Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje121narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Meho Omerović, Mujo Muković i Laslo Varga. Primili ste ostavku narodnog poslanika Andree Galgo- Ferenci na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika ipredlažedaNarodna skupština,u smislu člana 88. stav 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabrana, narodnom poslaniku Andrei Galgo-Ferenci izabranoj sa izborne liste Savez vojvođanskih Mađara - Jožef Kasa, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske Pre toga, po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Izvolite.
Da se vi, gospodine Albijaniću, ne pravite toliko pametni, a to vam ne polazi za rukom, vi biste mi dali reč odmah.
Nemam razloga da se pravim, to je činjenica.
Teško je da čovek bude pametan ako ga bog nije obdario. Moram da vam kažem, gospodine Albijaniću, da biste time izbegli neprijatnosti da ste mi odmah dali reč kad je po Poslovniku trebalo da mi reč date. Vi ste sada obavili neke radnje u svojstvu ne znam čijem, to hoću da prigovorim, a obavili ste u ime Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, kako vidimo iz medija, predsednik Skupštine je privremeno sprečen da bude predsednik Skupštine, putuje. U slučaju njegove privremene sprečenosti, on određuje potpredsednika koji ga zamenjuje, koji je ovde u zemlji predsednik Skupštine. O tome obaveštava sve potpredsednike. Ukoliko ne uradi tako nešto, zamenjuje ga najstariji potpredsednik. Pošto je predsednik Skupštine bio sprečen i na prošloj sednici, koju smo onako neslavno prekinuli, tada ga je zamenjivao gospodin Rade Obradović. Gospodin Rade Obradović mora da vodi ovu sednicu zato što je on, pretpostavljam, ovlašćen od strane predsednika Skupštine. Istovremeno vas obaveštavam da potpredsednici Narodne skupštine iz redova Srpske radikalne stranke uopšte nisu obavešteni ko zamenjuje predsednika Skupštine ovih dana dok je on izvoleo putovati. Zato, gospodine Albijaniću, nemate vi pravo da vodite ovu sednicu pošto vas na to nije niko ovlastio, a posebno vas nije ovlastio predsednik Skupštine, koji je, pretpostavljam, ovlastio gospodina Radeta Obradovića. Dok se ne vrati predsednik Skupštine Oliver Dulić, zamenjuje ga narodni poslanik, potpredsednik Radojko Obradović. Zbog toga se vi lepo sklonite. Lepo vam čuči to, ali niste ga zaslužili. Sklonite se, neka dođe gospodin Obradović, da Skupštinu vodi predsednik Skupštine. Nema Dulića, Dulić je odredio ko je ovde Dulić. Vi niste taj Dulić, gospodine Albijaniću, to je očigledno. Molio bih vas da se ne igrate. To malo u šaljivom tonu iznosim ovu primedbu, ali je situacija veoma ozbiljna. Predsednik Narodne skupštine predstavlja Narodnu skupštinu, to je jedan malo ravnopravniji između onih 250 koji ovde predstavljaju narod, odredio je gospodina Obradovića da ga zamenjuje, otkud vi tu? Ne može to što ste vi iz G 17 plus da znači da možete da upadnete na svako mesto na koje poželite. A i ako upadnete, nećemo mi da saučestvujemo u tome. Mi, narodni poslanici Srpske radikalne stranke,smatramodavinemožetedavoditeovusednicui nećemo da saučestvujemo u tom vođenju sednice. Ima nas, dao bog, dovoljno da vam ukažemo na tu povredu Poslovnika i da vas lepo zamolimo da se sklonite, da Skupštinu vodi onaj ko je vodio kada je nestao Oliver Dulić, taj zamenjuje Olivera Dulića. Ne zaboravite, nije zamenjivanje predsednika Skupštine smenjivanje u vođenju sednice, nego onaj ko tu sad sedi, taj je stvarno predsednik Skupštine. Ne zamenjuje ga u vođenju sednice, nego ga zamenjuje u vršenju funkcije, zato što je ovaj privremeno sprečen, ne može da vodi Skupštinu iz inostranstva. Zbog toga, gospodine Albijaniću, malo se konsultujte, član 31. stav 2. pročitajte ako treba, vi ne možete da vodite ovu sednicu Narodne skupštine. Vi niste onaj koga je predsednik Skupštine ovlastio da ga zamenjuje 5, 10, 15 dana, dok nije tu. Vi možete da ga zamenjujete u vođenju sednice kada on izađe radi nekih potreba, a ovo je sada sasvim ozbiljna situacija. Mi moramo da znamo ko je ovih dana predsednik Skupštine i tu nema smenjivanja. Samo jedan čovek u Srbiji je predsednik Skupštine i samo on određuje ko je u njegovom odsustvu predsednik Skupštine. Vas nije odredio gospodin Oliver Dulić nego Radojka Obradovića, a i sramota me je, pravo da vam kažem, da kod bar dve jače političke stranke u toj vašoj koaliciji da nam predsednik Skupštine bude iz treće po snazi, četvrte, pete, bog zna. Biće skoro izbora, neće vas ni biti tu, gospodine Albijaniću. Dakle, ozbiljno vam ukazujem na ovu povredu. Pokušajte da mi odgovorite u skladu sa Poslovnikom. Ako ne odgovorite, mi ćemo nastaviti da vam ukazujemo na ovu povredu Poslovnika.
Hvala, gospodine Nikoliću. Na osnovu Poslovnika imate pravo da postavite takvo pitanje, ali predsednik Narodne skupštine je ovlastio potpredsednika Narodne skupštine za vođenje poslova. Kao potpredsednik Narodne skupštine imam ovlašćenje za vođenje sednice, i odstranepredsednikaNarodneskupštine,iodstrane potpredsednika Narodne skupštine, Radeta Obradovića, koji nas je zamolio, odnosno ovlastio da danas gospodin Mrkonjić i ja radimo ovaj posao, ja do 14 časova, on će od 15 časova, ako vam je potreban raspored kako ćemo raditi u toku današnjeg dana, što se tiče samog vođenja sednice, ne u drugim poslovima u samoj Skupštini. Nadam se da nemate ništa lično protiv toga, da vam ne smetam kao ličnost koja sedi tu i vodi ove oficijelne poslove. Hvala na razumevanju. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, u petak, prilikom zakazivanja ove sednice, koja nije otpočela tog dana jer ste očigledno bili nespremni da uđete u raspravu po Poslovniku i na način koji dolikuje Narodnoj skupštini, obaveštena sam pisanim putem od strane gospodina Olivera Dulića da je Radojko Obradović, potpredsednik Narodne skupštine, ovlašćen da u toku odsustvovanja Olivera Dulića – i napisano je od tog dana, ali nije rečeno do kada, tako da mi ne znamo ni kada će predsednik Narodne skupštine da se vrati – vodi Narodnu skupštinu, njome predsedava i obavlja sve poslove predsednika Narodne skupštine gospodin. Kada sam dolazila u salu na početak sednice, onako sam, više u šali, rekla gospodinu Obradoviću, o, dobar dan, gospodine predsedniče, a on je rekao - pa, nisam, potpredsednik sam. Kažem da, ali potvrđujući ovo što je malopre rekao gospodin Nikolić, sada kada nema predsednika vi ste taj koji vodi računa o radu parlamenta. Naravno, kasnije je gospodin Obradović rekao da on, u skladu sa nekim svojim principima, i dobro je što je tako postupio, ne želi da vodi sednicu na kojoj će biti onako objedinjena rasprava, koju je predložila, pa zatim povukla, gospođa Nada Kolundžija, stavljanjem u jednu tačku dnevnog reda sve ove ratifikacije i zakone. Kasnije, po završetku tog rada od jednog i po minuta, čiji ste svedoci, on me nije naknadno, kao ni gospodina generala Božidara Delića, drugog potpredsednika iz SRS, niti kontaktirao, niti obavestio kako će danas da teče ovaj dan i ko će da predsedava sednicom Narodne skupštine. Meni je manir gospodina Albijanića potpuno jasan. Zaista sam sada začuđena, pošto sam se javila po Poslovniku, da je on uopšte i rekao potpredsednik Narodne skupštine i da mi je dao reč. Nebrojeno puta mi se desilo, dame i gospodo poslanici, dok gospodin Albijanić predsedava da se javim za povredu Poslovnika, a on kaže - ma šta se ti javljaš, ti si potpredsednik, nemaš ti šta da ukazuješ na povredu Poslovnika. Eto, takav čovek sada predsedava i mene uopšte ne čudi što je on zaposeo predsedničku funkciju, jer u njegovoj bahatosti sve mogu da očekujem. Kad meni sa mesta potpredsednika kaže - ma šta imaš da se javljaš, nije povređen Poslovnik, onda on tako može da dođe i da sedne i da računa da ima 66 godina verovatno ili dan više od gospodina Mrkonjića, kome zaista priliči i jedino može u odsustvu predsednika Skupštine, po Poslovniku, kao najstariji da predsedava. Dakle, stvar je veoma jasna. Gospodine Albijaniću, ili ste zamislili da imate 65 godina i jedan dan, ili ste vi zamislili da ste bogomdan da predsedavate kad god vam se ćefne i da potpredsednicima, kao meni, tako kažete - ma šta me briga, ili da sednete na mesto potpredsednika na kome sedim od početka i kažete, ma pusti me da glasam, pa ću posle da ustanem. Pa, nismo mi na pijaci, gospodine Albijaniću. Stvarno ne želim da ulazim u razloge iz kojih je vaša stranka, četvrta-peta po redu u vašoj koaliciji, vas predložila na mesto potpredsednika, ali vi očigledno niste dorasli toj ulozi. Ne možete da budete zamena zamene kada za to nemate ovlašćenje. Malopre ste rekli jednu istinu i to je dokaz da vi ne možete da predsedavate. Kažete - čuo sam se i on mi je rekao u telefonskom razgovoru, možda ste šetali po Kalemegdanu, ne znam kada ste se to dogovarali, da ga zamenjujem. To po Poslovniku ne može. Evo, kao jedan od potpredsednika, kažem vam, lepo se uklonite, kontaktirajte ovog ovlašćenog potpredsednika Radojka Obradovića, a ako ne po Poslovniku, kada nema najstariji, a to niste vi, jer nemate taj broj godina, gospodin Mrkonjić neka lepo sedne i neka predsedava. Hvala.
Molim vas da ne iznosimo netačne podatke. Nemam 65 godina, nego tačno 40 i nekoliko dana. Gospodin Vladan Batić, po Poslovniku.
Sačekaću da se potpredsednici rasprave i isvađaju, pa da počnemo. Dame i gospodo narodni poslanici, ponašanje predsednika Narodne skupštine, gospodina Olivera Dulića, uvreda je za ovaj parlament, uvreda za sve narodne poslanike i uvreda za građane Srbije. To je tipičan primer kako ne treba da se ponaša predsednik Narodne skupštine. Neko ko zakazuje sednice, a onda odlazi na nekakve bespotrebne turneje, na koje ga niko nije zvao i koje ne moraju biti u ovom momentu. Lepo je to što predsednik Narodne skupštine turistički obilazi region, ali ne mora sada, može u vreme pauze u radu parlamenta. Ne možete zakazati sednicu parlamenta, pa onda otići i tumarati okolo. Zašto su poreski obveznici Srbije...
Molim vas da vodimo računa kako pričamo o predsedniku Narodne skupštine, jer se to tiče svih nas. Sa uvažavanjem, molim vas, gospodine Batiću.
Ovo što sam rekao je izraz apsolutnog uvažavanja gospodina Olivera Dulića, jer mnogo gore kvalifikacije se mogu uputiti na njegov račun. On vređa razum, on vređa pamet građana Srbije, on kažnjava poreske obveznike Srbije. Smejte se vi slobodno. Ako vam liči da vam bude takav predsednik parlamenta, nemam ništa protiv. Ko je potrošio pare za bespotrebnu sednicu u petak? Oliver Dulić. Koliko ta sednica košta poreske obveznike Srbije? To treba da se odgovori. Koliko košta besmisleno održavanje, odnosno neodržavanje sednice Narodne skupštine u petak? Još nešto, na gospodina Dulića sam u više navrata apelovao da se izaberu sudije Ustavnog suda, bar sa kvote Narodne skupštine. Ništa od toga. Uputio sam jedno otvoreno pismo, pa je čak Oliver Dulić našao za shodno da odgovara kada će biti i kako će biti izabran državni tužilac. Gospodo, kad se tako ponaša predsednik parlamenta, onda i nije čudo što nas niko naročito ne respektuje i ne uvažava. Hoću da vas podsetim da je jedinstven slučaj u svetu da jedna zemlja ima državnog tužioca, koji je penzioner još od 10. decembra 2005. godine. Slobodan Janković je penzioner skoro dve godine i državni tužilac. To je ruganje građanima Srbije, to je uvreda za zdrav razum, za inteligenciju. Kao takav on namerava da radi dalje. Tome treba da se stane na put. Nastaviću, pošto mi je isteklo vreme, još ponešto o gospodinu Oliveru Duliću.
Pošto je gospodin Dulić na putu, on me ovlastio da ga u njegovom odsustvu zamenjujem. U pripremi za današnji deo sednice dogovor je bio da od 10 do 12 sednicu vodi potpredsednik Albijanić, koji takođe ima ovlašćenje za predsedavanje i on je to već radio na nekim prethodnim sednicama, a od 12 do 14 potpredsednik Mrkonjić, koji je to takođe radio na ovim sednicama, uspešno ili ne, to neka prosude narodni poslanici. Znači, takav je bio dogovor za današnju sednicu i nikakav problem nije da to radim, ali kažem već je to bila praksa koju smo sprovodili. Da li još neko javlja po Poslovniku? Izvolite. Narodni poslanik Jadranko Vuković.
Član 226. Dame i gospodo narodni poslanici, tražim informaciju od ministra odbrane o uvođenju novog označavanja činova u Vojsci Srbije. Ko je to propisao i u kom postupku? Ovo pitam iz razloga što na Odboru za odbranu i bezbednost do sada nismo zauzeli nikakav stav o oznakama Vojske, a smatram da to nije nevažno pitanje kako će nam vojska izgledati. Jednostavno, hoću da znam ko je to odlučio i u kom postupku, i da li je ta ličnost prilikom odlučivanja bila inspirisana oznakama srpskog vojnika i srpske tradicije ili oznakama neke druge države i njene vojske, recimo vojske SAD. Dame i gospodo narodni poslanici, mi moramo da znamo kako su već obeleženi oficiri, koje aktuelni ministar Šutanovac, na samom početku svog mandata, priprema i uči da sa Vojskom Srbije ne treba braniti Kosovo i Metohiju. Ako uzmemo u obzir činjenicu da još uvek nije donet zakon o Vojsci Srbije, jasno je da je takva odluka učinjena preuranjeno. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Hvala. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O USPOSTAVLjANjU SPECIJALNIH PARALELNIH ODNOSA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I REPUBLIKE SRPSKE Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Podsećam vas da, shodno članu 94. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto je ukupno vreme za raspravu pet časova, konstatujem da se vreme za raspravu po poslaničkim grupama raspoređuje proporcionalno. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za red, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 149a stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Ima reč ministar Milan Marković. Gospodine Markoviću, izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, meni je zadovoljstvo da danas u ime Vlade Republike Srbije pred vama obrazlažem Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između...
Izvinite, dobio sam informaciju da su stručne službe prosledile, a ako nisu onda ćete u sledećih nekoliko minuta dobiti ovlašćenje, kojim Vlada 13. jula ovlašćuje gospodina Markovića da bude predstavnik predlagača povodom ove tačke. U sledećih nekoliko minuta to će da vam se prosledi. Dobio sam još u petak informaciju da je to prosleđeno. Izvinite. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, gospodine Obradoviću. Dakle, sa zadovoljstvom ću danas pred vama, u ime Vlade Republike Srbije, obrazložiti Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. Osnova za institucionalnu saradnju između Republike Srbije i Republike Srpske predviđena je Dejtonsko-Pariskim sporazumom kroz mogućnost uspostavljanja specijalnih paralelnih odnosa. Prethodni sporazum o specijalnim paralelnim vezama potpisan je 5. marta 2001. godine u Banja Luci između tadašnje Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srpske, sa praktično istim polazištem i ciljevima, kao i Sporazum o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske, koji je potpisan 26. septembra 2006. godine, a čije je potvrđivanje danas na dnevnom redu ovog visokog doma. Iskustva u primeni prethodnog sporazuma bila su vrlo pozitivna u svim predviđenim oblastima saradnje i doprinela su učvršćivanju ukupnih odnosa, kako sa Republikom Srpskom tako i sa Bosnom i Hercegovinom u celini. Zbog toga je, nakon istupanja Republike Crne Gore iz državne zajednice i nastavka državnog kontinuiteta Republike Srbije kao nezavisne, suverene države, doneta odluka o potpisivanju novog sporazuma koji bi odrazio nastale promene i otvorio još širi prostor za svestrani razvoj intenzivne i dinamične međusobne saradnje. Sporazumom o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa potpisanim 26. septembra 2006. godine u Banja Luci Republika Srbija i Republika Srpska potvrđuju spremnost da i dalje pružaju puni doprinos održavanju trajnog mira i stabilnosti u regionu i zajednički rade na unapređivanju najšire saradnje, kako u oblasti privrede, tako i u domenu obrazovanja i nauke, zaštite slobode i prava građana, kulture, sporta i nizu drugih oblasti, kroz redovnu saradnju i komunikaciju na najvišem nivou, koju predstavlja Veće za saradnju, čiji su članovi predsednici republika i vlada, kroz kontakte ministara inostranih poslova i drugih resora, kao i kroz redovne kontakte predsednika Skupštine i skupštinskih radnih tela, kako je to predviđeno članom 7. ovog sporazuma. Potpisivanjem Sporazuma o specijalnim paralelnim odnosima 26. septembra 2006. godine nivo i intenzitet odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske značajno su poboljšani. Aktivnosti koje su ovim sporazumom predviđene i delom započete vrlo pozitivno su se odrazile, pre svega na privredne tokove, što je od ogromnog značaja za Republiku Srpsku. Na ekonomskom planu, Republika Srpska je u ovom momentu nesporno veoma uspešna i u značajnoj meri u prednosti u odnosu na Federaciju Bosne i Hercegovine. Proces privatizacije je i dalje odmakao, a privreda je efikasnija. Najznačajniji su događaji svakako prodaja "Telekoma" Srpske "Telekomu" Srbije i stavljanje kamena temeljca za Termoelektranu "Gacko 2" 16. maja 2007. godine, što je investicija u vrednosti od 1,4 milijarde evra. Međutim, kada govorimo o ekonomskim vezama Srbije i Republike Srpske svakako treba pomenuti kupovinu 59% banjalučkog "Kosig" osiguranja od strane "Dunav" osiguranja, kupovinu 67% kapitala banjalučkog "Čajaveca" od strane "Hemofarma" iz Vršca, saradnju banjalučkog "Elmosa" sa novosadskim "Novkabelom", početak rada Komercijalne banke Banja Luka, sa većinskim vlasništvom beogradske Komercijalne banke, aranžman o plasiranju traktora i poljoprivrednih mašina iz Srbije, perspektivu o izgradi hidroelektrane "Buk-Bijela" od 150 megabajta, otvaranje TANJUG-ovog međunarodnog pres-centra u Banja Luci itd. Od ukupne spoljnotrgovinske razmene Republike Srpske u 2006. godini najviše robe je uvezeno upravo iz Republike Srbije, i to oko 330 miliona evra, a izvezeno u Srbiju oko 120 miliona evra. Naravno, veze Srbije i Republike Srpske prevazilaze ekonomiju i one su mnogobrojne, od ličnih, porodičnih, pa do kulturnih, prosvetnih, naučnih, zatim veze u oblati socijalne zaštite, zdravstva itd. Tako je potpisan i Sporazum o saradnji Beogradskog i Banjalučkog univerziteta, kao i Sporazum o saradnji Udruženja pravnika Republike Srpske i Udruženja za krivičnopravnu teoriju i praksu Republike Srbije. Činjenica je i da se prosvetni sistem Republike Srpske značajno oslanja na obrazovni program i plan i udžbenike Republike Srbije u osnovnom i srednjoškolskom obrazovanju. Potrebno je pomenuti i protokol kojim se omogućava da korisnici invalidnina, koji su stekli državljanstvo Republike Srbije, svoja prava ostvare u Srbiji, kao i ugovor o dugoročnoj saradnji Banje Koviljače i Fonda Republike Srpske za zdravstveno osiguranje itd. Kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, posebno bih istakao perspektive saradnje naših podrinskih opština sa podrinskim opštinama Republike Srpske, što može biti nukleus buduće saradnje opština u slivu Drine. Dakle, kao što se iz ovih primera vidi, veze su mnogostruke i vrlo raznolike. Jasno je i poznato da naši odnosi, odnosi Republike Srbije i Republike Srpske, nisu opterećeni nikakvim spornim pitanjima. Saradnja je veoma razvijena, pogotovu zbog velikog protoka stanovništva, koje je povezano rodbinskim, poslovnim, istorijskim vezama, preko granice koja se prelazi samo sa ličnom kartom. Ovi su odnosi kvalitativno obogaćeni stalnim radnim kontaktima, čestim uzajamnim posetama i izraženim razumevanjem najviših funkcionera Republike Srbije i Republike Srpske. Ovakav razvoj značajan je i za očuvanje identiteta srpskog naroda u Bosni i Hercegovini i u sadašnjim okolnostima doprinosi razvoju i stabilnosti Republike Srpske, ali i celokupne Bosne i Hercegovine, kao i Republike Srbije. Potpisivanje sporazuma pozitivno je primljeno od strane Visokog predstavnika za Bosnu i Hercegovinu i međunarodne zajednice. Pozitivan stav prema sporazumu iskazali su i zvaničnici Bosne i Hercegovine u razgovorima sa ministrom spoljnih poslova Republike Srbije Vukom Jeremićem, tokom njegove zvanične posete Bosni i Hercegovini, kao prvoj destinaciji posle preuzimanja dužnosti 28. maja ove godine. Imajući u vidu višestruki značaj ovog sporazuma, kao i činjenicu da je u Republici Srpskoj već izvršenja njegova ratifikacija, Vlada je predložila da se zakon o potvrđivanju usvoji po hitnom postupku. Zahvaljujem vam se na pažnji i stojim na raspolaganju za sva dodatna pitanja koja se otvore u toku diskusije.
Hvala. Reč ima šef poslaničke grupe SRS Tomislav Nikolić. Da li po Poslovniku, gospodine Jovanoviću? Izvolite, gospodine Nikoliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije na veoma čudan način, preko novouspostavljene funkcije dežurnog ministra, sarađuje sa Narodnom skupštinom Republike Srbije. Za ovaj mesec ili za ovu godinu dežurni ministar ili babica za sve je gospodin Milan Marković, ministar za lokalnu samoupravu. Hoćeš Zakon o državnoj upravi, tu je gospodin Milan Marković, specijalne veze sa Republikom Srpskom, gospodin Milan Marković. Ima li u ovoj Vladi Republike Srbije podele nadležnosti, podele odgovornosti? Dobili smo Sporazum o specijalnim odnosima sa Republikom Srpskom, jedan jeftin politički poen koji mnoge vlasti u istoriji Srbije koriste, otkako postoji Republika Srpska, stvorena zahvaljujući borbi srpskog naroda i želji da imaju svoju državu. Potpisnici Sporazuma nisu ovde u sali. Ministar za spoljne poslove nije u sali, kao da se vi stidite ovog sporazuma, kao da vam predizborna kampanja nalaže da imate ovakav sporazum, a ne možete da objasnite, a što biste imali ovakav sporazum kada to nije baš po ukusu zapadnih moćnika pred kojima polažete svakodnevno računa. Tako da ovaj sporazum smatram svojevrsnim licemerjem Vlade Republike Srbije. I ne znam otkud ta hitnost, kada niko ne radi, kada nema ni predsednika Skupštine, ni cele Vlade, Narodna skupština potvrđuje sporazum o specijalnim vezama sa Republikom Srpskom, a recimo ne raspravlja o Kosovu i Metohiji. E sad, da vidimo šta znači ovaj sporazum. Osnov političkog delovanja SRS je da je Republika Srpska srpska država i da će jednog dana Srbija i Republika Srpska, akobogda Crna Gora i Republika Srpska Krajina činiti jednu državu na Balkanu. To je naš osnov delovanja. Mi vam nikada nećemo reći nijednu reč protiv saradnje sa jednom srpskom državom, koja se privremeno ne naziva Srbijom, nego Republikom Srpskom. Za bilo kakav sporazum kod nas nema protivljenja. Uostalom, ovaj sporazum ste sklopili 2001. godine, a postojao je i sporazum pre njega. I nije samo izmena u tome da ga druga država uspostavlja, i nije više Savezna Republika Jugoslavije, to je simbol vaše vladavine; 2001. godine mnogo veća država srpska je sklopila sporazum sa Republikom Srpskom, 2007. mnogo manja. Ne daj bože da ostanete još neko vreme na vlasti, nudili biste nam još neki noviji sporazum kojim bi se još manji deo teritorije Srbije vezivao sa Republikom Srpskom. Ima nekoliko, a jedan veoma bitan član koji je promenjen i koga sada da pitam zašto je to promenjeno, kada ministar Marković o tome nema pojma. Pitaću Narodnu skupštinu, ako je 2001. godine članom 2. određeno da će učesnici u sporazumu posebno ostvarivati saradnju u oblastima odbrane na potpuno transparentan način, zašto u sporazumu koji danas Republika Srbija potpisuje sa Republikom Srpskom nema te odredbe. Zašto Republika Srpska i Republika Srbija neće sarađivati u poslovima odbrane na potpuno transparentan način. Ministru treba pomoć, treba činovnici da mu pričaju zašto to. Ovo je čisto politička priča, gospođo, ovo nije pravnički posao. Šta će nama sporazumo odbrani sa Nacionalnom gardom Ohaja, a nemamo sporazum o odbrani sa Republikom Srpskom. Potpisnici su Tadić, Koštunica, Čavić, Dodik, što se ovde nisu svečano lepo obukli, lepo, da pokažu Republici Srpskoj i Srbiji, da je ovo jedan veliki dan, uzvišeni čin, specijalne veze. Kakve specijalne veze? Od 2001. godine, otkad ste vi potpisali specijalne veze, Republika Srpska tone sve dublje. A mi smo nekakav garant te Republike Srpske i mi smo garant Dejtonskog sporazuma. A vi gledate kako urušavaju potpunu kredibilitet vojni, policijski, politički kakav sve ne. Vama to uopšte ne smeta, vi se uopšte ne mešate u Republiku Srpsku, izuzev da plasirate američki kapital preko naše firme, a da zato američke firme ovde kod nas dobijaju određenu imovinu, kao na primer kupovina Telekoma Republike Srpske. Jednog dana ćete mi objasniti koliko je to dobar i koliko je to uspešan potez, i šta smo dali banci koja je to u stvari finansirala u Srbiji na raspolaganje, da bismo mi napravili taj veliki politički potez. Zašto mi ovde nedostaje Milorad Dodik? Zato što je bio na završnoj konvenciji Demokratske stranke, pa je rekao, želim vam da uništite SRS u Srbiji, kao što sam ja uništio u Republici Srpskoj. Takav čovek, koji želi da uništi SRS u Srbiji, ne može da bude potpisnik sporazuma o specijalnim vezama sa Srbijom. Jer s kim sada to Dodik potpisuje ovaj sporazum? Sa Srbijom, sa delom Srbije najvećim koji predstavlja SRS, ili sa Tadićem ili Koštunicom. Da li vam je Milorad Dodik rekao, ovo potpisujem, ali nemoj slučajno da radikali imaju specijalne veze sa Republikom Srpskom, nego gledajte da ih što pre uništite, kao što sam ih ja uništio u Republici Srpskoj. Zašto sada ovaj sporazum kada nije izborna kampanja? Vi to radite obično u izbornoj kampanji. Zašto danas? U državi nema ni predsednika Vlade, ni ministra spoljnih poslova, ni predsednika Skupštine, a mi najsvečaniji činmogući. Koji nam je sporazum najvažniji od sporazuma o specijalnim odnosima sa Republikom Srpskom. Da li ima važnijih zakona, osim rasprave o Kosovu i Metohiji, ima li važnijeg akta koji donosi Skupština od ovog o specijalnim vezama sa Republikom Srpskom. Koliko je važan? Toliko koliko mu Vlada pridaje važnosti. A Vlada dežurnog ministra, koji nam reče da će da se gradi Termoelektrana u Gacku, da je Udruženje krivičara potpisalo sporazum i da još uvek sa ličnom kartom može da se prelazi u Republiku Srpsku. Jednu stvar da znate, ko ima dobre odnose sa Republikom Srpskom, taj nema dobre odnose sa Federacijom. Federacija ne da te dobre odnose Republike Srpske i Srbije, uvek ih koči, zaustavlja. Ovaj sporazum i nisu bolji odnosi sa Federacijom, i ne treba ni da budu. Nemojte ovde da hvalite Federaciju. Kakva Federacija, šta govore o nama, šta misle o nama, kako su nas tužili. Šta tvrde da smo im učinili, kakvi dobri odnosi. Ako ste počinili genocid nad jednim narodom, kako možete da mu budete prijatelj. Naš saradnik je Republika Srpska, nije se izborila za celokupno svoju teritoriju, otet joj je deo Dejtonskim sporazumom, a i to što je ostalo, to jednog dana mora da bude sastavni deo srpske zemlje. To ne sme da se zaustavi i nemojte o tome da govorite samo u kampanji, nego o tome da govorite svaki dan. I ovaj sporazum treba da ima jednu tačku koja kaže, sve ćemo učiniti da jednoga dana stvorimo zajedničku državu. To je sporazum o specijalnim vezama sa Republikom Srpskom. Sve drugo su prazne priče. Da li će vaš kriminalac koji se bavi strujom da učestvuje u nekoj hidroelektrani ili termoelektrani, šta to koga zanima. Da li će Hamović da uzme pare, da li će ovaj ili onaj, jesu to specijalni odnosi sa narodom. Ne, nisu. Specijalni odnosi su da Srbija i Republika Srpska budu jedna država. To ko želi da ostvari, taj neka donese SRS na potpis sporazum o specijalnim vezama i taj sporazum ćemo oberučke potpisivati. I prednjačićemo, i čestitaćemo onome ko pokrene kao predstavnik Vlade tu inicijativu. Ali, vi nemate ono što treba da bi čovek tako nešto pokrenuo. Vi nemate kuraži, nemate hrabrosti, vi ste raspolućeni, vi biste drage volje da sarađujete sa Republikom Srpskom, ali da ne naljutite nekoga. Šta vas briga da li ćete da naljutite nekoga ako sarađujete sa Republikom Srpskom? Šta vas briga da li ćete da naljutite nekoga ako branite Kosovo i Metohiju? Šta vas briga da li ćete da naljutite nekoga ako razvijate Srbiju. Ali, vi imate taj limit, čekaj da proverim šta kažu ovi što smo stajali kod njih u redu pre neki dan i da nam se oni ne naljute. Šta je za vas Republika Srpska? Neko sa kim treba spajati sporazume o specijalnim vezama ili neko s kim treba živeti zajedno. Kako da dozvolimo da dve srpske države budu jedna pored druge, kako? Pogledajte šta rade, cepaju delove teritorije Srbije da bi jednom narodu pravili jedinstvenu državu. Mi imamo dve srpske države, nećemo da napravimo jednu od njih. Šta nas to sprečava? Vaša ili autocenzura ili spoljna cenzura. Ali, recite nam ovde iskreno: dokle ćemo da prepisujemo ove sporazume, kada ćemo da učinimo nešto, čemu služi ovaj sporazum. Mi možemo termoelektranu da gradimo i na Havajima. Jesu li to specijalne veze? Sada ste trenutno u jačim odnosima sa Ohajom nego sa Republikom srpskom ako stvarno usvojite njihove oznake, a to ne može bez zakona. Nije ono poslaničko pitanje bilo tek tako izrečenodanas. Vi vodite vojsku bez zakona. Sporazum o specijalnim vezama: ima li ovde policije, ima li ovde vojske, ima li ovde zajedničkih spoljnih poslova, ima li ovde išta zajedničko? Kako može da bude posle šest godina istovetan sporazum, prepisivački sporazum o specijalnim odnosima sa Republikom Srpskom? Što se to ne izgradi za ovih šest godina bar za jednu stepenicu više? Valjda ti sporazumi služe da se podižu na viši nivo. Ovako možete napraviti i sa Bugarskom, odmah sutra. Sve ovo što piše ovde može i sa Bugarskom, jer nema ni odbrane, ni policijske zaštite, nema ni saradnje. Zato, iako je osnov našeg delovanja ujedinjenje srpskih država, dok se ne budemo izborili da vam takav sporazum podnesemo na ratifikaciju, mi u vašim igrama nećemo da učestvujemo. Posebno ne u igrama u kojima ne želite ni vi da učestvujete. Čak ni predsednik Skupštine nije hteo danas da dođe da vodi ovu sednicu. I on nije smeo da naljuti velikog brata, vodeći sednicu na kojoj se odlučuje o nekakvim specijalnim odnosima sa Republikom srpskom. Ne, to će pasti na vas poslanike. Vi ste to izglasali. Vi ionako ne zaslužujete da budete ni ministri, ni zamenici ministara, ni pomoćnici, ni sekretari, vi ste narodni poslanici, vi ste mašina. Da ste vredeli bili biste u Vladi. Pošto ne vredite ništa, ni toliko da dođu ministri ovde da vas predstavljaju, da vam budu na čelu, vi ste samo za glasanje. Vi ćete glasati o sporazumu o specijalnim odnosima sa Republikom srpskom, a ne znate šta to znači. Nikoga ovde nećete pitati šta smo to uradili za ovih šest godina, imali smo sporazum. Vi produžujete važnost jednom papiru. Ako je to, i time završavam, priča, eto, ako uzmete Kosovo i Metohiju, mi ćemo da se ujedinimo sa Republikom srpskom, recite ovde otvoreno. Recite na ovaj način - mi se ujedinjujemo sa Republikom srpskom, a ne možete da nam uzmete Kosovo i Metohiju. To je prava priča. A da vi ovde nekog plašite, pa u nekoj kao diplomatskoj ofanzivi pretite sada kako ćemo mi sa Republikom Srpskom, baš danas, da uspostavimo mnogo bolje odnose ako nam otmu Kosovo i Metohiju, pa će Republika Srpska možda imati referendum. Da li piše ovde da će u Srbiji i Republici Srpskoj biti sproveden referendum o budućnosti zajedničke države? Ne piše. Ne možete da uplašite ovim papirom ni one koji nam otimaju Kosovo i Metohiju. Možete da uplašite raspravom o Kosovu i Metohiji, jedinstvenim stavom, zajedničkim stavom. Neka bude i disonantnih tonova, nije važno, ali da se zna do koje mere je ko od nas spreman da brani Republiku Srbiju u granicama koje je propisao Ustav. Teška srca, zato što kada je Republika srpska u pitanju mi mnogo toga možemo da prihvatimo i da prećutimo, ali teška srca vam kažem - ovo potpisujte bez nas, ovo ćete izglasati bez nas. Ako ste spremni da napravimo novi sporazum sa Republikom Srpskom, ako tamo imamo partnere koji to smeju, koji će imati bar još dve ili tri tačke, u kojima ćemo definisati u nekom periodu u budućnosti stvaranje zajedničke države, onda se obratite SRS.
Gospodin Jovanović, pa gospodin Dačić. Gospodine Jovanoviću, po Poslovniku ili kao šef kluba? Kao šef poslaničkog kluba. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nije nam ostavljeno puno prostora za ozbiljnu raspravu i to je poražavajuća činjenica. Iako nemam ništa protiv vas, gospodine ministre, verujem da je i vama besmislena situacija u kojoj se nalazite i da niste želeli svojim nastupom da pošaljete poruku javnosti Srbije, građanima Republike Srpske ili Bosne i Hercegovine o tome da zapravo mi Republiku Srpsku tretiramo kao jednu opštinu Srbije. Ovo je jedan od retkih sporazuma koji potpisuju i predsednik i premijer, koji istovremeno preuzimaju na sebe obavezu aktivne realizacije tog sporazuma. Ovim sporazumom se u članu 4. uspostavlja rad veća, odnosno veće koje će raditi na realizaciji sporazuma. Oni su nam neophodni za raspravu. Ne toliko ministar inostranih poslova, jer nam on tu ne bi mogao reći mnogo više od onoga što ste nam rekli vi, ali predsednik i premijer svakako. Oni su ovaj sporazum potpisali u septembru. Nažalost, on je na tragu sporazuma koji su potpisivani sa Republikom Srpskom ili sa nekim drugim prostorima o kojima se govorilo kao političkim činjenicama tokom prošlosti, a oni danas to definitivno nisu u realnosti na isti način. Ovo nije sporazum, ovo je politička manipulacija. Sredstvo jedne izborne kampanje. Ovo je bila politička potreba trenutka u kojem se nalazila Republika Srpska u septembru mesecu 2006. godine, i sa druge strane politička potreba Vojislava Koštunice, koji je između ostalog i kroz tu demonstraciju pokušao da homogenizuje Srbiju oko njenog nacionalnog pitanja uvodeći je u ustavnu raspravu i ustavni referendum. Šta je problem ovog sporazuma? Naravno, iz pozicije LDP mislim da ne možemo zaobići činjenicu da se ovim sporazumom ne definišu mehanizmi partnerstva Republike Srbije i Republike Srpske, ali i BiH. Tačno je da ovaj sporazum ima svoj pravni osnov u Dejtonskom sporazumu, ali isto tako danas, 12 godina posle Dejtona, očigledno da je potrebno puno novih ideja, puno dodatne energije i da je potrebna drugačija politika, kako bi se ono što je Dejtonom uspostavljeno dalje afirmisalo, razvijalo u skladu sa potrebama građanki i građana BiH, Republike Srpske, svakog grada, opštine, svake porodice u toj nesrećnoj zemlji, za čiju smo nesreću mi kao Srbija u velikoj meri odgovorni. Mislim da su ciljevi sporazuma koji su ovde navedeni protokolarni i konfuzni, to su fraze. Interes Srbije nije da sa Republikom Srpskom gradi svoje odnose na frazama. Šta znači da je jedan od ciljeva sporazuma ''razvoj transparentne saradnje izvršnih, zakonodavnih i drugih institucija''? Kako uostalom može da saradnja da se odvija? Na koji način parlament sarađuje sa drugim parlamentom, ako ne javno, transparentno, otvoreno. Da li smo mi u bilo kojoj situaciji radili na neki drugi način? Šta znači pod definisanim ciljevima sporazuma ''razvoj institucionalnih i svih drugih oblika saradnje u okviru opštih političkih i privrednih uslova''? Opet fraza. Puno opštih mesta produbljuje krizu u kojoj se nalazi Republika Srpska, komplikuje naše međusobne odnose, dovodi u problem BiH, i praktično za poziciju dobijamo nešto protiv čega mi navodno želimo da se borimo, između ostalog i usvajanjem ovog sporazuma. Ako mislimo da ozbiljno govorimo o Republici Srpskoj, treba da slušamo ljude u Republici Srpskoj. Ako slušamo ljude u Republici Srpskoj, onda ćemo shvatiti da njihova želja nije rušenje BiH, njihova želja je afirmisanje autentičnih interesa u okvirima BiH, i mi u tome treba da im pomažemo. Mislim da ovaj sporazum nije ono što je Republici Srpskoj u ovom trenutku potrebno, a očigledno je da tako nešto misle i Vlada i predsednik Republike kada na ovakav način dovode parlament u poziciju da raspravlja o jednom tako važnom dokumentu kakav je ovaj sporazum. Ako se tako nešto radilo u prošlosti, onda je ta prošlost dokaz da to ne smemo mi danas da ponavljamo. Mi kao LDP imamo veliku dilemu, na kakav način da doprinesemo normalizaciji odnosa Srbije, Republike Srpske i Bosne i Hercegovine. Glasanje protiv ovog sporazuma nije doprinos, jer tu saradnju ostavlja nedefinisanom, neartikulisanom i izvan bilo kakvog pravnog dokumenta. Glasanje za ovaj sporazum je glasanje za onu vrstu politike koja zloupotrebljava tragediju Republike Srpske, Bosne i Hercegovine i koja pokušava da se održi u životu manipulisanjem najelementarnijim nacionalnim interesima. Ko je odlučio u Srbiji o investiciji od 700 miliona evra? To je javno preduzeće, 700 miliona evra je bila investicija koja je za 200 miliona evra bila veća od drugoplasirane ponude. Da li je neko preuzeo odgovornost za tako nešto ili je Srbija bogatija za 200 miliona evra od Austrije? Ko je odlučio da drugo državno preduzeće takođe učestvuje u privatizaciji, ovog puta osiguranja u Republici Srpskoj? Da li smo o tome razgovarali u okviru bilo koje institucije ili su to bili politički hirovi. Ako je to ekonomski opravdano, hajde da nam to neko predstavi na jasan način, da se ovde pojave ministri, pa da od njih čujemo zašto je dobro to što je urađeno, dobro za građane Republike Srpske i dobro za Srbiju, dobro za Bosnu i Hercegovinu, dobro za svakog čoveka. Ali, za referat su neke druge teme, a ne definisanje odnosa sa Bosnom ili sa Republikom Srpskom, entitetima i državom koji su napravljeni na desetinama hiljada ljudskih života, a ti ljudski životi, danas očigledniji nego ikada, uništeni su neodgovornom politikom, politikom koja je bila posvećena ličnim ciljevima, nesposobnim ambicijama i licemernim političkim parolama. Ovo je, kao što je rekao i moj prethodnik, između ostalog i licemerno, pet strana i ništa više. Ako želite da podržimo ovaj zakon, tj. ovaj sporazum, objasnite nam zašto to treba da uradimo. Ako niste u stanju da nam objasnite zašto to treba da uradimo, objasnićemo mi kada pobedimo na izborima i kada napravimo sporazum u kome će se ponuditi jasni odgovori za svaki od problema za koje ovaj parlament vrlo dobro zna, a o kojima ne želi da govori.
Reč ima šef poslaničkog kluba SPS-a, Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, tema o kojoj danas raspravljamo je od vitalne važnosti za našu državu i za naš narod u celini. To su odnosi Srbije sa Srbima koji su, slomom bivše Jugoslavije, ostali da žive van sadašnje teritorije Republike Srbije. Pridružujem se protestima svih onih koji smatraju da je ova tema zasluživala i ozbiljniji pristup ovome i, naravno, nije dobro da je ovoliko vremena prošlo od dana potpisivanja ovog sporazuma do njegove ratifikacije u parlamentu. Ovo je pitanje broj jedan za svaku državu i za svaki narod. Vi znate da su neke stranke u prošlosti optuživane za koncept "velike Srbije", ali ovo je životno pitanje našeg naroda. Srbi koji su bili konstitutivni narod, Srbi koji su stvorili prvu, drugu i treću Jugoslaviju, postali su nacionalne manjine u nezavisnim državama stvorene raspadom bivše Jugoslavije. Naravno, tačno je da krivicu za to snosi i sam srpski narod, zato što je pravio državu sa onima koji mu nikada nisu bili braća i zato što je pravio državu i robovao konceptu Jugoslavije, umesto da stvori državu koja je omeđena onim što je dobio pobedom u Prvom svetskom ratu. Raspadom bivše Jugoslavije Srbi su postali nacionalne manjine i zbog toga je veoma bitno da Republika Srbija ima jasan odnos prema svim Srbima koji žive na teritoriji prethodne Jugoslavije. Taj odnos mora da se zasniva od pitanja državljanstva, pa preko svih drugih prava koja neko na osnovu nacionalne pripadnosti ima i naravno do uspostavljanja specijalnih i posebnih odnosa koje Srbija sa određenim regionima ili, kako to sada u Dejtonskom sporazumu stoji, sa entitetima treba da ima. Republika Srpska je prva srpska država preko Drine. Tačno je, bila je Republika Srpska Krajina, ne mislim da poredim koja je nastala prva ili druga, nego govorim da je to prva država u istoriji srpskog naroda koja je prešla Drinu. Da li je ona država ili ne? Zavisiće i od odnosa Republike Srbije prema toj teritoriji. Zato je obaveza Republike Srbije, jer je SRJ potpisnik Dejtonskog sporazuma, da brani i čuva tekovine Dejtonskog sporazuma. Oni koji znaju šta se dešava u međunarodnim odnosima vide da je na delu revizija Dejtonskog sporazuma. Pokušava se stvoriti unitarna Bosna i Hercegovina, o tome se raspravljalo na više mesta u međunarodnim organizacijama i institucijama. Između ostalog, raspravljalo se i u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope. Znači, sa jedne strane se pokušava Srbija podeliti i pocepati i pokušava se da se oduzme Srbiji Kosovo i Metohija, a sa druge strane se pokušava ugušiti Republika Srpska i stvoriti jedinstvena unitarna Bosna i Hercegovina. U Srbiji se traži da svaka nacionalna manjina ima pravo da se školuje, pa i ovde da govori na svom jeziku, a u Savetu Evrope je stajalo da se preteralo u dokumentima sa time da svaki entitet ima pravo na svoje neke posebnosti, pa čak i na kulturne, jezičke i sve ostalo. Sa jedne strane smo svedoci pokušaja rasparčavanja Srbije i pokušaja unitarizacije Bosne i Hercegovine, i ukidanja Republike Srpske. Naša država na to ćuti. Naša država mora odlučno da stane u odbranu Srba preko Drine, naravno i Srba u Republici Srpskoj Krajini. Naša država mora da traži da Hrvatska ne može da uđe u Evropsku uniju dok se ne obezbedi povratak Srba u Republiku Srpsku Krajinu, dok se ne obezbedi povratak imovine. To je najveći genocid koji je napravljen posle Drugog svetskog rata. Ne potcenjujem bilo koje druge zločine, ali nekoliko stotina hiljada ljudi je državnom akcijom proterano iz Republike Srpske Krajine. Mi danas želimo da uspostavimo dobre odnose sa Hrvatskom, bez pogleda unazad i još smo svedoci da nam Hrvatska drži lekcije u oblasti ljudskih prava. Sa druge strane, imamo Srbe u Crnoj Gori. Apsolutno je neprihvatljivo da srpski ministar, bilo koji, ili potpredsednik Vlade ili predsednik Vlade, ode u Podgoricu a da ne razgovara sa Srbima u Crnoj Gori. Srba u Crnoj Gori ima najmanje trećina. Prema tome, apsolutno je neprihvatljivo. Srbija mora da podrži zahteve Srba u Crnoj Gori, zahteve za posebnost u Crnoj Gori. Naravno, Srbija mora da se opredeli šta hoće u pogledu državljanstva. Svi dobro znamo da u pogledu sticanja državljanstva postoje dva principa: princip tla i princip krvi. Svi građani imaju pravo, ali naravno, postoje države na svetu koje niko ne proglašava da su nacionalističke, gde svaki pripadnik tog naroda, ma gde živeo, ima pravo na državljanstvo. Svaki Srbin, ma gde živeo u svetu, mora da ima pravo na srpsko državljanstvo. Ne može da stoji odrednica: svi građani Crne Gore. Ne mogu svi građani Crne Gore biti na isti način tretirani kao pripadnici srpskog naroda koji žive u Crnoj Gori. To je apsolutno neprihvatljivo. Ako se Srbija bude tako ponašala, verujete mi, posle sledećeg popisa biće više Srba u Crnoj Gori nego Crnogoraca. Ono što se isto odnosi na Republiku Srpsku, ali i na srpske krajeve Crne Gore, ako međunarodna zajednica traži po svaku cenu nezavisnost Kosova i Metohije, ako se jednostrano proglasi nezavisnost Kosova i Metohije, zašto mi ne bismo jednostrano proglasili nezavisnost Republike Srpske? Da li ste pročitali da Rusija izražava pretnju da će priznati jednostrano sve ostale koji žele da se priključe Ruskoj Federaciji, bez odluke Saveta bezbednosti UN? Znam da mi nismo isto što i Rusija, ali možemo barem da pretimo, gospodine ministre, a ne unapred da kažemo da nećemo ništa da uradimo. Kada ljudi u Republici Srpskoj kažu: tražimo referendum. Mi odavde iz Srbije kažemo, ne mi nego pripadnici vladajućih stranaka, ne, ne može Republika Srpska da organizuje referendum. Zašto ne može? Po kojim to propisima i principima može Kosovo? Po kom to međunarodnom pravu? Po faktičkom pravu, po pravu stanja na terenu. Republika Srpska je srpska tvorevina. Prema tome, moja osnovna zamerka državnom rukovodstvu jeste, možda vam smeta kad neke stvari govorimo mi koji smo nekada bili na vlasti, možda mislite da nije dobro da mi to kažemo, sa zadovoljstvom vam ustupam da kažete to umesto mene. Recite slobodno, jer vas je ovaj narod birao. Isprsite se i recite, kao što ste rekli za Kosovo i Metohiju. Kada smo mi to govorili, stavili ste nas na stub srama. Recite slobodno da ćete čak i prekinuti diplomatske odnose sa nekim državama koje jednostrano priznaju Kosovo i Metohiju. Izvolite, jeste li nešto meni dobacili? Da li ste vi predstavnik Vlade? Vas je birala ova skupština, gospođo, a mene je birao narod Srbije. Vladu je birala Skupština, a Vlada je izabrala njih. Odakle vama pravo da mi dobacujete kada govorim? Ko ste vi?
Molim vas da ne dobacujete.
Molim predsedavajućeg da zaštiti narodne poslanike od ove autoritarnosti vlasti.
Već sam upozorio da se ne dobacuje narodnim poslanicima. Gospodine Dačiću, potpuno ste u pravu.
Ne znam zbog čega ste reagovali. Da li ste reagovali na ono što sam rekao o prekidu diplomatskih odnosa? Nisam ja to rekao, gospođo, to je rekao vaš ministar Vuk Jeremić, pred poslanicima Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, da je država pripremila šest mera prema državama koje će jednostrano priznati Kosovo i Metohiju, bez odluke Saveta bezbednosti. Ne znam iz koje ste vi stranke, da li ste iz ove što je obaveštena ili neobaveštena? Svaka vlast kad počne da misli da joj je cilj da se diskusija što pre završi, verujte mi, propadate, znam iz ličnog iskustva. Prema tome, nemojte da se sekirate što rasprava traje, vi ste demokrate, vi ste se borili da se ovde u parlamentu slobodno raspravlja. Evo, gospodin Mićunović je dva-tri sata govorio kada je formirana Narodna skupština Republike Srbije i niko ga nije dirao. Zamislite sada da neko od nas ovde, ko Fidel Kastro, govori dva sata. Vi ne možete da nas istrpite da govorimo ni 12 minuta. Prema tome, smirite se i saberite se. Znam da je vlast iskušenje za svakoga, apsolutna vlast je naročito veliko iskušenje za svakoga. Ponašajte se tako kao da ste već buduća bivša vlast, jer je svaka vlast buduća bivša vlast. Nemojte posle da se žalite. Kad pravite poslovnik, morate da ga pravite tako da, kad budete u opoziciji za koji mesec, nemojte da se žalite na njega. Da se vratim na temu. Što se tiče sporazuma, ne želim da o tome dalje govorim, obaveza Republike Srbije jeste da podrži Republiku Srpsku, da je odbrani u slučaju da dođe do zahteva za njenim ukidanjem. Kada govorite o Srebrenici, morate posebno voditi računa o tome da ponekad i raznim osudama i priznavanjem nečega što je učinjeno ne napravite štetu Republici Srpskoj. Pravno tumačenje koje Bošnjaci žele da učine jeste to da je ona stvorena genocidom, zasnovana na genocidu i da zbog toga treba da bude ukinuta. Zato treba pažljivo pristupati svim ovim pitanjima. Kada smo već kod toga, mislim da je gospodin Čedomir Jovanović o tome govorio, ako je Republika Srbija pomagala genocid, ako je Republika Srbija, kako je on rekao, delom i kriva za ono što je bilo u Bosni i Hercegovini, otkud onda da 57.000 ljudi, koji nisu Srbi, iz Bosne i Hercegovine, za vreme tog istog rata, za koga kažete da smo ga mi vodili, dođu u Srbiju i posle svega ostanu u Srbiji? Kako to? Kako su otišli kod onih koji su krivi za njihovu tešku sudbinu? Što ne odoše na Kosovo, što ne odoše u Tursku, što ne odoše u Hrvatsku, nego su došli u Beograd i ostali su da žive ovde. Niko ih odavde ne tera. Ovo samo spominjem kao primer, jer je nemoguće da mi sami sebe optužujemo da smo mi saučesnici u nekim zločinima, a sa druge strane smo primili 57.000 onih koji nisu Srbi iz Bosne i Hercegovine. To je podatak koji treba svi zajedno da više koristimo u nastupima koje imamo i pred međunarodnom zajednicom. Republika Srpska je tvorevina za koju je pala krv Srba u Bosni i Hercegovini. Republiku Srpsku smo stvorili svi mi zajedno, i mi, i radikali, i vi, dame i gospodo, jer i vi ste podržavali Karadžića i ostale da stvore Republiku Srpsku. Uostalom, vaše stranke se isto zovu. Prema tome, kada je to već stvoreno, moramo se izboriti da od svega toga ne ostane samo priča kao o Republici Srpskoj Krajini. Bio bih veoma zadovoljan ukoliko bi sve stranke o ovome imale isti takav odnos kao o Kosovu i Metohiji. Republika Srpska mora da ima specifične odnose, mora da ima prisne odnose sa Republikom Srbijom. I Republika Srbija i Republika Srpska treba da čekaju trenutak, kada će međunarodni odnosi to dozvoliti, da dođe do ujedinjenja ove dve teritorije, bez nasilja, ali na osnovu nečega što jeste stečeno pravo. I naravno, ukoliko neko stalno može da rastura Republiku Srbiju, zašto Republika Srbija ne bi istakla jasno i neke svoje nacionalne ciljeve. Bosna i Hercegovina je tvorevina srpskog, hrvatskog i muslimanskog naroda. To su isti narodi koji su stvorili i onu bivšu Jugoslaviju, osim Slovenaca. Pa kako neko misli da kada nije mogla da opstane velika Jugoslavija da će opstati mala Jugoslavija na teritoriji Bosne i Hercegovine?Ona može da opstane samo silom, sledeći korak je sila i ukidanje Republike Srpske. Zato pozivam Vladu Srbije da bude svesna svega toga. Ovaj sporazum jeste ovakav kakav jeste zbog međunarodnih okolnosti, ali mora da bude spremna i da brani Republiku Srpsku, jer time brani svoj narod koji živi preko Drine. Hvala vam.
Hvala, gospodine Dačiću. Reč ima šef poslaničkog kluba Vojvođanski poslanici gospodin Nenad Čanak, posle njega Miloš Aligrudić, šef poslaničke grupe DSS. Do ovog trenutka prijave za reč su dostavile poslaničke grupe LDP, SPS, DS i SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, pošto je ova tema izuzetno ozbiljna, molio bih vas da ipak imamo punu svest o tome šta je ono o čemu ovde govorimo i koje su posledice onoga o čemu ćemo danas glasati. Podsetio bih vas šta piše u ovom sporazumu o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. Republika Srbija i Republika Srpska uspostavljaju specijalne paralelne odnose na osnovama uverenja da je dosledno, celovito i ubrzano sprovođenje opšteg okvirnog sporazuma za mir u Bosni i Hercegovini i njegovih aneksa, osnov za stvaranje uslova za trajan suživot naroda i građana u Republici Srpskoj, Bosni i Hercegovini u celini; drugo, da je cilj uspostavljanja specijalnih paralelnih odnosa potpuno u skladu sa mirovnim sporazumom. U mirovnom sporazumu tačka 10. član 10. kaže: "SRJ i Republika BiH priznaju jedna drugu kao suverene nezavisne države unutar svojih međunarodnih granica". Dakle, skrenuo bih vam pažnju da su ove dve tačke iz ovog sporazuma u kontradikciji. U kontradikciji su zbog toga što se, s jedne strane, govori o doslednom sprovedenom i ubrzanom sprovođenju ovog sporazuma, ja ću ga kolokvijalno zvati Dejtonski sporazum i, s druge strane, da je cilj ovoga uspostavljanja specijalnih odnosa u skladu sa tim sporazumom. Ako je to tako onda dolazimo do jednog pitanja: kako se misli da se uspostavi odnos između Republike Srbije i Republike Srpske, da se zadrži duh Dejtonskog sporazuma o uzajamnom priznavanju, kada te dve zajednice nisu u ravnopravnom državnopravnom položaju? Republika Srbija je ovog trenutka nezavisna međunarodno priznata država, Republika Srpska je entitet u sastavu BiH. Dakle, to su dva različita nivoa državnopravnog statusa. Direktnom uspostavom ovakvih odnosa mi dolazimo u poziciju da Srbija tretira Republiku Srpsku i Federaciju kao dve odvojene države i to se u praksi već događa. Studenti iz Republike Srpske se u Srbiji školuju kao domaći studenti, a studenti iz Federacije ne. Kada se putuje u BiH, ako se ulazi u Republiku Srpsku dovoljno je imati samo ličnu kartu, a ako se ulazi direktno u Federaciju, recimo preko sarajevskog aerodroma, ne može se ući bez pasoša. Dakle, jedan isti čovek, ulazeći u jednu istu državu na dva granična prelaza, ulazi na različiti način. To vam govorim zbog sledećeg: setite se u kom smo mi sada trenutku, o čemu mi sada razgovaramo i koje su glavne teme koje se nalaze pred nama. Morao bih da se zapitam kako bi ova skupština reagovala ukoliko bi, recimo, Republika Albanija napravila ovakav sporazum sa Kosovom. Sasvim sigurno bi bilo pitanje da li je moguće da se uspostavlja od strane jedne države sa delom teritorije, sa pokrajinom jedne druge države, takav tip specijalnih odnosa u kome bismo mogli dozvoliti da građani Albanije ulaze na Kosovo na osnovu one identifikacije koju im izdaju albanske vlasti u Prištini, to je jedna stvar. Drugo, u sprovođenju sporazumu, to vam je drugo poglavlje, imate član 3. koji kaže: "Da bi se sprovodio sporazum učesnici u sporazumu osnivaju Veće za saradnju. To veće za saradnju čine predsednik Republike Srbije, predsednik Vlade Republike Srbije, predsednik Republike Srpske i predsednik Vlade Republike Srpske". Potpuno je jasno da ovakav koncept formiranja ovog veća jasno znači da se formira državna zajednica i to je u skladu sa ovim što je govorio gospodin Tomislav Nikolić, meni je žao što on nije ovde. Njegove reči da se Republika Srpska privremeno ne naziva Srbijom, ako sam dobro shvatio – da li sam dobro razumeo, prezadovoljan sam što sam najzad nešto uspeo da razumem iz vaših izlaganja – dakle, u izlaganju gospodina Nikolića to je bilo potpuno jasno. Gospodin Dačić je opet rekao da je u pitanju, kada govorimo o Republici Srpskoj, ne znam koja po redu, srpska država preko Drine. Da li sam dobro razumeo, gospodine Dačiću? Znači, mi ovde govorimo o tome da se država Srbija preko svog parlamenta, bar preko nekih poslanika u njemu, Republiku Srpsku posmatra kao državu. Posmatranje Republike Srpske kao države potpuno legitimiše etnički princip formiranja država i jednostavno govori o tome da, ako se ovakav princip nastavi, u stvari je priprema samo da se podeli Kosovo i da se na severu Kosova napravi nekakva pokrajina srpska, i da se na taj način razreši ovo pitanje i da se ide na dalje prekrajanje granica na Balkanu po etničkom osnovu. Takav način je do sada koštao glave nebrojene desetine hiljade ljudi i nastaviće da Srbiju karakteriše kao ratnohuškačku državu. Tako da vas upozoravam da ukoliko budete malo razmislili o ovome što sam rekao videćete da posledice ovakvog sporazuma znače legitimizaciju nezavisnosti Kosova, znače legitimizaciju dalje podele Kosova, do koje će verovatno i doći ako se ovako nastavi, legitimizaciju dalje izolacije Srbije kao faktora nestabilnosti na Balkanu. Upravo je to razlog zbog koga ne mogu da razumem, i tu se potpuno slažem sa mojim prethodnicima, kako je moguće da nema, osim uvaženog gospodina ministra, ovde predsednika Vlade i ostalih, koji bi trebalo da nam daju politička objašnjenja o smislu ovog sporazuma, ali je sada valjda jasno ko koga ne sme da pogleda u oči.
Replika, Aleksandar Vučić, pa onda šef poslaničkog kluba DSS, Miloš Aligrudić. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, zarad istine, Srpska radikalna stranka, uz sve primedbe koje je iznela, nikada neće biti protiv najbliže moguće saradnje između Srbije i Republike Srpske, prosto zato što je reč o državama, ili kakvim god hoćete da ih nazovete tvorevinama srpskog naroda, koje nisu, gospodine Markoviću, povezane istorijskim, rodbinskim i poslovnim vezama. Pošto ne znam kako smo mi povezani, ali onako kako smo mi povezani, tako smo povezani sa Republikom Srpskom. To baš nisu istorijske veze između nas, to su veze budućnosti, gospodine Markoviću, to su veze unutar istog naroda, kakve crne istorijske veze ili ne znam kakve već. Što se tiče gospodina Čanka, gospodine Čanak, niste pažljivo pročitali. Upravo kritika s naše strane jeste zato što oni u samom Sporazumu nekoliko puta ponavljaju i naglašavaju značaj isključivo Bosne i Hercegovine, prenebregavajući činjenicu da to nije dobra volja srpskog naroda, već da je to nametnuto rešenje spolja. Srpski narod u Bosni i Hercegovini je želeo da ostane da živi u nekadašnjoj Jugoslaviji zajedno sa Srbima u Srbiji, sa Srbima u Crnoj Gori, sa Srbima svojevremeno u Srpskoj Krajini. To pravo Srbima nije dato nego je okupirana Republika Srpska Krajina, a zatim je Republici Srpskoj oduziman deo po deo prerogativa vlasti i ingerencija koje su imali po Dejtonskom sporazumu. Vi kažete, kako bi Narodna skupština reagovala da Albanija nešto slično napravi. Gospodine Čanak, Albanija, SAD i Evropska unija svakoga dana, ali svakog bogovetnog dana, krše i Povelju Ujedinjenih nacija, i Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti, i sve međunarodno javnopravne norme, pozivajući sve nas da prihvatimo njihove pritiske da Kosovo dobije nezavisnost. Je l' to činjenica? Je l'' to traži Oli Ren iz Evropske unije? Traži. Je l' traži Solana nezavisnost Kosova? Traži. Je l' traži Frid, kako se zove, onaj najružniji od svih što dolazi? Tako sam ga zapamtio, ali svejedno je, nije važno, važno je da je neki okupator, neki službenik okupacioni, nije ni bitno šta je i kako je. Svaki dan vam traže otimanje Kosova i Metohije. Sad vas pitam - a šta je to kada jednog trenutka neko kaže, pa slušajte, imamo li mi pravo sa Republikom Srpskom da živimo nekada, da se ponadamo, ili, ako ne može to, daj bar da ne ukidate Republiku Srpsku, da ona bude samosvojni entitet, onako kako je po Dejtonskom sporazumu, bar taj sporazum, koji je loš po Srbe, da poštujete. Ne. Ne može Republika Srpska. Čuli ste argument. Kaže, pa ne može zato što je stvorena na genocidu. Na kom genocidu? Na bratunačkim žrtvama? Nisu samo srebreničke žrtve u tom ratu bile. Skoro je 10 hiljada Srba pobijeno u okolini Sarajeva, od Ilijaša, Vogošće, Ilidže, Hadžića, Grbavice i svih ostalih mesta. Da ne pričamo šta je sve bilo od Sanskog Mosta, Ključa, Kupresa, Bugojna i mnogih drugih mesta. Da ne govorimo šta se sve događalo u Podrinju ili na Ozrenu, gde su sekli glave Srbima. To kao da neko hoće da zaboravi, baš kao i vi. Da vas podsetim, toliko je ovoj vladi i vlasti stalo do ovog sporazuma, da su pre tri večeri pet ministara bili na privatnom prijemu, kako je naglašeno na televiziji B 92, kod nemačkog ambasadora Andreasa Cobela, kod čoveka koji ne samo da se zalagao za nezavisno Kosovo već i za nezavisni Sandžak, kako on naziva Rašku oblast, za nezavisnu Vojvodinu u budućnosti i najavio, vama velikim evropejcima, ulazak u Evropsku uniju 2032. godine. Za to ste imali vremena, ali niste imali vremena da sutra ujutru odete u Bratunac na pomen bratunačkim žrtvama, na pomen ljudima kojima su članove porodica poklali Orićevi koljači iz Srebrenice. Za to nijedna politička stranka, sem Srpske radikalne stranke, nije imala vremena. Za elementarno poštovanje prema srpskim žrtvama nije bilo predstavnika Skupštine Srbije, nijednog ministra iz Vlade Srbije, nikog iz kabineta predsednika Srbije. To je srpska sramota. Zato mi danas o ovakvim stvarima moramo da govorimo, o istorijskim vezama; čuj, istorijske veze sa našim narodom, isti narod. Videćemo i činićemo sve što je moguće u budućnosti, ne možemo sad, pa makar to bilo i za 50 godina, bilo kad, da živimo zajedno i niko nas nikada neće moći da razdvoji sa Republikom Srpskom.
Hvala, gospodine Vučiću. Povredu Poslovnika reklamira poslanik Nenad Čanak.
Reklamiram povredu Poslovnika u članu u kome se traži pojašnjenje ako se neko nije dobro razumeo. Hteo bih samo da pojasnim moje reči. Prvo, kada sam govorio o nečemu sličnom, govorio sam o formiranju tog tipa veća, kako se ovde naziva, koje je praktično paradržavno rukovodstvo ili naddržavno rukovodstvo, zovite kako hoćete. Mislim da je u tom smislu potpuno irelevantno govoriti o nekakvim daljim temama ovoga tipa, jer gospodin Nikolić u svom izlaganju je napomenuo odsustvo vojnog aspekta saradnje. Vojni aspekt saradnje je postojao. Podsetiću da je još 2000. godine, kada je Vojislav Koštunica bio predsednik Savezne Republike Jugoslavije, 1.600 oficira Republike Srpske je bilo na budžetu Savezne Republike Jugoslavije i da je od tada dosta netransparentno dolazilo do mnogih transformacija, je l' tako, gospodine Mićunoviću, u Vojsci sada Srbije i u Vojsci Republike Srpske. Tako da kroz sve to treba gledati i ovo što sam govorio. U pitanju je opasan presedan i mislim da bi bilo daleko mudrije da uspostave specijalne odnose Republika Srpska i Autonomna Pokrajina Vojvodina, jer je to nivo u kome se može razgovarati o regionalnoj saradnji. Međudržavna saradnja predstavlja opasan presedan koji može da nam se vrlo brzo i jako obije o glavu. Samo sam o tome govorio.
Replika, narodni poslanik Ivica Dačić, predsednik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije.
Želeo bih samo da pojasnim ono što je gospodin Čanak postavio kao pitanje. Istina je da je Republika Srpska prva, ili hajde da ne upotrebim izraz prva, ali možda na neki način, posle formiranja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca i bivše Jugoslavije, Titove Jugoslavije, možda prva tvorevina koja je opstala kao neki ipak međunarodnopravno priznat entitet i redefinisan Dejtonskim sporazumom. Dejtonski sporazum je potpisan zato što se nije više imalo gde, zato što se nije mogla više rasturati bivša Jugoslavija po nacionalnom principu, a čuvati Bosna i Hercegovina po građanskom principu. To je apsolutno nemoguće. Podsetio bih vas da kada je stvorena Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, ona je bila unitarna država. Ona je postala federalna država tek 1945. godine. S druge strane, i u Titovoj Jugoslaviji Srbi su bili konstitutivni narod u Hrvatskoj, u hrvatskom Ustavu i u Bosni i Hercegovini. Oni su 90-ih godina izbačeni iz Ustava Hrvatske kao konstitutivni narod. To zaboravljate. Znam, gospodine Čanak, da vi tražite povratak na Ustav iz 1974. godine zbog autonomije Vojvodine, ali ajmo da zatražimo povratak Srba u Ustav Republike Hrvatske kao konstitutivnog naroda. Danas ih, naravno, i nema toliko, pa može neko reći da eto, pošto ih nema, rešili smo problem nacionalnih manjina. Prema tome, ovde nije u pitanju bilo kakva pretnja. Uostalom, i pokojni premijer Đinđić je u poslednjim danima svog života i svoje vladavine posetio Republiku Srpsku. Kada je krenuo u Republiku Srpsku na njega je pokušan atentat, čini mi se da je to bilo tada kod hale "Limes". Zašto je tamo išao? Uostalom, i vi ste prvi posle 2000. godine, takođe, obnavljali sporazume koje smo mi pravili sa Republikom Srpskom. A uostalom, zajednički ste pravili i stranke koje su se tako slično nazivale. Na samom kraju, SPS će glasati za ratifikaciju ovog sporazuma. Mi nikome ne pretimo, samo kažemo, ako neko pokušava da otme Kosovo, taj mora da bude svestan da otvara Pandorinu kutiju i da ne može jednom rukom da otvara Kosovo, a drugom rukom da zatvara Republiku Srpsku. To ne može i to vi morate da im kažete iz Vlade Republike Srbije, jer ako im mi kažemo misliće da govori neko ko je sada na neki način pripadnik bivše vlasti. Pošto ste vi još malo na vlasti, pa ćete vi biti uskoro predstavnici bivše vlasti, a barem dok ste sada na vlasti, recite im svima kao što ste i do sada govorili ovih dana, barem u Strazburu kada smo bili na Parlamentarnoj skupštini, niko nema pravo da od Kosova pravi presedan. Evo, uzmite Crnu Goru, kaže Đelić, potpredsednik Vlade, dogovoreno je sa Crnom Gorom da bude uzdržana prilikom Kosova i Metohije. Ljudi moji, o čemu mi pričamo? Kada je Crna Gora u svojoj istoriji bila uzdržana? Zaista ne znam o čemu ti silni junaci crnogorski gusle da pevaju ako sada pređoše na uzdržanost. Ima li jedna junačka, herojska crnogorska pesma da nije protiv Albanaca, Turaka, Hrvata ili nekoga drugoga, ili da ima jedna koja je protiv Srba, a oni su sada uzdržani? Vi hoćete da mi budemo uzdržani protiv takvog crnogorskog rukovodstva. Ne možemo biti uzdržani. Znači, Crna Gora je za nas druga država, ali Srbi u Crnoj Gori i iz Crne Gore moraju da imaju svoja prava i moraju da imaju pravo i na srpsko državljanstvo ovde, kao i Srbi iz Republike Srpske, iz Republike Srpske Krajine. To nije velika Nemačka zato što je dala pravo svim Nemcima da imaju državljanstvo zbog toga što su Nemci. Niko ne može to da zameri Srbima. Znam da će to možda nekome smetati ovde, ali znam da će možda i nekima našim bivšim glasačima SPS da smeta, jer mi smo jedno vreme robovali konceptu građanske države, pa je Slobodan Milošević napravio prvi ustav Srbije da je Srbija građanska država. Na kraju ste ga optužili da je najveći ratni zločinac i da je najviše učinio protiv nacionalnih manjina. Ne možemo nikome da se dodvoravamo. Srbija se i zove Srbija zato što je država srpskog naroda. Inače, zvala bi se "građanija" da je po vašem konceptu država svih građana. Hvala vam.
Narodni poslanik Nenad Čanak, po Poslovniku.
Pošto se s gospodinom Dačićem očigledno nisam razumeo, vaš koncept, gospodine Dačiću, koji već više puta spominjete oko toga da svi Srbi treba da dobiju državljanstvo Srbije. Moram vam skrenuti pažnju da, bez obzira na razne presedane, u svetu je vrhunski nedemokratski da neko može da odlučuje o tome kako će se živeti negde gde on ne živi. Upravo je to cela stvar. Ljudi moraju da odlučuju o onome gde će i kako živeti, i samim tim samo državljani Srbije treba da budu oni koji će glasati o svojim predstavnicima koji donose zakone, pod kojima će oni koji su glasali živeti. Primeri iz drugih država, recimo iz Hrvatske, gde se sa Novog Zelanda glasalo u Hrvatskoj, potpuno su nekorektni. Onda, vi sedite u Novom Zelandu, a donosite odluke kako će živeti ljudi tamo gde vi ne živite. Samim tim imate prava koja vam jednostavno nisu ničim ograničena i vi ne snosite posledice za svoju odluku. Ceo život je donošenje odluka i život sa njihovim posledicama. Ovde nema posledica i samim tim mislim da to ne treba raditi.
Ivica Dačić, replika.
Očigledno je da se gospodin Čanak i ja nismo razumeli, pa da još malo pojasnim ono što sam hteo da kažem. Znači, mislim da je to veoma važno za sve, ne treba nikome uskraćivati pravo da bude informisan. Znači, kada sam govorio o pravu svih Srba da dobiju državljanstvo Srbije, nisam govorio o tome i nisam mislio samo na to da će ti građani, odnosno državljani Srbije, budući da imaju pravo glasa. Uostalom, vi ste se ovde zalagali sve vreme, dok niste došli na vlast, da svi imaju pravo da glasaju, a sada izgleda treba da imaju pravo da glasaju samo oni za koje ćete unapred da znate da glasaju za vas. Ovde nije reč o tome. Vi znate da se biračko pravo ne dobija samo državljanstvom. Potrebni su i drugi uslovi. Prebivalište i sve ostalo. Znači, nije, znam da ste vi jednom glasali pogrešno, pa se držali za ruku posle, ali u svakom slučaju samo državljanstvo ne znači da će neko imati pravo da ostvari biračko pravo. Znate, Milan Panić kada je bio kandidat za predsednika, čuveni, političkom odlukom Miloševića je dobio pravo da bude kandidat, jer smo mu savetovali tada iz rukovodstva SPS da treba da prevaziđe i da se na neki način prekrši zakon, jer bi Panić posle kukao da mu nisu dali da bude kandidat, jer on je bio državljanin, ali nije imao prebivalište na teritoriji ove države. Ali dobro, imao je vas kao podršku. Pa, dobro, šta da radite, u svakom slučaju moguće je da i sada napravimo određene presedane, ili se vi plašite da neko iz te... uostalom vi ste dali pravo i sada celoj našoj dijaspori na neki način da glasa, a mislim da ne glasa ni jedan posto, dva posto, koliko glasa na ovim izborima. U svakom slučaju, mislim da je simbolički i statusno važno pravo ljudi da imaju državljanstvo. Naravno, svim ostalim zakonima i drugim ostalim stvarima se može uređivati način ostvarivanja svega što proističe iz državljanstva Republike Srbije. Hvala vam.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS-Nova Srbija- dr Vojislav Koštunica.
Sporazum koji je pred nama, tj. Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma treba svakako usvojiti jer je naše mišljenje da je on u najboljem državnom interesu Srbije. Treba da se podsetimo malo šta je to Bosna i Hercegovina danas, kako je ona nastala. Ona je u ustavno-pravnom smislu nastala nametanjem Dejtonskog sporazuma, mirovnog sporazuma iz onog vremena kojim je završen oružani sukob. Taj mirovni sporazum nije napravljen tako da bi sve strane, koje su bile u sukobu, bile srećne, pogotovo nije pravljen tako da bi srpska strana bila srećna. Ali je napravljen i zasnovan na drugom dokumentu, koji je postao sastavni deo međunarodnog pravnog poretka i u koji se mi danas, kao što se uzdamo i u Povelju UN, tako se uzdamo i u taj dokument. To su zaključci Badenterove komisije, koja je odlučila da se desolucija bivše Jugoslavije okonča tako što bi se formirale nove države na području bivše Jugoslavije, koje bi imale međunarodno definisane granice, identične onim granicama koje je Titov režim posle 1945. godine oformio na prostoru već sada bivše Jugoslavije. Da li je to rešenje pravično, po mom dubokom uverenju nije, ali je postalo sastavni deo međunarodnog pravnog poretka, da se ne vraćamo do kraja na sve događaje koji su tome prethodili. U ovom trenutku moramo znati i moramo praviti vrlo jasnu razliku između stvari, kada sa jedne strane govorimo o Kosovu, Bosni i Hercegovini i Republici Srpskoj, u odnosu na Bosnu i Hercegovinu kao skup entiteta, sa druge strane. Srbi u Republici Srpskoj i Bosni i Hercegovini su konstitutivni narod te tvorevine, bez obzira da li ta tvorevina egzistira sama za sebe, da li je sposobna za samostalni život ili egzistira na aparatima koje podržava međunarodna zajednica sopstvenim vojnim prisustvom. To je u ovom trenutku irelevantno za ovaj sud. Dakle, oni predstavljaju konstitutivni narod. Na Kosovu i Metohiji Srbi su takođe konstitutivni narod u sopstvenoj državi Srbiji, a Albanci su nacionalna manjina. To je ogromna i prva razlika. Druga razlika je, što se tiče Republike Srpske i Bosne i Hercegovine, entiteti su zasnovani na međunarodnom pravnom aktu sui generis, a položaj Kosova i Metohije je deo unutrašnjeg pravnog poretka Republike Srbije i nikog više. Te dve osnovne stvari razlikuju ove dve situacije i u tom smislu ih ne treba brkati, sve do onog momenta dok neko sa strane, van ove države, neko ko smatra sebe sposobnim i spremnim da govori u ime međunarodnog poretka, a takve izjave često čujemo od zvaničnika Sjedinjenih Američkih Država danas, od zvaničnika nekih drugih evropskih država, protiv toga se, nadam se, svi ili ogromna većina nas bori, a to je da se relativizuju odredbe međunarodnog pravnog poretka u koje spadaju i zaključci Badenterove komisije, između ostalog. Prema tome, ako se ta linija u jednom trenutku pređe najmanje što može da se kaže je da niko od zvaničnika Srbije ili političara u Srbiji ne može očekivati poštovanje zaključaka odluka Badenterove komisije, kada je reč o ostatku prostora bivše Jugoslavije. Toliko o tome. Što se tiče, dakle, koristi ovog sporazuma, ona je višestruka. S jedne strane, dakle ona se zasniva na poštovanju mirovnog sporazuma, jer u tom smislu nemamo izbora, bez obzira da li se to nekome sviđa ili ne. S druge strane, koristi se pravo iz tog istog mirovnog sporazuma, iz istog ustavnog poretka, državne tvorevine Bosne i Hercegovine za uspostavljanje specijalnih paralelnih veza. To pravo ne kažem da se do kraja iscrpljuje ovim sporazumom, ali se u dobroj meri ostvaruje ovim sporazumom. Ne kažem da možda ne bih želeo da ove veze budu veće, složenije i drugačije nego ove koje su prikazane ovim sporazumom, ali ovo što je prikazano ovim sporazumom je ono što je moguće i ono što je moguće treba iskoristiti. Ne možemo biti protiv ovoga, što ne isključuje mogućnost da te veze budu dublje i sadržajnije u nekom budućem periodu. Ali to je ovo što imamo ispred sebe i svakako ne mogu da razumem nekoga ko bi bio protiv ovoga, pogotovu ne one koji kao argument ističu paralelizam između Kosova i Republike Srpske. Jer tog paralelizma na ovom nivou, ako se poštuju međunarodna pravila i principi, ne može biti. Mislim uopšte neshvatljivi su mi oni predstavnici onih političkih stranaka koji su te argumente iznosili protiv ovog sporazuma, a pogotovu ako su iznosili one argumente koji govore - da se ovakvim sporazumom narušava suverenitet Bosne i Hercegovine, bože moj, zbog toga što Republika Srbija navodno na to nema pravo. To je pravo utvrđeno međunarodnim dokumentima, i irelevantno je da li je u pitanju Republika Srbija, kao naslednik Savezne Republike Jugoslavije, ili je u pitanju Republika Srbija kao nekadašnji deo te iste federalne tvorevine. To je potpuno nebitno za ostvarenje ovog sporazuma i on je sa tog aspekta formalo-pravno apsolutno zasnovan. S drugog aspekta, ovo je jedini način da se izađe u susret suštastvenom interesu Republike Srbije, a to je da vodi računa o predstavnicima svog naroda. Oni ljudi koji se izjašnjavaju kao Srbi, koji su samim tim deo onog naroda koji predstavlja konstitutivni narod i same Republike Srbije, da se ostvare i određeni njihovi interesi. Ti interesi su zajednički i ako postoje takvi interesi oni su istovremeno i interesi Republike Srbije. S druge strane, neko je ovde već govorio, postoje tendencije kojih smo svedoci, da se jednostavno ukinu entiteti Bosne i Hercegovine na način na koji postoje po mirovnom sporazumu, po Dejtonskom mirovnom sporazumu, što smatram da je izuzetno loše. Nije samo izuzetno loše, nego može imati veoma, veoma tragične posledice. Jednostavno, nemam ništa protiv toga da jedna međunarodna priznata tvorevina, kao što je Bosna i Hercegovina, ima nešto što se zove unutrašnja funkcionalnost. To je korisno za sve članice, za sve entitete i građane koji žive u tim entitetima, ali to ne može da bude na uštrb onih minimalnih interesa koji su bili definisani Dejtonskim mirovnim sporazumom, usled čega je taj sporazum bio i prihvaćen, bez obzira šta mislim i šta neko od nas može misliti o samoj sadržini i dometu tih prava koji su bili tim sporazumom definisani. Prema tome, uspostavljanje specijalnih paralelnih veza između Republike Srbije i Republike Srpske je u najboljem interesu Republike Srbije i u najboljem interesu Republike Srpske. Istovremeno, duboko sam uveren da je i u najboljem interesu svih entiteta u Bosni i Hercegovini, jer je to jedan od načina na koji se može, ukoliko postoji ozbiljna volja između onih koji predstavljaju te entitete u Bosni i Hercegovini, podržati prosperitet i celinu Bosne i Hercegovine. To je jedan jedini način koji mi možemo da vidimo u ovom trenutku i koji može da pomiri te dve stvari. U suprotnom, ne postoji neko drugo rešenje. Dakle, smatram, Demokratska stranka Srbije i Nova Srbija smatraju da se ovaj sporazum mora u Narodnoj skupštini potvrditi. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Hvala. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe Srpska radikalna stranka, Demokratska stranka, Socijalistička partija Srbije, Liberalno demokratska partija i Demokratska stranka Srbije. Reč ima narodni poslanik Žarko Korać.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo, biću sasvim kratak. Iako Dejtonski sporazum nesumnjivo dopušta potpisivanje ovakvog sporazuma, iako postoji snažan interes Srbije da ima što intenzivnije i korisnije veze sa svim zemljama u okruženju, iako je ovaj sporazum potpisan 2001. godine, doduše na inicijativu tadašnje Savezne vlade, odnosno tadašnjeg predsednika Savezne Republike Jugoslavije, ratifikovao ga je Savezni parlament, znači to nije bilo nešto što je radila Republička vlada, iako postoje dobri odnosi između Republike Srpske i Republike Srbije, čini mi se da bi politička korektnost tražila da se ovakav isti sporazum ponudi i Federaciji. Ne postoji nijedan jedini stvarni razlog, pa čak ni taj čuveni koji se ovde pojavljuje, koji ne bih koristio i mislim da on nije na svom mestu, a to je etnički princip. Moram da vas upozorim da u Federaciji žive takođe pripadnici našeg naroda i to ne baš mali broj. Neki se nalaze i na visokim državnim funkcijama. Taj sporazum bi raspršio sumnju, iako je sve to dozvoljeno po Dejtonskom sporazumu, iako postoji korist za građane Srbije i iz Republike Srpske, da se ovde želi poboljšanje odnosa sa Bosnom i Hercegovinom u celini. Šta izjavljuje neki političar u Federaciji, odnosno u Sarajevu, to ne mora naročito ovu skupštinu da interesuje. Oni imaju svoje političke stranke, predstavnike, borbe političke i naravno to je nešto što se dešava u svakoj zemlji. Ali, interes ljudi koji žive u Federaciji je takođe da razvijaju odnose sa zemljama u regionu. Jedna od najspornijih posledica Vlade Franje Tuđmana jeste činjenica da je on takođe, kao deo svoje politike, što nije više sada zvanična politika Hrvatske već duže vreme, pokušavao i postigao da postoje posebni odnosi sa nekada tzv. tvorevinom Herceg-Bosnom koja više ne postoji, nuđenjem državljanstva Hrvatima koji žive u Hercegovini, obezbeđivanje prava njima da glasaju na izborima u Hrvatskoj i slično. Mislim da postoji jako mnogo interesa i da bi mudrost i razum tražili da se ovakav sporazum ponudi i drugoj strani. Inače, on se zaista može shvatiti i shvatiće ga mnogi kao etnički princip povezivanja na Balkanu. Etnički princip je takođe legitiman, takođe je moguć, ali on zbog prirode onoga što su balkanske države, bar većinom, proizvodi jako mnogo problema. Želim da vas podsetim, i s tim završavam, da bi ovde ljudi bili veoma osetljivi kada bi se potpisivali etnički sporazumi npr. sa zajednicom Rumuna u Srbiji, sa zajednicom Bugara u Srbiji, sa zajednicom Mađara u Srbiji, sa zajednicom Hrvata u Srbiji, ne izjednačujem to sa situacijom koja je u BiH, ne izjednačujem, ali kažem da je bolje ponuditi ovaj sporazum i Federaciji. Ako želi da ga potpiše neka ga potpiše, a ako ne želi, ona će izneti svoje argumente, i bez argumenata, ali time bi se prosto stvarala drugačija klima u odnosima među balkanskim državama, posebno državama nastalim na prostorima bivše Jugoslavije. Bez obzira što se to zove sporazum o specijalnim paralelnim vezama sa RS, ne postoji nikakav razlog da se ne predloži jedan sporazum sa Federacijom i da se ove anomalije o kojima je Čanak govorio, da se u jedan deo ulazi sa ličnom kartom, a u drugom delu sa pasošem, da se sve to na neki način eliminiše i da se vodi postepeno stvaranju normalnih odnosa sa svim državama u okruženju. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, a zatim narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS, poznato vam je, od osnivanja od devedesetih godine uvek se zalagala za jedinstvo srpskog naroda i uvek je želela da uspostavimo najbolje moguće odnose sa svim Srbima, ma gde oni živeli. Pitanje koje se danas nalazi na dnevnom redu nije pitanje ozbiljnog i odgovornog odnosa naše države prema RS, nije ni zbog toga što, kao što vidite, predstavnika režima nema u ovoj sali, ni iz Vlade, ni iz redova poslanika, nema ih ukupno 20-tak, toliko njih zanima i Republika Srpska i Republika Srbija. Ključno pitanje kojese ovde nameće jeste da li mi ovom činimo išta dobro za naš narod u Republici Srbiji, da li ovim dobija nešto naš narod u Republici Srpskoj ili da li nešto naša država ili kako god da nazivate te dve tvorevine ovim sporazumom dobijaju. Možda neko dobija medijsku promociju, možda neko može da se pohvali kako želi dobro Republici Srpskoj, ali nisam primetio da ima nekakvih ozbiljnijih implikacija donošenja i usvajanja ovog sporazuma. Naime, ceo sporazum se zasniva na tome da, polazeći od teritorijalnog integriteta, poštovanja suvereniteta i političke nezavisnosti Bosne i Hercegovine, mi sada želimo da imamo veze u obrazovnoj, privrednoj i svakoj drugoj sferi sa Republikom Srpskom. Takve veze mi imamo sa svim zemljama sa kojima imamo diplomatske odnose. Dakle, apsolutno sa svim zemljama o svim ovim pitanjima razgovaramo i o svim ovim pitanjima se dogovaramo. Dobro je što je Srbija ipak, i to je jedina dobra strana svega o čemu danas razgovaramo, što posle negiranja i Republike Srpske i postojanje Republike Srpske Krajine i našeg naroda zapadno od Drine i Dunava od strane dela ili većine DOS-ovskih stranaka, ipak su došli na drugačiju poziciju, dobro je što više nikome ne pada na pamet da postavlja blokade na Drini. Ali, ono što jeste loše to je da se toga setite uvek samo kada je potreban neki politički poen. Da vas podsetim na reči iz izborne kampanje Milorada Dodika, mi smo spremni da organizujemo referendum u RS i spremni smo da se ujedinimo sa Srbijom. Istoga dana su organizovani susreti sa Borisom Tadićem i Vojislavom Koštunicom i ostalim članicama režima. Uzgred, taj Milorad Dodik nije bio samo na skupovima DS, bio je i na skupu DSS i na skupu G17 plus. On je svima poželeo pobedu, nisam samo razumeo za koga je on tu navijao, osim što sam shvatio da je navijao protiv srpskog naroda, protiv Srba u celini. Dakle, završilo se svet to, završili su se izbori, šta bi od priče o referendumu, šta bi od priče o zbližavanju dve srpske države i šta bi od toga da će građani RS i građani Srbije osetiti tu vrstu boljitka, šta je to što predstavlja novi kvalitet koji će dobiti ljudi i u Srbiji i u RS. Na kraju krajeva, ispostavilo se ništa. Oni u RS, kao i naša deca u Srbiji, moraju da uče iz knjiga u kojima će da piše, ne znam, veliki reformator Zoran Đinđić i veliki diktator Slobodan Milošević, ili ne znam već ko. Da li je to ta saradnja. Da li je to ono što vi nudite građanima RS? I to kako moraju kao bližnjeg svog da vole BiH, pa niste ih ubedili. Mi danas imamo otprilike i glasove razuma u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koje nam objašnjavaju, nemojte, naljutiće se neki. Koji će da se naljute? Nema Srbina u Republici Srpskoj i govorimo otvoreno o tome. Ne postoji Srbin u Republici Srpskoj i ne mislim bukvalno, već metaforički, dakle, 99% Srba misli ovo o čemu govorim. Oni ljudi ne da ne vole Bosnu i Hercegovinu, oni mrze Bosnu i Hercegovinu kao političku tvorevinu. To samo slep čovek ne vidi, onaj koji ne želi da vidi. Srbi mrze političku tvorevinu Bosnu i Hercegovinu, oni vole geografsku Bosnu i Hercegovinu. Oni mrze pravno-političku tvorevinu koja im je politički nametnuta. Igraju Bosna i Hercegovina i Srbija fudbalsku utakmicu u Sarajevu na Košavskom stadionu, za Srbiju navija naš narod iz Republike Srpske, na tribinama su Srbi koji su naterani da budu u Bosni i Hercegovini i navijaju za Srbiju. Da li vi to ne primećujete? Oni jednako, svaki Srbin iz Banja Luke, Trebinja i Bjeljine voli Beograd i voli Srbiju, isto kao i mi koji smo rođeni u Beogradu, a i mi volimo naravno Kosovo i Metohiju. Mi, to se podrazumeva, da volimo i Bjeljinu, i Trebinje, i Banja Luku i svaki deo Republike Srpske, baš kao i Beograd, Pirot, Suboticu ili bilo koje drugo mesto u našoj otadžbini. To je valjda normalan odnos, to je valjda nešto što je potpuno prirodno. Ništa razumnije od toga ne postoji. Mi sve od ovoga nismo na kraju krajeva dobili ništa. Kaže nam predstavnik režima ovde, ministar za lokalnu samoupravu, valjda ima pametnija posla pa je izašao napolje, on kaže, ovaj sporazum je odobren od strane međunarodnog predstavnika, visokog predstavnika međunarodne zajednice. To valjda kada hoće da kažu, da je malo viši okupacioni službenik i onda ga nazivaju visokim predstavnikom. Oni niži okupacioni službenici koji njima uglavnom zapovedaju, oni nemaju taj poseban naziv, a taj visoki okupacioni službenik, to znači da njega moram da slušam, pošto taj može da smenjuje koga hoće, taj može da zapoveda kako hoće i taj može da radi šta god hoće. To je ono što mora da se promeni u našem odnosu, što mora da se bude iskren prema građanima i što ljudi moraju da znaju o čemu je reč. Kažite ljudima, mi imamo problem, nama okupator ne dozvoljava, okupirana Republika Srpska kao što je i Srbija. Na ovaj ili onaj način, malo perfidnije samo i sa malo manje žive okupacione sile, i nikakve suštinske razlike nema. Kažite nam okupator to ne da, ali ne da nam govore, mi imamo razlog da sarađujemo sa njima, ali mi moramo da čuvamo Bosnu i Hercegovinu; ne, mi imamo naše interese i interese našeg naroda. Ako nam okupator ne dozvoljava kažite nam koji su ti, da li su to vaši prijatelji, da li su to ovi vaši iz EU. Koliko sam razumeo, ovaj Lajčak, koji je danas visoki predstavnik, to visoki znači, visok mu čin okupacioni, dakle, nisam primetio da se on zalaže da pomogne srpskom narodu, nego vidim posmenjiva sve živo, pravi nekakvu novu državu u Potočarima. On otima deo teritorije Republike Srpske, smanjuje teritoriju Republike Srpske, garantovanu Dejtonskim sporazumom. Ni njega, kao što predstavnike nijedne druge političke partije mi iz SRS nismo videli da ste došli u Bratunac ili na neko drugo stratište, ali govorim o Bratuncu zato što je to bilo pre neki dan, da izrazite svoje saučešće povodom 12 godina od stravičnog pokolja koji su Nasera Orića muslimani izvršili nad Srbima. Nije to interesovalo onog visokog okupacionog službenika. Nikoga ti Srbi ne interesuju, nikoga ne interesuje majka Prodanovića, koja je izgubila svog sina. Šta ih briga? Izgubila sina. Koliko je majki izgubilo dva sina, Svetozara i Stojana u Kravicama. Šta ćete, ne interesuje nikoga, zato što Svetozar i Stojan imaju baš takva imena. Da su im neka druga imena, onda bi sve interesovalo, i vas i njih, i vašeg predsednika koji im bi im se izvinjavao, i vaše okupacione i niske i visoke nalogodavca, koji bi vam saopštavali kako morate da im se izvinjavate. Ovde je pomenuto pitanje državljanstva. Nemojte da kažete da niste imali vremena za Bratunac, jer sam vas video sve u redu na privatnom prijemu kod gospodina Cobela prethodno veče, u 10,15 uveče ste bili kod njega, ovo je bilo u pola devet ujutru. Možda ste malo duže ostali kod njega, pa je to bio razlog što niste imali vremena za Bratunac. Dalje, što se tiče državljanstva, znam zašto vama ne odgovara ta priča o državljanstvu i da nam ne pričate bezvezne priče o Herceg Bosni. Što ne kažete da danas u zapadnom Mostaru, Širokom Bregu, pa sve do Livna, Duvna, u kojem god hoćete mestu, samo se plaća u kunama, konvertibilna marka onako, što moraju ponekad da prime. Hrvatska kuna je sredstvo plaćanja. Što ne kažete da je na svakom mestu isključivo hrvatska zastava. Što ne kažete da ti ljudi glasaju na izborima za hrvatski parlament zato što je njihova država matica Hrvatska. Oni nju doživljavaju kao svoju, iako žive na prostoru danas neke veštački stvorene države. Oni odlučuju o sudbini Hrvatske, jer svaka Hrvatska, kakva god bila tvorevina, mora da brine o bosanskohercegovačkim Hrvatima. Samo srpska država to ne čini. Kakvi smo to mi ljudi? Mi ne poštujemo naše žrtve. Baš nas briga što je 3.500 Srba pobijeno. Niko od predstavnika Vlade nije bio u Bratuncu, nije bilo predsednika Srbije, nijedne političke partije, sem SRS. Gledajte, mi sada kažemo - ajde da imaju pravo glasa ljudi u Republici Srpskoj. Znam zašto vi to nećete. Nećete zato što bi 80, da ne kažem 90% građana Republike srpske glasalo za SRS, zato što znate da bi to bio upravo onaj mali tas na vagi koji bi doprineo potpunoj, ubedljivoj i apsolutnoj pobedi SRS. To je ključni razlog. Kažite to građanima Srbije. Kažite građanima Srbije da to isto radite i sa Srbima u Crnoj Gori. Neko malopre pomenu njihovu uzdržanost. Ne, gore je. U prvom navratu je Roćen rekao - uzdržanost, a onda su bili nezadovoljni Roćenovom izjavom do kraja, pa su pustili neke druge službenike, kada je onaj nesrećnik išao dole na promociju crnogorske nezavisnosti u Budvu, na koncert Rolingstonsa, jer nije mogao da čeka u Beogradu na Koncert. Đelić ili kako mu ime. Dakle, njemu je rečeno, ne samo da će da budu uzdržani, nego će doneti istu odluku kakvu donese okupator, odnosno kakvu donese EU i SAD. Dakle, Crna Gora se danas zalaže, vaši prijatelji u Crnoj Gori, u režimu u Crnoj Gori, zalažu SE za nezavisno Kosovo i to ne kriju. I onda se neko pita, pa kaže - kako mi to hoćemo da pomažemo samo Srbima u Crnoj Gori; ne, nego da pomažemo samo onima koji se zalažu za nezavisno Kosovo. Naša je obaveza da pomažemo Srbima u Crnoj Gori, srpskom narodu. Srbi moraju da imaju besplatno školovanje u Beogradu, a ne oni koji su za nezavisno Kosovo i koji žele razaranje srpske države. Vodite računa o tome. To nije nikakav princip koji ne postoji svuda u svetu, to je princip koji sve zemlje civilizovanog sveta poštuju. Mi ništa ne tražimo više od drugih, samo hoćemo da brinemo o našem narodu, samo hoćemo da možemo neku odluku da donesemo. Vi nam kažete, dame i gospodo, kaže - u informisanju ćemo da unapređujemo saradnju. U čemu se to ogleda? U tome što ste naredili svim televizijama da ukinu mapu Republike Srpske, da se ne vidi da bude sunce ili kiša u Republici Srpskoj, da se ne zna da li će sutra da bude 25 stepeni u Banja Luci ili 15 stepeni, zato što ste i to zapovedili, zato što ćete sutra to da uradite sa izdvajanjem Kosova iz granica Srbije, odmah na nekim televizijama beogradskim, čim bilo koja zemlja bude priznala jednostranu nezavisnost Kosova i Metohije. U tome se razlikujemo. U tome što mi istinski želimo da budemo sa našim narodom, što želimo da popravimo i poboljšamo život i građanima Srbije i građanima Republike Srpske, da živimo zajedno, da nikakve razlike između nas nema, iste nas muke muče, isti su oni koji žele razaranje i Srbije i Republike Srpske. Na istom prostoru živimo. Da li stvarno mislite da ima neke razlike između Srbina iz Malog Zvornika i Srbina iz Ljubovije, i Srbina iz Bratunca, i Srbina iz Bajine Bašte ili Višegrada. Nema. Nisam video tu razliku. Nisam video tu razliku, odmah da vam kažem, ni između mog oca i majke, jedan sa ove strane, drugi sa one strane Drine poreklom. Nemojte tu granicu veštački ni vi da pravite, nego da napravimo na bilo koji način i kako god je moguće uslove za najbliže moguće odnose, ne za istorijske veze, nego za veze budućnosti, jer to je obaveza naša prema našoj deci, prema budućnosti Srbije, prema deci Republike Srpske, prema budućnosti Republike Srpske. Živela Srbija i živela Republika Srpska.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku. Izvinjavam se gospodinu Vučiću i gospodinu Todoroviću zbog nenamerne omaške u izgovaranju funkcije.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa odredbom člana 226. želeo sam da gospodin Milan Marković, ministar koji trenutno nije prisutan, ali je nadležan u ime Vlade za ovu tačku ... (Vjerica Radeta, sa mesta: Nismo dobili.) ... pretpostavljam, da nam da odgovor da li će i isti ovakav sporazum, kakav je danas na dnevnom redu, Republika Srpska za tri meseca zaključiti sa Republikom Hrvatskom. Mislim da sa pozicije Republike Srpske i njene budućnosti to je normalno, ali mislim da bi ta informacija učinila da malo splasne nadmetanje u patriotizmu kome ovde prisustvujemo. Dakle, da li Republika srpska namerava da već početkom jeseni zaključi identičan sporazum o specijalnim paralelnim vezama sa Republikom Hrvatskom? To je jedno pitanje na koje želim odgovor. Kada sam već ovde, želeo bih odgovor i od ministra pravde, odnosno Visokog saveta pravosuđa, dokle će državni tužilac u Srbiji da bude penzioner? Čovek koji je radni vek navršio 10. decembra 2005. godine i dalje je Republički javni tužilac. Znam da on služi za razne potrebe i interese političke prirode. On je bio taj koji je odlučio o ukidanju poternica za Miru Marković i neke druge ljude, ali bruka i sramota za jednu državu da čovek koji je po imperativnoj odredbi člana 39. Zakona o javnom tužilaštvu, navršenjem radnog veka, trebalo da ode u penziju, jer mu je prestao mandat i ne može mu ga produžiti niko, pa ni Narodna skupština, i dalje figurira na tom mestu. Još gore, obraćam se pre svega narodnim poslanicima DS, za nekoliko dana, tačnije 23. jula, ističe mandat Specijalnom tužiocu za organizovani kriminal. Njega imenuje Republički javni tužilac. Slobodan Janković je penzioner skoro dve godine. Da li ćete i to dozvoliti, jer vi na to možete da utičete? Još jedna paralela - šta bi bilo, da je ne daj bože, Slobodan Janković umro, a Skupština to nije konstatovala? Umro je tužilac Radovanović, umrle su još neke sudije i tužioci, nikada to Skupština nije konstatovala, jesu oni pokojnici i dalje sudije i tužioci? Dosta farse u ovom parlamentu. Podneo sam zahtev, kao narodni poslanik DHSS-a u okviru poslaničke grupe LDP, da se hitno sastane Odbor za pravosuđe i da se ova farsa prekine. Podsetiću vas, Visoki savet pravosuđa je, kada je Slobodan Janković prošle godine pokrenuo inicijativu da se razreši Treći opštinski tužilac Gordana Čolić, rekao, ne može on to da radi, on je penzioner. Može li penzioner da postavlja Specijalnog tužioca? To nigde u svetu nema. Izvinjavam se što sam prekinuo ovo takmičenje u patriotizmu, ali ovo je ozbiljna stvar. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a zatim narodni poslanik Nataša Jovanović.
Patriotizam nije atletska disciplina: ili ga imate u srcu ili nemate. Dakle, nema takmičenja u tome. Dame i gospodo narodni poslanici, SPS glasaće za ratifikaciju ovog sporazuma, koji ima uporište i u Ustavu Republike Srbije i u tački 3. Dejtonskog sporazuma, koja tačno kaže pod a) da entiteti imaju pravo na specijalne odnose sa susednim državama i to nije sporno. Za SPS Drina nikada nije bila granica, ona je uvek bila kičma srpskog naroda. Znao sam da ćete to reći, zato sam ovo i rekao. Zahvaljujem što ste tako odreagovali. Dakle, molio bih uvažene kolege, ima pet sati, govornica je po Poslovniku data narodnim poslanicima, dakle, za SPS Drina je kičma srpskog naroda, to sam hteo da kažem. Ako to nekome smeta, neka objasni. Želim da kažem da nije ništa neobično što jedna država na ovakav način potpisuje sporazume i bilo bi dobro da ih ima više i sa drugima. Podsećam da u ovom trenutku u nekim bivšim republikama Jugoslavije, recimo kao što je Makedonija, potpuno obespravljeno živi 100.000 Srba oko Kumanova u Skopskoj Crnoj Gori. Da je jedan niži diplomatski činovnik u našoj ambasadi, čije ime ne mogu spomenuti, da mu ne napravim problem, pre neki dan privatno dao 200 evra jednom Makedoncu da sabere nekoliko kostiju i lobanja na srpskom vojničkom kumanovskom groblju, da to ambasadora ne zanima i da to nikoga u ovoj zemlji ne zanima. Da u nekim drugim, takođe, okolnim državama, naša diplomatija ništa ne čini da se istorijski spomenici, kulturne vrednosti ove države i ovog naroda vrednuju na odgovarajući način. To je sramota. Bilo bi dobro da je danas ovde ministar spoljnih poslova da ga to pitamo, ali biće prilike, nadam se, da na ova pitanja odgovori. Šta podrazumevaju specijalni odnosi? Mnogo toga. Podsećam da je ministar prosvete u DOS-ovoj Vladi, gospodin Gašo Knežević, ukinuo iz lektire u Srbiji Petra Kočića, na primer. Dakle, deca u Srbiji danas ne uče ni "Jazavca pred sudom", ni bilo šta drugo što je Petar Kočić napisao. Verujem da im se najviše zamerio pripovetkom "Jablan i Rudonja", zato što nije moguće da jedan sirotinjski bak nadbode, kako se to kaže, vlastelinskog. Dakle, da se vrati Petar Kočić u lektiru, pa će to biti jedan od nenapisanih članova ovog sporazuma, da se vrati u lektiru i Stevan Sremac, zato što ste ga takođe ovde izbacili, i da se vrati Mihajlo Lalić, takođe, jer ste i njega izbacili. Ali, to je inače manir ovih dana, braća Kačinjski iz lektire Poljske i gimnazijalaca, izbacili su Dostojevskog, Kafku i Getea. Valjda je to taj doprinos evropeizaciji poljske države i verujem da ta analogija vredi i ovde. Ima nekoliko pitanja o kojima ne treba ovde ni polemisati. Kako god ko to bude želeo da protumači, ako jednog dana Republika Srpska postane država u punom kapacitetu, to bi zaista bilo prvi put u istoriji da se jedna nova država stvorila zapadno od matice, i to je veoma važno. Kako god to danas bude oblikovao i kritikovao, važno je da kažemo da su Republika Srbija i srpski narod u jednom istorijskom trenutku, dakle, učinili su ono što je jedino bilo moguće, a da li je u tome bilo nekakvih grešaka, da li se moglo više, da li je tom prilikom neko prekršio odgovarajuće norme, sudiće istorija. Svaka normalna država postupila bi na isti ili na sličan način. Mi ne treba da imamo nikakav kompleks zbog toga, naprotiv, samo su od stotine pozorišta, u kojima srpski narod zadovoljava svoje kulturne potrebe, samo dva imaju ime Srpsko narodno pozorište, to je Novi Sad i to je Banja Luka. To nije slučajno. Dakle, važno je da oni veruju, da ljudi sa one strane Drine veruju da je država Srbija njihova matica. Ako tu veru izgube, nema ni za njih, ni za nas nikakve perspektive u budućnosti. Verujem da se to neće dogoditi. Verujem da će sve ono što jedan narod čini narodom biti u stanju da obezbedi čvrste veze u budućnosti, da se ovde ljudi školuju, da ovde rade, da tamo putujemo, da postoji privredna saradnja. Ne bih tako oštro kritikovao ono što se u toj stvari radi, ako tu ima nekih kriminalnih radnji, onda je to drugo pitanje. Dakle, bio bih zadovoljan kada bi ova država mogla da otkupi neke druge važne objekte koje je Srbija gradila, pa se više ne zovu njenim, kao što je luka Bar i mnogo toga drugog. Za Srbiju ne sme da bude nikakav teret to što sa Republikom Srpskom prihvata jedan sporazum, koji je njena Skupština već usvojila. Naprotiv, to treba da bude obaveza i za ovaj parlament i za sve druge da te veze produbljuju, da se na najvišem mogućem nivou uspostavlja, održava i unapređuje saradnja između Republike Srbije i Republike Srpske, ali i svih drugih delova gde živi srpski narod, i svih drugih koji su zainteresovani, to je pitanje diplomatije, to nije pitanje ove politike o kojoj ovde govorim. U tom smislu, poslanici SPS-a će podržati ovaj sporazum, njegovu ratifikaciju. Takođe imam primedbe koje se tiču onog člana koji se nekada nalazio, a sada ga nema i govori o onome ko će koga i da li će ga braniti ukoliko dođu teški dani, ali verujem da to takođe ne mora biti upisano u sporazumu. To ili je upisano u srcu, ili nije. Dakle, ako jednom dođu teški dani, nadam se da neće, onda to pitanje ne bi smelo da se na taj način postavi na dnevni red. Hvala lepo.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS, po Poslovniku.
Danas je dva puta povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, najpre u 10,00 časova, kada ste nam rekli da je Vlada 13. obavestila Narodnu skupštinu da je predstavnik Vlade po ovoj tački ministar Milan Marković. Mi još uvek nismo dobili to obaveštenje. U međuvremenu smo dobili izveštaj Zakonodavnog odbora, koji je održan 16. Ne mogu da shvatim kako ste organizovali službu da nemamo dokument koji je stigao 13. na pisarnicu, a dobili smo dokument koji je 16. stigao na pisarnicu. Molim vas, kada već obmanjujete narodne poslanike, da to činiti malo skriveno. Mi nismo baš toliki idioti da nam kažete u 10,00 sati da smo dobili obaveštenje, a u pola jedan još uvek nemamo to obaveštenje. Kome je upućeno to obaveštenje, onome ko vodi Skupštinu ili narodnim poslanicima? To je jedna stvar. Druga stvar, mene raduje kada gospodin Baralić kaže da za SPS Drina nije granica. To smatram dobrim stavom, ali ga je trebalo imati 1995. godine, gospodine Baraliću. Ne bi onda bilo potrebno da mi 4. maja 1995. godine pravimo protest u Loznici, koji smo nazvali "Drina neće biti granica", i umalo nas specijalci nisu pobili ne Šepačkom mostu zbog toga što smo konvencionalno, ceremonijalno prešli most, da pokažemo da Drina nije granica. Nevolje su nastale kada je bio u pitanju Vens-Ovenov plan, koji Republika Srpska nije htela da prihvati, a pritiskana je od Srbije da ga prihvati. Od onda je počelo ucenjivanje, pritiskanje i blokada Republike Srpske. Ta blokada je bila najgora 1995. godine. Vi to vrlo dobro znate. Mnoge stvari bi u Dejtonu bile drugačije da je Republika Srpska imala potpunu pomoć Srbije i da nije bila blokirana pre toga. Zato prihvatam da je to dobar stav SPS, ali da je bio veoma negativan od 1993. do 1995. godine, kada je direktno uticao na sudbinu Republike Srpske. Još jedna stvar, ako kažete da se odbrana podrazumeva, pa ne mora ni da piše, pa i specijalne veze se podrazumevaju. Zašto onda pišemo sporazum o specijalnim vezama? Onda se podrazumeva sve. Ako se podrazumeva da ćemo u odbrani nenapisano jedan drugom da priskočimo u pomoć, valjda ćemo i u kulturi. Zašto onda da pišemo da ćemo u kulturi jedan drugom da priskačemo u pomoć, a ne pišemo ono što je najvažnije? Znači, što se nas tiče, ovo nije dobar sporazum. Onaj ko je hteo da potpisuje sporazum sa Republikom Srpskom, mogao je da konsultuje Skupštinu Srbije, pa da kaže: šta mislite da treba da bude sastavni deo tog sporazuma? Ovako smo kao deca. Na ovo nema amandmana. Ovo je uzmi ili ostavi. U kampanji smo potpisali sporazum sa Republikom Srpskom, godinu dana posle toga vam ga dajemo na ratifikaciju: uzmi ili ostavi. Ako nećeš da uzmeš, ti si izdajnik, ti ne voliš Republiku Srpsku. Ako tražiš da to sadrži sve ono što je potrebno, ti to ne možeš da popraviš ni na koji način. Vrlo je opasno prihvatati i glasati za sporazume koje ova vladajuća koalicija sklapa. Tu nema trunke patriotizma i vi to vrlo dobro znate. Trunke patriotizma nema u ponašanju ove nove vladajuće koalicije. Srbija to već sada oseća. Ne bih voleo da to oseti i Republika Srpska. Dakle, isprsite se junaci, predložite specijalne veze sa Republikom Srpskom, ali specijalne veze do kraja. Nemojte da vam sada ovde veličam kako se Hrvatska ponaša prema svojim građanima, kako se ponaša prema ljudima u Hagu, koje je optužio Haški tribunal, a građani su Hrvatske. Cela Hrvatska im je na raspolaganju. Ovde je cela Srbija Hagu na raspolaganju. Svaki Hrvat iz bilo kog kraja zemljine kugle odlučuje o sudbini Hrvatske. To je kod njih normalno. Valjda i jeste normalno. Ako tražiš od njega novac da pošalje ocu i majci, ako je podigao ocu kuću u selu, ako je pomogao da se popravi put u selu, zašto ne bi uticao i na to ko će biti na vlasti? To i mi tražimo, da svi Srbi imaju državljanstvo Srbije i ista prava kao i mi koji smo ovde rođeni i ovde živimo. Zašto nam je to teško?Ali, nema dvojnog državljanstva za one koji nisu hteli da budu sa nama zajedno. Šta će nam dvojno državljanstvo sa Crnogorcima? Koji interes Crnogorci iz Crne Gore imaju da budu državljani Srbije? Da su taj interes hteli, bili bi u zajedničkoj državi. Koji interes Srbija ima da Milo Đukanović ima državljanstvo Srbije? Nema nijedan. Zato Srbija raširenih ruku zove Srbe iz Crne Gore - samo napišite papir i dobićete državljanstvo. Nemojte tamo da ih maltretirate i nemojte da izmišljate razloge da ne dobijaju državljanstvo, nego će da dobiju, da vidimo tačno koliko Srba ima u svetu. Šta tome fali? Hajde da se jednom konačno prebrojimo i da počnemo da razmišljamo kao Srbi, i ovi koji su u državi i oni koji su tamo. Kao da je tamo bilo lako izaći na demonstracije kada su nas bombardovali! Gazda bombarduje, a njegov radnik izašao da demonstrira po Evropi protiv bombardovanja. Srbi su i to izdržali. Izdržite i vi malo, ako hoćete da budete na vlasti. Sabirali ste, sabirali do 126, a sada treba voditi državu. Prepisujete sporazum. Da je to valjalo, do sada bismo mi sa Republikom Srpskom imali mnogo bolje odnose nego što ih imamo i ne bi zavisili od smena vlasti, jer tamo su Srbi na vlasti, ovde su Srbi na vlasti. Zašto bi sada neke partije različito reagovale kada je u pitanju Republika Srpska? Nije vama do toga. Vama je to da se pohvalite u kampanji kako je Republika Srpska uz vas, pa dovedete predsednika Vlade Republike Srpske da vas podrži. Šta time izazivate. Kako se niko od vas nije setio da kaže: čekajte ljudi, posvađaćemo Srbe ako se on pojavi samo na nečijem skupu. Razumem da ste bili toliko neinteligentni da dovedete Nemce. To shvatam. Tu ste se potpuno upropastili. Došao je Nemac da vas podrži u kampanji da pobedite, a njegov ambasador posle tri meseca kaže: Kosovo i Metohija će biti nezavisno. Znači, to je direktna podrška Demokratske stranke nezavisnosti Kosova i Metohije. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Nikoliću.) Da vi dovedete predsednika Vlade Republike Srpske, države koja ima specijalne veze sa Srbijom, da podrži samo jednu političku opciju ili samo dve koje će posle toga da prave koaliciju, to je nemoralno. Posle toga, da bi mu se odužili, vi ovde nama podnosite na ratifikaciju sporazum o specijalnim vezama sa Miloradom Dodikom. Tako bi to trebalo nazvati. Da je bar tu, pa da ga pogledamo u oči i da ga pitamo: kakvu to saradnju Srbije i Republike Srpske želiš; da li si obećao referendum, gde je taj referendum; da li si tražio od Koštunice i Tadića referendum u Srbiji? Nisi. Igrate se mačke i miša. Imate jednu kapu koja pokriva vašu ideologiju. Vaša ideologija je ne naljutiti Ameriku. Što se Amerika ljuti ako neka država hoće da se brani. Što se Amerika ljuti ako neki narod hoće da ima svoju državu? Zašto je to suprotstavljeno američkim interesima? (Predsedavajući: Gospodine Nikoliću, molim vas da završite.) Završavam. Što im tako ne kažete? Što glumite tamo neke servilne ljude, što ste tamo neki seizi, šta ste vi tamo? Zašto ne kažete: ljudi, zašto mi vama smetamo, zašto vam smeta srpsko Kosovo i Metohija, zašto vam smeta saradnja Republike Srpske i Srbije? Zašto niste u ovom sporazumu napisali da ćemo se ujediniti, kao politički program, cilj, pa ćemo da vidimo kako će to da ide? Ako već pretite da će to biti ujedinjenje ako nam uzmu Kosovo i Metohiju, pa će da se uplaše i neće da nam uzimaju Kosovo i Metohiju, zašto niste išli do kraja u ovom sporazumu? Ili, što niste podneli izveštaj od 2001. do 2007. godine, dok je trajao prethodni sporazum koji ste potpisali, šta je to urađeno? Šta je postignuto sporazumom između Republike Srpske i Republike Srbije, konkretno, izuzev špekulacija i trgovine? Šta je još postignuto? Da li smo osnažili veze, da li smo usvojili iste školske programe? Šta smo uradili na ujedinjenju Republike Srpske i Srbije? Da li SPC deluje na teritoriji Republike Srpske? Deluje. Zašto se ne ugledate za tim primerom? Najlakše je izmišljati sve svoje institucije. Vi ne shvatate da Srbija i Republika Srpska moraju da žive zajedno, moraju da budu jedna država, moraju po svetskim principima, po svetskim pravilima, samo treba Srbi da se za to založe. Gde je nedostatak - u Srbima na vlasti.Fotelja vam je važnija od borbe za državu. Vi razmišljate: da li će nam odobriti Amerika i posle idućih izbora da budemo na vlasti, ako se borimo za ujedinjenje Republike Srpske i Srbije? Dok tako razmišljate, pisaćete ove bele i prazne papire. Kada počnete ozbiljno da razmišljate, da li ste videli, kad god imate neku ozbiljnu ideju, kad god je gusto i kada vam treba SRS, da li smo se nekada sklonili? Nismo. Nosićemo mi na leđima ideje, ali nemojte da se hvalite ni vi iz SPS da ćete ovo da prihvatite. Šta prihvatate ovim, da je Vlada podnela dobar sporazum, da je ministar potpisao dobar sporazum sa Republikom Srpskom, da je to kraj vaših želja? Ovo nije kraj naših želja. Ovo je trgovinski sporazum između Republike Srbije i Republike Srpske, čist trgovinski sporazum i bespasoški prelaz granice, eto to je. To je sve što imate od odnosa Republike Srbije i Republike Srpske. Hajmo dalje. Hoćete vi da pokrenete da se dalje ide? Nećete. Hoćete da prihvatite da mi pokrenemo. Hajmo do kraja, hajde da tražimo ujedinjenje dve srpske zemlje, od svog rukovodstva, od svog naroda. Da li ste spremni da izađemo na referendum za ujedinjenje? E, onda pišite specijalne odnose. Šta ima specijalni odnosi sa našim narodom i našom državom? Pa nego šta nego su specijalni. Još ovde predlažete i sa Bosnom i Hercegovom specijalne odnose. Pa sa njima imamo diplomatske odnose, a ovo su specijalni, ovo su srpski odnosi. Potpisujemo sporazum o srpskim odnosima, pa ne može da bude ovaj kurtoazni dogovor. Ovo je jedna država. Kad - tad, videćete, kad - tad to će biti jedna država. Hajde što pre da bude, što gubimo vreme. Takav sporazum donesite, vodite državu. Okupljate nas na sednicu, veoma važnu sednicu, na kojoj samo menjamo naziv SRJ u Republika Srbija, to je taj zakon koji nosi ovu sednicu. To je taj zakon koji uopšte nije uspeo da okupi ministre. Sećam se kada smo prvi put taj sporazum o specijalnim vezama, čini mi se 1997. godine, sklapali, ovde su bili svi i iz Republike Srpske i iz Srbije, i predsednici skupštine i predsednici vlade, i predsednici država, i to je bio svečani čin. Bilo je mnogo novinara. Od onda su i novinari shvatili da je to samo ceremonija. Pogledajte, nikoga ne interesuje ova sednica. Razumem da Vladu ne interesuje, ali ne interesuje ni poslanike. Vi uopšte ne shvatate da je ovo veliki čin, ovo je tačka dnevnog reda za vas, kao i sledeća koja će biti, kao i ona policijska saradnja sa Moldavijom, eto to vam je to. Ratifikacije su danas na dnevnom redu, a ovo je stvar za jednu sednicu, Republika Srpska i Republika Srpska da se ujedine, da naprave državu, da Srbe više niko ne razdvaja. Da mene juče u Foči u šumi ne zaustavlja Hajrudin, policajac, da me pita gde sam pošo. Nema razloga, što bi on to radio. Poznao me, pa me pita - šta tražiš ovde. Baš mu milo nekako da se iživljava na jednom narodnom poslaniku iz Srbije. To su te specijalne veze. Učite se malo od drugih, svima dajte sve, ali mislite ipak uvek na to da je ovo srpska država.
Samo momenat, gospodine Baraliću, dobićete reč. Samo da razrešimo pitanje povrede Poslovnika. Dakle, svi narodni poslanici u petak, 13. jula 2007.godine, dobili su obaveštenje naziv akta pod rednim brojem 10, obaveštenje o predstavniku Vlade za Predlog zakona potvrđivanja sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. Pročitaću i molim skupštinsku službu da odmah dostavi, ako je bilo nekih tehničkih problema da neki narodni poslanici nisu dobili ovo obaveštenje. Molim vas da se ponovi obaveštenje i dostavi svim narodnim poslanicima. Znači, izvinjavam se, evo dele. Molim da se podeli svim narodnim poslanicima odmah. Pročitaću obaveštenje, ako je sporno da postoji. Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić.
Zahvaljujem. Najkraće moguće. Dakle, koristio sam sadašnje vreme. Rekao sam "je". Osim toga, ono što sporim, nadam se da nisam nikada nisam ostavio takav utisak, ne verujem da će neko verovati da sam narušio dostojanstvo Narodne skupštine. To je bila osnova za javljanje po Poslovniku, ali dobro, neka to bude stvar utiska i to ne sporim. Ne hvalimo se time što glasamo, već obaveštavamo javnost da glasamo za jedan akt koji je već usvojila Skupština Republike Srpske i to je osnov zbog čega SPS, uzimajući uobzir i druge razloge, hoće glasati za ratifikaciju ovog sporazuma. Za mene lično i moje uvažene koleginice i kolege sa one strane Drine i sa ove strane Drine sve funkcioniše kao u stihu "Drino vodo, plemenita međo". Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, a zatim narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre da vam kažem da mi srpski radikali najoštrije protestujemo što je ova sednica sa ovom tačkom dnevnog reda nije sazvana u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine Republike Srbije. Možda se vama čini, predlagačima tačke dnevnog reda o ratifikaciji specijalnih odnosa Republike Srbije i srpske države Republike Srpske da je to u redu. Međutim, vi ste imali, da ste hteli i da nije u pitanju vaše licemerje, a pokazuje se načinom na koji ne poštuje Narodnu skupštinu nijedan od potpisnika ovog sporazuma, ni ministar spoljnih poslova, član 114. Poslovnika Narodne skupštine, koji govori o tome da Narodna skupština Republike Srbije saziva posebnu sednicu. Ako ste vi gospodo iz DS, DSS-a i G17 u prošlom sazivu glasali za izmenu i dopunu Poslovnika da postoji takva posebna sednica, koja se održava u domu Narodne skupštine, bivšem saveznom parlamentu, onda je bilo najlogičnije da ovo bude najposebnija stvar danas, koju 16. jula treba da ratifikujete pritiskom na crveno dugme. Sećam se te, za vas davne, ali za mene koliko juče, 1998. godine. Izabran je predsednik Republike Srpske i odmah posle toga sazvana je zajednička sednica Veća građana i Veća republika Savezne skupštine. Tada sam bila poslanik u Veću građana Savezne skupštine. Sednica je zakazana kao svečani čin, čini mi se, za 18,00 časova tog oktobra ili novembra, ne zamerite mi, a sve sam to naravno mogla da vam kažem i da vam čitam delove tog sporazuma da on negde postoji na zvaničnom sajtu Vlade Republike Srbije. Dakle, sporazum koji je uspostavljen odmah posle potpisivanja Dejtonskog sporazuma, sporazum čijoj su ratifikaciji prisustvovali Slobodan Milošević i tadašnji predsednik Republike Srpske Nikola Poplašen, i čitavo državno rukovodstvo je najoštrije napadano od strane DS-a, DSS-a i SPO-a. Moram da vas podsetim da je DS, zajedno sa DSS-om, u tim najtežim danima po srpsku državu i srpski narod i sa ove i sa one strane Drine bojkotovala rad u Veću građana i Veću republika Savezne skupštine, tako da vi niste ni prisustvovali ratifikaciji onoga što se zove Sporazum o uspostavljanju specijalnih paralelnih veza između Republike Srbije i Republike Srpske. Moram da vam kažem, zaista sam se malopre prisetila kao na filmskoj traci celog tog događaja kada je gospodin Nikolić o tome govorio, o Vaskrsu 1995. godine, bio je to 14. april. Eto, sticajem okolnosti, jer me lično vezuje taj datum pošto je datum mog rođenja. Znam da smo tog dana išli, na čelu sa predsednikom naše stranke prof. dr Vojislavom Šešeljem, posle mitinga koji je održan na trgu u Loznici, da probijemo blokadu na Drini. To ushićenje koje sam osetila tada i najmanje 10.000 ljudi koji su krenuli u tu protestnu šetnju probijanja blokade, prvo kada sam ugledala dečaka i devojčicu u narodnoj nošnji, a onda vojnike Republike Srpske i zagrljaj sa njima je nešto što ću pamtiti čitavog života. Takav osećaj i osećaj pripadnosti narodu, koji se tamo borio za svoju slobodu i koji dan-danas živi pod okupacijom, iako samo formalno se čini da ima nekakvu slobodu, to je taksativno nabrojano ovde, da vi želite da našom saradnjom poboljšate da oni u svim segmentima života žive isto kao i mi, to jednostavno nije tačno, naročito zbog toga što je nedorečenost u ovom tekstu u odnosu na onaj iz 2001. godine. A da niste posle 5. oktobra, jer naravno istorija srpskog naroda počinje sa vama, a ne sa onim što se desilo, izbrisali i skinuli sa svih zvaničnih sajtova republičke i savezne tadašnje vlade, Sporazum iz 1998. godine, vi biste videli da je on do najsitnijih detalja razradio zaista pravu saradnju koju smo mi želeli da imamo i koja je ratifikovana u prisustvu predsednika jedne i druge države. Šta ste vi tada govorili i za Slobodana Miloševića i za nas, srpske radikale, i za sve srpske patriote toga dana kada je ratifikovan taj sporazum, pa kasnije sporazum o ujedinjenju Savezne Republike Jugoslavije, Rusiji i Belorusiji? Da je to nešto strašno, da se time učvršćuje režim u Beogradu, da je to nešto što će da nas dodatno posvađa sa celim svetom. Kako taj ceo svet danas i ta Evropa, koja poštuje vašu servilnost i to što dolazite na tepih američkih i drugih ambasada, tretira Srbe na Kosovu i Metohiji u Republici Srpskoj? Evo, vi ste javne ličnosti, poslanici ste i istaknuti ste čelnici vaših stranaka, hajde, uputite se, recimo, na BN televiziju, na neku od onih emisija u kojima se govori o aktuelnim političkim temama. Šta će prvo da vas zamoli gospođa Suzana ili neki drugi novinar te televizije? Da se precizno izražavate. Naravno, vi ne biste drugačije, i da kad pominjete okupatora morate da kažete visoki predstavnik, jer ako to ne kažete, ako kažete da je okupator, a on to jeste, ta ili neka druga televizija će da plati neverovatno veliku kaznu. Moram da vas podsetim šta je bilo, mada vas to ne zanima, kao što niste pratili svih ranijih godina stradanje i muku naroda u Republici Srpskoj, da je desetine hiljada žrtava položeno na oltar otadžbine, jer je Republika Srpska za minimum svoje slobode to morala da izbori u krvi srpskog naroda, da je gospodin Tomislav Nikolić, na mitingu Srpske radikalne stranke u Bijeljini, 6. septembra 2004. godine, obraćajući se građanima na prepunom trgu u Bijeljini rekao da on tu nije gost da je to samo jedna od stanica na putu prema Banjaluci, prema takođe srpskoj zemlji, i da je to sve Srbija. Naša stranka, koju napada takav čovek koji je premijer Republike Srpske, a potpuno do guše umešan u kriminal, Milorad Dodik, trpi najgore moguće posledice vladavine takvog režima i prethodno SDS-a, oteli su ime Srpskoj radikalnoj stranci, zabranili naše političko delovanje i izmislili neke radikale koji tobož štite interese srpskog naroda i koji se tako lažno, uz pomoć Dodika i Čavića, predstavljaju na izborima. Moram ponovo da vas podsetim, gospodine Markoviću, verovatno ste tada bili u Ekspo dvorani na Novom Beogradu, da je taj nesrećni Dodik, koji je premijer zapadne srpske republike, došao na vašu, kako vi to kažete, konvenciju, to je valjda od one engleske reči, to je tako lepo, rekao da se nada na kraju svog govora, pred svima vama, pred Tadićem, pred vama, pred Ružicom Đinđić i ostalima koji ste se okupili, celom tom bulumentom, uz onaj medijski lobi koji je došao, odnosno navodno kulturnih poslanika, da će u noći između 21. i 22. januara, on kao premijer Republike Srpske da slavi. To je rekao pred vama, gospodine Markoviću, jer će u Srbiji da pobedi Demokratska stranka Srbije. Naravno da ste odmah zaćutali i da ste videli o kakvom se čoveku radi. To je ono što mi znamo, ali to vas baš briga, dokle god vam služi i dokle god on kao takav, kao ranije Biljana Plavšić, služi okupatoru, vama je dobar jer vi imate zajednički interes, zajedno pravite sve te poslove, i nemojte mi reći da vi ne znate ništa o poslovanju, naravno Dinkić i te kako dobro zna, Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića u Republici Srpskoj, i pod čijim pokroviteljstvom je to urađeno. Što niste napisali ovde, suzbićemo kriminal i korupciju u Republici Srpskoj? Pa vi nećete da se obavežete da to radite ovde, jer je vrh državne vlasti i te kako upleten u sve te kriminalne radnje. Dakle, svi vi koji danas na ovakvoj sednici, na kojoj nema ni jedne trećine poslanika, četvrtine iz vladajuće koalicije, hoćete da ratifikujete odnos između dve srpske države, nikada niste imali iskren odnos prema tome. Moram da vam kažem ko je danas ministar odbrane, ne čudim se uopšte, to je prvo što je primetio gospodin Nikolić, i to je razlika između ovoga iz 2001. i ovog sporazuma iz 2006. godine, što se tiče odbrane na potpuno transparentan način. Prvo, kako će da zagovara Dragan Šutanovac odbranu na potpuno transparentan način, kada ono što treba da bude transparentno za nas i za odbranu naše zemlje i što vojska treba da radi nije za NATO pakt, jer oni imaju drugačije ciljeve i drugačije metode delovanja. Zato im je Šutanovac dobar kao ministar odbrane. Verujem da je njegov uticaj bio još u to vreme, ako ga je uopšte imao tada, da se takva odredba izbriše iz Sporazuma. Moram da vam kažem nešto što je on naknadno i priznao, on je posle toliko godina od potpisivanja tzv. mirovnog Dejtonskog sporazuma, tek 2005. godine prvi put prešao sa druge strane Drine, dok su poslanici Srpske radikalne stranke, ovi iz sadašnjeg saziva, oni iz prošlog, da ne govorim o tome, možda bi mu bilo neprijatno jer jedan od istaknutih boraca, dobrovoljaca koji je branio svoj grad, kolega Ognjen Mihajlović, do poslednjeg dana je bio na Grbavici i branio svoju rodnu grudu i mnogi drugi koji su ovde, vi ste se šetkali po Beogradu, išli po belom svetu, vodili kampanju protiv tadašnjeg režima, protiv tadašnjeg sporazuma iz 1998. godine. Niti ste skupljali humanitarnu pomoć, niti ste davali krv, niti ste išli na ratište, na prve linije fronta, nije vas to ništa zanimalo, pa me zato i ne čudi što vi niste na Petrovdan bili u Bratuncu. Jer nikada ne govorite o srpskim žrtvama, one vas nikada nisu interesovale. Da ne govorim o činjenici da je jedan od onih, koji je u svojoj vladi imao tri ministra Demokratske stranke, Milan Panić, na jednom od mitinga u Banjaluci rekao - poštovani građani Vrnjačke Banje. Isto to mogu da očekujem i od vas. Otkud vi znate gde je Popovo Polje, gde je Mareva Ljut, gde je Nevesinje, gde je Trebinje, gde je Banjaluka, gde je Bijeljina? Vi to znate, ali samo na geografskoj karti, nikada tamo mnogi od vas nisu bili. I onda ćete danas, potpuno licemerno a ne iskreno, kao što je to uvek radila naša stranka i naš predsednik, koji je zbog te ideje da svi Srbi žive u jednoj državi već pet godina u haškom kazamatu, da ratifikujete Sporazum. Naravno, nećete da pohrlite ni na jednu televiziju i da sa ponosom kažete - da, mi smo to uradili jer nam je Srbija u srcu, srpska zemlja i Republika Srpska, samo zbog toga što vam je to potrebno, ali u kratkoročne propagandne svrhe. Da ste imali uslove, vi biste izvršili ovu ratifikaciju odmah posle potpisivanja, jer bi vam to trebalo uoči izborne kampanje. Ovako, to danas radite tako bledo, anemično, potpuno nezainteresovani za sudbinu tog naroda tamo i za činjenicu da u onome što se naziva muslimansko-hrvatska federacija, a kako to ovde lepo stoji u Sporazumu, niko od Srba ne može da ostvari svoja prava. Pitajte Vjericu Radetu kada je zadnji put bila u Guberu, opština Livno, u svom rodnom selu, i da li ona, pošto je to u sastavu federacije, slobodno, kao poslanik, kao Srpkinja, sme da ode tamo. Pitajte to isto Momčila Duvnjaka, da li on sme da ide u svoj Malovan. Pitajte bilo koga od Srba, koji imaju tamo svoju imovinu i čiji su grobovi predaka tamo, da li smeju da odu od 1992. godine. Naravno, vas to ne zanima, sve je to za jednokratnu upotrebu i samo onda kada vam treba, ali narod Republike Srpske, narod Srbije i svi Srbi koji su izbegli iz Republike Srpske Krajine to vrlo dobro znaju. Završiću kako to danas rade milioni Srba, a ne samo srpski radikali, jer milion puta smo vam rekli, ako to možete da shvatite i da dopre do vas, da su se u poslednjem otadžbinskom ratu u Republici Srpskoj i deca četnika i deca partizana nazivali četnicima, pa je tako, nekada samo slogan Srpske radikalne stranke, danas slogan za sve ljude kojima je i Republika Srbija, i Crna Gora, i Republika Srpska i Republika Srpska Krajina u srcu, Srbija je večna dok su joj deca verna.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS.
Zaista više ne mogu da odbranim Skupštinu i njeno dostojanstvo od vas koji Skupštinu vodite, zato što je ovo sada flagrantno i izražavam otvorenu i opravdanu sumnju u to da se skupštinska služba bavi falsifikatima služeći Vladi Republike Srbije. Naime, dobili smo konačno to obaveštenje Vlade Republike Srbije da će da je u ovoj tački dnevnog reda predstavlja i Milan Marković, ministar za državnu upravu i samoupravu. Prvo, to saopštenje Vlade je datumirano 13. juna 2006. godine. Kucano je najverovatnije u Skupštini Srbije, zato što je drugi font Vladin i drugačije u Vladi razmiču slova, pošto pred sobom držim i dopis koji je stvarno stigao iz Vlade i dopis za koji sumnjam da je urađen u Skupštini Srbije jutros. Dalje, zaveli ste ga pod istim brojem pod kojim ste 29. juna zaveli ovaj akt, zato što više niste imali broj za 13. jul. Stizali su novi akti koji su zavođeni, morali biste da zavedete pod današnjim datumom, a onda ste pribegli jednom triku. Šta to znači da jedno novo saopštenje Vlade Srbije zavedete pod istim brojem pod kojim je pre 15 dana zaveden neki akt u vladi? Na kraju, posebno šta ukazuje na kriminal. Čak i ako je Vlada 13. jula poslala ovo saopštenje nije mogao da ga potpiše Božidar Đelić, pošto je taj dan proveo slaveći sa crnogorskim rukovodstvom nezavisnost Crne Gore. Čitav dan, 13. jul, Božidar Đelić je proveo u Crnoj Gori, nije mogao da potpiše ovaj akt. Ljudi, u šta vi pretvarate ovu Narodnu skupštinu? Jesmo li mi zaista za vas samo neko ko treba da obavi određene poslove? Jesmo li mi rukavica koju ćete vi da bacite kad obavite poslove? Recite nam to otvoreno. Ovo se nikada nije dešavalo. Gde je ona firma G17 pluskoja je povodom nekih datuma podnosila nekakve krivične prijave protiv nekih službi u Skupštini Srbije. Ovo mi veoma liči na ponašanje firme G17 plus. Ovo je bio njihov manir. Nemojte, ljudi, da se igrate sa ovim. Nas Vlada nije obavestila o zameni predstavnika Vlade. Zašto bi nas izveštavala kad je valjda dužnost ministra spoljnih poslova da nam međunarodne ratifikacije ovde predstavlja i prezentuje. Ovo se čak i objavljuje u posebnom delu "Službenog glasnika". Ne objavljuje se u delu koji glasi - akti lokalne samouprave i državne uprave, nego međunarodni ugovori i konvencije. Očigledno je da je ovde bilo mesto ministru spoljnih poslova, a onda ste izmislili, ko li se trenutno nalazi u Vladi, nije na putu negde u inostranstvu, evo ga Milan Marković, hajde da napišemo Milan Marković. Sad odgovor na ovo pitanje nam duguje sekretar Skupštine. Šta se ovo dešava u Skupštini? Jutros nas je jedan potpredsednik Narodne skupštine obavestio da nismo dobili pisano obaveštenje Vlade i da ćemo ga dobiti u najskorije vreme. Dva sata posle toga drugi potpredsednik nas obaveštava da smo dobili još u petak, ali da evo daće nam još po jedanput, repete, ko nije bio zadovoljan u petak dobija još jednom akt u ponedeljak. Ovo nema smisla, i to baš na aktu koji se zove specijalne veze sa Republikom Srpskom. Zbog toga, gospodine Albijaniću, zbog toga sam jutros bio protiv toga da vi vodite ovu sednicu. Vama ne smeta falsifikat, vama ništa ne smeta. Pogledajte, nikog oko vas nema ko bi sada preuzeo dalje da vodi sednicu, vi to sada morate, ali vama to ne smeta, gospodine Albijaniću. Znači, svako može da ponižava i da vređa ovu skupštinu, vodiće sednicu Albijanić, ne bojte se ništa. Sad shvatam zašto Rade Obradović neće da vodi sednicu. Ako mislite tako da se prepucavate vi iz DS i DSS, a da nam poturate G17 plus, nema smisla. Isprsite se ovde, majčini sinovi, vi koji vodite državu. Gde je predsednik Odbora za spoljne poslove? Gde je ministar spoljnih poslova? Sedite ovde kad raspravljamo o sporazumima koji se odnose između nas i za sada još jedne zemlje. Entitet je država, samo nisu smeli da je nazovu državom, nazvaće je kad-tad. Još jednom ponavljam, podnećemo zahtev Administrativnom odboru da ispita kako je došlo do ove obmane narodnih poslanika i zašto u toj obmani učestvuje skupštinska služba. Nemojte te ljude tamo da terate da prave falsifikate i da ostaju bez posla, i da ih gone tužioci, kao što je bilo u prošlom sazivu, kada ste isto tako antidatirali nekakva dokumenta. Nemojte da ljudi koji imaju 30, 35 godina staža ostaju bez posla jer ste im naredili da ovako nešto potpišu ili bi ostali bez posla. Nemojte, neka zavede Albijanić ovakav akt, ili neka zavede sekretar Skupštine, da znamo da je svojom rukom zavela sekretar Skupštine ovaj akt, pa znamo ko se bavi time. Nemojte da prebacujete na činovnike, mi sa činovnicima nećemo da se obračunavamo, mi hoćemo da se obračunamo sa vama. Gospodine Albijaniću, ova sednica nije mogla jutros da počne. Vlada ovde nema predstavnika, Vlada i Skupština falsifikuju, jer vi ste sada ovde nešto u ime Vlade uradili, pretpostavljam da ste dobili saglasnost od nekoga iz Vlade, pošto je predsednik Vlade negde na putu tri-četiri dana, pošto je ministar spoljnih poslova negde na putu, ko vas je onda obavestio, ko vam je dao potpis za ovaj akt koji smo danas dobili? Ozbiljne stvari su u pitanju, ozbiljne tačke dnevnog reda, a vi se ponašate kao da ste upali u neko pozorište, u kome postoje glumci i statisti, pa ste vi glumci, a mi smo statisti, mi ćemo tu da pridržavamo materijale dok ne dođe do glasanja. Neko će da podigne ruku, neko će da izađe iz sale, a Skupština i dalje nastavlja svoj posao. Stvari se veoma komplikuju. Očekuje nas rasprava o Kosovu i Metohiji, nadam se iduće nedelje. Ako mislite da je ovako vodimo, ne očekujte ništa dobro. Uozbiljite se, dobili ste na poklon vlast, ali nemojte prema Srbiji da se ponašate kao prema nečemu što ste dobili na poklon ili što vam je ostavio otac ili tata u nasleđe, pa gledate što pre da prodate i da kupite dobra kola. Ovo je Srbija. Svaka vlada Srbije mora da bude ozbiljna i mora ozbiljno da se bavi budućnošću Srbije, a ne budućnošću evroatlantskih integracija, NATO ili EU. Hvala.
Naravno, gospodine Todoroviću, da ću da zaštitim Skupštinu, tu sam da zaštitim Narodnu skupštinu Republike Srbije sa ovog mesta. Dakle, tačno je da na ovom dokumentu stoji pogrešan datum. Tražim, dakle, da skupštinska služba hitno dostavi Vladi zahtev da ovu tehničku grešku ispravi. Neću da prejudiciram, ali vidljivo je da je tehnička greška jer su brojevi ostali zavedeni pod 2007. godinom, i u Vladi i u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tražim da se hitno ova tehnička ispravka obavi i dostavi Narodnoj skupštini. Nadam se da će to zadovoljiti odgovorom i da možemo da nastavimo skupštinski rad. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, a zatim narodni poslanik Nikola Vukelić.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, sve vreme ove prepodnevne rasprave bio sam u sali i pažljivo slušao šta se o ovom predlogu zakona govorilo. Mi nastavljamo tu tradiciju da vrlo često ne pričamo, odnosno na proširimo tu temu i pričamo o nekim drugim stvarima. Ono što u ovoj prepodnevnoj raspravi svakako nisam čuo, to je valjani i validni pravni argument protiv ovakvog jednog sporazuma, što me, naravno, i ne iznenađuje, jer on i ne postoji, s obzirom da je ovaj predlog zakona, odnosno zakon o potvrđivanju specijalnih paralelnih veza sa, odnosno između Republike Srbije i Republike Srpske, zasnovan na međunarodnim pravnim normama, zasnovan na mirovnom sporazumu, zarad javnosti, ovde piše mirovni sporazum, to je onaj poznati Dejtonski sporazum. Naravno da je ovaj sporazum u skladu sa novim Ustavom Republike Srbije. Ali, ovde u prepodnevnoj raspravi je izneto par političkih argumenata protiv ovog sporazuma. Naravno, svojim kolegama narodnim poslanicima to pravo ne osporavam. Oni imaju legitimno pravo da osporavaju ovaj sporazum kakav jeste, ali jednostavno želim da iskoristim svoje pravo da ukažem na nelogičnost te argumentacije. Prosto je neverovatno da su oni koji smatraju sebe predvodnicima evropskih integracija protiv ovakvog sporazuma, koji je jedna regionalna saradnja, odnosno saradnja između Republike Srbije i Republike Srpske. Dakle, to je prosto neshvatljivo da neko ko se zalaže za neke više i složenije integracije nipodaštava integracije koje se tiče našeg neposrednog okruženja. Takođe, to su zastupnici ideja ekonomskog, privrednog razvoja naše države. Između ostalog, ovaj sporazum imaće, u to sam uveren, i direktne posledice po ekonomski, privredni razvoj, kako naše države, tako i Republike Srpske. Mi svakako nemamo firme i nemamo preduzeća koja mogu da budu lideri u evropskoj ekonomiji, ali za početak treba da stvaramo firme i privredne subjekte koji treba da budu regionalni lideri. Ono što se dešavalo u prošloj godini, dakle, objedinjavanje "Telekoma", odnosno kupovina "Telekoma" Republike Srpske od strane "Telekoma" Republike Srbije, pa kupovina osiguravajućeg društva u Republici Srpskoj, govori da naše firme polako izlaze iz naših granica, postaju regionalni, značajni privredni igrači. To je preduslov, da te firme tako ojačane, budu značajnije i na evropskom, pa i na svetskom tržištu. Zato mi ostaje nejasno da neko ko se zalaže za ubrzani privredni, ekonomski razvoj naše države bude protiv ovog sporazuma. Takođe, ovde je rečeno da je ovo politički sporazum između političkih stranaka na vlasti. Da je to tako ne bih glasao za ovaj sporazum. Dakle, vlasti će se menjati. Niko na vlasti nije bio doveka i tačno je da sada postoje političke opcije koje su na vlasti i koje će ratifikovati ovaj sporazum, odnosno Predlog zakona. Tačno je da postoji i da će se formirati veće koje će sprovoditi ovaj sporazum, u čiji sastav ulazi predsednik Republike Srbije ,gospodin Boris Tadić, predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Vojislav Koštunica, predsednik Republike Srpske, gospodin Dragan Čavić i predsednik Vlade Republike Srpske, gospodin Milorad Dodik. Ako neka od ovih osoba ne bude na vlasti kroz dve ili tri godine, čvrsto verujem da će ovaj sporazum ostati na snazi, odnosno znam da će ostati na snazi, jer je on u najboljem interesu i Republike Srbije i Republike Srpske. Tako da argument da je ovo politički sporazum političke elite na vlasti jednostavno ne stoji. Ovde u zakonu je izneto u kojim oblastima će se vršiti, odnosno sprovoditi saradnja između Republike Srbije i Republike Srpske. Ne bih vas zamarao, jer vi imate taj predlog i svi možete to da pročitate. Upravo su ovde taksativno navedene oblasti u kojima će se sarađivati. To je najbolji odgovor za neke primedbe koje su ovde iznete. Navešću jedan banalan primer. Ovde su pokretane velike političke teme i govorilo se kroz istorijski i politički aspekt itd. Ali, pre jedno nedelju dana smo na Odboru za poljoprivredu dobili smo analizu vezanu za protivgradnu zaštitu, ponukani elementarnim nepogodama koje su se dogodile u Sremu, u Mačvi, u valjevskom kraju. Zaključak je vrlo prost, da je upravo to rubno područje, dakle zapadni deo Srbije, posebno ugrožen, zato što ne postoji, recimo, saradnja sa Republikom Srpskom. Ovaj sporazum će to omogućiti. Jer gradonosni oblaci kada se formiraju oni se formiraju ne neposredno nad teritorijom gde taj grad nanese štetu, nego već kilometrima dalje. Dakle, potrebna je između ostalog i saradnja između Republike Srbije i Republike Srpske da se gradonosni oblaci koji se formiraju u Republici Srpskoj, da se tu aktivno deluje, da se tu razbijaju, jer kada oni dođu do ovih rubnih područja, onda je već kasno i šteta nastaje. Znam da je ovaj primer banalan, ali evo iznosim primer koji je svež i koji je direktno u interesu građana Republike Srbije. Takvih primera, kada pogledamo sve ove oblasti u kojima će se sarađivati, zaista je puno. Još jednom da ponovim, ovaj sporazum je odraz jedne političke pozicije i Republike Srbije i Republike Srpske. Pametni ljudi rade jer znaju da se sve u svoje vreme radi. Ne možete nešto raditi kada za to nije vreme. Mi iz Demokratske stranke Srbije ćemo, naravno, ovaj predlog zakona podržati. Na kraju ću se samo osvrnuti na jedan komentar koji je ovde izrekla gospođa Nataša Jovanović. Tačno je da je gospodin Dodik napravio lapsus na konvenciji Demokratske stranke, ali bogami u velikoj meri je bio i u pravu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nikola Vukelić, a zatim narodni poslanik Milan Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki pripadnik srpskog naroda koji ima bar minimum nacionalne svesti mora da bude ponosan na postojanje Republike Srpske, koja je nastala borbom srpskog naroda za slobodu i opstanak zapadno od Drine. Koliko je vama stalo, gospodo iz DOS-a, do ovog sporazuma i uopšte do opstanka Republike Srpske govori vaše prisustvo, odnosno neprisustvo u ovoj sali. Narodu u Republici Srpskoj i Republici Srbiji je jedan narod. Nema nikakve razlike između Srbina u Semberiji i Srbina u Mačvi. Nema nikakve razlike između Srbina u Posavini i Srbina u Sremu. Dakle, jedan prirodan proces je ujedinjenje jednog te istog naroda. Kroz celu istoriju Bosna je smatrana srpskom zemljom. Posle Drugog svetskog rata u Ustavu Bosne i Hercegovine i Ustavu Republike Srbije Srbi su bili konstitutivni narod. Evo u tome vidimo svu nedoslednost tzv. međunarodne zajednice. Dakle, Srbi, koji su bili konstitutivan narod u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini, nemaju pravo na samoopredeljenje, a Albanci na Kosovu, koji su bili etnička manjina, imaju pravo i po svaku cenu sada pokušavaju da im daju nezavisnost. Srbi u Republici Srpskoj Krajini nisu imali nikakva prava. Čak su Amerikanci Hrvatima pomogli u završnom genocidu nad srpskim narodom u operaciji "Oluja". Međunarodna zajednica je razbila bivšu SFRJ, a sada po svaku cenu i veštački pokušava da očuva veštačku tvorevinu kakva je Bosna i Hercegovina. Nedoslednost tzv. međunarodne zajednice, čiji su predstavnici i notorni lažovi, poput visokog predstavnika, bivšeg predstavnika u Bosni i Hercegovini, Pedi Ešdauna, i nije toliko iznenađenje za srpski narod, ali problem je i ono što boli srpski narod u celini, jeste ponašanje predstavnika naše vlasti, vlasti DOS-a. Danas kada je ugrožen opstanak i elementarno pravo naroda u Republici Srpskoj, predsednik Republike Srbije Boris Tadić jurca od Zagreba do Sarajeva i izvinjava se, a u ime koga? Sećamo se da je bio na 10-godišnjici Srebrenice. Naravno u Bratuncu i u Skelanima nije mu padalo na pamet da bude. Kada je bila 10-godišnjica "Oluje" i 10 godina progona srpskog naroda iz Hrvatske na parastosu u crkvi Svetog Marka došao je sa velikim zakašnjenjem. Time je valjda hteo da pokaže koliko mu je stalo i koliko je imao želju da prisustvuje tom parastosu. Ko je spreman da se izvine srpskim žrtvama? Je l' se Tadić možda izvinjava za Medački džep, za Paulin dvor, za "Bljesak" za "Oluju", za Pakračku Poljanu, za Koranski most? Je l' se možda izvinjava za smrt banjalučkih beba? Je l' se možda izvinjava za Skelane, Bratunac? Je l' se možda izvinjava za srpske žrtve u Sarajevu? Da ne pominjem da li se možda izvinjava za zločine nad srpskim narodom koji su počinjeni u Drugom svetskom ratu i o tome možete najbolje da se informišete u najnovijoj knjizi prof. dr Vojislava Šešelja, istorijskom delu, ''Rimokatolički zločinački projekat stvaranja veštačke hrvatske nacije''. Da nesreća po srpski narod bude veća, vidimo komentar neoustaša predsednika Hrvatske stranke, Ante Đapića, koji kaže da je Tadićevo izvinjenje dobar potez, ali da nije dovoljno, jer sada treba da dođe na red naplata ratne odštete. Taj isti Đapić prisustvuje u Zagrebu na Maksimiru, na Tomsonovom koncertu, gde sve vrvi od mržnje prema srpskom narodu. Na kraju, ovde vi kažete u ovim materijalima, da posebno treba unapređivati saradnju u sledećim oblastima, pa pominjete informisanje, zaštitu sloboda i prava građana u skladu sa najvišim međunarodnim standardima, zatim suzbijanje kriminala. Zašto ste onda na onakav kriminalan načini isporučili generala Tolimira u Hag? Da još jedan Srbin tamo skonča, ne bi li vi umilostivili Karlu del Ponte. Na kraju, želim samo još jednu stvar da istaknem, vi ovde stalno provlačite tezu kako se ovde neko takmiči u patriotizmu, od početka, od konstituisanja ove sednice nekoliko puta ste pominjali, kako tamo gde su radikali branili srpski narod, kako tamo radikala više nema. Ovo sada ne govorim kao poslanik SRS i kao član SRS, nego kao pojedinac i u svoje lično ime. Osnovni motiv zašto sam učlanjen u SRS i zašto se bavim politikom, jeste morali dug prema Vojislavu Šešelju i SRS-u, prema Vojislavu Šešelju koji je jedini bio uz srpski narod u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj, onda kada mu je bilo najteže, kada se borio za slobodu. Nemojte, molim vas, da se zarad svojih jeftinih političkih poena na takav način izrugujete sa tragičnom sudbinom sopstvenog naroda.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a zatim narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. To je u sklopu bogate zakonodavne aktivnosti jedan od akata koji mi treba da usvojimo u ovoj skupštini, odnosno izvršimo njegovu ratifikaciju. Nadao sam se da ćemo ovaj akt usvojiti bez glasa protiv i bez disonantnih tonova, i upravo bez onih pokušaja postizanja jeftinih političkih poena o kojima se čulo za ovom govornicom u prethodnim diskusijama. Da se vratimo na temu. Šta je sadržaj ovog sporazuma o uspostavljanja specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. Ovaj sporazum je potpisan, kao što se već čulo za ovom govornicom, 26. septembra 2006. godine u Banja Luci, i tačno je da su tamo bili legitimni predstavniciRepublike Srbije i Republike Srpske, a to su bili gospodin Tadić, gospodin Koštunica, gospodin Čavić i gospodin Dodik. Ovaj sporazum, bez obzira ko bio na vlasti, ko se bavio javnim poslovima u Republici Srbiji i Republici Srpskoj, treba da funkcioniše. Mislim da je u najboljem interesu i Republike Srpske i Republike Srbije da ratifikujemo danas ovaj sporazum. U završnim odredbama se jasno kaže da danom stupanja na snagu ovog sporazuma prestaje da važi sporazum o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srpske, koji je potpisano 5. marta 2001. godine u Banja Luci, jer Savezna Republika Jugoslavija više ne postoji, Republika Srbija je međunarodnopravni subjekt, a mi imamo, dakle, interes da se ovi specijalni paralelni odnosi između Republike Srbije i Republike Srpske održe. Ustavni osnov postoji, o tome je govorio gospodin ministar, o ustavnom osnovu u Ustavu Republike Srbije za potpisivanje ovog sporazuma, a potvrđivanje ovog sporazuma, kao što se kaže u razlozima za donošenje ovog zakona, predlaže se da bi se ispunile potrebne pravne pretpostavke, na osnovu kojih će se omogućiti dalje unapređenje međusobnih odnosa Republike Srbije i Republike Srpske i njihova međusobna saradnja. Zaista ne vidim zašto bi i kako bi neko u ovoj Skupštini Republike Srbije, u našem parlamentu, imao nešto protiv ovog razloga za ratifikaciju ovog današnjeg sporazuma o kojem govorimo. O čemu se radi, da se vratimo na temu, pošto se bojim da smo otišli u političkoj priči i u tom jeftinom postizanju političkih ciljeva nažalost se pokazuje da nam ništa nije dovoljno sveto da ne bi pokušali da politički poentiramo na bilo kojoj temi koja se spomene ovde u ovom parlamentu. Dakle, učesnici u sporazumu će, u skladu sa mirovnim sporazumom i ustavima Republike Srpske i Bosne i Hercegovine, posebno unapređivati saradnju u oblastima privrede i korišćenja privrednih resursa, planiranja, zakonodavstvu, privatizacije i denacionalizacije, nauke i tehnologije, obrazovanja, kulture, sporta, zdravstva i socijalne politike, turizma i zaštita okoline, informisanja, zaštite slobode i prava građana u skladu sa najvišim međunarodno priznatim standardima i suzbijanju kriminala. To su sve oblasti na kojima treba da se na osnovu ovog sporazuma uspostavi, odnosno da se nastavi i unapredi saradnja između Republike Srpske i Republike Srbije. Međunarodnopravni osnov za donošenje ovog sporazuma je Dejtonski sporazum, koji je, bilo je ovde mnogih reminiscencija i podsećanja na prošlost, nastao kao mirovni sporazum i kao kompromisno rešenje sprečavanja i zaustavljanja dalje tragedije na ovim prostorima. Svi mi znamo i veoma se dobro sećamo kako je uopšte došlo do Dejtonskog mirovnog sporazuma i na koji su se način pokušavali rešavati problemi na ovim prostorima. Republika Srpska je Dejtonskim sporazumom postala sastavni deo međunarodnog pravnog poretka, a Dejtonski sporazum međunarodnopravni osnov za potpisivanje i današnju ratifikaciju ovakvog sporazuma, i tu, dakle, nema nikakvih dilema. Čuli smo i od gospodina ministra i od nekoliko diskutanata ovde da su upravo jako važne te ekonomske, političke, kulturne i istorijske veze, koje mi moramo sačuvati, kako bi uopšte mogao da opstane srpski narod i sa one strane Drine. Tu su veze koje prevazilaze daleko ekonomiju, tu se slažem sa gospodinom ministrom kada je to naglasio posebno, da je tu prosvetni sistem koji se oslanja na prosvetni sistem u Srbiji, da je to perspektiva saradnje prekodrinskih opština. Takođe se slažem i kada je ovde govoreno o rodbinskim, poslovnim i istorijskim vezama itd. Ovde imamo neku priču o tome, opet moram da kažem par rečenica Dušana Radovića koji kaže, probleme bi da rešavaju oni koji su ih napravili, to je možda najpravednije, ali nije najpametnije. Možda bi pokušali i mogli da reše probleme oni koji su ih pravili svojevremeno, ali bojim se da ne mogu istim metodama kako su nastali problemi i da se rešavaju u budućnosti. Ovaj sporazum, dakle, mora imati konkretne reperkusije na običan život građana, inače će ostati mrtvo slovo na papiru. Gospodin Nikolić je ovde, jedan od prethodnih govornika, govorio o razbijanju gradonosnih oblaka itd, o potrebi saradnji, i to je nešto što je život. Da bi se i to regulisalo, ovde je spomenut jedan argument da sporazum ima svega pet strana i da on neće ništa uraditi. Ovo je samo osnov da se u svim ovim oblastima na pravi način postavljaju i rešavaju problemi u budućnosti i unapređuje saradnja između Republike Srpske i Republike Srbije. S jedne strane se kaže da želimo ratifikacijom ovog sporazuma da postignemo jeftine političke poene, postavlja se pitanje zašto potpisnici sporazuma nisu sali i da je to svojevrsno licemerje Vlade Republike Srbije. Upravo da smo hteli da od ovog pravimo pompu, da postižemo jeftine političke poene, onda bi upravo pozvali potpisnike i sve, i napravili bi veliku pompu oko nečega što je potpisano još 2001. godine. Mi smo sada svedoci samo ratifikacije jednog ovakvog sporazuma. To je upravo argument koji pobija onu tezu da mi želimo da postižemo jeftine političke poene na taj način što ćemo danas izvršiti ratifikaciju ovog sporazuma. Ovde je pomenuta priča o tome da razvoj transparentne saradnje izvršnih, zakonodavnih i drugih institucija nije potreban, jer kakva može biti drugačije ta saradnja. S druge strane, izađe iz druge političke opcije neko i kaže, da smo upravo u ovoj vrsti saradnje imali jednu zakulisnu saradnju koja niti je bila dovoljno transparentna, niti je bila dovoljno javna, niti se održavala u parlamentima ni Republike Srpske, ni Republike Srbije. Moglo bi se dosta govoriti o ovoj temi. Umesto verbalnog patriotizma, mi smo za konkretna i suštinska rešenja od dalekosežnog značaja za saradnju u budućnosti i prožimanje srpskog nacionalnog korpusa shodno zahtevima 21. veka i aktuelnoj političkoj situaciji u Evropi i svetu, jer je to jedini način da u ovim uslovima uspemo da sačuvamo taj srpski nacionalni korpus na pravi i na jedini mogući način u 21 veku. Postavljamo pitanje - da li je ovaj sporazum o najboljem interesu Republike Srbije? Odgovor je - da. Da li je ovaj sporazum u najboljem interesu Republike srpske? Odgovor je - da. Da li je to razlog što će DS - Boris Tadić podržati ratifikaciju ovog sporazuma - da, jer je zaista u najboljem interesu i Republike Srbije i Republike Srpske.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, a zatim narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje koje svaki poslanik postavi sebi kada dobije neki predlog Vlade ili vladajuće većine jeste pitanje motiva - zbog čega se predlaže takav i takav dokument, odnosno takav i takav zakon. Posebno kada se predlaže ovakav jedan dokument, koji po svojoj prirodi ne bi trebalo u parlamentu da ni jednog jedinog momenta nijednog poslanika stavi u dilemu da li treba uraditi sve da bi se veze između Republike Srbije i Republike Srpske ojačale. To je samo taj prvi momenat, jer normalno je da svi mi pokušavamo da vidimo šta se krije iza toga. Ovde nas ubeđuju da ovaj dokument nema nikakve druge motive, sem isključivo razvoj dobrih odnosa sa Republikom Srpskom. Prvo što svako od nas pogleda, to je da mi danas ratifikujemo ovaj sporazum koji je potpisan 26. septembra 2006. godine. Vi znate da je u Republici Srpskoj obaveza da je prva nedelja u oktobru izborna za Republiku Srpsku. Setićemo se svi, toga dana svi oni koji su otišli u Republiku Srpsku da bi potpisali ovaj sporazum suštinski su bili samo deo predizborne kampanje Milorada Dodika, kojim su hteli da krunišu tu njegovu kampanju, kako bi pokazali građanima Republike Srpske kako Milorad Dodik uživa podršku i predsednika Republike i predsednika Vlade, što im je on posle uzvratio na njihovim predizbornim skupovima. I onda to na neki način kod nas odmah stvari problem kada su ovakve stvari, jer mi jednostavno nećemo da lažemo ni građane Srbije ni građane Republike Srpske. Sigurni smo da je ovaj dokument takve prirode – čist politički marketing. Tu su stvari potpuno jasne. Ne bi bio nikakav problem da ste vi iz vladajuće koalicije izašli ovde i izneli sve šta ste uradili za ovih proteklih sedam godina, jer ste već jedan ovakav sporazum potpisali. Sve ono što je proisteklo iz tog sporazuma rekli poslanicima Skupštine Srbije i jednog jedinog momenta ne bi postojala dilema ni kod jednog poslanika da su stvarno vaše pobude iskrene i da stvarno želite da učinite nešto na poboljšanju uslova u kojima žive Srbi u Republici Srpskoj. Evo, ja ću vas podsetiti, od momenta kada ste potpisali prvi sporazum do današnjeg dana, 56 nadležnosti koje je imala Republika Srpska kao entitet skinute su sa dnevnog reda i prebačene su na centralni nivo tj. na nivo BiH. Je l' to taj vaš uspeh? Jeste vi zbog toga potpisali ovakav sporazum? Da li vam je poznato da otkako ste vi potpisali ovaj sporazum da je promenjen ustav Republike Srpske, pa su danas konstitutivni narodi u Republici Srpskoj Hrvati, oni nazivaju muslimani, sada su to Bošnjaci, i Srbi? Pitam vas, da li se sećate kako i zbog čega je nastala Republika Srpska? Baš zbog toga što je pokušano da se u ustavu srpski narod ukine kao konstitutivni narod, kao što su to uradili u Hrvatskoj 90-te godine, izbacili ga iz ustava, a 1995. godine skoro potpuno etnički očistili i iz Republike Srpske Krajine. Zašto vi niste ništa uradili kao vladajuća koalicija, kao vlast, jer je Srbija između ostalog država garant Dejtonskog sporazuma. Razumem, niste mogli to da uradite silom, ali bar da ste uradili na način koji podrazumeva protest. Zašto dozvoljavate da se krši Dejtonski sporazum. To je suština specijalnih odnosa Republike Srbije i Republike Srpske, da se zaštiti Republika Srpska. Da vas podsetim samo šta se sve desilo od tada, ono što je najgore po Republiku Srpsku, ukinuta je vojska Republike srpske i stvorena je jedinstvena vojska BiH. Da li vi stvarno verujete da je to dobro za Republiku Srpsku i da je to dobro za građane Republike Srpske? Onda postavite pitanje zašto je došlo do svega onoga do čega je došlo 90-tih godina? Visoki predstavnici to potpuno anuliraju, kao što je to urađeno i na KiM. Vi se sećate da je postojalo 280 standarda, koji su trebalo da se ispune, pa da dođe na red pitanje statusa Kosova i Metohije. Pitam vas, da li ste vi protestovali zato što nijedan standard do sada ne samo da nije ispunjen, nego ste uopšte prešli preko toga da je trebalo to uraditi kako bi uopšte razgovarali o statusu KiM. Iz oblasti poreza prenos je suprotan članu 68. Republike Srpske, kompletan bankarski poreski sistem prešao na oporezivanje na nivou BiH. Nadležnost imenovanja i razrešenja sudija i tužioca neustavno je prenesena na nivo BiH. Neustavno su poslovi obavštajno-bezbednosne službe takođe preneti na nivo BiH. Vi znate kada ovakvu jednu službu prenesete iz Republike Srpske na nivo federacije da je Republika Srpska na taj način ostala potpuno bez mogućnosti da se brani. Ukinuta vojska, ukinuta služba, i sada još pokušavate da nas ubedite kako ovaj sporazum treba potpisati jer će pomoći građanima Republike Srpske. U čemu će mu pomoći? Time što ćete na mala vrata pokušati da se proturi Ustav koji predlaže vlast u BiH, gde bi po novom Ustavu, od četiri mogućnosti, koje pripadaju entitetima da se spreči nadglasavanje entiteta, tri biti potpuno zbrisana. Zahvaljujući poslaniku SRS u Republici Srpskoj, odnosno u federaciji BiH, Mirku Blagojeviću, taj ustav tada nije prošao. Siguran sam da vi nećete uraditi ništa ako ovaj novi visoki predstavnik Ujedinjenih nacija koji je, čim je stupio na dužnost, oko 60 ili 70 državnih službenika, što iz policije, što iz drugih organa, suspendovao i oduzeo im pravo da rade. Krši njihova osnovna ljudska prava i nikome ništa. Zašto vi niste reagovali kao vlast? Kako to da Miroslav Lajčak može na takav način da se ponaša u Republici Srpskoj. Da napravimo jednu paralelu, zamislite da se to desi u Srbiji. Odmah bi upalili motore onim bombarderima u Avijanu da to vrate na staro ili bi krenulo novo bombardovanje. Vi nas ubeđujete da stvarate neke nove specijalne odnose sa Republikom Srpskom. I bar deo građana iz Republike Srpske, sa kojima komunicira SRS, zamolili su me da vam prenesem njihovu poruku: nemojte više ni da ih branite, nemojte više nikakve specijalne odnose, držite se samo onoga što je do sada potpisano, što stoji na papiru i nemojte da uzmičete od toga. Držite se Dejtonskog sporazuma, držite se činjenice da je Srbija država garant Dejtonskog sporazuma i branite interese Republike Srpske. Ovako, ovaj novi sporazum biće samo i isključivo u funkciji vaše predizborne kampanje. Ali, kako se ne zalažete za Dejtonski sporazum, tako vam prolazi i Rezolucija 1244. Vidite te paralele, gde god Srbi imaju uporište u nekom međunarodnom dokumentu koji je nedvosmislen, kao što je Rezolucija 1244, vi se na to ne obazirete. Dejton je nešto što je potpisano, kao što je i Rezolucija 1244, ali vama ne pada na pamet da tražite da se na osnovu Rezolucije 1244 vrati deo naše vojske i policije, do hiljadu, na Kosovu i Metohiju, da se vrate naši carinski organi na granice sa Kosovom i Metohijom, ne tražite da se vrate izbegla i raseljena lica sa Kosova i Metohije, kao što to ne tražite ni od Hrvatske. Strazbur raspravlja o tome da sva izbegla i raseljena lica treba da se vrate na svoja vekovna ognjišta, u domove iz kojih su isterani. A šta vi radite kada odete u Hrvatsku, ili vaš predsednik stranke, odnosno predsednik Republike Srbije? Vi se izvinjavate. Zašto se izvinjavate. Zato što je posle "Bljeska" i "Oluje" ostalo još nešto Srba da skonča i kako bi potpuno svaki pomen na Republiku Srpsku Krajinu ugušili. Čudi me da vam nije palo na pamet da učinite nešto kada je u pitanju Vlada Republike Srpske Krajine u izbeglištvu. Nijedan državni organ, apsolutno, nema nameru da legitimnog predstavnika srpskog naroda iz Republike Srpske Krajine uvaži i da pokuša da se pomogne da oni ostvare svoja prava. Znate, vama sada uopšte ne pada na pamet da upitate Hrvate kako je to moguće da su Srbi izbrisani iz Ustava Republike Hrvatske kao konstitutivni narod. Za vas je to politika svršenog čina i to se prihvata. Po tome, za vas je bespotrebno da se postavlja to pitanje, jer vas to ne interesuje. Možda vas i interesuje, ali imate nalog da se takva pitanja ne postavljaju. Da je to tako, kada je u pitanju DS i G17 plus, imam potvrdu iz Strazbura, iz 2006. godine, kada je podnesena deklaracija o položaju Srba iz Republike Srpske Krajine, pod zaštitom Ujedinjenih nacija, da poslanikiz redova G17 plus i DS-a takvu deklaraciju nisu potpisali. Da vam ne kažem da je potpise dalo više od 30 poslanika, čini mi se, iz sedam država, čak i jedna baronesa iz Engleske je to uradila, shvatajući da su Srbima u Republici Srpskoj Krajini bila ugrožena i da im se još uvek ugrožavaju prava. I to je ono što vas karakteriše kada predlažete bilo kakve zakone, bilo kakve specijalne veze. Te specijalne veze završavaju se datumom izbora, bez obzira da li se ti izbori vrše ovde u Republici Srbiji ili u Republici Srpskoj. Bitno je da je ista strana u pitanju, strana koja je pod patronatom SAD-a i Evropske unije.
Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, a zatim narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, raspravljajući o ovom sporazumu, moram da vas podsetim da je za Republiku Srpsku živote dalo preko 25.000 ljudi Srba i da je za Republiku Srpsku preko 100.000 ljudi ranjeno u prethodnim ratovima. Kakvo je njihovo mišljenje o ovom sporazumu i o ovakvim političkim aktima, mogu najbolje da vam kažem zato što sam profesionalno sekretar Udruženja ratnih vojnih invalida i svakodnevno u moju kancelariju dolaze ljudi koji su stradali u prethodnim ratovima. Moram da vam izrazim njihovo nezadovoljstvo nečim sličnim kao što je ovo. Da ovaj akt, odnosno ovaj sporazum nije pisalo ministarstvo čiji je ministar gospodin Marković jasno se vidi iz obrazloženja koje je on dao zašto treba prihvatiti ovaj sporazum. Ljudi moji, zar zaista neko misli da nam je trebao sporazum da bi Republika Srbija, odnosno Telekom Republike Srbije postao vlasnik Telekoma Republike Srpske. Nije to postao zato što je bilo ovog sporazuma, nego zato što je dao 200 miliona evra više. Znači, ovaj sporazum nema nikakve veze i nikakve ingerencije u oblasti ekonomske saradnje, jer to smo mogli da imamo i bez ovog sporazuma. Zaista ovakav sporazum kakav je napisan i još više onako kako je obrazložen pomalo vređa intelekt i dostojanstvo ove skupštine. Želeo bih da vas vratim na 14. decembar 1995. godine, potpisivanje Dejtonskog sporazuma, i tada su se mnogi radovali, oni koji su učestvovali u ratovima, što je time okončan rat u Republici Srpskoj i bili su sigurni da su Dejtonskim sporazumom stvorili državu srpskog naroda. Moj prethodnik je ovde govorio o 56 ingerencija koje su sa Republike Srpske prešle na federaciju u Bosni i Hercegovini. Verujte mi, da je danas potpisan Dejtonski sporazum, sa ovakvim ingerencijama koje ima Republika Srpska, rat se još ne bi završio. Budite u to sigurni. Još jedna stvar mi nije jasna. Zašto mi ovim sporazumom umanjujemo ingerencije i prava državi Srbiji u odbrani interesa srpskog naroda u Republici Srpskoj i Republike Srpske. Ovaj sporazum je umanjenje prava u odnosu na ono što nam je dao Dejtonski sporazum. Mislim da je to potpuno politički neprofitabilno i politički diletantski, jer sami sebi oduzimamo deo prava koja smo imali nekim međunarodnim aktima. Ako pratite stavove i izlaganja i političara i ljudi iz Republike Srpske, potpuno će vam biti jasno da oni nisu zadovoljni odnosom Republike Srpske, građana srpske nacionalnosti prema federaciji BiH i onim procesima koji se dešavaju u Bosni i Hercegovini, naročito u Republici Srpskoj. Tu mislimo na ukidanje institucija i na ove pritiske za promenu Ustava Bosansko-hrvatske federacije, kojim će se oduzeti značajan deo ingerencija i institucija države Republici Srpskoj. U prethodnom periodu, kada je postojao sličan sporazum, Republika Srpska je izgubila pravo na svoju vojsku, a sada se vrši jedan pritisak na Republiku Srpsku da pristane na ustavne reforme kojima će izgubiti i policiju. Ako pročitate u članu 2. šta je predviđeno, ciljevi sporazuma, piše: suzbijanje kriminala. Gospodo, policija Republike Srpske se bavi i nekim višim interesima osim suzbijanja kriminala. Da bi se bavili suzbijanjem kriminala zaista nam ne treba ovaj sporazum. Dovoljni su neki drugi međunarodni akti koji ovo predviđaju. Ovako definisani ciljevi sporazuma od strane srpske vlade je prihvatanje unapred ustavnih reformi u Federaciji BiH i smanjenja ingerencija u oblasti MUP-a, što mislim da je nedopustivo. Verovatno vam je poznato da na teritoriji BiH postoje tendencije koje se bave oduzimanjem dela teritorija Republici Srpskoj. Tu naročito mislim na najnoviju inicijativu da se Potočari, odnosno deo Srebrenice izdvoji iz Republike Srpske, zato što je, čuj bože, tu groblje na kome su sahranjeni Muslimani koji su pobijeni 1995. godine. Niti je tačan taj broj koliko ih ima, niti želimo da prihvatimo da je to argument. Do sada smo pričali o tome da li neke teritorije treba da pripadnu po nekom drugom kriterijumu određenoj državi, a ovo je verovatno jedinstveni presedan u svetu, da neko svoje groblje traži da se iz jedne države izdvoji i pripoji drugoj državi. Takođe vam je jasno i verovatno ste čuli da je hrvatski narod u Muslimansko-hrvatskoj federaciji izneo stavove da i oni žele da imaju svoj entitet u okviru Bosansko-hrvatske federacije, a mi nemamo baš mnogo protiv toga, ali su izneli jasan stav da žele da im se pripoje opštine u Posavini, koje su pripale Dejtonskim sporazumom njima. Time žele da preseku Republiku Srpsku na dva dela. S obzirom da je Srbija Dejtonskim sporazumom, između ostalog, i garant teritorijalnog integriteta Republike Srpske, mi ovim sporazumom treba da pokažemo jasan stav da se suprotstavljamo takvim stavovima nametnutim od Muslimansko-hrvatske federacije i njihovim političarima, koji neprekidno vrše uticaj na međunarodnu zajednicu da Republika Srpska izgubi još jedan značajan deo svojih institucija. Pošto vreme već ističe, želim da se osvrnem na jednu, u članu 1, po meni, grešku, gde piše da:"U originalu na službenim jezicima Republike Srbije i Republike Srpske". Po meni, ovde nije trebalo da stoji množina, nego jednina, jer je službeni jezik i u Republici Srpskoj i u Republici Srbiji srpski jezik. Tom pravnom korekcijom bi pokazali da je to jedan narod koji govori jednim jezikom. Polazeći od naslova - Sporazum o uspostavljanju specijalnih paralelnih veza između Republike Srbije i Republike Srpske, mislim da je ovde nastala greška. Ako pročitate šta piše ispod naslova, jasno je da ovde treba da piše da je to sporazum između Republike Srbije i BiH. Dole navodeći koji su sve razlozi i specijalni paralelni odnosi, videćete da se to odnosi na poštovanje suvereniteta, teritorijalnog integriteta, političke nezavisnosti BiH. Ako sve ovo budemo nabrajali, videćete da se sve odnosi na BiH, a samo u naznakama na Republiku Srpsku. Želim da vam kažem još jednu stvar. Ovih dana je pokrenuta inicijativa od strane Elektroprivrede Republike Srpske da se 70 sela, naseljenih srpskim stanovništvom, a nalaze se u Bosansko-hrvatskoj federaciji, koja još uvek nemaju struju, elektrifikuju i da se na taj način spreči iseljavanje ovih ljudi sa te vrlo značajne teritorije Bosansko-hrvatske federacije, a u kome Srbi čine većinu. Još samo jednu konstataciju, da je ovim sporazumom omogućeno određenom broju ratnih vojnih invalida iz Republike Srpske da pređu u sistem socijalne zaštite Republike Srbije. Moram da kažem da je tu napravljena jedna diskriminacija. Žao mi je, gospodine Markoviću, očigledno je da vi niste ovo radili, nego da su vas o tome informisali. Da je to urađeno protivzakonito, odnosno protiv člana 5. Zakona o boračko-invalidskoj zaštiti, koji to isključivo zabranjuje, ali je onda uzet jedan presedan, da se samo određeni broj ratnih vojnih invalida, a to je negde oko 720, koji su svoje invalidnine dobijali preko Biroa Republike Srpske. Mislim da je time načinjena diskriminacija drugih ratnih vojnih invalida sa teritorije Republike Srpske, kojima nije omogućeno pravo, a imaju državljanstvo Republike Srbije, da uđu u naš sistem zaštite. To je veliki problem za nekoliko stotina, mogao bih da kažem i hiljadu ratnih vojnih invalida. Ako je to bio razlog za potpisivanje ovog sporazuma, molim vas da se i ostali ratni vojni invalidi iz Republike Srpske, koji imaju državljanstvo Republike Srbije, uvedu u naš sistem zaštite.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a zatim ćemo napraviti pauzu.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako do kraja svog života budem u prilici da glasam za ujedinjenje Republike Srbije i Republike Srpske, onda ću znati da sam imala razloga da živim. Ako je ovo nekome smešno, onda samo potvrđuje ono što mi ceo dan ovde pričamo, da vi iz skupštinske većine samo formalno pokušavate da se dodvorite građanima Srbije, da se dodvorite Srbima i u Srbiji i u Republici Srpskoj, da vi u stvari ne znate ni šta je na dnevnom redu, ni o čemu se ovde govori. Pokazali ste to i vi koji ste učestvovali u raspravi, da vi uopšte niste svesni situacije u kojoj se nalazi Republika Srpska, a nažalost bojim se ni situacije u kojoj se nalazi Republika Srbija. Kada ovo kažem, onda mislim na probleme vezane za Kosovo i Metohiju, ali o tome ćemo valjda, kako ste najavili, 24. da govorimo. Ovo što ste vi iz Vlade Republike Srbije nazvali sporazumom o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske je, s obzirom na sadržinu ovog teksta, potpuno pogrešan naslov. Ovde ste mogli slobodno da stavite da se radi o nekakvim paralelnim odnosima između Republike Srbije i BiH. Vi ste to upravo tako napisali od člana prvog do poslednjeg, provlači se ili eksplicitno napisano BiH ili iz onoga što može da se pročita između redova očigledno je da se odnosi na BiH. Ne verujem da na ovaj način činite ništa što priželjkuju Srbi u Republici Srpskoj i što priželjkuju Srbi u Republici Srbiji, a to je upravo ono što sam rekla na početku svog izlaganja. Mi želimo, i građani Srbije i Srbi iz Republike Srpske, da se ujedine Republika Srpska i Republika Srbija, a nikakvi paralelni odnosi, bar ne na način kojim ste ih vi ovde nazvali specijalnim, nisu potrebni samo zato što apsolutno ništa ne znače. Dobro je malo pre kolega primetio da ste u članu 1. napisali da se ovaj tekst piše u originalu na službenim jezicima Republike Srbije i Republike Srpske. Upravo to je potvrda onoga što kažem i što poslanici SRS ceo dan govore, da ste vi ovo pisali zbog vaših odnosa sa BiH, a ne sa Republikom Srpskom. Gospodine ministre, možda vam neko sada šalje poruku, vidim da se igrate telefonom. Za vašu informaciju, službeni jezik i u Srbiji i u Republici Srpskoj je srpski jezik. Kada je u pitanju konkretan tekst ovog sporazuma, naravno da ovde imamo i te kako primedbi na ono što ste vi napisali. Evo već u ovoj, rekla bih da je član 2, pa onda valjda preambula posle naslova ovog sporazuma, kažete između ostalog: "Republika Srbija i Republika Srpska uspostavljaju specijalne paralelne odnose na osnovama uverenja da je dosledno, celovito i ubrzano sprovođenje Opšteg okvirnog sporazuma za mir u BiH i njegovog aneksa osnov za stvaranje uslova za trajni suživot naroda i građana u Republici Srpskoj i Bosni i Hercegovini u celini". Ovaj stav vam nema apsolutno nikakve veze sa naslovom i sa onim što ćete vi danas, odnosno u danu za glasanje da proglasite da ste izglasali. Takođe, kažete da će Republika Srbija i Republika Srpska poštovati suverenitet, teritorijalni integritet, političku nezavisnost BiH. Kako vam nije palo na pamet da, recimo, ovde stavite zapetu pa da dodate da će celovitost BiH, odnosno naš odnos, Republike Srbije, prema celovitosti BiH zavisiti od toga kakav će biti odnos BiH prema pitanju Kosova. Zar to nije moglo da se već u ovom sporazumu na neki način uslovi i da im se stavi do znanja kakav će odnos biti Republike Srbije, odnosno da im se jasno kaže, ako BiH prizna nezavisno Kosovo da će Srbija priznati nezavisnu Republiku Srpsku. Da li je to greh, da li je to nešto što ne misle građani Srbije i što ne misli svaki Srbin u Republici Srpskoj? Naravno da nije. Zašto smo govorili otpočetka da je ovaj sporazum samo farsa i da je to bio deo predizborne kampanje. Pa zato što, ne znam koliko ste vi naravno pratili, vi ste išli na te konvencije, vrhovi vaših stranaka, na konvencije kod Milorada Dodika, u neke zatvorene sale, i niste imali baš kontakta sa onim što se u toku izborne kampanje govorilo. Mi smo jasno stavljali do znanja da to što obećava Milorad Dodik je samo deo predizborne kampanje, da to što on obećava da će sačuvati Ustav, ustavni okvir koji je bio do pre izbora, da je to samo politička varka. Naravno, ispostavilo se da smo mi bili u pravu i naravno da Milorad Dodik prihvata sve što mu nametne visoki predstavnik, kao što je radio i ovaj pre njega. I što je najtužnije, sve ono što je izgubljeno u Republici Srpskoj izgubljeno je potpisom nekoga iz vlasti iz Republike Srpske. Ne možemo da se žalimo i da kažemo da je policija u Republici Srpskoj faktički nestala zato što je to nametnuo visoki predstavnik. Ne, nego zato što je to potpisao predstavnik vlasti, Srbin iz Republike Srpske. Tako je bilo sa svim onim što je izgubljeno u Republici Srpskoj. Znate li šta danas u Republici Srpskoj ima od policije? Samo vatrogasna služba i pozornici na ulici, sve drugo je policija na nivou Federacije BiH. U članu 2. ste nabrojali gde ćemo to posebno da imamo te specijalne veze sa Republikom Srpskom i meni je interesantno zašto ste ovde napisali privatizacija i denacionalizacija. Privatizacija mogu da razumem, i razumem, ali kakve veze ima denacionalizacija u odnosima između naroda, Srba u Srbiji i Srba u Republici Srpskoj. Ovo mislim da ne razume ni onaj koji je ovo napisao. Naravno, rekao vam je gospodin Tomislav Nikolić, nije vam palo na pamet da napišete da ćete sarađivati u odbrani, da ćemo imati specijalne odnose kada je u pitanju odbrana, i Republike Srpske i Republike Srbije. A kada je u pitanju odbrana Republike Srpske, onda smo to u obavezi po Dejtonskom sporazumu. Ali, kao što reče malopre gospodin Todorović, vas iz vlasti sadašnje u Srbiji ne interesuje nijedan sporazum koji čini nešto dobro Srbima ni u Republici Srpskoj, a ni u Srbiji. Kada kažem u Srbiji, onda mislim na Rezoluciju 1244, koju nažalost sve manje pominjete. Predvideli ste ovde i da će postojati neko veće, odnosno da već postoji valjda, s obzirom da je ovaj sporazum, da ga mi samo ratifikujemo, potpisan 26. septembra 2006. godine. Pitam, pošto u obrazloženju nema nijedne reči o suštini ovog sporazuma, pretpostavljam da vi gospodine Markoviću znate da li se ovo veće nekad dosad sastojalo i šta su konkretno uradili predsednici vlada i predsednici Republike Srbije i Republike Srpske. Molila bih vas, kada se budete obraćali poslanicima, da nas obavestite o tome. U članu 7. vrlo je interesantno da ste predvideli "da bi se ostvarila saradnja u oblasti zakonodavstva održavaće se redovni kontakti između Narodne skupštine Srbije i RepublikeSrpske na nivou predsednika Skupštine i skupštinskih radnih tela". Skoro smo dobili onaj spisak država sa kojima, pa ste ponudili narodnim poslanicima da se izjasne sa kojom državom bi želeli da učestvuju u grupama prijateljstva interparlamentarnim, i tamo nema Republike Srpske, a oni imaju parlament. Vi ste tamo samo predvideli BiH. Takođe, mislim da je neophodno da recimo posle ovog člana 10. ili pre, svejedno je, da u ovom sporazumu predvidite da ovo veće ima obavezu da Skupštinu Srbije, a naravno i Republike Srpske, obaveštava o rezultatima svog rada, o tome o čemu se dogovaraju, kakve zaključke donose, da se ne svede samo na tajne sporazume i tajne dogovore, kakvi inače i sada su na snazi između funkcionera ove dve srpske države. Volela bih da vas pitam, gospodine ministre, a i kolege poslanike koji će glasati za ovaj sporazum, da li su ovi vaši specijalni oblici saradnje i to da recimo nikome iz vlasti ne padne na pamet da ode u Bratunac da oda poštu žrtvama Nasera Orića, a da nekoliko dana pre toga ode u Hrvatsku predsednik Srbije i da se tamo izizvinjava Hrvatima, samo ne znam zbog čega. Kako se nije setio da se izvini srpskim žrtvama, kako se nije setio da se izvini nestanku, odnosno kapitulaciji, porobljavanju Republike Srpske Krajine. Naravno, njemu to ne pada na pamet, on nema tu vrstu svesti. On se tada pohvalio kako i u njegovoj porodici ima predstavnika ne samo Srba, nego i drugih nacionalnosti. Ne znam na koga je mislio, ali recimo znam da smo majka njegove žene i ja iz istog mesta, ali kao što je rekla Nataša Jovanović, na grob moga oca ne mogu da odem od 92. godine, niti u kuću u kojoj sam se rodila, a tašta Borisa Tadića redovno može da posećuje i posećuje svoju rodbinu u tom istom Guberu pored Livna. Takođe bih volela da vas pitam, da li su ti vaši specijalni oblici saradnje ona nevešto upakovana laž o tome gde je uhapšen general Tolimir? O tome takođe nemate odgovor, na to pitanje nemate odgovor niti vi ministre, niti bilo ko iz ove vladajuće većine. Takođe, hoću da vas pitam da li je ovaj sporazum potpisan na Savi ili na Drini? Ovo govorim zbog onog čuvenog odlaska gospodina VojislavaKoštunice na Raču na Savi, kada je pokazujući u reku Savu, na reku Savu, rekao da ova reka Drina nikada neće razdvajati Srbe. Takav čovek, gospodine Albijaniću, koji ne zna da li je reka Drina ili je reka Sava ta koja predstavlja simbol ne razdvajanja nego spajanja Srba i u Republici Srpskoj i u Republici Srbiji, takav čovek je potpisao ovaj sporazum. Ovo sam potpuno svesno ilustrativno navela da bi javnost, pre svega, i u Republici Srbiji, a i u Republici Srpskoj, verujte da se rad našeg parlamenta u Republici Srpskoj prati maksimalno. Dok su govorili kolege iz Srpske radikalne stranke dobijala sam više puta i pozive i poruke od Srba iz Republike Srpske, mislim i na članove svoje uže i šire porodice, a i na članove Srpske radikalne stranke, koja je takođe moja porodica. Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je ovde rekao da je, onako epohalno, valjda dostignuće to što je omogućen prelazak Srbima, odnosno svim građanima Srbije u Republiku Srpsku, samo uz ličnu kartu, bez pasoša. To je tačno, gospodine ministre, ali ne znam da li imate podatak koliko se ljudi vratilo sa Rače i sa Pavlovića ćuprije zato što imaju izbegličku legitimaciju, što su poreklom iz nekog mesta u Republici Srpskoj ili u Bosni i Hercegovini. Koliko ih nije moglo otići na sahranu članova svoje porodice zato što su vraćeni sa granice. Vi ste za taj sporazum – nikad ga nigde, tražila sam ga i na internetu i u službenim glasnicima, nisam videla – ali sam videla, pošto često idem i privatno, a i po stranačkim obavezama, videla sam zalepljen papir na prelazu na Rači, gde piše da sa starim izbegličkim legitimacijama ne može da se prelazi granica na Drini. Nove,u međuvremenu, nisu izdate ili su, recimo, neuki ljudi koji nisu pročitali u novinama da treba da se prijave, a niko ih lično nije obavestio da zamene izbegličku legitimaciju. Znači, gospodine ministre i dame i gospodo poslanici, ovo je šarena laža, ovaj papir ne znači ništa, ovaj papir neće zbližiti formalno građane, odnosno Srbe iz Republike Srpske i Srbe iz Srbije. Ali, vi ne možete napisati nikada nikakav papir koji će na bilo koji način razdvojiti Srbe iz Srbije i Republike Srpske.
Poštovani narodni poslanici, završili smo prepodnevni rad. Određujem pauzu od jednog sata. Nastavak u 15 časova i 10 minuta.
Izvinjavam se što malo kasnimo, hteo sam da bude više poslanika, ali mislim da gospođa Goca Čomić nema ništa protiv da izvoli za mikrofon. Izvolte, Goco. Neka se spremi gospodin Dejan Mirović.
Dame i gospodo, na dnevnom redu je ratifikacija Sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. Verovatno da nije tema ratifikacije upravo citirana ovo bi prošlo kako i inače rutinski prolaze ratifikacije sporazuma koje vlade zemalja čine, a za koje je potrebna potvrda Skupštine da bi sporazum mogao biti primenjen. Međutim, zbog toga što je predlog sporazuma koji je pred nama praktično samo povod za jednu debatu, danas imamo prilike da slušamo, u stvari, o dve teme. Najmanje o tome šta je sadržaj sporazuma i najmanje o proceduri, za koju je Skupština po Ustavu ovlašćena da je sprovede kada je u pitanju ratifikacija sporazuma između vlada, pa ma kada taj sporazum bio potpisan, pre mesec, pre šest meseci ili pre godinu dana. Nas čekaju ratifikacije sporazuma koje su vlade parafirale, koje se tiču, na primer, zaštite životne sredine ili se tiču ugovora o zajedničkom ekonomskom tržištu Jugoistočne Evrope CEFTA, kao što nas čeka i ratifikacija sporazuma koje su vlade parafirale, a tiče se zajedničke elektroenergetske zajednice Jugoistočne Evrope, koju čine sve zemlje bivše Jugoslavije, i Rumunija, i Bugarska, i Albanija. Znači, da nije tema koja je predložena, verovatno bi rasprava o ratifikaciji sporazuma trajala kratko i završila bi se glasanjem. Međutim, danas umesto da govorimo o procesu ratifikacije, u suštini smo otvorili temu analize primene Dejtonskog sporazuma. Dejtonski sporazum, kojem ima 11,5, uskoro će 12 godina, jeste sporazum koji je 14. decembra potpisan i napravljen uz saglasnost Beograda, Zagreba i Sarajeva, tako da u suštini nemate ni pobednike ni poražene, i sporazum koji je potpisan zaista je trebalo da prekine ratna dejstva na teritoriji bivše Jugoslavije. Sporazume o miru, ugovore o miru vlade mogu da potpisuju, ali samo ljudi na teritoriji na kojoj se sporazum odnosi mogu taj mir i stabilnost, i zajednički život zaista da naprave. Razlika između onoga što vlade imaju namere u sporazumima koje potpisuju i razlika između realnosti ume da bude ogromna. Ono što je važno da razumemo da je sporazum o kome je reč danas neposredna posledica načina na koji je Dejtonski sporazum koncipiran i prostora koji je Dejtonski sporazum ostavio za specijalne veze entiteta sa susednim državama. Namera i cilj, u to ne sumnjam, bila je da se stvore stabilni uslovi u regionu, da se stvore osnovni uslovi da možemo da krenemo napred, nakon što smo svi zajedno platili ogromnu cenu jednog pogrešnog, loše procenjenog, katastrofalnog političkog i istorijskog projekta, koji je regionu, bar iz Srbije, i u Srbiji ponuđen krajem osamdesetih i početkom devedesetih godina. Zato što se u suštini priča o primeni Dejtonskog sporazuma, hoću da u taj deo rasprave, ako mogu, unesem doprinos opisujući i današnju Bosnu i Hercegovinu u brojevima od jedan do šest. To je jedna država koja ima dva entiteta, ima tri naroda, ima četiri miliona stanovnika, pet nivoa vlasti, što nema ni jedna druga država u Evropi i ima šest međunarodnih organizacija koje se još uvek, 12 godina kasnije, staraju o tome da kako-tako sistem javnih poslova, javnih finansija, javne administracije, svi sektori koje neka država treba da ima, da funkcionišu. Meni ne bi smetalo da naša Skupština, da li na plenarnim sednicama ili na odborima koji su za to zaduženi, raspravlja o primeni Dejtonskog sporazuma, jer su glasovi i kritike na rezultate za poslednjih 12 godina glasni u raznim krugovima, ali mi smeta i zameram da se razgovara o Dejtonskom sporazumu u stvari plasira teza o tome da je etnički identitet isto što i politički identitet. Nikada nije bio, nije i neće biti, i tu zabludu najčešće uspostavljaju ili komunisti ili nacionalsocijalisti, a cenu te zablude plaćaju građani i građanke, kojima se ispostavlja zabluda da je etnički identitet isto što i politički identitet. Takva vrsta zablude u suštini je skrenula raspravu sa onoga što treba da budu naši komentari i opaske o specijalnim paralelnim odnosima između Republike Srbije i Republike Srpske, na temu i debatu koju nikada nismo u stvari otvorili ni u društvu ni u Skupštini, a to je kakve su posledice Dejtonskog sporazuma na region i kakve su posledice desetogodišnjeg projekta devedesetih, koji ispostavlja sada svoju cenu. Loši politički projekti imaju te osobine da njihovu cenu plaćaju građani, zato treba biti pažljiv kada se donose političke odluke. Šta je neposredni doprinos ovog sporazuma u okviru, ponavljam CEFTE, znači jednog većeg regionalnog projekta, koji podrazumeva zajedničko ekonomsko tržište Jugoistočne Evrope, i u okviru EEZ, koji podrazumeva zajedničko energetsko tržište? Dejtonski sporazum kaže da zemlje unutar tog regiona mogu ostvarivati specijalne veze, a na korist onoga što smatraju da su potrebe društva u jednoj ili u drugoj zemlji koje taj sporazum potpisuju. Zašto spominjem ova dva druga regionalna sporazuma, čiju ratifikaciju ćemo imati u ovoj Narodnoj skupštini pre ili kasnije? Zato što su to dva segmenta gde će važiti pravila EU. To će biti prva dva cela segmenta gde će region zapadnog Balkana i jugoistočne Evrope ponašati se identično po pravilima koja važe u EU. Zašto mi je važno da spominjem Evropu i EU? Zato što se ovde čulo jedno nametnuto pitanje o temi da posebne veze podrazumevaju teritorijalnu preraspodelu na osnovu pojedinačnih političkih programa i želim da sa vama podelim procenu da postoji samo jedna budućnost za naš region i samo jedan način da svi narodi zapadnog Balkana i jugoistočne Evrope zaista žive kao da su ponovo u jednoj državi. To je EU. Što češće i bolje budemo sarađivali i sa Republikom Srpskom i sa Bosnom i Hercegovinom, i u okviru sporazuma koji će Republika Srpska imati sa Hrvatskom, i sa Crnom Gorom, Albanijom i Makedonijom, to pre ćemo imati promenjeno reformisano društvo i državu, i mi i naši susedi, i zaista se nadam za pet, za 10 godina, nijedna reka neće biti granica i nijedan rezultat koji ljudi sa ove teritorije mogu da ostvare neće biti nedostižan. Jedan od načina da se u taj proces promena zajedničkih uđe je i ratifikacija ovog sporazuma i zato će DS podržati, ratifikovati Sporazum o specijalnim paralelnim vezama. Hvala vam.
Hvala, gospođo Čomić. Za repliku se javio gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo je da smo čuli ovde lekciju koju je narodni poslanik Gordana Čomić održala svim ostalim narodnim poslanicima, ali ću sada pokušati da ukratko razložim ono što je ona izgovorila, da bi građanima Srbije bilo jasno o čemu je ovde reč. Naime, čitajući nam bukvicu, Gordana Čomić je očitala bukvicu onima za čije se stavove zalaže. Naime, ona je rekla, ovde su neki želeli da dele i poistovećuju političke i etničke kolektivitete, i to su obično komunisti i nacionalsocijalisti iliti nacisti, i ne znam ko sve još. Zbog građana Srbije, poštujući sve ono što oni znaju, a znaju sasvim sigurno sve ono što znamo i mi, i više od toga, pokušaću da ukažem na neke činjenice, pa neka sami ljudi zaključe ko je zaista kakav i ko o tome na takav način govori. Dakle, niko ovde nisam čuo da je rekao neku lošu reč za bilo kojeg pripadnika neke manjine, bilo u Republici Srpskoj, bilo u Republici Srbiji. U Republici Srpskoj žive pripadnici manjina, dakle, muslimanske ili, kako oni sebe vole da nazivaju, bošnjačke nacionalnosti, hrvatske nacionalnosti i neki drugi, naravno u neporedivo manjem broju. Što se Srbije tiče, reč je o pripadnicima brojnih manjina, rekao bih gotovo da pripadnici svih manjina sede upravo u ovim poslaničkim klupama, najviše u redovima SRS i mi se time ponosimo. Ali, nemojte da nam držite prilike otprilike - mi smo demokrate, a neki drugi koji drugačije govore i drugačije misle su nacisti, komunisti ili ne znam šta sve. Moram da vam kažem, mi smo umnogome bili u Republici Srpskoj i Republici Srpskoj Krajini, mnogo naših ljudi je položilo živote na oltar otadžbine, ali nismo pekli mi volove, vi ste pekli volove, ali kada je bila ugrožena Republika Srpska, odnosno Zoran Đinđić. Kada je bila ugrožena Republika Srpska i blokada na Drini tog trenutka se Zoran Đinđić odrekao svog prijatelja Radovana Karadžića i svih ostalih prijatelja koje je imao u Republici Srpskoj, i rešio da pomogne onima koji su napravili granicu na Drini, provodili je do krajnjih granica i imali zapadnjačku podršku za tako nešto. Nažalost u to vreme je jedino SRS bila protiv te granice i govorila o tome kako i na koji način vi to sve činite protiv našeg naroda. Nevezano za sve to da govorimo malo o tom komunizmu, nacizmu i o toj Evropskoj uniji kao jednoj državi. Lepa tema. Naime, u našoj zemlji je postalo moderno ili kako to ovi kažu kod nas u Beogradu "fensi" da si ti za Evropsku uniju. Sada vi njih pitate - izvini, a jesi ti za one koji ti otimaju Kosovo i Metohiju, jesi li ti za one koji bi da tu uzmu 15% teritorije. Pa dobro, ali to su odvojeni procesi. Na kraju krajeva čujemo da to uopšte nisu odvojeni procesi, nego da je važno da Srbija pristane i da Srbija prihvati da Kosovo i Metohija dobije otcepljenje, pa onda Srbija više i ne postoji, gospođo Čomić. Da li vi govorite o Srbiji u Evropskoj uniji, o ostacima Srbije u Evropskoj uniji? Pošto Evropska unija hoće da nas primi samo kao ostatak Srbije, a ne kao Srbiju, da li o takvim ostacima Srbije govorite? Ako moram da biram, ne znam kako ćete to da okarakterišete, nekako je u mojoj porodici odranije, ali znam da ima mnogo takvih srpskih porodica, uvek sam protiv tih velikokomunista nekadašnjih, pa velikih eumunista danas, kako to reče Isidora Bjelica. Sutra ćete da budete i kinezisti, kada oni budu najjači na planeti, da uvek budete samo uz najjačeg ništa drugo. Nekako mi se ono što imam u sebi protiv toga i te kako buni. Nismo bili ni veliki komunisti, još manje eumunisti. Zato što pre svega želimo da budemo Srbi, i ostali građani Srbije, i da imamo svoju zemlju Srbiju - to je ono što mi tražimo. Mi hoćemo Srbiju da imamo i nas interesuje Srbija. Nas interesuje, naravno, i naš narod zapadno od Drine i Dunava. A vi sa onima koji nam otimaju Srbiju i uništavaju nam Srbiju radite šta god hoćete i kako god hoćete, ali nemojte sve nas u to da terate i nemojte nama da govorite da govorimo o etničkom principu. Jer vaši prijatelji i nalogodavci Cobel, Polt, Frid, Berns, ne znam im više ni imena, oni pričaju... (Predsedavajući: Vreme.) Hvala, gospodine Mrkonjiću, na strpljenju, završavam. ...oni sve vreme kada im ponestane argumenata, podsetiću građane Srbije, imaju jedan argument, na kraju krajeva taj argument im se svodi na sledeće - pa znate, građani Kosova, njih 90%, želi nezavisno Kosovo. Džabe da vi objašnjavate da su Albanci nacionalna manjina i da je to nemoguće jer se sa time ruši međunarodno javno pravo. Ali, sve to nekako sklonite. A onda kad im postavite pitanje - izvinite, ali 99% Srba u Republici Srpskoj ne želi da živi u Bosni i Hercegovini. Ne shvatamo nekako te principe. Kako je to moguće? Ovde ćemo Srbe da teramo, sve protivpravno da radimo, da dajemo državu jednoj nacionalnoj manjini, a ovde Srbi kao konstitutivni narod nemaju pravo da odlučuju o svojoj sudbini. Argument se svodi na to -čije su ovce, toga je i njiva. To su ti fašistički principi, i tu se slažem s vama gospođo Čomić. Te fašističke principe nam donose iz Sjedinjenih Američkih Država i Evropske unije, oni koji hoće da nam uzmu teritoriju, oni koji hoće da nam razore Srbiju i da nam unište Srbiju. U tome se slažemo. Protiv smo takvih komunista i eumunista, i svih ostalih koji nam razaraju Srbiju, a mi smo onakvi - da volimo svoju zemlju više od svega, svoju otadžbinu, jer rezervnu nemamo. Tako je bilo i ostaće. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Vučiću. Za repliku se javlja, po Poslovniku, gospođa Čomić. Izvolite, gospođo Čomić.
Gospodine Mrkonjiću, pre nego što iskažem da li je moj zahtev za reč povreda Poslovnika ili replika, moram vas da pitam da li ste narodnom poslaniku Aleksandru Vučiću dali reč po Poslovniku ili kao repliku [[Predsedavajući: Kao repliku.]] Dakle, narodni poslanik Aleksandar Vučić je dobio repliku. Tražim reč po Poslovniku i želim da pitam po članu 226. Poslovnika predsedavajućeg Narodne skupštine - šta je bio osnov za repliku? (Aleksandar Vučić, sa mesta: Objasniću.) Narodni poslanik Aleksandar Vučić dobacuje da će on objasniti. Da imam nameru da pitam nekog drugog, pitala bih nekog drugog. Dakle, pitam predsedavajućeg Narodne skupštine, gospodina Mrkonjića, po kom osnovu ste dali Aleksandru Vučiću repliku na moje izlaganje, bez namere da ponavljam izlaganje i sa nadom da se dovoljno znamo. Ni u jednoj mojoj reči, ni u jednom objašnjenju, ni u jednom delu mog obraćanja nisam podrazumevala nijednu poslaničku grupu u ovoj skupštini. Niti sam smatrala da opštost koju hoću da dam kao doprinos, ako nekome koristi, podrazumeva suprotstavljanje i sukobljavanje sa bilo kojom poslaničkom grupom. Dakle, ili predsedavajući, gospodin Mrkonjić, nije mogao da da repliku poslaniku Aleksandru Vučiću, ili ste vi u onome što govorim čuli ono što niti mislim niti je rečeno. Nemam nikakav problem i nikad nisam imala - da popu kažem pop i bobu bob. Tako, da mislim da išta kažem, ja bih vam rekla u lice, poimence, sa pominjanjem vaše poslaničke grupe, sa pominjanjem vaše funkcije i sa očekivanjem replike na ono što imam da izjavim. To uradila nisam. Osnova za repliku nije bilo, ali mi je žao što ne mogu da se javim za repliku na sve ružno, iz dubine duše nečasno što ste rekli izgovarajući ime Zorana Đinđića. Svaki put kada krenete da se borite sa mrtvim čovekom zbog onoga što je kao ideju nosio, zbog onoga što je značio na političkoj sceni Srbije, zbog onoga što je ostavio kao neizbrisiv trag nepovratnih reformskih procesa u Srbiji, svaki put ću vas ćutke saslušati. Neću da ulazim u rasprave sa ljudima koji tako, takvim stilom i sa takvim rečima, mogu da govore o mrtvom čoveku. On je živ. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala, gospođo Čomić. Momenat, moram da objasnim ženi. Dužan sam da odgovorim gospođi Čomić. Shvatio sam, naravno, da je gospodin Vučić tražio repliku i zato sam mu dao reč. Ako sam pogrešio, izvinjavam se. Izvolite, gospodine Vučiću. Da li sada želite reč po Poslovniku?
Ne, sada je replika.
Replika. Dobro. Hvala.
Gospodine, niste me razumeli, jer je reč o replici, a po Poslovniku je izašla gospođa Čomić. Znam da je tako, ali nije to ni naročito važno. Znate, kod ljudi iz Demokratske stranke sam uvek voleo to što će sve da kažu u lice, pa će da budu najfiniji. Onda će negde pri kraju u dve rečenice da vam kažu najstrašnije stvari na kugli zemaljskoj koje neko nekome može da izgovori, na najpokvareniji, najperfidniji mogući način, sve glumeći veliku finoću i veliku dobrotu. Poštujem tu vrstu škole, tu vrstu perfidnosti i pokvarenjaštva u politici, nemam ništa protiv. Tu školu je unela Demokratska stranka. Da li od Zorana Đinđića ili još od pre toga, ne mogu tačno da znam, jer nisam baš siguran da li mogu precizno da navedem šta je sve bilo u 90. i 91. godini. Dakle, nemam ništa protiv. Nisam učestvovao ni na koji način, niti bih voleo da se bilo šta dogodilo Zoranu Đinđiću. Nisam razumeo tu vrstu prebacivanja. Da, voleo bih da je živ, jer sam mu sto puta sa ovog mesta govorio mnogo gore stvari od tih. Vi ste bili nečasni, jer vi ne govorite istinu. Sve što sam rekao govorio sam suštu istinu. Je l' vam smeta to što sam saopštio ono čime se nekada Zoran Đinđić ponosio. Pa sa mnom je razgovarao i hvalio mi se kako je sa Radovanom pričao i o čemu su razgovarali kada su bili na Palama. Mi nismo mogli do Radovana da dođemo koliko ga je on voleo, dok na kraju od njega nije odustao. Mogu da vam kažem još nešto, pošto ovde ima jedan svedok naših razgovora, Čedomir Jovanović. Neka vam kaže šta sam rekao Zoranu Đinđiću u Narodnoj skupštini kada smo bili nas trojica i to smo ovde razgovarali oko svega što je Đinđić Srbiji radio. Zoran Đinđić je za Srbiju uradio mnogo loših stvari i u tome se razlikujemo. Niko ne misli da treba da postoji ni hajka, ali ni glorifikacija Zorana Đinđića. Vi mislite da možete da uvedete nama novog sveca. Izvinite, slavim Svetog Nikolu. Neki ljudi slave Svetog Luku, neki Svetog Arhanđela, neki ovu ili onu slavu, ali neću da slavim slavu Zorana Đinđića, štagod vi radili, koliko god nas terali preko svojih medija da to činimo. Toliko da znate. Dakle, to je ono u čemu se razlikujemo. Mogu da vam kažem da nam je Zoran Đinđić uveo i nove metode oko duvanske mafije, oko mnogo drugih mafija, ovih otmičarskih, kidnaperskih i nekih drugih. Neću, nije mi to tema. Neću da vam kažem da ste nečasni, jer mislim da ne priliči da takav dijalog vode kolege u Narodnoj skupštini Republike Srbije.
U pravu ste, gospodine Vučiću.
U pravu sam, gospodine Mrkonjiću.
Nemojte taj dijalog, nema potrebe. Ako sam ja napravio grešku, nemojte sada.
Ne brinite, gospodine Mrkonjiću, zato to i neću da učinim u svakom slučaju. Veoma poštujem gospođu Čomić, ovde sam sa njenim stavovima, rekao bih, polemisao i iznosio drugačije ideje. Vrhunska i vrhovnaideja DS je politička ideja zadnjice, samo da njemu bude dobro tog dana i ništa više. Mi imamo neku drugačiju ideju, ideju koja govori o našoj državi, o srpskoj državi i državi svih ostalih naših građana. I u tome se razlikujemo, i u mnogo čemu se razlikujemo, i u tome kako bi ko privatizovao cementare. Je l' ono čujem da će sada Kolesar da bude zaštićeni svedok, da li je moguće da će to da se dogodi, čija će imena da isplivaju ko je sve uzeo pare od Holcima pa nadalje. Koliko je tu para otišlo, koliko od Beočinske cementare, gde je onaj što je napadao ove ministre, govoreći da će bukagije da nose zbog Beočinske cementare. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Vučiću.) Gospodine Mrkonjiću, hvala vam na ljubaznosti, vi znate da vreme slobode za Srbiju tek dolazi. Vama hvala što ste mi omogućili i još malo vremena da iznesem stavove SRS, mi ćemo te stavove, stavove slobodne i slobodarske Srbije uvek iznositi. A vi izvolite, i po Poslovniku i po replikama, nama nikada ne smeta da za govornicu izlazite, nećemo tražiti osnov i razlog vašeg izlaska za govornicu ili bilo koga drugog. Uvek je lepo da razmenjujemo političku argumentaciju, da građani Srbije mogu jasno da vide ko je bolji, ko mu želi bolje ili čiji su načini putevi i metode, da bi se do boljeg došlo ispravniji i koji građani Srbije hoće da podrže. Zahvaljujući vam se još jedanput, proverite i sa narodom u Republici Srpskoj. Samo vam predlažem sledeću stvar, da izglasamo ovde zakon o davanju državljanstva našim građanima, odnosno Srbima u Republici Srpskoj i Srbima u Crnoj Gori, onako isto kako su to Hrvati uradili sa Hrvatima u Herceg Bosni, pa da vidite onda kakvi će izborni rezultati u tim izbornim jedinicama, ili u tim gradovima i opštinama da budu, pa će vam biti jasno da i Republika Srpska, i Srbi u Crnoj Gori, i Srbi iz Srpske Krajine i iz svih delova bivše Jugoslavije podržavaju srpske radikale, a ne DS.
Hvala, gospodine Vučiću. Narodni poslanik, gospodin Dejan Mirović, a neka se spremi gospodin Vidoje Jovanović.
Dame i gospodo, pred nama je treći sporazum o specijalnim i paralelnim vezama. Prvi sporazum je potpisan još 28. februara 1997. godine u Beogradu između SRJ i Republike Srpske. Ratifikovan je u Saveznoj skupštini 20. marta 1997. godine. Drugi sporazum između SRJ i Republike Srpske je potpisan 2001. godine u Banja Luci. Treći sporazum između Republike Srbije i Republike Srpske je zaključen 26. septembra 2006. godine u Banja Luci. Treba istaći da su drugi i treći sporazum gotovo istovetni. Logično se postavlja pitanje, zašto je onda postojala potreba za donošenjem trećeg sporazuma. Jedini odgovor bi bio da je potreba za ovim sporazumom nastala nakon raspada zajedničke države Srbije i Crne Gore u junu 2006. godine. Ali, predlagač zakona u objašnjenju i ne pominje ovu važnu činjenicu kao razlog za zaključivanje sporazuma. Dakle, verovatno je bio u pravu analitičar iz Banja Luke, prof. Miodrag Živanović, kada je potpisivanje sporazuma povezao sa izborima u Bosni i Hercegovini, zakazanim za 1. oktobar 2006. godine. Takođe, za razliku od prvog sporazuma, koji je predviđao regulisanje dvojnog državljanstva, drugi i treći sporazum i ne spominju ovu oblast. Poznato je da je tada visoki predstavnik u Bosni i Hercegovini Volgang Petrič izbacio odredbe o dvojnom državljanstvu iz drugog sporazuma 2001. godine. Uostalom, ceo sporazum iz 2001. godine je rađen u koordinaciji sa visokim predstavnikom. Nije jasno zašto u trećem, najnovijem sporazumu, nije pomenuta ova značajna oblast. Da se radi o važnom pitanju i o ozbiljnom propustu pokazuju sledeće činjenice. Prema procenama Privredne komore Republike Srpske 1996. godine je u Republici Srpskoj živelo oko 1,4 miliona stanovnika. Prema procenama Republičkog zavoda za statistiku u Republici Srpskoj je 2005. godine živelo oko 1,5 miliona stanovnika. Radi se o procenama, jer u Bosni i Hercegovini nije održan niti jedan popis stanovnika nakon 1995. godine. Takođe, ni na Kosovu i Metohiji nije održan popis nakon usvajanja Rezolucije Saveta bezbednosti 1244. Kao da je nekome odgovaralo da preuveličava broj Albanaca na Kosovu i Metohiji i da smanjuje broj Srba u Bosni i Hercegovini. Na primer, ako bi rezultati popisa u Bosni i Hercegovini pokazali da se radi o približnim brojkama, verovatno bi bio srušen još jedan kvazipravni argument za nezavisnost tzv. Kosova. Takođe, bilo je potrebno da sporazum o specijalnim odnosima sadrži formulaciju o unapređenju saradnje u oblasti dvojnog državljanstva i zbog sledećih razloga. Nakon odvajanja Crne Gore bilo je relativno lako predvideti da će pojedini političari pokušati da ospore ugovor o dvojnom državljanstvu zaključen između SRJ i Bosne i Hercegovine 2002. godine. To se i desilo samo nekoliko meseci posle potpisivanja sporazuma u specijalnim vezama. Početkom 2007. godine je ministar inostranih poslova Bosne i Hercegovine Sven Alkalaj pokušao da jednostrano otkaže ugovor o dvojnom državljanstvu, iako ga je ratifikovala Skupština u Sarajevu. Takođe, sporazum o specijalnim vezama trebalo je da sadrži odredbu unapređenja odnosa u oblasti dvojnog državljanstva i zbog novog Ustava Srbije i rešenje o uporednom pravu i međunarodnim ugovorima. Na primer, u članu 13. Ustava Srbije se propisuje ''da Republika Srbija štiti prava i interese svojih građana u inostranstvu.'' Dakle, stav ovog člana ukazuje da je sporazum u specijalnim odnosima neusaglašen sa novim Ustavom Srbije. Takođe, potpisnici sporazuma su trebali da imaju u vidu i rešenja iz hrvatskog zakonodavstva. Hrvatski državljanin iz Bosne i Hercegovine već duže vreme imaju pravo da glasaju na izborim za Hrvatski parlament i na referendumima u ovoj zemlji. Dakle, ista prava treba omogućiti i građanima Republike Srpske. Takvu mogućnost dopuštaju i rešenja iz člana 9. i člana 13. ugovora o dvojnom državljanstvu između SRJ i Bosne i Hercegovine iz 2002. godine, kao i Rezolucija Parlamentarne skupštine Saveta Evrope o zabrani i ograničenja izbornog prava iz jula 2005. godine. U njoj se preporučuje članicama Saveta Evrope ''da obezbede izborna prava svim državljanima bez nametanja uslova boravišta.'' Nažalost, zbog političkog tumačenja Venecijanske komisije, ova preporuka nije važila za 260.000 građana Crne Gore sa boravištem u Srbiji i oni nisu imali pravo glasa na referendumu. Upravo se to tumačenje Venecijanske komisije, koje zahteva uslov da građani moraju imati boravište u stranoj državi, moglo primeniti u slučaju Srbije i Republike Srpske. Sporazum o specijalnim vezama predviđa i unapređenje privredne saradnje. Prema podacima Privredne komore Republike Srpske i Republike Srpske u Srbiji u prvih sedam meseci 2007. godine izvezeno je robe u vrednosti od 140 miliona konvertibilnih maraka. Spoljnotrgovinski deficit Republike Srpske u trgovini sa Srbijom je iznosio 290 miliona konvertibilnih maraka. Ipak, Srbija nije u periodu 2004, 2005. godine bila ni među prvih 10 investitora u Bosni. U tom smislu treba podsticati investicije iz Srbije, ali one moraju biti zasnovane na interesima Republike Srpske i Srbije, a ne na interesima stranih finansijera, monopolista i kreditora. Zato se teško može opravdati uzimanje kredita od 700 miliona evra, koji je obezbedila Siti grupa, i to sa promenljivom kamatom, od strane Telekoma Srbije za kupovinu Telekoma Srpske. Ekonomista Milan Kovačević čak smatra da je Telekom Srpska preplaćen za oko 200 miliona evra i da će ovaj dug na posredan način vraćati i država, i građani Republike Srbije. U tom kontekstu treba istaći da je Siti banka bila i savetnik Telekoma Srbije. S druge strane, kao primer za strane investicije koje pokreću proizvodnju, a ne povećavaju zaduženost, može biti uzet posao koji je zaključila ruska firma ''Zarubež njeft'', koja je kupila dve rafinerije u Republici srpskoj za 120 miliona evra i obavezala se da će uložiti još 850 miliona evra za pokretanje proizvodnje. U sporazumu o specijalnim odnosima je trebalo zadržati formulaciju koja se koristila u sporazumu iz 2001. godine, u kojoj se spominje Pariski sporazum od 14. decembra 1995. godine. Naizgled, ne radi se o bitnoj promeni, jer Dejtonski i Pariski tekst čine jednu celinu, ali u okolnostima kada isti oni koji su potpisali ovaj mirovni ugovor uporno rade na njegovom rušenju, trebalo je naglasiti politički značaj Pariskog mirovnog ugovora, jer su ga potpisali i predsednik Amerike, i britanski premijer, i nemački kancelar, i francuski predsednik, kao i predstavnik EU. U tom smislu ne bi se potvrdila samo legitimnost ugovora o specijalnim vezama, koja se zasniva na članu 3. iz aneksa 4. mirovnog sporazuma, već bi se sprečila i zamena teza i pravno nasilje nad Dejtonsko-Pariskim sporazumom. Ono se manifestuje u konstantnom kršenju sporazuma, tačnije aneksa 10, koji reguliše položaj civilnog predstavnika. U članovima 2. i 5. se navode prava civilnog predstavnika. Ona su ograničena poštovanjem autonomije strana sa kojima sarađuje civilni predstavnik. Dakle, on po mirovnom ugovoru može samo da tumači mirovni sporazum, daje savete i da usklađuje rad zajedničkih organa. Ali, pravnim nasiljem i zamenom teza, tačnije primenom tzv. Bonskih ovlašćenja iz 1997. godine, koja su u suštini politička deklaracija, a ne međunarodni mirovni ugovor, narušen je Dejtonski sporazum. Svi visoki predstavnici su od tada počeli da zloupotrebljavaju svoju funkciju, da smenjuju legalno izabrane predstavnike naroda, da prekrajaju mirovni ugovor i da se mešaju u sudsku i zakonodavnu vlast. Npr, mesečno je Petrić primenjivao osam odluka, a Ešdaun 14. Čak je i Savet Evrope u jednom svom internom dokumentu kritikovao ovakvu praksu. Eksperti iz Instituta za evropsku inicijativu su poredili ovaj način vladanja sa onim u Indiji u 19. veku. Ruski ministar inostranih poslova Sergej Lavrov je 2006. godine podržao ideju da se ukinu Bonska ovlašćenja. Dame i gospodo, kada svi potpisnici zajedničkog ugovora ne izvršavaju svoje obaveze, ozbiljna država menja svoju politiku prema tom ugovoru. Tako je uradila Rusija 14. juna ove godine u vezi sa ugovorom o konvencionalnom naoružanju u Evropi. Ona je suspendovala svoje obaveze zbog neizvršenja istih od strane NATO. Tako treba da postupi naša država u vezi sa članom 9. Dejtonskog sporazuma, koji reguliše saradnju sa Haškim tribunalom. Treba ga suspendovati jer drugi potpisnici već dugi niz godina ne poštuju svoje obaveze iz Dejtonskog mirovnog sporazuma.
Narodni poslanik Vidoje Jovanović, neka se pripremi narodni poslanik gospodin Zoran Despotović.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o uspostavljanju specijalnih paralelnih odnosa između Republike Srbije i Republike Srpske. Mi u njemu možemo da vidimo osnove na kojima se ovaj sporazum zasniva i takođe oblasti u kojima treba da se uspostavi saradnja između Republike Srbije i Republike Srpske. Želim da istaknem, a ovde su mnogi govornici prethodnici govorili, da smo prvi sporazum o paralelnim specijalnim vezama imali 1997. godine, zatim 2001. godine i 2006. godine. Ratifikacija sporazuma iz 2006. godine iz septembra je maltene godinu dana posle njegovog potpisivanja u Banja Luci. Ovde smo čuli da je prvi sporazum bio toliko značajan, značajni su i ovi, i SPS će podržati ovaj sporazum iz razloga značaja ovog sporazuma, a on se odnosi prema našem bratskom narodu, srpskom narodu koji živi van matice naše zemlje. Međutim, ne umanjujem važnost danas ministra koji je ispred Vlade određen da iznese obrazloženje, ali svedoci smo da su prilikom prvog potpisivanja ovde bili predstavnici najviših državnih vlasti. Mislim da je danas trebalo ovde da vidimo nekoga iz vrha državne vlasti, s obzirom na značaj pitanja o kojima danas raspravljamo. Pitanje specijalnih odnosa između Republike Srpske i Republike Srbije mora biti praktično pitanje, a ne političko pitanje, i da se koristi kao neki politički marketing u smislu izbora. Mislim da to jeste stav svih nas i mi ovde danas treba da imamo jedan jedinstven stav. Čini mi se da mi svi tako mislimo, samo se postavlja jedno pitanje konkretnog odnosa, dokle, kako i na koji način naš državni vrh treba da da podršku Republici Srpskoj, odnosno opstanku Republike Srpske kao entiteta unutar BiH. Republika Srbija i njen državni vrh mora imati potpun i jasan stav prema Republici Srpskoj i to očekuje pre svega naš bratski narod preko reke Drine. Moram da istaknem da SPS ima stav da mi treba da sačuvamo entitet Republike Srpske, odnosno moramo sačuvati Republiku Srpsku, jer njen garant i jeste Dejtonski sporazum. Ne smemo prećutkivati neke stvari kada je u pitanju Republika Srpska. Ovde smo dosta stvari čuli, da je 57 ingerencija izuzeto iz entiteta. Šta to znači? Znači da se stvara unitarna BiH na štetu formiranja Republike Srpske. Naš državnih vrh nije se jasno potpuno definisao i nije dao odgovarajuću konkretnu i jasnu politiku i jasan stav prema tome. Mislim da svi narodni poslanici i građani, a pre svega naši Srbi to očekuju od našeg rukovodstva. S obzirom da se nalazim u opštini koja se nalazi u pograničnom delu, želim da istaknem što se tiče opština Ljubovija i opština Bratunac da građani i jedne i druge opštine, a ovde smo čuli od gospodina ministra o prekograničnoj saradnji opština duž Podrinja, nikada nismo osećali, niti smatrali da je reka Drina granica. To vam mogu da prenesem stavove svih građana, kako Ljubovije, tako i u Republici Srpskoj u opštini Bratunac. Očekujem da će se, pored svih potpisanih sporazuma i ratifikaciji ovog današnjeg sporazuma, produbiti ta saradnja i da će opštine duž reke Drine imati od toga koristi. Ima jedan zajednički projekat, a to je izgradnja mosta između Republike Srpske i Republike Srbije, između dva grada opštine Ljubovija i Bratunac. Nadam se da posle ratifikacije ovog sporazuma će se krenuti u realizaciju ovog projekta, iako je to bilo dogovoreno na određenim nivoima. Očekujem da to sigurno neće biti problem kada je u pitanju vrh Bosne i Hercegovine. Takođe moram da istaknem da možda su čak neke međunarodne organizacije, kao što je to Regionalni centar za istočnu i jugoistočnu Evropu, Ker Internešenel i druge, možda više radile na toj prekograničnoj saradnji između opština u Republici Srbiji i Republici Srpskoj, nego što smo možda mi to sami stvarali priliku i puteve da to bude institucionalno na nivou naše države i Republike Srpske. Očekujem da će ova saradnja ne samo biti u oblasti turizma, nego u svim segmentima privredne, ekonomije. Do sada je bilo u oblasti obrazovanja i zdravstva, ali SPS zahteva od našeg državnog vrha da se jasnije, konkretnije definiše prema statusu Republike Srpske, a samim tim i lakše će doći do realizacije saradnje u svim segmentima društva, počev od privrede, ekonomije, obrazovanja, zdravstva i svega drugog.
Hvala, druže Vidoje. Što više mostova, to je bolje. Molim gospodina Zorana Despotovića da uzme reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali jesmo za saradnju sa svim zemljama kako Evrope, tako i sveta, ali naravno na ravnopravnim osnovama. Niko ozbiljan, dobronameran i uman u Republici Srpskoj i Srbiji nije protiv, između kojih su veze uspostavljene već i 97. godine, možemo reći da je taj sporazum do sada najbolji, za razliku od ovoga sada. Nijednog trenutka ne zapostavljajući saradnju sa BiH, jedan narod a dve države, jedan narod a isti problemi i ista težnja. Razdvojeni tuđom voljom, AVNOJEV-skim granicama, moraju se truditi da povećaju veze kako u ekonomiji, politici, nauci i svim sferama društva, do konačnog ujedinjenja. Naravno, mirnim putem, kada se za to steknu sve političke i diplomatske prilike, kako u Evropi tako i u svetu. Pored geografske i ekonomske povezanosti, pošto dolazim sa ovih područja, postoji i rodbinska veza. Određeni broj građana je svojevremeno našao zaposlenje i preseljenje u Republiku Srpsku i obrnuto, a da ne govorim o događajima i izbeglicama posle razbijanja Jugoslavije. Sve ovo što je navedeno izuzetno je bitno za građane Srbije i Republike Srpske, a naravno, da nikome ne šteti. Hvala.
Gospodin Dragoljub Mićunović je odustao od diskusije. Molim Nebojšu Stefanovića da uzme reč, a neka se pripremi gospodin Božidar Delić, SRS ima još 18 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je budućnost Republike Srbije, Republike Srpske i srpskog naroda u obe države upravo najvažnija stvar o kojoj mi treba danas da govorimo. U prilog tome treba da težimo što čvršćoj, što tešnjoj i što bližoj saradnji dve srpske države, sa željom da jednog dana živimo u jedinstvenoj srpskoj državi. Nažalost, znam da mnogi to ne razumeju i da neki poslanici bi se ovde radovali i zagovarali ulazak i u Evropsku uniju, i u ko zna kakve druge integracije, čak i kada bi predstavnici tih organizacija došli ovde i direktno se založili, kao što to svakodnevno rade, za otimanje 15% srpske teritorije na Kosovu i Metohiji. Sporazum koji je pred nama, nažalost, sačinjen je prvenstveno iz politikantskih razloga u predizbornom trenutku, kada je trebalo predstaviti pojedine stranke kao patriotske i kada je tako trebalo pridobiti birače. Kažem nažalost, jer se u ovom sporazumu ne vidi istinska želja da se stvori takva vrsta države i da ovaj sporazum bude sačinjen na takav način da omogući da narod i u Republici Srpskoj i u Republici Srbiji živi bolje, da bude istinski slobodan, da bude bezbedan, jer ta sloboda je upravo ono što danas nedostaje i Srbima u Republici Srbiji i u Republici Srpskoj. Sporazum o specijalnim vezama mora da bude mnogo detaljniji, politički mnogo značajniji, nego što je ovaj sporazum koji je danas pred nama. Republika Srbija mora da učini sve što je u njenoj moći da zaštiti interese srpskog naroda i u našoj državi, ali i u Republici Srpskoj. Nažalost, ovim sporazumom, koji je veoma opšti svojim karakterom, uspostavljaju se veze sa još jednom državom srpskog naroda na način kako se to može činiti sa ma kojom drugom državom na svetu. Kao što je gospodin Tomislav Nikolić već danas rekao, ovo je bezmalo jedan trgovinski sporazum, u kome nema suštinske osnove da ga nazovemo specijalnim, na onaj način kako bi to zaslužili narod Republike Srbije i narod Republike Srpske. Republika Srbija mora biti spremna na takav napor da učini sve da odbrani autonomiju Republike Srpske, ali samo kao prvi korak do stvaranja jedinstvene srpske države, što bi trebalo da bude cilj i ove skupštine, jer je to volja i naroda Srbije i naroda Republike Srpske. Sve države na svetu poklanjaju ogromnu pažnju saradnji sa državama u kojima živi najmanji procenat njihovog naroda. Ne moram da idem tako daleko da vam pričam da SAD šalju i nosače aviona da zaštite i par svojih stanovnika bilo gde na svetu. Dovoljno je da pogledate zemlje u okruženju, koje su sve od reda manje poslušnički orijentisane prema zemljama zapada, nego što je to Srbija danas, i koje čine sve da zaštite svakog svog stanovnika. A mi ovde govorimo o državi čiji je većinski narod, i to apsolutno većinski srpski narod. Pri tom ne mislim ništa loše, niti SRS ima bilo šta protiv bilo kog drugog naroda. Upravo zbog licemernog stava SAD-a i Evropske unije, koje se istovremeno zalažu za otimačinu Kosova i Metohije od Republike Srbije, 15% naše teritorije, a s druge strane se potpuno zalažu za uništavanje Republike Srpske i ukidanje svih njenih suštinskih autonomnih mogućnosti, još jedan su razlog zbog čega Republika Srbija mora da učini sve i da na ovom mestu jasno kaže, a to je trebalo da bude predviđeno i drugim dokumentima, da Republika Srbija nikada neće dozvoliti, niti priznati otimanje njene teritorije, i istovremeno će učiniti sve da sa Republikom Srpskom stvori jedinstvenu državu. Što se tiče dela koji govori o sprovođenju ovog sporazuma, mislim da je mnogo značajniji deo trebalo da pripadne Narodnoj skupštini Republike Srbije, imajući u vidu naše republikansko uređenje i to da smo parlamentarna demokratija. Jer zbog toga što smo u situaciji u kakvoj smo danas, imamo da ova Narodna skupština ne može mesecima da raspravlja o položaju Kosova i Metohije, o pregovorima koji se vode, o ljudima koji učestvuju u tim pregovorima, o prethodnim i budućim potezima Vlade, možemo ponovo doći u situaciju da o specijalnim odnosima sa Republikom Srpskom ova skupština opet ne može mesecima da raspravlja ili da ne bude na pravi način informisana. Upravo iz tog razloga mislim da bi bilo potpuno normalno i mnogo bolje da su predstavnici Narodne skupštine, narodni poslanici, bili zastupljeni direktno u sprovođenju ovog sporazuma i na takav način bi građani Srbije bili mnogo bolje informisani. Da ne pričam činjenicu, da kada sam nedavno bio u Bratuncu na pomenu srpskim žrtvama, 5.000 srpskih žrtava koje su mučki ubijene u ovom kraju, koje niko više ne spominje, za koje se niko više ne bori, da se čuje istina o tome, nisam video ni predsednika Republike, ni predsednika Vlade, ni bilo koga iz njihovih kabineta, nijednog ministra, čak nijednog državnog sekretara. Niko se nije udostojio da dođe tamo. Naravno, Milorad Dodik se pokazao kao istinski koalicioni partner i DS-a i DSS-a, isto se nije pojavio čovek, nije ga interesovalo, nije bio ni predsednik Skupštine Republike Srpske. Srpske žrtve mogu da idu u zaborav. To je još jedan od razloga zbog čega mislim da je učešće Narodne skupštine u ovako važnom sporazumu bilo ključno. Za SRS nikada neće biti granice ni na Drini, ni na bilo kom drugom mestu između Republike Srbije i Republike Srpske. Srpski narod u obe države za nas je potpuno jednak i nema nikakve razlike, bez obzira da li živi u Beogradu, Banja Luci ili bilo kom drugom mestu u ove dve države. Mi ćemo, pored svih velikih nedostataka koje nosi ovaj sporazum, podržati njegovu ratifikaciju, jer je zajednički život i jedinstvena država Republike Srbije i Republike Srpske neminovnost, jer je to nezadrživa želja srpskog naroda u obe države, a naše je samo da se potrudimo da to vreme dođe što pre.
Gospodin Božidar Delić ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u načelu, kao srpski radikali, nećemo i ne možemo nikada biti protiv uspostavljanja odnosa između srpskih država, jer i sama ideja postojanja naše stranke podrazumeva objedinjavanje teritorija srpskih država. Međutim, ono što mene buni na samom početku je i sam naziv ovog dokumenta, koji je dosta rogobatan i teško objašnjiv. Čitajući ovaj dokument, meni nikako nije jasno šta su to specijalne veze i šta je to specijalno u ovom dokumentu. Valjda bi specijalno trebalo da bude to nešto što proizilazi iz Dejtonskog sporazuma, ali toga u ovom dokumentu nema. Ono što postoji u ovom dokumentu, to je sporazum kakav se inače potpisuje i može se potpisati sa bilo kojom drugom državom. A i kakve su to nama specijalne veze potrebne, posebno ako se radi o dva dela jednog istog naroda? Ako sporazum predviđa formiranje veća za saradnju, koje, kako je ovde predviđeno, treba da se sastaje tromesečno, onda je bilo potpuno izlišno da nam se ovde uputi ministar za lokalnu samoupravu. Kako je u samom dokumentu bilo napisano, tu je trebalo da bude ministar spoljnih poslova, ali danas smo za njegovo nepojavljivanje dobili nekakvo nemušto saopštenje. S obzirom da samo premijer i predsednik Srbije, kao članovi tog veća, predstavljaju Srbiju u tom telu, danas je upravo bilo potrebno da se jedan od njih ili obojica pojave ovde, i da govore i o onome što su do sada uradili na tim specijalnim paralelnim vezama i onome što su predvideli da urade u buduće. Ako se pozivamo na Dejtonski sporazum, gde se Srbija, po osnovu kontinuiteta, pojavljuje i kao garant očuvanja Republike Srpske, to se, praktično, ne vidi u ovom sporazumu i ne naglašava se posebno. Ona jedna tačka koja je to garantovala u prethodnom sporazumu, izbrisana je. U čemu se onda sastoji odbrana Dejtona i odbrana Republike Srpske kada je svakom jasno da sve ono što je činilo i što je bilo obeležje Republike Srpske, kao države, gotovo je već nestalo. Jedan od poslanika reče da je više od 50 različitih ingerencija Republike Srpske ugašeno i preneseno na federaciju. Govorim samo o onim najvažnijim. Nestala je vojska Republike Srpske, nestala je carina Republike Srpske, sudstvo Republike Srpske, granična služba Republike Srpske. Sve je to preneto na federaciju. Republika Srpska je trenutno očuvana samo kao ime. Borba se vodi oko policije Republike Srpske. Od tri najvažnije ingerencije koje ima policija Republike Srpske, dve su već prenete na federaciju. Ovaj sporazum ima dosta nedostataka. Kako reče gospodin Tomislav Nikolić, problem je što ovo nije zakon koji se može popravljati amandmanima, nego je ovakav kakav nam je dat, a sigurno je lošiji od svih sporazuma koje smo do sada imali sa Republikom Srpskom. Očigledno je da je on donet ishitreno u izbornoj kampanji. Dobro se sećate, posebno gospodo sa leve strane, one euforije koja je vladala u vreme izborne kampanje u Republici Srpskoj, pozivanja na referendum i podrške koju je vladajuća garnitura Republike Srbije davala jednoj političkoj opciji u Republici Srpskoj. Nemam ništa protiv da državnici Republike Srbije i Republike Srpske budu u dobrim odnosima i da se posećuju koliko je god to češće moguće. Ali, to je u to vreme bilo čisto u izbornu svrhu, jer su se tada predsednici i premijeri nalazili i na utakmicama, na koncertima i gotovo svakodnevno na jednoj ili drugoj teritoriji. Kako je prošla ta euforija, nešto se ne sreću često, čak ni mesečno. Što se tiče ovog tromesečnog susreta, izgleda da čekaju da mi izglasamo i potvrdimo ovaj sporazum, pa da onda počnu da se susreću. Mi ovde u Beogradu preko Ade ciganlije već imamo jedan virtualni most Demokratske stranke. Drugi takav most se nalazi preko Save, a ne kako je rekao premijer - preko Drine, na prelazu Rača. Na 50 metara pre rampe i ulaza na stari drumsko-železnički most stoji tabla na kojoj piše: "Ovaj most je izgrađen sredstvima Nacionalnog investicionog plana"; a mosta nigde nema. Ipak mislim da neki koji su naredili da se to napiše ili imaju problema sa glagolima ili možda sa celokupnom srpskom gramatikom. Plašim se da i ovaj sporazum ne prođe kao taj virtualni most, na koga ćemo čekati ne godinama, možda i desetinama godina.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, da li predstavnik predlagača, gospodin Milan Marković, želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mogu da izrazim zadovoljstvo ovom diskusijom, jer je ona motivisana brigom za odnose Republike Srbije i Republike Srpske i brigom za srpski narod koji živi u Republici Srpskoj i BiH. U tom smislu, razumem i sve primedbe koje su upućene na predlog ovog sporazuma. Naravno, očekujem i nadam se da će naša Narodna skupština ratifikovati ovaj sporazum i ispuniti očekivanja građana, odnosno našeg naroda u Republici Srpskoj, obzirom da bi odbijanje ratifikacije ovakvog sporazuma bila loša poruka i našim sugrađanima u Republici Srpskoj, a objektivno i svima koji bi želeli da čuju ovakvu ili onakvu vest iz ovog visokog doma. Tako da vas pozivam da usvojite ovaj predlog zakona i da ratifikujemo sporazum sa Republikom Srpskom. Nadam se da će sama Narodna skupština iskoristiti sve mogućnosti koje su članom 7. ovog sporazuma predviđene i da će ostvariti uspešnu saradnju sa parlamentom Republike Srpske. Hvala vam.
Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Pre nego što pređemo na 2. tačku dnevnog reda, da pročitam jedan dopis koji je malopre stigao sekretaru Skupštine Srbije, gospođi Tamari Stojčević: "Poštovana gospođo Stojčević, obaveštavamo vas da obzirom na naše ugovorne obaveze, kao i marketinške obaveze večeras, 16. 07. 2007. godine, nećemo biti u mogućnosti da posle 17,55 časova, zbog prenosa košarkaške utakmice Brazil-Srbija sa svetskog prvenstva, pratimo zasedanje Skupštine Srbije na Drugom programu RTS.'' S poštovanjem, generalni sekretar RTS-a Stanislav Veljković. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU EVROPSKE POVELjE O LOKALNOJ SAMOUPRAVI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za lokalnu samoupravu i Zakonodavnog odbora. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan čas 37 minuta i 12 sekundi, Demokratska stranka - jedan čas, 16 minuta i 48 sekundi, Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica - 56 minuta i 24 sekunde, G17 plus - 22 minuta i 48 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 19 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa "Liberalno demokratska partija" - 13 minuta i 12 sekundi, Savez vojvođanskih Mađara, Lista za Sandžak, Unija Roma Srbije, Koalicija Albanaca Preševske doline - 7 minuta i 12 sekundi, Vojvođanski poslanici - LSV, SVM - 6 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 149a stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Ovlašćeni predstavnik SRS je gospodin Aleksandar Martinović. Da li predstavnik predlagača, gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? Izvolite,gospodine Markoviću. Pokušavam da građanima pokažem da možemo biti i bolji, jer smo najgore plasirani u rejtingu kod građana. Ubeđen sam da mi to ne zaslužujemo.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Republika Srbija, kao što je svima poznato, preuzela je šestomesečno predsedavanje Komitetom ministara u maju 2007. godine, pri čemu je oblast lokalne samouprave ugrađena u četiri najvažnija prioriteta samog predsedavanja. Jedna od ponovljenih obaveza predstavlja potvrđivanje ili ratifikaciju Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Tu obavezu smo, kao Srbija i Crna Gora, preuzeli još 3. aprila 2003. godine, kada smo pristupili u članstvo Saveta Evrope. Obaveza je bila da u roku od dve godine izvršimo ratifikaciju ove povelje. Zbog dobro poznatih okolnosti i funkcionisanja državne zajednice Srbija i Crna Gora nije izvršena ratifikacije Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Sada je prilika da parlament izvrši tu ratifikaciju. Sama Evropska povelja o lokalnoj samoupravi usvojena je u Strazburu još 1985. godine. Godine 1988. ona je stupila na snagu. Ovaj dokument Saveta Evrope od 46 članova prihvatilo je 42 člana, samo četiri države nisu prihvatile, odnosno nisu ratifikovale Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi. Povelja polazi od principa da su lokalne vlasti jedna od glavnih osnova svakog demokratskog sistema, odnosno od principa da se pravo građana da obavljaju javne poslove najneposrednije može ostvariti na lokalnom nivou. Principi sadržani u Povelji nisu osmišljeni tako da ograničavaju slobodu zemalja potpisnica u težnji da izgrađuju još napredniju lokalnu samoupravu, već podrazumevaju standarde koji treba obavezno da se ispoštuju kao prihvatljiv minimum za poimanje lokalne samouprave u krugu država članica Saveta Evrope. Odnosno u pitanju su standardi ispod kojih nijedna država članica Saveta Evrope ne bi smela da ide u poimanje lokalne samouprave. Prema odredba Evropske povelje o lokalnoj samoupravi sve države potpisnice prihvatale su obavezu potpisivanja i ratifikacije ovog dokumenta, odnosno nakon njegovog stupanja na snagu usklade svoje zakonodavstvo sa odredbama povelje. Prema članu 12. Povelje, svaka država ugovornica saglasna je da se smatra obaveznom da prihvati odredbe najmanje 20 stavova sadržanih u članovima 2. do 11. Povelje. Pitanja koja se uređuju poveljom su ustavni i pravni osnov lokalne samouprave, koncept lokalne samouprave, obim lokalne samouprave, uslovi vršenja ovlašćenja na lokalnom nivou, finansijska sredstva lokalnih organa vlasti, pravo lokalnih organa vlasti na udruživanje i na pravnu zaštitu organa lokalne samouprave. Ustav Republike Srbije, Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o finansiranju lokalne samouprave i ostali propisi koji uređuju oblast lokalne samouprave potpuno su usklađeni u ovoj oblasti sa konvencijama i standardima Saveta Evrope i drugih evropskih organizacija, odnosno standardi predviđeni Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi de fakto u Srbiji su već ispunjeni. U tom smislu, videćete u Predlogu povelje, u članu 3. predviđeno je sledeće: "Prilikom predaje ratifikacionog instrumenta za Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi Republika Srbija će dati izjavu sledeće sadržine - Republika Srbija, u skladu sa članom 12. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi, smatraće se obaveznom da prihvati sledeće odredbe..." i sada je tu nabrojano, to možete videti na ovoj 16 strani, nabrojani su članovi i stavovi koje mi kao država prihvatamo. Naime, radi se o stavovima koje smo mi već implementirali u naše zakonodavstvo i njih ima ukupno 24. Dakle, mi smo ispunili i više od onoga što je neophodno da bi došlo do ispunjenja obaveza nakon ratifikacije ovog dokumenta. Stoga vas pozivam da našu obavezu koja proizilazi iz našeg članstva u Savetu Evrope, našu obavezu koju smo trebali ispuniti još pre tri godine, da sada ispunimo, odnosno da ovaj parlament usvoji ovaj zakon o potvrđivanju Evropske povelje o lokalnoj samoupravi, pre svega imajući u vidu da smo kao država odavno već ispunili standarde koji su predviđeni Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Pri tom želim da kažem i da posmatrajući uporedno pravo, posmatrajući analize Saveta Evrope koje se odnose na sistem lokalne samouprave, moram da kažem da je sistem lokalne samouprave u Srbiji potpuno dobro postavljen i da u sistemu lokalne samouprave nimalo ne zaostajemo, dakle apsolutno nimalo ne zaostajemo za razvijenim evropskim zemljama, što naravno ne znači da se nećemo potruditi da našim jedinicama lokalne samouprave, da našim budućim gradovima poverimo što više nadležnosti, kako bi oni mogli brže, dinamičnije da se razvijaju, kako bi imali već šanse da, u skladu sa svojim sposobnostima, svojim mogućnostima, ostvare brži ekonomski i svaki drugi razvoj za građane koji u njima žive. U svakom slučaju, ovo je jedna lepa prilika da potvrdimo sve ono što smo do sada uspeli da uradimo i jedna lepa prilika, u krajnjem slučaju, da potvrdimo naše opredeljenje za dalji razvoj lokalne samouprave kao bitne pretpostavke razvoja demokratije u našem društvu. Hvala vam.
Hvala, gospodine Milane. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, gospodin Jovan Palalić, predsednik Odbora za lokalnu samoupravu, i gospodin Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? Ne. Hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Aleksandar Martinović, predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, radikali su od početka svog političkog delovanja, od kraja 19. veka, bili poznati kao borci za razvijenu i snažnu lokalnu samoupravu u Srbiji. Od vremena Nikole Pašića, Pere Todorovića, Stojana Protića, zalagali smo se i zalažemo se za lokalnu samoupravu koja će biti snažna, razvijena i koja će biti u interesu lokalnog stanovništva. Mi danas pred sobom imamo Predlog zakona o potvrđivanju Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Kao i svaki međunarodni dokument, tako je i ova Evropska povelja o lokalnoj samoupravi skup određenih načela, odnosno određenih principa na kojima treba da počiva lokalna samouprava u zemljama koje su članice Saveta Evrope, i većina ovih načela, i većina ovih principa nije strana ni SRS. Naravno, postoje određene odredbe u Evropskoj povelji o lokalnoj samoupravi za koje mi u SRS smatramo da, pre svega, nisu u skladu sa važećim Ustavom Republike Srbije, a onda nisu u skladu ni sa interesima građana koji žive u našim opštinama i gradovima. Poseban problem koji se konstantno javlja kada je Vlada Srbije predlagač određenih zakona, kao što je i u ovom slučaju, jeste jezik kojim su predlozi zakona pisani. Evo, da krenem redom. Podsećam gospodina ministra Markovića na član 3. stav 2. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Pošto pretpostavljam da poslanici vladajuće koalicije, po svom dobrom običaju, nisu čitali materijal koji im je stigao, ja ću ga pročitati: "Pravo, u smislu pravo na lokalnu samoupravu, vršiće saveti ili skupštine, sastavljene od članova koji su slobodno izabrani tajnim glasanjem, na osnovu neposrednog, ravnopravnog i opšteg prava glasa, koji mogu imati izvršne organe koji su njima odgovorni. Ovom odredbom se ni na koji način ne otklanja mogućnost skupštine, referenduma ili bilo kog drugog oblika neposrednog učešća, tamo gde su oni statutom dozvoljeni.'' Ministar Marković nam je maločas rekao da smo mi u naše zakone već implementirali odredbe ove evropske povelje i da je naša lokalna samouprava već kompatibilna sa sistemima lokalne samouprave koji postoje u zemljama članicama Saveta Evrope. Međutim, baš naš Zakon o lokalnoj samoupravi, koji je donet 2002. godine, po ovom pitanju nije kompatibilan sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Ako se sećate, gospodine Markoviću, mi smo i tada upozoravali predlagača zakona o lokalnoj samoupravi da nije dobro rešenje da se skupštini opštine, odnosno skupštini grada daje isti politički legitimitet kao što se daje i predsedniku opštine odnosno gradonačelniku. Ta pojava dovela je do toga da mnoge lokalne samouprave u Srbiji ne mogu normalno da funkcionišu. U mnogim opštinama uvedene su privremene mere. Lokalne skupštine su raspuštene, a jedan od osnovnih razloga je taj što predsednik opštine nije iz iste političke opcije koja predstavlja većinu u skupštini opštine. I zbog toga što ta dva politička činioca ne mogu da se dogovore, dolazi do blokade rada lokalnesamouprave, dolazi do blokade rada javnih preduzeća, čiji je osnivač lokalna samouprava i sledstveno tome Vlada Srbije uvodi privremene mere. Mi smo vas tada upozoravali da jedini organ koji treba da raspolaže punim demokratskim kapacitetom na nivou lokalne samouprave mora da bude skupština opštine i niko više. Vi ste isti politički legitimitet dali i predsedniku opštine, i baš to je u suprotnosti sa članom 3. stava 2. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Tu vam jasno kaže da su samo saveti ili skupštine ti koji treba da neposredno proizlazeiz volje građana. Svi ostali izvršni organi treba da proizlaze iz skupštine, odnosno iz skupštinske većine. Da ste tako postupali 2002. godine, kako vam je i sugerisala Srpska radikalna stranka, mnogi problemi u našim opštinama i našim gradovima bili bi izbegnuti. U leto 2006. godine, Vlada Srbije je pompezno najavila nešto što verovatno ne postoji ni u jednoj zemlji u okruženju, a to je Nacionalni investicioni plan. Praksa je do sada bila da opštine, odnosno jedinice lokalne samouprave, koje takođe mogu da dobijaju sredstva iz Nacionalnog investicionog plana, podnose projekte Vladi Srbije, odnosno nadležnom ministarstvu, ti projekti moraju da budu detaljni, iscrpni i da se iz tih projekata vidi šta lokalna samouprava želi da radi po određenom pitanju. Evo, gospodine Markoviću, još jedan demanti vaše izjave da ste vi u vaše propise već ugradili odredbe Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Član 9. stav 7. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi glasi, slušajte dobro, ne znam zašto ovde nije ministar za Nacionalni investicioni plan, ovo se i na njega odnosi: "Subvencije lokalnim organima vlasti neće biti, koliko god je to mogućno, namenjene finansiranju određenih projekata. Provizija od subvencija neće ukloniti osnovno pravo lokalnih organa vlasti da, u okviru svoje nadležnosti, imaju slobodu političkog odlučivanja." Da ste ovu odredbu poštovali 2006. godine, kada ste usvajali Nacionalni investicioni plan, ništa od tog vašeg Nacionalnog investicionog plana ne bi bilo. Vaš Nacionalni investicioni plan, onako kako ste ga vi zamislili, nije kompatibilan sa odredbama Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Dalje, član 9. stav 8: "U svrhu pozajmljivanja radi kapitalnog investiranja, lokalni organi vlasti imaće pristup nacionalnom tržištu kapitala u okviru zakonskih mogućnosti". Gospodine ministre, podsećam vas na jednu činjenicu, a to je da je Ustavom Srbije, članom 190, propisano koje su nadležnosti opštine kao jedinice lokalne samouprave. Ni u jednoj odredbi člana 190. ne stoji da opština kao jedinica lokalne samouprave treba da bude subjekt berzanskih dešavanja, odnosno učesnik u berzanskim manipulacijama i transakcijama. Ukoliko usvojite Predlog zakona o potvrđivanju Evropske povelje, sa članom 9. stav 8, onda vi u stvari kršite Ustav Srbije. Opština u Srbiji nije zamišljena kao neko ko treba da učestvuje u berzanskim transakcijama, da se bavi prodajom i kupovinom kapitala, odnosno hartija od vrednosti, opština u Srbiji je zamišljena sasvim drugačije, kao politička jedinica koja treba da zadovoljava lokalne potrebe lokalnog stanovništva. Ukoliko otvorite vrata berzi za opštine, odnosno gradove, ukoliko dozvolite da opštine trguju hartijama od vrednosti, da opštine pozajmljuju ili da budu subjekti koji pozajmljuju novac, onda ćete otvoriti vrata brojnim zloupotrebama na nivou lokalne samouprave. Da vas samo podsetim, već nekoliko godina predstavnici i sadašnje i bivše vladajuće koalicije govore o tzv. lokalnoj imovini. Bez obzira koliko primamljivo zvuči taj pojam, on je u suštini jako opasan, jer otvara vrata brojnim zloupotrebama sa tom imovinom. Vi polazite od jednog principa koji u praksi nije dokazan, da centralizacija sama po sebi predstavlja nešto loše, a da je decentralizacija uvek nešto što je dobro. Bio je jedan stari mađarski profesor prava, pa kad su ga pitali da li je bolja centralizacija ili decentralizacija, on im je rekao - pa, zavisi ko su u centru, odnosno ko su na lokalu. Ako su u centru pametni ljudi, onda je bolja centralizacija, ako su na lokalu pametni ljudi, onda je bolja decentralizacija. Postavlja se pitanje šta će biti ako usvojimo Predlog zakona o Evropskoj povelji, sa članom 9. stavom 8, ukoliko opštinu pretvorimo u subjekta berzanskih transakcija, šta će biti sa interesima građana u toj opštini, da li će biti zloupotreba sa opštinskim budžetom, da li će novac odnosno sredstva koja su budžetom opredeljena za određene namene biti zloupotrebljavan, da li će biti plasiran na tržištu kapitala, ko će to da kontroliše itd. Otvarate Pandorinu kutiju, otvarate mogućnost širokih manipulacija i zloupotreba sa budžetima lokalnih samouprava, koje već sada postoje. Ako ovo usvojite, onda praktično nema više granica i nema više načina ko će da kontroliše kako se troše sredstva lokalnih samouprava. Vi ste sada pročitali našu izjavu koju ćemo mi dati pred Savetom Evrope vezano za član 12. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Međutim, gospodine ministre, podsećam vas na činjenicu da Republika Srbija trenutno vodi borbu za očuvanje svog teritorijalnog integriteta i za očuvanje Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije. Ovo je idealna šansa da pred Savetom Evrope potvrdimo svoju spremnost da teritorijalni integritet Srbije branimo po svaku cenu, a sama Evropska povelja o lokalnoj samoupravi nam ide naruku. Član 16. stav 1. glasi ovako: "Svaka država može u vreme potpisivanja ili prilikom deponovanja instrumenata ratifikacije, pristupanja ili prihvatanja da specificira teritoriju ili teritorije na koje se ova povelja odnosi". Ovo je idealna šansa da kažemo Savetu Evrope još jedanput, i svim državama članicama Saveta Evrope i Evropskoj uniji da je Republika Srbija čvrsto opredeljena da brani svoj teritorijalniintegritet i da brani očuvanje Kosova i Metohije u sastavu Srbije. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da ovu izjavu, koju će Republika Srbija dati pred Savetom Evrope, obavezno treba dopuniti jednom konstatacijom da će se odredbe Evropske povelje o lokalnoj samoupravi primenjivati na celokupnoj teritoriji Republike Srbije, uključujući teritoriju Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija. Što se tiče jezika kojim je pisan Predlog zakona o potvrđivanju Evropske povelje o lokalnoj samoupravi, on je loš. Svako ko se bavi prevođenjem stranih tekstova na sopstveni jezik zna da postoji jedno školsko pravilo: bitno je pogoditi suštinu teksta koji se prevodi, ali ne sme se doslovno i bukvalno preuzimati terminologija iz stranog teksta. Navešću vam sada čitav niz primera gde se vidi da termini koji se koriste u Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske povelje o lokalnoj samoupravi nikakve veze nemaju ni sa Ustavom Srbije, ni sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, niti sa duhom i tradicijom srpskog jezika. U više članova Predloga ovog zakona imate jednu sintagmu koja, ne znam da li je neko koristi u Srbiji, kaže - u okviru zakonskih ograničenja. Mi u Srbiji to kažemo mnogo jednostavnije i mnogo lepše - u granicama zakona, a ne u okvirima zakonskih ograničenja. Takvu istu formulaciju imate u članu 4. stav 2. Dalje, vi ste, ministre, ne znam da li znate punu svoju titulu, ne ministar za državnu administraciju, a ne znate očigledno, nego ste ministar za državnu upravu. Ne znam čemu onda u Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske povelje umesto da koristite ustavnu reč - državna uprava, vi koristite reč - administracija. Možda vama ovo izgleda kao cepidlačenje, kao neko pravničko sitničarenje, ali je jako bitno da svaki zakon koji se donosi u ovoj skupštini, pa i zakoni kojima se potvrđuju međunarodni ugovori, bude po svojoj terminologiji usklađen sa Ustavom Srbije. U SAD i Velikoj Britaniji koristi se termin - administracija. Taj isti termin koristi se i u većini romanskih jezika, francuskom, talijanskom itd, ali u srpskom jeziku koristi se reč - uprava ili punim nazivom državna uprava, i vi ste, ministre, ministar za državnu upravu, a ne za državnu administraciju. Ne znam šta će vam onda reči kao što su - administrativni nadzor, kad Ustav Srbije, kad Zakon o državnoj upravi, kad Zakon o lokalnoj samoupravi koriste terminologiju - nadzor nad radom lokalne samouprave. Taj nadzor sprovodi nadležno ministarstvo koje se, ponavljam još jedanput, naziva - Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Nije isto administracija i uprava. Pod administracijom se podrazumeva onaj profesionalni činovnički, službenički deo državnog aparata, koji se ne menja. Kada se kaže - državna uprava, onda se misli na vrh te državne piramide, misli se na ministre, misli se na državne sekretare. Dalje, na momente prevod sa engleskog jezika je bukvalno takav da čovek ne može da se snađe, ali može samo da naslućuje šta je onaj koji je to prevodio hteo da kaže. Evo, gospodine ministre, pokušajte vi da razumete odredbu člana 9. stav 5. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Naravno, mi u SRS znamo šta je smisao ove odredbe, možemo da dokučimo njen cilj, ali običan čovek koji ovo bude čitao teško da će moći da se snađe. Taj stav 5. člana 9. glasi ovako: "Zaštita finansijski slabijih lokalnih organa vlasti zahteva", sad pazite formulaciju "instituciju finansijskog izjednačavanja procedura ili slične mere koje treba da koriguju efekte nejednake raspodele potencijalnih izvora finansiranja i finansijskog tereta kome treba da pruže podršku". Ako uspete da ponovite ovu rečenicu, a da ne gledate u tekst - svaka vam čast. ''Takve procedure ili mere neće umanjiti slobodu odlučivanja lokalnih organa vlasti koju oni imaju u okviru sopstvenih sfera odgovornosti.'' Dalje, u članu 10. stav 1. koristite jednu reč koja nema nikakve veze sa postojećim zakonskim propisima. Lokalni organi vlasti imaju pravo da u vršenju svojih dužnosti sarađuju i u okviru zakona stvaraju, pazite termin, "konzorcijume sa drugim lokalnim organima vlasti u cilju ostvarenja zadataka od zajedničkog interesa". Vi ste, gospodine ministre, diplomirani pravnik, učili ste Rimsko pravo na prvoj godini pravnog fakulteta i vi znate da je konzorcijum u stvari prvobitni oblik rimske porodice. Kasnije reč konzorcijum koristi se pre svega u privredno-pravnoj terminologiji da označi određene oblike udruživanja banaka i drugih privrednih subjekata, ali reči konzorcijum nema mesta kada je reč o lokalnoj samoupravi, kada mi imamo u srpskom jeziku naš domaći termin, a to je zajednica ili udruženje. Onda vi ne ostajete verni ni sopstvenoj terminologiji. U članu 10. stav 1. kažete - konzorcijum lokalnih organa vlasti, a u stavu 2. istog člana kažete - asocijacija. Opredelite se za jednu terminologiju. Osnovno je pravilo u nomotehnici, u pisanju zakona, da se koristi ujednačena terminologija od početka do kraja, a ne u jednom članu koristite reč konzorcijum a odmah u drugom stavu koristite reč asocijacija, pri čemu ni konzorcijum ni asocijacija nisu srpske reči, a imate u srpskom jeziku obilje domaćih termina koji označavaju isti pojam. Na kraju, gospodine ministre, vi izgleda mislite da obrazloženje nije sastavni deo predloga zakona, bilo kog zakona, pa i zakona o potvrđivanju Evropske povelje, i očigledno da vi ta obrazloženja pišete po inerciji, mehanički, to vam verovatno pišu vaši službenici u Ministarstvu, vi to verovatno i ne čitate, ili ako čitate preletite preko nekih bitnih delova. Mi u SRS čitamo sve, onoliko koliko nam vreme dozvoli, od početka do kraja, i obraćamo pažnju na svaku reč. Da li se tako isto postupa i u strankama vladajuće koalicije ne znam, ali vam skrećem pažnju na jednu formulaciju koja je smešna. Da takvu formulaciju upotrebi učenik osnovne škole verovatno bi dobio slabu ocenu. Stav 2. obrazloženja Predloga zakona o potvrđivanju Evropske povelje - razlozi za donošenje zakona, pa između ostalog poslednja rečenica glasi ovako: "Stoga, Republika Srbija je obavezna da informiše Savet Evrope o svim relevantnim informacijama u vezi sa zakonskim odredbama i drugim merama koje preduzima u svrhu usklađivanja sa odredbama ove povelje.'' Dakle, Republika Srbije se obavezuje ovim zakonom da informiše Savet Evrope o relevantnim informacijama. Takve odredbe su smešne. Mi iz SRS vam skrećemo pažnju, po ne znam koji put, vodite računa o terminologiji i o jeziku kojim pišete predloge zakona i drugih akata koje dostavljate narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini. Te predloge zakona neko čita. Sutra će ih možda čitati obični građani. Sutra će ih možda čitati studenti, možda ovo dođe i u sredstva javnog informisanja. Smejaće nam se svet ukoliko budemo koristili ovakvu terminologiju kakvu vi sada koristite. Skrećemo vam pažnju ponovo, pošto se u dnevnom redu nalaze i predlozi nekih drugih zakona kojima treba potvrditi međunarodne ugovore, vodite računa da kada prevodite strane tekstove prevodite suštinu, a ne doslovno i bukvalno da preuzimate stranu terminologiju, koja nema blage veze ni sa srpskim jezikom, ni sa našom ustavnom i zakonskom terminologijom. I vodite računa jako dobro kako obrazlažete predloge zakona. Ne možete vi samo formalno da ispunite poslovničku obavezu i da kažete - znate, mi smo dali jedan zakon u skupštinsku proceduru, koji ima obrazloženje. To obrazloženje je smešno. Ako se vi budete pred Savetom Evrope pojavljivali sa ovakvim predlozima zakona, ništa neće biti od te vaše tobožnje težnje da se uključite u evropske asocijacije, u evropske integracije, NATO pakt, EU itd. Bićete smešni. Ali, nas u SRS baš briga što ćete vi biti smešni. Biće sramota za Narodnu skupštinu i za državu Srbiju ukoliko se ovakvi zakoni budu usvajali u Skupštini Srbije. Zato vam skrećemo pažnju, vodite računa i o ustavnim, i o pravnim i o jezičkim stranama svakog predloga akta koji dostavljate Narodnoj skupštini Republike Srbije.
Hvala, gospodine Martinoviću. Gospođa Donka Banović, ovlašćeni predstavnik DSS-Nova Srbija-dr Vojislav Koštunica. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, moram da se složim sa kolegom koji je govorio pre mene, a to je da je ovaj tekst zakona mogao da bude bolje preveden. U pitanju jeste, naravno, prevođenje, zato što je originalni tekst usvojen u Savetu Evrope na engleskom jeziku. Ali, to ipak ne umanjuje značaj Predloga zakona o kome danas govorimo. Jedan od preduslova demokratizacije društva predstavlja princip decentralizacije vlasti. Suština decentralizacije sastoji se u određivanju karaktera lokalne samouprave. Da bi se pokušao definisati optimalni obim i kakva treba da bude priroda decentralizacije, Savet Evrope je 1985. godine usvojio Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi. Ta povelja je u stvari prva i jedina međunarodna konvencija koja definiše i štiti principe lokalne samouprave u Evropi. Ovaj dokument su ratifikovale skoro sve zemlje članice Saveta Evrope, a Srbija je preuzela obavezu da u roku od dve godine od dana pristupanja Savetu Evrope potpiše i ratifikuje ovu povelju. Dakle, mi malo tu i kasnimo. Proces decentralizacije u Srbiji teče sporo, pa u njoj i dalje u nekim segmentima dominira centralizacija i hijerarhijski odnos između centra i lokalnih vlasti. Tek predstoje reformske promene u pravcu jačanja autonomije lokalnih vlasti i u kreiranju partnerskih odnosa. Lokalne vlasti moraju predstojećim reformama ojačati svoje kapacitete za obavljanje niza važnih poslova. Međutim, treba imati u vidu da ova povelja ne propisuje nekakav idealni model lokalne samouprave, već samo precizira standarde u pravima lokalnih organa vlasti ispod kojih ne treba ići. Decentralizacija vlasti podrazumeva prebacivanje nadležnosti sa najviših državnih organa vlasti na niže. Decentralizacijom se državna vlast odriče dela svojih nadležnosti u ime lokalne vlasti. Dakle, to je koncept podele vlasti. To ujedno podrazumeva pravo građana i organa lokalne samouprave koje oni izaberu da samostalno utvrđuju politiku i da tu politiku sprovode. U povelji se kaže da su ovlašćenja data lokalnim vlastima načelno puna i ekskluzivna. Ona se ne mogu ograničiti drugom centralnom vlašću. Državni organi, po pravilu, nemaju pravo da preispituju svrsishodnost odluka lokalne samouprave, već samo njihovu saglasnost sa višim pravnim normama. U tom smislu, nadležnosti koje je država prenela na lokalni nivo postaju izvorne nadležnosti tih organa. U poslednje vreme se sve više govori o većoj participaciji, odnosno učešću građana u kontekstu lokalne zajednice. Kao jedan od ključnih elemenata za demokratizaciju na najnižem institucionalnom nivou navodi se tzv. pristup odozdo prema gore, po kojem aktivnu ulogu u procesu planiranja i donošenja odluka imaju građani i lokalne vlasti, koje kroz zajedničku saradnju odlučuju o pravcu razvoja određene zajednice i regiona. Ta saradnja mora da predstavlja osnovu i dobrog planiranja i dobrog upravljanja. Navešću još nekoliko ciljeva koje ova povelja postavlja, i to: postizanje većeg jedinstva među zemljama članicama Saveta Evrope; usmeravanje na prekograničnu saradnju; jačanje susedskih odnosa i uklanjanje administrativnih i tehničkih barijera u prekograničnoj saradnji; postizanje višeg nivoa sporazumevanja na administrativnom planu; poštovanje principa demokratije u smislu prava građana da učestvuju u vođenju javnih poslova; i na kraju, stvaranje efikasne i građanima bliske lokalne samouprave. Dakle, predlažem da mi usvojimo, odnosno glasamo za ovaj predlog zakona i da ratifikujemo ovu povelju. Hvala.
Hvala, gospođo Donka. Gospodin Milan Marković. Izvolite.
Javio sam se da gospođi Donki kažem da, pre nego što se tako složi sa radikalima, ovaj tekst je bio u Skupštini u istovetnom obliku, upućen od strane vašeg ministra iz vaše stranke u identičnoj formi. Ali je dobro što tada niste intervenisali, nemojte trčati brže-bolje da se složite sa srpskim radikalima, nego za razliku od njih vi pročitajte tekst, i ovaj deo koji je na engleskom jeziku, videćete da sve ono što su oni rekli za termine, jednostavno nije tačno. Znači i originalni tekst na engleskom jeziku, u dva stava, koristi različite termine. Između ostalog, ovo je službeni prevod, prevod koji je potpisan još kada smo potpisali povelju i prihvatili obavezu da je ratifikujemo. Prema tome, to su teme u koje mi ne treba ovde da ulazimo. Ponavljam, nema potrebe trčati i slagati sa nečim, posebno sa nekim ko to nije ni pročitao, pa onda se trudi da izvuče iz onog prevoda što više primedbi, čisto da bi primedbe egzistirale, a svima je jasno da u Evropskoj povelji o lokalnoj samoupravi i u njenom prevodu nema ništa sporno. Ako neko pak ima opredeljenje i želju da mi ne ratifikujemo Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi i ako smatra da prosto mi ne treba da idemo tim putem, to je njegovo legitimno pravo. Ali to treba otvoreno reći, a ne reći - evo, znate, prevod ovde nije dobar, evo znate ovo ovde se ne slaže sa ovim i ovaj zarez je malo čudan, možda je malo duži nego što bi trebalo da bude. [[Aplauz.]]
Molim ministra da ne razbija jedinstvo Skupštine. Izvolite, gospodine Nikoliću, pa gospođa Donka. Samo. Gospodin Nikolić ima reč po Poslovniku, pa vi repliku.
Treba opomenuti gospodina ministra da ne vređa narodne poslanike, posebno da ne govori neistine o tome da li su poslanici čitali ili nisu čitali Predlog zakona. Tim pre što je narodni poslanik iz Srpske radikalne stranke govorio o članovima i stavovima zakona u kojima je pronalazio, po svom mišljenju, greške. To je ministre nemoguće učiniti ako niste pročitali zakon. Nemojte da nas vređate, ministre. Nemojte od sebe da polazite, jer ste vi godinama bili poslanik koji nijedan zakon u životu nije pročitao. Niste ni ulazili u salu dve godine, a primali ste platu, dnevnice i sve ostale troškove. Ministre, to ne može uopšte da bude primenjivo na članove Srpske radikalne stranke. S druge strane, nađite mi jednu odredbu ove povelje koja u Srbiji, u Ustavu, u zakonima ili u praksi nije primenjena. Nađite, gospodine ministre, gde to Srbija ne ispunjava uslove iz ove povelje. Ovde nas ubeđujete da je nekome stalo da ne bude usvojena ova povelja. Zeleno je to, gospodine ministre. Jeste jul, ali vi ste negde u fazi kad se brija šljiva, kada opada cvet i treba da se formira plod. Nemojte da govorite neistine, i nemojte sa poslanicima da se svađate i nemojte da govorite o tome - kako je jedina stvar koju ste uspeli da uradite otkako ste ministar, da uzmete stare zakone i da ih ponudite Skupštini na usvajanje. Napišite nešto svoje, ministre, hvalite se nečim svojim.
Ima reč gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku, pa gospođa Donka.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu člana 104. Poslovnika, jer je ministar povredio dostojanstvo Narodne skupštine. U svemu ovome što je loš prevod, gospodine ministre, kako ste navrat-nanos i preuzeli funkciju, onda kada ste sami za sebe glasali, kada već niste mogli to da učinite, falio vam je lektor. Kao što ste već rekli i što piše u ovom tekstu, ovo je dokument iz Saveta Evrope, potpisan davne 1985. godine. Da nisam bila, kao i predsednik naše poslaničke grupe i koleginica Donka Banović, sada ja po prvi put, a oni imaju više iskustva, naročito gospodin Tomislav Nikolić i gospodin Todorović, u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, mislila bih da to tako treba. Međutim, radi se o tome da su dokumenti koji tamo dolaze pred poslanike Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, što će naravno u skladu sa svojom strukom i koleginica Banović da vam kaže, u nekom specifičnom slengu. Samo uzmite član 9. tačku 7, o čemu je mislim govorio kolega Martinović, a i mi smo to za stolom predsedavajućeg komentarisali, koliko je to rogobatan i katastrofalan prevod. Evo verujem, gospodine ministre, pošto ste vi za Evropu, za Evropsku uniju, verujem da ste pored pravničkog znanja i sa te druge strane obrazovan čovek, da govorite engleski jezik, čitate i pišete, pogledajte samo kako je smešno prevedena tačka 7. oko provizije kod finansiranja lokalne samouprave. Nemojte onda da pričate i nama, a naročito gospodinu Nikoliću, sa njihovim perfektnim znanjem jezika koji mi ne govorimo, jer najradije govorimo srpski. Ali, tek toliko da znate da nisu radikali ljudi bez znanja i da ne znaju šta tamo piše. Ako krenemo od jedne do druge tačke videćete, a valjda vam je to vaše jezičko znanje doprinelo da shvatite, da je katastrofalan prevod i da je suština, čak i suština, i ako se autentično prevodi od reči do reči sa engleskog jezika smešna u odnosu na terminologiju koja se primenjuje, kako vam je gospodin Martinović rekao, u srpskom jeziku.
Hvala Nataša. Gospođa Donka Banović ima reč, replika.
Gospodine ministre, ovaj predlog zakona o potvrđivanju povelje ne doživljavam kao vaš-naš. Ministar pre vas je bio dr Zoran Lončar i tada je to upućeno u Skupštinu, ali ga i tada doživljavam, odnosno i taj predlog nije promenjen i takođe je bio loš. To što je neko iz SRS ukazao na to da nije dobar, to nema nikakve veze. Mogao je to da kaže neko iz DS, složila bih se s njim, ili iz SPS, kako god hoćete. Ukoliko ne razumete dobro rečenicu, da ne kažem čitav član, onda prevod nije dobar. Meni je žao što to kažem, zato što se kod nas često spominje, prevodilac je pogrešio, imate u poslednjih godinu dana toliko grešaka koje su prevodioci tobože napravili. Kada sam počela, rekla sam prevod bi mogao da bude bolji i ne kažem da ste vi, možda je to neka prethodna garnitura pre vas radila, ali to ne menja činjenicu, da nije baš dobar, jer da je dobar trebalo bi da bude dobro razumljiv i tamo imate formulaciju i članova koje baš ne razumete najbolje. Nisam imala nameru vas da uvredim. Naravno, DSS podržava ovo.
Hvala, gospođo Banović. Gospodin Dragan Todorović po Poslovniku, pa gospodin Martinović - replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da kažem da donekle razumem gospodina ministra. Jer, ovo što je dato poslanicima i što je on pretpostavljao da neće biti pročitano, to je na osnovu sopstvenog iskustva iz njegove stranke. Oni su ljudi koji dve godine nisu ulazili u parlament, uzimali su plate i onda su u jednom momentu odlučili da deo tih plata namene nekoj humanitarnoj aktivnosti. Gde ćete ministre, taman sam hteo da vam pročitam član 7, ovaj prvi stav, koji kaže: ''Uslovi pod kojima rade predstavnici izabrani na lokalnom nivou treba da su takvi da obezbeđuju slobodno obavljanje njihovih funkcija.'' Zamislite vi ovaj prvi stav za žuto preduzeće. Oni više nemaju ni ime ni prezime, oni su mister 5%, 6%, 7%, pa dokle stignu. Vi ovakav zakon, odnosno ovakvo napisan tekst dajete poslanicima Skupštine Srbije i kada vam se dobronamerno na ovo ukaže pažnja, vi ne možete da nađete adekvatan argument, da to stvarno činjenicama odbranite, jer ovo je nemoguće braniti. Ljudi, uzmite samo ovaj prvi stav člana 7, da ne čitam dalje ovaj član. Da bi na neki način prešli preko ovoga, vi smatrate da ćete to najlakše prevazići tako što ćete odmah pokazati kolika je ljubav unutar vaše sopstvene koalicije. Prosto je neverovatno koliko jedva čekate da se dohvatite za gušu. Prva prilika koja vam se ukaže vi to iskoristite i nije to uopšte problem, da se razumemo, mi to znamo, ne možete vi da obmanete ne samo nas ovde, nego ne možete da obmanete ni građane. To samo pokazuje kakav je karakter ove vlasti. Sekiram se zato što sam siguran da ovakav odnos unutar vladajuće koalicije ne može da donese ništa dobro građanima Srbije, ali vi to ne razumete. Kako vi, koji jedva čekate da se dohvatite za gušu pred očima javnosti, kako li se tek ponašate u drugim situacijama gde je neophodno da sarađujete. Gde tu mi možemo na bilo koji način da zaključimo da između vas postoji saradnja; nigde. Vi ste jednostavno raspodelili vlast kao plen i jedino vam zato služi politička borba, da dođete do plena kako bi koristili za sopstvene potrebe, i zato ste uništili ovu državu, zato posle sedam godina mi jedva opstajemo. Zato gde god da pogledate samo je pustoš iza vas. Jedino što merite, merite ono što je ostalo što do sada niste uspeli da prodate. Vi mislite da vam je to jedina šansa tako što ćete da ukažete na vreme, ne vredi vam to ništa. Vremena za vas nema, shvatam da i vi to razumete. Jedino vam je ostalo to što imate nameru da prodate, a to su NIS, to su EPS i još par javnih preduzeća i da završite posao.
Hvala, gospodine Todoroviću. Za repliku se javio gospodin Aleksandar Martinović i neka se spremi prvi diskutant Miletić Mihajlović, pretpostavljam da neće biti više.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar za državnu upravu, a ne za državnu administraciju je pobegao iz sale. On očigledno nema hrabrosti da se suoči sa narodnim poslanicima SRS. Ono što sam rekao, evo tu ste vi da ga branite, hrabri ste sa mesta kada dobacujete, ni u kakvoj zloj nameri i nisam rekao da je gospodin Milan Marković loš čovek. Samo sam rekao da je Predlog zakona loš i da je tekst Evropske povelje preveden početnički, đački, bukvalno, doslovno, da uopšte nije vođeno računa o srpskom književnom jeziku koji je u upotrebi u Republici Srbiji. Još nešto, ono što sam zaboravio da kažem u prethodnom izlaganju, evo ministar mi je, na tome mu se zahvaljujem, dao šansu dakažem; vidite, u članu 12. Evropske povelje o lokalnoj samoupravi navedene su odredbe koje Savet Evrope sugeriše državama potpisnicima da treba da prihvate. Međutim, mi u članu 3. Predloga zakona obavezujemo se da ćemo dati izjavu da prihvatamo veći broj odredaba od onih koji traže sam Savet Evrope. Uopšte mi nije jasna ta namera aktuelnih vlastodršca u Srbiji da budu veći katolici od Pape. Ne možete vi biti veći evropejci od onih koji su napisali Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi, ne možete, jednostavno to je nemoguće. Ne znam ko vas tera da prihvatate i one odredbe koje nisu obavezne za države članice Saveta Evrope, a pogotovu da prihvatate odredbe za koje vi sami znate da nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Podsećam vas na član 194. stav 4. Ustava Republike Srbije, koji propisuje da ratifikovani međunarodni ugovori ne smeju biti u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Ne možete se vi zaklanjati iza vaše evropske retorike i da kažete, da je ovo u skladu sa evropskim standardima, to je korak bliže evropskim integracijama itd. Tu priču godinama kao papagaji ponavljate. Postoji nešto što se zove Ustav. Sa Ustavom nijedan drugi propis ne može biti u suprotnosti, čak i ratifikovani ugovori, pa čak i ugovori za koje vi kažete da nas približavaju EU, Savetu Evrope, evroatlantskim integracijama ma šta to značilo. Dakle, vodite računa da pojedine odredbe Predloga zakona o Evropskoj povelji nisu u skladu sa Ustavom Srbije. Što se tiče prevoda, već sam rekao, prevod je loš i ministar za lokalnu upravu ne može da se brani time, pa da kaže, to je ušlo u skupštinsku proceduru onda kada nisam bio ministar. To sam rekao prošli put kada sam izlagao za ovom govornicom, ne možete se vi braniti time , niko vas nije terao da uđete u Vladu. Kada ste ušli u Vladu, vi ste preuzeli i rizik za ono što nije valjalo u prethodnoj vladi. Vi ste preuzeli prava i obaveze prethodne Vlade. Kad čovek umre, onda njegovi naslednici ne nasleđuju samo njegove kuće, njive i automobile, nego i nasleđuju i njegove dugove, tako ste i vi nasledili dug prve Vlade Vojislava Koštunice. Smešno je vaše obrazloženje da gospodin ministar Marković u to vreme nije bio ministar nego je bio narodni poslanik. Šta to nas briga? On je bio svestan obaveza koje je Vlada Srbije preuzela pre dve, i tri godine, i znao je kada dođe za ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu da će morati da uradi ono što prethodni ministar nije uradio. To što Vlada Srbije obično gospodinu Markoviću daje vruć krompir u ruke, pa on ovde obrazlaže ono što ne može da se obrazloži, to neka oni reše u Vladi.
Gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, zaista ne razumem vas kolege iz DS, koji se toliko upinjete da dokazujete unazad 17 godina, ali uvek ste udruženi sa nekim protiv radikala i tamo gde dođete na vlast otimačina je i provizija, evo ovaj ministar pravde vam je Dule 10 posto ili kako ga zovu tamo Šapčani, je li tako, gospodine magistre, da nam govorite o tome i dobacujete iz klupe - šta vi to hoćete i šta vam smeta taj dokument. Meni je žao što je izašao gospodin ministar, daću mu ovaj šlagvort, eventualno za taj argument mogao je da kaže - znate, 15. oktobra 1985. godine imao sam 15 godina i ništa ne znam. Mislim da je rođen 1970. godine i sada može da kaže - veze nemam sa ovim dokumentom, ni šta tu piše, jer sam tada bio školarac i nisam imao pojma da ću na krilima dosovskog puča i takve nazovidemokratije, u stvari nasilja nad Ustavom i zakonom, da postanem to što jesam, da ću da budem tako osion i bahat, da me ne zanima šta poslanici govore, da me ne zanima ta kritika, da me ne zanima da li je taj prevod sa engleskog jezika u redu. I onda nas zaista ponižavate sa ovakvim tekstom i dokumentom koji je došao pred nas. Malopre je o tome govorio gospodin Todorović. Pobogu, niste vi valjda mislili, ako ste uopšte čitali, ili da napravi gospodin Mrkonjić pauzu, pa svi lepo da pronađete gde vam je ovaj materijal, ako ste ga negde zaturili, da ga noćas pročitate i da sutra dođete. Samo taj primer o kome je on govorio. Ne govori se ovde o uslovima pod kojima izabrani predstavnici lokalne samouprave, misli se na predsednike opština, uglavnom su to ovi vaši koji uzimaju provizije i prave dogovore sa tajkunima, ili direktori preduzeća koje vi imenujete, ili odbornici rade taj posao. Ne govori se o tome da li se oni nalaze na osam metara ispod zemlje, kao što je ova sala, imaju veštačko svetlo i veštački vazduh, i nije to suština tog dokumenta, nego, što i govori to poglavlje, da budu nepotkupljivi i da budu toliko samostalni u svom poslu da nijedan tajkun ne može da utiče na njih i da uzima proviziju. Vi ste preveli namerno pogrešno to, zato što vi ne možete da se obavežete pred vašim prijateljima iz Evrope i 22 godine kasnije... hvala vam kolega, dobro me vidite, moram da pokažem šta je kolega uradio, ne vidi, pa mora ovako, dobro, šta ćete, sada ne znam kako bih ga nazvala. Vama da kažem da to nije uslov za vaš rad u Kraljevu, vi ste poslanik iz Kraljeva. Da li je odbornik, Vesna? Izabrani predstavnik naroda. Pa ne piše u ovoj povelji da vi treba to da radite, nego da ne trpite nikakav uticaj bilo kog lokalnog moćnika, da ne otimate i da ne kradete, a vi sve vreme to radite i zato pogrešno prevodite ovakav tekst, jer nećete da se obavežete da ne budete korumpirani. Hoćete, i to vam je najslađe, da trpate i trpate u džepove, sve dok ne obezbedite i svoje praunučiće.
Gospođa Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, ponašanje Milana Markovića, ministra u Vladi Vojislava Koštunice, zaista je nedopustivo i to nije slučaj samo danas. Njega ovde šalju valjda kao nekog rezervnog igrača u Vladi Srbije. Očigledno nema šta drugo da radi, proglasio je Bulevar Zorana Đinđića, najavio da će zakone o lokalnim izborima krajem godine tek da predloži Skupštini, iako do tog roka po Ustavnom zakonu treba da se završe i izbori. On čovek sada tako dođe ovde, malo posedi, izađe za ovu govornicu, na najcrnji mogući način se obraća narodnim poslanicima, ponaša se kao da je poslanik i to iz nekih vremena ranije, kada je ponekad izlazio za govornicu, pošto to uglavnom nije činio. Nedopustivo je da Milan Marković u svojstvu ministra napusti ovu salu u momentu kada je gospodin Aleksandar Martinović ovde odgovarao direktno na njegove uvrede. Dakle, bez njegovog prisustva, gospodine Mrkonjiću, dalje ne treba da radi ovaj parlament. Vi ste rekli na početku današnjeg popodnevnog dela da činite ne znam šta da bismo podigli ugled ovog parlamenta. Teško je to ako to ne čine poslanici skupštinske većine, ako se poslanici skupštinske većine, kao što reče Nataša Jovanović malopre ovde, igraju, pa nešto gledaju poslanike kroz novine, pa dobacuju. Sada kada bi gledaoci, ovde je gospodin snimatelj, molim vas samo da pređete preko ovih lica da vide građani Srbije, koji su birali i ove poslanike, kao i ove ovde, na koji način se ponašaju, kako se ismevaju na sve što se kaže. Gospodo, imajte hrabrosti, sve to što kažete iz klupe, što dobacite, izađite, kažite ovde jasno i glasno. Budite hrabri kao Donka Banović, koja je rekla da je loš Predlog zakona. Pa sad kako će proći u svojoj stranci, videćemo. Očigledno je otišao Milan Marković tamo nekom da je tuži, ne znam šta je s njim. Dakle, insistiram da prekinemo rad dok Milan Marković ne dođe ovde i dok ne bude spreman da čuje šta narodni poslanici misle o ovome što on ovde predstavlja i što naziva zakonom. Žao mi je što nije imao strpljenja, što nije imao volje, što nije imao snage da sasluša još jedno predavanje gospodina Aleksandra Martinovića, ali evo sada mu u Martinovićevo ime obećavam, dokle god bude ovde sedeo svakih sat vremena imaće, po Poslovniku, po ova tri minuta predavanja, mlad je, možda nešto i nauči.
Upravo ministar dolazi. Za reč se javio gospodin Mihajlović, a neka se pripremi gospodin Gojko Radić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred sobom imamo Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi i, kako neko reče, šta je to što mi u dosadašnjem periodu nismo primenjivali iz te povelje. Svakako da je praksa različita u proteklom periodu, ali ako postoji takav dokument koji tretira i obrađuje takvu važnu oblast, na jednom širem prostoru, i to pre svega na evropskom, kojem mi težimo, onda je to potrebno doneti i ratifikovati, i da to bude garancija zapravo za primenjivanje takvih standarda kada je reč o materiji koja se tiče lokalne samouprave. Mi smo imali različitu praksu u proteklom periodu, a i o tome ću nešto reći. Jasno je da povelja precizira da lokalna samouprava, a i praksa u mnogim zemljama je pokazala, treba da ima i ima jaku autonomnu poziciju u vršenju javnih poslova. Ona se uzima i tretira se kao ravnopravni učesnik u vršenju vlasti, u jasno definisanim okvirima. Po našem ranijem Ustavu, lokalna samouprava smatrala se ravnopravnim partnerom sa centralnom vlašću i to je veoma značajno. Naravno, i sadašnji Ustav ostavlja dovoljno mesta u procesu decentralizacije, da se lokalna samouprava uvažava, da dobije svoje ingerencije, što u praksi nije baš uvek tako. Mi smo u proteklom periodu našeg višestranačja imali različite primere ignorisanja, potcenjivanja i disciplinovanja, da tako kažem, lokalne od strane državne vlasti. Ako je u pojedinim slučajevima toga bilo i pre 2000. godine, jer vi ćete reći da je toga bilo i o tome neću da polemišem, podsećam vas da je toga bilo svakako posle 2000. godine i to u izobilju. Takav odnos i tretiranje lokalne samouprave Evropska povelja svakako ne podrazumeva i ne ide u prilog uspostavljanju novog sistema vrednosti, o kome se ovde često priča, a koji se nakaradno shvata, ali to je druga tema o kojoj drugi put treba pričati. Nadam se da posle ratifikovanja ove povelje možemo očekivati da neće dolaziti do grubog kršenja ingerencija i legitimnosti lokalnih skupština, i to slobodnim subjektivnim tumačenjem njihovih odluka, posle kojih su u mnogim opštinama uvedene privremene mere. Često se ovim činom vršilo prekrajanje narodne volje na izborima u korist volje vladajućih partija, vladajućih struktura centralne vlasti. Takvih postupanja prema lokalnoj samoupravi bilo je naročito u vreme prve nazovidemokratske vlade u Srbiji posle 2000. godine, kada je u priličnom broju opština došlo do otimanja lokalne vlasti uvođenjem privremenih mera po tehnologiji kriznih štabova. Moja opština Petrovac na Mlavi je doživela tu sudbinu, da na jedan nezakonit način, baš po principu kriznih štabova je izgubila legitimitet svog rada, koji je dobijen na Skupštini, i uvedene su privremene mere, bez održavanja Skupštine, čisto zbrajanjem broja odbornika na jednoj i drugoj strani, na osnovu nekakvih izjava. Toga je bilo i u prošloj godini, pa i u vreme izborne kampanje. I da pomenem taj atak na opštinu Požarevac, koji se sprovodio po svaku cenu, samo zato što to nije po volji onih koji na globalnom planu danas vladaju. I dalje se preti Požarevcu, što mislim da nema smisla, o tome ćemo ovde čuti, verujem, neke prave argumente. Dalje, u vezi sa ovim, u članu 4. stav 4. ove povelje, a koji će biti sa naše strane odabran i notifikovan, kaže se: "Ovlašćenja data lokalnoj vlasti će, po pravilu, biti potpuna i ekskluzivna. Ona ne smeju biti narušavana ili ograničena drugom centralnom ili regionalnom vlašću, osim u skladu sa zakonom". Apostrofiranjem ovog stava iz Evropske povelje upozoravam na pogrešno shvatanje demokratskih principa, na ekstremnost u načinu shvatanja vršenja vlasti. Naime, u vreme kampanje, a brzo ćemo biti opet suočeni sa jednom takvom retorikom u vreme lokalnih izbora, mi smo imali i siguran sam da ćemo imati obraćanje vladajućih struktura sa republičkog nivoa našim biračima i obično to ide tako. Ako glasate za političke opcije na lokalu koje nisu u Republici na vlasti, nećete kasnije dobiti ni dinar, nijednu investiciju, sva vrata biće vam zatvorena itd. To je jedna bahatost. To je jedno silništvo koje zaista nema smisla. Da ironija bude veća, to se već sedam godina čuje kao politički adut u vreme izbornih kampanja za lokalne samouprave i to iz stranaka miljea demokratske provenijencije. Naravno da to nema nikakve veze sa demokratijom i sa demokratskim principima. Dalje, u toku pogađanja i velike igre oko sastavljanja nove vlade u minut do dvanaest i oko podele vlasti, na šta se to zapravo svelo, u prethodnim pregovorima osvanula je jednog dana i vest dana - nulti princip. Mislim da je to najveća sramota u političkom životu Srbije, da se licitira sa onim što je lokalna samouprava, sa onim što je volja građana na lokalu. Da podsetim, na lokalu se ne vodi neka visoka politika, tamo se zastupaju interesi građana, tamo su u pitanju komunalni problemi i mislim da zastupanje nultog principa u trenutku pogađanja i licitiranja oko Vlade je zaista iživljavanje i sadizam prema narodu i prema biračima Dakle, tu se traži da se u ogledalu globalne vlasti ogleda i ono što je lokalna samouprava itd. Ovakvim pretnjama, svakako i ovakvim ponašanjem u odnosu na lokalnu samoupravu, samo se pokazuje da politička elita koja vodi ovu Srbiju još nije dorasla mnogim stvarima, pa naravno ni u onome što treba da bude poštovanje ne naroda koji glasa, već i ostalih segmenata vlasti. Lokalna samouprava nije za potcenjivanje i ona mora da ima svoju težinu, mora biti mnogo više uvažavana u narednom periodu u svim segmentima odlučivanja, i u momentu donošenja budžeta i u drugim prilikama. Inače, ovakve pretnje i korišćenje takvih aduta svakako da podsećaju na diskriminaciju po onome što je različito političko pripadanje, što je naravno zabranjeno i po samom Ustavu. Dakle, SPS će se svakako založiti, odnosno glasaće za usvajanje jedne ovakve povelje, u nadi i u očekivanju da će se svi uzeti pameti i da ćemo jedan takav dokumenat poštovati svi zajedno, a naročito dužnost je vladajućih struktura da poštuju ovu povelju, kako bi lokalna samouprava zaista imala ono svoje pravno mesto kakvo savremena demokratija podrazumeva danas. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Gojko Radić, a posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković. Posle gospodina Ratkovića završićemo današnji rad. Izvolite, gospodine Radiću.
Ministar je očekivao da ću doći za govornicu, pa da bude prisutan. Moguće da će nešto od ovoga i demantovati. Uvek možete naučiti nešto od srpskih radikala. Da ne pričam o prevodu, onakav je kakvog smo ga dobili, mi iz njega izvlačimo, ono što vidimo, upoređujemo. Svi smo mi, manje-više, počeli prve korake u lokalnim parlamentima, pa išli dalje. Znamo šta se na šta odnosi. Gospodine ministre, vi kažete da niste vi radili ovaj zakon, zatekli ste ga negde u ladici, pa ste ga sada dostavili, to prihvatam. Onda niste trebali ni da ga dostavljate po lokalnim samoupravama, tamo gde ste na vlasti, jer se već primenjuje ovakav zakon tamo gde ste vi na vlasti. Valjda ste im rekli da će ovo biti doneseno, pa tamo gde vam odgovara, vi izvolite postupite po tome i sačuvajte ono što možete, ono što ste opljačkali vi malo zataškajte, imate ovaj zakon koji je idealan za to. Kada su u Evropi pisali ovaj zakon, oni su računali da će pošteni ljudi biti u lokalnim vlastima i da se neće tražiti mere za zataškavanje i pljačku, nego za rad i unapređenje. Daću vam primer, neko od mojih prethodnika je govorio o članu 3. oko ovlašćenja predsednika opštine. Vi ste klasično primenili ovlašćenja predsednika opštine i skupštine sada u Subotici, kada se pokrenula tema pljačke oko "Minerve" i razmene društvenih prostora. Vaša stranka, da ispadne fina prema biračima i građanima, uloži amandmane na kompletan tekst SRS. Mi kažemo da prihvatamo sve, samo ostavite stav 3. da tražimo od Vlade Srbije da preispita ovaj ugovor, i da mi ukažemo na one razlike koje su u vrednosti ugovora oko razmene, a ovo sve neka stoji. Ne. Stav je betoniran. Zašto? Da se ne raspadne lokalna koalicija. Ili će sada DS morati da dobije drugi posao, Savez vojvođanskih Mađara da im vrati ovu ljubav i da ovo sve zataškaju, da prođe kako je prošlo. Šta znači da damo u ruke onome ko je opljačko, pokro i da on rešava da formira komisiju i da on odluči da li je bilo nepravilnnosti oko razmene, pa onda on da uputi Vladi predlog? Stav 3. omogućava da svaka pljačka koja se desi, svakom predsedniku opštine ovako da manevriše i da se čuva koalicija, a posebno ako ste vi na vlasti. Šta ćemo da učinimo kad svi skupštinski organi ne mogu da donesu određenu odluku koja je protivzakonita i onda se određeni pravnici u opštini, ljudi se boje zatvora, jer će se preispitivati svaki rad, jer je obmana skupštine problem, onda dođe na skupštinu određeni akt i većina kaže da je belo crno, a da je crno belo, kao što smo imali slučaj u Subotici. Dolazim iz Subotice i moram pričati o našoj lokalnoj samoupravi, a to su loši primeri. Šta se dešava? Znamo da generalni urbanistički plan kada se donese, da je jedini način za izmene i dopune generalnog plana onakav isti kakvim je putem i donesen zakon, drugog nema. U Subotici ima. Jednostavno, vi ste seli, da ne govorim, pošto nema predsednika ovde, radi koga su donesene izmene i dopune zakona, mimo zakona. Mi smo uputili žalbu Ministarstvu za urbanizam i dobili smo odgovor da su protivzakonito doneli. Znate li koji sam odgovor dobio od vaše vlasti u Subotici, od "žutih" i od SVM? "Takvi dokumenti se u Beogradu dobiju za jednu kafu u Vladi". Kada vi nešto tražite da se vama učini, koji ste na vlasti, onda važe dokumenti iz Beograda, nisu dobijeni uz jednu kafu. Ovaj zakon omogućava ovakve duple kriterijume. Imate član 4. stav 3. gde se kaže - dodela javnih poslova. Valjda ste se vi zalagali da se svi javni poslovi dobijaju tenderom. Šta sada ovo znači? Prihvatam da predsednik opštine može svom javnom preduzeću da dodeli posao, da javno preduzeće obavlja te poslove i da plati svoje javno preduzeće. To javno preduzeće ne može da poveri drugom pravnom licu poslove, kao što se dešavalo u Subotici, neposrednom pogodbom. Kada ste vi došli na vlast, sve stručnjake za urbanizam, projektante, arhitekte ste odjavili i doveli ste neke mlade, poletne, uspešne, kako vi kažete, bez iskustva uspešne. Onda ti uspešni ne znaju da rade, ne mogu da urade detaljni urbanistički plan itd. Šta se dešava? Onda te poslove moraju da poveravaju drugim kućama koje to znaju da rade. Tu se pojavljuje mogućnost da se trampi za razne stvari i manipulacija sredstvima. Obično ti poslovi koji bi koštali, recimo, pet miliona, koštaju 20 i nešto miliona dinara. Tu ste se vi dobro izveštili. Razumete se vi u to dobro, znam. Onda te javne poslove prebacite drugima i tu je dozvoljena trgovina. Imamo član 7. koji kaže: "Sve funkcije i aktivnosti za koje se smatra da su nespojive sa uzimanjem lokalnog izbornog položaja, biće određene statutom ili osnovnim pravnim principima", valjda se ovde misli na odbornike, ne znam šta ste ovde mislili. Navodite, "smene, otkazi". Računam da su to oni otkazi i smene kada ste vi razjurili ljude koje ste zatekli, pošto nisu hteli da se učlane u vašu stranku, jer niste ni imali članova, bar ste ih u Subotici imali jako malo. Svi koji su došli su novi. Oni koji nisu hteli da se učlane u vaše stranke, ne samo da ste ih smenili sa mesta direktora, nego ste im dali otkaze. Sada imamo slučaj u Subotici da je šest direktora vraćeno na radna mesta. Ko će platiti ove tri godine do sada, što su oni izgubili plate itd. Platiće građani. Radite na štetu građana. Ovo su primeri koji se dešavaju u mom gradu, a ovaj zakon će i te kako omogućiti i poboljšati ove vaše mahinacije oko otkaza. Imamo član 9: "Lokalni organi vlasti biće konsultovani na odgovarajući način o tome kako da im se dodeljuju preraspoređena sredstva". Razumeo bih da ste vi rekli da ćete kontrolisati na koji način će lokalne samouprave trošiti sredstva koja dobiju iz budžeta, povraćaj sredstava. Vi onda u sledećem stavu člana 7. demantujete: "Subvencija lokalnim organima vlasti neće biti koliko god je to moguće". Znači, neće dobiti onoliko koliko je odobreno, nego ko je u kojoj jedinici lokalne samouprave na vlasti. Ako ste vi na vlasti, onda ćete vi to čak dati i drugim opštinama, tamo gde ste na vlasti. To je priča o vašoj demokratiji. Evropska demokratija je malo bolje ovo regulisala. Vi kažete da će ministarstva odlučivati koliko će lokalne samouprave dobijati. To će biti simpatije, ko se kome sviđa, ko se nalazi u Vladi. Tu su mogućnosti za pljačke, što se tiče sredstava građana Srbije iz budžeta, a koje ste vi planirali preko lokalnih samouprava.
Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, decentralizacija političke vlasti, znači, decentralizacija državne vlasti tekovina je demokratskih procesa još od kraja 19. veka, a naročito u poslednjim decenijama 20. veka. Obim i kvalitet decentralizacije lokalne vlasti, odnosno kvalitet vršenja vlasti na lokalnom nivou mera je demokratičnosti jednog društva. Jedan od mojih prethodnika je koristio malopre jednu političku floskulu da se na lokalnom nivou ne vodi neka visoka politika. Često mi koristimo upravo tu sintagmu. Međutim, za građane je upravo ona politika koja se vodi na lokalnom nivou, zapravo, visoka politika, jer od kvaliteta te politike zavisi i kvalitet njihovog svakodnevnog života. Da li će u jednoj seoskoj mesnoj zajednici ili u gradskoj četvrti biti instalirana digitalna centrala, da li će se raditi vodovod ili kanalizacija, to je ono što je od vitalnog značaja za građane koji žive na toj teritoriji. Zašto ovo pričam? Evropska povelja o lokalnoj samoupravi, koja se nalazi pred nama i koju ova država preko svog parlamenta treba da ratifikuje, sadrži upravo ove principe koji su sadržani u preambuli te povelje. Citiraću nekoliko stavove ove povelje zarad informacija naših građana. Znači, lokalna vlast je jedna od glavnih osnova svakog demokratskog sistema. Pravo je građana da obavljaju javne poslove, to je jedan od osnovnih demokratskih principa zajednički svim državama članicama Saveta Evrope. I ono što je najvažnije u Evropskoj povelji, to je da se na najneposredniji način građani organizuju kroz lokalne samouprave i tako ostvaruju svoja Ustavom i zakonom zagarantovana prava. Podsetiću samo, svi poslanici imaju ovde tekst Evropske povelje, ali ću podsetiti naše građane da su ovaj akt Saveta Evrope, koji je usvojen pre 22 godine, a stupio je na snagu pre 19 godina, usvojile, odnosno ratifikovale sledeće države, znači azbučnim redom, to su: Austrija, Bugarska, Češka, Danska, Estonija, Finska, Grčka, Holandija, Hrvatska, Island, Italija, Kipar, Letonija, Lihtenštajn, Litvanija, Luksemburg, Mađarska, Makedonija, Malta, Moldavija, Nemačka, Norveška, Poljska, Portugal, Rumunija, Rusija, Slovenija, Španija, Švedska, Turska, Ukrajina i Velika Britanija. Znači, najveći broj država članica Saveta Evrope usvojio je ovu povelju. Povelja je pravni akt, odnosno jedan dokument koji sadrži okvirna načela, sadrži principe kako bi trebalo da funkcionišu lokalne samouprave i kako da se na neposredan način ostvaruju prava građana. Znači, Povelja ne sadrži one pravne nijanse, već daje samo jedan okvir, jedan instrumentarijum kako bi to nacionalna zakonodavstva trebalo da urede svoju legislativu u pogledu lokalnih samouprava. Ono što ću još apostrofirati u svom izlaganju, to je deo prvi Evropske povelje. On sadrži materijalno-pravne odredbe, znači ne tiče se ovih proceduralnih pitanja o kojima su već kolege, a i ministar, govorili. Koncept lokalne samouprave, koji predviđa ova povelja i koju naša država treba da ratifikuje, jeste takav da lokalna samouprava označava pravo i sposobnost lokalnih vlasti da u okviru zakonskih ograničenja, znači nacionalnog zakonodavstva, u konkretnom slučaju našeg srpskog zakonodavstva, uređuju poslove i upravljaju bitnim delom javnih poslova pod svojom odgovornošću i u interesu lokalnog stanovništva. Javne poslove, to je član 4. stav 3. Povelje, prvenstveno obavljaju oni organi vlasti koji su najbliži građanima. Ova prava su potpuna i ekskluzivna. Zaštita granica lokalne vlasti sadržane u čl. 5. i 6. ove povelje i polazi se od jednog principa, a to je nama veoma važno, da li se to zove administracija ili lokalna uprava sasvim je irelevantno, ali bitno je da imamo službenike na lokalnom nivou koji će biti kompetentni, obrazovani i koji će stvoriti jedan efikasan sistem lokalne samouprave, kao što je to primera radi sistem 48 sati, koji već postoji u opštini Inđija. Znači, u opštini Inđija postoji sistem 48 sati i to je model koji su došli da vide i da se uvere u njegovu delotvornost i efikasnost i predstavnici lokalnih samouprava iz mnogih zemalja srednje i zapadne Evrope. Složio bih se sa nekim kolegama, koji su prethodno izneli tezu i ona je potpuno osnovana, da je veliki broj odredaba ove povelje već implementiran u našu legislativu, Zakon o lokalnoj samoupravi, ali ću podsetiti da naš Ustav, znači Ustav Republike Srbije, počiva na istim principima na kojima počiva i ova povelja. Znači, polazi od toga da suverenitet pripada građanima i podsetiću vas, uzmite Ustav, podsetite se da veliki broj odredbi Ustava sadrži upravo norme koje se tiču lokalnih samouprava. Smatram da je potrebno i ne vidim razlog ni da stranke koje čine opoziciju u ovoj skupštini budu protiv ove povelje, jer mi smo jedna od retkih zemalja koja do sada nije ratifikovala ovu povelju. Pred nama je jedan veliki posao do kraja godine, da se izmeni i set zakona koji se tiču lokalne samouprave i sve to naravno mora biti u funkciji, i biće sigurno u funkciji, građana Srbije. Ono što želim na kraju da kažem, to je član 11. ove povelje, koji praktično predstavlja jednu novinu, a tiče se pravne zaštite organa lokalne samouprave i citiraću taj član: "Lokalni organi vlasti imaće pravo da pribegnu žalbi kod suda kako bi obezbedili slobodno sprovođenje svojih ovlašćenja i poštovanje principa lokalne samouprave koji su ugrađeni u Ustav ili u domaće zakonodavstvo". Iz ovih razloga DS glasaće za ovaj zakon, smatramo da je on u interesu i države Srbije, a na prvom mestu u interesu građana Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Ratkoviću. Ovim završavamo današnji rad. Nastavljamo sutra u 10,00 časova, prvi govornik biće narodni poslanik Radiša Ilić.