Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, prisutno je 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednike, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Samo da vas obavestim da je u skladu sa ovim članom od poslaničke grupe DSS-Vojislav Koštunica ovlašćen da svoju grupu predstavlja Slobodan Samardžić. Da li neko želi reč? Gospodin Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, drage kolege prijatelji i građani Srbije, pre više od mesec i po dana podneo sam i predložio jedno pitanje u vezi raketiranja autobusa u selu Vitanovac kod Kraljeva, gde je gospođa Popović povređena i posle svih tih istraga ovde sam lično predao i pitanje i dokumentaciju, dali smo gospodinu sekretaru, ne znam da li ste vi videli taj dokument, ali više od 45 dana je prošlo, nisam dobio odgovor šta je sa njenim obeštećenjem zdravlja? Molim da odgovorno lice koje je trebalo da odgovori da kaže bar šta je s tim posle deset godina? Žena to nije dobila, pa ako je to moguće neka neko iz Vlade, ko je zadužen u resoru toga, odgovori na to pitanje.
Naravno, ažuriraćemo, odnosno tražićemo ponovo odgovor. Kao što znate, to inače činimo ako nadležna institucija i pojedinac ne odgovore u roku od dve nedelje, ali ćemo učiniti to ponovo. Gospodin Slobodan Samardžić ima reč. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsednice Skupštine, ispred poslaničke grupe DSS tražim informaciju ili obaveštenje o razlozima zašto se Vlada Srbije odrekla nekih svojih ustavnih nadležnosti i zašto je predsednik Republike Srbije preuzeo ili uzurpirao neke nadležnosti Vlade? Reč je o nadležnosti Vlade da utvrđuje i vodi politiku, između ostalog i spoljnu politiku Srbije, i o nadležnostima predsednika da predstavlja državu u zemlji i inostranstvu. Ono što se dogodilo prošle subote u Istanbulu i delovanje predsednika Republike daleko prevazilazi njegove ustavne nadležnosti, u potpunosti pripada nadležnostima Vlade. Podsetiću vas da je njegova poseta Istanbulu rezultirala jednom deklaracijom koja se sada zove istorijskom tzv. Istanbulskom deklaracijom i jednim dogovorom da će se ovi trojni sastanci predstavnika Srbije, Turske i BiH odigravati u tom trojnom režimu po tri puta godišnje. To su rezultati istanbulske posete predsednika Republike koje daleko nadilaze njegove ustavne nadležnosti, pripadaju Vladi, a Vlada ih nije obavila već predsednik Republike. Hteo bih takođe da vas podsetim na nekoliko propratnih štetnih rezultata ove posete Istanbulu, da vidite da su se uz ovo kršenje Ustava, što se tiče nadležnosti predsednika Republike, dogodile i mnoge stvari koje spoljnoj politici Srbije ne odgovaraju i ne čine joj nikakvu prednost, niti čast. Kao prvo, predsednik Republike Srbije tamo se sastao sa jednim od predstavnika Predsedništva BiH, gospodinom Harisom Silajdžićem, koji je, kako smo to kasnije saznali od drugog člana Predstavništva BiH, gospodina Radmanovića, bio tamo neovlašćeno, tj. nije imao odobrenje druga dva člana Predstavništva BiH. To je jedna stvar na koju predsednik Republike Srbije nije smeo da pristane. Ako imamo u vidu da je pre dve nedelje Haris Silajdžić u Mostaru direktno izvređao i Srbiju i predsednika Republike, tim pre se postavlja pitanje – zašto se na to pristalo? Potom, predsednik Republike Srbije izrekom, izjavom garantovao ili davao uveravanja Harisu Silajdžiću da se Srbija neće mešati u unutrašnje stvari BiH i neće delovati protiv teritorijalnog integriteta BiH. Takva izjava je normalna. Međutim, on nije tražio uzvratnu izjavu istog sadržaja od oba svoja sagovornika u Istanbulu, dakle od predsednika Gula i od neovlašćenog predstavnika BiH, da i oni treba da garantuju teritorijalni integritet i suverenitet Srbije. Potom, predsednik Republike Srbije je čestitao BiH, tj. njenom neovlašćenom predstavniku u Istanbulu na Akcionom planu koji je BiH dobila od strane NATO, čime se vrata otvaraju BiH za ulazak u NATO. Postavlja se pitanje – zašto predsednik jedne države koja je proglasila vojnu neutralnost čestita svom susedu postepeni ulazak u NATO, u jednu vojnu organizaciju i zašto to čini, imajući u vidu da deo te države BiH, jedan od dva entiteta sa velikim sumnjama pristupa ovakvoj jednoj politici. Podsetiću vas, kada je prijava BiH za NATO otišla u Brisel, na osnovu odluke Predstavništva BiH, da se predstavnik Srba u Predsedništvu BiH uzdržao, što je u najmanju ruku bilo upozoravajuće za potonje delovanje za predsednika Republike Srbije u pogledu podrške ovom ulasku BiH u NATO. Sve su to pokazatelji jedne vrlo nespretne i bez strategije vođenje spoljne politike Srbije koja se vodi od lica koje je neovlašćeno za vođenje ove politike. Po svoj prilici da se događaju neke strateške promene na Balkanu, pre svega u pogledu odnosa Brisela i Vašingtona, koje idu po mnogim pokazateljima u pravcu zamene glavne strategije koja na nivou Vlade Srbije glasi – Evropa nema alternative – ka strategiji, Turska nema alternative. Očigledno da EU koja ne može Tursku da primi u svoje redove narednih sto godina zamenjuje ovu politiku.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo u skladu sa članom 235. želi? (Da.) Gospodin Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici i poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, moram da vam kažem da su svi razumni rokovi za neke odgovore na postavljena pitanja koja ovde mesecima postavljam istekli. Interesuje me da vi odgovorite i nama, i meni i građanima Srbije, šta ste preduzeli i šta mislite da preduzmete, biću zadovoljan i vašim odgovorom da ništa ne možete da preduzmete, ali da onda to građani Srbije znaju, povodom toga da neki ministri i ministarke uporno ignorišu pitanja koja ovde postavljam mesecima? Želim da podsetim i vas i kolege narodne poslanike da ste vi jednu ministarku, gospođu Snežanu Marković, javno opomenuli sa govornice. Možda je to bilo preoštro, možda je bilo i neopravdano, s obzirom da je ona dokazala i meni, iako to nisam tražio, a radi se o igralištima za invalide, da je ona to časno i pošteno radila, i moj politički moral i poštenje, onako kako ga shvatam, mi nalaže da to kažem. Krajem decembra 2009. godine sam kao inicijator i podnosilac amandmana za izgradnju tih igrališta dobio obaveštenje od gospođe ministarke šta je sve urađeno taksativno u 2009. godini i to je za svaku pohvalu. Nije za pohvalu, gospođo predsednice, da ministarka finansija uporno izbegava odgovor. Ne znam da li sada imam pravo na novih pet minuta, jer sam ovo pitanje već postavio deset puta u ovoj Narodnoj skupštini, a tiče se para, novca kojim su građani Srbije opljačkani putem SMS poruka, licitacija, kako kažem, kocke na tzv. Javnom servisu. Moje pitanje je bilo vrlo jednostavno i prosto – gde su pare? Vidimo da je organizovana grupa kriminalaca koja se sa time bavila pohapšena. Dobili smo izveštaje u sredstvima informisanja. Dobili smo i da su nađena 53 automobila i tri stana. Svako može da izračuna da je to sto miliona. Gde je 400 miliona? U jednom od odgovora kojim je dostavio "mali miš" koji se krije iza reči "kolegijum", znamo kog "kolegijuma", da je on uplatio 20% tih sredstava u budžet Republike Srbije. Postavio sam pitanje – zašto ta sredstva, kao što se radi kod drugih grupa koje su se bavile organizovanim kriminalom i koje su pohapšene, u izveštajima i ministra policije i svih državnih organa smo videli da su ta sredstva blokirana. Ovoga puta jednostavno nema odgovora. Iz onoga što sam shvatio kako je taj sistem funkcionisao, jedan deo sredstava kroz automobile i stanove je otišao kako je otišao, jedan deo sredstava je uplaćen u budžet Republike Srbije, a jedan je ostao Državnoj lutriji Srbije. Mene sada interesuje taj deo, da li je on uplaćen, a očigledno jeste, u budžet Republike Srbije? Zašto ta sredstva nisu blokirana? Na koji način ministarka finansija misli da se taj novac vrati građanima Srbije, koji je ''zarađen'', tako da kažem, očigledno na prevaran način, jer istraga i hapšenje ljudi očigledno su to pokazali? Želim da podsetim i vas i građane Srbije da sam u zadnjoj sedmici novembra, novembra 2009. godine upozorio šta znače ovakve igre, da tako kažem, i igrice, emitovane na Javnom servisu koju plaćaju svi građani Srbije, šta znače u moralnom pogledu, ne pominjući nikakvu i ničiju krivičnu odgovornost. Nekome je trebalo tri meseca da to shvati i da onda obavesti građane Srbije da se eto desilo, mi nismo krivi, ne znamo ko je kriv, neka utvrde državni organi, sudski organi ko je kriv. U to ne ulazim i samo pitam – gde je novac? Gde je 400 miliona para, za koje su građani očigledno prevareni, učestvujući u prevarnim SMS igricama na Javnom servisu, koji ti isti građani finansiraju putem TV pretplate? Pošto je jedan od slogana tzv. Javnog servisa "Vaše pravo da znate sve", izvinjavam se, to sam veoma bukvalno shvatio, da za naš novac mi građani Srbije i treba sve da znamo. Zato pitam – gde su pare? Gde je 400 miliona dinara? Da li je ovo sve što se događa, "mali miš" koji se krije iza reči "kolegijum", kupuje ulaznicu od državnog vrha Srbije za sledeći mandat na mestu direktora, generalnog direktora Javnog servisa Srbije? Hvala lepo.
Gospodine poslaniče, bilo bi dobro da izbegavamo basnolika poređenja i zaključivanja, posebno kada dobiju negativnu konotaciju i štete ugledu i pojedinca i institucije. Pitali ste me - šta činim? Službe koje su po Poslovniku u obavezi da čine, čine ono što treba, a to je, kada prođe dve nedelje, a ne dobijemo odgovor od bilo kog pojedinca ili institucije, insistiramo na odgovoru. To ćemo naravno učiniti ponovo. Koristim i ovu priliku, s obzirom da je naš rad javan, da pozovem ministarku Dragutinović da da odgovor gospodinu Markićeviću na postavljeno pitanje. Da li još neko želi reč u skladu sa ovim članom? Gospodin Petar Jojić. Gospodine Jojiću, nismo pismeno dobili da ste ovlašćeni. U pismenoj formi nije vaša poslanička grupa prosledila stav poslaničke grupe. Dobićemo, je li tako? Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje – zašto nadležno ministarstvo za puteve i mostogradnju ne preduzme odgovarajuće mere da se nadvožnjak kod Pančeva, koji povezuje međunarodni put između Beograda i Rumunije, jednom ne sanira, a pre više meseci je došlo do oštećenja i da saobraćaj preko tog nadvožnjaka ne može da se odvija prema celoj teritoriji južnog Banata i prema Rumuniji? Teretni automobili kreću se kroz nekoliko ulica sporednim putem, tako da uništavaju i ono malo infrastrukture u naselju Kudeljarski nasip. Postavljam pitanje – kada će Vlada Republike i njenom nadležnom ministarstvo da preduzmu mere da se taj nadvožnjak sanira, kako bi se uspostavio saobraćaj prema Rumuniji i celoj teritoriji južnog Banata? Takođe, postavljam pitanje Vladi Republike Srbije – da li će da traži naknadu štete za 45 miliona evra od prodaje Azotare? Radi se o "Karbamidu 2", novoj fabrici koja je demontirana, ukradena i prodata u inostranstvu, čija je knjigovodstvena vrednost 45 miliona evra. U Azotari je raskinut ugovor i dobro je što je Vlada odlučila da Azotara i dalje radi, da treba da proizvodi veštačko đubrivo za poljoprivrednike u Srbiji. Međutim, Srbija, Pančevo i radnici Azotare su oštećeni za ukupno 45 miliona evra. Postavljam pitanje i tražim odgovor – da li će se pokrenuti odgovarajući postupak, da se obešteti država Srbija, odnosno radnici Pančeva? Za Ministarstvo zdravlja postavljam pitanje – kada će da obiđe neuropsihijatrijske bolnice neko od zdravstvene inspekcije u Vršcu i Kovinu? S druge strane, postavljam pitanje – kada će Ministarstvo zdravlja da prekine da dovodi sa strane stručnjak iz oblasti zdravstva iz Čačka, Zemuna, Beograda, a u Pančevu ima 700 akademski obrazovanih građana, lekara i specijalista, koji mogu da obavljaju određene dužnosti, pogotovo kada su u pitanju rukovodeća mesta? Tamo je došlo do smene direktora apoteke i došlo je do smene direktora zdravstvenog centra. Tamo se zaista ne zna šta se radi, ali ono što je najgore, SRS i gradski odbor SRS u Pančevu su više puta postavljali pitanje – kada će se uspostaviti jedno normalno stanje u zdravstvu u južnom Banatu, a posebno u Pančevu? Jer su veliki redovi i mnogo se čeka. Uvedena je brojna protokolarna administracija, birokratija, tako da nikada nije bilo gore zdravstveno stanje, niti je u zdravstvu bilo kao što je sada u Pančevu. Ministarstvo za zdravlje treba da preduzme mere i da odu u inspekciju i da obiđu zdravstvene ustanove i da vide za ona čekanja. Ako čovek treba ceo dan da izgubi za jedan recept to je zaista neprimereno i to je sramota.
Gospođo Kolundžija? (Ne.) Dobro. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Riza Halimi, Elvira Kovač, Laslo Varga, Miloš Aligrudić i Arsen Đurić. Takođe vas obaveštavam da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača dr Saše Dragina, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, i dr Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, prisustvuju i državni sekretari u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, i to: Željko Radošević, Dragan Injac, Mirjana Milošević i Milan Petrović, kao i Momčilo Mitreski, Milan Stegić, Miloš Milovanović i Slobodan Teofanov, pomoćnici ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Takođe sam pozvala da prisustvuju Dušan Pajkić, direktor Generalnog inspektorata, Dejan Serdar, direktor Uprave za agrarna plaćanja, Saša Orlović, direktor Uprave za šume, Jan Boćanski, direktor Uprave za zaštitu bilja, Zoran Jeličić, direktor Uprave za zemljište, Zoran Mićović, direktor Uprave za veterinu, Milan Đakov, direktor Kompenzacionog fonda i Uroš Ungurović, direktor Direkcije za nacionalne referente laboratorije. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VETERINARSTVU (nastavaku pojedinostima) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković Da li neko želi reč? Gospodin Vlada Milojković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. stav 9. zakona o izmeni Zakona o veterinarstvu koji glasi – reči "Centralnoj bazi" brišu se. Vlada nije prihvatila ovaj amandman uz obrazloženje da svaka prijava promene lokacije, kao i promena brojnog stanja životinja, odnosno odjava, mora registrovati u jednoj bazi, centralnoj bazi. Postojeći član Zakona koji glasi – prijave promene lokacija, kao promene brojnog stanja životinja veterinarskoj stanici radi prijave, odnosno odjave životinja je prihvatljiviji za vlasnike, odnosno držaoce životinja. Prilikom promene ovog člana, Vlada, odnosno nadležno ministarstvo nije vodilo računa o starosnoj kategoriji vlasnika, odnosno držaoca životinja, stepenu obrazovanosti i nerazvijenosti seoskog domaćinstva. Dame i gospodo, u velikom broju opština, kao i opština Ražanj iz koje dolazim, starosna struktura vlasnika, držaoca životinja u 70% domaćinstava je preko 65 godina, koja iz gore navedenih razloga neće biti u mogućnosti da prijavi promenu koja je nastala. Da bi ovaj član bilo moguće primeniti, trebalo bi zatvoriti sva pijačna mesta u Srbiji i zabraniti klanje životinja u domaćinstvu. Dame i gospodo, samo da vas podsetim da svaki srpski seljak u toku godine slavi najmanje dve slave, a da ne govorimo o Božiću, Uskrsu, Novoj godini, rođendanima, svadbama, koliki se tada broj životinja pokolje, koji nikada neće biti odjavljen. Kako će vlasnik prijaviti promenu prebivališta životinja, ako svoju životinju proda nakupcu kome ne zna ime ni adresu? Kako će tog nakupca primorati da mu pokaže ličnu kartu? Zbog svega navedenog, postojeći član Zakon gde vlasnik, odnosno držalac životinja, svaku promenu prijavljuje veterinarskoj stanici, a stanica centralnoj bazi, je primenjiv i u našim uslovima. Ministarstvo promenom ovog člana nije vodilo računa o seljaku u Srbiji, već je zakon prilagodilo EU, koji u našim uslovima neće biti adekvatno primenljiv. Dame i gospodo, promenom ovog člana nećemo postići bolji uvid u brojno stanje životinja i promenu lokacija životinja, već naprotiv, ćemo za par godina udvostručiti broj životinja upravo zbog svega navedenog, odnosno neodjavljivanja zaklanih životinja, životinja prodatih na pijacama, odnosno nakupcima..
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, juče sam pohvalio ministre i sve savetnike oko Ministarstva. Danas vidim da ih pola nema. Juče je bila gužva, ali danas je izgleda treći dan bi bilo verovatno svedeno na jedno ili dvoje. Danas nema ministra za poljoprivredu, ali tu je bivši ministar i ministar sadašnji trgovine, koji će verovatno na određena pitanja koja budem postavio tražiti određeni odgovor. Postavio sam amandman na član 4, i to 11a, koji glasi – da obavestimo veterinara i dosad sprovođene terapije na lečenju životinja. Amandman se odbija, navodno zato što treba da određenu terapiju ili, da kažem, lekove koje je veterinar sprovodio na životinji treba da prati vlasnik, a ne u stvari veterinar. Sada vas pitam, kada veterinar dođe u štalu ili obor i kada uradi svoje određene usluge i pregleda životinju, on u stvari, kada sve to obavi, na kraju dostavlja račun i upisuje lekove i, normalno, svoje usluge koliko je naplatio vlasniku, a u stvari ne piše čitav istorijat bolesti koje je lečio ili koje treba da leči. Prema tome, smatram da u stvari ovde treba čitav dosije da prati i da ima veterinar, a ne u stvari vlasnik životinja. Dame i gospodo, vidimo već 10-ak i više godina jednu veliku eroziju što se tiče proizvodnje, vezano za poljoprivredu, naročito u veterini. Veterinarske usluge su danas postale najskuplje, baš zbog toga što se primenjuju strani lekovi i vlasnici, odnosno seljaci, takoreći ponekad u nemogućnosti da angažuju veterinare, prepuštaju slučaju, pa šta se desi, da li će životinja da ugine ili ne. Vi ste videli kolika se i dobro je što se to diglo na jedan veći nivo, kada je u pitanju bila Mila keruša, kada se toliko građana pobunilo protiv jednog neljudskog čina na jednoj nedužnoj životinji. Ali, sada vas pitam – koliko je takvih ljudi danas koji su invalidi u Srbiji, da li se prema njima tako ponaša? Da li oni koji imaju određene proteze mogu na adekvatan način da ih posle jednog izvesnog vremena nošenja zamene ili da ih poprave? Da li su se tada pobunili građani za zaštitu takvih građana, kao što ima slučaj kod mene, moj komšija gospodin Ranko, koji ne može da promeni svoju protezu, zato je popunjava određenim krpama i sunđerima, da bi mogao da hoda? Dame i gospodo, ako danas pogledamo i vidimo šta je promašeno u strategiji u samoj poljoprivredi, vi ste od milion nezaposlenih ljudi mogli danas da napravite jednu od najbogatijih zemalja u okruženju, pored ove jadne ili kriminalne globalizacije i privatizacije u Srbiji. Mogli ste 500 ljudi da vratite nazad na svoja ognjišta, da ste im omogućili adekvatne uslove za proizvodnju u poljoprivrednoj proizvodnji, ali vi to niste učinili. Vi ste danas učinili to da, kao što je danas na sreću prisutan i ministar za trgovinu, da se celokupna ili možemo reći uvozna roba danas, vezano za poljoprivredu, nalazi iz Kine, tako da možete da nađete beli luk koji je iz Kine, pasulj koji je iz Kine i da ne nabrajam sve te proizvode. Pitam vas – gde je naš proizvod? Zato što nema planske proizvodnje, gospodine ministre, u predizbornoj kampanji za ovo kada ste 2007, 2008. godine, obećavali ste mačvanskim seljacima med i mleko, da će dobiti određene kredite i subvencije. Dobio je seljak kredite i subvencije, ali vi ste ga danas upropastili. On je danas upropašćen jer ne može da poseje, ne može da zaseje, vidite koji su rokovi, sve probijeni, vezano za setvu. Šta mislite kako će seljak da vrati te kredite. Nikako ne može da ih vrati, jer prvo ste mu devalvirali cenu, otkupnu cenu svog proizvoda, vezano za živu stoku, a to je svinja i junadi. Vi kažete – otvoreno je tržište za proizvodnju junećeg mesa, ali vas pitam – odakle ćemo da nabavimo repromaterijal, kada ste uništili matična gnezda? Uništili ste priplodne svinje, uništili ste krave, uništili ste sve ono što je bilo jedna velika blagodet i čime smo se ponosili u Srbiji, i u vremenu Obrenovića i Karađorđevića smo tu robu izvozili. Ali, pitam vas – danas gde se nalazi Srbija? Vi kažete – ostvaren je suficit u poljoprivrednoj proizvodnji, ali nemojte zaboraviti, taj suficit ste ostvarili vi, a ne seljak, jer ste od njega opljačkali i uzeli badava njegov proizvod. Ali, pitam vas – da li znate na osnovu čega je još određen suficit? Određen je suficit u sakupljanju sekundarnih sirovina. Srbija je danas postala zemlja u kojoj se sakupljaju sekundarne sirovine i gde se hvalimo da smo taj proizvod izvezli napolje. Dame i gospodo, vi danas pričate ili govorite kako vodite brigu o seljaku. Reći ću vam, od 800 preparata koji se danas nalazi u Srbiji samo je 300 registrovano. Šta je sa onih 500? Ko je proizvođač i ko je uvoznik tih preparata, tih herbicida i insekticida koji se danas uvoze i koji se nalaze na tržištu Srbije? Ne zna se ko je. Dame i gospodo, kada pogledate i kada vidite, jedan mlad čovek, jedan mlad seljak danas nema perspektive, jer nema svoje budućnosti, ne zna šta ga čeka. U stvari, njegov proizvod je sezonskog karaktera. On ga proizvodi, on ga seje sada da bi mogao da ga žanje ili da ga bere tek za šest meseci ili sedam-osam meseci. Znači, on nema nikakvu svoju perspektivu i on živi u jednoj velikoj neizvesnosti. Vi ste danas doveli seljaka, jer vi ne stojite iza njega. Seljak vam treba samo onda kada treba da vam pruži glasove, onda kada treba da dođete da ga izlažete, da mu obećavate kule i gradove. Dame i gospodo, čuli ste juče u jednom iscrpnom izlaganju, odgovoru gospodina ministra Saše Dragina, kada mi je u roku od 30 sekundi odgovorio nešto, nažalost, što nije tačno. Voleo bih da je tačno i da sam ja pogrešio, jer primena totalnih herbicida ne može ni u bilo kojoj visoko termičkoj obradi da se uništi, a ti totalni herbicidi se koriste u proizvodnji modifikovanih biljaka. Drugo, ono što sam isto tako hteo da kažem juče, ali mi na to pitanje nije odgovorio u prethodnom zakonu o modifikovanim biljkama, gospodin ministar je striktno rekao da se na teritoriji Srbije ne mogu proizvoditi modifikovane biljke. Juče je to prećutao, jer je izbegao taj odgovor. Ovim zakonom opet hoćete na mala vrata da uvedete modifikovana semena u Srbiju. Dame i gospodo, morate misliti o Srbiji. Morate mislite o srpskom seljaku. Morate misliti o srpskoj budućnosti, o našoj deci. Na kraju da kažem, zaboravili ste danas da kažete o jednom događaju koji se desio, a to je u Dobrovoljačkoj ulici 1992. godine, kada su izginula naša deca u Sarajevu, naši vojnici, naši pitomci, niste danas minutom ćutanja odali poštu toj našoj izginuloj deci. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz više ministarstava pošto vidim tu i ministra trgovine i usluga, držim Zakon o veterini koji smo doneli ranije i izmene i dopune Zakona o veterini, i kao što sam juče rekao teško je usaglasiti jedan i drugi. Jedan i drugi jesu evropski zakoni, ali ovaj sa dopunama je napravio malu konfuziju oko ovog samog konkretnog Zakona o veterini. Na osnovu amandmana koji sam podneo, a to je da se u članu 10. posle stava 2. dodaje stav 3, koji glasi – u slučaju kršenja odredbe iz stava 1. ovog člana navedeno gazdinstvo mora da bude zakonski sankcionisano, da ne kažemo kažnjeno. Zašto ovo govorim? Iz prostog razloga što ste se u izmeni i dopuni Zakona dotakli tog dela o kome ću da pričam. Naime, posle reči – sopstvenog stočarstva, u dopunama Zakona o veterinarstvu ubacili još – i na farmama u sopstvenom vlasništvu, i onda sam se dotakao ovog prvog zakona i našao da bi tu trebalo podneti amandman. Šta se radi kada je u pitanju član 10? Član 10, prvi stav kaže: Pravno lice koje se bavi uzgojem stoke i stočarskom proizvodnjom može za potrebe sopstvenog stočarstva da osnuje veterinarsku službu kao veterinarsku stanicu (u daljem tekstu: veterinarska služba sa statusom pravnog lica.) Gledajte šta se danas dešava na terenu. Jedno gazdinstvo angažuje veterinara koji normalno nema svoju veterinarsku stanicu, nema posao, ali to pravno lice je smatralo da bi ono njemu moglo da pomogne tako što će kod njega raditi, a ono će ga plaćati tako kako ga plaća, neće moći da zasnuje radni odnos, niti će ga tako tretirati, ali će on zato vršiti usluge iz domena veterinarstva. Mislimo da nikome tada neće odgovarati ako taj dotični veterinar, koji se tako zaposlio kod vlasnika koji drži tu stočarsku farmu, nema nikakve odgovornosti. Onda pravi pandan onima koji osnivaju i imaju te veterinarske stanice. Onaj plaća sve zakonske obaveze koje ima prema državi, a ovaj je ušao na mala vrata kod određenog vlasnika koji se bavi stočarstvom, obavlja mu usluge, ovaj mu daje u gotovini, nema radni staž. To je slučaj i u mestu gde živim i zbog toga sam podneo ovaj amandman, gde se kaže kada bi bila prihvaćena sankcija protiv odgovornih u ovom slučaju da bi se i ove zloupotrebe sprečile, jer zakonom je do sada dozvoljen širok manevar zloupotreba. Zbog toga sam izvršio tu dopunu u tom članu 10. da dođe stav 3, da se sankcioniše, kako sam i naveo ovde, u slučaju kršenja odredbe iz stava ovog člana navedeno gazdinstvo mora da bude zakonski sankcionisano. Nadam se da će se izmenom i dopunom Zakona o veterinarstvu ovo ipak u praksi sprovesti i neće se više dozvoliti da ljudi rade na crno, drugo da ne odgovaraju ako dođe do nekih šteta u gazdinstvu koje se bavi stočarstvom, a treće da jednom pravna država počne da funkcioniše.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Donka Banović. Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, prvo ću da pozdravim gospodina ministra Milosavljevića i da se vratimo nekoliko meseci unazad kada sam govorila o zloupotrebama u veterini, u centralnoj bazi podataka sa markicama za obeležavanje životinja, kada se on čudom čudio o čemu to pričam, pa se ja danas čudom čudim otkud on danas ovde kada pričamo o veterini. S obzirom da nemamo sagovornika, vidim da ni gospodin Mićović nije našao vreme da dođe, govoriću o vrlo konkretnim stvarima, pa danas mogu da budem mirna, neće se čuditi pretpostavljam. Pre nego što počnem neku ozbiljniju priču, reći ću još jednu stvar – podneli smo negde oko 40 amandmana. Nijedan od tih amandmana nije prihvaćen. Jednostavno, nije bilo sluha za to što smo želeli da postignemo, a naravno da nismo radili samoinicijativno kao poslanička grupa, nego smo imali vrlo stručnu pomoć određenih veterinarskih službi koje su nam pomagale, jer je njima stalo da se ovaj zakon izmeni u tom delu u kome njima može da olakša život i unapredi javno zdravlja građana Srbije, pre svega. Hoću da kažem još nekoliko stvari, iako smo očekivali da ovaj zakon donese neke promene koje će biti suštinske, jer prethodni Krnjaićev zakon je bio nedorečen u mnogim stvarima, očigledno je i sada je još očiglednije kada niste prihvatili amandmane da nije bilo sluha za to da se zakon sam promeni, nego se promenilo nekoliko stvari koje se tiču usaglašavanja sa zakonima koje ste doneli. To su Zakon o bezbednosti hrane, Zakon o stočarstvu, Zakon o planiranju i izgradnji, Zakon o dobrobiti životinja, gde se veterinari samo u naznakama pominju, kao da ih i nema. Ta služba za vas nije ni bitna, naročito nije bitna u ovim delovima Zakona o bezbednosti hrane. Druga stvar je usaglašavanje sa nekim direktivama EU, gde ne govorite konkretno o kojim se direktivama radi, ali smo uspeli da ih prepoznamo. Treća stvar su tzv. jezičke izmene koje su, naročito u ovih nekoliko amandmana koji su sinoć početi, a koje nismo komentarisali, gde je bilo zaista smešne da pominjete da reč – praćenje, koja jasno podrazumeva šta sve podrazumeva, zamenite rečju – sledljivost koja nema nikakve veze sa onim što pokušavate da nam objasnite ovde zbog čega je uneta. Ta reč u srpskom jeziku ne postoji. Pretpostavljam da je ovo srpski zakon i da će ga primenjivati u Srbiji, i da bi bilo logično da bar ljudi od struke taj zakon razumeju. Ne znam kako ćete prevesti "sledljivost", pošto u Srbiji nemamo tu imenicu, imamo glagol. Zamolila sam vas i prošli put da o tome vodite računa. Neću trošiti vreme više. Govoriću o nekim vrlo konkretnim stvarima jer imamo puno amandmana.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li želite reč, gospodine Spasojeviću? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, Nova Srbija je podnela amandmane na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu. U članu 13. stav 1. tačka 2) posle reči "životinja" dodaju se reči "i poseduje sertifikat da je seme zdravstveno bezbedno, biološki kvalitetno i poseduje dobru oplodnu sposobnost". Obrazloženje ovog amandmana – važno je da zakon bude što kvalitetniji, precizniji, a samim tim i primenjiviji u praksi. Potrebno je dodati predloženo. Generalno i u raspravi u načelu i u raspravi u pojedinostima stava smo da ovaj zakon treba povući iz procedure. Osnovna mana ovog predloga izmena zakona jeste to da se preko 30 članova postojećeg Zakona o veterinarstvu menja i onda ako se 30% članova u zakonu menja onda treba napisati novi zakon. Ovako je celina zakona razbijena, što omogućava drugim strukama, prevashodno agronomskoj, da oduzme deo poslova ljudima koji se bave veterinom. U Predlogu se spominje samo program mera, a nigde se ne vidi osnovni zadatak veterinarske službe, sprečavanje pojavljivanja, otkrivanje, suzbijanje i iskorenjavanje zaraznih bolesti životinja. Zakon treba da je primenjiv u praksi, da ima efekat, cilj i dejstvo, da bude i primenjiv, a po potrebi i promenjiv. Zbog čega specijalistički ispiti za pregledanje mesa na trihinelu? Sve od kazni što se ubira treba da ide za unapređenje rada i opremanje službe. Zašto se ne konkuriše za dodelu teritorije na kojima rade instituti? Izmene i dopune nisu usklađene sa kaznenim odredbama, nedostaje preciznost i doslednost.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Zoran Nikolić. Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, u načelu sam komentarisala centralnu bazu podataka i rad veterinarske inspekcije i volela bih sada da idemo do detalja. Recimo, detalj je - 8. marta 2010. godine gospodin Mićović, direktor Uprave za veterinu, doneo je i potpisao rešenje broj, da ne čitam, kojim se raskida dalja saradnja sa Veterinarskom stanicom Glober iz Kosjerića, čime je ovoj stanici faktički izrečena mera da ne može da se bavi svojim poslom. Dalje, interesantno je zbog čega on gasi ovu stanicu, poziva se na rešenje inspekcije. Pazite kada inspekcija daje rešenje – 10. marta. Dakle, dva dana pošto ministar napiše rešenje da nešto ne može da radi zbog toga što krši pravila, inspekcija posle dva dana nađe sve to što je ministar ovde napisao. Ne znam o čemu se tu radi. Vrlo je zanimljiv naslov koje se grlo javilo Mićeviću, ne znam o čemu se zaista radi. Bilo bi lepo da je on tu ili da je ministar tu koji, pretpostavljam, zna to ili gospodin Pajkić koji je na čelu inspekcije, pa da nam kaže o čemu se tu radi zato što je to vrlo zanimljivo. Kako je moguće da prvo napišete rešenje da nešto prestane da radi na osnovu nalaza inspekcije od dva dana kasnije? Prosto je malo čudno. Kasnije ćemo još malo o tome.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Donka Banović. Gospođa Donka Banović želi reč.
Član 13. se odnosi na postojeći član zakona 20, a taj član govori i reguliše delatnost Centra za reprodukciju životinja i veštačko osemenjavanje. Konkretno, ovaj naš amandman se odnosi na tačku 1) ovog člana. Skratiću priču. Uglavnom, po sadašnjem zakonu je predviđeno da ti centri zapošljavaju najmanje dva diplomirana veterinara sa licencom, od kojih je jedan specijalista za poslove reprodukcije životinja, a u centrima za reprodukciju goveda su sadašnjim zakonom poslodavci bili obavezni da zaposle veterinara specijalistu za reprodukciju životinja. Šta se ovim izmenama predlaže? Predlagač kaže da je u tim centrima dovoljno da radi jedan veterinar sa licencom, što je prosto neverovatno zato što znamo da u Srbiji postoji obim poslova i da imamo nedovoljno veterinara sa licencom. Mislim da ih je oko 2.700. Za postojeći obim poslova i taj broj je nedovoljan. Ovde sada Ministarstvo poljoprivrede smatra da ti centri mogu da imaju samo jednog veterinara sa licencom. Inače, ova izmena ide apsolutno protiv struke. Znači, obim poslova će biti isti ili veći. Poslodavcu neće pasti na pamet da zaposli zbog obima poslova novog veterinara, nego će obučiti, kao što i sada radi, tako je u praksi, tehničara koji će obavljati one poslove koje samo mogu veterinari sa licencom da rade.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
U članu 14, koji se odnosi na donošenje novog člana 20a, stav 1. tačka 1) menja se i glasi: "Skladištenje, odnosno promet semena za veštačko osemenjavanje životinja kojim rukovodi veterinar sa licencom, specijalista za poslove reprodukcije životinja". Obrazloženje za ovaj amandman jeste da stručni nadzor nad skladištenjem reproduktivnog materijala je veoma važan i garantuje uspešno sprovođenje zakona u praksi. Vlada ne prihvata neke amandmane koji su sigurno celishodni, koji bi popravili nešto što i sami popravljaju u 30% članova, kao što sam i rekao, međutim, dobro, ništa strašno, ništa neuobičajeno. Ovo je možda trenutak, gospodine ministre, i drago mi je da ste vi danas prisutni ovde, da vam ukažem na jedan problem koji sigurno građani Srbije vide svakoga dana i znaju. Srbija je zemlja gde postoji disparitet cena otkupnog mesa od seljaka, cena u prodavnicama odnosno mesarama i cena završnih proizvoda, suhomesnatih proizvoda, dakle, ne postoje nigde u Evropi tolike i takve razlike kao kod nas. Sa jedne strane, seljak je potpuno oštećen otkupnom cenom. Praktično, stočni fond se smanjuje, a onda uđete u prodavnicu da kupite i vidite jednu katastrofu u odnosu na mogućnost koliko naši građani danas mogu da kupe. Gospodine ministre, pre nekoliko dana sam u Kraljevu pored svoje kancelarije ušao u mesaru i video sam ženu koja kupuje 150 grama mlevenog mesa. Katastrofa. Ako pogledate cene suhomesnatih proizvoda, videćete da je to apsolutno na evropskom nivou, a plate su takođe katastrofa. Gospodine ministre, ne znam kako, ali pošto sam imao prilike da odem i u prodavnice u nekim gradovima u Evropi, tamo se jasno vidi razlika i stoji u onim rashladnim vitrinama biohrana i neka hrana koja je za svakodnevnu upotrebu. Mi nemamo tu razliku ovde kod nas. Nama su otprilike one cene koje prodajemo u našim trgovinama apsolutno iznad cena evropskih. Mi ne znamo odakle ta roba stiže. Ne znamo kada uđemo u neku trgovinu da li je to zaista otkupljeno od seljaka, što može da se podvede pod neku biohranu, ili se radi o hrani iz običnog tova. Dakle, građani Srbije ne znaju šta jedu, jedu u principu vrlo nekvalitetno i zbog toga je veliki porast, naravno i zbog nekih drugih razloga, oboljenja od kancera. Molio bih da pokušate da uvedete neki red u tome da postoji mogućnost da se jede kvalitetno, a pre svega bih vas zamolio da učinite sve da pokušate da u ovim teškim vremenima nađete rešenje kako da cene mesa budu niže. Poznato je da veliki broj dece danas u Srbiji ne može da vidi jednom nedeljno meso u tanjiru. Dakle,jedna situacija koja je zabrinjavajuća, od zemlje koja je praktično poznata po tome da je proizvodila, da je gajila, da je izvozila, mi nemamo u ovom trenutku praktično organizovanu proizvodnju, radi se ad hok, imamo takav disparitet cena da je to katastrofa.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Vojić-Marković ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, i dalje nastavljam o toj čuvenoj centralnoj bazi podataka koja malo-malo pa padne, tako da ne može nešto da se koristi, a u njoj ima hiljade grešaka o kojima sam i tada govorila, a danas nastavljam. U centralnoj bazi podataka se recimo nalaze podaci da se Klanica "Divčibarac" iz Kosjerića u toku svog rada zaklala preko hiljadu grla goveda nad kojima nisu sprovedene obavezne mere iz programa mera zdravstvene zaštite životinja, pazite – obavezne mere. Dakle, niti je sprovedena zaštita teladi, niti odraslih jedinki, niti je vađena krv za laboratorijska ispitivanja na tuberkulozu, brucelozu ili leukozu. Da stvar bude još komplikovanija, u centralnoj bazi se nalaze nepravilnosti u tom smislu da je nekim grlima posle potvrđenog klanja upisano da je nad tim životinjama sproveden program mera i to nekoliko meseci pošto su zaklane. Dok je kod drugih životinja upisano je da su posle potvrđenog klanja prodate, a pod tim se misli da su prodate kao žive životinje. Ne znam stvarno da li neko nešto može da kaže na ovaj tekst koji sam pročitala, prosto zato što to što piše u novinama, ne piše bezveze, a to komentarišu i veterinari, praktičari, oni koji se praksom bave na terenu i kažu da se hiljade stvari može u ovoj centralnoj bazi podataka pronaći. Da su šifre "provaljene" i da pojedini lobiji, ponovo navodim stočarski lobi, ima šifre i te šifre zloupotrebljava. Bilo bi zanimljivo da odgovorite na to ili prosto da kažete da to nije istina i to je odgovor. Argumente da kažete, jer imam kontraargumente. Sledeća stvar koja se dešava u toj centralnoj bazi, osim toga što se pojavljuje da se ne sprovodi obavezan program mera, da se životinje posle toga vode na klanje, pošto su zaklane sprovodi da se nad njima program mera, ko je platio to, da li je moguće to, pa ko je platio to, da li je to neka zloupotreba ili neko treba da odgovara za to. Bilo bi zanimljivo da se o tome vodi rasprava. Svi ćute i sklanjaju pogled i pokušavam da nađem pogled nekog od njih ovde, svi se nešto sklanjaju. Ovo što govorim očigledno znaju i nije im novost. To je jedna od stvari u bazi podataka. Kasnije ću vam govoriti o virtuelnim markicama i to je zanimljiva priča.
Na član 14. amandman je podnela grupa 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela grupa 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Milan Knežević. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, dali smo ovaj amandman na član 15. On je krajnje tehničke prirode, gde smatramo da postoji tehnička greška, te ga je trebalo usvojiti. Samo da vam pročitam šta se navodi u tome, ovako – laboratorija obavlja dijagnostička ispitivanja (bakteriološka, serološka, virusološka, parazitološka, hemijska, biohemijska, fizička, patološka i raciološka). Mi smo stavili amandman da treba reč "fizička" da se zameni rečju "fiziološka", a reč "raciološka" apsolutno je reč koja ne postoji u dijagnostici. Smatramo da je tehnička greška i da se mislilo na radiološku dijagnostiku, a pogotovo što je slično u članu 19. na koji imamo sledeći amandman, gde postoji ispravka, posle patološke navodi se ovamo radiološka. Tako da je trebalo prihvatiti, a pogotovo obrazloženje koje je dato u odgovoru. Kaže amandman se ne prihvata iz razloga što ne postoje fiziološka laboratorijska ispitivanja. Verovatno je ovo rutinski odgovarao neko ko se ne razume u ovo i ne razume suštinu. Prvo, odgovor nije tačan, postoji fiziološka, da ne ulazimo, postoji patofiziološka istraživanja i fiziološka. Tako da ne ulazimo u tu stručnu raspravu. Stvarno bi trebalo ili vi kao ministar da prihvatite. Nemao u ovom spisku laboratorijskih analiza fizičkih ispitivanja. Postoje laboratorije za fiziku, ali se bave nekom drugom problematikom. Odgovor je netačan, postoje fiziološka i patofiziološka ispitivanja. U konkretnom slučaju nije prokomentarisano u odgovoru ovo – raciološka. Trebalo je reći da, to je tehnička greška, biće ispravljena. Mislimo da ovo treba prihvatiti, jer se krajnje u jednom segmentu ispravlja tehnička nepravilnost ove tačke 1. Tu apsolutno ne treba reagovati apsolutnim odbijanjem, pogotovo ne znam ko je pisao odgovor, ali evidentno je da nije shvatio suštinu da ovo treba ispraviti, što se pokazuje indirektno u sledećem članu.
Narodni poslanik Željko Brestovački podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 18. doda član 18a. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Reč ima gospodin Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, drage kolege i koleginice, poštovani gospodine ministre, u Srbiji postoji 12 specijalističkih veterinarskih ustanova, dva naučna instituta, jedan u Beogradu, a drugi u Novom Sadu. Postoji deset veterinarskih instituta osnovanih od strane Vlade, koja imenuje upravni odbor i direktora. Imovina, kao što znate, u vlasništvu je države. Oni svi sto posto posluju po dohodovnom sistemu, bez donacija države i bez napada na budžet Republike Srbije. Direkcija za nacionalne referentne laboratorije, kao što znate, organizovan je status njen po Zakonu o bezbednosti hrane, član 18. i 19. zakona, i ona je veoma bitna u lancu kontrole bezbednosti hrane. Ona mora ili ona treba da akreditovanim laboratorijama obezbedi efikasan sistem kontrole bezbednosti hrane i da obuhvati akreditovane laboratorije različitih delatnosti i firmi, pre svega zavode za javno zdravstvo koji pripadaju Ministarstvu zdravlja, poljoprivredne stanice, enološke institute, voćarske itd, kao i druge laboratorije radi navedene funkcije kontrole bezbednosti hrane. Mesto i uloga, funkcija specijalističke veterinarske službe mora biti sačuvana i autonomna u okviru Uprave za veterinu sa prevashodni zadatkom obavljanja specijalističkih poslova u okviru zdravstvene zaštite životinja, laboratorijska dijagnostika, kontrola praćenja i suzbijanja zaraznih bolesti životinja i zoonoza, kontrola higijene, higijenske ispravnosti kvaliteta hrane, hrane za životinje i vode, rešavanje problem au oblasti reprodukcije životinja, kao osnovnom i nezamenljivom funkcijom. Naravno, to ne znači da pojedine laboratorije i delatnosti iz ovih ustanova neće imati svoje mesto i funkciju u lancu bezbednosti hrane i navedene direkcije po osnovu Zakona o bezbednosti hrane, na osnovu ovlašćenja koje će po tom zakonu dobiti. Ono što je takođe posebno bitna je činjenica da ovakav vid organizacije specijalističke veterinarske delatnosti, u okviru veterinarske službe, prepoznatljiv je i efikasan, kako u zemljama EU, tako i u svim zemljama koje imaju kvalitetan sistem organizacije. Na kraju, zato je jako bitno održati i sačuvati status specijalističke veterinarske delatnosti u zemlji u okviru navedene organizacije veterinarske službe, kojom rukovodi Uprava za veterinu, koja je inače sastavni deo Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Poslanička grupa PUPS, kad bude dan za glasanje, glasaće za ovaj zakon.
Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Milan Knežević ima reč.
Evo, opet slična stvar se ponavlja u jednom segmentu. Amandman opet je obrazložen - da se radi o tehničkoj ispravci, koja opet nije prihvaćena uz isto obrazloženje. Ovde se poziva na obrazloženje za ovaj prethodni amandman, s tim što ovde, naravno, više nema tehničke greške - da u ovoj tački stoji "raciološka" nego stoji "radiološka" dijagnostika, tako da je tu ispravljeno. I ovo indirektno pokazuje da je ovamo bila tehnička greška koja se u obrazloženju ne pominje. Opet se ponavlja "fizička" superanaliza uzoraka i potvrdna dijagnostička ispitivanja i opet "fizička". Apsolutno profil ovih laboratorija i za superanalizu ovih uzoraka nema potrebe za fizičkim, bilo kakvim i ne znam koja bi mogla fizička svojstva da se ispituju, tako da i ovde predlažemo da se napravi izmena - mesto "fizičkih" da stoji "fiziološka". Znači, to je jedna krajnje stručna ispravka koja samo poboljšava kvalitet ovog člana, gde verovatno je napravljen propust i ovo "fizička" apsolutno ne uklapa se u svrhu ove dijagnostike koja se navodi ovde.
Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 19. doda član 19a. Gospodine Krstin imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo u starom Zakonu o veterinarstvu u članu 31. dodaje se stav 6. koji glasi: "U slučaju kršenja odredbe iz stava 4. ovog člana veterinarski tehničar gubi pravo rada na terenu u periodu od najmanje šest meseci". Ponovo ću se na to vratiti. Prvo da pročitam šta to veterinarski tehničar ima obavezu prema ovome kao veterinarski radnik, tj. koje su njegove obaveze i kaže: "Veterinarski tehničari ne mogu izvoditi hirurške zahvate, postavljati dijagnozu, propisivati način lečenja i samostalno raspolagati lekovima. Veterinarski tehničari, u posebnim okolnostima, uz saglasnost i pod nadzorom veterinara, mogu da obavljaju određene hirurške zahvate, tj. kastraciju prasadi. " Vidim da gospodin Mićović nije tu, ali vi ste verovatno tu kao neko od njegovih saradnika. Naime, u opštini Zrenjanin u naseljenom mestu Lemir, a to je primer, rade tri doktora veterine, koji imaju oko 300 intervencija veštačkog osemenjavanja krava, dok jedan veterinarski tehničar, koji je potpuno van kontrole ima oko 1.300 istih intervencija. Siguran sam da se to dešava u celoj Srbiji. Zbog toga sam ovde tražio u ovom mom amandmanu – u slučaju kršenja odredbe iz stava 4. ovog člana 31. da veterinarski tehničar gubi pravo rada na terenu u periodu od šest meseci, a ne da se samo ubacuje njegova novčana kazna. Stvarno se gubi neka kontrola. Plašim se da, bez obzira što je urađen ovaj Zakon o veterini i izmene i dopune Zakona o veterini, a i juče sam rekao da je on stvarno kvalitetno urađen, na osnovu onoga što su nam rekli stručni naši saradnici, doktori veterine. Imate ipak problem na terenu. Na terenu je izrazito izražen problem. Jedan od ovih jeste. Znači samo u jednom naseljenom mestu Lemir, koje pripada opštini Zrenjanin, imate tri doktora veterine koji su vršili veštačko osemenjavanje krava, u broju 300, dok taj isti, jedan veterinarski tehničar u tom naseljenom mestu, neregistrovan, koji je potpuno van kontrole, ima oko 1.300 istih intervencija. Znači, tri doktora veterine su veštački osemenili 300 krava, a on sam je van kontrole uradio 1.300. Zbog toga sam hteo da se ovo primenjuje – putem ovog amandmana da vam dam do znanja da na terenu nije baš tako i teško se primenjuje. Vi morate da povedete stvarno o tome računa. Žao mi je što gospodin Mićović nije sada tu, ali na tu temu smo mi već pričali. Hvala.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Bortić, koji ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre i predstavnici Ministarstva i Vlade, cenjene kolege narodni poslanici, hoću da vas obavestim da ću koristiti 15 minuta ovlašćenog predstavnika. Postojeći Zakon o veterinarstvu morao je da pretrpi izmene, jer je posle njegovog donošenja EU usvojila značajan set uredbi i direktiva kojima se uređuje oblast higijene hrane, kao i niz specifičnih uredbi za hranu životinjskog porekla, i hranu za životinje i sprovođenje službenih kontrola. Navedeni razlozi predstavljaju potrebu usklađivanja postojećeg zakona, kako bi uvođenje jedinstvenih standarda omogućilo Republici Srbiji da nesmetano učestvuje u međunarodnom prometu i da izvozi životinje i proizvode životinjskog porekla na tržište zemalja EU. Treba istaći da su propisi EU kojima se uređuje međunarodni promet životinja i proizvoda životinjskog porekla, kao i hrane životinjskog porekla, definisali uslove u pogledu zdravstvenog statusa i istovetnih mera koje se sprovode radi sprečavanja pojava i širenja zaraznih bolesti životinja. S tim u vezi su propisani identifikacioni dokumenti za životinje, zatim podaci koji se u te dokumente unose i sistem praćenja kretanja životinja. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu stvoriće se dobre normativne pretpostavke da na međunarodnom tržištu proizvodnje hrane životinjskog porekla proizvođači iz Srbije mogu ravnopravno i konkurentno da nastupaju i da iskoriste komparativne vrednosti kojima ova zemlja u oblasti veterine raspolaže. Svi u ovom visokom zdanju znamo, a to zna i javnost u Srbiji, da je naša zemlja po tradiciji njenih proizvođača i po rezultatima koje je postizala respektabilan i konkurentan subjekt u oblasti uzgoja životinja i u proizvodnji hrane životinjskog porekla. Kroz celu istoriju moderne Srbije u poslednja dva veka stočarstvo, izvoz mesa i drugih proizvoda životinjskog porekla bili su strateški oslonac razvoja Srbije. Tokom poslednjih nekoliko decenija 20. veka giganti prehrambene industrije, posebno giganti u proizvodnji mesa i mesnih prerađevina, bili su značajni i prepoznatljivi subjekti na veoma konkurentnom i probirljivom svetskom tržištu hrane. Naši proizvođači, kao što su nekada bili "Karneks", "29. novembar", "Servo Mihalj", "PKB", "Mitros", "MIP", "Juhor" i mnogi drugi, proizvodili su meso i mesne prerađevine po najvišim svetskim standardima i izvozili na sva tržišta - od Rusije i Bliskog Istoka, do zemalja EU. Ovo su uspevali zahvaljujući povoljnim klimatskim i drugim prirodnim uslovima kojima Srbija raspolaže za razvoj stočarstva, zahvaljujući snažnoj tradiciji među našim stanovništvom u ovoj oblasti, ali pre svega zahvaljujući razvoju znanja i ulaganju u stručno osposobljavanje veterinarskih kadrova, koji su za samo nekoliko decenija tradicionalno i ekstenzivno stočarstvo u Srbiji podigli na nivo, koji uzgoj životinja i proizvodnju hrane životinjskog porekla približava najvišim svetskim standardima. Zahvaljujući našim stručnjacima koji su svoja znanja sticali u srednjim, višim i visokom školama u našoj zemlji i na institutima u drugoj polovini 20. veka, Srbija je potpuno promenila i razvila stočni fond, posebno u oblasti svinjogojstva i govedarstva. Naši proizvođači primenjivali su stručna znanja veterinarskih stručnjaka preko razvijene mreže veterinarskih stanica i došli do visokoproduktivnih rasa svinja, goveda i ovaca. Primenjivana su znanja u odgoju, zaštiti i ishrani životinjskih vrsta, kao i u selekciji. Sve je to dovodilo do impresivnih rezultata u proizvodnji hrane. Želim da kažem da je najveći doprinos za ovakve rezultate, pored samih proizvođača, dala i veterinarska struka. Ona je bila adekvatno vrednovana svim sistemskim zakonima i stručnjaci iz ove oblasti bili su cenjeni svuda, a posebno u izrazito razvijenim područjima stočarske proizvodnje. Pošto veoma dobro poznajem Mačvanski okrug, iz kojeg potičem, mogu slobodno da kažem da su veterinarski stručnjaci, uz lekare i učitelje, decenijama najugledniji ljudi u našim selima i da se njihovo znanje i stručna pomoć bezrezervno uvažavaju. Nije zbog toga nimalo slučajno što su decenijama najbolji đaci iz ovih krajeva po završetku osnovne škole odlazili u srednju i Višu poljoprivrednu školu u Šapcu ili išli na Veterinarski fakultet u Beogradu ili druge univerzitetske centre u našoj zemlji. Ogromno znanje i stručnost ovih ljudi ugrađeno je u postignute rezultate svakog našeg stočara i zato ne sme biti ni zanemareno ni potcenjeno, ovo tim pre ako predloženim izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu želimo da ovu oblast usaglasimo sa visokim standardima EU, kako bi bili konkurentni na njenom tržištu. Nažalost, moj je utisak da predlagač ovih izmena i dopuna nije imao dovoljno sluha da u predloženim izmenama normativno reguliše veterinarsku struku i tako obezbedi profilaciju veterinarskih stručnjaka, kako bi oni u skladu sa zakonom mogli da obavljaju poslove koji im na osnovu diplome i diploma koje steknu po zakonu pripadaju. Želeći da doprinesemo da se ovaj nedostatak otkloni, Poslanička grupa SPS-JS i ja kao njen ovlašćeni predstavnik predložili smo tri amandman na predložena zakonska rešenja, koje nažalost Vlada nije prihvatila. Ove amandmane podneli smo u najboljoj nameri da se u zakon unese zanimanje strukovni veterinarski tehničar, kako bi ova lica po završetku osnovnih strukovnih studija, koje traju tri godine, mogla u skladu sa zakonom da obavljaju poslove vezane za zdravstvenu zaštitu, uzgoj, reprodukciju, higijenu i negu životinja, kao i pripremu uzoraka za laboratorijska ispitivanja i samostalno obavljanje zootehničkih poslova. Predložili smo i rešenje po kome bi strukovni veterinarski tehničari za samostalno obavljanje navedenih poslova trebalo da obave i pripravnički staž u trajanju od devet meseci, što će im omogućiti bolju obučenost za praktičnu primenu stečenih znanja. Isto tako, polazeći od činjenice da do sada u Zakonu o veterinarstvu nije postojao stručni naziv strukovni veterinarski tehničar, jer se ovaj profil obrazuje od 2007. godine, predložili smo i rešenje da se ovo zanimanje uvede u zakon. Imali smo u vidu činjenicu da se ovo zanimanje odvoji od zanimanja veterinarski tehničar za koje je potrebna srednja stručna sprema, dok strukovni veterinarski tehničar studira visoku strukovnu školu ili visoke strukovne studije u trajanju od šest semestara i ima obavezu da po završetku pripravničkog staža polaže stručni ispit pred komisijom koju obrazuje ministar. Poštovane kolege narodni poslanici, činjenica da Vlada Republike Srbije nije prihvatila pomenute amandmane i da zanimanje strukovni veterinarski tehničar nije predviđen da uđe u novi tekst zakona o veterinarstvu dovodi ih u veoma težak i neravnopravan položaja, ne samo lica koja su stekla ovo zanimanje, već i one institucije koje ih obrazuju. Pretpostavljam da se strukovni veterinarski tehničari obrazuju i na drugim školama visokih strukovnih studija u našoj zemlji, ali dozvolite mi da vašu pažnju zadržim na Visokoj poljoprivrednoj školi strukovnih studija u Šapcu koja obrazuje ovaj profil stručnjaka. Naime, ova škola akreditovana je 2. juna 2007. godine rešenjem broj 76/05 sa pet odseka, a jedan od njih je strukovna veterina. Republika Srbija je pomenutim rešenjem, a u skladu sa Bolonjskom deklaracijom, utvrdila da studije na smeru strukovne veterine traju tri godine, odnosno šest semestara, da nose 180 bodova i da studeni koji sa uspehom završe ove studije stiču zvanje strukovnih veterinarskih tehničara. Stručnjaci ovog profila ni po jednom obimu posla ne ugrožavaju status veterinara i veterinarskog tehničara, odnosno stručnjaka u ovoj oblasti koji već od ranije postoje i koje prepoznaje naše zakonodavstvo. Naprotiv, u skladu sa Bolonjskom deklaracijom, strukovni veterinarski tehničari javljaju se kao novi profili stručnog znanja koji treba da ostvare sva prava kao i sve druge profesije u skladu sa ovom deklaracijom. S tim u vezi, treba napomenuti da su svršeni studenti koji se školuju na ovom profilu zanimanja osposobljeni za samostalno obavljanje niza delatnosti, za koja nisu osposobljeni veterinarski tehničari sa srednjom stručnom spremom, ali da ne ugrožavaju stručnost i kompetencije veterinara koji se školuju na fakultetima. Postavlja se pitanje – ako ovo zanimanje ne bude uneto u zakon, kako će lica koja se osposobe i steknu diplomu strukovnog veterinarskog tehničara ostvariti prava koja im na osnovu sticanja te diplome pripadaju? Kako će se ta lica prijaviti Nacionalnoj službi za zapošljavanje? Kako će se zaposliti i kako će ih uopšte veterinarske i druge srodne službe angažovati ako ih nema u zakonu? Kome ih školujemo? Kome školujemo ove ljude? Jedna godina ovih studija košta po studentu nekoliko hiljada evra. Ako u to uračunamo školarinu koju plaćaju roditelji ili država, troškove nastave, plate profesora, izdržavanje studenata i slično, ako to pomnožimo sa tri, koliko godina traju ove studije, ispada da mi kao društvo uludo trošimo ogroman novac za školovanje lica koja po završetku studija nigde ne mogu naći posao u struci veterine jer ih ne prepoznaje matični zakon. Mislim da je to društveno neodgovorno, da se pravi ogromna šteta, ne samo licima koja se školuju za ovaj profil zanimanja i njihovim roditeljima, već i veterinarskoj struci u celini i našem društvu i državi. Naime, ako je sistem visokog obrazovanja strukovnih studija usaglašen sa Bolonjskom deklaracijom, onda i predloženi tekst izmena i dopuna Zakona o veterinarstvu mora da ima sluha za ovu činjenicu, kao što ima sluha za potrebu da zakonske odredbe usaglasi sa aktuelnim odredbama o veterinarstvu koje je utvrdila EU. Dakle, ne može se u jednom delu zakona poštovati prilagođavanje Evropskom zakonodavstvu, a u odredbama koje se tiču domaće struke, a koje su takođe usaglašene sa zakonodavstvom EU, odnosno Bolonjske deklaracije, ignorisati činjenica da postoji zanimanje u čiju stručnost su uložena ogromna materijalna sredstva, znanje i iskustvo i da se to zanimanje ne unese u zakon. Zaista ne mogu da razumem činjenicu zašto je Vlada Republike Srbije u predloženom zakonskom tekstu ignorisala zanimanje strukovni veterinarski tehničar i zašto nije prihvatila amandmane koje smo podneli. Još jednom apelujem da se zanimanje strukovni veterinarski tehničar unese u zakon i da se na taj način ispravi nesaglediva nepravda, ne samo prema ljudima koji se školuju za ovo zanimanje, već prema veterini u celini, kojoj je za brži razvoj ovo zanimanje više nego potrebno. Na samom kraju, želim da podsetim da su se amandmani koje sam podneo kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS odnosili isključivo na preciziranje zanimanje strukovni veterinarski tehničar u odnosu na zanimanje veterinar i veterinarski tehničar, jer je ovo zanimanje uvedeno u naš školski sistem 2007. godine, pa je neophodno izvršiti zakonsku korekciju u tom smislu. Takođe, smatrali smo da se i stručno osposobljavanje ovog profila u odnosu na zanimanje veterinar i veterinarski tehničar treba zakonski razlučiti kroz dužinu pripravničkog staža, koji za veterinare traje 12 meseci, a za veterinarske tehničare šest meseci. Naš predlog je bio da strukovni veterinarski tehničar obavlja pripravnički staž od devet meseci. Poštovane kolege narodni poslanici, želim da podsetim da sam na predložene izmene i dopune Zakona o veterinarstvu podneo amandman kojim se posle člana 19. uvode kao novi članovi 19a, 19b i 19v, kao i amandmane na član 98. i 157. u kojima se posle stava 1. dodaje stav 2. koji u zakon uvodi zanimanje strukovni veterinarski tehničar. Konačno, posle člana 86. predložili smo novi član 86a koji precizira zanimanje strukovni veterinarski tehničar. Mislim da bi zbog kvaliteta zakona i zbog sudbine ljudi koji su svoje živote posvetili obrazovanju u ovoj struci, bilo važno da u danu za glasanje Narodna skupština prihvati ove amandmane. I još jednom apelujem i na ministra i na ljude u ministarstvu da pravimo veliku grešku ako ne prihvatimo ove amandmane.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da su na galeriji plenarne sale srednjoškolci i studenti Novog Pazara, koji će pratiti deo današnje sednice. Poseta je, naravno, stvar njihove inicijative, ali podržana od narodnih poslanika Munira Poturka, Kenana Hajdarevića i Šerifa Hamzagića iz Kancelarija za komunikaciju narodnih poslanika sa građanima u Novom Pazaru, a sama Kancelarija je delo saradnje naše Narodne skupštine i Nacionalnog demokratskog instituta. Na Galeriji se nalaze sedeći srednjoškolci i studenti: Mersad Ličina, Jasmin Kulić, Lida Lekpek, Elfa Hajrović, Anela Kačar, Dženita Kršić, Semir Kambović, Nihad Granica, Ajla Dazdarević, Amina Kurtović, Amela Hoćanin, Amela Sejdinović, Emir Hamidović, Dželila Zukorlić, Zilha Župić, Fatima Isović, Amela Tatarević, Belma Telević, Ersan Rifatović, Fahrudin Mahmutović, Elvin Huduti, Nina Manojlović, Amina Halković, Zilha Ragipović, Eldina Pramenković, Amer Crnovršanin, Sajda Batakić, Nikola Rosić, Haris Nokić, Anđela Todorović, Azra Hasan-Begović, Emina Šabanović, Omer Mehmedović, Admir Kurtanović, Irfan Ličina, Mirela Halilović, Edin Baćevac, Merima Škrijelj, Anida Mavrić, Naida Gicić, Adelta Nikšić, Emir Palamar, Muhamed Halilović, Nezrina Međedović, Elvisa Koca, Sabrina Hadži, Bekim Škrijelj, Elma Spahić i Esmin Vučelj. Pozivam vas da aplauzom pozdravimo drage nam goste. [[Aplauz.]] Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić –Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Donka Banović želi reč.
Taj član govori o organizaciji ZOO higijenske službe i govori o obavezama koje lokalna samouprava ima i po postojećem zakonu, s tim što se u okviru ovih izmena i dopuna lokalnoj samoupravi određuju i neke druge obaveze. Naime, lokalna samouprava je dužna da na svojoj teritoriji organizuje ZOO higijensku službu. Ona je dužna da hvata i zbrinjava napuštene životinje u prihvatilišta za životinje. Ova tačka zalazi i to prilično površno i u zakon o dobrobiti životinja, gde je ova materija mnogo bolje uređena. Izmena i dopuna se sastoji u tome, naime, predlagač traži i kaže da je lokalna samouprava dužna da za poslove iz stava 1. tačke ovog člana "ima izgrađen objekat za sakupljanje leševa životinja". Dakle, to je još jedna od obaveza lokalne samouprave koja je do sada uglavnom zavisila od gradskih komunalnih preduzeća i to su prilično neuspešno radili, tako da taj problem leševa po gradovima i opštinama, uginulih životinja koje niko ne uklanja, ima skoro svaka lokalna samouprava. Mi dodajemo na ovaj predlog izmene da je lokalna samouprava dužna taj objekat da izgradi u roku od godinu dana od donošenja ovog zakona. Smatramo da nisu dobri oni članovi koji su tako neodređeni, pa se može dogoditi da neka lokalna samouprava ni u narednih 20 godina ne izradi takav objekat, tako da smatramo da treba dati lokalnim samoupravama neki razumljiv rok da izgrade takav objekat. Ono što, takođe, zameramo predlagaču, jeste da nije predvideo da nekoliko lokalnih samouprava može da izgradi ili napravi zajednički objekat za odlaganje ili sakupljanje leševa životinja, kao što, npr. imate da su se u određenim okruzima lokalne samouprave udružile i imaju zajedničke deponije za odlaganjesmeća, tako da smatramo da naš amandman treba da prihvatite.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milan Dimitrijević. Gospodin Dimitrijević želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Sačekaću da gospodin ministar završi razgovor, da bi mogli da komuniciramo. Zahvaljujem, gospodine ministre. Dakle, šta je cilj donošenja izmena ovog zakona? To lepo piše u obrazloženju, dakle, da mi neke svoje standarde uskladimo sa standardima EU. To je u redu. Ali, postavlja se pitanje šta ste napisali u članu 20, odnosno članu 46? Napisali ste nešto što zbunjuje elementarnu logiku. U prvom delu ste obavezali lokalnu samoupravu oko izgradnje objekata za prikupljanje leševa životinja, a u drugom delu tog člana u drugom stavu ta obaveza ne postoji. Dakle, umesto da poboljšate zakon, vi ste napisali jedan član koji potpuno zbunjuje onoga ko treba da ga primenjuje. Da ste pažljivo slušali gospođu Donku Banović, videli biste zbog čega je važno to, ali vi niste slušali, imali ste preča posla. Ali, gospodine ministre i gospođo predsednice, zadnjih dana se dešava jedna vrlo čudna stvar prilikom obrazlaganja zakona u pojedinostima i u načelu. Počne jedan zakon da se raspravlja, onda imate jednog ministra, kako je bilo kod prošle tačke dnevnog reda, tema su bili zakoni iz oblasti zdravstva, pa počne ministar zdravlja, pa nastavi ministar kulture, posle njega ministar za NIP, a završi ministar za sport i omladinu. Dakle, divota. Čini mi se da ta praksa nastavlja i dalje da teče. Juče smo imali gospodina Sašu Dragina, ministra poljoprivrede, vezano za ove zakone iz poljoprivrede, danas imamo vas kao ministra trgovine, sutra verovatno ministra finansija ili nekog drugog i postavlja se jedno osnovno pitanje – kad krene ovakva vrsta rasprave, da li vi, u stvari, čitate ove zakone i da li vidite šta piše u tim zakonima? Juče, recimo, u zakonu o vodama i o vodnim dozvolama se na mala vrata uvode nuklearni objekti u Srbiji. Niko ne reaguje, ni ministar poljoprivrede, ni ministar ekologije, verovatno ni vi ne znate šta to piše u tom zakonu. Vidite, kada je takvo stanje, kada se zakoni ne čitaju, onda prođe ovakva nelogičnosti da nešto nekoga obavezuje u jednom stavu, a u drugom stavu ga ne obavezuje ni na šta. Da li su takvi zakoni uopšte potrebni? Kako se može primenjivati jedan zakon koji sadrži dve protivrečne odredbe u istom članu? Dajte neko objašnjenje. To se kosi sa elementarnom logikom i osnovno je pitanje – da li uopšte čitate zakon?
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić i Donka Banović. Gospođa Banović.
Ovo je jedan u nizu amandmana koje je DSS podnela, zato što se ova izmišljena i nepostojeća reč "sledljivost" pojavljuje u nekoliko članova u ovom zakonu, naročito na početku Predloga zakona, čini mi se, u članu 1, 4. i 2. itd. Evo, pojavljuje se i u članu 22, gde predlagač smatra da treba da promeni izraz "praćenje životinja" ili "praćenjem životinja" izrazom ili rečima "sledljivost životinja". Verujte, da pitate bilo koga, ne mora da bude nikakav jezički stručnjak, niti profesor, šta za nekog običnog građanina znači reč sledljivost, mislim da to niko živi ne bi znao. U obrazloženju zašto odbijate ove naše amandmane kažete – to je zbog toga što se taj izraz, reč sledljivost, pojavljuje u prevodima evropskih direktiva koje smo do sada prevodili. Išla sam i po Internetu i videla sam da je to tako prevedeno. Vi smatrate da takva greška i ta smešna reč treba da uđe i u zakone zato što su tamo neki prevodioci odlučili da evropske direktive prevode tako i tako i to urade pogrešno. Zašto ne može "praćenje" umesto reči "sledljivost"? Hvala.
Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Donka Banović. Gospođa Milica Vojić-Marković najpre ili Milan Dimitrijević? Gospođa Vojić-Marković.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, u jednom od amandmana smo napisali da lice sa veterinarskom licencom koje nije u radnom odnosu može da osnuje, vi kažete veterinarsku ambulantu, veterinarsku apoteku, naravno pod uslovom da ispunjava i druge uslove. Mi kažemo da može da osnuje i veterinarsku stanicu, ako ispunjava uslove u pogledu objekata, prostorija i opreme za osnivanje veterinarske stanice iz člana 17. ovog zakona i veterinarsku kliniku, ako ispunjava dalje uslove. Zbog čega to ponavljam? Zbog toga što sam otvorila pitanje baze podataka i ne gledam slučajno u pravcu gospodina koji je doneo odgovore koje gospodin ministar treba da pročita. Zaista smatramo da registar obeleženih životinja jeste jedan virtuelni registar jer nema realnog razduživanja markica i vrlo bi normalno bilo da ako date mogućnost veterinarima sa licencom, koji nisu zaposleni, da imaju mogućnost da osnivaju veterinarske stanice i veterinarske klinike, da onda ovaj registar obeleženih životinja zaživi na pravi način. Potrebno je da se umesto dosadašnje prakse samo upisivanja životinja uvede i razduživanje markica, sa ciljem postojanja realne evidencije o broju i vrsti obeleženih životinja i njihovom prometu, naročito imajući na umu da to isto tražite u članovima 101. stav 3. i 102. stav 3. Naši amandmani imaju svoju logiku i svaka stvar koju smo ovde podneli ima svoje razloge zbog čega je to i oni su potpuno koherentni jedan sa drugim, ali sa duhom zakona su koherentni. Hoćemo da popravimo ovaj zakon i zbog toga su nam amandmani ovakvi. Naša ideja, kada je u pitanju bilo kakva baza podataka, jeste da ta baza podataka ima smisla ako služi javnom zdravlju građana Srbije. Tome treba da služi i struka veterinara, tome treba da služi i uprava za veterinu. Ali, nažalost, sve pokazuje da je upravo obrnuto, da su registri potpuno neuredni, da se dešavaju ovakve gluposti da vam se životinje koje su već zaklane tretiraju programom zaštitnih mera, što je, morate priznati, stvarno nečuveno, a onda imate i to da vaše baze podataka padaju bar 4 do 5 godišnje i potpuno su neupotrebljive za struku, a onda stradaju veterinari, jer oni ne unesu neki podatak i kako ih nosi posao dalje, taj podatak se posle pojavljuje kao problematičan. Dalje, kažete da vlasnici životinja treba da budu zainteresovani da prijave svaku promenu stanja na broju životinja ili na neki drugi način. Onda mi objasnite – kako se dešava da "Delta agrar", koja recimo godišnje u tovu ima 7.000 grla, a tamo veterinari sa strane ne ulaze, samo njihova veterinarska služba radi taj posao, za poslednjih pet godina nisu prijavili ni jedno jedino uginuće, što je slučaj za Ginisa? Normalno i prirodno je da 1,5% otprilike u prirastu strada. Ima li odgovora na to pitanje? Napišite, kolega, ako nećete vi da se javite.
Gospodin Milan Dimitrijević.
Na ovaj član 30, a u starom zakonu član 63. stav 5. da se promeni i da glasi: "Način prijave i odjave zarazne bolesti, kao i način obaveštavanja o preduzetim merama donosi ovlašćena stručna institucija". Smatramo da je to bolje rešenje, ali u obrazloženju koje smo dobili ovde govori se da će se to regulisati podzakonskim aktom, a da je ministar nadležan za poslove veterine to lice koje donosi te podzakonske akte. Malopre sam govorio o tome i postavio pitanje – da li se ti zakoni čitaju? Potpuno sam ubeđen da se to ne čita, potpuno mi je jasno. Da se to prevede onako kako to glasi, sa nekim terminima koji su uvedeni verovatno u novosrpski jezik i potpuno je jasno da donošenje podzakonskih akata spada u nadležnost ministra. Gospodine ministre, nije samo ova oblast opterećena nedonošenjem podzakonskih akata. Mnogi zakoni koji su doneti, koji protrče kroz ovu skupštinu, o kojima se ne raspravlja na valjan način, vape za podzakonskim aktima. Ako imate malo vremena, pogledajte šta je zakona prošlo proceduru, a koliko je podzakonskih akata doneseno u vezi tih zakona, koji bi trebalo bliže da regulišu te zakone? Vrlo malo, jedan broj. Onda se postavlja pitanje – kako taj zakon primeniti? Ne može se primeniti, zato što ministarstva ne rade svoj posao, zato što se bave suvom politikom, trče po lokalnim izborima, obećavaju sve i svašta, a ono što treba da rade, to ne rade. To rade ministarstva.
Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Donka Banović. Da li neko želi reč? Milica Vojić-Marković.
Došli smo na teren obeležavanja životinja i potpuno je jasno ko sve prema ovom zakonu može da vrši obeležavanje goveda, svinja, ovaca, koza i kopitara. Predlog zakona već kaže da obeležavanje životinja vrše veterinarske ambulante, veterinarske stanice i veterinarske službe ovlašćene za taj posao od strane Ministarstva, pa ne vidim razlog zbog čega Ministarstvo daje ekskluzivna prava za taj posao drugim pravnim ili fizičkim licima koje angažuje? Prosto, ceo zakon koji treba da se bavi jednom oblašću kao što je veterinarstvo i kao što je zaštita zdravlja, ova oblast ima svoj cilj u zaštiti javnog zdravlja građana Srbije, zbog čega se sada ovde ubacuju razna druga pravna i fizička lica ako već postoje škole koje školuju kadrove koji će se tim poslom baviti, ako već postoje komore, licenca, ministarstva i slične institucije? Zašto se sada širi krug tih, naravno, opet sad kažem, ne naročito stručnih za taj posao? Jer, ovde sad već dolazimo u sivu zonu ove oblasti, a svi znamo da postoje takve zone i prosto nećemo da se otvaramo u tom pravcu da saznamo šta se dešava. Znači, ko su sad ta druga pravna ili fizička lica koja će se baviti obeležavanjem goveda, svinja, ovaca, koza i kopitara?
Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da)
Znači, obeležili smo životinje i sada dolazimo na teren veterinarske inspekcije koja očigledno ima neki problem sa ovim programom preventivnih mera za zaštitu zdravlja životinja. Podeljen je teren, kako to veterinari kažu i to sam čula i ovde u odgovoru, kada smo govorili u načelu od jednog gospodina. Naravno, teren nisu podelili stručnjaci nego su ga podelili oni koji misle da su stručni za taj posao i sada dolazimo u problem programa preventivnih mera za zaštitu zdravlja životinja. Postoje ugovorene obaveze za sprovođenje programa mera i u tim ugovorenim obavezama se jasno kaže da se ova usluga naplaćuje, jer se uz sam preventivni program obavljaju i neki drugi poslovi koji su ti za koje se u stvari plaća naknada. To su poslovi štalskih listova, markica itd. Postoji u ovoj zemlji jedan broj veterinarskih stanica koje su velike i koje predstavljaju zaista nešto vrlo dragoceno za javno zdravlje građana Srbije, i po broju zaposlenih, i po svom radu i po prometu materijalnih sredstava koja su i te kako velika i u nekim lokalnim samoupravama promet u tim veterinarskim stanicama je, recimo, veći nego što su sredstva lokalne samouprave, i to treba da znate, i sada veterinarska inspekcija zabranjuje veterinarskim stanicama da naplaćuju usluge koje su im dozvoljene ugovorom koji ste potpisali sa njima. Kažu – ako budu naplaćivali te usluge, više neće dobijati da sprovode program zaštite zdravlja životinja, a to je program od koga poprilično žive veterinarske stanice, iako im se i po nekoliko godina ne plaćaju poslovi koje su obavili. Mi smo ovde imali situaciju da su veterinari i štrajkovali, upozoravajući građane Srbije da je javno zdravlje ugroženo tim što oni ne mogu da rade svoj posao, a ne mogu da rade svoj posao zato što im država duguje velike pare za poslove koje su oni obavili. Nema gospodina Mićovića da nam ispriča koliko je veterinara direktora veterinarskih stanica kod njega bilo onog ponedeljka pošto smo mi ovde govorili u načelu o ovom zakonu i gde su se svi oni iščuđavali ovde kako je to sve u redu, a veterinarske službe su se organizovale da upozore onog koji je odgovaran za taj posao koliko se igra javnim zdravljem građana Srbije. Bilo je vrlo važno da recimo dobijemo tu informaciju i mi narodni poslanici. Ja je imam, ali ostali narodni poslanici ne znaju i građani Srbije ne znaju da su veterinarske službe tražile od ministra poljoprivrede i od direktora Uprave za veterinu da vode računa o onome što rade, jer ovog trenutka ova oblast je u sivoj zoni. U sivoj zoni je zato što kad se održavaju javni skupovi službi imate celu oblast koja se tiče pograničnih krajeva sa Bosnom koja učestvuje u švercu stoke. Postoji javni kanal, o tome svi znaju ko se ovim poslom bavi, da službe rade na tome da se naša stoka tera preko Drine u Bosnu i Hercegovinu, koja ih zatim prodaje Hrvatskoj. Dakle, neko bi možda mogao da odgovori na to pitanje. Možda bi mogao da kaže kako to da se zaustavi? Nekoliko procenata od te stoke jeste obeleženo i ima papire, ostali nemaju papire, što je još gore. Mislim da svi to znamo i ne treba da ćutimo o tome. O tome treba da se govori, jer tek onda može da se popravi stanje.
Gospodin Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, slušam sad ovu raspravu i veoma su interesantni amandmani koji se predlažu. Naravno, vi ne prihvatate nijedan i to je jako žalosno što će neke stvari ići svojim tokom, a sve se donosi u skladu sa nekim propisima koje donosi Evropska unija. Kad biste vi to uredili na nivou Evropske unije i tako kako je u Evropi, svi bismo bili presrećni i mi bismo svi podržali da se uvede jedan red u opšti haos koji vlada u veterini u Srbiji. Prvo, da raspravimo jednu stvar. Ljudi koji brinu o veterini i glavni su ljudi za to u Srbiji, oni brinu o svemu, pošto su iz vladajuće koalicije. Oni su glavni za puteve, oni su suvlasnici putarskih firmi, oni prerađuju voće, imaju hladnjače, imaju sokove, imaju šta god hoće. Mi sada dajemo amandmane na nešto što je veoma važno, a ne znamo da tamo imamo jednu korumpiranu ekipu koja bukvalno radi šta hoće. Danas je najveća privilegija u veterinarskoj službi biti blizu Vlade ili biti blizu toga koji odlučuje da vam da određene poslove koji su neophodni, određene vakcine i da vam na vreme plati. Zamislite vi veterinara u čačanskom kraju koji je član Nove Srbije i koji radi izvanredno svoj posao i ne plaća mu se ništa godinama. Seljaci ga zovu, on, čovek, pomaže koliko može, ali kaže – ljudi, nemam više od čega. A neki tamo kojima se avansno sve plaća, koji dobiju velike poslove i bukvalno rade šta hoće. Mi sad ovde pričamo o nekim amandmanima, da se uvede neki red u obeležavanje stoke. Nažalost imam jednu farmu gde treba da čekate pola godine da dođe neko da žigoše, da obeleži, da da broj, da uvede itd. Zašto? Zato što veterinarima niko ne plaća. Evo, u Braničevskom okrugu, otkup stoke je bio, seljaci dali, klanica ih prevarila, privatnik ih prevario, oni imaju sudska rešenja, duguju veterinarima, duguju proizvođačima koncentrata, duguju svima i ne mogu da plate svoje obaveze i potpuno blokiraju veterinarsku službu jer njima sudski izvršitelj ne donosi rešenje da se njima plati. Da li je moguće da čovek koji ima kamione, hladnjaču koja vredi milione evra, a nema nikakav kapital na sebe – izvršenje je nemoguće. Prema tome, mi u veterinarskoj službi imamo hiljade problema. Nijedan se danas ne rešava. Mi smo ovih dana gledali predsednika države koji obilazi poplavljena područja. To se godinama tamo radi. Na jednom mestu neko neće da očisti kanale i sada nam neko priča ko deset godina vrši vlast tamo u toj opštini, u Leskovcu, i sad nam priča kako je neočišćen kanal. Čiji su to organi? Što to ne urade? Izliju se fekalije. Svi pašnjaci su pod fekalijama. Sad vas pitam – šta ćemo sa stokom sa tog područja, evo, za 15 ili 20 dana? Kako ćemo da uradimo da sredimo to područje i kakve će sve infekcije tamo da nastanu? Ko će time da se bavi? Niko. Malo će se te kuće dovesti u red, evo, čujem da će opet dobiti neke šporete. Ti nesrećni šporeti se stalno spominju. Ne znam samo ko u Vladi ima tako dobar biznis da se ti šporeti pojavljuju svuda, i gde su izbori i gde nisu itd. Imamo hiljadu nerešenih stvari. Neka neko objasni od gospode veterinara. Kukuruz je najjeftiniji u poslednjih 20 godina – osam dinara. Pšenica je najjeftinija, a koncentrat kod mene, u mom kraju, koji se uzima za tov je 27 dinara. U čemu je razlika tolika između koncentrata, kukuruza i pšenice? Tačno je da se tu dodaju materije koje su skupe, ali ne toliko. Koliko se to oporezuju oni proizvođači? Da ne nabrajam dalje. Prema tome, izuzetno veliki su problemi u veterinarskoj službi i niko ne obraća pažnju na to. Zato mi potpuno uništavamo stočni fond. Mi nećemo imati u selima sada maltene kravu. Evo, već tovnih bikova nema, junadi nema, telad idu na klanje kao telad, jer to je najprofitabilnije dati tele, odmah ga prodati, ubaciti ga u dalju proizvodnju. Sve farme se smanjuju. Na znam, ministre, da li se sećate one akcije kada smo krave nabavljali za 2.300 evra. Te se sad krave prodaju zbog cene mleka kojaje za duplo otišlo dole, a nafta poskupela samo za godinu dana 39 dinara, prodaju se za 900 dinara. Žalosno je bilo pre neki dan reći i slušati kada onaj seljak tamo u nekoj emisiji za poljoprivredu objašnjava kako najbolji kupci tih rasnih visokomlečnih krava su odgajivači pasa koji kupuju i hrane kučiće. Prema tome, kuda ide ova zemlja? O čemu se ovde radi? Vi ćete doneti masu, brdo nekih zakona, usvojiti ih, hvaliti se – doneli smo 300, 500, 2.000 zakona, a u poljoprivredi je svakim danom sve gore i gore. Hrana – nikakva. Dajete neke centre za kontrolu, uzmimo samo u voću. Da li je normalno da u Bečeju se dobija sertifikat za šljivu? Zna se koji su krajevi najveći proizvođači i odgajivači sorti šljiva, da ne pričam sad šta se događa u veterinarskoj službi. Ovde treba biti u vladajućoj stranci, biti blizu nadležnih ljudi koji odgovaraju za veterinu i da vam oni daju, jer oni svojim veterinarima sve plaćaju maltene avansno, a oni koji nisu njihovi, znam odlično Zorana Mićovića, on se i ne stidi kada dođe na teren i kaže – zna se čiji si ti, ne može to tako, zna se gde treba da dođeš, to su reči Zorana Mićovića. Kada dođeš tamo gde treba da dođeš, onda će ti biti plaćeno. To znam odlično i to je, nažalost, tako. To potpuno razara Srbiju, uništava i možemo mi ovde pričati, vidim ljudi se trude da čestito daju amandmane, da to malo doteraju, da utegnu koliko je god moguće, ali nema od toga ništa. Farmaceutska mafija napreduje. Ona je napravila čudo u svetu, pa i u Srbiji. To je glavna mafija danas u svetu. Znači, ispred droge dolazi farmaceutska mafija. Videli ste vakcine za ljude koje smo imali sada, neki svinjski grip, šta se tu događa ne znam.
Zahvaljujem, gospodine Iliću. (Velimir Ilić, sa mesta: Zamislite kakve su vakcine za ljude.) Na član 43. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Srđan Spasojević i zajedno narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Srđan Spasojević. (Velimir Ilić, sa mesta: Gospođo, imao sam još vremena.) Vama je ostalo još osam minuta i 15 sekundi. Iskoristili ste sve vreme. Srđan Spasojević je ovlašćeni predstavnik i govorio je tako da je ostalo još toliko vremena, osam minuta i 15 sekundi. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Gospođo predsednice, prvo bih vezano za ovaj deo, mi po amandmanima imamo dodatnih 11 minuta i imamo 15 minuta za ovlašćenog.
Ne, imate u okviru grupe pet minuta i upravo je gospodin Velimir Ilić potrošio sve vreme ovlašćenog predstavnika, to ste bili vi i govorili ste do ovog momenta, dakle, ukupno 11 minuta manje ovih osam minuta i 15 sekundi. Možete doći posle i da pogledamo, tačno imamo evidenciju kada je šta bilo.
U članu 43. koji se odnosi na član 84. zakona, stav 4. briše se. Obrazloženje - obeležavanje životinja mora biti kontrolisano, ali svakako da treba predvideti mogućnost da fizička lica u okviru svojih gazdinstava mogu vršiti interno obeležavanje životinja. Na kraju ove rasprave u pojedinostima želimo da iskažemo nezadovoljstvo praktično da nijedan amandman koji je podnela Nova Srbija, a uglavnom i druge opozicione stranke, nije prihvaćen. Ovi amandmani koje smo napisali deo su mišljenja stručne javnosti, 22. decembra 2009. godine održana je javna rasprava i predložene stvari koje smo izneli i ovi predlozi u našim amandmanima su deo zaista stručne javnosti. Naravno, i na tom skupu je izraženo veliko nezadovoljstvo zašto se ne uvažavaju ovi predlozi. Na kraju ću još jednom reći da zakonski predlog, dakle, predlog izmena i dopuna ovog zakona u kojima se menja 30 članova treba povući iz procedure, treba napraviti novi zakon jer se celina zakona razbija, što omogućava potpuni diskontinuitet. Mi nemamo jasnu predstavu više šta je ovaj zakon koji je važeći, šta će se desiti sa ovim novim uvezanim predlogom, tako da će doći do jednog potpunog haosa u veterinarskim službama.
Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, koristiću vreme poslaničke grupe koje je još uvek neiskorišćeno. Želim da i ja kažem neku reč o ovom zakonu, kao diplomirani inženjer poljoprivrede. Mislim da nije vreme za neke velike replike, ali ovde se vrlo često kvalifikuju neki ljudi na način koji nije baš primeren ovom uzvišenom domu, a istovremeno se i zakoni kritikuju koje donosi vladajuća većina, više sa pozicija kritike, da bi se osporilo sve ono što Vlada Republike Srbije radi i svi oni zakoni koje ovaj parlament donosi, a manje sa aspekta neke argumentovane kritike. Mislim da je ovaj zakon potreban, izmene zakona i dopune ovog zakona i donošenje svih ovih zakona koje ovog trenutka imamo u raspravi, pre svega zbog građana Srbije. Tačno je da je veterina u teškom položaju, kao i poljoprivreda Republike Srbije. Nije poljoprivreda u Republici Srbiji u teškom položaju od juče ili prekjuče ili od početka mandata ove vlade ili saziva ovog parlamenta. Poljoprivreda u Srbiji već dugi niz godina trpi posledice opšteg siromaštva društva. Naši poljoprivredni proizvođači nisu preko noći osiromašili. Cene kukuruza su takve kakve su jer je prošla godina bila najrodnija u istoriji srpske poljoprivrede od Drugog svetskog rata pa naovamo. Kada govorimo oceni koncentrata, kao diplomirani inženjer poljoprivrede znam da u cenu koncentrata ulazi i cena soje i cena nekih drugih proizvoda proteinskog porekla, animalnog porekla, da u cenu koncentrata ulazi pakovanje i troškovi radne snage. Kada govorimo o ceni mleka, i cena mleka varira od kraja do kraja Srbije. To sam pričao prošli put u ovom uzvišenom domu kolegama poslanicima. U dolini Ribarske reke u Kruševcu, cena mleka je ovog trenutka najviša u Srbiji zato što tamo postoji proizvođač mleka koji se zove "Ekomlek" i koji u dan isplaćuje proizvođačima mleka punu cenu mleka, sve premije koje država daje. Tamo se poljoprivredni proizvođači utrkuju ko će imati veći broj goveda. Na poljoprivrednom sajmu u Novom Sadu odnose najprestižnije nagrade. Kolekcije goveda simentalske rase iz Ribarske reke su ocenjene mnogo puta. Gospodin Slobodan Milosavljević je više puta kao ministar poljoprivrede posećivao taj kraj. Gospodin Zoran Mićović, kao jedan vrstan veterinar i stručnjak, takođe je tamo dolazio. I nije Zoran Mićović došao u Upravu za veterinu zato što je on partijski kadar ili zato što je on pokupljen ispod neke šatre ili iz neke pečenjare, već zato što je bio čovek vlasnik prve privatne veterinarske ambulante, uživa ogroman ugled u Republici Srbiji među kolegama veterinarima. Tačno je da Republika Srbija duguje veterinarima određen novac za sprovođenje programa mera, ali taj dug nije nastao, kažem, za vreme mandata ove vlade, taj dug već dugo egzistira prema tim veterinarima. Ne mogu da prihvatim da se program mera dodeljuje veterinarskim stanicama tako što se iz šešira, i to partijskog šešira, izvlače imena i prezimena onih ljudi koji će taj program mera sprovoditi i nazive onih institucija koje će sprovoditi. Za one koji nisu upućeni ja sam bio predsednik komisije koja je taj posao radila i mislim da smo taj posao uradili vrlo stručno. Jer to ne kažem ja, to kaže Veterinarska komora, čiji je predsednik takođe sedeo zajedno sa nama. Novac za program mera se duguje svim veterinarskim stanicama, bez obzira da li su veterinari i vlasnici tih veterinarskih stanica članovi političkih stranaka ili nisu članovi političkih stranaka i ravnomerno se isplaćuje onako kako stiže priliv iz Republičkog budžeta. Naravno, i dok je veka i sveta biće pokušaja da se naprave određene zloupotrebe, ali naravno da država Srbija ima mehanizme da zloupotrebe spreči i sankcioniše. Tačno je da je veterinarski i farmaceutski lobi jak svuda u svetu. Neću ga nazvati mafijom, kao što ni ljude koji prave zloupotrebe u putnoj infrastrukturi neću nazvati putnom mafijom, kao što i one koji naplaćuju putarine, na određene načine kradu i kraduckaju neću nazvati mafijom. Svako ima pravo da proba da prevari državu i ne sme da se ljuti na državu ako u tom poslu bude otkriven, uhvaćen i izveden pred sud. A takvih će, hvala gospodu bogu biti sve više, jer mi zakone u ovom parlamentu ne donosimo da bi se nekome u Evropi dopali i da bi zavitlavali selo ili poljoprivredne proizvođače. Mi zakone donosimo da bi živeli i da bi država Srbija imala u svojim rukama mač pravde, a na svojim očima povez i tas na kome će meriti ko se i na koliki način ogrešio o državu i ko će i koliku kaznu dobiti. Verujte mi, država Srbija će imati snage da na onom kantaru na koji se prema njoj zaduži na tom kantaru i da ga oduži.
Gospođa Vojić-Marković, najpre. Po Poslovniku gospodin Velimir Ilić. Izvolite.
Hteo sam par reči jer dosta je više uvreda poslanika i vređanje svakog poslanika iz opozicije koji nešto kaže. Odmah se javljaju dežurni da to pokriju, prekriju i pretvore u jednu priču kako je sve to naj, naj. O ovome najbolje seljaci znaju. Hteo bih da kažem jednu stvar. Gospodin Mićović kada je primio opštinu Arilje kao gradonačelnik imao je u opštini Arilje 7.000 krava muznih. Tu su poslanici iz Arilja i mogu da potvrde. Sada trenutno ima 2.000 krava. Nestalo je 5.000 muznih krava. To pokazuje o brizi, o razvoju, krizi, veterinarskoj službi i svemu što se događa, a u Srbiji je još crnje u pojedinim sredinama. Ne bih želeo da mešam raznorazne mafije, nabrajanja, prišivanja.Gospodo iz vladajuće koalicije, ako imate papir za nešto izvadite papir i pokažite. Nemojte samo pričati. Sada više brinete o keruši Mili nego o celoj Srbiji. To je lepo, ali ispitajte šta je bilo sa kerušom do kraja. Ispitajte. Molim vas, postoje ljudi koji mnogo štošta govore na tu temu. Prema tome, sve koristite za kampanju i sve je kod vas kampanja. Ovde imamo dežurne koji se uvek javljaju u sklopu neke kampanje i vređaju poslanike koji čestito, pošteno i argumentovano iznose činjenice koje ovaj visoki dom treba da rešava da bi u Srbiji bilo bolje, a ne da zamazujemo oči narodu, da pričamo priče. (Predsednik: Gospodine Iliću, prošlo je dva minuta. Zloupotrebili ste institut povrede Poslovnika. Niste se pozvali ni na jedan član.) Član 104, rekao sam.
Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neću ni o pravdi, ni o maču, ni o tasu, o veterini ću. Drago mi je što smo konačno čuli ko je čovek koji deli teren veterinarskim službama i to je nešto što smo uspeli da ovih dana čujemo, što je bitno. O tome koliko je to uspešno govori podatak o poseti gospodinu direktoru Uprave za veterinu, gde su svi direktori veterinarskih stanica bili da mu kažu, da se zahvale za ovo što je jako uspešno. Imam ovde jednu stvar koju bih prokomentarisala pre nego što kasnije pređem na ono argumentovano, dobronamerno i sa predlogom kako da se popravi. Imam i toga. Pročitaću vam jedan deo iz Odluke o kriterijumu za vrednovanje i način bodovanja prijave pravnih lica koja učestvuju na konkursu za ustupanje poslova iz programa mera za period 2010-2012 godina. Tačka ''9) prijave pravnih lica koje su u prethodnom periodu odtri godine izgubila pravo na obavljanje poslova iz programa mera zdravstvene zaštite životinja(podsećam vas da je program izgubio i ovaj, što sam pročitala. Zašto je izgubio? Tako što mu je Mićović napisao rešenje o tome da gubi pravo, a 8.10. je napisala inspekcija sve to isto.), bavila su se nedozvoljenim radnjama u okviru veterinarske delatnosti ili su obavljala veterinarsku delatnost suprotno Zakonu o veterinarstvu, a za učinjeno delo je u skladu sa Zakonom o veterinarstvu predviđena kazna izricanja zaštitne mere zabrane obavljanja veterinarske delatnosti, bez obzira da li je ista izrečena pravnom licu ili ne, neće se razmatrati.'' Pazite molim vas, o pravdi govorim. Uzgred kaže – bez obzira da li je izrečena kazna pravnom licu ili ne, neće se razmatrati njegova prijava. Čekajte, da li je taj čovek kriv ako nema kaznu? Kako smo zaključili da je kriv ako nema kaznu? Ne može tako, gospodo. Ovo je pravna država. Potpuno se slažem sa gospodinom Milivojevićem i potpuno sam saglasna da mora da bude utegnuta pravna država, ali ne može da bude pravna država ako u tački 9. dokumenta koji je napisala Uprava za veterinu Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, kaže da se neće voditi računa o tome da li je neko kriv ili nije kriv. Važno je da mu mi stavimo etiketu. Da li će da bude partijska? Nema veze. Tvrdim da je partijska. Znači, ako je neko kriv, onda je kriv, onda mu oduzmimo pravo da radi program mera. Ali, ako nije kriv, njegovu molbu morate da razmatrate, jer ne može biti da je neko istovremeno kriv i nije kriv. Opet se vraćam na Veterinarsku inspekciju. Veterinarska inspekcija uradi ono što je naloženo, jer ovde je očigledno u primeru koji sam vam čitala na početku da je naloženo da se određena veterinarska stanica zatvori. Dva dana pošto ministar napiše rešenje o zatvaranju, ta Veterinarska inspekcija uradi posao koji je uradila. Treba da se zatvore veterinarske stanice koje su velike, jake i moćne, koje imaju autoritet, da bi neka druga pravna ili fizička lica koja uvodite u zakon dobila da rade program mera, koji je veliki posao, od koga zavise veterinarske stanice, veterinarske ambulante i slično, ali javno zdravlje građana Srbije je time ugroženo. To je pitanje o kome treba da vodimo računa. Dakle, u tački 9) vrlo jasno dokument Ministarstva, pretpostavljam da saradnici koji su ovde danas došli znaju o čemu je reč, lepo kaže da prijava onih lica za koje se kaže – bez obzira da li je izrečena pravnom licu kazna ili ne, neće se razmatrati. Hoće li neko da obrazloži o čemu se ovde radi? Nema ko, očigledno. Zato danas niko nije došao iz Uprave za veterinu. Niko nije došao ko treba da odgovori na ovo pitanje, ali zato imamo čoveka koji je na čelu Upravnog odbora, pa očekujemo da dobijemo neku reč.
Po amandmanu se javio gospodin Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene kolege narodni poslanici, kada govorimo o programu mera koje vlada Republike Srbije sprovodi na teritoriji Republike Srbije i taj posao poverava određenim veterinarskim stanicama i kada govorimo o radu komisije koja je određivala kriterijume po kome će neko dobiti taj posao, komisija se rukovodila, pre svega, sa nekoliko parametara. Neki od njih su struka, profesija, moral, ali pre svega da bismo imali pravo stanje šta se zaista dešava na terenu mi nismo čitali ni "Tabloid", niti bilo koji drugi dnevni tabloidni časopis ili nedeljnik, već smo čitali izveštaje komisije koje su sačinjavali veterinarske inspekcije na terenu. Veterinarske inspekcije nisu partijske inspekcije, veterinarske inspekcije nisu partijski organi, veterinarske inspekcije su državni organi Republike Srbije. Njih postavljaju određena državna tela i te inspekcije obavljaju taj posao na vrlo stručan način. Na vrlo stručan način izveštavajukomisiju o tome koliko je veterinara određenu veterinarsku stanicu napustilo, da li ta veterinarska stanica ima određen i odgovarajući broj veterinara, jer tačno je propisano koliko grla stoke može jedan veterinar da pregleda, a koliko ne može. To je bio prvi i osnovni kriterijum da određena veterinarska stanica izgubili ili dobije program mera, da li ima ljudske resurse da odgovori zahtevima i kriterijumima koje su postavljeni. Drugi kriterijum je bio broj pregledanih grla u određenoj jedinici vremena od strane te veterinarske stanice. Ko god nije zadovoljio taj kriterijum, bez obzira da li ima odgovarajući broj veterinara ili ne, bez obzira da li je imao ili nije imao odgovarajuće resurse, ako nije obavio povereni posao u zadatom vremenskom roku, on je izgubio mogućnost da sprovodi program mera. Sud ne odlučuje o tome, sud može da odlučuje eventualno o žalbama, ali kontrolu rada na terenu, brigu o javnom zdravlju ljudi i životinja sprovode određeni inspekcijski organi. To je utvrđeno zakonom. Taj zakon je donela Narodna skupština Republike Srbije. Svako ko nije zadovoljan rešenjem veterinarske inspekcije ima pravo da se ljuti. Kada je reč o gospodinu Mićoviću, o tome da li je on uspešan ili nije, najbolji sud su dali građani Arilja. Jedva je četiri puta pobedio kao kandidat za predsednika opštine i jedva je bio tek 12 godina. Onda je čovek kazao – ovde sam se dokazao. Možda se smanjio broj grla i broj krava u Arilju, ali se svakako Arilje profilisalo na karti, ne Srbije nego Evrope kao grad iz koga se godišnje izveze najviše crvenog blaga – maline. Možda su cene maline bile u određenom periodu oscilantne i išle gore ili niže, ali svakako je Arilje našlo svoje mesto na poljoprivrednoj karti, neću kazati Srbije, nego Evrope. Završiću jednom narodnom poslovicom iz rodnog sela moga dede Dučalovića. Dučalovići su jedno lepo selo pod Ovčarom, na granici između čačanske, požeške i lučanske opštine. Imaju dosta tih potoka, pa ima i tih vodenica potočara, i tu se kaže: "Na čem jedna vodenica promelje, na tom i ostane".
Po amandmanu, gospodin Velimir Ilić.
Replika. Jako mi je čudno kada neko ko nije…
Da se razumemo, imate pet minuta još vremena od vaše poslaničke grupe. Repliku niste dobili.
Evo, tri minuta, nije problem. Jako mi je nezgodno što ljudi koji se nikad nisu bavili stočarstvom počinju da drže predavanje ljudima koji to rade godinama i počinju da nam objašnjavaju kako to treba da se radi, da neko ko je prodavao viršle u kiosku počne da objašnjava proizvođaču mesa kako to treba da radi i kako to u državi treba da funkcioniše itd. Jako mi je drago da ste toliko samouvereni, gospodo iz vladajuće koalicije, da sve to ide kako treba, međutim, na terenu stanje nije takvo. Imate najteže stanje od Drugog svetskog rata do danas. Potpuno je uništen stočni fond. Zašto? To vi morate da se raspitate. Zašto argentinsko meso? Zašto piletina iz Brazila? Zašto svinjetina iz Mađarske? Zašto se uvozi meso bez određenih sertifikata kvaliteta itd? Mogu vam reći ovde sasvim odgovorno, bavim se stočarstvom godinama i nikada u životu, a neka mi potvrdi ijedna inspekcija, mogu reći da sam u jednom području jedan od većih proizvođača, nikada nisam video jednog inspektora da je došao na teren. Voleo bih da ga vidim negde da mi kaže neko gde postoji i gde ide i šta je to pomogao. Nikada inspektor nije došao, ni republički, nikakav. Dođe veterinar na poziv koji mi iskukumače ovo što sam govorio, ispriča o jednom teškom stanju u veterinarskoj službi. Da završim samo jedno. Nedavno je završen jedan put između Arilja, selo Dragosinci i sad za Trubu u Guči treba da se spoji sa nekim vajatima kod Guče. Ostalo je dva-tri kilometra nespojeno, a završeno je nekih 15-20 kilometara i sve je to urađeno. Gospodin Mrkonjić je odobrio da se to spoji jer nema smisla da se ne spoje dve opštine i da narod obilazi stotine kilometara. Gospodin Mićović je izašao i rekao – ne može, i to još nije spojeno. Zašto? Zato što se ljudi petljaju u sve i svašta, u puteve, i svi znamo ko je suvlasnik Puteva Ivanjica i ko je suvlasnik Puteva na tom području. Znamo to odlično i znamo gde ti Putevi rade i u kojim firmama i kako i na koji način, i znamo kako je propala hladnjača i fabrika sokova, i šta je uradio tamo izvesni proizvođač koji je radio i proizvodio, i koga je uništio i zašto ga je uništio. Znamo, gospodine, vaš prijatelj ima čuvenu, za ispitivanje u Čačku "Medic lab", jednu od najvećih klinika gde rade desetine ljudi itd. I znamo sve. Nemojte nam pričati priče. Te vaše partijske zadatke, što ovlaš ispričate da sve to ide kako valja, kako je to lepo, to vas vodi i to Srbiju vodi u velike probleme. To nas sve zajedno vodi u jedan ponor. Rešite te probleme ako možete da ih rešite. Vi znate, gospodine, da vam ne ponavljam ime, pošto sve znate, vi ste sveznalica, ko je prodao Hrvatima rukometnu utakmicu i tu se čovek udenuo. Očekujete da spase neku životinju? Pa, nemojte molim vas. Nije spasao Srbiju, obrukao, prodao utakmicu Hrvatima rukometnu. Sve su novine pisale. Vi to ne znate. E, da vas podsetim. Malo se bolje upoznajte sa određenim vašim kadrovima u koje se kunete ovde. Prema tome, nije to baš tako svetlo kao što pričate. Ima mnogo loših strana koje morate da otvorite.
Vreme je isteklo. Gospodin Srđan Milivojević ima reč u okviru vremena poslaničke grupe.
Poštovana gospođo predsednice, nastaviću da koristim vreme poslaničke grupe koje bih želeo da čujem koliko je. (Milica Vojić-Marković: Replika.)
Izvinite, gospodine Milivojeviću, mislim nije baš bilo mnogo, jedno drugom ste objašnjavali, ali izvolite, evo.
Pravo na repliku, zato što je gospodin rekao neke stvari, želim da dopunim te stvari javnosti radi. Dakle, ovo što imam u rukama i čitam, koliko god vam zvučalo tabloidno je dokument. Potpisao ga je dr Saša Dragin. To je dokument Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. On zvuči tabloidno, jer kaže da bez obzira da li ste krivi ili niste krivi nećete dobiti ono što imate pravo po zakonu, to zvuči priznajem. Drugo, ima još jedan dokument, još jedna stvar koju je važno da gospodin pročita, nalazi se na sajtu Veterinarske komore. Na tom sajtu piše da predsednik Upravnog odbora Veterinarske komore izuzima svoje mišljenje iz ovoga što je navodno potpisao, a da je potpisao pod pritiskom političkih stranaka. Posetite sajt, pročitajte da li sam nešto od toga izmislila. Prosto, tvrdim da ovde nisu čiste stvari, a vi pogledajte.
Gospodine Milivojeviću, ponovo se prijavite, molim vas. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodi narodni poslanici, eto ja poživeh 45 godina i završih Poljoprivredni fakultet kao jedan od najboljih studenata u generaciji. Nisam mnogo radio u struci poljoprivrednoj priznajem, samo 22 godine sam imao farmu za proizvodnju prasadi, pa sam nešto i naučio. Prvo što sam naučio, možda onaj ko pravi viršle ne zna baš mnogo o stočarstvu, ali sigurno znam mnogo više od onoga ko stočarstvo proučava kroz rotaciono kretanje jagnjadi na ražnju "Kod Dragiše" u pečenjari. Takođe, mnogo više o stočarstvu zna od onoga ko viršle konzumira. Međutim, ovo je ipak jedan uzvišeni dom, ovo nije Dragišina pečenjara, i ovde se razgovara o unapređenju stočarstva, veterinarstva, i ovde se razgovara sa ljudima koji struku proučavaju ne tako što konzumiraju predmet svog proučavanja u obilatim količinama, već tako što struku proučavaju kroz prizmu učinka ili neučinka na terenu. Učinak na terenu možda nije zadovoljavajući, pogotovo ne od određenih veterinarskih ambulanti. I ponovo podvlačim, ne ocenjuje to ministar Saša Dragin, ne ocenjujem to ja, ne ocenjuje to predsednik Veterinarske komore. To radi Veterinarska inspekcija na terenu. Svako ko je nezadovoljan učinkom Veterinarske inspekcije ima pravo, mogućnost, ima legitimno pravo da uputi žalbu na rad inspekcijskih organa. Svako ko kaže da je bilo nepravilnosti prilikom raspodele terena za program mera Vlade Republike Srbije u oblasti veterinarske zaštite životinja, ima pravo ako smatra da je bilo korupcije ili nepravilnosti, da uputi krivičnu prijavu Tužilaštvu, da uputi prijavu nadležnim državnim organima. Svako ko kaže da je bio izložen bilo kakvom pritisku i da zbog tog pritiska sada menja mišljenje i odluku koju je potpisao, takođe, ima pravo da uputi zahtev nadležnim državnim organima da tu situaciju preispitaju. Svako ko misli da država Srbija nije u stanju da sprovede program mera i da zaštiti zdravlje i životinja i ljudi, svako ko misli da veterinari te formulare popunjavaju tako što uopšte ne izlaze na teren, takođe ima pravo da protiv tih veterinara podnese prijavu. Svako ko misli da se rukometne utakmice prodaju i da se šinobusi i vozovi nabavljaju preko butika, ima pravo da te svoje kvalifikacije dokaže pred nadležnim pravosudnim organima. Imam pravo da zaštitim i struku, i ono što sam učio na fakultetu i ono što sam eto jedva 22-23 godine radio, a to je samo polovina mog života, priznajem, želeo sam mnogo više time da se bavim, ali su okolnosti bile takve da se baš nisam mnogo bavio. Jedva sam dva puta pobedio sa svojim izloženim grlima na Novosadskom sajmu i mislim da to više govori o rezultatima mog rada nego o potrebi da ovde bilo šta govorim u Skupštini Srbije. Međutim, opet podvlačim, obaveza čoveka koji je završio Poljoprivredni fakultet, obaveza čoveka koji je završio veterinu je da brani struku i profesiju, a ne da sprovodi partijske zadatke, ma koliko to nekad bilo teško, neprijatno, ali ne i nemoguće. Ali, svakako, čovek koji pred udarom ljudi koji nasrću na profesiju i struku bez argumenata ćuti, biva saučesnik u ataku na svoju profesiju. I za kraj, danas je lako svakog naučiti. Nedavno sam bio u cirkusu, video sam, ne znam da li su ljudi veterinari ili dreseri, ali video sam medveda da vozi bicikl, video sam slonove da igraju fudbal. Danas je lako naučiti i čoveka koji baš ne želi da uči, ali je najteže naučiti čoveka koji sam neuk želi da drži lekcije drugima.
Nemate više vremena, gospodine Markićeviću. Po Poslovniku, izvolite.
Poštovana predsednice, reklamiram član 27, vođenje ove sednice. Želeo bih da i meni i kolegama narodnim poslanicima, a i građanima koji gledaju ovaj prenos objasnite ko je ovde ministar. Dok opozicija kritikuje i daje amandmane, ministar prisutni gospodin Milosavljević se smeška i klima glavom, to shvatam kao znak odobravanja. On sada ne sme ništa da kaže. Sada imamo drugog gospodina Milivojevića koji ispada da je on ministar. Tako da nam objasnite ko je ovde zaista ministar poljoprivrede.
Znate šta, ako budemo nastavili ovako da razgovaramo, biću u prilici da ću morati da poštujem Poslovnik, vi dobro znate ko je predstavnik predlagača, ko je ministar, i ovo vaše pitanje šteti ugledu parlamenta. Upozoravam vas, izreći ću vam opomenu. Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Gospođa Vojić-Marković.
Vraćamo se na drugu oblast. Pokušaću da objasnim šta smo mi želeli da postignemo i tvrdim onako, možda ne tako rečito, ali da je vrlo argumentovano, tvrdim da je dobronamerno i tvrdim da smo ga napravili da bismo poboljšali zakon. Evo o čemu se radi. Vi dajte veterinarskoj ambulanti mogućnost da obavlja vakcinaciju pasa i mačaka protiv besnila u ambulanti, pišete. E sada to je meni potpuno jasno, jer ste rekli odmah u obrazloženju zakona zbog čega menjate zakon, da zakon treba usaglasiti sa direktivama EU. Valjda vam je i toliko jasno, postoje različiti zakoni u odnosu na nas i postoji jedan dug period koliko se ti zakoni tamo primenjuju. Ovde se, pre svega, govori, ja govorim o vakcinaciji pasa i mačaka protiv besnila. Mogućnost da veterinarska ambulanta samo u ambulanti radi vakcinaciju pasa i mačaka protiv besnila je moguća, ali u gradovima, tamo gde imate poznatog vlasnika koji ima potrebu, zakonsku obavezu i vodi računa o svom ljubimcu i on će vakcinisati svog psa ili mačku. U predgrađima ona nije moguća. U seoskom području ona je potpuno nemoguća. Svako ko se bavi praksom zna da je potpuno nemoguća. Jedna stvar je prepisivati iz EU i pokušavati povećati standarde kod nas, ali druga stvar je voditi računa da ono što smo napisali u zakonu bude sprovodljivo na terenu i bude u korist zaštite javnog zdravlja građana. E sad, bez obzira da li se radi o usaglašavanju sa direktivom EU i pravilnicima koji su doneti, mislimo da je ovako kako je napisano prilično problematično i predlažemo da se to popravi, zbog toga što besnilo treba tretirati kao i ostale zarazne bolesti, gde se kao preventiva za njihovo sprečavanje i širenje koristi sistematska vakcinacija na terenu. Drugim rečima, treba dati mogućnost veterinarskim službama da na terenu rade vakcinaciju pasa i mačaka protiv besnila. To znači da se ne sme uvoditi ograničavanje prava veterinarskima ambulantama da redovnu godišnju preventivnu vakcinaciju protiv besnila pasa i mačaka obavljaju na terenu. Zbog toga je naš amandman u tom pravcu uložen. Mislimda je to krajnje dobronamerno i mislim da tu nema komentara sada o tome da mi nećemo predlagati ono što je u korist ovog zakona i situacije na terenu. To je sasvim u redu.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite, gospodine Mariću.
Dame i gospodo, članom 53 je predviđeno da se prodaja stoke može vršiti samo u registrovanim sabirnim centrima, stočnim pijacama i otkupnim mjestima. Predložio sam da se prodaja stoke dozvoli i u objektima za držanje stoke, na imanjima vlasnika i na mjestima gde se vrši organizovana ispaša stoke. Na taj način bi se ispoštovala jedna tradicija i praksa koje postoje vekovima i koje objektivno neće moći promeniti nijedan zakon. Predloženim zakonskim rešenjem biće pogođeno hiljade stočara, posebno u brdsko-planinskim područjima, konkretno najviše mislim na Peštersku visoravan. Naime, u mnogim delovima Srbije ne postoje niti će u skorije vreme postojati stočne pijace, sabirni centri ili otkupna mesta, s jedne strane. S druge strane, imate mjesta gdje su pijace ili otkupna mjesta od sjedišta držalaca stoke udaljena nekoliko desetine kilometara. Apsurdno je terati vlasnika da jedno tele, radi prodaje, tjera iz nekog mesta koje je udaljeno od Tutina 20 kilometara do grada, iz razloga što to predstavlja problem i predstavlja dodatni finansijski izdatak. Onaj ko hoće da proda tele na pijaci jednostavno je prinuđen, bukvalno uslovljen, da izvrši prodaju prvog dana po silasku na pijacu, jer mu se ne isplati da ponovno drugi put ili treći put plaća prevoz. To će u svakom slučaju uticati na nižu cenu stoke. Sledeći razlog zbog čega sam podneo amandman jeste činjenica da u planinskim područjima mnogi vlasnici, posebno u letnjim mesecima, vrše ispašu stoke na pašnjacima, na planinama, u katunima i smatram da tim ljudima treba omogućiti da prodaju stoke vrše i na tim mjestima.
Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Gospođa Banović ima reč.
Ovaj naš amandman se odnosi na postojeći član zakona stotinu, a govori o tome kako se dobija dozvola za okupljanje životinja. Dakle, govori o tome kada neko želi da organizuje – izložbu životinja, takmičenje životinja, priredbu sa putujućim životinjama, dakle cirkusi, sajmovi, putujući zoološki vrtovi itd. Sve je to van određenog poslovnog prostora. Kada to neka organizacija ili pojedinac želi takvu jednu manifestaciju da organizuje, on mora da traži posebnu dozvolu od Ministarstva. Izgled te dozvole propisuje sam ministar i ta dozvola se izdaje na period važenja od 30 dana. Tako je stajalo do sada u zakonu, s tim što se u ovim izmenama i dopunama ovaj član menja, odnosno dodaje se novi stav koji kaže: "Mesta na kojima se organizuju manifestacije ovakvog tipa jesu gazdinstva". Mi predlažemo da se ne vrši ta promena, odnosno da taj predloženi stav 6. ne postane deo ovog člana. Naime, vi unosite apsolutnu zabunu, jer sada uvodite reč "gazdinstva". Znam određene livade, sportske terene itd. gde se odvijaju izložbe životinja, recimo autohtonih vrsta Stare planine i to su tereni, to nisu ni u kom slučaju gazdinstva. Registrovana gazdinstva su ona gazdinstva koja imaju dozvolu koja važi godinu dana. Vi ovde kažete da ova gazdinstva, naime, postaju gazdinstva posle ovog vašeg zakona, koja imaju dozvolu 30 dana. Tako unosite apsolutnu zabunu. Vi u odgovoru kažete da je jako važno da se prati kretanje životinja itd. To potpuno uvažavam, ali to se može i te kako pratiti samim traženjem dozvole. Valjda vi kada nekome izdajete dozvolu, makar ona važila i 30 dana, možete sve te aktivnosti da pratite.
Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Ima reč gospodin Dimitrijević.
Ovde se radi o jednom potpuno dobronamernom amandmanu – da se u stavu 1. posle reči "u odobrenim klanicama" dodaju reči "u skladu sa zakonom". Vi ste odbili taj amandman, ne vi gospodine Milosavljeviću, nego nadležni ministar i njegova komisija, upućujući nas opet na podzakonska akta – da je to regulisano podzakonskim aktima. Malopre sam govorio, pre nekoliko minuta, šta znače ti podzakonski akti i gde su ti podzakonski akti u nizu zakona. Dakle, radi se samo o jednom kapricu i pored iskrene namere da se zakon poboljša, da se zakon precizira, da se uredi, da bude jasan svima, da se ovakvi amandmani odbiju. Kada već govorimo o podzakonskim aktima i na koji način se oni donose i da li ih ima ili ih nema? Gospodine ministre, da li ste vi čuli za meso iz Brazila koje se pojavljuje na našem tržištu – čuli ste, je li tako? Postoji zakon koji treba to da spreči – postoji. Što se ne primenjuje? Šta se dešava sa piletinom iz drugih zemalja, potpuno nekontrolisano? Ne primenjuje se zakon, pa ćete vi doneti podzakonske akte – samo razmazivanje i bacanje prašine u oči. Napišete zakon koji ne može da se primeni, dobijete sugestije da se zakon popravi i, onako osorno i grubo, amandmane opozicije odbijate, a imate niz problema koji se javljaju u državi i nećete da ih rešite. To je suština rada ovog ministarstva, pa i vašeg ministarstva. Nije ovo dobro što radite, gospodine ministre, nije dobro i ne vodi ovo nikuda.
Na član 58. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman su zajedno podneli Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč?Gospođa Donka Banović. Izvolite.
To je amandman na predlog člana 58, a inače se to odnosi na član 102. postojećeg zakona. U tom članu se detaljno govori o tome kako se vrši službena kontrola životinja pre i posle klanja, s tim što su izmene i dopune takve da se maltene kompletan ovaj član tim izmenama i dopunama menja. Dakle, čini mi se da ni jedan od stavova nije ostao iz postojećeg zakona. Mi smatramo da treba dodati ovim predloženim izmenama i dopunama – da se pre klanja životinje da provera identifikacije životinje i da pregled odgovarajućeg identifikacionog dokumenta mora da obavi veterinar. Vi u odgovoru ovde kažete – ukoliko je ta klanica odobrena, da se to podrazumeva.Volela bih da je tako, ali u praksi se dešava da veterinari ne provere tu životinju koja ide na klanje, pa se vrlo često dešava da se šalju gravidne krave na klanje, što je nedopustivo. Dakle, smatramo da ovde treba pooštriti i jasno reći da se u klanicama, pre bilo kakvog klanja, mora izvršiti valjan pregled od strane veterinara.
Na član 60. amandman su zajedno podneli poslanici Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić-Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, približava se polako kraj ovim amandmanima iz ove oblasti. Ne mogu da propustim a da ne kažem nekoliko vrlo važnih stvari koje se tiču Veterinarske komore Srbije. Prosto da prokomentarišem da smo očekivali, kada smo videli da postoje izmene i dopune Zakona, da će se ovaj zakon tzv. Krnjaićev zakon promeniti u pravcu da se popravi položaj Veterinarske komore, jer je taj Krnjaićev zakon Veterinarsku komoru potcenio i stavio pod patronat države. I ona koja treba da bude strukovno udruženje nije mogla da podrži ni struku ni nauku u tom položaju, nego jednostavno morala je da sluša ministra. Svaka država koja drži do ozbiljnosti zaista vodi računa o tome da se ne meša tamo gde joj nije posao, a posao koji treba da radi komora, strukovno udruženje, taj posao ona i radi. Imala sam prilike da čujem na nekoliko mesta kada su govorili ministar ili njegovi pomoćnici da oni Komoru doživljavaju kao partnersku ustanovu, kao instituciju partnerstva pominju stalno, ali Komora ne može da bude ni po definiciji partner jer ona nije ni državni ni paradržavni organ, nego je strukovno udruženje koje brani načela struke. To je ono u čemu mogu da podržim gospodina Milivojevića, struka je to što treba da kaže šta je moguće, a šta nije i zbog toga ove stvari koje sam čitala, ove odluke i ostale stvari su upravo komentari struke. Kao narodni poslanik sam bila u situaciji samo da govorim ono što je struka od mene zahtevala, dakle, veterinarska struka od mene zahtevala. Izmene i dopune ovog zakona nisu išle u pravcu da poprave položaj Komore, nego su još više ponizile Komoru i veterinarsku struku. Takav položaj državi odgovara. Razni lobiji, farmaceutski, stočarski, progurali su svoje ljude u Komoru i sada oni sa te pozicije donose određene odluke koje nikako nisu u pravcu poboljšanja kvaliteta javnog zdravlja građana Srbije, nikako u pravcu poboljšanja kvaliteta rada struke, uslova rada struke i svega ostalog, nego su jednostavno tu da slušaju državu i da na sajtu eventualno kažu da se ne slažu sa nekom odlukom koja mora da bude bespredmetna. Pominjala sam ovu odluku malopre ministra Dragina, o kojoj zaista ne treba diskutovati da smo ozbiljni ljudi. Nažalost, mi u srpskom parlamentu moramo da razgovaramo o odluci koju je potpisao srpski ministar koji mirno kaže – da li ste krivi, da li niste krivi, šta to koga briga, postoji prijava protiv vas, pa ću na osnovu toga imati mogućnost da odlučujem kako hoću. Dakle, cela priča se svodi na to da se izmene i dopune Zakona bave pričom da li ćemo praćenje zameniti sledljivošću, a ne da li ćemo vratiti položaj koji treba Komora da ima, da ona ne bude državni organ kakav je ovde u ovom zakonu. Izvinite, ona je državni organ, a ona to ne može da bude, po definiciji ne može da bude Komora državni organ. To je suština ove priče i volela bih da neko, ne znam ko, prokomentariše to što kažem.
Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović, koja želi reč, i Zoran Nikolić.
Ovo je jedan od amandmana, a imamo nekoliko sličnih, gde mi predlažemo da ostane sadašnji izraz, odnosno da ne bude službena kontrola, nego da ostane veterinarsko-sanitarna kontrola hrane životinjskog porekla, zato što se ovaj član 106. upravo odnosi na to. U sadašnjem važećem zakonu stoji veterinarsko-sanitarna kontrola, a ne službena kontrola, zato što smatramo da je službena kontrola i suviše širok pojam i da može da znači svašta, da tu treba da ostane veterinarsko-sanitarna kontrola. Ovo se pojavljuje u nekoliko članova. Mi smo amandmanima praktično od vas tražili da ostane kako jeste.
Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dimitrijević.
Prosto je neverovatno da kada se da jedan amandman koji treba da reši problem koji je ovaj zakon napravio, odnosno pisac ovog zakona, da se ovi amandmani odbiju. Gospodine ministre, hajte ovako logično da razmišljamo. Šta je za vas uži a šta širi pojam: službena kontrola ili veterinarska kontrola kada govorimo o Zakonu o veterinarstvu? Možete li mi dati taj odgovor? Ne možete. Logično je da je veterinarska kontrola uži pojam i da to bliže objašnjava. S druge strane, gospodine ministre, šta je svrha donošenja zakona? Da reguliše jednu oblast, ali i da reguliše i ograniči volju i samovolju pojedinca. Kako jedan zakon ne može da ograniči samovolju pojedinca. Kada je ministar vlastan da u ovoj službenoj belešci koju je on potpisao, a za koju pojedinci tvrde da je to tabloidna stvar, evo javnost Srbije da vidi kako izgleda jedan tabloid koji potpišeministar, onda imate samovolju pojedinca. Šta će nam onda zakon? Kakva je svrha donošenja zakona, ako je volja pojedinca jača od zakona? Šta će nam uopšte onda i Skupština? Postoji ministar koji je vlastan za sve i svašta, bez obzira na zakon. Što mi uopšte raspravljamo onda o ovakvim zakonima, ako je volja pojedinca tako jaka? Zbog čega onda uopšte taj trud? Hoćemo li staviti pojedince u okvir zakona? Hoće li doći to vreme u Srbiji ili će volja pojedinca i dalje da bude zakon? To se pokazuje i ovakvim odlukama koje imamo pred sobom, sa potpisom vlastodršca koji je iznad zakona. Takve vi zakone donosite.
Na član 65. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković.
Predsedavajuća, vrlo je važno zato što mislim da građani Srbije treba da znaju da postoje poslaničke grupe koje zakone vrlo ozbiljno spremaju, amandmane vrlo ozbiljno pišu i treba da se izborimo sa tim jer ni jedan od naših amandmana nije prihvaćen. Pošto se ovo polako privodi kraju, ja bih da dam jednu opštu sliku, zato što je važno da se to čuje. Mi imamo situacije da u ovoj zemlji u ovom trenutku negde oko 2.700 veterinara obavlja posao koji treba da obavlja preko 25.000 ljudi. Imamo situaciju da su privatizovane veterinarske stanice i da je privatizacija potpuno neuspešna jer konzorcijumi koji su kupili veterinarske stanice vode stanice samo u pravcu zarade, gole zarade, kako bi opstali, a ne u korist javnog zdravlja građana Srbije. Usput sam pitala i u načelu, a pitaću i opet, pošto mi niko nije odgovorio, vi u članu 53. pominjetejavne veterinarske stanice, pa me baš zanima koliko imate tih javnih veterinarskih stanica, s obzirom da je bila obavezna privatizacija? Kako su one opstale? Koji su kriterijumi bili da baš one opstanu? Bilo bi lepo da neko odgovori, ali opet, eto, nema niko da odgovori, pa ću morati ja da odgovorim. Jedina od tih velikih stanica koja je ostala, ostala je u Kruševcu, kažu veterinari da ima moćne zaštitnike. Jedna jedina je ostala velika veterinarska stanica koja nije privatizovana. Dalje, imamo promet veterinarskih lekova koji je potpuno u zoni sive ekonomije. Nije bolje ni u zoni humane medicine, ali je činjenica da su ovo takvi uslovi jer govorimo o tom zakonu. U Ministarstvu poljoprivrede imamo neku afericu. Govoriću u domenu veterine. Imate tu čuvenu priču o 500 virtuelnih markica koje postoje u bazi, ali ne postoje među životinjama. Nešto od tih vam govore i veterinari javno, pa im vi kažete da ćete im ukinuti pravo da prežive, što im i radite. Interesantan je konkurs za obnovu genetičkih resursa. To je jako zanimljiva stvar jer jeste dobra i poželjna i zaista treba da sačuvamo svoje biljne sorte i svoje životinjske vrste koje su tipične za naše podneblje. Tako je zanimljivo da je, recimo, za genetički resurs naših autohtonih goveda buša dobio sredstva gospodin iz Vojvodine. Bilo bi zanimljivo da objasnim onima koji ne znaju da je buša autohtono goveče sa područja Raške, planinsko-brdski predeo, pa je malo čudno da jako dobro uspeva baš u Vojvodini. I na to neko treba da odgovori, a nema ko. Javno sam postavila to pitanje, da mi se tačno kaže ko je za šta dobio sredstva, a nisam nikada dobila odgovor. Znači, u tome se danas nalazi veterina, iako je veterinarska praksa strateška osovina proizvodnje hrane. Svaka ozbiljna zemlja izmene i dopune zakona treba da upravo krene u pravcu u kome je predložila poslanička grupa DSS. Dakle, jeste regulativa EU nešto čemu treba da težimo, visoki standardi su nam poželjni i potrebni, ali oni moraju da budu primenjivi kod nas. Znači, vodite računa o tome, jer će to unaprediti našu praksu, ali vodite računa o tome da sačuvate visoku školu koja školuje veterinare i sačuvajte veterinare da rade svoj posao, dozvolite im da rade svoj posao zakonom propisan, da bi moglo nešto da se uradi u ovoj zemlji, jer mi smo poljoprivredna zemlja i naša budućnost jeste u izvozu organske hrane. Svi se slažu u tome. Nećete ih sačuvati ako poslove koje treba da rade veterinari, vi kažete da treba da rade veterinarski tehničari, tako što će ih veterinar sa licencom, koji je na neki način taj koji je odgovorno lice, priučiti da rade neke poslove, pa iznad napišete koje poslove itd. Ne može da bude u zakonu nijedno itd, jer ono nikome ništa ne znači sem prostor za vrlo široku manipulaciju. Te izmene i dopune zakona koje ste stavili pred nas su zaista ispod svakog nivoa i pokazuju samo jednu stvar – želite da kaznite veterinare koji su se odgovorno pobunili i rekli javnosti Srbije da nisu slepi poslušnici vlasti nego su ljudi od struke koji poštuju načela profesionalne etike i rade u korist građana Srbije.
Gospodin Srđan Milivojević, po amandmanu.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, i dalje ću biti na poziciji struke jer, podvlačim, diplomirani sam inženjer poljoprivrede za stočarstvo i pažljivo čitam predmete koje ovde dobijamo i pažljivo čitam sav materijal koji dobijamo za sednicu Skupštine, a pažljivo slušam i šta govore kolege i koleginice. Put koji ova reformska Vlada ima, koji je zacrtan i koji trasiramo ovim zakonima, ne služi da bi se mi hvalili i busali u grudi da smo doneli ovoliko ili onoliko zakona. Zakon je donet tek onog trenutka kada zaživi u praksi. Vlada Republike Srbije ne predlaže zakone, ovaj parlament te zakone ne usvaja da bismo mi zadovoljili formu i da bismo kazali – eto, ako neko broji na nekoj spravi koja se zove računaljka koliko ima glasova u Aranđelovcu, a koliko je zakona doneto u srpskom parlamentu, neka kaže da smo mi te zakone doneli ne da bismo zadovoljili broj, formu, već da bismo zadovoljili suštinu, da bismo unapredili kvalitet života u ovoj zemlji. S druge strane, čujemo da se nekima ne sviđa pravac kojim ide Republika Srbija i da oni imaju neki svoj pravac. Taj pravac koji oni nude je dobar, jer to je pravac, ako ga sledimo kao država i kao narod, mi ne možemo da zalutamo, on nigde ne vodi. Ali, pravac reformi, pravac promena, pravac usklađivanja našeg zakonodavstva sa evropskim zakonodavstvom ima za cilj, ne da maltretira građane ove zemlje, ne da maltretira seljake i poljoprivredne proizvođače, ne da maltretira čak ni ono što ti ljudi proizvode, ima za cilj da nas pripremi za tržišnu utakmicu koja je u toj Evropi bespoštedna. Možemo da ostanemo izolovano ostrvo i da gajimo našu mangulicu i našu bušu samo za nas, ali onaj ko je danas kupio novine video je da su i Englezi iz Srbije uvezli mangulicu i gaje je u londonskom zoološkom vrtu. Oni nisu kazali – ne, to ne treba da se gaji u Londonu, to je iz Srbije, nego su kazali – to je izgleda nešto dobro kod tih Srba i hajde da mi uzmemo ono što je dobro od njih i da dovedemo ovde u Englesku. Ako se Englezi ne stide da nešto najbolje iz Srbije, što mi imamo kao prepoznatljiv brend, uvezu na to ostrvo, što se mi sami stidimo sebe i toga što pokušavamo da zaštitimo i sačuvamo?
Nema osnova za repliku, ali imate minut i po. Gospođa Vojić-Marković ima reč. Izvolite.
Neću da pevam, neću da recitujem, neću da govorim poslovice, samo ću da čitam ono što je napisano. U ovom pravcu ide ovaj zakon. Tačka 9) dokumenta iz Ministarstva poljoprivrede: "Prijave pravnih lica koja su u prethodnom periodu od tri godine izgubila pravo na obavljanje poslova iz programa mera zdravstvene zaštite životinja, bavila su se nedozvoljenim radnjama u okviru veterinarske delatnosti ili su obavljali veterinarsku delatnost suprotno Zakonu o veterinarstvu, a za učinjeno delo, u skladu sa Zakonom o veterinarstvu, predviđena je kazna odredbe izricanja zaštitne mere zabrane obavljanja veterinarske delatnosti, bez obzira da li je ista izrečena pravnom licu ili ne, neće se razmatrati". O tome govorim, gospodine. Taj pravac je taj koji ide u propast. O tome kako vi vodite ovu zemlju i u kom pravcu ide ova zemlja sa ovom vladom, najbolje govore zaduženje i ono što se danas ovde govorilo – da li ćemo da kažemo našim građanima kako da se kvalitetno hrane? Kažite im kako da se uopšte hrane, gospodine.
Gospodin Srđan Milivojević, u okviru vremena poslaničke grupe.
Za one koji ne žele da čuju, biću slobodan da pročitam jedan od zapisnika, bez navođenja imena veterinarske stanice o kojoj je reč, ali neki će se prepoznati, jer mnogi se u ovoj sali prepoznaju iako ih ne pitate ništa i ne pomenete ih, ne kažete reč o njima, oni se sami prepoznaju. Činjenica je da u Srbiji valjda mi biramo sudije, a optuženi se uvek sami jave i prepoznaju. Sada ću vam pročitati šta kaže zapisnik. Zapisnik kaže ovako: Jednoj veterinarskoj stanici oduzet je program mera koji sprovodi, a koji je dobila od Vlade Republike Srbije iz sledećeg razloga. Ta veterinarska stanica ima tri veterinara, ali samo na papiru. Nepobitno, više puta kontrolom je utvrđeno da jedan brat blizanac prodaje usisivače marke "kirbi freš" u Beogradu i uopšte ne živi na teritoriji na kojoj ta veterinarska stanica sprovodi program mera. A taj isti veterinar koji sprovodi program mera ovako daje zapisnik građanima. Naplaćuje program mera zaštite goveda od tuberkuloze poljoprivrednim proizvođačima, iako to država Srbija već plaća. Znači, duplo tarifira. Jednu tarifu prema seljacima, drugu prema državi Srbiji i pravi zloupotrebu. On očekuje da ponovo dobije program sprovođenja mera, a pri tome izdaje priznanicu poljoprivrednim proizvođačima iz tog kraja na kojoj se ne stidi da napiše: "Išao sam uzbrdo po snegu dva kilometra i isto sam toliko silazio pešice. To košta toliko". On očekuje da sprovodi program mera Vlade Republike Srbije i očekuje da uvek ima svoje advokate koji će ga braniti, i uvek očekuje da ima svoje ljude koji će braniti njegov državni interes. Jer državni interes koji je on formulisao kroz tu priznanicu je da skine seljaku kožu sa leđa, ako može i državu da uštipne, super. Znate, kad vas neko uštipne, to vas boli i kažete "joj". Pored toga, imate i mehanizme da se odbranite od onoga ko štipa državni džep i ko štipa državni novčanik. Onaj ko je predstavnik države, a nije u stanju da čuva i štiti državnu imovinu, taj ne treba da štiti državni interes, taj treba ne da govori u ime države, već da se brani u svoje ime, a ne da ima svoje advokate koji će taj posao raditi. Mi smo kao narodni parlament pokazali prošle godine kako se novac u parlamentu štedi. Šta god ko kazao o parlamentu, mi smo određeni novčani iznos uštedeli. I ovakvim zakonima novac će početi da se štedi. Možda neko u to sumnja, možda neko sumnja u moje reči, možda će neko kazati – on je demagog, on priča ovo ili ono, ali matematika je jedna egzaktna nauka. Kad podvučete crtu, saberete cifre, na kraju godine znate koliko ste uštedeli, a koliko niste uštedeli. To znamo ovde u parlamentu. Taj smo podatak javno objavili, to znamo i u programu mera Vlade Republike Srbije takođe se zna ko je i koliko državu Srbiju uštipnuo. Ako taj očekuje da će neko uzeti magični čarobni štapić u ruku i dati mu ponovo da sprovodi program mera, mora da zna da ćese čarobni štapić pretvoriti u štap države, kojim će država Srbija udariti po prstima svakog onog ko je štipa.
Gospođo Vojić-Marković, imate još 25 sekundi [[Milica Vojić-Marković, sa mesta: Pravo na repliku, aludirao je da sam advokat.]] Ne, o tome ja odlučujem, nemate pravo na repliku.
Javljam se po Poslovniku, član 104, povreda dostojanstva parlamenta. Mislim da je potpuno neprimereno poslanika opozicije koji govori vrlo argumentovano, vrlo jasno, nazvati advokatom nečije zloupotrebe na bilo koji način. Nisam ničiji advokat. Pozivam gospodina Milivojevića da kaže čiji sam to advokat, pa bismo o mogli o tome da razgovaramo. Govorim sa pozicije veterinarske struke, jer sam po zanimanju pedagog i isto sam stručna za tu struku, kao igospodin Milivojević kao inženjer stočarstva.
Gospodine Milivojeviću, možete samo u okviru vremena grupe.
Uz dužno poštovanje gospođi Vojić-Marković, zaista vas nisam pomenuo. Ako ste se prepoznali u mojoj diskusiji, to je vaš problem, a ne moj.
Na član 66. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 66. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu kojim sam tražila da se u stavu 4. ovog člana posle reči "u izuzetnim slučajevima" dodaju reči "koje odobrava Ministarstvo". Vlada je odbila amandman, uz obrazloženje da su izuzetni slučajevi definisani kroz predlog da se za gazdinstva koja se bave uzgojem životinja, ali isključivo za sopstvene potrebe, može dozvoliti upotreba otpadaka hrane, tzv. pomija, samo ako su pre toga termički obrađene i ne mogu se iznositi sa navedenog gazdinstva, pa Vlada smatra da su time uslovi precizirani i da nema razloga za bliže određivanje uslova od strane ministarstva. Poslanička grupa SRS smatra da je izraz "u izuzetnim slučajevima" apsolutno neprecizan i da bi se prihvatanjem ovog amandmana izbegla mnoga proizvoljna tumačenja. Preciziranje i konkretizovanje ne može biti na odmet, čak smatramo da samo može doprineti lakšoj primeni zakona. Podsetila bih samo da su otpaci hrane, tzv. Pomije, veoma nepogodne za ishranu životinja bilo koje vrste, da mogu da sadrže veoma različite materija koje mogu veoma negativno da utiču na zdravstveno stanje životinja, kao i na kvalitet mesa posle klanja. U pomije mogu nepravilnim rukovanjem da dospeju uzročnici raznih oboljenja životinja, bakteriološkihi parazitarnih, takođe mogu da dospeju različite hemijske materije koje se koriste npr. za održavanje higijene posuđa i da time negativno utiču na zdravstveno stanje životinja. Mnogi od ovih sastojaka se ne mogu uništiti, čak i da se držaoci životinja precizno pridržavaju uputstava o termičkoj obradi, a posebno što je i tu odredbu o obaveznoj termičkoj obradi veoma teško kontrolisati. Zadržavanje štetnih materija u mesu životinja, koje se kasnije koristi za ishranu ljudi, takođe negativno utiče i na zdravstveno stanje stanovništva, tako da bi najbolje bilo da se otpaci hrane uopšte ne koriste za ishranu životinja, a ako se to i dozvoli da takvi slučajevi budu precizno određeni, što smo tražili amandmanom, koji nažalost Vlada nije prihvatila. Nemoguće je kontrolisati koliko vremena su životinje pre klanja hranjene otpacima hrane i kako je to uticalo na njihovo zdravstveno stanje. SRS smatra da je poslanička grupa svojim amandmanima mogla da doprinese kvalitetu i primenljivosti ovog predloga zakona i sa žaljenjem konstatujemo činjenicu da od oko preko 50 amandmana poslanika opozicionih stranaka Vlada nije prihvatila nijedan, a da su poslanici stranaka vladajuće koalicije podneli nekoliko amandmana koji su u većini prihvaćeni. Čak ni posle svih diskusija predstavnik predlagača, čak ni uz prisustvo velikog tima stručnjaka, nije zaključio da neki od amandmana doprinosi kvalitetu zakona i da ih treba prihvatiti.
Na član 67. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Donka Banović i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Na.) Da, gospodin Dimitrijević želi ipak. Izvolite.
Predvideli smo da se ovde ta granica pomeri sa tri na pet godina. Ministarstvo je odgovorilo kako je odgovorilo, smatrajući da je to sasvim dovoljan rok. Mi smatramo da to nije dovoljan rok. S druge strane, prethodnu diskusiju gospodina Milivojevića sam shvatio kao kritiku vama, gospodine Milosavljeviću, oko zapisnika veterinarske inspekcije. Ne znam kada je to bilo, ali koliko me sećanje služi, da li ste vi ono bili ministar poljoprivrede u prošlom mandatu? Da li se ta kritika odnosi na gospodina Milosavljevića? Ko je vodio taj resor poljoprivrede? S druge strane, gospodine Milivojeviću, odakle vama zapisnik veterinarske inspekcije? Da li ste vi veterinarski inspektor? Odakle vama ti dokumenti? Kako, recimo ja nisam dobio zapisnik te veterinarske inspekcije, pa da vidim ko to prodaje usisivače u doba kada je ministar u Vladi iz DS, a bavi se veterinom itd? Koga vi to kritikujete, gospodina Milosavljevića ili gospodina Sašu Dragina? O čemu se ovde radi? Gospodine Milivojeviću, reči ne mogu biti ni iskrenije ni vrednije, ni poštenije od onog ko ih izgovara, a vi verovatno imate kritiku na gospodina Milosavljevića, koliko sam shvatio, ili možda na Sašu Dragina, ili možda na neke stvari kad smo tražili oko prskanja krpelja ili komaraca, da vidimo te ugovore, da li je bilo tendera, pa nije bilo tendera, pa tražim da mi se to donese, pa kažu – ne smemo da vam damo, jer to ne sme da se fotokopira. Zamislite, ne sme narodni poslanik da ima fotokopiju nekog tendera bez javnog oglašavanja, ne sme da ima taj dokument. Da li vi o tim stvarima govorite? Kome to prebacujete? Objasnite malo. Shvatio sam da je to na gospodina Milosavljevića. Koliko znam, gospodin Milosavljević je bio ministar poljoprivrede u prošlom mandatu.
Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, ovog puta ću koristiti pravo na repliku, jer sam direktno prozvan.
Ne, možete koristiti vreme poslaničke grupe.
Zahvaljujem, ima i njega dovoljno. Navika najgorih đaka je da ne shvate predavanja, pogotovo ako nisu na predavanjima. Ne može neko da bude povremeno u ovoj sali za sednice i da onda prati samo parcijalno ono što mu se sviđa, ono što mu se ne sviđa da ne prati. Gospodine Dimitrijeviću, taj zapisnik imam u rukama zahvaljujući činjenici da sam bio predsednik Komisije za dodelu terena veterinarskim stanicama i kao takav imao sam pravo da imam uvid u sve zapisnike koji su stizali na tu komisiju. I te zapisnike ne zloupotrebljavam, jer ovog puta nisam pročitao ni ime veterinarske stanice, ni ime i prezime veterinara, već sam samo slikovito ukazao na činjenicu šta određene veterinarske stanice rade i šta vlasnici određenih veterinarskih stanica rade i koje sve zloupotrebe čine i ko su sve njihovi advokati. S druge strane, žao mi je što povremeno pratite sednice ove skupštine, pa čujete samo ono što želite da čujete, ali ne i ono što treba da čujete. Ne mogu da vam govorim o učinku vaše Vlade, pogotovo kada DS nije bila s vama u koaliciji, kada je bio sam Vojislav Koštunica, jer bih vam pokazao impozantne rezultate te vlade, ali mi se pokvario mikroskop, tako da ne mogu to da vam govorim. S druge strane, ako govorimo o uvozu poljoprivrednih proizvoda za vreme vaše Vlade, mogli smo da hranimo pola Evrope sa poljoprivrednim proizvodima koje je Vlada Vojislava Koštunice uvozila. Ali, opet ću vam kazati, ovaj zapisnik koji sam ovde citirao nisam neovlašćeno dobio i pribavio, njega su mi dale veterinarske institucije i inspekcije sa terena i to one veterinarske institucije koje nisu formirane i imenovane za vreme mandata Slobodana Milosavljevića ili Saše Dragina, već neke druge vlade i nekog drugog ministra. Žao mi je što ne znate ko je to bio i što imate jako kratko pamćenje, a amnezija je jedna divna bolest. Svakog dana čujete nešto novo, to ništa ne boli. Nažalost, ne patim od amnezije. Imam jako dobru memoriju, sećanje i pamćenje. Imam veru u institucije države Srbije, bez obzira koja ih Vlada postavi, jer sam siguran da veterinarske inspekcije rade stručno, profesionalno i odgovorno, bez obzira da li su postavljene za vlade kada je ministar bio Slobodan Milosavljević, Saša Dragin ili neko drugi. Verujem u institucije države Srbije i verujem da su ti zapisnicitakvi kakvi su predati Komisiji za dodelu terena autentični. Iza njih stoje ljudi koji tu kontrolu nisu sprovodili jedanput, dvaput ili triput, niti su u kontrolu išli sa partijskom knjižicom, već su išli u kontrolu sa službenom legitimacijom veterinarske inspekcije Vlade Republike Srbije i utvrdili to što su utvrdili. Ako se nekome ne dopada to što je utvrdila veterinarska inspekcija, ima pravo da se žali institucijama, ima pravo da se žali Tabloidu. Ima pravo da u časopisu "Tabloid" objavi feljton o tome, ali znate šta, ako se činjenice u ovoj zemlji i u mom izlaganju ne slažu sa nečijim mišljenjem, utoliko gore po činjenice. Mislim da su činjenice neosporne i da je nemoguće sa aspekta logike, razuma i činjeničnog stanja osporiti ono što piše u zapisniku veterinarske inspekcije na terenu. Podvlačim još jedanput, verujem u institucije države Republike Srbije. Jer te institucije su nezavisne i nemaju partijsku knjižicu. Imaju ovaj grb u koji svi verujemo, za koji svi glasamo i verujem da te institucije sprovode zakone ove zemlje, a ne partijske i političke programe. Ako neko ima drugačije mišljenje, ima pravo na svoje zablude, bez obzira na godine i iskustva. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Milivojević je upravo u okviru vremena poslaničke grupe pojašnjavao neke teme i pitanja koja ste postavili, gospodine Dimitrijeviću, tako da nema osnova za repliku. Narodni poslanik Zoran Bortić podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 86. doda novi član 86a. Da li želite reč? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 96. doda novi član 96a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Bortić. Izvolite, gospodine Bortiću.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, uvažene kolege iz Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, pošto sam detaljno obrazložio sva tri amandmana koje smo predložili, samo koristim priliku da još jednom apelujem na sve ovde učesnike u raspravi da još jednom dobro pogledamo i razmislimo o ovim amandmanima i o ovom visokoškolskom kadru koji dobijamo već u junu-julu ove godine. Mislim da je 2007. godine, 2. juna, kada je ova škola dobila da školuje ovaj kadar, da je morala dobiti saglasnost i licence sve da bi školovala veterinarske strukovne tehničare. Ove godine u julu ćemo dobiti diplomce i mislim da je ovo izvanredna prilika da ih ima u matičnom zakonu. Ako ne, gotovo sam ubeđen da će do kraja godine to biti i da ćete vi isto inicirati da bude izmena i dopuna ovog zakona i da će oni naći svoje mesto u ovom zakonu. Hvala veliko.
Gospodin Dimitrijević reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsednice, član 104 – povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Ovde kada se pominje reč "amnezija", nisam siguran da neko zna šta znači šta je "amnezija". Molim da se takve reči ne upotrebljavaju. S druge strane, kada se radi baš o tom terminu, samo ću pročitati radi shvatanja šta znači ta reč zadnju rečenicu ovoga što je "Tabloid" objavio sa potpisom ministra poljoprivrede. Samo zadnja rečenica – bez obzira da li je ista izrečena pravnom licu ili ne, neće se razmatrati. Gospodine Milivojeviću, toliko o amneziji. Ovo je pet puta ponovljeno i pročitano. To niste komentarisali, a komentarišete i pominjete amneziju, a ne znate šta to znači.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ORGANSKOJ PROIZVODNjI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dobrislav Prelić, Dragan Živkov, Vitomir Plužarević, Srboljub Živanović, Petar Jojić, Dragan Aćimović, Vlada Milojković, Željko Brestovački, Milutin Jeličić, Milan Avramović, Milan Škrbić, Lidija Dimitrijević, Vladan Jeremić, Radica Jocić, Tomislav Ljubenović, Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Željko Tomić i Odbor za poljoprivredu. Primili ste izveštaj Odbora za poljoprivredu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković, koja želi reč? Izvolite.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 4. stav 1. tačka 3), mi smo umesto reči "u skladu sa zakonom" napisali da treba da stoji "koji nisu u suprotnosti sa pozitivnim propisima". Uvažavajući iskustva iz prakse, nije celishodno ograničavati izvore finansiranja podsticajnih mera za razvoj unapređenja organske proizvodnje samo na one predviđene zakonom. Zbog dinamičnih životnih i privrednih skretanja i potreba, često se neki instituti prvo pojave i primenjuju u praksi, pa se tek onda regulišu pozitivnim propisima. Drugi izvori finansiranja podsticajnih mera za razvoj i unapređenje organske proizvodnje, osim budžeta Republike Srbije i donacija, mogu biti raznoliki i takve podsticajne mere nisu ili nisu uvek regulisane nekim zakonom. Zbog toga je dozvoljeno da se dozvole svi izvori finansiranja podsticajnih mera koje nisu u suprotnosti sa pozitivnim propisima. Na primer, ukoliko bi neki privredni subjekat iz zakonom dozvoljenih pobuda i interesa davao podsticajne mere proizvođačima organskih proizvoda, takva radnja ne bi morala da bude regulisana nikakvim zakonom, niti bi trebalo da bude, u pitanju bi bio ugovorni odnos između dva privredna subjekta u koji država nema potrebe da se meša.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na član 4. Predloga zakona. Predstavnik predlagača, dr Saša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prihvatio je amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Tomić, izvolite.
Mi smo predložili da se u ovom članu stav 2. menja i glasi: Pravo na korišćenje podsticajnih sredstava iz stava 1. ovog člana imaju proizvođači organskih proizvoda definisani u članu 3. tačka 14. zakona. U obrazloženju smo naveli da je sadašnjom odredbom određeno da pravo na korišćenje podsticajnih sredstava za razvoj i unapređenje organske proizvodnje imaju samo poljoprivredna gazdinstva koja su upisana u odgovarajući registar, dok su ostali proizvođači definisani članom 3. tačka 14) izuzeti od ovog prava, što je neopravdano i bezrazložno stavlja sve ostale proizvođače u nepovoljniji položaj. Izuzimanja ostalih proizvođača organske proizvodnje, mogu biti pravna ili fizička lica, odnosno preduzetnici koji proizvode, prerađuju i stavljaju u unutrašnji, odnosno spoljnotrgovinski promet organskih proizvoda u skladu sa zakonom, u suprotnosti je sa intencijom uopšte ovog zakona da se stimuliše organska proizvodnja u svim fazama proizvodnje kao potencijalno značajna izvozna šansa Republike Srbije. Moram da podsetim da su ovaj, kao i većinu amandmana poslaničkog kluba DSS, podržali kako organizacija Transparentnost Srbija, tako i brojni stručnjaci sa poljoprivrednih fakulteta širom Srbije, kao i raznih instituta iz ove oblasti.
Gospodin Siniša Stamenković ima reč.
Na nadležnim odborima, pre svega na Odboru za poljoprivredu, pa i u plenarnoj raspravi u načelu i danas u ovoj raspravi u pojedinostima, pa i iz izlaganja određenih narodnih poslanika, neminovno je da jedanput pokrenemo pitanje i napravimo razliku između Zakona o genetski modifikovanim organizmima i Zakona o organskoj proizvodnji, sa potrebom da se organska proizvodnja u našoj zemlji postavi i definiše stručno, temeljno i odgovorno, kako bi ona vremenom dobila mesto u ukupnoj poljoprivrednoj proizvodnji koje zaslužuje. Moram konstatovati na početku da su amandmani svih političkih opcija, bez obzira kojoj grupaciji pripadale, bili i temeljni, i naučni, i tehnološki pripremljeni, upravo da daju odgovor na ova pitanja na koja je najviše odgovora dao do sada Odbor za poljoprivredu. Proizvodnja bez ikakvih veštačkih inputa, kao što su veštačka đubriva, insekticidi, pesticidi i bez ikakvih, pa i najmanjih modifikacija sortnih osobina i kvalitet biljaka koji se uzgajaju se prvi put na jedan pravi i adekvatan način regulišu ovim zakonom. Baza za proizvodnju visoko kvalitetnog, a zdravog i nemodifikovanog proizvoda jeste da se u njemu čuvaju svi prirodni resursi, sa visokom stepenom biološke raznovrsnosti, koji u primeni najstrožih standarda daju potpuno zdravu i ekološki ispravnu hranu. Organski proizvodi se čak smatraju zdravijim od hrane koja se dobija na tradicionalan način upotrebom raznih inputa, pa je onda i razumljivo da se za ove proizvode stvara značajno tržište i značajna potreba u kojoj Srbija iz godine u godinu može da beleži evidentan rast. U tom smislu, nastojanje svih političkih opcija i grupa, pa i pomenutih agencija koje se staraju o tome da pravovremeno stave primedbe i predloge da se prvi put ovaj bazni zakon donese i donese pravilno. Sigurno je da ćemo podržati da ovaj zakon i posebno činjenica da organska proizvodnja odgovaraju najpre marginalnim područjima i da oni time omogućavaju usklađivanje društvenog interesa za zaštitu prirodnih dobara sa velikim ekonomskim opravdanjem svih potreba seoskog stanovništva koje na ovim teritorijama živi i tako obezbeđuje sopstveni prihod. Predlog zakona o organskoj proizvodnji, pa i svi podneti amandmani svih političkih grupa i opcija imaju za cilj da pomognu da se ova proizvodnja konačno nametne kao atraktivna i potencijalno vrlo profitabilna oblast buduće poljoprivredne proizvodnje. Ako je poznata činjenica, a na tu činjenicu su mnogi stavili amandmane, da u Srbiji sada imamo 224 proizvođača koji primenjuju metode organske proizvodnje, da je ukupna površina na kojoj se primenjuju te metode 595 hektara za sada svega, a da su mogućnosti daleko veće, kao i činjenicu da se na 265 hektara, odnosno 1.200 hektara, primenjuju posebne mere organske proizvodnje, a da se već sa milion hektara skupljaju pravi biocidni, odnosno biološki materijali koji bi trebalo da sačuvaju sve biljne vrste iz prirodnih staništa koje će se reintrodukcijom vratiti na površine na kojima će se primenjivati metode organske proizvodnje. Amandmani podneti na Predlog zakona uglavnom potkrepljuju podršku organske proizvodnje stvaranjem pravilnog i vrlo odgovornog zakonskog okvira za ovu buduću proizvodnju. Posebno naglašavamo da će država pružiti maksimalnu moguću podršku daljem razvoju organske proizvodnje putem subvencionisanja proizvođača organskih proizvoda i to baš za prvi osetljivi prelazni period sa klasične tradicionalne proizvodnje na ovu vrstu proizvodnje. Inače, vrlo visoki su troškovi proizvodnje u organskoj proizvodnji, što sprečava masovniju proizvodnju, odnosno opredeljivanje farmera za stvaranje novog srpskog brenda - organskog biljnog ekološki ispravnog proizvoda. Zalažemo se za ovu meru jer bi ona postigla jačanje i razvoj organske proizvodnje, ali i značajno unapredila i očuvala životnu sredinu. U tom smislu, podržaćemo amandmane, bez obzira na političke opcije, koji idu u prilog tome da se ova organska proizvodnja dovede do nivoa koji ona i zaslužuje.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Izvolite, gospodine Preliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemamo neku posebnu zamerku što je gospodin Milosavljević ovde, što danas na neki način menja resornog ministra, s obzirom da je on bio ministar poljoprivrede, a i da je sada ministar trgovine, smatramo da bi ta dva ministarstva trebalo da budu usko vezana, pa čak i da će se ministar uključiti u raspravu. Samo, pre nego što nastavim, gospođo Slavice, koliko imamo još vremena kao poslanička grupa? (Predsednik: Sedam minuta i 20 sekundi.) SRS smatra da organska proizvodnja treba da bude zastupljena u Srbiji, da su naše mogućnosti i kapaciteti izuzetno veliki, pogotovo što sitnija poljoprivredna gazdinstva imaju na neki način šansu da se ozbiljnije posvete ovoj proizvodnji i da ostvaruju pre svega profit. Ministar Dragin je rekao da je zadatak Ministarstva poljoprivrede da u narednom periodu baci akcenat na poljoprivredna gazdinstva koja obuhvataju proces proizvodnje na površinama od 10 do 100 hektara. Postavljamo pitanje – šta je sa ljudima koji imaju ispod 10 hektara, kojih je najviše u Srbiji? Svakako da je način i jedan od načina da se bavi organskom proizvodnjom, a priznaćete da nije tako jednostavno preći na organsku proizvodnju sa konvencionalne i da će put biti pre svega i dug i mukotrpan. Drugi razlog zbog čega nema akcenta Ministarstva poljoprivrede na manja poljoprivredna gazdinstva je verovatno nedostatak novca u budžetu Ministarstva poljoprivrede. Smatramo da organska proizvodnja treba da bude zastupljena što više i cilj ovog amandmana je bio da što više naših površina bude zasejano organskom proizvodnjom i zato smo stavili da u ovom članu budu obuhvaćene i zemljoradničke zadruge i sva pravna lica koja se bave delatnošću iz člana 2. Vi ste u obrazloženju rekli bukvalno da je ovakvo obrazloženje suvišno i da se to podrazumeva. Međutim, iskustva nam govore da mi vama jednostavno ne možemo da verujemo jer smo se pre svega opekli mnogo puta, jer vi možete uredbama i podzakonskim aktima da uradite bukvalno šta hoćete, a iskustva nam govore da svakako i u Ministarstvo poljoprivrede ne možemo imati poverenja, kao ni u Vladu Republike Srbije. Tako su naši poljoprivrednici uzimali i uvećavali u svojim poljoprivrednim gazdinstvima i stočni fond, pa smo onda bili u situaciji da naša Vlada uveze mleko u prahu. Direktan atak na naše poljoprivredne proizvođače. Da li gospodin ministar ne sluša zbog toga što ima veze sa uvozom mleka u prahu ne znam, ili nešto drugo, ali svakako imali smo ovde prilike da čujemo i od pojedinih poslanika da u našoj poljoprivredi bukvalno teče med i mleko. Nažalost, mi nemamo ni pčele ni mleka i dosta je zavaravanja naših građana i pre svega poljoprivrednika. Draga gospodo, treba izaći na teren, ne pričati samo deklarativno, ne sumnjajući ni u čiju ispravnost i verodostojnost diplome, ali pričati je jedno, a biti na terenu sasvim drugo. Zna danas svako da računa i budite sigurni da kada se svi segmenti sagledaju, pogotovo u stočarstvu, naš poljoprivrednik je u minusu. Zbog čega su velika poljoprivredna preduzeća koja su se bavila proizvodnjom mleka i kada su kupovana, posle samo par meseci, propala. A znate kako su to radili – čim su ušli u to preduzeće, prvo su rasprodali ceo mašinski park, sledeći potez je bio uništavanje farme, verovatno su imali signal da tu neće biti profita, ali svi ti ljudi koji su dobili otkaze i koji žive na selu su se okrenuli onda stočarstvu, podigli su kredite, kupili priplodne junice. Cena mleka sa 32 dinara pala je na ispod 20 dinara. Došli su u situaciju da su ispod nule. Organska proizvodnja bi trebalo na neki način da zaštiti naše privredne i prirodne resurse. Mi smo ubeđenja i na taj način da nam poveća izvoz. Samo se pitam, gospodine ministre, šta ćemo da izvozimo jer kad krenete širom Srbije staje su prazne, obori su prazni? Apsolutno mi nije jasno šta ćemo da izvozimo. Jedan gospodin maločas reče da mi ovde imamo i mangulice i da su ih Englezi uzeli i odveli u zoološki vrt. Zamislite, u zoološki vrt, a nisu je uzeli da se bave proizvodnjom mangulice. Mislim da je dosta poniženja, pre svega, naših poljoprivrednika i svakako nemam problem da pohvalim ono što je dobro što radi Ministarstvo poljoprivrede, ali mi smo ovde i naš zadatak je da iznesemo ono što nije dobro. Pričali smo o mleku, i samo da napomenem, verujem da ste upoznati, da se gradonačelnik Beograda u narednom periodu priprema da grad obezbedi proizvođačima mleka premiju u iznosu od 2,5 dinara i da subvencioniše priplodne junice sa 6,5 hiljada dinara. Da li se on DS otima od kontrole ili je nešto drugo u pitanju? Postavljam vam pitanje da li se živi u unutrašnjosti Srbije? Ne samo kada je poljoprivreda u pitanju. Podsetiću vas da u Beogradu i majke imaju bolovanje 100%, da penzioneri dobijaju dodatne penzije. Šta je sa unutrašnjošću? Šta želi gradonačelnik Beograda Đilas sa ovim? Znate i sami kako je teška situacija. Krajnje je vreme došlo da i Ministarstvo poljoprivrede, a pre svega Vlada, jer interes države mora da bude poljoprivreda, stavi prst na čelo ili da čak udari glavom u zid i da kaže – dosta je, i da se ozbiljno posveti našoj poljoprivredi.
Dva minuta i 20 sekundi na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Da li još neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U članu 4. se govori i o podsticajnim merama u organskoj proizvodnji, pa u prvom stavu kaže – sredstva za podsticajne mere, za razvoj i unapređenje organske proizvodnje, obezbeđuju se iz budžeta RS, iz donacija i iz drugih izvora u skladu sa zakonom. U čemu se sastoji naša intervencija? Ona se odnosi na stav 3, zato što predlagač smatra da Vlada treba bliže da propisuje podsticajne mere za razvoj i unapređenje organske proizvodnje bez obzira na izvor finansiranja tih podsticajnih sredstava, dakle i kada su to budžetska sredstva, i kada su donacije i kada su iz nekih drugih izvora. Mi smatramo da Vlada to treba da radi, ali samo kada su u pitanju budžetska sredstva, a ne kada su sredstva iz nekih drugih izvora, npr. donacija.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Evropska unija periodično menja zakone iz ove oblasti tako da mi nismo u stanju da ih stignemo i ovim zakonom o organskoj proizvodnji. Oni to menjaju u zavisnosti od tržišta odnosno od ponude i tražnje proizvoda organskog porekla. U članu 6. Predloga zakona stav 1. tačka 3) podtačka (2) mi predlažemo da se briše. Vlada ne prihvata ovaj naš amandman iz razloga, to je već poznato, pošto su ovim stavom i članom definisana osnovna načela u organskoj proizvodnji. Mi to predlažemo zbog zabrane upotrebe genetski modifikovanih organizama i proizvoda koji se sastoje ili su dobijeni od genetski modifikovanih organizama, sa izuzetkom veterinarskih i medicinskih proizvoda. Zar nam trebaju i genetski modifikovani organizmi i proizvodi? Ne trebaju nam. Naša tradicionalna poljoprivredna proizvodnja zasniva se baš na toj organskoj proizvodnji. I mi smatramo da ta proizvodnja mora biti subvencionisana od ministarstva i mora medijski biti bolje predstavljena, tako da blagovremeno mladi ljudi dobiju informacije i nastave tamo gde su im roditelji stali sa ovom organskom proizvodnjom. Ali, za organsku proizvodnju je neophodna i stočarska proizvodnja, koju smo mi, nažalost, odnosno koju ste vi uništili. Tako da danas u našim selima nema više stajnjaka ni za saksije za cveće. Mi smo zemlja u Evropi koja najmanje zagađuje zemljišta mineralnim i ostalim teškim metalima i tu prednost vi iz Ministarstva morate prezentovati pedološkim ogledima, profilima i medijskom slikom toj vašoj Evropskoj uniji. Morate toj Evropskoj uniji reći da naša zemlja ima dobre preduslove za organsku proizvodnju. Neću sada da nabrajam sve regione u Srbiji gde je potrebno samo otići i početi sa organskom proizvodnjom. To je vaš deo posla i vi to treba da uradite. Ali, kako vi da odete kod tih vaših prijatelja iz Evropske unije kad i vi, a i oni znaju da su prilikom NATO bombardovanja zatrovali mnogo tih površina u Srbiji koje treba da očiste? Za to čišćenje je potrebna velika količina para, a oni i ne haju da daju nijedan evro. Uvek im spočitavajte kad razgovarate sa njima o bilo kom zakonu da su nam oni dužni više od 200 milijardi dolara i pitajte ih kad će početi da isplaćuju tu štetu, pa ćemo mi posle toga biti prva zemlja u Evropi po organskoj proizvodnji.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na naziv poglavlja II, naslov iznad člana 7. i član 7. Predloga zakona. Predstavnik predlagača Saša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prihvatio je amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na naslov iznad člana 8. i član 8. Predloga zakona. Predstavnik predlagačaSaša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede prihvatio je amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na pretres poamandmanu na član 8, u skladu sa čl. 27. i 85. obaveštavam Narodnu skupštinu da će pauza i kraj prepodnevnog dela biti određeni kada okončamo pretres u pojedinostima, a po ovom i sledećem zakonu, čime završavamo pretres u pojedinostima iz prethodnog objedinjenog zajedničkog načelnog pretresa. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić, Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Narodna poslanica Milica Vojić-Marković ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, mi smo član 9. u stavu 1. promenili i on onako kako smo ga promenili glasi: Ministarstvo nadležno za poslove poljoprivrede će za obavljanje poslova kontrole i sertifikacije u organskoj proizvodnji ovlastiti svaku kontrolnu organizaciju koja je registrovana u Registru privrednih subjekata, u skladu sa zakonom kojim se uređuje registracija privrednih subjekata, koja ima akt o akreditaciji izdat od strane nadležnog akreditacionog tela RS, u skladu sa odgovarajućim srpskim, evropskim i međunarodnim standardima, koja podnese zahtev za utvrđivanje ispunjenosti uslova u skladu sa ovim zakonom, koja ispunjava uslove u pogledu tehničke opremljenosti i kadrovske osposobljenosti. Izvršili smo dve vrste izmena. Prva izmena se tiče toga što ste u predlogu napisali da može ovlastiti ministarstvo kontrolnu organizaciju koja ispunjava uslove za obavljanje posla. Zapravo smo smatrali da ministarstvo mora da ovlasti, mogućnost smo pretvorili u obavezu. Ovako kako ste vi napisali da dajete diskreciono ovlašćenje ministarstvu da odlučuje hoće li dati ovlašćenje za kontrolu i sertifikaciju privrednom subjektu, čak i kada taj privredni subjekat u potpunosti odgovara i ispunjava sve propisane uslove, to naravno nije u redu, jer onda otvarate mogućnost za korupciju, da jednu organizaciju činite povlašćenu u odnosu na druge i zato smo to što ste napisali kao – može ovlastiti pretvorili u obavezu ministarstva. Druga promena je unošenje reči koje podnose zahtev za utvrđivanje ispunjenosti uslova u skladu sa ovim zakonom. Ta dopuna je potrebna kako bi se obaveza ministarstva da izda ovlašćenje vezala samo za one privredne subjekte koji podnose odgovarajući zahtev, a u skladu sa ovim zakonom.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu je podneo amandman na član 9. Predloga zakona. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Mi smo u članu 10. iza stava 3. dodali nove stavove 4. i 5. koji glase: "Ministarstvo odlučuje o podnetom zahtevu iz stava 1. i stava 2. ovog člana u roku od 60 dana od dana podnošenja. U slučaju da Ministarstvo ne odluči o zahtevu iz stava 1. i 2. ovog člana u roku utvrđenom u stavu 4. ovog člana, smatraće se da je pozitivno rešeno po podnetom zahtevu". Šta smo hteli da postignemo? U Predlogu zakona propisujete do kada kontrolne i ovlašćene kontrolne organizacije mogu podneti zahtev za utvrđivanje ispunjenosti uslova za obavljanje poslova kontrole i sertifikacije u organskoj proizvodnji, ali ne dajete rok u kojem ministarstvo treba da utvrdi da li ispunjavaju te uslove. Ovaj nedostatak može loše da se odrazi, može da napravi zabunu ili može da dovede do toga da doživotno čekate rešenje koje ministarstvo treba da donese. Zbog toga smo doneli taj rok. To je 60 dana od dana podnošenja. Stavom 5. smo precizirali posledice ukoliko ministarstvo u roku iz stava 4. ne donese rešenje. Na ovaj način bi se sprečila neažurnost ministarstva u rešavanju podnetih zahteva i omogućilo bi se poslovanje ovih organizacija na mnogo jednostavniji način.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
I ovaj amandman ima veze sa određivanjem rokova i sa povećavanjem javnosti rada i ministarstva kada je u pitanju spisak ovlašćenih kontrolnih organizacija. Naime, ovde predlagač kaže da ministarstvo samo utvrđuje spisak ovlašćenih organizacija i objavljuje ga u Službenom glasniku Republike Srbije jednom godišnje. To je čitav član. Predlažemo tu dva nova stava, i to stav 2. da bude: "Spisak iz stava 1. ministarstvo objavljuje najkasnije do 30. septembra". Dakle, tačno se zna do kada u godini treba da bude objavljen taj spisak. Stav 3. bi bio: "Spisak iz stava 1. ministarstvo objavljuje i na svojoj internet prezentaciji. Na internet prezentaciji, pored spiska, ministarstvo objavljuje i podatke o rešenjima iz člana 9. i člana 13. koja izda između objavljivanja dva spiska". U slučaju da dođe do nekih promena. Ovaj naš amandman ima za cilj da precizira odredbu iz ovog predloga zakona, da poveća javnost rada ministarstva i da umanji neizvesnost kod zainteresovanih lica o tome koje kontrolne organizacije poseduju ovlašćenje za obavljanje toga posla. Radi ostvarivanja tih ciljeva, u stavu 2. propisujemo rok do kada u toku godine treba da bude objavljen taj spisak i zbog povećanja javnosti rada da se to nalazi na sajtu.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Željko Tomić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Izvolite.
U članu 13. drugi stav kaže: Ako ovlašćena kontrolna organizacija prestaje da ispunjava uslove za obavljanje poslova kontrole i sertifikacije u organskoj proizvodnji, kao i na zahtev ovlašćene kontrolne organizacije ministar rešenjem oduzima ovlašćenje toj kontrolnoj organizaciji za obavljanje poslova kontrole i sertifikacije u organskoj proizvodnji. To je sve u redu. Želimo da se tom članu 11, gde je propisano da ministar jednom godišnje objavljuje spisak ovlašćenih organizacija u Službenom glasniku Republike Srbije, pa samim tim u situaciji kada se nekoj od ovih ovlašćenih organizacija oduzme to ovlašćenje, doda da bi bilo dobro da se to i objavi u službenom listu. Naime, i naš samamandman kaže da se dodaje novi stav, stav 4, gde stoji da se rešenje, ovo o kojem sam pričao iz stava 2. ovog člana, objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije". Bilo bi dobro da ministarstvo javno, transparentno odmah u "Službenom glasniku" obavesti zainteresovanu javnost koje su to organizacije koje su izgubile ovlašćenje.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 15 amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman ispred SRS na član 15. Posle stava 1. dodaje se novi stav 2. koji glasi: "Životinje koje su nabavljene sa drugih farmi i iz prirodnih staništa moraju biti u karantinu najmanje 30 dana. Postojeći stav 2. postaje stav 3.'' Vlada nije prihvatila ovaj amandman sa obrazloženjem da navodno smatra da za metode organske stočarske proizvodnje nije neophodno da životinje koje promene sredinu budu u karantinu na posmatranju. Takođe, karantin za životinje nabavljene sa druge farme nije predviđen ni regulativom EU koja reguliše ovu oblast, a sa kojom je ovaj zakon usaglašen. Dame i gospodo, dobro znamo kakvo je stanje na farmama i kakvi su uslovi rada i života. Zbog stepena zaštite odnosno zbog stepena same proizvodnjepotrebno je ipak ovaj moj amandman prihvatiti, jer i onaj ko se bavi proizvodnjom, kao što se bavim ja, ne mogu sav repromaterijal nabaviti po farmama nego, kao što su kolege govorile, nabavlja se po stočnim pijacama, gde morate određene životinje staviti u određeni karantin, odnosno zbog određenog lekarskog veterinarskog pregleda, da bi ipak mogli ustanoviti prvo po podacima koje ste dobili iz pasoša da li su ti podaci verodostojni ili nisu. Na osnovu tih podataka koji su u elektronski sistem ubačeni vi možete uzeti životinju na pijaci koja je kupljena da li dole na jugu Srbije u bilo kom mestu, ne znate kakvog je ona zdravstvenog stanja dok ne uđete u njene podatke. Znači, sav ovaj period koji za ispitivanje porekla životinje potrebno je obaviti u karantinu, gde bi životinje bile na tom staništu, odnosno gde bi im bio za jedno vreme obezbeđen smeštaj, da bi se na adekvatan način sve ovo moglo ispitati, preispitati i da bi budući vlasnik mogao imati garanciju da se sreće sa zdravim životinjama.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je još jedan minut. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Željko Tomić.
Radi se o tome da smo u članu 17. u stavu 2. iza reči "organizacija" dodali reči "u roku od 60 dana od dana podnošenja prijave". O čemu se radi? Na osnovu prijave iz stave 1. ovog člana proizvođač i ovlašćena kontrolna organizacija zaključuju ugovor o vršenju kontrole i sertifikaciji u organskoj proizvodnji, kojim se određuje evidencioni broj koji dobija proizvođač. U stavu 3. dalje kaže "od dana zaključenja ugovora ovog člana počinje period konverzije". Mi smo samo želeli da preciziramo rok u kojem će se zaključiti taj ugovor, s obzirom da je to veoma bitan momenat od koga se računa početak te konverzije. Predlažemo da se u roku od 60 dana da se tačno zna, jer ne može da se zna koliko proces može da traje. Nemamo odgovor koliko može da traje taj ceo proces prijave. Mi preciziramo sa rokom od 60 dana. Nadam se da će Vlada ovaj amandman usvojiti.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 17. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U članu 17. stav 3. sam promenila i on glasi ovako: U slučaju da se ugovor iz stava 2. ovog člana ne zaključi u roku propisanom u stavu 2. ovog člana, iz razloga neažurnosti kontrolne organizacije, ugovor se na zahtev proizvođača upućenog ministarstvu smatra zaključenim danom isticanja propisanog roka iz stava 2. ovog člana, a ministarstvo određuje drugu nadležnu kontrolnu organizaciju za zaključenje ugovora i određuje evidencioni broj proizvođača. Naravno da amandman nije prihvaćen, sa obrazloženjem što svaka ovlašćena kontrolna organizacija ima interes da u što kraćem roku zaključi sa proizvođačem ugovor o vršenju kontrole i seritifikacije, sem kad joj je interes da ne zaključi da produži taj rok, o čemu smo mi vodili računa kada smo napisali ovakav amandman. U stvari ono što je posledica ovog što smo pisali, amandman je neažurnost ove Vlade koja ima najveći broj ministarstava u regionu, svakako u svetu su zaista na vrlo visokoj poziciji, ima najveći broj državnih sekretara, ima najveći broj specijalnih savetnika, kao i najveći broj savetnika, ima najveće rezultate u pravljenju negativnih posledica po ovu zemlju, tzv. štete, jer je veliku štetu napravila, ima najmanji učinak od svih vlada i u regionu i od svih srpskih vlada koje su do sada bile, i ono što je njena glavna boljka jeste neažurnost i pravljenje ludim, kako to narod kaže, da na bilo koji način odgovori. Mi imamo hrpu raznoraznih zahteva ljudi koji su dolazili da se obrate poslanicima, misleći da poslanici imaju mogućnost da isposluju kod ministarstava da se njihov slučaj, neko njihovo rešenje ili odluka konačnu dobiju. Dakle, hrpu toga imamo po dve godine, po 18 meseci, dakle, svi su u mandatu ove Vlade. Niko nikakav odgovor ne daje. Zbog toga mi insistiramo na ažurnosti ove Vlade, sa tolikom administracijom, pa može sebi da dozvoli da radi kao država.
Dva minuta. Da li se još neko javlja za reč? Ako ne, na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman u ime SRS na član 18. stav 4. i predložio sam da se ova odredba briše. Međutim, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, dala je jedno obrazloženje koje nije uverljivo. Prema tome, smatram da je ovaj amandman bio sasvim pravedno, i pravično i pravilno postavljen, definisan i trebalo je ovaj stav brisati. Međutim, dame i gospodo, koristim priliku kada je u pitanju ova proizvodnja i kada je u pitanju poljoprivreda da postavim jedno pitanje ministrima koji su prisutni u ovoj sali, da li mogu da utiču na Javni servis, tj. TV da se više na TV prikaže stanje u poljoprivredi, da se prikažu domaćinstva, gazdinstva, da se prikaže kako ide prolećna setva. Mi ujutru kada uključite TV u šest časova i kada otvorite i pivsku flašu, videćete neke dame tame koje samo pričaju priču na TV Republike Srbije, a to je TV građana Srbije koji plaćaju tu TV. Možete videti samo vremensku prognozu. Ta vremenska prognoza dođe glave građanima Srbije. Molim vas, za pola sata vi imate sedam do osam informacija samo vremenska prognoza. Verujem danas, ako to učinite od šest časova ujutru do 24 časa da će to biti 50 puta samo vremenska prognoza, a o poljoprivredi, o zapošljavanjima, o otpuštanjima, o stečajima, o cenama poljoprivrednih proizvoda, o cenama nafte, o cenama repromaterijala, o cenama traktora, kombajna, priključnih mašina nema ništa. Nema nijedne reči. Vas bih, gospodine Milosavljeviću, kao ministra zamolio da skrenete pažnju i da vi ministru za poljoprivredu prenesete da se više angažuje i da ode kod gospodina Tijanića i da ga zamoli da vremensku prognozu možemo slušati dva-tri puta dnevno, ali je za građane Srbije i ovo te kako važno. Onaj kada ustane i hoće da ide na njivu ujutru, on vidi da li je oblačno ili nije, da li mu je da ide traktorom u njivu ili ne, i onom čobaninu na Zlatiboru, Zlataru i Pešteru da li da ponese kabanicu ili ne. Ali, brate, dajte više o položaju siromašnih radnika, nezapošljavanju i dajte što je više moguće informacija prvenstveno o setvi. To ćete čuti od slučaja do slučaja, možda mesečno jednom ili dva puta.
Vreme vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Hvala. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić, Milica Vojić Marković i Donka Banović. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Ovaj član 19. je primer da ceo Predlog zakona vrvi od nepreciznosti, nedorečenosti, nepostojanja rokova, nepostojanja javnosti u radu. Tako da mi za ovaj član predlažemo da se doda novi stav 4. Inače, ovaj član govori o uslovima za obavljanje poslova kontrole. Pročitaću stav 3. da bi građani znali o čemu se radi u našem amandmanu. Stav 3. glasi da je ovlašćena kontrolna organizacija dužna da preduzme potrebne mere kako bi osigurala poverljivost informacija koje se dobijaju tokom sprovođenja kontrole i sertifikacije. Dakle, govori se o poverljivosti i tajnosti podataka. Mi predlažemo da ovo bude malo preciznije, pa predlažemo novi stav: Poverljive informacije iz stava 3. ovog člana su informacije koje se smatraju poslovnom tajnom u skladu sa zakonom kojim se uređuje rad privrednih subjekata, osim onih informacija koje ukazuju na kršenje ovog ili drugog propisa. Mi ovim amandmanom jasno preciziramo šta se smatra tajnom, da je to poslovna tajna, kako je definisana nekim drugim zakonima, kao i da ukoliko u toku kontrole ili sertifikacije se naiđe na kršenje ovog zakona ili drugih propisa koji su važni za ovu oblast, da to ne sme ostati niti poslovna tajna, niti neka druga.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine ministre, u članu 20. u stavu 2. izbrisala sam reč "određene". Dakle, u Predlogu zakona vi kažete i koristite termin "određene nepravilnosti", zapravo koristite širok pojam da ne kažete ništa precizno, da budem jasnija. Zapravo "određene nepravilnosti" je potpuno neprecizan termin i ostavlja mogućnost različitog tumačenja, primene i eventualne zloupotrebe izvora korupcije i stoga se nisam preterano upuštala u to da vam pojašnjavam koje su to nepravilnosti, zato što mislim da je bilo suvislo ili da kažete koje su to nepravilnosti, pa da kažete koje su, ili da jednostavno ovo "određene" izbrišete, zato što ovako kako stoji, potpuno je prostor za korupciju. Inače, kolegi Jojiću samo da kažem da je pogrešio, rekao je da smo imali danas prilike da vidimo ministre, nismo kolega Jojiću, videli smo samo jednog ministra, sedeo je i ćutao ceo dan, a videli smo i nekog ko se ponašao kao ministar i hteo je da bude ministar, ali nije ministar. Samo je jedan bio.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Podneo sam amandman na stav 3, ali moram prvo zarad javnosti da pročitam šta u stavu 1. kažete – da se kontrola u organskoj proizvodnji vrši na način kojom se obezbeđuje objektivnost, nepristrasnost, odsustvo sukoba interesa, efikasnost, profesionalnost, doslednost, kvalitet itd. Međutim, nije precizirano ko će da se time bavi direktno. Zato mi predlažemo amandmanom da se u stavu 3. dodaju reči koje će ministru da bliže propišu način vršenja kontrole i to na način da će da se bavi metodama za obezbeđivanje objektivnosti, nepristrasnosti, efikasnosti, profesionalnosti, doslednosti i kvaliteta, i za sprečavanje i razrešavanje sukoba interesa. Drago mi je da sa ovaj pojam sukob interesa spominje u ovom zakonu. Mi predlažemo da se ministar time bavi jer on bliže propisuje način vršenja kontrole u celoj organskoj proizvodnji. Vrlo je neprecizno i to je onako čisto demagoški rečeno – da, to je tako, protiv ovoga bi trebalo da se borimo, za ovo bi trebalo da se borimo, ali ne piše ko to radi. Amandman DSS je u tom pravcu, jer nema navođenja načina za sprečavanje i razrešavanje sukoba interesa, a o efikasnosti, profesionalnosti itd. to dajemo ministru da on procenjuje i ocenjuje kako to treba da se radi u organskoj proizvodnji.
Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Mi dodajemo novi stav u kojem kažemo: "Aktom iz člana 23. stava 4. ovog zakona ministar propisuje obrazac i bliži sadržaj izveštaja". Naime, reč je o godišnjem izveštaju o organskoj proizvodnji. U Predlogu zakona je propisana dužnost ovlašćenih kontrolnih organizacija da Ministarstvu podnosi izveštaj o organskoj proizvodnji, kao i to šta treba izveštaj da sadrži, odnosno podatke iz evidencije koji su precizirani članom 23. ovog zakona. Međutim, nije precizirano koje će od podataka iz evidencije kontrolne organizacije dostavljati, niti u kojoj će formi to činiti. Taj propust mi otklanjamo ovim amandmanom, gde kažemo da baš ministar propisuje i obrazac i bliži sadržaj godišnjeg izveštaja o kojem je reč.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li se neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Ispred poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 40. Predloga zakona o organskoj proizvodnji kojim sam tražila da se u stavu 3. reč "sedam" zameni rečju "pet". Član 40. odnosi se na kaznene odredbe za privredni prestup i njime je predviđeno da se pored novčanih kazni za prestupe predviđene ovim članom može izreći i zaštitna mera zabrane pravnom licu da se bavi određenom privrednom delatnošću, odnosno zaštitna mera zabrane odgovornom licu da vrši određene dužnosti u trajanju od šest meseci do sedam godina. SRS u većini slučajeva podržava rigorozne kaznene odredbe koje doprinose kvalitetnoj primeni zakona i boljem stanju na terenu, međutim, smatramo da će i period od pet godina, koliko smo predložili amandmanom, dovoljno upozoravajuće delovati na pravna lica, tj. kontrolne organizacije. Kako smo naveli u obrazloženju, smatramo da nije neophodno da toliko dugo bude prekinuto bavljenje određenom delatnošću da bi kazna bila delotvorna. Smatramo da je mnogo značajnije da se sve odredbe zakona, ovoga i svih ostalih, poštuju i primenjuju ravnopravno, da se eliminišu primeri da za nekoga odredbe zakona važe, a za drugoga ne, nego da kazne budu drakonske. Dame i gospodo, onog dana kada Vlada bude predlagala Skupštini zakone koji nisu prepisani ili doneti po direktivi Evropske unije, već zakone koji menjaju nabolje stanje na terenu, ovakve rigorozne kaznene odredbe neće biti neophodne.
Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 41. Predloga zakona o organskoj proizvodnji. Član 41. ovoga predloga zakona odnosi se na kaznene odredbe. Naime, zakonodavac je predvideo kazne za stavljanje u promet organskog proizvoda koji nije obeležen u skladu sa ovim zakonom, kao i za obeležavanje konvencionalnog proizvoda suprotno ovom zakonu, za stavljanje u promet organskog proizvoda, a da se ne poseduje važeći sertifikat izdat od strane ovlašćene kontrolne organizacije. Takođe, za stavljanje u promet organskog proizvoda iz uvoza za koji nije dobijena potvrda iz člana 22. stav 2. ovog zakona, član 31. stav 2, tj. bez potvrde ovlašćene kontrolne organizacije da je izvršila kontrolu dokumentacije i sertifikata izdatog od nadležnog organa zemlje porekla. Pored novčane kazne koja je predviđena u stavu 1, predviđeno je u stavu 3. da se može izreći zaštitna mera zabrane pravnom licu da se bavi određenom privrednom delatnošću, odnosno zaštitna mera zabrane odgovornom licu da vrši određene dužnosti u trajanju od šest meseci do sedam godina. Amandmanom SRS predloženo je da se ublaži zakonom predviđena kaznena mera tako što će se gornja granica trajanja mere sa sedam godina smanjiti na pet godina. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. U obrazloženju za odbijanje navedeno je da je stavljen širok raspon u vremenu u okviru koga se može izreći zaštitna mera, u zavisnosti od težine učinjenog privrednog prestupa i drugih okolnosti. Stav je SRS da je sedam godina i suviše dug period i da je trebalo prihvatiti amandmane SRS kojima smo kao najduži rok predviđene zaštitne mere predložili rok od pet godina.
Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, opravdanje za donošenje ovog zakona, kao i svih ovih zakona koje Skupština Srbije štancuje u poslednjih šest meseci, jeste isključivo zbog ekonomskih razloga. Ako uzmemo u obzir visoku kaznenu politiku koja se odnosi na ovaj zakon, a to su nenormalno velike finansijske kazne koje treba da snosi u ovom slučaju kontrolor, to što se odnosi u članu 42, a nepoštovanje posebnih zakonskih odredbi koje su već na snazi, kao što je Zakon o prekršaju, jasno se stavlja do znanja da ovo ministarstvo želi da napuni budžet Republike na najbolji mogući način. Ono što je evidentno u obrazloženju ovog predloga zakona jeste i činjenica koja je navedena, da je za sprovođenje ovog zakona potrebno obezbediti finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije. Pošto niko ne zna kako će izgledati budžet Republike Srbije u 2011. godini, u ovom obrazloženju imamo čak i to da je potrebno u 2011. godini obezbediti sredstva za rad stručnog saveta za organsku proizvodnju, kao i da troškovi tog rada predstavljaju ne velika finansijska sredstva. Ono što je takođe navedeno u ovom obrazloženju jeste razlog da će u 2011. godini u budžetu već postojati alineja koja se odnosi na subvencije za razvoj organske proizvodnje. Dakle, nije suština ovog zakona sam zakon, da bi bio bolji standard građana, nego da bi se napunio budžet. Vlada se setila onog čuvenog vica – ako se nađe u pustinji da će da poskupi pesak. Znači, sprovođenje ovog zakona isključivo ima za cilj punjenje budžeta, da bi se opet organizovao stručni savet za organsku proizvodnju koja možda nešto može da pomogne. Cilj ovog zakona nisu ove kazne, nego poštovanje Zakona o prekršajima, kojima je jasno propisana visina novčane kazne koja treba da se odnosi na pravno lice. Vi ste prekršili taj zakon ovim…
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 62 minuta.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, svaki terzija svojim aršinom meri. Ako krenemo od ove pretpostavke da mi zakone donosimo zbog toga da bi građane kažnjavali, onda neki ljudi moraju da se dogovore, pogotovo neke kolege poslanici, sa svojom poslaničkom grupom i da konačno usaglase stavove – da li mi zakone donosimo zato da bi kažnjavali građane, da li zakone donosimo zbog toga što to od nas traži Evropska unija, da li zakone donosimo da bismo zadovoljili broj? Jer, stalno čujemo različito obrazloženje koje počinje sa istim uvodom – jedino iz ovog ili onog razloga donose zakone. Opet ću ponoviti. Mi zakone ne donosimo da bismo zadovoljili formu, a ako neko prilikom donošenja zakona apriori akcenat u kritici tog zakona stavi na kaznenu politiku, to znači da on apriori polazi od sebe, kao čoveka koji ne poštuje zakon, a samim tim i državu Srbiju. Mi polazimo od pretpostavke da će ljudi i građani ove zemlje poštovati zakon i da kaznene odredbe nećemo morati da primenjujemo. Ali, naravno, nijedno društvo nije savršeno, pa tako ni naše. Kaznene odredbe moraju da postoje kao preventiva i kao odvraćanje pojedinaca od postupaka koji vode kršenju zakona. Ali se zakon ne donosi da bi se punio budžet i da bi se propisivale zakonske sankcije. Zakon se donosi da bi pozitivne efekte zakona primenili i da bi građani imali pozitivne efekte tog zakona u svom životu. Sankcija služi samo da odvrati onoga ko želi da krši zakon, tako da niko ne treba da plaši građane, a još manje da svoje projektovane želje i postupanje prebacuje na čitav narod i građane ove zemlje. Ova vlada ne predlaže zakone koji kažnjavaju građane, ovaj parlament ne usvaja zakone koji sankcionišu građane. Ovaj parlament donosi zakone koji popravljaju kvalitet života i unapređuju društvo, a samo pojedinci koji žele da ga krše i pojedinci koji pozivaju na kršenje zakona moraju očekivati zakonsku sankciju.
Iskorišćeno dva minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milan Avramović je registrovan u elektronskom sistemu. Vaše vreme poslaničke grupe je iskorišćeno, nemate pravo na repliku. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS podneo je više amandmana na članove Predloga zakona o organskog proizvodnji koji se odnose na kaznene odredbe. Mi smo ovim amandmanima iskazali nameru da se smanje kazne koje je predvideo zakonodavac. Jedan od tih amandmana je i ovaj na član 44, kojim smo predložili da se predviđeni iznos kazne za preduzetnike koji učine prekršaje koji su navedeni u članu 41. i o kojima su moje kolege već govorile, pa neću ponavljati, dakle, da se predviđeni iznos kazne od 100.00 dinara do 500.000 dinara smanji na iznos od 50.000 do 200.000 dinara. Poznata nam je težina privrednih prestupa navedenih u članu 41. i naravno da smo za apsolutno poštovanje zakona i da prekršioci moraju da snose posledice učinjenih dela. Svi dobro znamo za razlike u procesima organske i konvencionalne proizvodnje. S obzirom da je organska proizvodnja poseban sistem proizvodnje, ta posebnost košta. U obrazloženju za donošenje ovog zakona navedeno je da se danas kvalitet hrane meri njenim uticajem na zdravlje, a konzumacija organski proizvedene hrane višim nivoom standarda življenja. Međutim, ovi amandmani poslaničkog kluba SRS nastali su kao rezultat sagledavanja teške trenutne ekonomske situacije i naš je stav da su predviđene kazne previsoke. Poljoprivredni proizvođači u Srbiji godinama unazad žive veoma loše. Ne govorim to slučajno, govorim jer živim u sredini na jugu Srbije, gde se veliki deo stanovništva bavi poljoprivrednom proizvodnjom i skoro da nema onih koji se mogu pohvaliti da su zadovoljni rezultatima svog rada. Svi govore da ulažu previše rada i ostalih sredstava, a da im se već godinama ne vraća ni ono što su uložili. Isto to čujemo od kolega iz severnih krajeva Srbije i Šumadije.
Dva minuta, zahvaljujem. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić, pa narodni poslanik Srđan Milivojević.
I član 45. je iz ovog poglavlja kaznenih odredbi, a kaznene odredbe svakog zakonskog rešenja su uvek prilično diskutabilne, ako se pri tom povuče neka paralela između onoga što zaista počinjen prekršaj može da prouzrokuje i onoga o čemu su već kolege govorile, a to je imajući u vidu jednu realnu situaciju u kojoj se nalaze svi oni koje bi trebalo da obuhvati jedno ovakvo zakonsko rešenje. Ovde je amandmanom predviđeno smanjivanje novčane kazne sa ovih predviđenih od 70.000 do 400.000 dinara praktično za upola, a tiče se prekršaja preduzetnika koji čini iz radnje koja je ovde predviđena, odnosno obuhvaćena članom 43. stav 1. Predloga zakona, odnosno ukoliko organsku proizvodnju ne obavlja u skladu sa propisanim metodama organske proizvodnje. Inače, te metode organske proizvodnje, kako je ovde predviđeno zakonom, bliže propisuje ministar. Primera radi, kada je reč o metodama organske biljne proizvodnje, tu je, između ostalog, obuhvaćen i plodored ili kada je reč o metodama organske stočarske proizvodnje postupanje sa životinjama koje su nabavljene sa drugih farmi itd. Smatramo apsolutno, s obzirom na značaj koji bi trebalo da ima ova oblast organske proizvodnje, da se zaista ove kazne neprimerene i da bi shodno tome na drugi način trebalo povesti računa o tome kako će se ovaj zakon sprovesti, a ne samo ovakvom kaznenom politikom koju je predlagač predvideo ovim zakonom.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, napraviću samo jednu blagu komparaciju sa Zakonom o bezbednosti saobraćaja. Kada smo tamo propisali određene novčane kazne i sankcije za one koji ne poštuju taj zakon, svi su kazali – to je loše. Onda je došlo do primene tog zakona u praksi i do smanjenja saobraćajnih nesreća za 40%. Citiraću sada sebe iz zapisnika sa te sednice. Tada sam kazao – moć zakona utvrđena je Ustavom, moć zakona ograničena je slobodama i pravima građana. Nesrećna je ona država koja je nemoćna da ostvaruje zakon, a još je veća nesreća kada to država mora da trpi. Najveća je nesreća kada država to odobrava. Država koja ne ostvaruje zakon nije pravna država. Novčane kazne služe isključivo da odvrate počinioce prekršaja da taj prekršaj učine. Ko to ne shvata ne razume procese parlamentarno-procesnog prava. Zakoni koji se ne ostvaruju u životu su mrtvi zakoni. Zakon koji u ostvarivanju obezbeđuje promene i napredak stvara blagotvorni učinak. Zakonske kazne koje je predvideo zakonodavac u ovom zakonu služe isključivo da one pojedince koji žele da ugroze jednu vrlo značajnu privrednu granu, koja predstavlja budućnost u Srbiji, služe da pojedince odvrate od tog činjenja, a ne da bi kažnjavali poljoprivredne proizvođače.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Željko Brestovački. Da li neko želi reč? (Ne.) Taj amandman su, inače, Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OBAVLjANjU SAVETODAVNIH I STRUČNIH POSLOVA U OBLASTI POLjOPRIVREDE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Goran Mihajlović, Milorad Krstin, Zoran Nikolić, Miroslav Petković, Radiša Ilić, Dobrislav Prelić, Srboljub Živanović, Nikola Savić, Milorad Krstin, Milutin Jeličić i Siniša Stamenković. Primili ste izveštaj Odbora za poljoprivredu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o obavljanju savetodavnih i stručnih poslova iz oblasti poljoprivrede. Ne vidim razlog zašto ovaj amandman niste prihvatili, jer član 4. kaže šta su sve savetodavni poslovi u poljoprivredi. Imate ovde dvanaest tačaka. Nažalost, u toj 12) tački stoji – pružanje savetodavne pomoći u drugim oblastima za koje poljoprivredni proizvođači iskažu interes. S obzirom da se termin "poljoprivredni proizvođači" više ne upotrebljava u sadašnjim zakonima, već se koristi termin "registrovana poljoprivredna gazdinstva", smatram da je ovo ponuđeno rešenje pravilnije i celishodnije. Onda sam normalno zbog toga dodao da se u članu 4. stav 1. posle tačke 12) dodaje nova tačka 13. Znači, pored ovih 12 tačaka koje ste naveli, a nigde nema ovo što ću sad pročitati, smatrao sam da bi trebalo da prihvatite. Amandman glasi ovako: 13) pružanje savetodavnepomoći nosiocima registrovanog poljoprivrednog gazdinstva u tumačenju zakona i uredbi iz oblasti poljoprivrede. Zašto ovo kažem? Zato što vi dobro znate da su poljoprivredni proizvođači, kako ih vi zovete, a sada registrovana poljoprivredna gazdinstva, u starosnoj dobi od 60-65 godina i to negde 70%. Mislite da oni mogu da dođu do informacija oko novih zakona i novih uredbi preko kompjutera? Nema šanse. Imate savetodavnu službu, ali mora u toj savetodavnoj službi stajati jedna tačka, dopuna na ovih 12 tačaka, gde skoro bukvalno citirano niste ubacili ono što treba, a to je – pružanje savetodavne pomoći nosiocima registrovanog poljoprivrednog gazdinstva u tumačenju zakona i uredbi iz oblasti poljoprivrede. Da znaju šta sve treba i kad treba da podnesu one fiskalne račune za subvencije oko dizela, oko đubriva, oko semena itd.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić, a Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o obavljanju savetodavnih stručnih poslova u oblasti poljoprivrede, s predlogom da se u članu 9. stav 1. reči "jednu godinu" zameni rečima "tri godine". Ono što je bila zamisao predlagača da se unapredi poljoprivredna proizvodnja u Srbiji je da se imenuje poljoprivredni savetodavac. Da napomenem da taj savetodavac, pored posedovanja licence i upisa u registar poljoprivrednih savetodavaca, mora biti zaposlen u privrednom društvu ili kod preduzetnika. Međutim, predlagač u članu 9. predviđa da je za vršenje savetodavnih poslova dovoljna jedna godina radnog iskustva, što je ipak malo za tako odgovornu dužnost koja će biti od bitnog značaja za one poljoprivrednike kojima je potreban savet, bilo da se radi o pokretanju povrtarske proizvodnje, voćarske proizvodnje ili podizanju farme itd, svaka greška i loša procena savetodavca može poljoprivrednika lako da otera u bankrot, što mislim da nikom nije u interesu. Po mišljenju Ministarstva, jedna godina je dovoljna fizičkim licima koja imaju stečeno visoko obrazovanje i koja su radila na poslovima u poljoprivredi da mogu pružiti poljoprivrednim proizvođačima savete od značaja za život i rad na selu i bavljenje poljoprivredom. Međutim, taj period je izuzetno kratak, i smatram da su tri godine sasvim optimalan rok za koje bi lice moglo i stručno i sa dosta iskustva da stekne neke pojmove o onome što se dešava u poljoprivredi i da bi moglo da obavlja tu savetodavnu ulogu.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je svaki savet uvek dobrodošao, da struka uvek treba da se pita. Našoj poljoprivredi su konkretni dobronamerni saveti uvek potrebni. Svakako da i našoj poljoprivredi nisu potrebni nalogodavci, pre svega nisu potrebni nalogodavci jer imamo loša iskustva iz svih ostalih privatizacija koje ste radili po nalogu, pa ste tako i preko ovih sistemskih zakona na sistematski način pokušali da urušite i našu poljoprivredu. Nama nisu potrebni nalogodavci iz Amerike, jer očigledno da njihov lobi jača na teritoriji cele Evrope, da žele da uđu na sva tržišta, pre svega sa modifikovanim organizmima. To nije dobronamerno i to nije dobro. Amerika nikome ne misli dobro, veštačka nacija ne može nikome da misli dobro, EU, jedna satanistička tvorevina, ne može nikome da misli dobro, a ponajmanje misle dobro Srbiji. Srbija ima neverovatno velike kapacitete kada je poljoprivreda u pitanju. Naši resursi su takvi da mogu da obezbede jako puno priliva, pre svega Srbiji i našoj poljoprivredi. Sigurni smo da našoj poljoprivredi treba jedan domaćinski odnos, treba nam domaćin, ali smo isto tako sigurni da ova Vlada to nije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 18. amandman podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman da se u članu 18. stav 1. tačka 5) reč "opravdano" briše. Predlog zakona propisuje da se licenca oduzima privremeno na šest meseci, ako korisnici usluge dostave najmanje tri protivtužbe, prijave na rad poljoprivrednih savetodavaca u jednoj kalendarskoj godini. Moram iskreno da kažem, nisam poljoprivredni stručnjak, ali sam poljoprivredni proizvođač. Od svog detinjstva, da kažem od kolevke sam na poljoprivredi, gde verovatno nisam odlazio u obdanište da se igram sa plišanim medom, već su me verovatno roditelji ostavljali na njivi, na kraj, mi u selu to kažemo na ovratinama, da se igram sa busicama. Ta moja ljubav je i do današnjeg dana, sa svojih preko 50 godina. Dame i gospodo, selo vapi za poljoprivrednim savetodavcima, za stručnjacima, za ljudima koji će objasniti mladim ljudima koji su ostali na selu kako i na koji način je potrebno primenjivati tu agrotehniku, kako je potrebno primenjivati te inpute na poljoprivredi, jer sam u prethodnom govoru rekao da se danas pojavljuje 800 preparata, kad kažem preparata mislim na herbicide, insekticide i ostalo, ali samo je 300 registrovano. Šta je sa onih 500? Zbog toga je potrebno da se ti savetodavci pojavljuju. Takođe je potrebno objaviti i reći koje sorte je potrebno sejati na površinama, one koje donose najveće prihode. Ovde sam čuo različite priče mnogih koji su govorili o poljoprivredi, verovatno poljoprivredu vide samo na slikama ili kada prolaze svojim autom pa vide da li su te površine zasejane ili ne. Treba govoriti, treba dati reč onima koji znaju, koji umeju, koji proizvode, koji pomažu, koji vole Srbiju, to je u stvari seljak.
Na naziv Glave 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o obavljanju savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede. Mojim amandmanom sam tražio da se promeni naslov iznad člana 22. tako da se reči "poljoprivredni proizvođač" zamene rečima "nosilac registrovanog poljoprivrednog gazdinstva". Ovo sam tražio iz razloga što se reči "poljoprivredni proizvođač" danas sve manje koriste ili se gotovo i ne koriste u zakonima. Pogledajte sve prateće zakone koji prate ovu oblast, svuda se koristi termin – poljoprivredno gazdinstvo. Zato smatram da je ovo rešenje koje sam dao amandmanom bolje, ali vi niste prihvatili ovaj amandman. Interesantno je da u obrazloženju zbog čega niste prihvatili amandman kažete da je nosilac registrovanog poljoprivrednog gazdinstva uži pojam od pojma poljoprivredni proizvođač. Nisam stručnjak ni pravni, ni za lingvistiku, možda ste i u pravu, možda je to tako, ali zbog čega onda seljacima namećete da moraju da registruju poljoprivredna gazdinstva, kada u suštini vrlo često od toga imaju slabe koristi, a puno puta imaju i štete.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za poljoprivredu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Na Predlog zakona o obavljanju savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede podneo sam amandman na član 23. stav 1. kojim se reguliše pitanje licenciranja savetodavaca u poljoprivredi, a koji bi trebalo da glasi: "Poslove iz člana 22. stav 1. ovog zakona mogu da obavljaju poljoprivredni fakulteti, odnosno ovlašćene organizacije koje su registrovane u registru privrednih subjekata za istraživanje i eksperimentalni razvoj u biotehničkim naukama i u registru naučnoistraživačkih organizacija koje imaju stručnjake iz svih oblasti poljoprivrede, sa iskustvom u vršenju savetodavnih poslova u poljoprivredi, a najmanje pet godina iskustva u obavljanju poslova edukacije u oblasti poljoprivrede, kao i odgovarajuće prostorije, odnosno objekte, računarsku i softversku opremu". Pošao sam od toga da odgovorna mesta poljoprivrednih savetodavaca treba da se verifikuju licencom stručnijeg obrazovnog profila, meritornog da da službenu ocenu o ispunjavanju uslova za licencu koju propisuje ministar. Poljoprivredni fakulteti i odgovarajuće naučne institucije osposobljene su i ovlašćene za izdavanje sertifikata o stručnosti nosilaca licenci. Mišljenja sam bio da licence kolegama koji će raditi na poslovima savetodavaca ne treba da izdaje samo ministarstvo, već višereferentna naučna institucija. No, i ovo rešenje koje je ponuđeno je dobro. Želeo bih na kraju da dodam, u svojstvu ovlašćenog predstavnika Odbora za poljoprivredu, da sve amandmane koje smo razmatrali u okviru ovog seta zakona nisu sačinjavale naše stručne saradnice, tako da primedbe koje su stavljene na određeni redosled i određenu pripremu ovih amandmana ne stoje, jer su amandmani isključivo pravo i odgovornost svih narodnih poslanika.
Da li još neko želi reč? Ako ne, ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo završili pretres, pitam da li želi reč predstavnik predlagača na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Ovim završavamo prepodnevni rad i rad nastavljamo za jedan čas, u 15.45 časova, raspravom, odnosno pretresom u pojedinostima po 15. tački dnevnog reda – amandmanima na Predlog zakona o izmenama Zakona o opštem upravnom postupku. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.50]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O OPŠTEM UPRAVNOM POSTUPKU (pojedinosti) Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je povodom pretresa u pojedinostima Predloga zakona pod tačkama 15, 16, 17. i 19. dnevnog reda predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, Nebojše Bradića, ministra kulture i Svetozara Čiplića, ministra za manjinska i ljudska prava, prisustvuju i: Vladana Jović, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Gradimir Nenadović, direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Darko Radojičić i Ranka Vujović, pomoćnici direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Dušica Živković i Nataša Vučković Lesandrić, pomoćnici ministra kulture, Slavica Petrović Maksić, rukovodilac Grupe za normativne poslove u Sektoru za državnu upravu Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Boris Aleksić, Dejan Mirović, Jorgovanka Tabaković, Veroljub Arsić, Mićo Rogović, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
To je onaj amandman, kada se već vrše izmene Zakona o opštem upravnom postupku i ukoliko su se u ovoj sali pre osam godina gotovo svi poslanici opredelili za jednu inicijativu kako sačuvati naš jezik, eto cilj ovog amandmana jeste, da podsetimo i poslanike i javnost, da je umesto reči "rukovodilac" primerenija reč "starešina organa uprave", a ne "rukovodilac organa uprave". Da sada ne pričam kako to izgleda kada u novokomponovanom kvazisrpskom jeziku i funkcije počnu da se izražavaju u rodovima, pa u ženskom rodu – predsednik-predsednica, tako da postoje neka gramatička, pravopisna i druga pravila koja ipak zahtevaju neko poštovanje. To je ta naša intervencija. Mi ne sporimo obrazloženje koje je dato povodom ovog amandmana, gde Vlada izražava negativno mišljenje. S pravom se poziva na veliki broj zakona gde je ušla reč "rukovodilac organa" i to može donekle i da se shvati. U vrlo značajnim propisima je to prošlo – Zakon o državnoj upravi, pa da sada ne ređam sve redom koji su u međuvremenu doneti. Mislim da je vreme da se malo trgnemo, da malo čuvamo tu našu neku samobitnost. U raspravi u načelu naši predstavnici su dokazali, ako mogu da kažem, i te istorijske korene i uopšte genezu tih pojmova. Naravno, pozvali smo se i na Lazu Kostića i Slobodana Jovanovića, naše istaknute naučnike koji su ovu oblast razmatrali. I ovo što sada pričam povodom ovog amandmana uslovno shvatite kao još jednu u nizu inicijativa da se sačuva ono što su naši koreni. Jer ipak "starešina organa uprave" je odavno bilo kod nas. Kasnije je to menjano u vreme samoupravljanja i u vreme onih jezičkih varijacija na temu "bratstvo-jedinstvo" itd. Koristim priliku ujedno i da kažem da je nama stvarno potreban jedan moderan Zakon o opštem upravnom postupku. Potreban nam je jedan zakon koji će naravno biti zasnovan na načelima na kojima je i Ustav RS, koji treba da omogući efikasan rad organa državne uprave kada rešavaju o pravima, interesima i onome što je zakonom propisano. Kada posao rade nadležni državni organi naravno da treba uzeti u obzir i ovo moderno doba i potrebu da se taj postupak ubrza, da bude efikasniji, da bude ispravniji itd. Verovatno u nekom sledećem periodu je potrebno doneti jedan novi zakon o opštem upravnom postupku, a ovo što se sada radi ovim izmenama i dopunama jeste stvarno usaglašavanje sa nastalim promenama. Nema više SRJ, nema jugoslovenskog državljanstva, nema saveznih organa, saveznih zakona i gotovo da sam sve promene i pobrojao. Otprilike radi se na terminološkom usaglašavanju i usklađivanju. Međutim, ima potrebe da se neki instituti, po pravu nadzora itd, vanredna pravna sredstva, ima puno elemenata gde treba da se suštinski promeni ovaj naš zakon. Nije to nešto epohalno, ali suštinske promene, uzimajući pre svega ovo što život nameće svakodnevno, jer ipak moramo da pratimo ovaj brzi ritam, da građanin ne čeka na rešavanje njegovih prava i obaveza. Ima ijoš jedan deo koji je tu značajan, a to će verovatno predstavnici Vlade, i ako je u mogućnosti ovaj naš Republički sekretarijat za zakonodavstvo, ako su u mogućnosti da to sagledaju. Posle najezde agencija koje smo imali od 2005. godine, pa bez obzira kako ih je ko tumačio, da li samo kao regulatorna tela ili nešto drugo, moramo principijelno da rešimo problem – javna služba, upravna organizacija, organ uprave, inspekcijski nadzor, nadzor. Na principijelan način i da se to provuče kroz sve naše propise, jer ukoliko to ne budemo uradili, onda ćemo imati stvarno veliki broj kapilarnih, paradržavnih organa koji se pitaju za sve i za svašta, a država nema nikakvog uvida. Država je jedino odgovorna. Kada kažem država, pre svega mislim na vlast. Ono što kažemo lokalna vlast, to nije država, to je lokalna samouprava. Kada kažemo vlast, mislimo pre svega na Vladu i na organe državne uprave. Organi državne uprave su ministarstva. Zna se, ako su u pitanju stručni poslovi, može upravna organizacija. Kod javnih službi već imamo svojevrsnu zbrku. Mislim da ovu današnju raspravu treba i u tom smislu protumačiti kao ne samo upozorenje ili poziv, nego nasušna potreba da uozbiljimo ono što se zove državna vlast. Uozbiljimo u smislu normativnog uređenja, kako sa gledišta nadležnosti, tako i sa gledišta, evo, sada se nalazimo na ovom terenu gde je postupak. Ovaj Zakon o opštem upravnom postupku gotovo da primenjuju svi. Kažem, gotovo primenjuju svi. Ne primenjuje se nešto u sudovima, donekle u tužilaštvima, ali se već njihova uprava zasniva na ovome, a da ne pričamo o lokalnoj samoupravi, ministarstvima, upravnim organizacijama, javnim službama, donekle javnim preduzećima. Uostalom, na tim načelima rade i svi drugi. Zato je potreban vrlo precizan, jasan propis kojim će da bude sve rešeno na unapred poznat način, sa garancijama poštovanja postupka. Ma koliko postupak bio forma, on treba da bude velika garancija da bi se u pravilnom postupku razmatralo o pravima i interesima građana.
Iskorišćeno je pet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Veroljub Arsić i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 20. dodaju novi članovi 20a, 20b i 20v zajedno su podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Veroljub Arsić i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, Odbora za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 22, koji je Vlada prihvatila. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Veroljub Arsić i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo završili pretres, pitam - da li predstavnik predlagača želi završnu reč, na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SLUŽBENOJ UPOTREBI JEZIKA I PISAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Milorad Buha, Zlata Đerić, Milorad Krstin, Jovan Palalić, Željko Tomić, Olena Papuga, Čedomir Jovanović, Judita Popović, Kenan Hajdarević, Nataša Mićić, Vesna Pešić, Oto Kišmarton, Saša Maksimović, Jelena Budimirović, Milica Vojić-Marković, Milica Radović, Dragan Živkov, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Filip Stojanović, Stefan Zankov, Dragan Čolić, Predrag Mijatović, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, zatim Vlada Republike Srbije i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zlata Đerić i Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa DSS podnela je amandman u okviru koga želimo da jasno i precizno definišemo ko je to ko može da određuje tradicionalne nazive naseljenih mesta i mi smo smatrali da je to važno da uradi Vlada Republike Srbije na predlog Republičkog saveta za nacionalne manjine. Naime, mi smo se, naravno, i kada je bio zakon o nacionalnim manjinama protivili rešenju koje je bilo tu definisano, smatrali smo da upravo rešenje kojim se isključivo prepušta nacionalnim savetima da jedno ovako osetljivo pitanje definišu nije dobro i da može da proizvede niz i konfliktnih situacija i nesporazuma, i možemo reći slobodno različitih i etničkih i političkih tenzija u pojedinim sredinama. Način na koji to pitanje može da se reši, tako što bi to radili samo isključivo nacionalni saveti, može da dovede do ozbiljnih zloupotreba i može čak u paradoksalnim situacijama, kada se čitav ovaj koncept izvede do kraja, da se na području jedne opštine da naziv naseljenom mestu u kome i ne žive nacionalne manjine. Zato je bitno da Vlada Republike Srbije vodi jedinstvenu politiku i vodi računa o osetljivosti svih ovih pitanja i, naravno, da definiše ona upravo ovu materiju. U okviru načelne rasprave u okviru ovog seta zakona o kojima danas raspravljamo mi smo se doticali nekoliko pitanja, a naravno, ovde želim da ih ponovim, s obzirom da je danas prisutan gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, u tom delu rasprave. Kada se raspravljalo o ovim pitanjima bio je samo gospodin Bradić i nije mogao da da odgovore na neka pitanja koje se tiču upravo ovog seta zakona. Poći ćemo od prvog pitanja koje se odnosi uopšte na usaglašavanje propisa u Republici Srbiji sa Ustavom Republike Srbije. Mi smo doneli Ustav Republike Srbije, građani na referendumu, Narodna skupština krajem 2006. godine. Doneli smo Zakon za sprovođenje Ustava, definisali rokove u okviru kojih moraju da se svi pozitivno pravni propisi Republike Srbije usaglase sa Ustavom. Mi, evo, danas činimo upravo jedan takav slučaj, premašujući rok koji je bio određen za 31. decembar, danas usaglašavamo Zakon o opštem upravnom postupku sa Ustavom Republike Srbije. Tu se onda otvara niz pitanja koji se tiču ustavnosti i zakonitosti u Republici Srbiji i institucija koje primenjuju i Ustav i zakone koji su doneti na osnovu Ustava. Želim, naravno, da neka pitanja koja su se javnosti otvorila kao sporna ovde iznesem. Pitanje sprovođenja zakona je nešto što, sasvim sigurno, jeste stvar koja se tiče svih građana, svih institucija i na Ustavu zajamčena prava definisana zakonima su nešto što građani sa nestrpljenjem očekuju da se ona realizuju. U krajnjoj liniji, to je pitanje i političkih sloboda i opšte političkog sistema. Ali, mi se danas suočavamo sa pitanjima primene zakona i pitanjima opstrukcije primene zakona od strane različitih institucija ili pojedinaca. Onda u tu opstrukciju ili odsustvo primene zakona uključuju se razne institucije, kako bi se to na najbolji mogući način izbeglo. Navešću jedan primer koji je zaista karakterističan. Mi smo svi ovde u Narodnoj skupštini, prvenstveno vladajuća većina, 2008. godine doneli Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, gde su definisana pitanja sukoba interesa. Taj zakon je počeo da se primenjuje od 1. januara ove godine, sa rokom od 1. aprila, u okviru koga su sva lica koja su bila u obavezi, jer su se našla u sukobu interesa početkom primene zakona, da izađu iz tog sukoba interesa, povlačeći se sa funkcija, prvo, imajući pravo slobode da izaberu koje će se funkcije odreći, a nakon 1. aprila, videli smo nakon rešenja koja je Agencija dostavila, da se povuku sa tih funkcija. Šta se događa? Pojedinci koji su se zatekli u sukobu interesa, koji žele da zadrže funkcije kreću da uključuju sve moguće institucije u Srbiji kako bi te funkcije zadržali. Uključuje se Ministarstvo pravde koje daje jedno tumačenje, pa se uključuje Agencija koja tumači zakon, jer je jedina vlasna, pa se sada uključuje i Ustavni sud, sve da bi se izvrgao zakon i da bi pojedinci bili na pozicijama na kojima su se našli i definitivno ostali u sukobu interesa. Sada jedan zakon koji je trebalo da podstakne pravila u okviru političkog sistema, odsustvo gomilanja funkcija i u krajnjoj liniji spreči korupciju, nalazi se u situaciji da se različite institucije uključuju kako da odbrane one koji žele da zadrže više funkcija. Postavlja se pitanje – kako će se taj zakon primeniti? Druga stvar, vrlo bitna, većina tih funkcionera su gradonačelnici i predsednici opština. Po Zakonu o Agenciji za borbu protiv korupcije tim licima je formalno posle 1. aprila trebalo da prestaje funkcija koju su kasnije stekli. U krajnjoj liniji, po rešenju koje su dobili od Agencije, ta lica su trebalo ovih dana, ističe taj rok prekosutra, da se povuku sa nekih funkcija, ili će im, u krajnjoj liniji, prestati funkcija koju su kasnije stekli. Postavlja se pitanje – da li su ti ljudi i dalje posle ovih rokova na položaju gradonačelnika i predsednika opština? Ovo govorim s obzirom da je gospodin Milan Marković ministar za lokalnu samoupravu. Na koji način će funkcionisati sistem lokalne samouprave sa licima koja de fakto po zakonu više nisu predsednici opština ili gradonačelnici, a ne žele da primene zakon i da se povuku? Vrlo ozbiljno pitanje, jer se kroz institucije pokušava da se spreče efekti zakona koji treba da doprinese borbi protiv korupcije. S druge strane, imamo drugu vrstu problema. Odsustvo koordinacije prilikom tumačenje i primene zakona, koje će moći da proizvede nesagledive posledice, u ovom slučaju opet, po sistem lokalne samouprave. Uopšte ne ulazeći u odluku Ustavnog suda, ne želim da je komentarišem, niti bi trebalo. To je odluka Ustavnog suda, ali govorimo o mogućim posledicama u situaciji kada imamo proporcionalni izborni sistem i kada se ta odluka donosi sada kada se već uspostavio sistem lokalne samouprave. Kako će izgledati i kakve će biti posledice te odluke možemo samo da zamislimo. Dobio sam niz dopisa sa velikim brojem nedoumica iz raznih lokalnih samouprava koje postavljaju takvo pitanje. Ozbiljan je strah i ozbiljna nedoumica u velikom broju opština. Navešću samo jedan primer koji sam dobio juče. Pokušaću da ga prepričam. Dva odbornika su podnela ostavku pisanom izjavom. Skupština im je konstatovala prestanak mandata. Donosi se odluka Ustavnog suda. Dan posle opštinski odbor te stranke je izabrao nove odbornike. Nisu izabrani po redosledu sa liste. Verifikacija mandata novih odbornika biće odmah posle stupanja na snagu odluke Ustavnog suda. U vreme kada je doneta odluka i izabrani kandidati, odluka Ustavnog suda nije stupila na snagu, ali će stupiti na snagu kada budu bili verifikovani mandati. Postupak zamene odbornika počeo je dok odluka nije stupila na snagu, a završiće se kada odluka stupi na snagu. Još veći problem je slučaj sa velikim brojem svih stranaka: liste su pravljene po azbučnom redosledu. Možete zamisliti kakav će to haos da nastane kada odluka stupi na snagu. Naravno, videćemo kako će Ustavni sud doneti odluku, kako da sanira posledice. (Predsedavajuća: Narodni poslaničke, koliko god tema bila interesantna i ministar bio zadužen, molim vas da se setimo člana 103. i obaveze da se govori o onome što je na dnevnom redu. Nastavite.) Uz uvažavanje ovoga što ste rekli, želeo sam prosto da sagledamo celinu primene zakona, jer je gospodin ministar takođe zadužen za ceo sistem državne uprave i smatrao sam da je ovo prilika, njegovo prisustvo u Narodnoj skupštini, da se ova pitanja funkcionisanja i primene zakona razmatraju, jer će u krajnjoj liniji doći u pitanje primena i ovog zakona o kome danas razmatramo, gde smo izneli primedbe kroz amandman. U svakom slučaju, ovo su neka pitanja koja su se otvorila u javnosti povodom primene zakona. Posledica donošenja odluka od strane pojedinih institucija i sasvim sigurno vrlo je važno da se jedan ozbiljan sistem kao što je lokalna samouprava ne naruši.
Iskorišćeno je sedam minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine ministre, samo hoću da obrazložim svoj amandman. Pošto amandman koji sam uložila nije bio prihvaćen od strane Vlade, Vlada je dala svoj razlog zašto ga nije prihvatila. U međuvremenu je Odbor za upravu i pravosuđe dao isti takav amandman i taj amandman je prihvaćen od strane Odbora za upravu i pravosuđe. Naravno, bila sam na tom Odboru za upravu i pravosuđe i rečeno je da je amandman koji su oni uložili isti kao i moj. Ne znam zašto meni Vlada i ministarstvo nisu dali mogućnost da ispravim svoj amandman. Drago mi je što je amandman prihvaćen sada. Možda je moja ideja preuzeta i prihvaćena od nekog drugog, ali drago mi je što je amandman prihvaćen, bez obzira što to nije došlo na moje ime i što nije moj amandman.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Kenan Hajdarević, Nataša Mičić i Vesna Pešić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je uputila amandman na član 4. zakona o izmenama i dopunama Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisama i ovim amandmanom želeli smo da ukinemo limit, odnosno cenzus koji bi ograničavao pravo narodnih poslanika da se u Skupštini Srbije obraćaju na svom maternjem jeziku. Drago nam je, iako je naš amandman odbijen, što je Vlada Srbije prepoznala našu nameru i sličan amandman uputila i samim tim tu nameru o kojoj smo govorili ovim amandmanom prihvatila i makla odredbu ovog člana 4. koji govori o tom limitu, jer taj limit ne postoji u Zakonu o izboru narodnih poslanika, koji po nama treba da bude krovni zakon kada se govori o ulozi narodnih poslanika. Takođe želim da iskoristim priliku i govorim o mogućnosti, odnosno o potrebi da mi ipak u narednom periodu dobijemo nov zakon o službenoj upotrebi jezika, iako su ove odredbe zakona o kojima danas raspravljamo odredbe koje usaglašavaju ovaj zakon sa Ustavom RS, sa Zakonom o zaštiti nacionalnih manjina i etničkih zajednica. Mislim da je važno da dobijemo novi zakon, ali moramo insistirati da u novom zakonu dođe do izmena kaznenih odredbi, jer danas imamo na teritoriji RS lokalne samouprave koje ne primenjuju odredbe Zakona o zaštiti nacionalnih manjina i etničkih zajednica i Ustava RS, koji govori o službenoj upotrebi manjinskog jezika. Dolazimo u situaciju da čak sumnjamo i u mogućnost sprovođenja člana 4. ovog zakona, jer kao što je gospodin Palalić maloprije govorio, postoji mogućnost opstrukcije pojedinih lokalnih samouprava da se manjinski jezik uvede u službenu upotrebu u onim lokalnim samoupravama gde procenat pripadnika nacionalnih manjina iznosi preko 15%. O ovom problemu sam već obavestio Ministarstvo za zaštitu ljudskih prava, koje je uputilo pismo vašem ministarstvu sa zahtevom da reagujete konkretno u opštini Priboj, gde se ne primenjuje ova odredba zakona i moramo da budemo svesni da samo kaznene odredbe mogu da omoguće tačno sprovođenje zakona, jer ne smemo dozvoliti da bilo koje odredbe zakona, bilo koji zakon zavisi od dobre volje ili jednog pojedinca ili institucije. Zakoni moraju da se sprovode i zakoni zato postoje i moramo da radimo u skladu sa Ustavom i zakonima RS.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Oto Kišmarton, Saša Maksimović i Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Milica Radović i ja smo podnele amandman na član 4, zapravo član 11. koji se menja, na stav 2. gde kaže – jedinice lokalne samouprave će obavezno svojim statutom uvesti u ravnopravnu službenu upotrebu jezik i pismo nacionalne manjine, ukoliko procenat pripadnika nacionalne manjine u ukupnom broju stanovnika na njenoj teritoriji dostiže 15%, prema rezultatima poslednjeg popisa stanovništva. Nama je zasmetala reč – dostiže, ne zato što smo kako ste u obrazloženju napisali vrlo sumnjičave, nego zato što mislimo da nije precizna. Šta znači dostižemo? Da li je to 3%, 11%, 13% ili ne znam koji procenat? Smatrali smo da reč – dostiže treba zameniti rečju – premašuje i da je to ono što ste želeli da ovim stavom 2. postignete. S druge strane, u istom članu 11. imate i stav 5. gde kažete – jezici nacionalnih manjina koji su u službenoj upotrebi u radu organa autonomne pokrajine utvrđuju se njenim statutom, koji je direktno kršenje Ustava, jer se ne može Statutom Vojvodine govoriti i određivati ovo, jer Ustav u članu 10. stav 2. izričito propisuje da se službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje zakonom, a na osnovu Ustava. Ne može se to pitanje određivati Statutom Vojvodine. Dalje, ono što je naročito meni bilo neprihvatljivo jeste obrazloženje koje ste napisali ovde i kažete – amandman se ne prihvata, rešenje iz Predloga zakona u skladu je sa odredbom člana 11. stava 2. Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, navodite da je to "Službeni list" br. 11/2, pa bi prihvatanje amandmana dovelo do nesklada u pravnom sistemu Republike Srbije. Ima nesklada, ali nesklad se odnosi na to kako se vi ponašate i kako ove zakone nove koje menjate usklađujete sa Ustavom. Tu je taj nesklad. Ponovo vas podsećam, pročitajte član 10. Ustava Republike Srbije, i spremna sam da podnesem sve ono što ste mojoj koleginici Milici Radović rekli u načelu, na način na koji je to neprimereno jeziku demokratije, ali ću nastaviti dalje. Posebno kažete dalje: treba imati u vidu odredbu člana 20. stav 2. Ustava Republike Srbije prema kojoj se dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava ne može smanjivati niti je to bila namera nas koji smo amandman podneli. Naša namera je bila jedino u tome da uskladite zakon sa Ustavom Republike Srbije. To je jedina stvar koju smo želeli da postignemo. Dakle, niti smo smatrali da treba nivo dostignutih ljudskih i manjinskih prava smanjivati, niti smo imali neke druge namere..
Iskorišćen je minut vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Već u nekoliko diskusija se u stvari polemiše sa zakonima koji su ranije doneti. To nije pitanje ovog zakona, niz stvari koje se ovde pominju već su utvrđene prethodnim zakonima, između ostalog i zakon koji je donet pre osam godina, a to je Zakon o zaštiti prava nacionalnih manjina. Jedna od tih stvari jeste i ova. Prema tome, ta terminologija i ta definicija je utvrđena još 2002. godine i nema nikakve dileme da je dostiže manje nego premašuje, odnosno da je za nacionalnu manjinu bolje nego ovo drugo. U tom pravcu zaista mogu da kažem, čekajte, 15 je manje od 15,1, tako da smo mi u pravu. To je vezano za to. Ovo drugo, vi loše tumačite Ustav, tu nema nikakve dileme. Ne kaže Ustav da će se zakonom odrediti koji su jezici u upotrebi i gde, Ustav kaže da će se zakonom utvrditi način na koji će se to odrediti. Prema tome, jedinica lokalne samouprave utvrđuje upotrebu službenog jezika, ne utvrđujemo mi zakonom. Za kolegu Hajdarevića, ovo je sada u stvari osnov kada se usvoji zakon da se pokrene postupak pred Ustavnim sudom za ocenu ustavnosti statuta zbog toga što taj statut očigledno će biti nezakonit, odnosno neće biti u saglasnosti sa ovim zakonom, tako da znam za taj problem. Decentralizacija nosi sa sobom i neke efekte, pojave koje nam nisu uvek drage, a jedna od tih pojava je da imate jedinicu lokalne samouprave koja to ne želi da uradi, nešto što treba da uradi. Obzirom da je do sada to bilo da može da se uvede, sada da mora, imamo osnov da pokrenemo postupak pred Ustavnim sudom. Rešiće se taj problem i žao mi je što uopšte tamo neko nije bio dovoljno svestan i uradio ono što je trebalo da uradi. Tako da, što se tiče koleginice Papuge, nisam učestvovao, zvao me je jedan narodni poslanik, razgovarao sam sa Đurom Mučenskim, razgovarali smo o amandmanu, pošto je najpre bio jedan amandman koji se odnosi na obraćanje pripadnika nacionalnih manjina direktno republičkim organima, pa smo utvrdili da uz najbolju volju ne možemo da prihvatimo takav amandman. Kod vašeg amandmana nam je problem bio ovo što ste sami rekli, a to je pitanje standarda. Šta znači"tradicionalno" teško je utvrditi i onda bismo morali da dođemo u situaciju, pa smo na kraju odlučili, 15% je obavezno i mislim da je to prava mera i to u praksi nema nikakvih problema, daje dobre rezultate. SO gde živi manje od 15% iako su već to utvrdile kao nivo dostojnih prava, naravno, ne mogu to da menjaju. Žao mi je, nisam znao da ste se i vi trudili takođe, ali mislim da je važno to da je konačno rešenje u skladu sa našim željama i intencijama i standardima koje kao država gajimo u oblasti zaštite prava nacionalnih manjina.
Reč ima poslanik Đuro Mučenski.
Poštovana predsedavajuće, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, ovde smo kao narodni poslanici i pripadnici nacionalnih manjina koji žive u Republici Srbiji. Svi zajedno se trudimo da menjajući zakonske uslove omogućimo pripadnicima da ostvare svoja prava. Svi imamo dobru nameru da ta prava dobro i praktično realizujemo kroz zakone koje donosimo i koje menjamo. Ukoliko uočimo određene nedostatke da na praktičan način koji će biti primenjiv u praksi to i ostvarimo. Upravo to i jeste intencija našeg rada bila ovde. Takođe, to jeste dokaz da su svi pripadnici i većinskog, a i pripadnici nacionalnih manjina, razmišljali na taj način da unapredimo kvalitet i da ne samo to stavimo u zakonski okvir nego da to bude primenljivo i u praksi. To je bila svrha dogovora podnošenja amandmana u različitim tekstualnim oblicima. Normalno je da to nekada sa gledišta narodnog poslanika ima jednu viziju. Mora se imati u vidu realnost našeg života i potrebno je izvršiti određene konsultacije da bi jedna ideja kroz praktičan amandman i zaživela u prirodi. To jeste bila svrha amandmana koji je podnet preko Odbora za pravosuđe jer je postojala određena opasnost da podnošenjem amandmana, gde bi se omogućilo pripadnicima nacionalnih manjina da se obrate republičkim i drugim organima na državnom nivou, napravimo nešto što ne bi praktično moglo da zaživi. Zajedno sa svojim kolegama učestvovao sam u konsultacijama sa gospodinom ministrom Milanom Markovićem i gospodinom ministrom Svetozarom Čiplićem, da bismo to pravo koje stoji i koje je prilično neprecizno bilo definisano u dopuni izmene Zakona o službenoj upotrebi jezika, omogućili na praktičan način da se pripadnici nacionalnih manjina obrate republičkim organima na svom jeziku. Šta to praktično znači i kako bi to izgledalo? Želeo bih da pojasnim. Naime, želeli smo da iskoristimo postojeće kapacitete opština, tj. lokalnih samouprava gde je jezik nacionalne manjine u službenoj upotrebi i da se pripadnici nacionalnih manjina preko tih kapaciteta, tj. preko lokalne samouprave obrate republičkom organu a lokalna samouprava će biti u obavezi da taj deo poslova organizuje i da snosi troškove samoga prevođenja teksta i upućivanja praktično tog teksta nadležnom organu. Znači, imaćemo zakon koji će biti efikasan i koji će biti primenjiv u praksi, a nećemo stvarati nepotrebne troškove u ovakvoj ekonomskoj situaciji kakva jeste. Zadovoljan sam što je ovakva forma amandmana prošla, jer smo dobili ono što smo hteli. Omogućili smo pripadnicima nacionalnih manjina da se obrate, a istovremeno to neće dodatno opterećivati državu i mi smo svi zajedno postigli cilj, a to je da radimo na unapređenju sloboda i prava nacionalnih manjina u Republici.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Judita Popović želi reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, volela bih samo da se nadovežem na ove prethodne dve diskusije u vezi određenog amandmana koji je podneo Odbor za pravosuđe i lokalnu samoupravu. Evo o čemu se radi. Konkretno, u zakonskom predlogu, u članu 4. koji u stvari menja član 11, posle stava 7. dodaje se novi stav 8, s obzirom da se dosad pričalo o ovom amandmanu, a da se nije konkretizovalo i nije objasnilo o čemu se tu radi, volela bih da vam pročitam taj amandman, koji glasi: "Pripadnici nacionalnih manjina čiji broj u ukupnom stanovništvu Republike Srbije ne dostiže 2% prema poslednjem popisu stanovništva mogu se obratiti republičkim organima na svom jeziku i imaju pravo da dobiju odgovor na tom jeziku preko jedinice lokalne samouprave u kojoj je jezik te nacionalne manjine u službenoj upotrebi, pri čemu jedinica lokalne samouprave obezbeđuje prevođenje i snosi troškove prevođenja dopisa upućenog republičkom organu i odgovora tog organa". Dakle, ovo je amandman. Podsetila bih na stav 7. zakonskog predloga koji kaže da pripadnici nacionalnih manjina, čiji broj ukupno stanovništvo Republike Srbije dostiže najmanje 2% prema poslednjem popisu stanovništva, mogu se obratiti republičkim organima na svom jeziku i imaju pravo da dobiju odgovor na tom jeziku. Dakle, faktički ovaj stav 8. u stvari samo se nadograđuje na stav 7. potpuno nepotrebno. Umesto da se taj stav 7. promenii jednostavno izbriše taj limit od 2%, mi sad komplikujemo zakon i dodajemo novi stav koji faktički anulira onaj prethodni limit od 2%. Možda ni tu ne bi bio problem, dakle može da prođe i u tom smislu popravljanje jednog lošeg rešenja u zakonu. Međutim, šta je tu problem? Problem je recimo u tome što se ovde uzimaju jedinice lokalne samouprave uopšteno, dakle tamo u kojoj je jezik te nacionalne manjine u službenoj upotrebi. A šta ćemo u slučaju ukoliko je neko pripadnik nacionalne manjine, a recimo živi u Negotinu, a radi se, recimo, o pripadniku nacionalne manjine mađarske, šta ćemo onda da radimo, da li ćemo onda obavezati po ovom zakonu neku lokalnu samoupravu u Vojvodini gde je, recimo, u službenoj upotrebi mađarski jezik, kako ćemo mi obavezati tu lokalnu samoupravu da sprovede ovo rešenje iz zakona? Dakle, nepotrebno komplikujemo, čak i kada imamo veoma dobre namere, u tom smislu da izađemo ususret pravima nacionalnih manjina, što je jako dobro. Ta pozitivna diskriminacija uvek ide u prilog nacionalnim manjinama, ali u ovom slučaju mi pravimo probleme na drugoj strani. Pre svega ne vidim mehanizme kako će te lokalne samouprave biti primorane, odnosno na koji način će one zaista da realizuju ovo na šta ih zakon obavezuje. Da li i po kom sistemu će se birati koja lokalna samouprava, ako imamo više lokalnih samouprava gde je taj jezik nacionalne manjine u službenoj upotrebi, kako ćemo odabrati odgovarajuću lokalnu samoupravu da je izložimo, recimo, još nekim dodatnim troškovima, jer vidimo da i troškove snosi ta lokalna samouprava. Zar nije bilo mnogo jednostavnije ukoliko je taj organ koji je doneo odluku već u obavezi da je dostavi nekoj lokalnoj samoupravi na dalju obradu prevođenja i slično, da ujedno taj organ preuzme na sebe jednu sasvim običnu obavezu da nađe sudskog tumača, tumača za jezik te nacionalne zajednice i da u tom smislu realizuje nešto što se želi ovim predlogom zakona. To je najjednostavnije rešenje. Dakle, nije potrebno da taj organ zaposli nekog tumača za jezik nacionalne manjine, ali može uvek honorarno da angažuje nekog tumača. Uostalom, i budžetom su predviđena ta sredstva za usluge po ugovoru. Često se te usluge po ugovoru i koriste potpuno neracionalno, a ovo bi bio jedan veoma racionalan razlog zbog kojeg bi se ti troškovi pravili. Pored ovog slučaja kada se nepotrebno komplikuje zakon, nadovezala bih se i na diskusiju kolege Kenana Hajdarevića, koji je obrazlagao amandman poslanika iz Liberalno demokratske partije, kojim smo imali samo jednu dobru nameru da zakonski predlog uskladimo sa postojećim Zakonom o Narodnoj skupštini, jer član 9. stav 2. ovog zakona, recimo, ne predviđa limit u slučaju da se neko od poslanika želi obratiti na svom maternjem jeziku koji je jezik nacionalne manjine. Onda nepotrebno komplikujemo i ovim zakonskim predlogom, jer stavljamo limit, a Zakon o Skupštini, gde ustvari u parlamentu će taj narodni poslanik i da se obrati auditorijumu, odnosno poslanicima, i nepotrebno stavljamo taj limit od 2%. Dakle, radi se samo o tome da treba da se usklade međusobno zakoni, da ne dođemo do neke kolizije potpuno nepotrebno. Pisanje zakona je komplikovan posao. Predlaganje zakona je komplikovan posao. Uvek trebamo da imamo u vidu koji se rezultati očekuju od tog zakona, na koji način mislimo da sprovodimo te zakone. Ukoliko su amandmani svrsishodni, celishodni, mislim da bi trebalo dva ili tri puta da se razmisli o tome da li će ili se neće prihvatiti, pa u slučaju ukoliko neki amandman i ima neku logiku i poboljšava tekst zakona, zaista je potrebno da se konsultuje poslanik koji je taj amandman podneo, pa eventualno da taj amandman ispravi. To je ta neka saradnja između predlagača i narodnih poslanika koji su ovde da odlučuju o predloženim zakonima.
Iskorišćeno je 7 minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković, pa narodni poslanik Munir Poturak.
Kada su u pitanju ova 2% za Narodnu skupštinu, mi smo podneli amandman kojim brišemo to zato što to treba da bude materija Zakona o Narodnoj skupštini, ali je to tako bilo u Saveznom parlamentu, pa smo to preuzeli kao nivo dostignutih prava. Dobro je da to ide korak dalje i normalno je da ne postoji nikakav limit, jer narodni poslanik je narodni poslanik, govoriće na jeziku koji je njegov jezik, pretpostavljam da tu nema nikakve dileme. Ne slažem se s vama. Razmišljali smo o tome da prihvatimo taj amandman i da se svako može obratiti republičkim organima na svom jeziku. U ovom momentu u Srbiji imamo više od 20 jezika koji su u službenoj upotrebi. Od pisarnice republičkih organa, pa nadalje bi trebalo da se koriste tumači dok dođe u Ministarstvo, da se u Ministarstvu raspodeljuje putem tumača, to je krajnje komplikovano, da se zatim angažuje po ugovoru neki tumač. Da li za taj jezik ima tumača, nema, da li je slobodan, da li nije, treba da dođe taj tumač i da se njemu plati jer to nisu male pare. Njegovo tumačenje jednog lista košta verovatno kao cela plata onoga ko to radi u lokalnoj samoupravi. Ne znam kolike su sada tarife sudskog tumača, ali pretpostavljam, ko je ovde aktivan advokat, da zna da su tarife ogromne. Angažovati sudskog tumača da vam prevede tekst sa albanskog na srpski od tri strane, pa da onda napišemo na srpskom, pa on ponovo da prevede na albanski jezik, pa da pišemo neka objašnjenja pisarnici, to je sve jako komplikovano. Moj strah je bio, to sam rekao i kolegi Mučenskom – nemoj, kolega, da pišemo u zakonu nešto za šta postoji opasnost da se neće sprovesti. Nikakav problem nije za pripadnika nacionalne manjine da pošalje bilo kojoj jedinici lokalne samouprave gde je u službenoj upotrebi taj jezik da ona obavi taj prevod. To ne košta ništa tamo, jer tamo rade već ti prevodioci, primaju platu koliku primaju i da to ide. Tako smo to procenili. Mislim da nismo zakomplikovali već da smo otvorili jednu novu mogućnost za pripadnike nacionalnih manjina. Verujte, razmišljao sam mnogo. Ne vidim kako bismo u državnoj upravi obezbedili prevođenje 20 i nešto različitih jezika, da to bude blagovremeno, da bude jeftino. Najjeftinije bi bilo stvoriti jednu novu službu u Vladi. Bila bi nova služba Vlade sa nekih 20-30 prevodilaca itd. Mi u ovom momentu nismo u mogućnosti. Pitanje je da li bi našli kadra. Prevodioci neće da rade za plate koje mi nudimo, to je 40.000 dinara itd. Dakle, sve ovo bi bilo mrtvo slovo na papiru, a time se devalvira pravni poredak. Mislimda je važno kada pišemo zakon da napišemo ono što je realno i što će se ostvariti, da ne bi kompromitovali državu. Što se tiče 2%, to je standard koji je ustanovljen, da mogu direktno na svom jeziku. Ovi koji imaju ispod 2% mogu preko organa jedinice lokalne samouprave, ali reći ću vam još nešto. Praksa je pokazala da evo pripadnici mađarske nacionalne manjine ne koriste ovu pogodnost, iako mogu da je koriste. Koriste je, ali vrlo retko. Verujem da će se i ovo relativno retko koristiti, više možda ponekad neko uputi taj dopis preko jedinice lokalne samouprave. Zato smo se usredsredili na ovo. Dakle, najskuplji je predlog koji ste vi dali i najkomplikovaniji. Drugi po redu je osnivanje posebne službe Vlade, ali je on jednako komplikovan, jer pitanje je da li bismo mogli mi to u narednom nekom razumnom periodu da organizujemo. Ovaj treći predlog ne traži nikakav novac, a kolega Đuro Mučenski ili Pavel Marčok sad mogu na svom jeziku da se obrate, samo proslede jedinici lokalne samouprave. Sad vi kažete - ko će naterati jedinice lokalne samouprave?Vidite, jedinice lokalne samouprave i ne rade po principu teranja i kažnjavanja. Jer, ako bismo ušli u tu materiju znate li koliko poslova koje rade jedinice lokalne samouprave nije snabdeveno nikakvom, nikakvom sankcijom, apsolutno nikakvom sankcijom? Naravno ona jedinica lokalne samouprave koja uđe u to da ne ispoštuje Zakonom propisane obaveze, ona može da bude kažnjena putem transfera, može da joj se oduzmu poslovi koje obavlja, sa poslovima da joj se oduzmu pare i sve je to jedna ružna priča koja se na svu sreću u Srbiji ne dešava. Jer, jako retko se dešava da imamo sukobe u pogledu izvršavanja onoga što je definisano republičkim zakonom. Mi imamo drugu vrstu problema u lokalnim samoupravama. To je kvalitet obavljanja posla itd, ali nemamo i ne verujem da je moguća situacija da recimo sada neko uputi Subotici dopis na mađarskom i da Subotica odbije da to prosledi Ministarstvu. Moram priznati i prosto ne verujem da će se to desiti. Morate znati još jednu stvar. Ovde se ne radi o postupcima – postupci su nešto drugo. Ovde se radi o dopisima koji se odnose na obaveštenja, na tumačenja, na mišljenje na Zakon o državnoj upravi itd. Žao mi je što kritikujete ovo rešenje, mislim da je ovo zaista dobro i kvalitetno rešenje i da će u praksi dati dobre rezultate.
Narodni poslanik Munir Poturak ima reč.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, prosto vezano za ovaj amandman o korišćenju jezika nacionalnih manjina voleo bih da uputim jednu informaciju mojim građanima iz Sandžaka. Vezano za sam Priboj i primenu bosanskog jezika u Priboju, zbog pozitivne diskriminacije je više od 20% stanovnika bošnjačke nacionalnosti na tom prostoru, hoću da znaju da je početkom 12. meseca upućen dopis od strane Sandžačke demokratske partije Zaštitniku građana, o primeni bosanskog jezika za građane, odnosno u školama. Stigao je odgovor da će se u roku od 60 dana izmeniti statut opštine, u kojem će se regulisati pravo i primena tog jezika u Priboju. Ovaj amandman reguliše da se više neće bukvalno ni pitati ni predsednik opštine, ni institucije, nego će biti obavezujuće za sve institucije, jednoobrazno na celom prostoru Srbije za bilo koju nacionalnu manjinu gde ima određen broj kako je zakonom predviđeno i to više neće biti problem, što je najvažnija stvar i ovog amandmana i Zakona sa ovim izmenama. Druga stvar, često se manipuliše politički – kako lična dokumenta, pa na jeziku određene nacionalne manjine? Uveren sam i znam, i video sam na prostoru gde živim, u Novom Pazaru, na zahtev svakog čoveka koji želi da mu se izda dokument na jeziku kojim on govori, kojim želi, naravno latinicom, u tom smislu se izdaje bez problema, samo je u jednom momentu bio tehnički problem zato što ni sam program. tehnički nisu bili opremljeni naši u MUP-u da bi izdavali takva dokumenta. Na ovaj način hoću samo da pošaljem poruku da nije problem ni do onih ljudi koji rade u institucijama koje takva dokumenta izdaju, prosto što kažu tehnološki je bio problem. Ovog trenutka bez problema to može da se završi i na lični zahtev tu uvek može da se izađe u susret svakom čoveku. Samo bih na ovaj način želeo da se ne vrše zloupotrebe kad je nešto primereno, da kažem, ono što mi ovde radimo kao poslanici, i kao što radi u pravcu ovih zakona Ministarstvo. Hvala.
Dva minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? Ako ne, na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Oto Kišmarton, Saša Maksimović i Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, predstavnici Vlade, kolega Miroslav Petković i ja podneli smo amandman na član 4. koji je sad član 11, a vezano za stav 4: Na teritoriji iz stava 2. ovog člana imena organa koji vrše javna ovlašćenja, nazivi jedinica lokalne samouprave, naseljenih mesta, trgova, ulica i drugih toponima ispisuju se na jeziku dotične nacionalne manjine, prema njenoj tradiciji i pravopisu. Mi smo očekivali, gospodine ministre, da ćete vi prihvatiti ovaj amandman, jer smo mi hteli da ograničimo jedinice lokalne samouprave, neke nesavesne i neodgovorne lokalne samouprave i njihove čelnike – da ne menjaju imena naziva republičkih organa, poput MUP, upravnih okruga itd. Kažem, očekivali smo da prihvatite ovaj amandman, jer je ovaj amandman svrsishodan i suvisao. Evo i sada možete to da prokomentarišete – da prihvatite ovaj amandman. Naime, mi smo hteli reč "imena" da se promeni rečima "nazivi lokalnih organa" itd. Ovom prilikom bismo želeli takođe da vas obavestim, pošto ste ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, povodom odluke Ustavnog suda, u Leskovcu odakle dolazim, u kuloarima se priča da će sve odluke SO, ako odluka važi retroaktivno, biti poništene i da će u Leskovcu biti uvedene privremene mere, s obzirom da je jedna odbornička grupa zamenila 20 odbornika, s pravom, jer su imali potpisane blanko ostavke. Ti ljudi koji su smenjeni očekuju da se vrate ponovo u Skupštinu. Prošlo je pet meseci otkad su oni otišli iz Skupštine. S obzirom da je ispunjen taj uslov – da tri meseca nije održana Skupština i da su sve odluke faktički derogirane, očekujem tu vaš odgovor, da nam pomognete. Normalno, to će da se desi i u ostalim lokalnim samoupravama. Takođe bih vas zamolio da uložite svoj autoritet kod Republičke vlade, s obzirom da su devastiranim područjima transferna sredstva koja su oduzeta i te kako potrebna, mi smo sada u Leskovcu imali i elementarnu nepogodu, poplavu. Sami ste svesni, bili ste dole na jugu Srbije, izgubili smo negde oko 130 miliona. Zamolio bih vas da se založite na Vladi da upravo ta transferna sredstva budu vraćena tim devastiranim opštinama, jer opštinama poput Leskovca i te kako su potrebna ova sredstva.
Trideset i pet sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Evo, i ovde imamo praktično rešenja koja su u našem pravnom poretku već duži niz godina. Vi sada želite da brišemo iz ovog zakona rešenje koje postoji u našem pravnom poretku duži niz godina. Svakako da bi brisanje takvog rešenja značilo smanjenje dostignutog nivoa manjinskih prava, a smanjenje nije dozvoljeno, s obzirom da ga garantuje član 20. Ustava Republike Srbije. Tako, ovo rešenje koje ovde imamo je rešenje iz 2002. godine ovog Zakona o zaštiti prava nacionalnih manjina, odnosno da budem još precizniji još iz 1998. i 1996. godine, kada smo ratifikovali Konvenciju, praktično smo prihvatili ovaj standard i to doslovno piše u Konvenciji. Međutim, ovde nema nekih opasnosti niti ima, odnosno ne verujem da može doći do uznemirenja, da neko zloupotrebi ovo pravo, jer se radi o ispisivanju na jeziku i pravopisu manjine koji je u službenoj upotrebi u toj jedinici lokalne samouprave, ali pored jezika i uz ispisivanje na jeziku koji je u službenoj upotrebi u Republici Srbiji, odnosno na srpskom jeziku ćiriličnim pismom. Tako je sasvim moguće i sasvim je normalno, moje je mišljenje, da piše Osnovni, nekada Opštinski sud u Bujanovcu, a da ispod toga piše na albanskom jeziku. To nije ništa po meni sporno. Praktično u državi u kojoj mi živimo postoje verovatno, to ne znam, ali ovi stariji ljudi znaju, pretpostavljam da je tako bilo oduvek barem na teritoriji autonomnih pokrajina, a odskora i na teritoriji užoj Republike Srbije bez autonomnih pokrajina, odnosno isto to je primenjeno da bi postojala ta vrsta jednakosti među pripadnicima nacionalnih manjina. Što se tiče ovog drugog pitanja, koliko mogu, a sad smo razgovarali i na Odboru za lokalnu samoupravu, borim se u granicama mogućeg da jedinice lokalne samouprave dobiju što više novca. Novca ima toliko koliko ima. Taj novac delimo svi zajedno. Taj novac se deli shodno zakonskim propisima. Jedinice lokalne samouprave u konsolidovanom budžetu su sa nešto manje od tri došle na šest posto bruto društvenog proizvoda. Realno imamo napredak. Imamo naravno i krizu. Prošla godina je bila vrlo neprijatna zbog te nepredvidivosti i smanjenja transfera jedinicama lokalne samouprave. Ako izuzmemo tu iznimku, tu situaciju nepredviđenu, imamo relativno stabilan rast prihoda jedinica lokalne samouprave u Srbiji. Što se tiče odluka Ustavnog suda, o tome smo pričali sada na Odboru, hajte da vidimo da bude objavljena, danom objavljivanja stupi na snagu, videćemo, mi imamo sada samo saopštenje koje se odnosi na članove 43. i 47. Pretpostavljam da će se na sve ostalo primeniti one odredbe zakona, ukoliko sam Ustavni sud u svojoj odluci nije nešto drugo uradio, što bi praktično mogao po onom članu, ako se ne varam, 59. Ustavnog suda. Videćemo šta će biti. Kako bude biće. Ono što mislim u vrednosnom smislu, to jeste korak napred. Dobro je da se takve stvari dešavaju, ali naravno šteta je što mi kao političari, kao Narodna skupština, kao ljudi koji se duže vreme bave politikom nismo učinili taj korak napred, nego smo čekali da to umesto nas učini Ustavni sud. Sistem je stabilan. Zakoni koje smo zajedno usvojili u prošlom mandatu su se zaista pokazali i prilikom skoro hiljadu mandata koji su bili sporni nakon političkih dešavanja na našoj političkoj sceni, jednako će biti i sada, funkcionisaće sistem. Tamo gde ne funkcioniše, promeniće se vlast. Tamo gde ne može baš ništa, doći će do novih izbora. Ono što je važno, sistem funkcioniše. Nemamo situaciju koju smo imali po onim ranijim zakonima sa direktnim izborom gradonačelnika da sistem ne funkcioniše, imamo blokadu, a ne znamo kako da je rešimo. Dakle, prosto ne treba mnogo da strahujemo od bilo kakvih stvari, jer zakon ima odgovor na sve. Nažalost, nekad je odgovor i raspuštanje, ali bolje je imati odgovor nego da nemamo nikakav odgovor, pa da imamo blokadu i nemile scene koje su obeležile onaj život lokalnih samouprava u periodu kada smo imali direktan izbor gradonačelnika.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Mislim da je malo ostalo neprimećeno ono što je gospodin Pejčić objasnio svojim amandmanom, onaj drugi deo. Okrug nema svoje ime, nego ima naziv. Kada se kaže ime, onda se kaže ime i prezime, a organi imaju svoje nazive. Tako da ste taj deo možda mogli da usvojite. Inače, neću da komentarišem ono što ste rekli - nivo dostignutih prava. Sve što budem rekao ne odnosi se na to, da me ne bi neko prozivao. Prihvatam, to jeste obaveze itd. Stičem utisak da je gospođa Popović otvorila vrlo zdravo rezonski jednu važnu temu. Doduše nije rekla koji su u pitanju članovi Ustava, ali sam iz njene diskusije prepoznao da se radi o članu 10. stav 2. Ustava Republike Srbije i o članu 75. i 79. Ustava Republike Srbije. Ona je lepo otvorila temu na nivou principa. Mislim da iz njene diskusije i ono što je ona otvorila je cela sadržina praktično ovog zakona definisana. Uvažavam sve inicijative, šta se želi itd. Skrenuo bih pažnju na član 10. stav 2 – službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje se zakonom na osnovu Ustava. Ovde je malo trapavo rečeno ovo - na osnovu Ustava. Podrazumeva se - u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Kada su u pitanju pojedinačna prava, strancu je zagarantovano da u toku bilo kog postupka koji se vodi u Srbiji koristi svoj jezik. To je nesporno. Svako ima pravo da upotrebljava svoj jezik. Pričamo sada o službenoj upotrebi jezika. Nesporno je u jedinicama lokalne samouprave sa značajnim brojem pripadnika nacionalnih manjina, kako god hoćete tumačite to značajnim, ali imamo dostignuti nivo, da se paralelno u službenoj upotrebi pored srpskog jezika nalazi još nekoliko jezika. To ništa nije sporno i to nikada nije bilo sporno. Molim vas, sada vam skrećem pažnju zbog ovoga - na osnovu Ustava. Znači - u skladu sa Ustavom. Vidite, mi smo vas upozoravali i kada je bio donošen onaj zakon koji se ticao nacionalnih manjina 2002. godine, o kome je Marković pričao ovde u ovoj zgradi, pravima pripadnika nacionalnih manjina. Kasnije je to prebačeno u Ustav Republike Srbije, u poseban deo o posebnim pravima pripadnika nacionalnih manjina. Neću sada član 75, gde se govori o individualnim i kolektivnim, međutim, gospodine Marković, u članu 75. nema jasne distinkcije gde su individualna, a gde su kolektivna. Vidite li da se službena upotreba gura prosto nacionalnim savetima. Pogledajte stav 3 – radi ostvarivanja prava na samoupravu, kulturu, obrazovanje i obaveštavanje na službenoj upotrebi jezika itd. na nacionalni savet. Nepotrebno. Apsolutno je nepotrebno. Ovde pričamo o službenoj upotrebi. Znači, državna stvar. Nije stvar očuvanja identiteta, gde postoji plus, ne pričam o tome. Pogledajte sada član 79. kaže – pripadnici nacionalne manjine imaju pravo - na korišćenje svog jezika i pisma, da u sredinama gde čine značajnu populaciju državni organi, organizacije kojima su poverena javna ovlašćenja, organi autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, vode postupak na njihovom jeziku. Sve je definisano. Ništa nije sporno. Sada se vraćam na ono što je Judita otvorila kao temu. Čovek kao pojedinac verovatno u 98% slučajeva povodom njegovih statusnih stvari kada se obraća prvostepenom državnom organu, po pravilu su povereni državni poslovi prepušteni lokalnoj samoupravi, nekom organu jedinice lokalne samouprave, da bi bila država bliža građanima. Da li je tako? Znači, ni tu ne postoji spor. I to je sve regulisano i lepom praksom, i dostignutim nivoom, i obavezom koju su morali da ispune jedinice lokalne samouprave, da propišu koji je službeni jezik na njihovoj teritoriji. Sada preko toga otvarati te teme o kojima se malopre pričalo, a Judita s pravom ukazala, nemate potrebe da otvarate nešto jer možete samo da zakomplikujete stvari. Onda je ministar rekao upravo ono što je Judita rekla. On je samo to prilagodio, hajde da kažem, na državu i na svoje ministarstvo. Šta da radi sa 20 prevodilaca? Realno pričajući, šta da radi? Javlja se tehnički problem. Svaki pojedinac koristi svoj jezik u svakom državnom postupku. To je njemu zagarantovano. Stranac, ne daj bože, prođe kroz Srbiju i napravi udes, on ima pravo da u toku postupka koristi svoj jezik. Državni organ je dužan da obezbedi tumača prevodioca. Nemoguće je sada da se strancima daju veća prava nego našim ljudima. Iluzorno je pričati. Samo dajte da ne iskomplikujemo rešenja, pa da u praksi to postane svojevrsna suprotnost. Samo zbog toga sam se javio. Inače, gospodin Pejčić je potpuno u pravu. Ako se kaže – opština ta i ta, to nije njeno ime, nego je naziv. Ako se kaže – Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, to je naziv državnog organa, a nije ime državnog organa. To je možda malo promaklo u ovom amandmanu. Mislim da je bilo osnova da se to usvoji i da se malo urede ti naši propisi. Inače, ne treba praviti probleme tamo gde problema nema. Jednostavno svi podržavamo ovo jer Ustav nije problematičan, Ustav ima dobra rešenja, i ovaj nivo dostignutih prava i to mora da se poštuje, kao što se poštuju i sva stečena prava svakog pojedinca. Znači, ne postoji nikakav problem. Da ne odemo u neku drugu krajnost tražeći nešto preko, pa da zakomplikujemo ceo sistem i onda ispadne veća muka. Toje to.
Na član 4. amandman su zajedno podneli poslanici Jovan Palalić i Željko Tomić. Izvolite, gospodine Palaliću.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, o ovoj temi se već govorilo u jednom od prethodnih amandmana, kada je moja koleginica Milica Vojić-Marković imala izlaganje po jednom drugom amandmanu, ali prosto želim ovom prilikom da ukažem kako je tekao čitav ovaj postupak koji se tiče onoga što je uređeno u statutu AP Vojvodine i šta mi u stvari dobijamo sa ovim izmenama i dopunama Zakona o upotrebi jezika i pisma, kada je u pitanju službena upotreba jezika nacionalnih manjina na teritoriji autonomne pokrajine. Suštinska stvar je šta smo imali pre i suštinsko je pitanje – ko je ovde stariji? U Srbiji, po Ustavu, treba da bude stariji zakon. Nažalost, stiče se utisak na osnovu ovih rešenja da ovaj zakon sebe prilagođava Statutu Vojvodine i odluci koja uređuje pitanja koja se odnose na upotrebu jezika nacionalnih manjina na području AP Vojvodine, nego što bi trebalo da se uradi suprotno od toga, da Statut i pokrajinska odluka stvar detaljnije i preciznije regulišu, onako kako je pisano u predlogu ovog zakona. Niz je problema sa ovom odredbom stava 5. člana 11. Gospodine ministre, vi jako dobro znate da se u članu 10. kažeda je u Republici Srbiji u službenoj upotrebi srpski jezik i ćirilično pismo. U statutu AP Vojvodine, koji se ovde definiše kao pravni akt koji treba da bliže uredi ovu oblast, u stavu 2. kaže se: "Primena latiničnog pisma srpskog jezika u organima i organizacijama AP Vojvodine urediće se pokrajinskom skupštinskom odlukom, u skladu sa zakonom". Postavljam ovde pitanje - gde se u Ustavu RS pominje latinično pismo srpskog jezika? Kako je moguće da ovaj zakon, izuzetno važan zakon, to pitanje prenebregne? Zato što je politika i politička volja u ovom slučaju doneta u ovoj Narodnoj skupštini, a to je Statut AP Vojvodine, bila jača od prava. Ovaj zakon je samo tu da, s jedne strane, definiše pitanja službene upotrebe jezika i pisma preciznije, jasno i konkretno kad su u pitanju lokalne samouprave, i to se vidi u članu 11. i to je dobro urađeno i, naravno, posle se ostavlja aktivna lokalna samouprava da se stvari razrađuju. Kada je u pitanju primena i upotreba jezika i pisma na području AP Vojvodine, tu je jednostavno samo jedna rečenica. Znači, ima se utisak da se nije htelo jednim ovako važnim zakonom uopšte ulaziti u ono šta je definisano pokrajinskom odlukom koja bliže uređuje pitanje službene upotrebejezika i pisma, nego se jednostavno i želeo izbeći potencijalni konflikt sa institucijama AP Vojvodine i reklo – dobro, jednom uopštenom normom smo mi vama osnovali pravo da vi to regulišete, ali ćemo zato vrlo precizno i detaljno, što je dobro, ono što jeste obaveza lokalnih samouprava, tačno, uslovi pod kojima, kako se koristi sve ono što je u pitanju službenoj upotrebi jezika i pisma, definisano je ovim zakonom. Znači, nije bilo dovoljno hrabrosti da se ovaj jedan važan zakon stavi iznad akata koje su podzakonski akti u krajnjoj liniji, i Statut, i ta pokrajinska odluka koja je doneta mnogo ranije na osnovu onog Omnibusa, trebalo je da se prilagodi ovom zakonu. Ovaj zakon je to trebalo precizno da propiše, na koji način će biti u službenoj upotrebi organa AP Vojvodine jezik nacionalnih manjina, a onda da se donosi nova odluka. Ovako, utisak je da je članom 26, koji definiše u kojoj službenoj upotrebi su jezici nacionalnih manjina, prepušteno jednom podzakonskom aktu da tu stvar precizno i jasno definiše. Ali, ono što je najveći problem i tome ovom prilikom želim da govorim, jeste da se, mimo Ustava, kršeći Ustav, zato je i taj Statut neustavan, uvodi latinično pismo srpskog jezika, koje ne postoji u Ustavu i nijedan organ, ni Narodna skupština, niko nije to osporio. Mi sada dobijamo mogućnost da se u jednom delu Republike Srbije upotrebljava nešto što je potpuno suprotno Ustavu i da se srpski jezik, pogotovo njegovo pismo, na drugi način ovde tretira. Postoji samo jedno pismo srpskog jezika, a to je ćirilica. Latinica ne postoji. To je pismo drugog naroda, to je pismo hrvatskog naroda i nekog drugog, a mi ovde inaugurišemo nešto što nije ni u našoj tradiciji, niti je nešto što jeste srpski jezik. Prema tome, u tom smislu ova odredba nije dobra, ovo ne može da radi. Mora biti mnogo preciznije u ovom zakonu definisano, kao što je urađeno kada je u pitanju upotreba jezika nacionalnih manjina na području lokalnih samouprava, isto tako ste morali da uradite i kada je u pitanju primena ovog jezika u organima i organizacijama pokrajinske autonomije.
Narodni poslanik Đura Mučenski ima reč.
Poštovana predsedavajuća, pažljivo sam slušao svog kolegu prethodnog govornika i ne mogu da razumem njegove razloge za obrazlaganje tog amandmana i za brisanje tih odredbi. Pažljivo ću pročitati, polako, zarad javnosti, članove Ustava i ono što vi kažete je u suprotnosti, praktično, sa Ustavom. Član 10. Ustava kaže: "U Republici Srbiji u službenoj upotrebi su srpski jezik i ćirilično pismo. Službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje se zakonom, na osnovu Ustava". Član 79. stav 2. kaže: " U skladu sa Ustavom, na osnovu zakona, pokrajinskim propisima mogu se ustanoviti dodatna prava pripadnika nacionalnih manjina". Mislim da je ovde savršeno jasan redosled svih propisa i ne vidim nikakav problem u tome da je Statutom autonomne pokrajine, na osnovu Ustava i na osnovu člana 79, ustanovljeno koji su to službeni jezici na teritoriji autonomne pokrajine utvrđeni pokrajinskim propisima.
Gospodin Jovan Palalić, povreda Poslovnika.
Uvaženi kolega Mučenski, upravo sam rekao to što ste rekli. Službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje se zakonom. Vi meni pokažite gde se ovim zakonom to pitanje uređuje? Vrlo konkretno se uređuje pitanje primene službene upotrebe jezika i pisma kada je u pitanju lokalna samouprava, član 11, ali gde se uređuje zakonom pitanje primene jezika nacionalnih manjina na području autonomne pokrajine, osim ako vi ne smatrate da je to "jezici nacionalnih manjina koji su u službenoj upotrebi u organima i organizacijama autonomne pokrajine uređuju se Statutom"? Šta to znači? Ovaj zakon kaže – mi nećemo urediti, ne uređuje zakon, nego će urediti Statut. Upravo vam govorim da je ova odredba protivustavna. Ovaj zakon ne uređuje to. Koji zakon uređuje? Nijedan. Prepušteno je to Statutu i to je protivustavnost ove odredbe.
Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je trenutak da kažem još nekoliko reči o ovome što smo upravo sada načeli, a da stvar bude razjašnjena do kraja. Ustav iz 2006. godine u članu 10. kaže da su u Republici Srbiji u službenoj upotrebi srpski jezik i ćirilično pismo i dalje kaže da se službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje zakonom, na osnovu Ustava, kao što je gospodin Đura Mučenski i pročitao. Dakle, što se nas tiče, Ustav je ovo pitanje dobro uredio. Sada su neki pročitali iz ovog što je Ustav rekao u članu 10. da, pošto nije izričito zabranjena latinica, ona postaje drugo pismo srpskog naroda. Neverovatno je kolikom se brzinom ona širi i kolike dimenzije sve ovo poprima. Kada sam videla da postoje izmene i dopune Zakona, zaista sam se obradovala, jer sam računala da ćemo sada imati nešto konkretnije vezano za upravo ovaj problem koji se pojavljuje u Srbiji, a to da je latinica postala drugo pismo srpskog naroda, tu konstataciju čitam u mnogim medijima i to se provlači kao prednost srpskog naroda, koji ima dva pisma i može da se ponaša na način da koristi jedno ili drugo, shodno tome kako mu je potrebno. Moram da upozorim i javnost i sve nas ovde, gospodo narodni poslanici koji, pretpostavljam da volimo svoj narod i svoj jezik, poštujemo i želimo da ga sačuvamo, na činjenicu da je Unesko priznao kao jedino autentično pismo srpskog naroda ćirilicu, a da taj isti Unesko latinično pismo pripisuje hrvatskom narodu. Tako da može da se desi da jednog dana, kao što danas Albanci svojataju srpske spomenike materijalne kulture, a prema ovome što je Unesko odredio, sva naučna i kulturna dostignuća koja budu napisana na pismu koja se zove latinica, jednostavno proglase kulturom drugog naroda. To je opasnost u koju mi sebe dovodimo time što pokušavamo da budemo široki i time što pokušavamo da objasnimo srpskom narodu da oni koji se zalažu za srpski jezik i ćirilično pismo, a spadam u te, jesu kočničari napretka, jer Evropa ne prepoznaje ćirilično pismo. Nisam mislila na vas, mislim na celu situaciju danas u Srbiji. Dakle, da Evropa ne prepoznaje ćirilično pismo i da put prema EU znači odreći se svog pisma, svoje kulture i civilizacije. To naravno nije tačno, jer ako pogledamo da se i Grčka i Bugarska služe ćiriličnim pismom, a da su uspeli da isposluju, naročito Bugarska da 2010. godine kada bude štampala evre, jer prelazi na evro, to sve bude napisano ćiriličnim pismom. Evropa je prihvatila ćirilicu kao jedno od svojih pisama i tu ništa nije sporno kada se vodi računa o tome da je ćirilica kočnica prema EU. S druge strane, moram da vam kažem da je u jednom momentu, kada su "Majkrosoft" i "Gugl" došli na srpsko područje, imali aplikacije na srpskom jeziku koje su uradili ćirilicom, ali da se iz nekog razloga, pošto smo pokazali da vladamo latinicom i svim ostalim, oni su od toga odustali, jer mi smo bili preterano komplikovani u zahtevu da ispoštujemo latinicu. Još jednu stvar da vam kažem, ako danas pogledate samo ovaj uži centar Beograda, a rađeno je jedno istraživanje, samo 16% natpisa je ćirilično, a u Novom Sadu je 18%. To je skandalozno jer se nalazimo u Srbiji, ne nalazimo se na nekom drugom mestu i smešno je da svoje pismo na takav način degradiramo. Ako pogledamo kako izgleda stanje sa dečijom štampom, sa slikovnicama, knjigama, albumima sa sličicama, dečijom televizijom, vidimo da je samo u procentu od 20% svega toga na ćiriličnom pismom, 80% je latinično. Imali smo čak i neke dečije slikovnice i knjige za decu koje su bile napisane hrvatskim jezikom. Nije različita situacija ni kada su u pitanju odrasli. Samo 25% dnevnih novina, knjiga oko 25% je napisano ćirilicom, ostalo je napisano latinicom, kažu – zbog lakšeg tržišta. Naravno, nisam sigurna da se baš naše knjige i naša štampa na latiničnom pismu čita baš zbog toga što je napisana latinicom u bivšim jugoslovenskim republikama. Setite se, svako od nas ponaosob, da li postoje neke dnevne novine koje su napisane ćirilicom? Postoje jedne, koliko sam uspela da nađem. Ono što hoću da kažem i što je moj apel i što možda nije direktno vezano za ove izmene i dopune zakona, a zaista sam volela da bude vezano za izmene i dopune ovog zakona, jeste da mislimo o sebi dobro, da poštujemo ono što smo, ko smo i odakle smo, zbog toga što će nas Evropa prihvatiti prema stepenu poštovanja koji imamo prema sami sebi. Ukoliko se budemo ponašali snishodljivo, kao što primećujem da se u poslednje vreme ponašamo, zaista nas neće niko voleti, ceniti i razumeti. Teško je razumeti narod koji se odriče sam sebe i svojih civilizacijskih dostignuća. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefan Zankov, Dragan Čolić i Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 4. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 5. doda član 5a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OBJAVLjIVANjU ZAKONA I DRUGIH PROPISA I OPŠTIH AKATA I O IZDAVANjU "SLUŽBENOG GLASNIKA REPUBLIKE SRBIJE" (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Mirko Munjić, Zoran Krasić, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Dragan Šormaz i Petar Jojić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Sreto Perić i Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Gospodin Mirko Munjić. Izvolite.
H Pročitaću član 2. zakona o izmenama i dopunama Zakona o objavljivanju zakona i drugih propisa i opštih akata i o izdavanju "Službenog glasnika Republike Srbije". Taj član 2. kaže: Ukazi o proglašenju zakona, ukazi o dodeli odlikovanja i drugi akti predsednika Republike, za koje je to određeno zakonom ili za koje predsednik Republike odluči da se objave u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ovim amandmanom smo tražili da se brišu reči "ili za koje predsednik Republike odluči da se objave u "Službenom glasniku Republike Srbije"." Malo ću se fokusirati na ovome što smo tražili ovim amandmanom. Krenuću najpre od obrazloženja Vlade, koje kaže da se ukazi objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije", izuzev ukaza kojima se postavljaju, unapređuju i razrešavaju oficiri Vojske Srbije. To je u redu i to niko ne spori. Ono što takođe niko ne spori jeste i sledeći deo vašeg objašnjenja, obrazloženja Vlade o neprihvatanju amandmana, a to je da se u "Službenom glasniku Republike Srbije" objavljuju i druge odluke kojima predsednik Republike npr. raspisuje izbore za narodne poslanike, predlaže Narodnoj skupštini kandidate za predsednika Vlade, imenuje generalnog sekretara predsednika Republike, imenuje svog šefa Kabineta i druge funkcionera u Generalnom sekretarijatu. I to je u redu, zbog toga što je to predviđeno Zakonom o predsedniku Republike. Međutim, ovde se ostavlja mogućnost da predsednik Republike može da odluči da se i drugi pravni akti koje on donosi objave pored akata koji se obavezno objavljuju po zakonu. Vi kažete da to čak predstavlja dodatnu mogućnost da se građani obaveste o donetim odlukama iz nadležnosti predsednika Republike kada on oceni da je javnost za njih zainteresovana. "Službeni glasnik" je, kao što znamo, sredstvo obaveštavanja javnosti, koje u velikom procentu tačno obaveštava javnost, kažem u velikom procentu, mogu se desiti čak i u "Službenom glasniku" određene, ali tehničke greške, koje mogu i da se isprave. To je sredstvo obaveštavanja javnosti da nešto postoji, da je nešto doneto i da nešto obavezuje. Da nešto postoji i da je doneto u formi Ustava, zakona i nekih podzakonskih akata, to se objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije". Postoje i akti koji se objavljuju u službenom glasilu AP, kao i akti koji se objavljuju u službenom glasilu lokalnih samouprava. Pored toga što se to objavljuje da nešto postoji, da je doneto u formi Ustava, zakona ili podzakonskog akta, da nešto postoji, pored toga i da nešto obavezuje. Ovaj obavezujući karakter zakona, kao i podzakonskih opštih akta je nešto što je veoma važno, jer u stvari, svi ovi zakoni i podzakonski akti su objedinjeni na jednom mestu, dakle, u "Službenom glasniku". Onaj ko želi da sazna, to može da sazna na jednom mestu -šta je doneto, kada je to doneto, od kada ga obavezuje to što je doneto, bilo to Ustav, zakon ili neki podzakonski akt, kao i sankcije kojima će, eventualno, on biti podvrgnut, ukoliko ne poštuje to što je doneto i što je objavljeno u "Službenom glasniku". Dakle, sve to on može saznati i videti na jednom mestu, a to je u "Službenom glasniku". Da li će nešto da bude objavljeno, kada će da bude objavljeno, u kojoj formi će da bude objavljeno, određeno je Ustavom i zakonom i to, po našem mišljenju, apsolutno ne može da bude zavisno od pojedinačne volje, od pojedinačne volje jednog čoveka, pa makar on bio i predsednik Republike. Mi smatramo da apsolutno nije dobro da se jednom čoveku imputira neko pravo koje mu po Ustavu i koje mu po zakonu ne pripada. Ustav reguliše nadležnost predsednika Republike članom 112, da ne čitam nadležnosti predsednika Republike. Međutim, ima jedna fina konstatacija i fina jedna izreka, koja datira još iz davnih vremena i koja kaže, otprilike, da svaki čovek u sebi nosi želje kraljeva, on bi da može sve protiv drugoga, a da taj drugi ne može ništa protiv njega. Međutim,možda se tu u stvari i krije neka iskonska želja da se jednom čoveku, predsedniku Republike, imputira više prava nego što mu pripada i po Ustavu i po zakonu. Postavlja se pitanje - da li je neko konsultovao ili predsednika ili kabinet predsednika o ovome, da će se ovim aktom predsedniku Republike imputirati nešto, odnosno dati u nadležnost nešto što on do sada nije imao, nešto što do sada nije predviđeno ni Ustavom, niti zakonom? Zaista, posle ove i ovakve izmene ovog zakona, predsedniku se ostavlja na volju da on odluči da li će nešto biti objavljeno u "Službenom glasniku" ili ne. Smatramo da je to apsolutno neprimereno i da treba prihvatiti ovaj amandman SRS.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovim amandmanom sam samo tražio da se iz člana 2. stav 2. izbriše i da objasnim o čemu se u stvari radi. Gospodin Munjić je lepo pokrenuo ovu temu. Nije dobro kada se u Predlogu zakona u okviru jednog člana kaže da se objavljuju i druge odluke za čije objavljivanje zaključi da je neophodno predsednik Republike. "Službeni glasnik RS" je zvanični službeni list u kome se objavljuju zakoni, ukazi, pojedinačni opšti akti itd, sve ono što deluje i što obavezuje građane. "Službeni glasnik" je vrlo važan instrument, ne samo obaveštavanja ljudi o tome koje norme u budućnosti važe, nego je i sredstvo preko koga se i meri da li je neki pravni akt stupio na snagu ili nije stupio, bez obzira u kom roku stupa od dana objavljivanja. Tu je neophodna preciznost. Ne može da se kaže – i ono što zaključi predsednik Republike. Uzeo sam naziv, zato što je u tom prvom stavu bilo govora o predsedniku Republike kao o državnom organu. Slična je situacija i sa drugim organima. Ovim amandmanom koji sam podneo samo tražim da se izbaci ova stvar. Zašto bi mi morali da objavljujemo presude Evropskog suda za ljudska prava koje se odnose na Republiku Srbiju, kako je to navedeno u ovom stavu? Mi nismo protiv toga da se one ključne presude, fundamentalne, značajne presude objave, kako bi se obavestili svi oni koji primenjuju propise šta su neki standardi. Ali, ako bi se sve odluke, sve presude Evropskog suda za ljudska prava objavljivale u našem "Službenom glasniku", onda bi naš "Službeni glasnik" postao sredstvo za nešto što je iz inostranstva, a ne naše sredstvo. Šta da radimo ako bude nekoliko hiljada sporova pred Evropskim sudom za ljudska prava? Onda treba da angažujemo posebne brojeve "Službenog glasnika" za te presude. Nepotrebno. Imamo obavezu da objavljujemo odluke Ustavnog suda. Zahvaljujući i SRS, i ustavna žalba je dobila svoj pravi značaj u Zakonu o Ustavnom sudu i Ustavu Republike Srbije, s ciljem da se preduprede sporovi pred Evropskim sudom za ljudska prava. Tako smo pričali i pre pet-šest godina, nemamo razloga da sad ne podsetimo na to. Protiv toga smo da se sve te presude Evropskog suda za ljudska prava koja se odnose na Srbiju objavljuju. To ne znači da smo protiv tih presuda. Ne, ali one ključne, fundamentalne za neke oblasti, morale bi da se objave, da bi jednostavno i naši sudovi saznali o čemu se radi. Naš Ustavni sud se uključio i razmatra mnoge ustavne žalbe – suđenje u razumnom roku, pravično suđenje itd. Uzeli su u razmatranje sve one sporove gde 20 godina sud nije doneo presudu i na taj način predupredili da ta bruka ne izlazi pred Strazbur. Ali, to je potpuno druga dimenzija. To je naš Ustavni sud, bez obzira kakav je i šta odlučuje, ima i on kontradiktornih odluka. Pre neki dan su doneli odluku koja je potpuno kontradiktorna odluci iz 2003. godine, čak je bio isti predsednik suda. Ali, o tom potom, doći će vreme kada ćemo i o tome da pričamo. Protiv toga smo da se objavljuju sve presude Evropskog suda za ljudska prava koja se tiču Srbije. Zašto? Važne su one ključne, temeljne za pojedine oblasti. I bez objavljivanja tih presuda, naš Ustavni sud je počeo da tumači čl. 5. i 6. Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, poprilično na dobar način to tumači. Mada, i nije teško da se pogreši, ako je 15 godina vođena parnica, pa nije doneta presuda, ili sedam godina čeka na izvršenje. Baš je bilo teško da pogodi da je prekršeno neko pravo pojedinca. Jeste, to se iz satelita vidi, a kamoli da gospođa Nenadić to prizna. Šta stoji kao odgovor Vlade? Oni ne kažu – imamo obavezu itd. Ne, Vlada se otvoreno poziva, zamislite na šta? Na član 6. stav 1. Uredbe o zastupniku Republike Srbije pred Evropskim sudom za ljudska prava. Sada je uredba, praktično, ustavni osnov za nešto što se piše u zakonu. Kako sad to čovek da protumači? Jutros smo slušali jednog ideologa koji kaže da je stočar i da, jednostavno, mora da se uključi u razmatranje nekog predloga zakona, da zaštiti struku. Evo, ja sam u ovoj pravnoj struci i moram da se javim da zaštitim struku. Nikada uredba nije bila pravni osnov za zakon. To je samo kod Gaše Kneževića nacrt zakona mogao da bude pravni osnov za jedno pojedinačno rešenje. Ali, ovo nije prvi put. Imamo sada, verovatno sutra ili prekosutra, ovaj zakon o centralnom registru. Ta materija je bila regulisana kompletno uredbom, a sada to prelazi na zakon. Postavlja se onda pitanje – u čemu je razlika između zakona i uredbe? Oni će da kažu ko je doneo. Uredbu je donela Vlada, a zakon treba da donese Narodna skupština. Nije to osnovna poenta. Poenta zašto se nešto donosi kao zakon, a nešto kao uredba je u mesu, u sadržini. Kako je moguće da sadržina bude ista jednog akta, i kada ga donese u formi podzakonskog i zakonskog akta? Mislim i da pitanje ovog našeg agenta treba da regulišemo zakonom, a ne uredbom, bez obzira što on zastupa interese Republike Srbije pred Evropskim sudom za ljudska prava, ali treba da donesemo i zakon o njemu, da ne bi on pričao bajke na sednicama Administrativnog odbora ili da predlaže nešto, kao neku svoju improvizaciju, stavio prst na čelo. Znači, nema adekvatnog odgovora što se ne prihvata amandman. Amandman se ne prihvata zbog toga što je nekada neko uredbom nešto propisao. Da se sada nasmejem na to, a svi bi se smejali na to, dobio bih opomenu, a vi se ponosite nečim što izaziva smeh, koliko je strašna nebuloza. Je l' vi znate da, evo, sada je ova naša delegacija u Strazburu, da već tri-četiri godine veliki problem pred Parlamentarnom skupštinom Saveta Evrope je kako obavezati države da poštuju odluke Evropskog suda za ljudska prava? Na čelu liste država koje ne poštuju odluke Evropskog suda za ljudska prava su Velika Britanija-Ujedinjeno Kraljevstvo, Rusija, Belorusija, Nemačka itd. Ali, to može da se čuje samo ovako, inače, od strane zvaničnih predstavnika naše vlasti ne, to ne može da se čuje. Nađite mi neku državu gde se odluke Evropskog suda za ljudska prava obavezno objavljuju u njihovom službenom listu. Da ste mi to napisali u odgovoru na ovaj amandman, pa da sagnem ramena i da prihvatim, ali vi se pozivate na uredbu o agentu Republike Srbije pred Evropskim sudom za ljudska prava. Šta da vam više pričam?
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Dragan Šormaz. Gospodin Palalić ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, zaista sa više strana posmatrano ovaj zakon je vrlo problematičan. Evo, sada je kolega Krasić pomenuo jednu stvar, da uredba predstavlja ustavni osnov. Kada se pogleda sam ustavni osnov donošenja ovog zakona, onda je jasno zašto sva ova rešenja koja su ovde sadržana, koja su krajnje problematična, krajnje restriktivna, treba videti šta su krajnje namere bile predlagača, koje postaju vrlo jasne. Pazite, ustavni osnov je član 97. tačka 17., koja kaže da Srbija, između ostalog, uređuje i druge odnose u interesu Republike Srbije. To je osnov za donošenje ovog zakona. To jednostavno apsolutno ne stoji. Zašto je u stvari izabran ovakav pravni osnov, ustavni osnov? Zato što drugi ne postoji, da bi se ugradilo u ovaj zakon nešto što predstavlja sasvim sigurno restrikciju u odnosu na dosadašnje stanje koje se odnosilo na objavljivanje zakona i drugih propisa i opštih akata u "Službenom glasniku Republike Srbije". Mi ovde dobijamo niz ograničenja kada je u pitanju pravo građana da znaju koje su propise, odluke ili, u krajnjoj liniji čime se bavi ovaj naš amandman, međunarodne ugovore i sporazume doneli ili ih je potvrdila Narodna skupština Republike Srbije. S jedne strane, imali smo restrikciju od strane mogućnosti, diskreciono pravo od strane predsednika Republike da odluči da se neki akti koje on donosi ne objavljuju. Sada ulazimo u drugi problem, da međunarodni ugovori i sporazumi koje je ratifikovala ova Narodna skupština, mogu doći u situaciju da ne budu nikada objavljeni, da ih nikada ne vidi nijedan građanin. Još veći problem je da sporazumi koje su zaključili predstavnici Vlade, koji nisu ni bili na ratifikaciji ovde, takođe nikad niko ne vidi. To je tek dodatni problem, a mi smo takav jedan slučaj imali i otvorio se u javnosti kao problem, a to je ovaj famozni sporazum koji su zaključili predstavnici ove vlade sa Misijom Euleks, kako piše u Sporazumu, o granici sa Kosovom. Pazite, ne zna se ko je taj sporazum zaključio, nigde nije objavljen, niko ne zna ni šta piše u njemu, a tiče se državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Sada pogledajte šta vi predviđate ovim predlogom zakona u ovom konkretnom stavu, da potvrđeni međunarodni ugovori i drugi međunarodni sporazumi, znači, oni koji nisu potvrđeni u Narodnoj skupštini, objavljuju se, za koje je to određeno zakonom ili drugim propisom. Šta ovo pravo praktično znači? Ovo praktično znači upravo ovaj sporazum sa Euleksom. Vlada ga je zaključila, nikad nije objavljen. Sada dolazimo do ključnog problema. Na osnovu čega? Kaže se – na osnovu nekog zakona koji će regulisati koji su to međunarodni ugovori ili sporazumi ti koji se neće objaviti. Hajde da posmatramo stvar krajnje praktično. Ovaj zakon stupi na snagu. Vlada zaključi neki međunarodni sporazum, mi taj zakon nemamo koji određuje koji se ugovori ili međunarodni sporazumi neće objaviti. Ili još goru stvar, Narodna skupština ratifikuje jedan međunarodni sporazum i on se ne objavi. Na osnovu čije odluke? Na osnovu uredbe Vlade. Znači, mi možemo doći na osnovu rešenja ovog zakona u sledeću situaciju, da najviši državni organ Republike Srbije, Narodna skupština, potvrdi jedan međunarodni sporazum koji se tiče države Republike Srbije i građana, a da Vlada donese uredbu, jer je to propis, kojom kaže – mi to nećemo da objavimo, to građani nemaju prava da znaju. Vrlo veliki problem. U krajnjem slučaju, postavlja se načelno pitanje – zašto se ne bi svaki međunarodni sporazum, a pogotovo međunarodni ugovor koji je ratifikovala Narodna skupština, objavio u "Službenom glasniku"? U čemu je problem? Mi ne dobijamo obrazloženje za takvu odluku. Da ne govorim da mi iz zakona niti iz namera Vlade vidimo da će u nekoj doglednoj budućnosti uopšte biti donet zakon koji u krajnjoj liniji nema ni ustavni osnov da isključi mogućnost da se neki međunarodni sporazumi i ugovori objavljuju. Šta se krije? Šta se taji? U čemu je problem? Mi ne vidimo ni jedan jedini razlog da građani imaju saznanja o tome šta radi Narodna skupština, u krajnjoj liniji, šta radi Vlada Republike Srbije, jer građani od toga imaju konkretnu korist ili se upoznaju sa svojim pravima i obavezama ili se u krajnjoj liniji upoznaju sa tim da li Vlada Republike Srbije štiti Ustav Republike Srbije? Prema tome, vrlo ozbiljan i opasan zakon, ova odredba pogotovo, jer nas uvodi u jedan krajnje veliki pravni voluntarizam, u jedno ogromno diskreciono pravo Vlade da derogira odluke Narodne skupštine u tom smislu što smo se mi ovde skupili, ko je gledao – gledao prenos, šta smo odlučili, posle toga pao mrak, niko ne zna. Nismo dobili nijedan ozbiljan argument za ovaj koncept koji se ovde uvodi, a ovo je koncept restrikcije. Predsednik Republike ima pravo da ograničava koji će se akti objavljivati, u krajnjoj liniji, Vlada Republike Srbije svojim propisom, pošto zakon nemamo, ona odlučuje da se međunarodni akti usvojeni u Narodnoj skupštini neće objavljivati. Jedino što možemo da predložimo posle ovakvog jednog predloga zakona je da se ovaj zakon povuče ili u krajnjoj liniji da dobijemo suvislo obrazloženje zašto se ovo radi. Mi ga nismo dobili.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Podneo sam amandman u odnosu na član 2. da se u stavu 3. reči "ili drugim propisom" briše. Zašto? Vidite, ovo je jedna mogućnost gde će doći do brojnih zloupotreba, a s druge strane, ovim putem se unosi pravna nesigurnost. SRS jeste za to da se međunarodni ugovori, čak i presude o kojima je govorio gospodin Zoran Krasić moraju objavljivati, ali kako? Te presude, kako je rekao Krasić, mi ne prihvatamo da budu objavljene u "Službenom glasniku". Da li ima retroaktivnosti? Da li uporedno ima da je ijedna država u Evropi ijednu presudu koja se odnosi na ljudska prava doneta u Srbiji da je bila objavljena i u jednoj članici EU? Nemam ta saznanja i mislim da nije. Ovim se unosi pravna nesigurnost. Reći ću vam na jednom primeru – objavljivanje ili drugim propisom. Ovi drugi propisi mogu biti i propisi mesne zajednice ili opštine, ili lovačkog društva, ili da ne nabrajam. Dakle, u "Službenom glasniku Republike Srbije" mogu biti objavljeni međunarodni ugovori, oni koji su utvrđeni zakonom, a ovo drugi propisi mislim da unosi pravnu nesigurnost. Ovi drugi propisi i podzakonski akti ugrožavaju pravni poredak Republike Srbije. Oni često derogiraju i osnovne zakone. To vam je slučaj recimo – ministar zdravlja ili direktor zdravstvenog i penzionog fonda Republike Srbije donese pravilnik i tim pravilnikom stavi van snage Zakon o zdravstvu i Zakon o osiguranju. To vam je bio primer do sada da građani južnog Banata i Pančeva nisu imali pravo, niti su imali mogućnosti da se izbore da dođu da se leče u Beograd. Prema tome, ovo je veliki problem ako se da nekome da uredbom ili na neki drugi način, nekim drugim podzakonskim aktom reguliše neku materiju koja spada isključivo u zakonodavnu regulativu. Ostajem kod ovog amandmana, ne bih oduzimao vreme mojim kolegama, ali smatram da je ovako rešenje apsolutno neprihvatljivo i ostajem kod amandmana i predlažem da ga usvojite.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
U suštini, amandman gospodina Palalića i ovaj amandman Petra Jojića (Predsednik: SRS-u je ostalo 43 minuta.), u suštini to je sličan amandman, da ne kažem identičan i otvara pored ovog pitanja o kome je gospodin Palalić pričao – da li postoje (Predsednik: Izvinite, 41 minut.)... Dobro. Hvala vam. Pored ovog pitanja o kome je gospodin Palalić pričao – da li postoje tajni i javni sporazumi, verovatno je jasno, ako je neki tajni sporazum onda se on ne objavljuje, jer ako bi se objavio ne bi više bio tajni sporazum. U istoriji postoji mnogo tih tzv. tajnih sporazuma. Nažalost, i na ovim našim prostorima ovde, kako su to nekada pričali, bilo je i previše tajnih međunarodnih sporazuma. Da se vratimo onome što je glavna tema. Skoro svakodnevno se u ovoj skupštini suočavamo sa nečim što se zove ratifikacija, odnosno potvrđivanje međunarodnog sporazuma. To je neki put memorandum, deklaracija, konvencija, ugovor, protokol itd. To je sve u rangu međunarodnog ugovora, ukoliko je jedna od strana ugovornica RS, a druga da li neka država, pa se radi o bilateralnom sporazumu, ili neka međunarodna organizacija ili skup država, koje su multilateralni sporazumi. Od kada je veka, od Bečke konvencije naovamo zna se da se čin ratifikacije obavlja u formi zakona. U Srbiji je to oduvek tako bilo. Donosi se zakon o ratifikaciji, zakon o potvrđivanju. Član 3. tog zakona je uvek nalog da se međunarodni ugovor objavi u "Službenom glasniku". Dok je bila Savezna Republika Jugoslavija, to je bilo u saveznoj nadležnosti, pa je bilo u "Službenom listu". Od kada je stvorena ova konstelacija onda je "Službeni glasnik RS", posebno izdanje "Međunarodni ugovori", gde se objavljuju svi potvrđeni i ratifikovani međunarodni ugovori. Ne postoji drugi propis u kome bi bio nalog o objavljivanju. Ne postoji. Znači, postoji Ustav, postoji svaki konkretni zakon o potvrđivanju nekog sporazuma i po pravilu član 3. i član 4. Neki put član 3. može da bude ograničenje, isključenje primene određene konvencije, određenog ugovora na određenoj teritoriji u pogledu nekih pitanja, jer u zavisnosti od nivoa pregovora dozvoljava se državama članicama, potpisnicama neke međunarodne konvencije da ograniče primenu konvencije na delu svoje teritorije ili da proberu šta hoće iz nomenklature ponuđenih rešenja da tu državu obavezuje. Uvek u tom zakonu o potvrđivanju stoji nalog o objavljivanju u "Službenom glasniku". Zašto? Zato što se vezuje sa stupanjem na snagu. U praksi i na ovoj sednici imamo nekoliko takvih zakona o potvrđivanju nekih međunarodnih ugovora. Imamo situaciju da se u samom tekstu međunarodnog ugovora navodi prevremena i privremena primena tog ugovora pre nego što se izvrši ratifikacija, što ne sme da se dešava. Sećate se čuvenog sporazuma koji je Vuk Drašković zaključio sa Amerikancima o prolasku njihovih trupa itd. Počelo je da se primenjuje odmah čim je potpisano, a na ratifikaciju je čekalo nekoliko godina. Tako je bilo. Danas imamo u pravnom prometu nekoliko sporazuma koji su svakako u rangu međunarodnih, gde je naše tužilaštvo zaključilo sa nekim tužilaštvima. To nikada nije došlo u Narodnu skupštinu na potvrđivanje. To je ono Vukčević u Zagrebu, Vukčević u Sarajevu itd. Sada da se vratim na samu suštinu ovog amandmana. Znači, nalog o potrebi objavljivanja ili o obavezi objavljivanja može da stoji samo u zakonu o potvrđivanju odgovarajućeg međunarodnog ugovora. Zato su ove reči – ili drugim propisom, nema taj drugi propis. Taj drugi propis bi mogao da bude Zakon o inostranim poslovima. Taj drugi propis bi mogao da bude o spoljnim poslovima, kako bi trebalo sada pravilno da se zove i tim zakonom da se predvidi čitava procedura kako se dolazi do međunarodnog ugovora, koje su faze, kako se pravi platforma, ko pregovara, ko platformu odobrava, prvi krug razgovora, drugi krug razgovora, šta Vlada odobrava, šta Vlada ne odobrava, ko zastupa, ko potpisuje. U ovoj zemlji sad svako potpisuje međunarodni ugovor. I državni sekretari su počeli da potpisuju međunarodne ugovore u ime države. Naravno, imaju uvek zaključak Vlade da ih ona ovlašćuje da u ime države potpišu. Tu stoji ta glavna opasnost u ovih nekoliko reči, tri reči – ili drugim propisom. Nema tog drugog propisa. To je Ustav i zakon o potvrđivanju nekog međunarodnog sporazuma. Kada se stavi ovako nešto, pa se još slepo brani taj stav, onda s pravom Palalić može da sumnja. S pravom svi možemo da sumnjamo. Da li ima nekih tajnih sporazuma? Ima sigurno, ali su tajni zato što nisu objavljeni i oni nikada neće ni biti objavljeni i to nije tema ovog amandmana. Tema amandmana je da nema tog propisa kojim se daje nalog ili propisuje obaveza objavljivanja u "Službenom glasniku", osim zakona o potvrđivanju određenog međunarodnog ugovora.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Vjerica Radeta i Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovde je situacija vrlo jednostavna. Kada se donosi Zakon o vojsci, Zakon o odbrani, Zakon o službama, materijalnoj, radnoj itd, to ide u "Službeni glasnik". Mi imamo i ''Vojni službeni glasnik RS". Onda se postavlja pitanje – šta se u njemu objavljuje? Samo smo tražili da se izvrši odgovarajuća terminološka intervencija – ukazi i drugi akti predsednika Republike, pošto je on vrhovni komandant, to mora, propisi i drugi akti Vlade, mora, zato što je podeljena nadležnost između predsednika, ministarstva i Vlade, odnosno ministra nadležnog za odbranu, sve je to u redu. Ovde sada stoji – koji se odnose na Vojsku Srbije. Mi kažemo – koji se odnose na pripadnike i službu. Želimo da definišemo šta se to tamo objavljuje, jer bi neko mogao da protumači da se tamo objavljuje sve i svašta. Ima nekih stvari koje se nikad ne objavljuju. To su oni planovi tajni itd, ali unapređenje, podzakonski akti koji se tiču statusa lica u oružanim snagama itd, to treba u tom listu da se objavi, ali po svojoj definiciji, ti opšti akti su uski i primenjuju se na ono što je sektor Vojske i sektor odbrane. Na to se primenjuje. To nema potrebe da ide u Službenom glasniku nego da bude u specijalnom vojnom listu. Mi smo samo pokušali da definišemo kakav bi bio karakter tih opštih akata, doduše ima tu i pojedinačnih akata koji se objavljuju, ukazi o postavljenju komandanata, načelnika službi itd, i to sve treba da se objavljuje, ali ovako kad se kaže šta se odnosi na vojsku to je preširoko i u tom velikom širokom tumačenju može da se desi da se neke stvari i ne objave, a neophodne su za funkcionisanje vojske i sistema odbrane. Eto, to je ta bila svrha ovog amandmana. Ništa drugo nije bilo. Svesni smo činjenice da takav list mora da postoji i da on, pre svega, svi akti koji se tu objave direktno se tiču službe i pripadnika vojske. Ne tiču se običnih građana, ne tiču se direktno njih. Mogu biti interesantni. Ono što se tiče svih građana, što je obaveza, to je Zakon o vojsci, Zakon o odbrani, o službama, ono što smo već doneli ovde u Narodnoj skupštini, bezbednosti itd. To ide u Službeni glasnik. Ovde se govori o aktima vrhovnog komandanta, Vlade i Ministarstva, po pravilu su to sve podzakonski akti i želimo da definišemo da se ti podzakonski akti odnose na pripadnike vojske i na funkcionisanje službi unutar vojske. Samo da pokušamo da definišemo da se ne bi desilo da u tom službenom glasniku vojnom se objave recimo sastav generalnog sekretarijata predsednika Republike. Možda ima neke dodirne tačke sa vojskom, možda ima neke, u istoj zgradi se nalaze, a nema nikakve druge, eto zbog toga.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Petar Jojić i Mirko Munjić. Gospodin Mirko Munjić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, evo sad zarad javnosti da pročitam samo šta piše u članu 4, dakle ono što smo mi tražili amandmanom da se briše. "O objavljivanju presuda Evropskog suda za ljudska prava koja se odnose na Republiku Srbiju stara se ministarstvo nadležno za ljudska i manjinska prava". Dakle, našim amandmanom mi smo tražili da se ovaj član briše. Postavlja se pitanje koji je pravni osnov za unošenje ovakve odredbe u jedan ovakav zakon? Kada ste govorili o ustavnom osnovu za donošenje ovog zakona, vi ste kazali da je ustavni osnov sadržan u odredbi člana 97. Ustava Srbije, gde se kaže da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje i druge odnose od interesa za Republiku Srbiju, u skladu sa Ustavom. Mislim da je to poslednja alineja ovog člana 97. Dakle, ova odredba člana 97. Ustava traži, pod jedan, da se ovi odnosi, pored toga što treba da budu od interesa za Republiku Srbiju, dakle to je prvi uslov, drugi je uslov da moraju biti u skladu sa Ustavom. Obaveza da se jedna presuda objavi u Službenom glasniku mora biti konstituisana samo zakonom. Tako, na primer, obaveza da se odluka Ustavnog suda objavi uspostavljena je Zakonom o Ustavnom sudu. U Zakonu o Ustavnom sudu jasno stoji da se odluke Ustavnog suda objavljuju u Službenom glasniku i to je sve u redu. Međutim, postavljam pitanje da li je obaveza da se presuda Evropskog suda za ljudska prava, dakle, ijedna presuda Evropskog suda za ljudska prava objavi negde? Da li je to do sada bilo propisano bilo kojim zakonom? Nije bilo propisano nijednim zakonom. Evropski sud za ljudska prava nije nacionalna institucija, nije institucija nacionalnog karaktera. Vi ne možete upoređivati Evropski sud za ljudska prava sa našim Ustavnim sudom, sa Ustavnim sudom Republike Srbije. Ustavni sud Republike Srbije je najviša pravosudna instanca u Srbiji i presude ovog suda se objavljuju u Službenom glasniku, ali na osnovu Zakona o Ustavnom sudu. U tom Zakonu o Ustavnom sudu to je i propisano i to je sasvim jasno. Međutim, objavljivati presude Evropskog suda za ljudska prava zajedno sa onim propisima i odlukama kako je to određeno Ustavom i zakonom je na neki način pravno nasilje kako nad Ustavom Republike Srbije, tako i nad zakonima koji to regulišu i upravo zbog tih razloga mi tražimo da se ovaj član Predloga zakona i briše.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo predsedniče, gospodin Munjić i gospodin Krasić dali su valjano obrazloženje i istakli i obrazložili određene primedbe, šta treba objavljivati, kako treba objavljivati i da li je to od značaja za Republiku Srbiju. Gospođo predsedniče, molim vas kao vrsnog stručnjaka iz oblasti medicine da mi dozvolite, objavio bih jednu radosnu vest za građane Pančeva kada je u pitanju zdravstveno stanje i lečenje. Malopre sam obavio razgovor sa direktorom Fonda za zdravstveno osiguranje Autonomne pokrajine Vojvodine, primarijusom gospodinom dr Cimešom Dragomirom i uvažio je sva nastojanja poslanika SRS za šta smo se zalagali, da se stavi van snage jedan pravilnik direktora Fonda republičkog za zdravstvo, a da se poštuje zakon. Koristim priliku da objavim jednu radosnu vest ponovo, uz vaše dopuštenje, da građani Pančeva od sada mogu, i Južnog Banata, Kovina, Kovačice, Bele Crkve, Vršca, Plandišta, Alibunara...
Znate šta, ali to ćete ostaviti za četvrtak.
Možda neću imati priliku.
Ne mogu vam dozvoliti kada tako decidno tražite da vam dozvolim da kršite Poslovnik.
Ne kršim, samo da objavimo građanima Pančeva, da znaju da mogu da se leče i nema više prepreka zahvaljujući razumevanju dobrih ljudi.
Na član 4. amandman je podnela grupa 21. narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, međutim nama je ostalo još dva-tri minuta. (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Govoriću ujutru o ovom amandmanu.) Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na saradnji. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Kako bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika i postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Elvira Kovač, Miloš Aligrudić i Arsen Đurić. Takođe vas obaveštavam da sam, saglasno član 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, ozvala da sednici pored predstavnika predlagača gospodina Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, dr Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, Nebojše Bradića, ministra kulture i Svetozara Čiplića, ministra za ljudska i manjinska prava, pozvala da sednici prisustvuju i Gradimir Nenadović, direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Darko Radojčić i Ranka Vujović, pomoćnici direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Dušica Živković i Nataša Vučković-Lesandrić, pomoćnici ministra kulture, Slavica Petrović-Maksić, rukovodilac grupe za normativne poslove u Sektoru za državnu upravu Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pozdravljam prisutne. Nastavljamo pretres. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OBJAVLjIVANjU ZAKONA I DRUGIH PROPISA I OPŠTIH AKATA I O IZDAVANjU "SLUŽBENOG GLASNIKA REPUBLIKE SRBIJE" (pojedinosti) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković. Izvolite.