v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru. Izvolite.
Hvala. Zakaj mislim, da je potrebno razpravljati? Ne zato, da bomo bolj pripravljeni počakali konec leta in sprejetje energetskega koncepta, ampak me predvsem skrbi ta informacija, ki ste jo podali in s katero se je Vlada tudi seznanila. Jaz moram reči, da pozdravljam vašo informacijo, sem pa v bistvu malo razočaran, da imamo predsednika Vlade, ki ga očitno te številke, ki niso posledica vašega dela oziroma nedela, ampak energetike na splošno, da ni zahteval nekih bolj konkretnih ukrepov. Ne samo na vašem področju, kot ste pravilno ugotovili na področju energetike in prometa, ampak tudi na področju okolja in prostora pa še kakšno ministrstvo bi se našlo. Ker ste sami rekli, da ne samo stroka, tudi politika se bo morala odločiti, kaj zapustiti tistim, ki bodo prišli po enem, dveh, treh, štirih, petih ali pa desetih mandatih v ta državni zbor ali pa, če želite, kaj bomo zapustili tudi našim otrokom, ali bomo dihali slab zrak, ali pa se bomo konkretno spoprijateljili, če želite, z obnovljivimi viri energije. In kot ste rekli, kot država se bomo morali odločiti, Jaz mislim, da je bila potrebna ena splošna razprava v Državnem zboru, da tudi poslanci vidimo, kje so naše vizije, ali želimo, da našo državo pelje naprej črni predlog ali pa čisti obnovljivi viri, zato predlagam, spoštovani predsednik, da se jutri tekom glasovanja odločimo o tem, ali želimo splošno razpravo. Jaz upam, da jo bomo tudi opravili preden dobimo energetski koncept v zaključni fazi pred naše mize. Najlepša hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 16. aprila 2019, v okviru glasovanj. Naslednji na vrsti je Primož Siter, ki bo postavil vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Imam ne vprašanje, ampak eno listo vprašanj na temo samostojnih podjetnikov v zdravstvu in vrednosti sklenjenih pogodb. Grem kar direktno k vprašanju, ker jih je res kar en seznam: Koliko zdravnikov, zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih, opravlja svoje delo tudi preko espejev? Kakšne so vrednosti teh pogodb? Koliko od teh je klasičnih espejev, koliko je normiranih in koliko je popoldanskih? Kakšne so vrednosti teh pogodb? Kakšna je porazdelitev teh espejev po slovenskih bolnišnicah glede na število pogodb in glede na njihovo vrednost? Koliko koncesionarjev izvajalcev zdravstvene dejavnosti opravlja delo za javne zdravstvene zavode preko espejev in kakšne so vrednosti teh pogodb? Koliko od teh je klasičnih espejev, koliko je normiranih in koliko je popoldanskih in kakšne so vrednosti? Kakšen je delež koncesionarjev, ki se vključujejo v zagotavljanje nujne medicinske pomoči in neprekinjeno zdravstveno varstvo? Koliko od slednjih je plačanih preko espeja in kakšne so vrednosti teh pogodb? Koliko zdravnikov, zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih, opravlja svoje delo preko podjemih pogodb? Kakšne so vrednosti teh pogodb? Ali obstaja druga možnost plačevanja koncesionarjev za zagotavljanje neprekinjenega zdravstvenega varstva in nujne medicinske pomoči? Zakaj neprekinjeno zdravstveno varstvo ni del koncesijskih pogodb? In če je, zakaj so potem potrebne dodatne pogodbe s koncesionarji? Kako je v javnih zdravstvenih zavodih urejeno plačilo nadur in dežurstev in kakšen je nadzor nad plačevanjem? In zadnje vprašanje: Po prvem odstavku 53.c člena Zakona o zdravstveni dejavnosti lahko javni zdravstveni zavodi z zdravstvenim delavcem sklenejo podjemno pogodbo ali drugo pogodbo civilnega prava, če so izpolnjeni določeni pogoji iz tega člena. Koliko podjemnih pogodb je bilo v letih 2018 in 2019 sklenjenih z zdravstvenimi delavci v javnih zdravstvenih zavodih? Kakšne so vrednosti teh pogodb? Kje, to je zelo pomembno, so dostopni podatki, da so vse pogodbe sklenjene na podlagi izpolnjenih pogojev iz 53.c člena Zakona o zdravstveni dejavnosti? Kdo izvaja nadzor nad izpolnjevanjem teh pogojev? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci, ki še vztrajate na današnji seji. Spoštovani gospod Siter, glede podatkov, koliko zdravnikov v javnih zdravstvenih zavodih opravlja svoje delo tudi preko espejev in kakšne so vrednosti iz teh pogodb, koliko od navedenih je normiranih in popoldanskih espejev ter kakšna je razporeditev le-teh po slovenskih bolnišnicah glede na število oziroma na vrednost, bi želel pojasniti, da Ministrstvo za zdravje ne razpolaga s temi podatki. Na Ministrstvu za zdravje razpolagamo s podatki Nacionalnega inštituta za javno zdravje, ki skladno z Zakonom o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva vodi evidenco gibanja zdravstvenih delavcev in mrežo zdravstvenih zavodov. V evidenci so vodeni podatki o vseh zaposlitvah zdravstvenih delavcev v Sloveniji, iz katerih je razvidno, koliko zdravstvenih delavcev je zaposlenih kot zasebnikov, v obliki gospodarske družbe, zasebnih zdravstvenih delavcev ali ostalih zaposlitvah zasebnega statusa. Aktualni podatki za mesec april 2019 so naslednji. Med zdravniki in doktorji dentalne medicine je tisoč 940 oseb z zaposlitvijo zasebnega statusa, od tega 974 v obliki gospodarske družbe, 791 v obliki zaposlitve zasebnega zdravstvenega delavca in 175 v ostalih zaposlitvah zasebnega statusa. Zakon o zdravstveni dejavnosti določa, da evidenco izdanih soglasij in podjemnih pogodb vodijo javni zdravstveni zavodi, zato bomo zaželene podatke zaprosili javne zdravstvene zavode in vam jih naknadno posredovali v pisni obliki. V nadaljevanju bi želel podati še odgovor na ostala zastavljena vprašanja. Zakon o zdravniški službi med drugim določa, da se mora koncesionar vključiti v program zagotavljanja neprekinjene nujne zdravniške pomoči na območju, kjer opravlja zdravniško službo, pri izvajalcu, ki zagotavlja izvajanje te pomoči. Na področju primarnega in sekundarnega zdravstvenega varstva se koncesionar vključuje v zagotavljanje neprekinjene nujne zdravniške pomoči pod enakimi pogoji za delo in za enako plačilo kot zdravnik, ki je zaposlen v javnem zdravstvenem zavodu. Pravilnik o merilih za določitev višine plačila opravljanja zdravstvenih storitev po podjemnih pogodbi ali drugih pogodbah civilnega prava med drugim določa, da javni zdravstveni zavodi pri odločitvi o višini plačila za opravljanje zdravstvenih storitev po podjemni pogodbi ali drugih pogodbah civilnega prava upošteva razliko med prihodki, pridobljenimi z opravljanjem zdravstvene storitve, stroški dela, materiala, storitev, amortizacije in drugih stroškov poslovanja, povezanih z opravljanjem zdravstvenih storitev, ki je predmet podjemne pogodbe. Plačilo pa ne sme biti višje od prihodka, pridobljenega za opravljeno zdravstveno storitev. Plačilo nadur in dežurstev ureja Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki določa, da je plača sestavljena iz osnovne plače, dela plače za delovno uspešnost in pa dodatkov, dodatke za delo v manj ugodnem delovnem času pa določa 32. člen predhodno navedenega zakona. Inšpekcijski nadzor nad izvajanjem teh določb opravljajo inšpektorji za plače v javnem sektorju v okviru inšpekcije za sistem javnih uslužbencev. Inšpekcija, pristojna za zdravje, opravlja nadzor nad izvajanjem 53.c člena Zakona o zdravstveni dejavnosti. Podatkov o višini, obsegu teh pogodb na Ministrstvu za zdravje nimamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Hvala lepa, minister, za odgovor. Nekaj stvari je ostalo odprtih in bi, kot ste predlagali, prosil, da mi odgovore posredujete pisno.
Želite morda besedo, gospod minister?
Kot navedeno, bomo podatke, s katerimi danes ne razpolagamo, v najkrajšem času zbrali in vam jih pisno tudi posredovali. Hvala.
Hvala lepa. In prehajamo k zadnjemu vprašanju, ki ga bo postavil Miha Kordiš ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. To vprašanje podajam v imenu vseh uporabnikov slovenskega javnega prevoza, še zlasti tistih, ki se vozijo ali pa vozimo s Slovenskimi železnicami, torej z vlakom. Zakaj? V javnost je v zadnjih tednih pricurljala informacija, da Ministrstvo za infrastrukturo načrtuje investicijo v širitev avtoceste okoli Ljubljane. Ta investicija naj bi stala 800 milijonov evrov. Nobeni dokumenti v tej državi tega ne predvidevajo. Tega ni v koalicijski pogodbi. Bilo je v tisti enačici koalicijske pogodbe z NSi, no, ko je pa v sliko vstopila Levica, smo pa ta sredstva oziroma to prioriteto preusmerili raje v modernizacijo železnic in posodobitev javnega prevoza, hkrati pa to stališče delijo tudi strateški dokumenti o razvoju prometa, ki jih imamo v tej državi. Argumenti so seveda jasni – vlaganje v trajnostno mobilnost je edino smiselno. Več ceste pomeni samo več cestnega prometa in zelo kratkotrajno rešitev problema pretočnosti, hkrati pa zapuščanje trajnih negativnih posledic na okolje in na zdravje ljudi. Če začnem pri emisijah, že zdaj je cestni promet v tej državi odgovoren za 32 % vseh toplogrednih plinov. Večino od tega odpade na ceste. Medtem pa smo soočeni s podnebno krizo, ki nas bo v desetletju in pol popolnoma povozila, če nanjo ne bomo začeli odgovarjati radikalno in takoj ukrepati z resnimi investicijami, ki so okolju prijazne. Kaj boljša slika ni niti pri vprašanju zdravja ljudi. Ljubljanski inštitut za varovanje zdravja opozarja, da je tveganje za obolenje za astmo, neposredno ob cestah, torej v pasu 75 metrov ob cesti, petdesetkrat višje za tiste, ki živijo znotraj tega pasu, kakor za tiste, ki živijo do 300 metrov stran, od ceste. V tem pasu odrašča do 10 tisoč mladostnikov do 18. leta starosti. Nenazadnje pa tudi same finance niso nezanemarljiva dimenzija. 800 milijonov evrov je veliko denarja, hkrati pa imamo regionalno razvojno agencijo, ki je nekaj let nazaj priobčila študijo, da bi za 200 milijonov evrov, ki bi jih usmerili v železniški promet, lahko dvignili število potnikov v ljubljanski urbani regiji za 45 %, na nekaterih relacijah pa kar med 80 in 100 %. Ena izmed takih relacij poteka tudi med Kranjem in Ljubljano za eno izmed vmesnih postaj v moji domači Škofji Loki, kjer se jaz sam, recimo, vkrcam na vlak. S tako investicijo bi vlak postal časovno in stroškovno učinkovit. Zanima me: Zakaj, gospa ministrica, bi raje vlagali v asfalt in beton kot v tire in v vlak? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor.
Hvala. Gospod Kordiš, ni vprašanje, ali v vlak oziroma železnice ali v ceste. Mi vlagamo v oboje, zato ker je to potrebno. Jaz bom rekla, če bi želela enako populistično, kot ste vi začel vprašanje, bom zdaj jaz začela odgovor, da upam, da leta 2020 si ne želite, da bomo vsak drug avto na silo dali s cesto, tako včasih, v tisti naši stari državi so bile parne in neparne številke, da so se lahko samo na en dan nekateri vozili. Skratka, prometne študije, rast prometa kaže na to, da so določeni projekti na cestni infrastrukturi potrebni. Če vi sprašujete v imenu tistih, ki se vozijo z javnim prometom, vam bom jaz povedala, da me na cesti ljudje, ki se pa vozijo po cestah v službo, sprašujejo, kdaj jim bomo omogočili, da se normalno, v normalnih časovnih okvirjih pripeljejo ali iz Primorske ali iz Štajerske ali tudi iz Gorenjske. Tako da ni vprašanje ali ali, ampak delamo na vsem. Tudi železniške proge se obnavljajo, pospešeno v zadnjih treh letih. Slovenske železnice bodo v naslednjem letu dobile 25 novih vlakovnih kompozicij, dve leti zatem še 25, to pomeni 50 novih vlakovnih kompozicij, kar je tako rekoč polovica voznega parka. Verjamem, da bo s tem železniški promet postal bolj priljubljen. Uvajamo enotno vozovnico tudi za zaposlene, mislim, da nam bo to uspelo s 1. junijem, kar pomeni, da bomo pocenili potniški promet. Vse to so stvari, ki jih delamo. Ampak bi bilo neodgovorno, neodgovorno se ob ocenah, ki so na mizi, ne pripraviti tudi na širitev ljubljanskega obroča, tudi na tretji pas tam, kjer je to potrebno. Govorim na avtocesti. Kot resorno ministrstvo si pač ne moremo privoščiti situacije, da, ko se bo promet čez nekaj let na tem področju, ki ga vi omenjate, praktično ustavil, za to ne bi imeli rešitve. In zato študija, ki jasno kaže potrebo, in zato študija in v nadaljevanju priprava dokumentov, ki bo dala možnost odločitve. Mi teh projektov na tak način, kot vi govorite, verjemite, ne bomo začeli, čeprav bi si mogoče sama želela, da bi določene stvari na teh odsekih lahko hitreje spravili v stanje, ki bi omogočalo normalno vožnjo. Tudi finančne ocene, o katerih vi zdaj govorite, niso zelo natančne finančne ocene, ampak so pač finančne ocene, ki jih v tej fazi, v takšni fazi kot imamo projekt v tem trenutku, lahko naredimo. Ampak jasno želim povedati tudi tistim, ki se vozite in vozijo z vlaki, da tudi proge obnavljamo in da tudi vozna sredstva bomo naredili potnikom bolj prijazna in da si tudi sama želim, da se čim več ljudi vozi z vlaki oziroma uporablja javni potniški promet.
Hvala lepa. Gospod poslanec imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo. Ljudje nimajo potrebe po tem, da pridejo iz točke A v točko B z avtom. Ljudje imajo potrebo, da pridejo iz točke A v točko B. Pika. In da to lahko storijo učinkovito, da to ni časovno potratno, da jim je to dostopno tako v cenovnem smislu kot v smislu neke logistične slike. Trditi, da potrebujemo širitev avtocestnega obroča okoli Ljubljane zaradi tega, ker se bo pretočnost prometa na tak način povečala, pričakujemo pa veliko število avtomobilov, temelji na popolnoma napačni predpostavki. Temelji na predpostavki, da se ljudje hočejo pripeljati z avtom iz ene točke v drugo točko oziroma da je za slovensko družbo to celo dobro. Pa ni. Kar je dobro za zdravje ljudi, kar je dobro za dostopno trajnostno mobilnost in kar je dobro navsezadnje za slovenske javne finance, je ureditev železniškega potniškega prometa. Zagotovo. Še zlasti po tem, ko se ga je 25 let v tej državi stradalo. In če ne drugega, so se ljudje navadili hoditi z avtom, zaradi tega, ker kakšne druge realistične alternative niso imeli. Vsi podatki lahko pokažejo, da več ceste pomeni tudi več cestnega prometa. In če bomo mi hipotetično hkrati potegnili avtocestni obroč še v širino pa hkrati morda razširili železnice, se avtomatsko to ne bo prevedlo v več železniškega prometa, ampak bo ostalo stanje takšno, kakršno je oziroma se bo poslabševalo stanje na cestah skupaj z dvigom emisij, skupaj s poslabševanjem zdravja tistih, ki živijo okoli, in skupaj s poslabševanjem okolja. Zato, gospa ministrica, prosim tukaj za dopolnitev. Vprašanje dejansko je ali ali, mi ne rabimo avtoceste širiti, če uredimo železnico.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Gospod Kordiš, ne jaz in ne vi nisva takšna prometna strokovnjaka, da bi si dovolila reči, da širitve avtocestnega obroča ne potrebujemo. Prometni strokovnjaki so tisti, ki delajo študije, kaj v prihodnosti bo. In ko so se pripravljale študije za ta avtocestni križ, je bila rast prometa ocenjena bistveni nižje, kot se danes dogaja. To je dejstvo. Jaz sem vam povedala, da delamo tudi obnovo železniške infrastrukture, pospešeno. V tem trenutku pač na TNT omrežju, da ne rečem na najbolj obremenjenem križu. Tudi vse ostale pride na vrsto. Kupujejo se nove vlakovne kompozicije, kar vse je plus in moj cilj je čim več ljudi na vlake. Verjetno se pa strinjava, da leta 2020 ne bomo z dekretom ljudem prepovedovali uporabe drugega voznega sredstva. Obstajajo mehanizmi, obstajajo mehanizmi in mogoče nas bo pa tam Levica podprla, ko bomo želeli kakšno stvar mogoče dodatno obremeniti zato, da bi več ljudi spravili na okoljsko čistejša prevozna sredstva. Se strinjam. Se strinjam, okoljsko bistveno bolj prijazno, ampak če prometen študije kažejo drugače, se verjetno kot država moramo pripraviti tudi na to. To je vse. S projektom ne začenjamo, z gradnjo ne začenjamo, bodo pa pripravljene osnove, da se bo mogoče nekdo za nami lahko takrat, ko bo vse na mizi, odločil kako in kaj. Verjetno se pa strinjava, še enkrat, da ljudje imajo pravico izbirati. Seveda država mora z določenimi politikami spodbujati. In točno to delamo. Še enkrat, uvajamo enotno vozovnico tudi za zaposlene, da bi jih dodatno stimulirali, da bi poleg avtobusov uporabljali tudi vlak oziroma sploh uporabljali javni potniški promet. Tudi avtobusi kot javni potniški promet se uporabljajo premalo. Ampak jaz nisem tista, ki bom ljudi silila, ampak jim bomo dali možnost. Ko bo vlak postal bolj privlačno prevozno sredstvo, kot je danes – sami ste pred časom, bom rekla, naredili kar eno veliko medijsko kampanjo zaradi kratke zamude – ko vse to spravimo v red, verjamem, da bodo ljudje tudi bolj uporabljali vlak.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ja, želim, da Državni zbor opravi razpravo na to temo. Želel bi si, da je zaključek te razprave tudi nedvoumna zaveza za vlaganje namesto v asfalt in beton v tire in v vlak. V tej državi potrebujemo resne investicije v trajnostno mobilnost. Potrebujemo jih zaradi rastoče pretočnosti na naši infrastrukturi, potrebujemo jih navsezadnje zaradi tega, ker nas bo, v kolikor svojega okoljskega odtisa drastično ne zmanjšamo, v letu in pol vse skupaj povozila podnebna kriza. In ko se to zgodi, pa se je že začelo dogajati tudi pri nas, zlasti kmetje to občutijo, ne bomo mogli več ničesar izbirati in ničesar izbrati. Prihodnost bo izbrana za nas in bo izbrana navsezadnje sedaj tudi na področju prometa. Zato potrebujemo povsem politično odločitev in politično usmeritev, da ne bomo širili ljubljanske obvoznice in stimulirali še več cestnega prometa, ampak da bomo namesto tega raje poizkusili ljudi spraviti na tire, na vlak za malo daljše relacije. Potem pa znotraj bolj zgoščenih urbanih območjih na kolo, na peš hojo, ampak vse to potrebuje urejeno infrastrukturo. Sredstva v naši državi za investicije so omejena. Če bomo milijone, tukaj se pogovarjamo o nekaj stomilijonskih zneskih, namenili v asfalt in beton, jih bo za železnico in za vlak zmanjkalo. Zelo preprosto. Še posebej pa ne kupim trditve, da se zgolj pripravljajo študije, da se zgolj pripravlja dokumentacija, da bo pa odločitev sprejeta kasneje. Ker v tej državi imamo zgodovino tega, kako se je zgolj pripravljala dokumentacij, potem smo dobili pa TEŠ 6. Pa je to zgolj eden izmed primerov problematične rabe javnih sredstev. Zato mislim, da bi se morali poslanke in poslanci izjasniti. V resnici je ta nameravana investicija v širitev ljubljanske obvoznice odprla odlično priložnost, da se ne zgolj na ravni floskule pa na ravni prazne retorike, ampak na ravni konkretnega primera, konkretnih sredstev odločimo, ali za avtocesto, za slabše zdravje ljudi, za večje obremenjevanje okolja ali pa za kakovosten, vsem dostopen učinkovit javni prevoz. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 16. aprila 2019, v okviru glasovanj. Predsedniku Vlade, ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore! S tem prekinjam 1. točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 16. aprila 2019, ko bo Državni zbor v okviru glasovanja odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 7. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, ob 9. uri. Hvala lepa.