Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 116 narodnih poslanika. Podsećam vas da je, članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 144 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Justina Pupin Košćal i Josip Broz. Dostavljeni su vam zapisnici Trinaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini i Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik Trinaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, održane 25, 26. i 27. maja. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje: za – 148, nisu glasala – dva, ukupno - 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Trinaeste sednice Prvog redovnog zasedanja. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, održane 7. juna 2021. godine. Zaključujem glasanje: za – 146, nije glasalo – četiri, ukupno - 150. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz Saziv sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 235 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članom 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je Zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom Zahtevu. Za sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju; 2. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: prof. dr Darija Kisić Tepavčević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Zoran Milošević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Prva tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PENZIJSKOM I INVALIDSKOM OSIGURANjU Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je pred vama, predstavlja deo procesa reforme sistema penzionog i invalidskog osiguranja koje je započet još 2001. godine. Od tada do danas smenjivale su se različite reformske faze. U zavisnosti od brojnih okolnosti bile su manje ili više restriktivne, ali su ekonomski rezultati postignuti preduzetim merama u celini omogućili dalji napredak u ovoj oblasti. To je posebno vidljivo poslednjih nekoliko godina, kada je zbog preduzetih mera Vlade došlo do ekonomskog napretka zemlje. Upravo je na osnovu poboljšanja ekonomske situacije izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju iz 2018. i 2019. godine poboljšan i položaj penzionera tako što je utvrđen povoljniji način usklađivanja penzije, urađena isplata jednokratne novčane pomoći korisnicima penzija, a takođe je dat i osnov za isplatu novčanog iznosa kao uvećanja uz penziju. Takođe, treba imati u vidu i to da je na sistem penzijskog i invalidskog osiguranja i zakon koji ga uređuje, da se neminovno održavaju sva društvena i ekonomska kretanja. Iz tog razloga se često očekuje da se kroz ovaj sistem automatski rešavaju i svi društveni problemi ponekad bez obzira na posledice, što se inače i dešavalo u prošlosti. Zato se svakoj izmeni i dopuni pristupa pažljivo i odlučuje nakon analiza svih mogućih potencijalnih rešenja. Naime, izmene i dopune zakona koji uređuju ovu veoma važnu društvenu oblast planiraju se blagovremeno, koliko je god to moguće, imajući u vidu aktuelna pitanja i izazove. Tako je i ovaj predlog zakona planiran u cilju rešavanju određenih pitanja i obuhvaćen je Programom Vlade za ovu godinu. Međutim, pripreman je u posebnim okolnostima uslovljenim pandemijom virusa Kovida-19, pa su iz tog razloga predlogom zakona obuhvaćene samo one najhitnije i najneophodnije izmene i dopune. S tim u vezi, a budući da građane Srbije, pre svega, interesuju uslovi za sticanje prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja i način usklađivanja penzije, treba naglasiti da ove teme nisu bile predmet ovih izmena Zakona o PIO. Predložene izmene i dopune zakona se odnose na sledeće. Osnovni razlog zbog koga se pristupilo izmenama i dopunama Zakona o PIO u ovom trenutku jeste problem sa kojim se suočavaju lica koja su bila obuhvaćena socijalnim programom Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju. Reč je o licima kojima je u trenutku prihvatanja socijalnog programa do ostvarivanja prava na penziju nedostajalo do pet godina, tzv. opcija 5, odnosno do dve godine, tzv. opcija 3. Naime, nakon prihvatanja socijalnog programa usledile su izmene i dopune Zakona o PIO iz 2014. godine, kojima su promenjeni uslovi za ostvarivanje prava na starosnu penziju i uvedena je prevremena starosna penzija, a sve sa primenom od 1. januara 2015. godine. Zbog promene uslova za sticanje prava na starosnu penziju, odnosno kako više nije postojala starosna penzija po osnovu tzv. punog staža, navedena lica nisu ispunjavala ni propisan uslov za ostvarivanje prava na starosnu penziju od navršenih 65 godina života, pa su bila prinuđena da se opredele na prevremenu starosnu penziju, koja je uključivala i tzv. penale, odnosno trajno umanjenje iznosa penzije za svaki mesec ranijeg odlaska u penziju pre navršenih 65 godina života. Zbog nastalih okolnosti, a kako je sa jedne strane Vlada bila nosilac programa za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju, pokušano je da se spreči dalje usložnjavanje problema. Međutim, i pored svih nastojanja, različiti pokušaji nisu doneli trajne rezultate, pa je u cilju pružanja potpune pravne zaštite navedenim korisnicima i trajnog rešavanja njihovog problema, odlučeno da se ovo pitanje uredi trajno zakonskim odredbama. Pored toga, ovaj predlog zakona sadrži i odredbe koje uređuju pitanje statusa osiguranika poljoprivrednika, koji obavljaju ugovorene poslove, s obzirom na angažovanje poljoprivrednika prema propisima o angažovanju na sezonskim i drugim poslovima. Takođe, ovim izmenama se vrše i preciziranja u vezi sa utvrđivanjem staža osiguranja za tzv. frilensere, koji su u Zakonu o PIO, inače još odavno, prepoznati kao osiguranici samostalnih delatnosti. Naime, i ovim osiguranicima se staž osiguranja računa na isti način kao i za sve osiguranike koji ostvaruju ugovorenu nadoknadu. Predlogom zakona je propisano i da se porodična penzija iza smrti osiguranika ne određuje od prevremene starosne penzije, već od starosne ili invalidske penzije koje bi osiguraniku pripadala u času smrti, čime se korisnici porodične penzije po osnovu umrlog korisnika prevremene starosne penzije dovode u povoljniji položaj. Nadalje, Predlog zakona sadrži i odredbu koja propisuje utvrđivanje razlike do najnižeg iznosa penzije za korisnike penzija kojima je iznos penzije niži od najnižeg iznosa penzije, a koji su ostvarili inostranu penziju. U odnosu na postupanje Republičkog fonda za PIO, ovim zakonom se utvrđuje pravo Fonda da pored drugih slučajeva zahteva naknadu pričinjene štete i od lica koje je osiguraniku prouzrokovalo potrebu za pomoći i negom drugog lica. Takođe, rešavaju se problemi koji se javljaju sa isplaćenim iznosom penzije nakon smrti korisnika, u vezi sa poveriocima koji ne postupaju po zahtevu Fonda za povraćaj iznosa koji i ne pripada poveriocu nakon smrti korisnika prava. Takođe, vrši se i preciziranje u odnosu na podatke koji se unose u matičnu evidenciju Fonda i na postupak za utvrđivanje svojstva osiguranika koji Fondu omogućava po službenoj dužnosti da sačini prijavu za osiguranje. Takođe, ovim zakonom se dodatno uređuju uslovi za isplatu naknade pogrebnih troškova nakon smrti korisnika prava. Osim iznetog, kroz ove izmene i dopune izvršena su i potrebna preciziranja određenih odredaba kako bi se izbegle nedoumice koje su se pojavile u praksi, kao i tehnička poboljšanja u cilju efikasnijeg rada Republičkog fonda PIO i lakšeg ostvarivanja prava za osiguranike i korisnike. Dakle, kao što je rečeno, Predlogom zakona ovaj put nisu obuhvaćena sva pitanja koja su bila planirana, već samo ona koja su bila neophodna, a posebno se naglašava da se ovim predlogom ne menjaju uslovi za sticanje prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja, što je naročito u žiži interesovanja naših građana. Reforma sistema penzijskog i invalidskog osiguranja će se nastaviti u narednom vremensko periodu, u čemu je, kao i do sada, neophodna pomoć i podrška svih subjekata. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana ministarko sa saradnikom, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani i građanke Republike Srbije, Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva održao je sednicu na kojoj je razmatrao i usvojio Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Ono što je na Odboru konstatovano, to je da ove izmene i dopune zakona imaju pozitivan efekat na korisnike prevremenih starosnih penzija, za razliku od onih zakonskih rešenja koja su ranije donošena, a koja su imala restriktivni karakter Naime, u fokusu ovog zakona nalaze se korisnici prevremene starosne penzije koji su u skladu sa planom i programom Vlade Republike Srbije o rešavanju viška zaposlenih u preduzećima koja su se nalazila u procesu racionalizacije, restrukturiranja ili pripreme za privatizaciju, a kojima je nedostajalo pet godina staža osiguranja, odnosno dve godine staža osiguranja do ispunjavanja bar jednog uslova za penziju, prihvatili taj sporazum i na taj način rešili, pomogli, u stvari, potpisali ugovor socijalni program i na taj način ispunili ono što je Vlada planom i programom i predvidela. Međutim, zbog izmena Zakona o radu, povećana je starosna granica 2014. godine. Inače, Zakon o radu stupio je na snagu 1. januara 2015. godine i ovi radnici koji su potpisali socijalni program nisu ispunjavali uslove za punu starosnu penziju, već su penzionisani kao prevremeni starosni penzioneri kojima je trajno umanjena razlika. To su oni tzv. penali. Naravno da se ovo sada ispravlja. Ovaj zakon isključivo se odnosi na te prevremene starosne penzionere. Ovaj zakon ni na koji način ne dira u povećanje starosne granice za odlazak u penziju, što je inače kružilo i u sredstvima javnog informisanja i u javnosti. Znači, granica za starosnu penziju ostaje 65 godina za muškarce, odnosno u ovoj godini 63 godine i dva meseca za žene. Ono što takođe želim da istaknem, ovaj Predlog zakona ima i druge značajne izmene, a tu bih, pre svega, iznela dovođenje u potpuno ravnopravan položaj svih korisnika porodičnih penzija. Naime, porodične penzije se od sada neće obračunavati na osnovu iznosa prevremene starosne penzije, već na osnovu iznosa koji bi osiguranik u momentu smrti imao, a odnosi se na starosnu penziju. Na taj način svi korisnici porodične penzije stavljaju se u ravnopravan položaj. Ovaj zakon ima izmene i u delu koji se odnosi na iznos pogrebnih troškova. Znači, određuje se povoljniji iznos isplate pogrebnih troškova i pojednostavljuje sam postupak uplate naknade za pogrebne troškove na račun onoga koji je snosio pogrebne troškove. Vrlo je važno reći da u roku od 60 dana Fond PIO će po službenoj dužnosti ili po zahtevu korisnika izvršiti, u stvari utvrditi iznos starosne penzije za one penzionere, prevremene starosne, koji su na osnovu socijalnog programa stekli pravo na prevremenu starosnu penziju. Sredstva za isplatu ovih penzija su predviđena u Fondu PIO i utvrđena su rebalansom budžeta za 2021. godinu. Ono što želim da istaknem je to da Vlada na odgovoran način prilazi pitanjima penzionera, prilazi reformi penzijskog i invalidskog osiguranja i poseban akcenat stavlja na pomoć i podršku penzionerima. Moram da istaknem da je Republika Srbija gotovo jedina zemlja u svetu koja je od 1. januara povećala penzije i povećala plate, bez obzira na pandemiju kovida koja nas je zadesila u prošloj godini. Penzije su povećane po tzv. švajcarskom modelu za 5,9% i prosečna penzija danas iznosi 29.400 dinara. Ne samo to, Vlada je na odgovoran način i naravno predsednik Republike Aleksandar Vučić prišao pitanjima poboljšanja materijalnog položaja penzionera i na taj način što je u prošloj godini svim penzionerima isplaćeno u okviru paketa mera pomoći države 100 evra pomoći, isplaćene jednokratne novčani pomoći od 4.000 i 5.000 dinara, a ove godine planira se pored 60 evra, koja je namenjena svim punoletnim građanima, i dodatnih 50 evra za sve penzionere. Svakako da sistem penzijskog i invalidskog osiguranja, pre svega, zavisi od ekonomskog napretka i razvoja zemlje. Srbija je čvrsto opredeljena za dalji ekonomski rast i razvoj, a sve u skladu sa planom i programom koji je promovisao predsednik Aleksandar Vučić, sa planom i programom „Srbija 2025“, kada će prosečna plata iznositi 900 evra, a prosečna penzija 440 evra. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam predsedavajući. Uvažena gospođo Kisić Tepavčević, dame i gospodo narodni poslanici, kao izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo mogu da kažem da smo ovaj predlog Vlade raspravljali na sednici Odbora i utvrdili da jeste u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, tako da ćemo danas moći da čujemo narodne poslanike koji će o ovoj temi moći da govore u plenumu. Kao što smo čuli i na samom početku današnje sednice, razlozi za donošenje ovog zakona proizilaze iz potrebe rešavanja problema koji je nastao za korisnike prevremene starosne penzije, koji su se našli u toj situaciji zbog toga što su prihvatili od strane Vlade ponudu za rešavanje viška zaposlenih ili u procesu racionalizacije ili u procesu restrukturiranja i pripreme za privatizaciju. Oni nisu mogli da ostvare pravo na starosnu penziju. Takođe, 2014. godine podignuta je starosna granica za sticanje prava na starosnu penziju i uvedena je prevremena starosna penzija. Međutim, uvođenje prevremene starosne penzije se negativno odrazilo na korisnike socijalnog programa koji su se opredelili za posebnu novčanu naknadu i za novčanu naknadu u skladu sa odlukom Vlade o utvrđivanju programa za rešavanje viška zaposlenih, kao što sam rekla, ili u postupku racionalizacije, restrukturiranja ili pripreme za privatizaciju. U cilju rešavanja nastalog problema Vlada Srbije jeste novembra 2020. godine donela zaključak, odnosno tačnije, dala saglasnost da se licima koja su utvrđena kao višak zaposlenih, a kojima je nedostajalo do pet godina i koja su do ostvarivanja prava na penziju ostvarila pravo na posebnu novčanu naknadu, isplaćuje razlika između iznosa starosne penzije koju bi ostvarili primenom propisa o penzijskom i invalidskom osiguranju koji je bio važeći u momentu ostvarivanja prava na posebnu novčanu naknadu i iznosa ostvarene prevremene starosne penzije. Takođe, utvrđeno je da se ova razlika isplaćuje i licima koja su bila proglašena kao višak zaposlenih u skladu sa navedenom odlukom, a kojima je u momentu prestanka radnog odnosa nedostajalo do dve godine. Dakle, zaključkom Vlade je na jedan privremeni način rešen problem koji je nastao. Sada ovim izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ovaj problem će se trajno rešiti. S tim u vezi ja bih pozvala koleginice i kolege narodne poslanike da podržimo ovaj predlog podnet od strane Vlade Srbije u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem predstavnicima odbora. Da li predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima prof. Mijatović.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Gospođo ministarka sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SDPS pozdravljam izmene i dopune Zakona o PIO. Zašto to činim? Zbog činjenice da se ispravlja jedna velika nepravda koja je učinjena prema radnicima u vreme privatizacije, i to one naše privatizacije posle 2000. godine. Tada su se pojedinci zaista obogatili. Ja za tu privatizaciju ne mogu tražiti neku lepu reč, a da je pristojna. Ona je sigurno nepoštena bila. Ona je nepravedna i, grublje rečeno, ona je bila pljačkaška. Ko je najviše izgubio? Radnici su izgubili zato što su ostajali bez posla, bez plata, a istovremeno su se našli na ulici i odjednom ljudi koji su bili vredni, pošteni ostali su bez posla, plata i postali su socijalni slučajevi. Država je pokušala da traži rešenja. Ona je nalazila rešenja. Imali smo socijalne programe, često je tu bilo nerazumevanja i nekako smo isplivali iz te privatizacije i došli u tu situaciju koja jeste. Ono što je ovde najvažnije, mi smo promenili pravila igre u toku utakmice. Znate, to je kao kada igrate fudbal, pa u prvom poluvremenu važe jedna pravila igre, a u drugom poluvremenu druga pravila igre. Vlada je shvatila svoj nedostatak, ona je donosila odluke, te odluke su bile u korist radnika, i to moram naglasiti, ali svake godine, odnosno promenom Vlade, morale su se donositi nove odluke. Zato je dobro što je ovde učinjeno, a to je da to postane zakonska obaveza i ti radnici su konačno osigurani za sva vremena, dokle su uživaoci penzija. Znate, kad govorimo o toj privatizaciji, znamo da je 400 hiljada ljudi ostalo nezaposleno. To je zaista vrlo veliki broj. Taj veliki broj je takav da smo morali učiniti ovo što je učinjeno. No, tu ima još jedna dilema ako hoću da govorim o privremenim penzijama, prevremenim starosnim penzijama. U čemu se ogleda? Ogleda se u tzv. penalima ili kaznenim poenima. Naime, svako ko ode u penziju pre navršenih 65 godina života, on je trajno oštećen za 0,34 zbog toga što je ranije otišao u penziju. To je značajno umanjenje. Moram priznati da su to umanjenje mnogi radnici osetili, neki su otišli u penziju zbog toga što su bili u situaciji da su morali, nisu dobijali platu, morali su da odu na tržište rada, da dobijaju nadoknadu, čekajući, da imaju neko sigurno primanje a to sigurno primanje je bila penzija, koja za njih i nije bila tako velika i zbog toga je ovo bilo jedno dobro ali privremeno rešenje. Ovo postaje trajno rešenje. Kad već govorim o Zakonu o penzijsko-invalidskom osiguranju, njegovim izmenama i dopunama, ja ću iskoristi priliku da uopšte govorim o tom zakonu. Znate, to je najsloženiji zakon u našoj zemlji. To je jedan sistemski zakon i čitav život se prelama preko tog zakona. Zašto? Mnogi ljudi rade, ne razmišljaju o svojoj starosti, dođe penzija mnogo pre nego što se misli i upravo u toj situaciji čovek mora da razmišlja šta će biti sa njim kada ode u penziju. Zašto ovo naglašavam? Zato što mi imamo penzioni sistem koji je dobar, koji je stabilan i to građani Srbije moraju znati. Znači, naš sistem je stabilan, dobar i kao sistem on ne treba da ima nagle i brze promene. Svaka promena u tom sistemu mora biti dobro proučena. Zašto? Zato jer svaka promena znači i određena materijalna sredstva. Jer, znate, ne može se penzija dobijati ukoliko se za nju ne izdvajaju sredstva. Ljudi često misle - da, ja ću otići u penziju, nisam neke velike doprinose davao i imaću veliku penziju. Ne može. Penzija mora biti srazmerno izdvajanjima u penzioni fond. To često zaboravljamo. Država je, rešavajući ovaj problem, često bila u veoma teškoj situaciji. Kada smo imali veliku nezaposlenost, posebno za vreme ove privatizacije, a tada sam pažljivo pratio rad Penzijsko-invalidskog fonda, znate da je država davala čak do 48% iz budžeta. To znači da doprinosi nisu bili dovoljni da se penzije isplate i država je iz budžeta davala 48%. Sada se naš penzioni fond dobro puni i tu možemo biti potpuno sigurni. Naime, u 2021. godini za penzije se izdvaja 722,6 milijarde dinara. Od toga, moram da vam kažem, da se iz budžeta daje 153,2 milijarde ili 22%. Molim vas, šta je bilo 48% iz budžeta, a sada 22%. I prema informacijama koje imam, penziono-invalidski fond iz doprinosa se sada, u prvih šest meseci, veoma dobro puni i penzioni fond sve manje povlači sredstava iz budžeta, što na jedan drugi način znači da se zaposlenost povećava na jednom zavidnom nivou, jer za sve one koji su zaposleni plaćaju se doprinosi i ta sredstva idu u penzioni fond. Kad kažem da je penzioni fond stabilan, da je održiv ekonomski, to je veoma važna činjenica, što znači da su penzije sigurne, tačne su, biće isplaćivane na vreme i isplaćuju se na vreme. Kad o tome govorim, vrlo je bitno da smo uspostavili jedan vrlo važan balans. Za penzije se izdvaja do 11% BDP. To je ta jedna od crvenih linija koje kažu da više ne možemo biti u situaciji da nam penzije postanu vrlo problematične. Ne, one ne mogu biti, jer je izdvajanje iz BDP za sve penzije, za 1.720.000 penzionera negde blizu 10,5 BDP. Znači, postoji još uvek prostora za korekcije, za povećanje standarda zaposlenih penzionera, iz prostog razloga jer ovi koji izdvajaju, zaposleni, to mogu da čine i čine na jedan dobar način. Znate, te standarde od 11% BDP je uvela Svetska banka, odnosno MMF i to poštujemo i to daje dobre rezultate. Drugo, kad kažem da su penzije stabilne, da prate raste BDP i inflacije, to je upravo švajcarska formula. Vi znate da smo u vreme finansijske konsolidacije bili u situaciji da su penzije bile smanjene za 10%. Svi kažu da su penzioneri zaista podneli veliki teret i jesu, jer, znate, suma od 722 milijarde nije mala suma za BDP. Kako naš BDP raste, sigurno je da će taj rast pratiti i penzije. Posebno se zalažem i zalagao sam se za švajcarsku formulu. Švajcarska formula kaže da se penzije usklađuju sa 50% rasta BDP i 50% rasta plata, odnosno inflacije i to je jedna dobra formula. Često u javnosti imamo priču da se treba menjati u jednom smeru, da li povećavati u odnosu na BDP plate itd. Lično smatram i podržavam da se švajcarska formula poštuje, jer ta formula ne zavisi ni od jedne političke opcije, ona zavisi od sredstava koje imamo, zavisi od našeg rada, zavisi od doprinosa koje izdvajamo u Penziono-invalidski fond. Stalno naglašavam - nema penzija ukoliko se ne puni penzioni fond. Zato moramo stalno insistirati na zapošljavanju, na većim platama, na boljem standardu, a to će značiti i veće doprinose, bolje penzije i veći rast penzija nego što ga sada imamo. Vi znate da smo u ovoj godini penzije povećali za 5,9%, što je dosta dobro, jer ova švajcarska formula u ovoj godini je dala dobre rezultate. Nekad švajcarska formula neće baš dati uvek najbolje rezultate za penzionere, ali, držimo se tog pravila jer nas ono vodi ka nečemu, ka stabilnosti, ka tome da ne može neko proizvoljno određivati da će biti ovoliko ili onolike penzije, već će zavisiti isključivo od našeg rada, plaćanja doprinosa i zapošljavanja. Rekao sam malopre, Penziono-invalidski fond i penzije su jedan složeni sistem. Ne treba ga brzo menjati. Sve treba dobro proučiti, dobro izračunati. I sama činjenica za ove izmene i dopune zakona koje danas usvajamo treba izdvojiti preko 300 miliona dinara. To nije mala suma, što znači svaka izmena znači i veća izdvajanja. Gospođi ministarki bih dao i nekoliko predloga da razmišlja o njima. Kada o ovome kažem govorim više o budućnosti sa željom da se svaka promena dobro prouči, dobro izračuna pa da tek onda usvajamo. Prva promena koju želim da kažem je da se uvede institut koji je i ranije bio - odnos prosečne penzije i prosečne plate. On mora biti 50%. Naime, tada penzije ne zaostaju za platom. To bi bila korekcija jednom godišnje za taj deo koji nedostaje i taj institut koji je i ranije postojao davao je dobre rezultate. Naravno, on će tražiti značajna sredstva i po meni to bi trebalo da bude u PIO fondu prva izmena za sledeće neko zasedanje Narodne skupštine. Po mojoj proceni za proučavanje tog dela treba nam otprilike do dve godine. Tada će se stvoriti i materijalni uslovi, rast BDP, veće zapošljavanje, nadam se posle korone, kao što vidite imamo dobre rezultate i želim da ih i dalje imamo, značiće i veći privredni uzlet. Sama ta činjenica kaže da ćemo moći da napravimo taj korektiv i da uvedemo taj institut. To bih ja predložio da bude prva promena za koju bih želeo što pre da dođe u našu Narodnu skupštinu i za nju ću sa zadovoljstvom takođe glasati. Druga promena koju vam predlažem, gospođo ministarka, da o njoj razmišljate, odnosno vaš tim i gospodin Zoran, pošto se mi već dugo poznajemo, radimo na ovim poslovima, jeste činjenica ukidanje penala za prevremene starosne penzije. Vi znate da smo uveli taj institut, da ko je navršio 40 godina staža, a nema 65 godina života ima kaznene poene. Ko je napunio 65 godina može da ide u prevremenu starosnu penziju, ali je tu kazneni penal 0,34% za svaki mesec. To nije mali procenat i to je trajno. Meni je nelogično. Razgovarao sam i sa sindikatima i oko ovih izmena, i to sa samostalnim sindikatom, i oko ovoga. Oni smatraju, a mislim da je to dobra osobina, da razmislimo da ukinemo te penale kada neko napuni 65 godina života. Dovoljno je što je već tih pet godina, ako je otišao sa 60 godina života, oštećen. Pomnožite 12 meseci, 0,34 puta pet, dobićete ne mali procenat izdvajanja. Po meni, to će zahtevati sredstva ne baš tako mala. To bi bila neka druga promena koju bi ovaj sistem, penzijsko-invalidski sistem mogao da ima iz prostog razloga što mislim da i tada ukidamo jednu nepravdu, nepravdu koja je bila. Znam da je Svetska banka na tome insistirala, na tim penalima, ali mislim da uz malo više upornosti, uz malo više argumenata, uz malo više objašnjenja da naš Penzioni fond je ekonomski održiv, da ima dovoljno sredstava, a možemo i Penzioni fond očistiti od nekih stvari koje mu ne pripadaju. Razmilite. Zašto zdravstveno osiguranje za penzionere plaća Penzioni fond? Zašto to ne bi činila država iz budžeta? Tada bi dotacije u Penzioni fond bile mnogo manje od 152 milijarde, bile bi ispod 20, negde oko 15, a svugde u svetu sa zemljama ovakve starosne grupe kao što smo mi, a Srbija je kao što znate stara zemlji, mi smo u prvih pet zemalja u Evropi po starosti i to je veoma bitno i veoma važno, tada bi došli negde na 12% do 15 % dotacija iz budžeta, što je u svim okolnim zemljama i evropskim standardima jedan standard koji se treba poštovati. No, ja se zalažem i da to bude sledeća mera o kojoj ćemo raspravljati u dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranje, dakle ukidanje penala za ljude koji su otišli u prevremenu starosnu penziju, i to kad napune 65 godina života. Treća tema ili četvrta koju takođe predlažem gospođi ministarki da razmišlja o tome, a to je najosetljivija tema, o tome sam govorio pre dva, tri meseca, to je kategorija ili institut socijalne penzije. Naime, svaki čovek mora da ima pravo na dostojanstvenu starost. To zaslužuje zaista svaka osoba. Taj institut postoji u mnogo evropskih zemalja. Kod nas će to biti jako teško. Znate, mi imamo jednu kategoriju poljoprivrednih penzionera, odnosno poljoprivrednika koji uplaćuju penzije koje su zaista minimalne, ali poljoprivrednici ako ne uplaćuju ne mogu očekivati da imaju penzije. Ako se ne uplaćuje u Penzioni fond ne možete dobiti nazad neka sredstava, jer logika svakog penzionog fonda je koliko uplatiš, srazmerno dobijaš nazad. To je to pitanje solidarnosti. Uvođenje socijalnih penzija bi otprilike, po mom nekom mišljenju, bio jedan dugoročan problem, da razmišljamo o njemu, jer mnogi ljudi se nalaze u teškoj situaciji, posebno kada dođu u godine, u ovim vremenima njima treba omogućiti da imaju dostojanstven život i zato se trebamo zalagati. Kolika će biti ta socijalna penzija, uslovno rečeno, ne bih o njoj sada govorio, teško je o tome razmišljati, ali to je jedan problem o kojem moramo dugoročno razmišljati. Socijaldemokratska partija, poslanička grupa kojoj pripadam će sa zadovoljstvom glasati za ovaj zakon i zaista će uvek razmišljati kako učiniti da penzije budu dovoljne za pristojan život, a one će biti dovoljne za pristojan život onog trenutka kada budemo imali veću zaposlenost, bolji standard, veći standard i upravo taj doprinos, boljitak moraju osetiti i penzioneri, jer ti penzioneri su radili onda kada se ova država stvarala, kada je ova država se razvijala. Sadašnje generacije moraju pokazati solidarnost prema ljudima koji su došli u penziju. Tu ja očekujem, i penzionerima mogu da kažem sa zadovoljstvom – da, dobićete na vreme penzije, kao što su većina njih danas na svoje račune dobili 30 evra zato što su se vakcinisali. Pošto sam ovih dana bio puno po unutrašnjosti, po zemlji, i razgovarao sa penzionerima budite uvereni da nam iskazuju puno poverenje i veruju u ono što radimo. Upravo zbog njih, zbog radnika koji su bili u teškoj situaciji, zbog svega poslanička grupa Socijaldemokratske partije će sa zadovoljstvom glasati za ovaj zakon, a sa željom da Ministarstvo za rad, zapošljavanje dobro razmisli o predlozima koje sam dao i da nam što pre izađe sa konkretnim rešenjima. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Mijatoviću. Sledeća prijavljena je koleginica Misala Pramenković. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Ovaj zakon se može svrstati u red zakona koji su konkretni i koji su jako značajni za život svakog građanina, posebno onih koji su trenutno u statusu penzionera, međutim, ovaj status penzionera je nekako status koji se tiče i onih koji su danas možda u statusu radnika, ali će vrlo brzo doći na poziciju penzionera, tako da odgovorna vlast i oni koji oponašaju vlast u određenom periodu svakako kroz zakonska rešenja trebaju nastojati da najbolji mogući način reše ova pitanja. Zapravo, pitanje socijalne politike u određenoj zemlji, u određenom društvu je nešto od čega zavisi i sam kvalitet života građana. Ukoliko u svojoj semantičkoj suštini pogledamo samo značenje reči politika, videćemo da negde istorijski se prvenstveno ovaj pojam odnosio na uređenje poslova određene zajednice ili grada, odnosno polica uz veštinu upravljanja, a opet danas moderno shvatanje politike bismo mogli svesti na društvenu delatnost koja sasvim osmišljeno, ciljano usmerava društvo u određenom pravcu, odnosno u određenom smeru. Od socijalnih sadržaja koji prvenstveno podrazumevaju sigurnost na poslu, dobru zaradu, redovnu zaradu, sa druge strane sutra i sigurnu penzije, s druge strane dobru zdravstvenu zaštitu, rešeno stambeno pitanje u mnogome će zavisiti i sama orijentacija građana i raspoloženje prema ljudima koji su na vlasti, odnosno prema onima koji oponašaju samu poziciju vlasti. Ovo je zapravo pitanje koje u modernim društvima znači dobiti ili izgubiti vlast, to nije samo dekor i to nije samo ukras. Zbog čega? Zato što moderna društva se upravo baziraju i počivaju na socijalnom blagostanju i građani prosto znaju prepoznati kada se radi u njihovu korist, a kada se radi protiv njihovih interesa. U pogledu pristupa socijalnim politikama, možemo i istorijski videti da postoje dva karaktera, a to su utilitaristički i humanistički. Za razliku od utilitarističkog, humanistički karakter podrazumeva i ima kao centralnu figuru čoveka, odnosno konkretno dobro za svakog pojedinca koji će kroz javni interes, kroz kolektivni interes imati i uživati poziciju adekvatnu u društvu i biti motivisan kako kroz norme zakonodavne, tako i kroz primernu određenih normi. U tom smislu, bih želela istaći i određene probleme koji danas otežavaju, da kažem, socijalnu sliku globalno celog sveta, a oni se prvenstveno ogledaju u siromaštvu. Dakle, paradoks je da s jedne strane, čovečanstvo napreduje u naučnom, ekonomskom, kulturološkom, svakom drugom smislu, a sa druge strane imamo povećanja broja siromašnih i onih koji su gladni. Dakle, po nekim procenama osamdesetih godina prošlog stoleća, negde oko 750 miliona ljudi je spadalo u siromašne građane, dok je procena da u ovom stoleću zapravo je to 1,2 milijarde ljudi. Što znači da se radi o enormnom povećanju. Sa druge strane, otprilike 63% zemalja u razvoju imaju ovaj trend povećanja siromaštva. Veliki je broj ljudi koji su izloženi gladi, među njima posebno dece, negde oko 600 miliona ljudi je izloženo gladi, a upravo u zemljama u razvoju, dakle, negde više od polovine dece starosne dobi ispod pet godina, zapravo, je neuhranjeno, a čak 90 miliona je izloženo surovoj gladi. Što znači da se društvo ne sme polarizovati na one jako bogate, one koji su u dobroj finansijskoj, socijalnoj poziciji i one koji predstavljaju siromašnu kategoriju. Upravo smisao socijalne politike jeste da imetak, imovina, kapital, cirkuliše i da kruži od bogatih prema siromašnima i da ne dozvolimo da imamo polarizaciju na ovakav način. U pogledu samog zakonskog rešenja i celog sistema penzijskog osiguranja, možemo reći da se radi o zaista kompleksnom segmentu kojeg nije moguće rešiti jednim zakonskim rešenjem, ali zapravo kontinuitet u pogledu izrade zakonskih akata i normi pokazuje spremnost vlasti da izađe iz ovog problema i da dugoročno reši ovaj problem. Mi smo čuli od ministrice u izveštaju da zapravo od 2001. godine se krenulo u reformu penzijskog i invalidskog osiguranja, i negde sedam etapa je prošlo od samog početka, a proces čini mi se, možda negde do polovine je došao, mada tendencije se stalno menjaju, i u tom smislu možemo očekivati da će biti potrebno stalno vršiti izmene, dopune zakona u određenim segmentima. Međutim, jako je važno što pre kategorijama koje su u određenoj potrebi izaći sa konkretnim zakonskim rešenjem, jer bukvalno svake godine su ljudi koji su u nekoj podređenoj situaciji, možda zbog lošeg zakonodavnog rešenja, zapravo na gubitku, jer odlika zakona koje ljudi donose zapravo jeste što su oni nesavršeni, što su oni podložni menjanju i što zapravo njihov pravi efekat vidimo tek kada se počnu primenjivati. Onda nam rezultati sa terena, odnosno praksa sa terena govori da se radi o dobrom ili lošem zakonskom rešenju koje treba menjati. U tom smeru, bilo kakva reforma, odnosno promena, koja se uradi blagovremeno na adekvatan način jeste veoma značajna za same građane. U pogledu ovih konkretno izmena, čuli smo od ministrice da se zapravo radi o izmenama koje su bile najhitnije. Bilo je najava, čini mi se, u javnosti od strane ministra poljoprivrede da će se konkretno neka rešenja u pogledu korisnika poljoprivredne penzije rešiti, čini mi se da su ovog puta izostala, ali ja ću ih svakako spomenuti, pa se nadam da u nekim od budućih zakonskih rešenja će se svakako naći. Dakle, u pogledu, najpre dugovanja, veoma velikih visokih, enormnih dugovanja koja imaju poljoprivredni osiguranici, a koji su produkt, da kažemo nekih, zaostalih neplaćanja u periodu možda od pre dve ili tri decenije, ta dugovanja su teret sa jedne strane teret za samu državu, ali sa druge strane ona predstavljaju balast i teret za same poljoprivredne osiguranike, i oni ta dugovanja vuku. Ovde bi značajno bilo da Vlada izađe sa konkretnom merom pomoći poljoprivrednim osiguranicima, na način da li da se dobar deo tih dugovanja otpiše ili da se otpišu kamate koje su u međuvremenu porasle. Prosto da se nađe model koji će biti u interesu i samih poljoprivrednih osiguranika, tada, a većina tih ljudi su danas penzioneri ili neki očekuju penziju. Zapravo, na taj način da se njihov status preciznije definiše i zaokruži. Sa druge strane spomenuli smo kategoriju radnika koji su na ovaj način, zapravo diskriminacija i nepravda koja im je tada bila učinjena ispravljena je, a u pitanju su radnici koji su u jednom momentu čak i ostali bez posla, prihvatili određene mere Vlade usled privatizacije, ali sa druge strane to se odrazilo na mogućnost primanja penzija. Zato je jako značajno što se u pogledu prevremene starosne penzije ukidaju propisi koji su do sada važili i što će na taj način nepravda biti ispravljena. Još jedan važan segment koji se provlači kroz zakonodavnu normu datih propisa jeste pitanje porodičnih penzija gde se korisnici porodičnih penzija stavljaju u jedan povoljniji položaj u smislu da se neće određivati penzija po principu prevremene starosne penzije, već po principu i visini starosne penzije, odnosno one penzije koja bi osobi pripala u momentu smrti, i što su korisnici iz same porodice umrle osobe u mogućnosti da na valjan način iskoriste samo pitanje penzija. Sa druge strane, pitanje pogrebnih usluga, odnosno nadoknade pogrebnih troškova se takođe kroz ovaj zakonodavni akt provlači što je jako pohvalno. Dakle, u principu, svako zakonsko rešenje koje će značiti olakšanje, konkretno olakšanje života građana, u ovom slučaju penzionera, je jako značajno. Znate, Republika Srbija je prošla od devedesetih godina na ovamo turbulentne, jako turbulentne periode u svakom smislu posebno se to odrazilo i vidljivo je bilo na ekonomskom planu. Tim neprijatnostima su svedočili i radnici koji su tada možda imali i male plate i primanja, ali sa druge strane i u velikoj meri su to osetili penzioneri. Svi se dobro sećamo da je u jednom momentu inflacija penzija bila jako niska i bukvalno je bilo nemoguće preživeti i nekih par dana od celog meseca, a svakako ne celi mesec. Tako da, u tom smislu je jako značajno imati to na umu. Uostalom, visina, povećanje i dalji napredak penzija, iako je zemlja na dobrom putu, svakako je uzročno-posledično povezana sa konkretnim ekonomskim razvojem zemlje. Dakle, ukoliko se zemlja ekonomski razvija, ukoliko se sektor plata povećava, ukoliko su te zarade stabilne, bruto društveni dohodak bude veći utoliko će se i penzije povećavati. Dakle, sve je povezano i zato raditi na boljitku i prosperitetu države, znači doprinositi svim kategorijama društva kako radnicima, tako samim penzionerima. Jer, u principu model solidarnosti među generacijama gde će se pokazati da će osiguranici svojim uplatama doprinosa zapravo finansirati penzionere, zapravo će značiti da sutra to mogu očekivati i kada oni dođu u period, da kažemo, određene starosne dobi. Tako da, na kraju bih želela istaći da će poslanički klub stranke Pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje svakako podržati ovaj zakonski okvir uz svakako želju, sugestiju da što pre dođe i do novih izmena i dopuna zakona kako bismo sve one kategorije osiguranika, u ovom slučaju konkretno penzionera, doveli u što povoljniji položaj. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka gospođo Kisić Tepavčević, dame i gospodo narodni poslanici, danas ovde raspravljamo o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju, i to u onom delu gde ispravljamo, da tako kažem, jedan prazan prostor koji se stvorio usled neusklađenosti privrednih reformi i reformi penziono-invalidskog sistema i gde jedan deo populacije penzionera, da tako kažem, nije bio u mogućnosti da ostvari sva ona svoja prava koja su im pripadala. Ovde ovim izmenama i dopunama zakona pronalazimo način i rešenje da to sve ispravimo. Naime, u Srbiji danas imamo negde oko 1.696.000 penzionera, što na ukupnu populaciju od 6.945.000 građana Republike Srbije iznosi negde oko 24,42% stanovništva. Odnosno, danas pričamo o populaciji penzionera, o delu naše populacije koji je tokom svog radnog veka i života dao nemerljiv doprinos izgradnji naše države i razvoju naše države, o delu populacije koji je svojim odgovornim odnosom prema državi, svojom posvećenošću dobrobiti Srbije dala ogroman doprinos ekonomskim reformama konsolidaciji javnih finansija naše zemlje i reformama koje su Srbiju, koja je bila, da vas podsetim, 2012. godine pod bankrotom, pretvorili u ekonomski stabilnu i prosperitetnu državu za jako kratko vreme. Ući u proces tih ekonomskih reformi kojima su konsolidovane naše javne finansije nije svakako bila laka odluka. Samo ljudi koji su ekonomski prosvećeni, koji su posvećeni svojoj državi mogli su razumeti i podržati takve reforme. Ta podrška mnogih, odnosno ogromne većine građana države Srbije, a pogotovo naših penzionera, naročito se pokazala važnom u prethodnih godinu i po dana, u vreme kada je pandemija korona virusa i ekonomska i zdravstvena kriza zahvatila svet, a Srbija je zahvaljujući tim ekonomskim reformama uspela za vreme pandemije korona virusa da očuva privredu, da očuva ekonomsku i finansijsku stabilnost, da bude lider u stranim investicijama, ne samo u regionu, već i znatno šire, i da sa druge strane sačuva zdravstvenu bezbednost i obezbedi dovoljno vakcina za sve, pogotovo za one najugroženije, a to su upravo penzioneri. Možda na tom primeru možemo najbolje videti koliko dobrobiti može biti za neko društvo kada se stvori sinergija u odgovornom ponašanju, sa jedne strane, države i u odgovornom ponašanju, sa druge strane, većine građana države. Naravno, to dovodi do rezultata da imamo ekonomski stabilnu državu i zdravstveno bezbednu državu, državu u kojoj možemo birati između četiri vakcine, u kojoj se ne vodi bitka za ležaj u bolnicama tokom pandemije korona virusa. Sve to su razlozi zbog kojih će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati i ove izmene i dopune zakona. Rezultati u svim sferama društva bili bi još veći da su isti stepen odgovornosti i rekao bih isti stepen ljubavi prema državi pokazali svi politički faktori i svi politički akteri na političkoj sceni naše zemlje. Nažalost, to nije bio slučaj, jer postoji jedan, doduše, na sreću, malobrojan deo političke scene u Srbiji koji se sve vreme, kako tokom ekonomskih reformi, tako i tokom borbe protiv korona virusa, ponašao krajnje neodgovorno trudeći se da svim snagama, koje na svu sreću i nisu tako velike, diskredituje svaki napor države i građana da se izbori sa pretećim ekonomskim bankrotom naše države. Još jednom se vraćam na 2012. godinu i na situaciju prezaduženosti naše države, u koju su nas doveli ti isti koji se sada tako neodgovorno ponašaju i koji na svaki način sapliću i podrivaju napore naše države. Oni podrivaju napore naše države i tokom borbe protiv Kovida 19, oni svojim ogovaranjima, pisanjima raznoraznih dopisa i pisama međunarodnim institucijama i pojedincima pokušavaju da diskredituju teško stečeni međunarodni kredibilitet naše države Srbije. Zašto su to radili i zašto to rade? Već sam jednom ovde, dame i gospodo, u ovom visokom domu rekao da oni u Srbiji koja je stabilna i jaka, u Srbiji koja se razvija, u Srbiji u kojoj raste životni standard građana, u kojoj svi ekonomski brojevi idu plus, oni u takvoj Srbiji nemaju šta da traže. Oni su svesni očajno male podrške koju imaju među građanima Republike Srbije i oni čak sad otvoreno govore da ne haju za to šta građani žele i koga građani žele. Oni žele da nametnu sebe na silu, uz pomoć onih koji ih podržavaju van Srbije. U tom toliko otvoreno idu da kažu da njih ne zanima ni izborna volja građana i šta građani misle. Evo poslednjeg primera vezano za to, pričam o konferenciji za štampu Đilasove najplaćenije radnice Marinike Tepić i citiram njen tvit: Šta je za nas lustracija? Nije revanšizam, već da oni koji su kršili ljudska prava na slobodu izbora, informisanja, mišljenja, izražavanja, ne mogu više da se kandiduju i nema onda, pazite dobro, reći će građani na izborima da li smo krivi. Ne, nego ne možete više ni da se kandidujete.“ Završen citat. Oni otvoreno kažu da njih demokratija ne interesuje, da njih izbori kao kruna demokratije apsolutno ne interesuju. Oni otvoreno kažu da njih ne interesuje šta će građani reći na izborima. Oni jednostavno hoće da dođu na vlast na silu i da kada dođu na vlast zabrane svima koji drugačije misle ne samo da misle, već zabranjuju i uskraćuju i ono ustavno pravo da biraju i da budu birani. Oni ignorišu narod, ignorišu demokratiju i oni misle da su samo oni pametni, da su najpametniji, da su najlepši, da su najbogatiji i da oni imaju jedini božansko pravo da vladaju Srbijom, jer oni su, jel te, viša rasa, oni su nadljudi. Pa, pitam ja vas, dame i gospodo narodni poslanici ovde, a pitam i javnost Srbije, na šta vam liči ovakva politika, na šta vas podseća ovakva politika i politički stav? Mene neodoljivo podseća na fašizam. Samo što se ovde ne radi o nacionalnom fašizmu kakav je bio izvorni u vreme Nacističke Nemačke ili Musolinijeve Italije, već se radi o jednom anacionalnom mondijalističkom fašizmu. Ali, fašizam je fašizam. On podrazumeva diktaturu, on podrazumeva nepoštovanje volje naroda, on podrazumeva postojanje više klase, klase koja je predodređena da vlada. Svi elementi tog fašizma sveli su se i našli su se u jednom jedinom tvitu Marinike Tepić. Marinika Tepić kaže i odgovara predsedniku Srbije – evo, ti si prvi koga ćemo mi, po tom našem fašističkom principu, staviti u neke naše moderne konclogore. Nažalost ili na sreću građana Srbije, u stvari na sreću građana Srbije, Marinika Tepić je potpuno promašila metu. Jer, ko najviše krši ljudska prava od aktuelnih političara? Ko bije svoju suprugu i tuče njenog oca? Ko preti supruzi? Ko je taj ko preti policajcu dok je na službenoj dužnosti? Ko preti studentima na ulici? Na kraju krajeva, ko sprečava i ko se ljuti i viče i urliče na novinare i ko se bori protiv nezavisnog i slobodnog novinarstva na svojim konferencijama za štampu? Pa, upravo Marinikin gazda Dragan Đilas. Evo, poručujem Mariniki, iako se ne slažem duboko, suštinski sa njenim izjavama i političkim stavovima, i rekao sam da smatram da imaju elemenata fašizma, ja kažem, po tim tvojim kriterijumima, Marinika, prvi na tom vašem odstrelu koji biste vi proizveli kada biste došli na vlast trebao bi da bude upravo tvoj gazda Dragan Đilas. Često možemo čuti da se kaže da jedina sposobnost nesposobnih jeste da onesposobe sposobne. I deo opozicije, ovakva kakva jeste, nesposobna, stalno pokušava lažima, pokušajima izvrtanja stvarnosti da dezavuiše i da provuče kroz svoj krug pokvarenosti i kroz svoje blato svakoga ko pokazuje rezultat i zbog tog svog rezultata ima podršku naroda. Već smo rekli da tom delu opozicije podrška naroda ne treba, oni ignorišu volju naroda i stalno izvrću realnost. Primera je bezbroj, ali evo nekih od njih. Na primer, prošle nedelje u Jagodini je otvorena fabrika „Fišer“, koja će zapošljavati više od 400 radnika. Tom prilikom je vlasnik te fabrike, inače peti najbogatiji Nemac, prof. Klaus Fišer, rekao da će već krenuti odmah u izgradnju i druge nove fabrike u Jagodini koja će zaposliti oko 1.000 radnika novih i tom prilikom je došao da tu fabriku otvori i predsednik Srbije. Evo odličnog primera kako se izvrće stvarnost i realnost. Za medije koji podržavaju Dragana Đilasa i njegovu svitu nije bila vest da je otvorena nova, moderna, savremena fabrika koja proizvodi delove za Mercedes, BMV, za najveće i najmoćnije svetske kompanije, da će se zaposliti 400 radnika, koji će primati dobre i visoke plate, da to jača stabilnost ekonomsku naše države, da naša država jeste privlačna i najprivlačnija za strane investitore, ne samo u regionu nego i šire, da se Srbija ekonomski razvija, jer je to najbolji pokazatelj. Kada vam dođe peta kompanija u Nemačkoj, u ekonomski najrazvijenijoj državi EU, ovde investira i kaže – odmah sledeći korak nova investicija, ne, to za te medije nije vest, to za Mariniku Tepić, Dragana Đilasa, Sandu Rašković Ivić, Vuka Jeremića nije vest. Znate šta je bila njihova vest, tog dana, jer su želeli da izokrenu stvarnost? Vest je bila da je predsednik Republike Srbije svojim dolaskom u Jagodinu, jelte, oprao Dragana Markovića Palmu i da je poslao jasnu poruku tužilaštvu. Iako je tada i tom prilikom, to je i gospodin Aleksandar Mirković rekao prethodnog puta, iako je predsednik Srbije rekao da niko neće uticati, ako je Dragan Marković Palma kriv, on će odgovarati, iako je tada i tom prilikom i sam Dragan Marković Palma rekao da njega ne treba da brani niko od Marinikinih laži, pa ni predsednik Republike, iako je rekao da je on sam sebe prijavio u tužilaštvo, jer Marinika nije htela da ga prijavi, jer zna da bi odgovarala za lažno prijavljivanje. Ne, za te medije je to bila glavna vest, nije bila glavna vest da je Srbija prosperitetna, da Srbija napreduje i da se nešto lepo dešava u državi Srbiji. Ne, samo da prave haos, samo da provlače ljude kroz blato, jer jedino u takvoj sredini, u takvom krugu svoje pokvarenosti oni mogu da budu nešto koliko-toliko bitni. Kada govorimo o tom izvrtanju stvarnosti, evo i sledećeg primera. Mesecima, a možda je bolje reći i godinama unazad, Vuk Jeremić, Dragan Đilas i njegova klika obmanjuju javnost kako će Srbija, odnosno predsednik Srbije, priznati Kosovo, i evo samo što nije, i evo još koliko sutra, i evo još malo sutra, i tako unedogled. Onda juče, kada u Briselu u prisustvu međunarodnih posrednika predsednik Republike kaže tom samozvanom predstavniku kosovske administracije, u lice – nikada neću priznati Kosovo, to za te medije koji podržavaju tu kliku oko Dragana Đilasa i Vuka Jeremića nije bila vest, nije bila glavna vest. Znate šta je njima bila glavna vest? Glavna vest je bila, jelte, da je Vrhovni kasacioni sud poništio odluku Apelacionog suda i vratio na ponovno presuđivanje u vezi predmeta Darka Šarića. Pritom, otvoreno lažu i povezuju državu Srbiju sa tim, iako je kod nas sudstvo nezavisno, iako je to sve iz proceduralnih razloga, iako država sa tim nema ništa, ali ama baš ništa. A pogotovo nema ni sa tim sudijama, koje su upravo oni koji su se raštrkali iz nekadašnje DS, postavljali, odnosno setimo se reforme pravosuđa koju su vodili niški i šabački advokat, da im ne pominjem imena. Oni su sve te sudije postavili i mi nemamo ništa protiv, mi samo tim ljudima kažemo – radite onako kako treba i radite po zakonu. Niko se ne meša tim ljudima. Ali, jelte, nije vest da je predsednik Srbije rekao Kurtiju u lice da neće priznati Kosovo, već je glavna vest presuda Darku Šariću. To je ono o čemu pričam i što jeste izvrtanje stvarnosti i realnosti. Ili kada najplaćenija Đilasova radnica Marinika Tepić kaže – evo, tužilaštvo dva meseca ne preduzima ništa po slučaju Palme. „Alo, Zago, ženo, ne spavaj“, citiram Mariniku Tepić. A istina je u stvari suprotna. Istina je da više od dva meseca Marinika Tepić je izgovorila najgnusnije i najogavnije laži protiv Dragana Markovića Palme, pritom ne dajući nijedan dokaz, nijednu žrtvu, samo jednog navodnog svedoka Branislava Radosavljevića, o kome smo pričali već ovde dosta puta, kriminalcu koji je hapšen šest puta, osuđivan i koji je inače, jelte, gledam i slušam na nekom radiju, proglašen za mladu nadu Stranke slobode i pravde, jer je on njihov visoki stranački aktivista. E, neka im je na čast. A i njega su hteli da sakriju, ni njega nisu hteli da dovedu u tužilaštvo i zato su ga zamaglili i zato su mu skremblovali glas, jer su hteli da ta laž ostane u magli, da visi negde u javnosti, bez ikakvih dokaza, bez svedoka. Govori o 31 svedoku. Pa od tog 31 svedoka, 30 su u stvari saradnici i prijatelji Dragana Markovića Palme koje je taj kriminalac naveo u onom sramnom videu koji su prikazali na konferenciji za štampu. Znači, nijedan nije Marinikin svedok. I te ljude su provlačili kroz tužilaštvo, morali su da daju izjave. Zbog čega? Zbog Marinikinih laži. Naravno, još jednom ponavljam, zarad javnosti, ona je tu laž izjavila i htela je da ostavi u magli, da visi u javnosti i da svaki put upire u Dragana Markovića Palmu, a da pritom nije podigla tužbu u tužilaštvu i nije podnela prijavu u tužilaštvu, jer zna da bi odgovarala za lažno prijavljivanje, već je htela da to ostavi takvo. I nije ona ta koja insistira pred tužilaštvom, nego je upravo Dragan Marković Palma taj koji stalno i svakodnevno insistira da se ta stvar izvede na čistac i on je taj koji ne želi da to ostane nerazjašnjeno, neraščišćeno i da visi u vazduhu. Ali njihovi mediji o tome ne izveštavaju. Oni pričaju o tome da je to što je Marinika rekla krajnja i definitivna istina, oni uopšte ne uzimaju ni daju ni delić sumnje u njenu izjavu. Zašto? Zato što otvoreno podržavaju i rade i agituju za tu stranu. Šta reći, na kraju krajeva, o ljudima kojima se kokoške priviđaju kao droga? Jednostavno, ti mediji koji podržavaju Dragana Đilasa i ostalu kliku kao da imaju zavet ćutanja po pitanju nasilja u porodici, odnosno kao da imaju zavet ćutanja nad slučajem Dragana Đilasa, dok Marinikine laži non-stop trpaju u etar. Ono što je istina, za šta postoje svedoci, za šta postoje žrtve, za šta postoje dokazi, o tome ne pričaju ili su eventualno pre jedno mesec i po dana sa jednom kratkom vešću rekli – a, to je demantovano. Pa ljudi, to ne može da se demantuje. Postoji potpis Ive Đilas na službenoj belešci u Policijskoj upravi Vračar, postoji dokaz. Oni su mogli da se nagode. Ja razumem Ivu Đilas, samohrana majka, zna sa kime ima posla i onda kaže – bolje da se nagodim i živim mirno, nego da imam dalje problema sa čovekom sa kojim inače imam problema, ali tu postoji dokaz. O tome ti mediji ne govore ni jednu jedinu reč. Zato za razliku od onih, odnosno njih koji ne priznaju sud naroda mi kao prioritet postavljamo volju naroda. Za razliku od njih kojima je cilj bavljenja politikom, zaštita ličnog kapitala i biznisa, mama je cilj zaštita nacionalnih i državnih interesa. Za razliku od njih kojima je prioritet očuvanje i uvećanje ličnog bogatstva, nama je cilj ekonomski napredak države i povećanje životnog standarda naših građana. Oni će nastaviti sa njihovim nedelima, mi ćemo nastaviti sa našim delima, novim koje ćemo ostaviti generacijama iza njih, a građani Srbije to pomno posmatraju i građani Srbije su jedini koji presuđuju na izborima koja je politika za njih najbolja, koliko god to bolelo Dragana Đilasa i njegovu klitku, tako je bilo i tako će u Srbiji biti i zato Jedinstvena Srbija podržava ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći, narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, predsedništvo, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SVM je sa posebnom pažnjom dočekala Predlog izmena i dopuna Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, budući da se dugi niz godina zalažemo za drugačija rešenja ove materije, posebno u delu koji se tiče penzijskog i invalidskog osiguranja poljoprivrednika. Poslanička grupa SVM će podržati predloženi tekst izmena i dopuna, jer se novim rešenjima garantuju pravna sigurnost, međugeneracijska solidarnost i socijalni položaj, dostojan sadašnjih i budućih generacija penzionera. Savez Vojvođanskih Mađara, posebnu pažnju posvećuje svim kategorijama penzionera uz punu svest da nije lako obezbediti dugoročnu ekonomsku održivost penzijskog sistema, jer su to često višedecenijski i nasleđeni problemi, tako da smo u situaciji da se naknadno ispravljaju zatečene nepravde. Jedini način da se obezbedi ravnopravnost svih kategorija penzionera, da se obezbedi pravna sigurnost, ekonomska održivost i jednakost, jeste jačanje vladavine prava. U smislu poštovanja Ustava, zakona, kao i odredbe trećeg Ugovora Evropskoj uniji, koja između ostalog utvrđuje kao jednu od osnovnih vrednosti Unije i međugeneracijsku solidarnost. Ustav Republike Srbije predviđa da se obavezno penzijsko osiguranje uređuje sistemskim zakonom na principu međugeneracijske solidarnosti i da o ekonomskoj sigurnosti penzionera brine Republika Srbija. Pravna sigurnost penzionera i zaštita od diskriminacije je tema pregovaračkog Poglavlja 19, socijalna politika i zapošljavanje. Ta Poglavlje je deo klastera 3 i pre par meseci je Vlada Republike Srbije je Evropskoj komisiji poslala pregovaračku poziciju za Poglavlje 19. Kada smo na terenu nasleđenih teškoća, današnji Predlog zakona je pokušaj da se reši problem nastao za korisnike prevremene starosne penzije, koji zbog prihvatanja socijalnog programa Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju nisu mogli da ostvare pravo na starosnu penziju zbog promenjenih uslova za ostvarivanje ovog prava 2014. godine. Predloženim izmenama zakona, ovaj problem se po procenama sindikata trajno rešava za oko 15.000 ljudi, a možemo računati i na dodatnih još 7.000. Ceneći značaj predloženog rešenja, ukazujemo i na izmene koje će omogućiti dovođenja svih korisnika porodične penzije u ravnopravan položaj, tako što se porodična penzija iza smrti osiguranika ne određuje od prevremene starosne penzije, već od starosne ili invalidske penzije koja bi osiguraniku pripadala u času smrti. Zašto je važna ova izmena i dovođenje u ravnopravan položaj svih korisnika porodične penzije, između ostalog i zato što je broj invalidskih i porodičnih penzionera u kategoriji poljoprivrednih penzionera znatno manji nego kod drugih. Oblast penzijskog i invalidskog osiguranja posebno se reguliše u svakoj državi članici Evropske unije i neposredno zavisi od specifičnih društveno ekonomskih uslova. Iz tog razloga za sistem penzijskog i invalidskog osiguranja, međusobno razlikuju i nisu podložni međusobnom usklađivanju u meri kao što je to slučaj u drugim oblastima. Na primer, u Danskoj i Holandiji postoji osnovna penzija, mi bi rekli socijalna penzija, kao unapred određeni iznos koji ne zavisi od ranijih prihoda. Uvažene kolege narodni poslanici, za poslaničku grupu SVM rešavanja pitanja penzijskog i invalidskog osiguranja poljoprivrednika predstavlja temu od posebnog značaja. To je tema koja zauzima važno mesto u našem programu i mada predložene izmene i dopune regulišu penzijsko i invalidsko osiguranje osiguranika, poljoprivrednika samo u par specifičnih slučajeva i ne dotiču se važnih tema, na čijem rešavanju SVM radi već godinama. Naša poslanička grupa smatra Predlog izmena i dopuna Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju važnim korakom ka sveobuhvatnom rešavanju i uređivanju sistema penzijskog i invalidskog osiguranja, a kako bi se stvorili uslovi za dugoročnu ekonomsku održivost penzijskog sistema. Nažalost, nasleđenih problema ima i u oblasti penzijskog osiguranja poljoprivrednika. Naime, od uvođenja penzijskog osiguranja poljoprivrednika iz 1979. godine, kao dobrovoljnog menjala su se zakonska rešenja, a od 1982. i 1986. godine uvodi se obaveza poljoprivrednika da plaćaju penzijske doprinose kao i svi ostali penzijski osiguranici. Međutim, svi pokazatelji govore da do sada niti jedno rešenje penzijskog osiguranja poljoprivrednika nije donelo značajne pozitivne pomake. Naime, dok ukupan broj penzionera u Srbiji raste, broj poljoprivrednih osiguranika opada. Početkom 2020. godine od ukupno 1,7 miliona penzionera 175 hiljada 459 su bili poljoprivredni. Broj osiguranika poljoprivrednika se od 80-ih godina prošlog veka smanjio za čak dve trećine. Od 2009. godine kada je dostignut maksimum od 224 hiljade 800 svakog meseca broj poljoprivrednih penzionera smanjuje se u proseku za nepunih petsto, a brojke govore da je u poslednjoj deceniji izgubljeno više od 53 hiljade potencijalnih poljoprivrednih penzionera. Podatak da tek svaki šesti poljoprivrednik u Srbiji redovno plaća doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje, a da 175 hiljada njih duguje po osam hiljada 600 evra, za neuplaćene doprinose otvara ozbiljno pitanje ko će od zemljoradnika uspeti da plati ove dugove kako bi ostvarili pravo na penziju. Naravno, ne radi se o tome da ovi poljoprivredni proizvođači ne žele da plate ove iznose na godišnjem nivou, jednostavno, oni nemaju ekonomsku moć da to plate. Procene su da su u Srbiji samo između 50 hiljada i 70 hiljada poljoprivrednih gazdinstava bavi proizvodnjom koja je isplativa. Zbog sigurnosti i jednostavnije procedure mnogi se odlučuju za životno osiguranje kod privatnih kompanija. Prema podacima iz aprila ove godine od trideset milijardi dinara za isplatu poljoprivrednih penzija država daje 28 milijardi, a samo dve milijarde se obezbeđuju iz doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika. U svetlu navedenih činjenica nesigurnosti rada u poljoprivredi, male isplativosti važna je odredba člana 1. Predloga zakona kojom se utvrđuje da svojstvo osiguranika poljoprivrednika ne prestaje u slučaju obavljanja poslova po osnovu ugovora o delu, odnosno poslova po osnovu autorskih i drugih ugovora o delu, kod kojih je za izvršen posao ostvaruju naknadu kao i ako rade na teritoriji Republike Srbije za stranog poslodavca koji nema registrovano predstavništvo u Republici Srbiji, kod koga za obavljen posao ostvaruju naknadu. Za osiguranike poljoprivrednike predložena izmena je važna jer kada je u pitanju obavljanje ugovorenih poslova to su najčešće poslovi koji se obavljaju u kratkom vremenskom periodu zbog čega se može desiti da osigurani poljoprivrednik koji obavlja ove poslove više puta u toku godine menja osnov osiguranja, što smanjuje efikasnost sprovođenja osiguranja i povećava rizik nastanka greške. Ukrštanjem različitih podataka može se zaključiti da značajan broj lica angažovanih na gazdinstvima obavlja pored poljoprivrede i različite dodatne dopunske poslove po ugovoru. Broj lica angažovanih na poljoprivrednim poslovima u Srbiji je 2018. godine iznosio oko milion i trista hiljada, što u proseku čini 2,4 lica po gazdinstvu. U strukturi gazdinstva prema broju lica angažovanih na poljoprivrednim poslovima uočava se visok udeo 65% gazdinstava na kojima se poljoprivredom bavilo jedno do dva lica. U odnosu na 2012. godinu broj lica koja rade u poljoprivredi u Republici Srbiji je smanjen za 105.000. Gazdinstva na kojima je angažovano jedno do dva lica najviše je u Vojvodini, što se može objasniti proizvodom strukturom poljoprivrede u kojoj dominiraju linije proizvodnje koje nisu radno zahtevne sa većom upotrebom mehanizacije u radnim operacijama u poljoprivredi, ali i većom zaposlenošću članova gazdinstava u nepoljoprivrednim sektorima. Ako se analizira angažovanja samo nosilaca porodičnih gazdinstava u Vojvodini nosioci porodičnih gazdinstava su obavljali i drugu aktivnost, ali više nego u poljoprivredu. Drugu delatnost je obavljao tek 0,5% nosilaca gazdinstava. Međutim, od ukupno angažovane radne snage 256.577 angažovanih na porodičnim gazdinstvima u Vojvodini stalno zaposlenih je bilo svega 918. Najveći deo zaposlenih u poljoprivredi Republike Srbije čine članovi porodica nosilaca gazdinstva i udeo njihovog rada se povećava. Ovo ukazuje da se velika količina neformalnog rada angažuju u poljoprivredi u okviru porodičnih gazdinstava i uz pomoć srodničke radne snage. Imajući u vidu sve okolnosti predložena odredba zakona kojom se menja kriterijum za prestanak svojstvo osiguranika poljoprivrednika i to za ovaj specifičan slučaj, da ne prestaje svojstvo osiguranika poljoprivrednika zbog vršenja poslova na osnovu ugovora je važna, jer se pojednostavljuje administracija, poljoprivrednici se ne moraju ponovo prijaviti nakon svakog ugovora, i fondu se omogućava da po službenoj dužnosti sačini prijavu na osiguranje, nezavisno od toga da li je obaveznik podnošenja prijave može podneti. Druga važna izmena tiče se preciziranja i poboljšanja koje se odnose na podatke koje se unose u matičnu evidenciju PIO, nedovoljno ažurna matična evidencija onemogućava evidenciju i naplatu dospelih doprinosa ili nagomilanih dugova ne zna se ko je osiguranik, a ko nije, ko bi morao da bude obuhvaćen obaveznim osiguranjem, a ko ne. Sigurno je da će podaci iz matične evidencije biti precizniji nakon što se kroz Centralni registar stanovništva objedini 13 različitih baza podataka, iz pet različitih institucija, pa će provera validnosti ličnih podataka, pored svih obaveza evidencija, socijalnog osiguranja, podaci iz MUP, podaci iz Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, katastra ili lokalna administracije biti dostupni na jednom mestu. Ukrštanjem baza podataka prevazići će se brojni problemi, jer bilo je slučajeva da se menjana na kategorija osiguranja bez znanja osiguranika, nije bilo uvida u visinu duga na ime neplaćenih doprinosa, bilo je slučajeva da tek podnoseći zahtev na penziju u buduće penzione sazna da duguje stotina hiljada dinara sa zakonskom zateznom kamatom za uplatu doprinosa po osnovu bavljenje poljoprivredom i ako se nikad nije bavio poljoprivredom. U izveštaju za 2019. godinu, Zaštitnik građana je ukazao da je tokom tog izveštaja i tog perioda, primio određeni broj pritužbi koje su ukazale na to da je određeni broj lica samo na osnovu činjenice, da su članovi domaćinstva lica koje je vlasnik poljoprivrednog gazdinstva, dugi niz godina neosnovano zaduživan doprinosima za PIO, a da PIO o tome nisu obavešteni. Naima to je posledica činjenice da važeći Zakon o PIO nije na adekvatan način definisao pojam osiguranika, poljoprivrednika, nisu propisani kriterijumi za sticanje i prestanak svojstva osiguranika poljoprivrednika, nije jasno urađen postupak prijavljivanja na osiguranje, otuđivanje svojstva osiguranika, odjava sa osiguranja i utvrđivanje prestanka svojstva osiguranika, kao ni mirovanje svojstva osiguranika i brojna druga pitanja, od značaja za ostvarivanje prava poljoprivrednika na penzijsko i invalidsko osiguranje. Uvažene kolege narodni poslanici, za poslaničku grupu SVM, predložene izmene Zakona o PIO, prvi su korak ka temeljnoj izmeni odredbi važećeg zakona i nadamo se nakon 35 godina, važan korak ka reformi penzionog sistema, da se uz zalaganje SVM, utvrdi kriterijum za plaćanje doprinosa, za penzijsko i invalidsko osiguranje, malih poljoprivrednih proizvođača, da se doprinosi plaćaju srazmerno prihodu, odnosno ekonomskoj snazi gazdinstva, da se otpišu kamate, uradi reprogram glavnog duga, kao da se i svakom poljoprivredniku pruži mogućnost da odluči da li će biti deo penzijskog sistema ili ne. Reforma je potrebna, to je potvrdila i premijerka i ministar finansija i ministar poljoprivrede i o tome smo već imali raspravu ovde u Narodnoj skupštini. Iako smo svesni da se može uputiti puno kritika na račun našeg penzijskog sistema, SVM će u danu za glasanje podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospodinu Arpadu. Sledeći narodni poslanik je Hadži Milorad Stošić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kada se govori o izmenama i dopunama Zakona iz oblasti socijalnog osiguranja, a pogotovo penzijsko i invalidskog osiguranja, po samoj prirodi stvari, naša poslanička grupa PUPS „Tri P“ je veoma zainteresovana za takva rešenja. Sistem penzijskog i invalidskog osiguranja je jedan složen pravni sistem, koji u mnogome zavisi od normi, u ostalim zakonima i podzakonskim aktima i podložne čestim promenama. Stoga, i ako predložene izmene i dopune ovog zakona nisu preterano obimne, one su ipak od značaja za pojedine kategorije korisnika prava koje se njima daju. Poštovane koleginice i kolege poslanici, ovim putem bih želeo da pohvalim i da ukažem na izuzetne napore koje su Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, u prethodnom periodu preduzeli u cilju poboljšanja standarda korisnika penzija. Mere koje se preduzimaju su rezultat sistemskih reformi penzijskog sistema i pokazatelj stabilnosti, ekonomskog napretka Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je u prethodnom periodu preduzela brojne korake kojim je pokazala spremnost da se izbori sa svakom krizom i da tokom te krize pruži pomoć onima kojima je ta pomoć najpotrebnija, a to su naši najstariji sugrađani, koji su i sami tokom perioda reformi, dali svoj doprinos oporavku i stabilnosti sistema penzijskog i invalidskog osiguranja. Zato su oni i prvi kojima treba izaći u susret i o čijem standardu ova Vlada vodi računa, ne samo kroz brojne jednokratne novčane pomoći, već pomoći osnovnim životnim namirnicama, lekovima, već i kroz reformu penzijskog sistema, koji treba da bude stabilan i da svim penzionerima obezbedi sigurnost i poboljšanje životnog standarda. Tako i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO koji je pred nama, jeste deo procesa reforme sistema penzijskog i invalidskog osiguranja, koji je započet 2001. godine. Ekonomski rezultati postignutim merama, preduzete u prethodnom periodu su u celini omogućile napredak u ovoj oblasti. Upravo je zahvaljujući poboljšanju ekonomske situacije, izmenama i dopunama Zakona o PIO iz 2018. godine i 2019. godine, poboljšan položaj penzionera, tako što je utvrđen povoljan način usklađivanja penzija, uređena isplata jednokratne novčane pomoći korisnicima penzija, a takođe je dat i osnov za isplatu novčanog iznosa kao uvećanje uz penziju. Naime, izmene i dopune Zakona koji je pred nama, pokazale su da su sve izmene u ovoj oblasti, da se planiraju blagovremeno i dugoročno, onoliko koliko je to moguće imajući u vidu aktuelna pitanja i probleme. Tako je i ovaj predlog zakona planiran, u cilju rešavanja određenih pitanja i problema određene kategorije korisnika penzija. Osnovni razlog, zbog koga se pristupilo izmenama i dopunama Zakona o PIO u ovom trenutku, jeste problem sa kojim se suočavaju lica, koja su bila obuhvaćena socijalnim programom Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju. Reč je o licima kojima je u trenutku prihvatanja socijalnog programa do ostvarivanja prava na penziju nedostajalo do pet godina, odnosno tzv. opcija pet, odnosno do dve godine, tzv. opcija tri. Naime, nakon prihvatanja socijalnog programa, usledile su izmene i dopune Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju iz 2014. godine, kojima su promenjeni uslovi za ostvarivanje prava na starosnu penziju i uvedena je prevremena starosna penzija, a sve sa primenom od 1. januara 2015. godine. Zbog promene uslova za sticanje prava na starosnu penziju, odnosno kako više nije postojala starosna penzija po osnovu tzv. punog staža, navedena lica nisu ispunjavala ni propisan uslov za ostvarivanje prava na starosnu penziju, pa su bila prinuđena da se opredele za privremenu starosnu penziju koja uključuje i tzv. penale, odnosno trajno umanjenje iznosa penzija za svaki mesec ranijeg odlaska u penziju pre navrešenih 65 godina života. Imajući u vidu da je Vlada bila nosilac programa za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije i pripreme za privatizaciju, pokušano da se spreči dalje usložnjavanje problema. Međutim, i pored svih nastojanja, različiti pokušaji nisu doneli trajne rezultate, pa je u cilju rešavanja ovog problema pristupljeno sistemskom zakonskom uređenju ovog problema, što će obezbediti sigurnost i izvesnost kategoriji korisnika penzija. U tom smislu dobro je da je sada i formalno u zakonu ukinuto smanjivanje penzija određenim kategorijama korisnika prevremenih penzija koje su ušle u sklopu privremenih mera, a u prevremenu penziju su otišli pre nego što su na snagu stupile izmene zakona o PIO iz 2014. godine. Ovo pitanje inače je suštinski već rešeno jednim podzakonskim aktom Vlade iz novembra prošle godine, kojim je ovoj kategorija lica faktički ukinuto ovo smanjivanje iznosa penzija, tako da se u njihovom položaju suštinski neće ništa izmeniti, jer oni već primaju više iznose penzija. Smatram, gospođa ministarko, da bi bilo korektno i pošteno da se u narednom periodu izvrše izmene zakona i slično uredi za sva lica koja imaju 40 i više godina radnog staža, bez obzira na godine starosti. Sadašnjim zakonskim rešenjima mi kažnjavamo ljude koji su u rano u mladosti počeli da rade i pošteno radili 40 i više godina i nepravedno im se umanjuje penzija zbog starosne granice od 65 godina života. Molim ministarku da razmisli o ovom predlogu, kao i mogućnosti da se u neko dogledno vreme ukinu penali umanjenja penzije nakon navršavanja 65 godina života. To je velika polemika, veliko nezadovoljstvo ljudi i ja se nadam da će se naći neka mogućnost da se i to reši. Takođe, ovim izmenama se vrši i preciziranje u vezi sa utvrđivanjem staža osiguranja za tzv. frilensere, koji su u Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju inače još odavno prepoznati kao osiguranici samostalnih delatnosti. Naime, i ovim osiguranicima se staž osiguranja računa na isti način kao za sve osiguranike koji ostvaruju ugovorenu naknadu. Slične odredbe kojima se postojeći tekst zakona koriguje i ispravlja sadrži još nekoliko predloženih članova koji se odnose na pitanje lakše obrade podataka u Centralnom registru osiguranika, računanje iznosa naknade troškova sahrane preminulih lica i drugo. Sa druge strane, u ovim dopunama ima i nekoliko novih rešenja koje treba da donesu nova prava korisnicima i olakšaju njihov položaj u postupanju pred organima Fonda. Predlogom zakona je propisano da se porodična penzija iza smrti osiguranika ne određuje od privremene starosne penzije, već od starosti ili invalidske penzije koja bi osiguraniku pripadala u času smrti, čime se korisnici porodične penzije po osnovu umrlog korisnika privremene starosne penzije dovode u povoljniji položaj. Tu svakako kao bivši vojnik i učesnik ratnih dejstava smatram najvažnijom dopunom postojećeg zakona koji predviđa da se eventualna porodična penzija supružnicima poginulih pripadnika Vojske Srbije u ratnim dejstvima ubuduće isplaćuje u visini od 100% penzije koja bi osiguraniku pripadala u času smrti. Dakle, bez ikakvog umanjenja, kao u ostalim slučajevima isplate porodične penzije. Pored toga, predlog zakona sadrži i odredbe koje uređuju pitanje statusa osiguranika poljoprivrednika koji obavljaju ugovorene poslove, s obzirom na angažovanje poljoprivrednika prema propisima o angažovanju na sezonskim i drugim poslovima. O ovoj temi je govorio moj prethodni kolega, tako da ne bih se ponavljao u tom smislu. Na posletku, dopunom u članu 109. dodatno je obaveza i ostalim poveriocima, uz banke, da Fondu PIO moraju da odmah vrate iznose penzija od preminulih korisnika, odnosno da ne mogu da naplaćuju svoja potraživanja istih iznosa, što mislim da je dobro, jer smo iz obrazloženja zakona videli da se radi o relativno visokim svotama novca oko kojih Fond kasnije mora da vodi dugotrajne pravne postupke za njihov povrat, čime će se dodatno ojačati finansijska stabilnost Fonda PIO. Razlozi za donošenje ovog zakona proizilaze iz potrebe daljeg uređivanja sistema PIO i stvaranje uslova za dugoročnu ekonomsku održivost penzijskog sistema sa jedne strane i stvaranje uslova kojim će se obezbediti pravna sigurnost i odgovarajući socijalni položaj sadašnjih i budućih penzionera. Dakle, vidimo da su predlogom zakona obuhvaćena ona pitanja koja su zahtevala hitno zakonsko uređivanje, ali svakako predstavljaju pozitivan korak u procesu reforme. Posebno bih naglasio i pohvalio, a verujem da to najviše interesuje one koji će u budućnosti postati deo ovog sistema, a to su budući korisnici penzija, da se ovim predlogom ne menjaju uslovi za sticanje prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja. Ovaj predlog je pokazatelj da će se reforma sistema penzijskog i invalidskog osiguranja nastaviti i to u pozitivnom smeru, u cilju njegovog daljeg unapređenja i poboljšanja standarda svih korisnika penzija, što je jedan od najvažnijih ciljeva ove Vlade. Još jednom bih hteo da pohvalim rad Vlade i Ministarstva za rad, zapošljavanje i boračka i socijalna pitanja i da pozovem uvažene kolege poslanike da u danu za glasanje jednoglasno podržimo ovaj predlog zakona. Imajući u vidu ove promene, naša poslanička grupa PUPS – „Tri P“, će u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovog predloga zakona. Istovremeno, mi iz PUPS-a očekujemo da će se u narednom periodu posvetiti i drugim značajnim pitanjima u vezi sa funkcionisanjem Fonda PIO i celokupnog sistema penzijskog osiguranja. Zbog toga, kao što je poznato, PUPS i gospodin Milan Krkobabić pokrenuli su otvoreni društveni dijalog o nužnosti reforme penzijsko-invalidskog sistema i Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju. Takva rešenja, sveobuhvatna i stabilna, treba da potpuno isključe bilo kakav uticaj pojedinca, grupe, partije, ali i opravdanu brigu da je penzija povećana ili ne i koliko. PUPS se godinama zalaže za usklađivanje penzija po formuli tri P – penzije prate plate i smatramo da je to najpravednija formula sa kojom se obezbeđuje rast penzija sa rastom plata. Ovom formulom obezbeđuje se da penzioneri ne budu građani drugog reda. Trenutnim zakonom o PIO usklađivanje penzija po švajcarskom modelu predviđa 50% sa rastom potrošačkih cena i 50% sa rastom zarada, koji smo imali 2005. godine, koji je, nažalost, tada prosečnu penziju spustio na 42% od prosečne plate sa tendencijom daljeg pada prosečne penzije. Tu situaciju imamo i sada. Za nepune dve godine, od 2019. godine, kada smo doneli izmene i promene i usvojili švajcarsku formulu, prosečna penzija sa 49% pala je na 45% od prosečne plate. Meni je posebno drago što predsednik Republike najavljuje da će 2025. godine prosečna plata biti oko 900 evra, shodno tome, 450 evra prosečna penzija, ali vidim da neki ministri to demantuju, što svakako nije dobro. Kao neko prelazno rešenje, PUPS bi takođe bio za dogovor predsednika PUPS Milana Krkobabića i predsednika Srbije Aleksandra Vučića za poboljšanje švajcarske formule. To je jedan, takođe, od modela fiskalnog saveta da se penzije usklađuju po slovenačkom modelu – 70% sa rastom plata i 30% sa rastom potrošačkih cena. Na ovaj način bi delimično zaštitili penzionere, kako bi se sa manjom dinamikom stvarala razlika između prosečne penzije i prosečne plate, do sticanja uslova za prelazak na formulu „Tri P“ (penzije prate plate). Takođe, neophodno je da se u zakon ugradi zaštitni mehanizam koji bi zaštitio umanjenje prosečne penzije ispod nekog odnosa prosečne plate, na primer, da se novim amandmanom reguliše da u slučaju pada prosečne penzije od prosečne plate ispod nekog procenta, da li će to biti 55% ili 50%, da se penzija vanredno usklađuje. Ovim zakonom, poštovana ministarko, trebalo bi regulisati, pored visine prosečne penzije, i visinu najniže penzije. Mi iz PUPS-a smatramo da najniže penzije ne omogućavaju dostojanstven život u starosti i da je potrebno popraviti ovo stanje. Jedan način je određivanje najniže penzije, slično određivanju najniže cene rada. Drugi način je definisanje nove socijalne politike koja bi jasno i precizno sagledala materijalnu situaciju građana sa malim penzijama. Kao što je svojevremeno rečeno da beogradski penzioneri, njih 65.000 sa najnižim primanjima, primaju kvartalnu pomoć u iznosu od 4.000 dinara, ali još bolji primer kada su u periodu 2012. do 2014. godine, svi penzioneri u Srbiji sa malim penzijama, njih 400.000 takođe imali su kvartalnu pomoć od 4.000 dinara, što je na godišnjem nivou iznosilo 16.000 dinara, tada popularno nazvana kao 13. penzija. Dakle, PUPS smatra da je penzija ekonomska kategorija i ona je opredeljena prethodnim doprinosima za PIO. Zato je neophodna nova socijalna politika koja treba da izradi socijalne karte za penzionere i obezbedi potrebna sredstva za socijalna davanja mimo Fonda PIO. Dakle, PUPS se ne bez razloga zalaže za formulu „Tri P“ (penzije prate plate), jer je to jedini model koji garantuje da će penzioneri biti u ravnom položaju sa zaposlenim i neće biti građani drugog reda. Kada govorimo o ovom modelu „Tri P“, to znači koliki procenat rasta plata profesora, doktora, oficira, policajca i drugih državnih službenika, toliko i procenat rasta penzija profesora, doktora, oficira, policajca i drugih državnih službenika koji su već u penziji, odnosno penzionerima. Ako smo imali slučaj 2014. godine, kada je pretio bankrot finansija, Vlada je odlučila da umanji plate i penzije i tada su penzije menjane u istom procentu kao i plate, onda je pravično i pravedno da se isti model primenjuje i kod povećanja plata i penzija. Dakle, PUPS je tada podržao mere koje je predložio predsednik Vlade, gospodin Vučić, radi stabilizacije javnih finansija i zahvaljujući tim merama sprečen je bankrot države, a javne finansije i budžet su stabilizovani. Tada je važila formula „Tri P“ (penzije prate plate), koliko je bilo umanjenje plata, toliko su bile umanjene i penzije. Penzioneri su prihvatili da budu tretirani kao i njihova deca i unuci koji su bili u radnom odnosu. Napomenuo bih još jednu stvar koja je aktuelna ovih dana. Preko 100.000 starih lica ne ostvaruje pravo na penziju. Iako u Srbiji postoji opšti program socijalne pomoći namenjen za siromašne i starije, mali broj starijih ostvaruje ovo pravo. Predsednik PUPS-a Milan Krkobabić i PUPS predlažu uvođenje minimalne garantovane penzije od oko 12.000 dinara kao vid socijalnog davanja za sve starije od 65 godina koji nisu u statusu penzionera. Neophodno je da Ministarstvo razmatra i ovaj predlog, jer smatram da smo mi kao država socijalno odgovorna i solidarna. Pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima, poslanička grupa PUPS - „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju podršku za njihovo usvajanje. Takođe, poslanička grupa PUPS - „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati za. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana gospođo Kisić Tepavčević, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kisić Tepavčević, poslanička grupa SPS smatra da je od velike važnosti i značaja ono što ste rekli u uvodnom izlaganju, a to je da se nastavlja sa reformom sistema penzijskog i invalidskog osiguranja i u potpunosti razumemo da se celokupna reforma ne može sprovesti u ovom trenutku zbog perioda koji je, nadam se, iza nas i nadam se da će vrlo brzo biti iza nas, a to je period pandemije. Ali, ohrabrujuće je to što ste rekli da će se nakon toga nastaviti sa daljom reformom penzijskog i invalidskog osiguranja. Inače, govoriti o penzijskom i invalidskom osiguranju za nas iz SPS uvek ima poseban i veliki značaj, jer govorimo o našim najstarijim građanima, o generacijama koje su dale veliki doprinos i napretku države, veliki doprinos izgradnji države, o generacijama na čije penzionerske tragove ostavljaju, nažalost, i brojne društvene promene, reforme koje se sprovode, rekao bih, u poslednjih 20 godina. Naši penzioneri su sa svima nama, i sa predstavnicima srednje generacije i sa predstavnicima mlađe generacije, delili sudbinu, osetili sve socijalne posledice i potrese o kojima je, između ostalog, bilo reči. Pre svega mislim na posledice tranzicije, naročito posle vremena pljačkaških privatizacija, kada su sinovi i kćeri ostajali bez posla, a upravo oni, penzioneri ih izdržavali. Danas su penzioneri oni koji su možda tih dvehiljaditih ostajali bez posla, njihova preduzeća odlazila u stečaj ili prodavana, nažalost, u bescenje. Ako bismo se vratili u neka ranija vremena, da kažemo, u predtranzicioni period ili predtranziciono vreme, podsetili bismo se da je Fond PIO svojevremeno bio najmoćnija finansijska institucija u zemlji. Ne samo da su iz Fonda isplaćivane zaslužene penzije, već je PIO fond, možemo reći, bio i svojevrstan investicioni fond upravo tog vremenskog perioda. Iz sredstava PIO fonda izgrađen su mnogi javni objekti, poput, recimo, Sava centra u Beogradu, a u gotovo svim našim banjama građani su u rehabilitacionim centrima u kojima su penzioneri mogli da se leče i odmaraju takođe bili građeni. Nadamo se da taj period ponovo dolazi. Danas možemo reći da se Srbija, ovako ekonomski osnažena, polako vraća ostvarenju tog cilja, da našim penzionerima obezbedi, pre svega, uslove da na dostojanstven način sprovode svoje penzionerske dane, period života koji zovemo tim tzv. trećim dobom. Ono što uvek treba naglasiti da su mnogi naši građani u svom trećem dobu još uvek kreativni i da su još uvek društveno angažovani. Na njih društvo uvek računa, jer oni su ti koji su pre naših generacija gradili ovu zemlju, čuvali bazičnu vrednost svakog društva koji omogućava napredak i razvoj, a to je rad i to je, pre svega, život od svog rada, dostojanstven život od svog rada. Socijalisti se kao partija socijalne pravde zalažu za pravedni svet rada, bez diskriminacije, eksploatacije, za dostojanstven život od rada koji podrazumeva platu od koje može pristojno da se živi i za dostojanstveno treće doba uz zaslužene penzije za svakog našeg građanina Srbije. Penzije su važan deo ekonomske i socijalne politike naše države, jer u Srbiji od oko 2,5 miliona domaćinstava, preko 700 hiljada domaćinstava, tako govore neki podaci do kojih smo mi došli, živi samo od penzije. Dakle, socijalni položaj ovih domaćinstava zavisi upravo od visine penzije. U tom smislu za svaku socijalno odgovornu državu pitanje penzija nije samo pitanje pojedinačnog penzionerskog čeka. To je daleko više od toga. Danas u Srbiji pitanje penzija se posmatra upravo sa stanovišta učešća penzija u ekonomskoj stabilizaciji i u privrednim reformama koje naša Vlada sprovodi poslednjih godina, čime su bile obuhvaćene i penzije. Da se podsetimo da je 2014. godine zbog zatečenog stanja bilo nužno sprovesti paket nepopularnih mera među kojima je, između ostalog, bilo i smanjenje penzija, smanjenje plata u javnom sektoru. Penzije su bile smanjene posebnim zakonom o privremenom umanjenju penzija koji je primenjivan do 2018. godine, kada je ukinut, a nakon toga penzionerima je novim paketom mera nadoknađivan umanjeni deo. Od 2018. godine penzije se povećavaju određenim tempom i taj trend rasta se nastavlja. Za socijalnu i ekonomsku stabilnost društva veoma je važan odnos između broja zaposlenih i veoma je važan odnos između broja zaposlenih i broja izdržavanih. Balans između broja zaposlenih i broja penzionera nije jednostavno održavati. Na taj balans utiču različiti faktori, od demografskih do ekonomskih. Nažalost, Srbija postaje stara nacija, tako da je pozitivan odnos između broja zaposlenih i broja penzionera teško održavati. Prema poslednjih podacima broj penzionera u Srbiji je negde oko milion i 700 hiljada, a broj registrovanih zaposlenih je blizu dva miliona i 300 hiljada zaposlenih. Dakle, na jednog penzionera dođe oko 1,3, 1,4 zaposlena, što je još uvek nedovoljan odnos, imajući u vidu činjenicu da se penzija isplaćuje iz doprinosa koji plaćaju upravo aktuelno zaposlenih. To je načelo generacijske solidarnosti na kome je zasnovan naš penzijski sistem. Ovom prilikom, kao poslanička grupa SPS, još jednom želimo da se zahvalimo predstavnicima najstarije populacije, jer oni jesu podneli najveći teret reformskog kursa Vlade Republike Srbije čiji su temelji postavljeni, kao što sam rekao, 2014. godine. To je nešto što je bila neminovnost, neophodnost i nešto što je bila nužnost da bi došli do ekonomskih pokazatelja i ekonomskih rezultata koje imamo danas. Broj penzionera je rastao u poslednjih dvadesetak godina. Tako je 2002. godine, kada je donet novi Zakon o PIO, bilo 1.511.497 penzionera, a u decembru 2019. godine je bilo 1.708.293, što je blagi pad, a u ovoj godini taj broj je oko 1.700.000. Podaci za oktobar 2020. godine su 1.692.697 penzionera, što je blagi pad broja penzionera. Važno je i ubuduće posvetiti pažnju korisnicima najnižih penzija, pronaći korektivne faktore ili druge oblike podrške ovoj kategoriji penzionera. S druge strane, ne treba narušavati princip da se visina penzija obračunava i na osnovu visine uplaćivanih doprinosa za PIO. Hteo bih da podsetim da je reforma penzijskog sistema u Srbiji, vi ste rekli, započela 2001. godine, ja sada nisam siguran da li je 2001. ili 2002. godine, u vreme tranzicije koja je bila bolna za privredu, a time za ekonomsku održivost penzijskog fonda koji je trebalo reformisati zajedno sa modelom obračuna penzija. Sistem PIO je pretrpeo sedam reformi koje su uglavnom i nažalost bile restriktivne, kako bi se došlo do modela koji treba da napravi balans između ekonomske održivosti sistema i potrebe da se obezbedi pravna sigurnost i odgovarajući socijalni položaj sadašnjih i budućih generacija penzionera, kroz visinu penzija od kojih građani koji su zaslužili, radeći i plaćajući uredno zakonom utvrđen doprinos za PIO, mogu pristojno da žive. U tom smislu Predlog zakona o kojem danas govorimo i koji je pred nama predstavlja nastavak uređivanja sistema PIO u okviru započetih reformi, a radi korekcije ranije propisivanih restriktivnih mera u penzijskom sektoru. Jedno od ključnih pitanja o kojima je već bilo reči, a koja se rešavaju ovim izmenama Zakona o PIO jeste problem koji je nastao za dve grupe vlasnika prevremene starosne penzije, u pitanju su oni korisnici koji su pre 2014. godine prihvatili socijalni program Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja ili pripreme za privatizaciju preduzeća, a zbog promenjenih uslova za ostvarivanje prava na penziju, nastali izmenama Zakona o PIO 2014. godine, nisu mogli da ostvare pravo na punu starosnu penziju, jer je tim izmenama uvedena kategorija prevremene starosne penzije. U pitanju su korisnici socijalnog programa koji su se svojevremeno opredelili za dve vrste naknade, i to za posebnu novčanu naknadu. To je kategorija viška zaposlenih kojima je nedostajalo do pet godina radnog staža do ispunjenja prvog uslova za odlazak u penziju ili za novčanu nadoknadu preko tržišta rada, a kategorija viška zaposlenih kojima je nedostajalo dve godine do ispunjenja prvog uslova za penziju. Kako je zakonom o izmenama i dopunama Zakona o PIO usvojenim 2014. godine, a koji je u primeni od 1. januara 2015. godine, podignuta starosna granica sticanja prava na starosnu penziju za oba pola – 65 godina starosti za muškarce, odnosno postepeno podizanje starosne granice za žene na 65 godina i uvedena kategorija prevremene starosne penzije, to je kategorija korisnika socijalnog programa Vlade po sili zakona odlazili u prevremenu penziju, a ne u punu starosnu penziju, a u koju bi išla po ranijim propisima. Dakle, najveća smetnja za navedene kategorije iz tzv, kako ste i vi naveli u uvodnom izlaganju, opcije tri i opcije pet je postalo trajno zakonsko umanjenje prevremene starosne penzije zbog načina obračuna ovih penzija. Ovo je prepoznato kao značajan problem, i to je važno, pa i izvesna vrsta diskriminacije, tako da se navedeni problem ovim izmenama zakona rešava trajno tako što se u ovim kategorijama korisnika zakona visina prevremene starosne penzije utvrđuje u visini pune starosne penzije i omogućava se isplata razlike između iznosa prevremene starosne penzije koju su ostvarili i pune starosne penzije koju bi imali pravo da ostvare. Ovim izmenama i dopunama zakona, takođe, utvrđeni su i rokovi u kojima će ove kategorije korisnika prevremenih starosnih penzija podnositi zahtev Fondu za PIO za isplate razlike. Napomenuo bih da su i druge kategorije korisnika koje su otišle u prevremenu penziju trajno pogođene tzv. penalima, a to znači da im se za svaki mesec koji im od odlaska u prevremenu penziju, nedostajalo do 65 godina, oduzima 0,34% penzije koju bi ostvarili sa navršenih 65 godina starosti. Ovi penali se trajno primenjuju i po navršenoj 65 godini. Primetio sam da je ovaj problem bio prisutan i u toku javne rasprave u nacrtu ovog zakonskog predloga. Za sada su, međutim, korekcijom koja se predlaže ovim zakonom obuhvaćeni samo oni korisnici koji su se pre odlaska u penziju opredelili za neki od socijalnih programa Vlade i zato kažem da je važno što ste napomenuli u uvodnom izlaganju da ćemo nastaviti reformu PIO i verujemo da će i ovo pitanje biti razrešeno kroz nastavak te reforme. Sa druge strane, strateški posmatrano, mere umanjenja penzija i uvođenja kategorija prevremenih starosnih penzija koje su bile restriktivne dale su pozitivne efekte na makroekonomskom planu, jer je smanjen budžetski deficit, a smanjen je i procenat finansiranja penzija iz budžeta, kao i zaduženja za pokrivanje deficita. Ove mere, ma koliko to bilo posmatrano kao restrikcija, su u suštini sačuvale i Fond za PIO. Sve ovo govori upravo u prilog činjenici da je za trajnu stabilnost sistema PIO potrebno njegovo usklađivanje sa demografskim kretanjima, ali i da osnovni temelj stabilnog i zdravog penzijsko-invalidskog sistema mora biti dalji privredni razvoj zemlje, nove investicije, time i novo zapošljavanje. To je upravo put koji je trasirao i predsednik i Vlada Republike Srbije. Pored navedene izmene, koja je suštinska, istakao bih izmenu zakona kojom se porodična penzija supružnika, odnosno vanbračnom partneru profesionalnog vojnog lica koje je poginulo tokom dejstava odnosno vršenja vojne službe, utvrđuje u visini od 100% penzije koja bi osiguraniku pripadala u času smrti. Dobro je predloženo rešenje prema kome će se, nažalost, pogrebni troškovi isplaćivati u visini koja je važila na dan smrti osiguranika. Takođe je dobro što će se ti troškovi usklađivati na način na koji se usklađuju penzije. Pomenuo bih još jednu izmenu zakona, a ona se odnosi na status svih penzionera čije su penzije niže od najnižeg iznosa penzija, reč je o izmeni člana 77, izjednačavaju se sa korisnicima domaćih najnižih penzija sa korisnicima koji su svoje penzije stekli u inostranstvu. Ravnopravnost ovih kategorija lica se postiže tako što se i za korisnike domaćih i za korisnike inostranih penzija obračunava i isplaćuje razlika između njihovih penzija i najnižeg iznosa penzija. Ova korekcija ima socijalnu komponentu i to svakako pozdravljamo kao poslanička grupa SPS. Često se govori o velikim razlikama u penzijama. Važno je reći da te razlike potiču pre svega od dužine radnog staža, od stepena obrazovanja, poslova na kojima je osiguranik radio, odnosno od visine plate koju je ostvarivao, kao i od visine uplaćivanih doprinosa za penzijsko-invalidsko osiguranje. Naravno, u formuli za obračun penzije postoje i treba da postoje korektivni faktori koji treba da umanje te razlike. Država Srbija je danas socijalno odgovorna država pre svega i sve sektorske politike se kreiraju i vode tako da naši građani mogu bolje da žive. Naravno da ćemo prihvatiti ove izmene i dopune Zakona, ali ono što bih želeo još jednom da istaknem, ta 2014. godina jeste bila ključna i još jednom zahvalnost najstarijoj populaciji na teretu koji su preuzeli na sebe tokom reformskog kursa Vlade Republike Srbije, jer se te 2014. godine Srbija našla na raskrsnici. Postojala su zapravo dva puta. Jedan put je bio, rekao bih, spisak lepih želja, ono što bi građani želeli da čuju i što bi bilo lepo da čuju, a što bi, ukoliko bi se realizovalo, dovelo do finansijskog kraha i finansijskog bankrota. Drugi put je bio nužan put, ono što je neophodnost, što je neminovnost, a to je reformski kurs Vlade Republike Srbije. To jeste hrabra politička odluka, ali to je nešto što je omogućilo da upravo danas imamo zdrav sistem, koji je zasnovan na zdravim osnovama. Dakle, ne na politikanstvu i politici, već na životu i na ekonomiji. I danas nema potrebe da se Srbija zadužuje, jer vrlo često se govori od strane jednog dela opozicije kako se Srbija zadužuje. Dakle, Srbija se danas ne zadužuje da bi isplaćivala plate i penzije, već zaduživanja idu u pravcu razvoja, u pravcu budućnosti. Kada smo 2014. godine govorili o reformskom kursu Vlade Republike Srbije, svi smo uglavnom pretrpeli kritike, a oni dušebrižnici za SPS, ali rekao bih pre svega dušebrižnici za biračkim telom SPS, su nam rekli da smo izdali ideje levice, da smo kao i ostali naši koalicioni partneri nekome oteli penzije, nekome oteli plate u javnom sektoru, ne shvatajući zapravo da su to mere koje su bile mere za spas srpske ekonomije, mere koje se tiču budućnosti Srbije i mere koje se tiču budućnosti svakog građanina Srbije. Što se tiče SPS, mi smo 30, evo 31. godina, prisutni na političkoj sceni Srbije i sigurno da za ovih prvih 31. godinu postojanja i političkog delovanja postoje stvari na kojima građani mogu da nam zamere, ali nikada ne mogu da nam zamere i spočitavaju jedno, a to je da smo bilo kada, u bilo kom trenutku bili protiv svoje države i protiv svog naroda. Napraviću jednu digresiju koja nema apsolutno nikakvih dodirnih tačaka sa današnjom temom, ali i tih 90-ih smo od tih kvazi opozicionara slušali - predaja, izdaja, pa 2000. godine kada su preuzeli odgovornost, osnov odbrane nacionalnih i državnih interesa su upravo bile političke tekovine tih 90-ih, a to su Dejtonski sporazum i Rezolucija 1244. Dakle, mi jesmo socijalisti, ali ne možemo da budemo socijalisti utopisti. I naravno da između onoga što su bajke, što su priče koje bi građani želeli da čuju i što lepo zvuči i onoga što je neminovnost, što je nužnost, što je realnost, nešto što je neophodno da bi, kao što sam rekao, došli do zdravog sistema koji je zasnovan na zdravim osnovama i koji jeste interes građana, uvek biramo interes građana Srbije. Inače, da nije bilo te 2014. godine, da nije bilo reformskog kursa Vlade Republike Srbije, šta bi se desilo od marta meseca prošle godine? Da li bi sistem mogao da funkcioniše? I ne samo da funkcioniše, da li bi mogli da se ostvaruju ovako uspešni ekonomski pokazatelji? Dakle, da li bi država mogla na sebe da prihvati ovoliki teret krize? Da li bi kroz pakete mera mogla najpre da izdvoji 800 milijardi dinara, što je tada bilo 12,7% BDP, pa 257,1 milijardu dinara, što je 4,2% BDP, ukupno 17,2% BDP? Postoji li država u svetu koja je ovoliki teret krize prihvatila na sebe? Da li postoji država u svetu koja je u periodu pandemije povećala penzije za 5,9%, povećala plate u javnom sektoru najpre za 1,5% a potom za 3,5%, minimalnu cenu rada za 6,5%, plate u zdravstvenim ustanovama odnosno zdravstvenim radnicima za 6%, izdvojila jednokratnu pomoć i penzionerima i zdravstvenim radnicima? Dakle, svega toga ne bi bilo da nije 2014. godine postavljen temelj, a to je reformski kurs Vlade Republike Srbije. Još jednom, Poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržaće predložene izmene i dopune. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Aleksandar Vučić - Za našu decu, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek kada se priča o nekom zakonu kojim regulišemo položaj i primanja naših penzionera, uvek to privlači jednu veliku dozu pažnje javnosti, ali odmah da raščistimo na početku mog izlaganja, penzioneri u Republici Srbiji nisu građani drugog reda i ne preti im opasnost dok su na vlasti Aleksandar Vučić i SNS. Tako da odmah sa tom temom raščistimo. Prošlo je vreme kada su u Srbiji postojali građani prvog i drugog reda. Pokušavaju i danas, pogotovo ovi iz bivšeg režima da odrede ko su građani prvog reda. Bivši režim naravno sebe tu stavlja, Dragana Đilasa, da su oni nekakva intelektualna elita i da trenutno Srbijom vladaju, kako oni kažu, krezuba Srbija nepismenih i polupismenih radnika, seljaka, penzionera i da jednostavno zbog tog odnosa oni ne mogu da dođu na vlast u Republici Srbiji. Oni su i naše penzionere i naše zaposlene delili takođe dok su bili na vlasti na građane prvog i drugog reda. Prva stvar koju primetite u zakonu - na jedan pristojan i fin način napisano je preduzeće u restrukturiranju. Ali neka mi neko kaže šta su preduzeća, koja su to preduzeća u restrukturiranju, kako su nastala ta preduzeća u restrukturiranju, zašto je država morala da preuzme brigu o tim preduzećima u restrukturiranju, u kakvom stanju ih je zatekla sadašnja vlast i kako ih je vodio bivši režim? To su pitanja koja su i te kako vezana za razloge donošenja ovog zakona. Preduzeća u restrukturiranju bila su preduzeća pre svega društvenog kapitala koji je bio u postupku privatizacije i ta privatizacija nikada nije okončana ili još crnje i gore - bili su privatizovani, upropašćeni, stavljeni pod teret kod raznih banaka, a onda vraćeni Republici Srbiji sa svim tim teretima da brine o njima i da obezbedi zarade za zaposlene u tim preduzećima u restrukturiranju. Imali smo ih puno u Srbiji. Po meni jedan od možda najdrastičnijih primera su svakako „Sartid“, „Azotara Pančevo“, jer šta se desilo te 2011. i 2012. godine? „Ju Es stil“ je iz straha da njihov kapital ne propadne ovde u Republici Srbiji zbog lošeg upravljanja javnim finansijama i lošeg ponašanja države na finansijskom tržištu pobegao iz Srbije, pri tom je ostavio „Sartid“ sa 450 miliona dolara dugova, Republika Srbija ga je dobila za jedan jedini dolar. Trebalo je brinuti o tim zaposlenima u „Sartidu“ dok se ne pronađe novi strateški partner, omogućiti nastavak procesa proizvodnje i obezbediti sredstva za isplate zarade zaposlenima. U tom periodu, dok je Vlada tadašnjeg premijera Aleksandra Vučića pokušavala da pronađe rešenje recimo za „Sartid“, napadana je od strane bivšeg režima zašto se ulažu pare u taj „Sartid“ i da je bolje da zaposleni u tom „Sartidu“ budu otpušteni, a fabrika zatvorena. Takav je bio njihov odnos prema „Sartidu“. Na sličan način su se ponašali i prema „RTB Bor“. Tvrdili su kako 30, 40, 50 miliona evra svakog meseca je potrebno da bi se isplatite zarade, da je to išlo iz budžeta Republike Srbije i da sve zaposlene u „RTB Bor“ treba otpustiti, a rudnike zatvoriti. Nešto slično je bilo i u „Azotari“. To je kada su oni bili bivša vlast. Kako su se oni ponašali prema tome dok su bili na vlasti? Pod izgovorom da ta preduzeća ne treba da budu ugašena i zatvorena velike količine novca su usmeravali iz budžeta Republike Srbije. Imenovali su kao Vlada Republike Srbije i Ministarstvo privrede direktore u tim preduzećima koja su bila u restrukturiranju. Znate šta je jedini posao bih tih direktora? Da se takmiče ko će da kupi bolji službeni automobil, čiji će automobil da bude skuplji. Tako su se odnosili prema preduzećima u restrukturiranju i prema zaposlenima. Uvek kada pričamo o penzijama i ovim merama fiskalne konsolidacije koje su nastupile 2014. godine nikako da oni koji te mere napadaju ne kažu građanima Srbije istinu odakle se to finansiraju penzije, odakle se puni naš PIO fond. Valjda se puni iz realnog sektora, od zaposlenih u realnom sektoru, kasnije u državnom sektoru, državne administracije, itd. Koliko je to bila stopa nezaposlenosti 2012, 2013. godine kada je došlo do promene režima u Republici Srbiji, kada su Dragan Đilas, Boris Tadić i ostali kada su izgubili vlast? Nezaposlenih je bilo 28%. Država je morala da se zadužuje da bi isplaćivala ne samo penzije, već i zarade u javnom sektoru. Država je morala da se zadužuje da isplati obaveze prema raznim dobavljačima i izvođačima javnih radova kada su obaveze stvorene za vreme bivšeg režima, a nisu plaćene u onim rokovima i na onaj način kako je to bilo planirano zakonima, pre svega Zakonom o budžetu. Tada smo počeli da uvodimo mere fiskalne konsolidacije koje su, sasvim se slažem, potpuno nepopularne, teške su, ali je bilo pitanje da li može da se isplati zarada, penzija, da li država može da funkcioniše. Naravno da će uvek biti onih koji će zbog toga da se pobune. Velika većina penzionera prihvatila je te mere kao neophodne. Mi smo im na tome zahvalni. Naravno, bilo je i onih nezadovoljnih. Samo, moram da postavim pitanje koliko su opravdano bili nezadovoljni? Znate, oni koji su prihvatili mere fiskalne konsolidacije i umanjenje svojih penzija najvećim delom su došli iz realnog sektora. Bili su to obični radnici, radili su po svojim fabrikama, obezbeđivali plate i penzije za tadašnje penzionere, a plate za tadašnje zaposlene u raznim organima državne uprave. Na taj način su doprinosili ekonomskom razvoju Srbije. Ko se najviše bunio? Oni koji su celog života, čak i za vreme radnog veka, bili na državnim jaslama i smatrali su Republiku Srbiju kravom muzarom, da od nje samo treba da se uzima. Oni su bili najveći protivnici mera fiskalne konsolidacije, a da ne pričam o tome da su bili i sa najvećim penzijama, koje su često bile i veće nego ministarske plate. O tom problemu nekom drugom prilikom, kada za to dođe vreme. Sada smo u situaciji da onim merama koje su bile sprovođene 2014. godine radi opstanka države i radi opstanka privrednog sistema one greške nelogičnosti otklonimo, a to je da oni naši zaposleni koji su prihvatali socijalni program i prevremeni odlazak u penziju ukoliko im je nedostajao određeni broj godina radnog staža do ostvarivanja prava na punu penziju da to svoje pravo i ostvare. Jer, pre svega, danas kada su reforme koje smo započeli da sprovodimo 2014. godine dale određene rezultate, a to se pre svega vidi u tome koliko je srpska privreda žilava u onim teškim trenucima kada su mnoge države koje su ekonomski bile razvijenije i naprednije od Srbije, jako teško podnele pandemiju izazvanu korona virusom, srpska privreda zahvaljujući reformama koje je započeo predsednik Srbije Aleksandar Vučić, pokazala je veliku dozu žilavosti i otpornosti, što svakako pokazuje da one mere koje smo započeli 2014. godine su bile ispravne, pravovremene i delotvorne na srpsku privredu. Možete da zamislite danas da te mere nismo sprovodili, u kakvoj bi bila situaciji Republika Srbija. Ne bismo imali zdravstveni sistem koji bi mogao da pruži zdravstvenu zaštitu našim građanima u ovoj epidemiji koja nas je zadesila, nas i ostatak sveta. Ne bismo imali ni sredstava za lekove, ne bismo imali sredstava za opremu, ne bismo imali sredstava da napravimo dve nove bolnice. Ne bismo imali sredstava da pokrenemo ponovo naš „Torlak“ da proizvodimo vakcine, ne bismo imali sredstava ni te vakcine da kupimo, nego bismo čekali milostinju kao pojedine siromašne zemlje koje danas dobijaju od zemalja širom sveta. U takvu Srbiju nas je tada vodio Dragan Đilas i Boris Tadić, da budemo zemlja trećeg sveta, da zavisimo od drugih, da nemamo svoju privredu, da nemamo svoj zdravstveni sistem i da živimo od dečije milostinje. Danas je Srbija sasvim drugačija država od one u koju su nas oni uvodili. Isto tako, moram da kažem i onima koji su toliko zabrinuti za sudbinu penzionera koji su bili na udaru mera fiskalne konsolidacije i traže stalno da im neko nešto vrati, najbolje bi bilo da se obrate bivšem režimu, jer znate, kada su u pitanju penzije sve uštede koje je sprovela Vlada Republike Srbije i Skupština donoseći zakone, a kada su u pitanju penzioneri, jedva da je nešto oko 600 miliona evra. Tolike su bile uštede na isplati penzija za vreme mera fiskalne konsolidacije. Međutim, dok je jedan gospodin bio na vlasti, njegovo lično bogatstvo se za toliko novca povećalo. Ako hoće gospoda koja su nezadovoljna merama fiskalne konsolidacije, neka se lepo sakupe, odu ispred stranke SSP, jel se tako zove, i neka traže da Dragan Đilas njima vrati taj novac koji im je oteo dok je vršio vlast. To su njihovih 600 milione evra, ne Đilasovi. Jeste da se sada nalaze svuda po egzotičnim destinacijama u svetu, na nekim ostrvima za koje ja nikada nisam čuo da postoje, samo pokazuje jednu jako ozbiljnu nameru da se prikrije i izvor odakle je taj novac došao i kome taj novac pripada. Neka tamo nezadovoljni penzioneri zatraže od njega da im se vrati ono što im je Dragan Đilas uzeo, što im je oteo, ne samo njima, nego svima građanima Republike Srbije. Neka zatraže da im oni vrate novac koji nisu dali vojnim penzionerima 2008. godine, nego su oni morali svoja prava da zatraže na sudu. Ponoš, Šutanovac i ostala ekipa, nisu dali, nego su vojni penzioneri svoja prava da potraže na sudu, a baš vlast Aleksandra Vučića je morala da isplati to što su ovi tada izbegavali, izigravali naše vojne penzinere. Gospodin Delić i ostali, izvolite, od Dragana Đilasa, njemu tražite da vam vaš novac vrati, nemojte da govorite u ime svih penzionera. Oni penzioneri koji su zaista u realnom sektoru teškom mukom sticali svoje plate i svoje zarade, prihvatili su mere fiskalne konsolidacije. Oni koji su celog života bili na državnim jaslama, koji su Srbiju smatrali kravom muzarom, oni su smatrali da to danas, i treba i danas tako da bude i tako da nastave. Toga više neće biti. Što se tiče Dragana Đilasa i njegove tolike želje da se ponovo vrati u politički život, možete da zamislite koliko bi sada on uvećao svoje bogatstvo zato što je Srbija daleko bogatija, uređenija, modernija država nego kada je on vladao Republikom Srbijom. Jedini motiv da se on ponovo vrati na vlast jeste taj da se ponovo dočepa državne kase i za još nekoliko stotina milione evra uveća svoje bogatstvo. Ne vidim ni jedan razlog da će građani Srbije u tome više da ga podrže. Ovaj zakon jednostavno treba da prihvatimo kao zakon kojim se sprovođenjem iznuđenih mera dovodi u ravnopravnost jedan broj naših penzionera i da će u skladu sa tim ostvarivati prava na punu penziju, kao i da nisu bili pod sprovođenjem tih posebnih iznuđenih mera koje su se dešavale 2014. godine. Očekujem da će moje kolege iz SNS u danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Zahvaljujem. Pošto više nema prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, preći ćemo na listu govornika, ali pre nego što to uradimo, jedno obaveštenje. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na listu govornika Reč ima narodni poslanik Samir Tandir.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministrice, koleginice i kolege narodi poslanici, Stranka pravde i pomirenja i naš poslanički klub, znači, mi kao najjača bošnjačka stranka u danu za glasanje glasaćemo za usvajanje ovog zakona. Jedan od razloga zašto podržavamo Vladu Republike Srbije jeste socijalno odgovorna politika. Ovaj zakon i ove izmene i dopune Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju o kojima danas raspravljamo i o kojima ćemo danas glasati su neophodne. Sve ovo o čemu danas diskutujemo bilo bi suvišno da nismo imali i da nemamo nešto što se zove fiskalna konsolidacija, pun budžet iz koga možemo, ne samo da isplaćujemo plate i penzije, već u proteklim godinama smo imali povećanje plata i penzija, vodi se odgovorna socijalna politika pogotovo prema našim penzionerima i imali smo jednokratne pomoći kako prema penzionerima, znači to je grupa naših roditelja, najugroženija grupa naših građanki i građana, ali smo imali pakete i pomoći pogotovo u ovom vremenu pandemije kada smo svi bili posebno ugroženi prema svim građankama i građanima. Znači, živimo u zemlji koja ima uređene javne finansije i to ne govorim samo ja ili kolege ovde u parlamentu, već je to dokaz i to govore međunarodne monetarne institucije. Ono što hoću da istaknem jeste da smo mi u decenijama iza nas imali privatizaciju. U većini slučajeva to je bila pljačkaška privatizacija gde su radnici ostali na ulici, gde njihova prava nisu ispoštovana. Većina nas ovde dolazi iz takvih porodica ili poznaje nekog ko je žrtva te privatizacije i ono što je obaveza nas poslanika ovde u Skupštini jeste da koliko smo u mogućnosti zaštitimo te ljude i da napravimo zakonodavni okvir da se tako nešto više nikada ne ponovi. Ono što hoću da istaknem jeste da dolazim iz Sandžaka, iz dela Srbije gde se ta privatizacija propala posebno osetila i da imamo veliki broj bivših giganata koji su propali, kao što je tekstilni kombinat „Ljubiša Miodragović“, „Vojin Popović“ u Novom Pazaru, i hoću da istaknem da je sada krajnje vreme da sandžačke opštine, i o tome vrlo često mi govorimo, ali ono što je posebno važno govori predsednik države i predsednica Vlade, dobiju jednu veliku stranu investiciju posebno Novi Pazar i posebno Prijepolje. Da može da se radi i razvija bez autoputa dokaz je i opština Priboj gde imamo „Fap“ koji je pokrenut i gde imamo i slobodnu zonu koja je tu, nekada dolinu gladi, napravila jednu uspešnu lokalnu priču. U danu za glasanje podržaćemo ove izmene i dopune zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, pre analize novih zakonskih rešenja mislim da je važno podsetiti se osnovnih ciljeva i načela obaveznog penzijskog sistema. Tu su pre svega smanjenje siromaštva u starosti, tzv. apsolutni životni standard i održanje prihoda i životnog standarda u starosti na nivou na kome je postojao, odnosno koji je sličan onom koji je postojao u vreme radnog veka svakog pojedinca. Međutim, obezbeđenje adekvatnog nivoa penzija zahteva sve veće rashode od strane države i nije ni malo lako balansirati između prihoda i rashoda koje treba izdvojiti za ove namene i upravo u tome i jeste izazov penzijskih reformi današnjice, ne samo u našoj zemlji, veći i svuda u svetu, i zato su osnovni ciljevi penzijske politike EU između ostalog adekvatne i finansijski održive penzije. Ono što dodatno komplikuje reformu je suprotnost ova dva cilja. Sa jedne strane adekvatne penzije poskupljuju celokupni državni sistem, a sa druge strane svaka ušteda dovodi u pitanje i adekvatnost samih penzija. Zato dobra reforma podrazumeva pronalaženje pravog balansa i ravnoteže između ova dva jednako važna cilja. Iskustvo koje imamo na osnovu reformi koje su sprovedene 2005. godine upozorava nas na to da česte promene ovog sistema bez nekog temeljnog promišljanja i analiza, kako finansijskih efekata, ali tako i efekata koji će se odraziti na sam standard penzionera, nisu dobre i zaista trebamo voditi računa o tome da oni ne budu praksa i u narednom periodu. Ovo se posebno odnosi na sistem kao što je penzijski čije se promene tiču velikog broja ljudi, i upravo zbog toga što je ovo veliki sistem koji obuhvata veliki broj ljudi i na njemu je i do sada, a očekuje se u narednom periodu, najlakše je rezati i zato to treba izbegavati u svakom mogućem smislu. Dakle, treba imati u vidu da penzijska reforma uvek mora da zadovolji oba cilja, a to su adekvatnost i finansijska održivost. Najvažnije promene u predloženom zakonu o kome danas raspravljamo odnose se na utvrđivanje prava za korisnike iz tzv. opcije pet i opcije tri, o kome su moje kolege danas već govorile, a saglasno zaključku Vlade iz novembra 2020. godine, tačnije navedenim korisnicima se obezbeđuje isplata razlike između iznosa ostvarene prevremene starosne penzije i starosne penzije. Dakle, reč je o licima koja su prihvatila Program Vlade Republike Srbije za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju. Međutim, zbog izmena zakona iz 2014. godine, umesto starosne penzije ostvarili su pravo na prevremenu starosnu penziju sa trajnim umanjenjem iznosa penzije. O čemu se ovde u stvari radi? Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o PIO iz 2014. godine promenjeni su uslovi za ostvarivanja prava na starosnu penziju, odnosno podignuta je starosna granica za sticanje prava na starosnu penziju za oba pola na 65 godina i uvedena je, ne tako popularna mera, prevremena starosna penzija, odnosno trajno umanjenje penzije ili kako je zovemo – penali. Uvođenje prevremene starosne penzije jeste se negativno odrazilo na korisnike socijalnog programa, tj. onih koji su se opredelili za posebnu novčanu naknadu iz opcije 5, odnosno 3, o kojoj sam malopre govorila, a pravo na ukidanje penala za odlazak u penziju pre 65 godine ima oko sedam hiljada radnika koji su, mora se priznati, protivno svojoj volji morali da se penzionišu zbog činjenice da su im firme otišle u stečaj ili restrukturiranje, a oni su do penzije imali još dve, odnosno pet godina. Ovaj zakon nesumnjivo predstavlja nastavak uređivanja sistema PIO u okviru reforme koja je započeta još 2002. godine. Dakle, cilj je stvaranje uslova za dugoročnu ekonomsku održivost penzijskog sistema, za pravičnu sigurnost, ali i odgovarajući socijalni položaj i sadašnjih i budućih penzionera. Reforma, kao što znamo, do sada je imala svojih sedam faza u kojima se menjala, a mere koje su sprovođene uglavnom nisu imale neku pozitivnu konotaciju, ali su manje ili više dovele do pozitivnih rezultata. Tu mislim na zaustavljanje rasta deficita i smanjenje dotacija koje se za ove svrhe izdvajaju iz budžeta. Zato je došlo vreme da se posvetimo pozitivnim merama, odnosno onim merama koje će pozitivno uticati na penzionere. Kako je jedno od programskih načela Socijaldemokratske partije Srbije radna etika i socijalna sigurnost, to podrazumeva sigurnost svakog pojedinca i njegove porodice, zato će Socijaldemokratska partija Srbije u danu za glasanje podržati Predlog ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Sanji Jefić Branković. Preostalo vreme poslaničke grupe je polovina. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine, narodna poslanica Marija Jevđić.
Zahvaljujem, potpredsednice. Poštovana ministarko, Jedinstvena Srbija uvek podržava mere kojima se jača penzioni fond, a samim tim i povećava sigurnost i redovnost isplata penzija našim građanima i na samom početku želim da zbog budućih penzionera otklonim jednu vrstu spekulacije koja se pojavila u javnosti, a pratila je predložene izmene Zakona o penzionom i invalidskom sistemu. Naime, u javnosti se podigla tenzija da se ovim predlogom pooštravaju starosne granice za odlazak u penziju nakon navršenih 65 godina za žene i muškarce. Svako ko je pročitao zakon, slušao javnu raspravu ili pratio medije mogao je da vidi da o tome nema ni govora i da mi uopšte o tome danas ne raspravljamo, niti je to jedna od sastavnih izmena, odnosno jedna od izmena predloženog zakona. Mi danas rešavamo probleme koji su nastali za korisnike prevremeno starosne penzije, a koji su prihvatili socijalni program Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije. To su ona lica koja nisu mogla da ostvare pravo na starosnu penziju zbog promenjenih uslova za ostvarivanje ovog prava iz 2014. godine. Pozitivni ekonomski rezultati omogućili su da u sistemu penzionog i invalidskog osiguranja 2018. i 2019. godine uslede mere koje pozitivno utiču i na osiguranike, ali i na funkcionisanje sistema u celini, a posebno u vezi sa uređenjem matične evidencije Republičkog fonda za PIO. Ključni faktor za dugoročnu stabilizaciju sistema PIO prvenstveno leži u razvoju zemlje, novim investicijama i zapošljavanju, čime se popravlja odnos između penzionera i zaposlenih lica. Ako pogledamo najnovije statistike, odnos radnika i penzionera u Srbiji se popravio i iznosi više od 1,3 radnika u odnosu na penzionere, što je rezultat povećanja stope zaposlenosti u poslednjih par godina, jer princip funkcionisanja penzionog fonda, onako narodski rečeno, je da sadašnji zaposleni omogućavaju penzije našim penzionerima, pa tako u krug. Ovde nam stalno spočitavaju to što spominjemo bivšu vlast, iako ona nije prisutna ovde, nije prisutna jer ih narod nije želeo, ali su oni ostavili dugoročne posledice po funkcionisanje ove zemlje, a pogotovo na penzioni fond. Kada pogledamo statistiku, ako sam već objasnila kako se isplaćuju penzije, iz parila meseca 2012. godine, to je poslednja godina njihove vladavine, nezaposlenost je bila čak preko 26%. Prema najnovijim statistikama iz 2020. godine, i to u vreme pandemije, nezaposlenost u Srbiji je ispod 10%. Naravno da su tada morali 2011, 2010, ili već ne znam koje godine unazad, da podižu kredite da bi isplaćivali penzije i da bi ta redovnost penzija bila sigurna, jer drugačije ne bi mogli da naprave milione i milione eura i ne bi mogli da uvećaju svoje račune, čuli smo, po mnogim zemljama širom sveta. Da se ne bih bavila mnogo njima, Srbija je od 2020. godine usvajanjem švajcarske formule omogućila održivost penzionog fonda, ali i predvidivost povećanja penzija. Videli smo da su mnoge zemlje u regionu, Mađarska, Bugarska, Hrvatska, pokušale da javni penzioni sistem zamene privatnim penzijama i to se pokazalo kao loše, pa sada ukidaju te obavezne penzione fondove. Srbija je na pravom putu, prate se trendovi zapadne Evrope. To znači da se prvi penzijski stub reformiše, učini održivim, a da se dobrovoljni fondovi stimulišu. Dotakla bih se i najavljenih izmena koje se odnose na poljoprivredne i osiguranike slobodne delatnosti, takozvane frilensere. Kada kažem poljoprivredni osiguranici, prva asocijacija su nagomilana višedecenijska dugovanja poljoprivrednih penzionera PIO fondu. Znam da ova Vlada sa ekspertima Svetske banke već duže vremena radi da se taj problem reši, koji traje još od 1986. godine, i trudi se da ga okonča u što skorije vreme. Traži se najprihvatljiviji model kojim bi se dug poljoprivrednika PIO fondu, koji trenutno iznosi preko dve milijarde evra, rešio. Godinama se radi na reformi PIO osiguranja za poljoprivrednike, jer je postojeći praktično neodrživ. To ima za posledicu drastično smanjenje broja poljoprivrednih penzionera unazad godinama. Zahvaljujući svim merama preduzetim u proteklom periodu, stvoreni su uslovi za naredni korak u cilju poboljšanja položaja upravo ovih osiguranika. Ministar Nedimović je najavio da ubuduće porezi i doprinosi neće biti isti za sve poljoprivrednike, već će zavisiti od ekonomske vrednosti gazdinstva. Ključno je da se pronađe kriterijum po kome će plaćanje doprinosa poljoprivrednika prema PIO fondu biti pravedan i srazmeran veličini gazdinstva. Ali, tu treba voditi računa i o tome koliko je ta zemlja obradiva ili korisna. Znam slučajeve gde ljudi imaju potpuno nekorisne šume koje nisu niti pristupačne, niti mogu da se eksploatišu i zbog toga nemaju pravo ni na socijalno osiguranje, a da ne pričam o dugovima za poljoprivredno osiguranje. Jedinstvena Srbija zna da ova Vlada vodi računa o svim penzionerima, da je prioritet očuvanje i stabilnost penzionog fonda, da u prethodnom periodu, pored svih ekonomskih poteškoća koje je pandemija donela celom svetu, uspeli smo da sačuvamo i radna mesta i redovnost isplata penzija, a i da ih povećamo. Zbog svega navedenog, Jedinstvena Srbija u danu za glasanje podržaće predložene izmene zakona koji je na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se potpredsednici Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica dr Vesna Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, za svako socijalno pravedno društvo pitanje penzijskog sistema spada u red ključnih društvenih pitanja, jer se odnosi na veoma osetljivu i brojnu grupaciju građana, a to su penzioneri. Odnosom prema našim najstarijim građanima, koji su proveli čitav svoj radni vek dajući doprinos razvoju naše zemlje, mi kao društvo merimo humanost na delu. Zato i zakonski okvir kojim se regulišu pitanja penzija mora imati i tu humanu i socijalno odgovornu komponentu. Taj odnos je u suštini kao odnos predaka i potomaka, u najboljem smislu reči. Treba im omogućiti dostojanstven život u takozvanom trećem dobu. Naš penzijski sistem se menjao u zavisnosti od karaktera političkog sistema u kome smo živeli. Kao socijalista ne mogu da ne pomenem doba socijalizma, kada su naši penzioneri mogli komotno da žive od svojih penzija, imali su besplatno lečenje, a mogli su i besplatno da koriste odmor i lečenje u svim banjama. Naravno, vremena su danas druga, danas živimo u drugačijem društvenom, ekonomskom i političkom okruženju. Period privredne i društvene recesije usled tranzicije i nezakonite privatizacije danas je, na sreću, iza nas. Zato danas možemo da se posle restriktivnog perioda, u kome je bilo i smanjenje penzija, okrenemo razvoju i dobrim razvojnim rezultatima, a time i većoj brizi za naše penzionere. Zato danas radimo na poboljšanju zakonskih rešenja iz oblasti penzijskog i invalidskog osiguranja. Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju treba da bude takav da mu cilj bude stvaranje uslova za dugotrajnu ekonomsku održivost penzijskog sistema, čime treba da se obezbedi pravna sigurnost i odgovarajući socijalni položaj kako sadašnjih, tako i svih budućih generacija penzionera. Polazeći od toga, Vlada Republike Srbije podnela je Narodnoj skupštini Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je posle javne rasprave pripremilo nadležno ministarstvo. Znamo da su mere penzijske politike koje su do sada sprovedene uglavnom bile restriktivne, ali su dale pozitivne rezultate koji se ogledaju kroz zaustavljanje rasta deficita i smanjenje dotacija za pokrivanje deficita iz budžeta Republike Srbije. Upravo su pozitivni ekonomski rezultati i stabilnost ekonomije Republike Srbije omogućili da, nakon restriktivnih mera u prethodnim godinama u sistemu penzijskog i invalidskog osiguranja od 2018. i 2019. godine, uslede mere koje pozitivno utiču na osiguranike i korisnike penzija i na funkcionisanje penzijskog i invalidskog osiguranja, u celini. Posebno uređenjem matične evidencije Republičkog fonda za PIO, uspehe srpske privrede potvrđuju i mnogi evropski ekonomski eksperti. Podsećanja radi, ukazaću na te mere, među kojima su povećanje primanja penzionera isplatom, uvećanje uz penziju, usklađivanje penzija, prestanak važenja Zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija, isplate novčane pomoći korisnicima iz sredstava RFZO za PIO, novčanih pomoći tokom pandemije i druge. Jedan, možda i najvažniji faktor za dugoročnu stabilizaciju sistema penzijskog i invalidskog osiguranja prvenstveno leži u razvoju zemlje, novim investicijama i zapošljavanju, čime će se popraviti odnos između broja osiguranika i broja penzionera, s obzirom na to da se sistem finansira po principu solidarnosti među generacijama, odnosno da sadašnji zaposleni finansiraju penzionere. Kada smo već kod broja penzionera, napomenuću da u našoj zemlji živi oko 1,7 miliona penzionera, među kojima je najviše onih iz kategorije zaposlenih koji je 84,24%, zatim slede poljoprivredne penzije 10,2%, a najmanje ih je u kategoriji samostalne delatnosti 5,63%. Po vrsti prava, starosnih penzionera je 1.084.750 sa 64,5% u ukupnom broju, invalidskih 261.124 sa 15,5% i porodičnih 335.742 sa 20%. Osnovni razlog za donošenje ovog predloga zakona proizilazi iz potrebe rešavanja problema koji je nastao za korisnike prevremene starosne penzije, koji zbog prihvatanja socijalnog programa Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranje i priprema za privatizaciju nisu mogli da ostvare pravo na starosnu penziju, zbog promenjenih uslova za ostvarivanje ovog prava 2014. godine. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju iz 2014. godine, koji je počeo da se primenjuje od 1. januara 2015. godine, promenjeni su uslovi za ostvarivanje prava na starosnu penziju, odnosno podignuta je starosna granica za sticanje prava na starosnu penziju za oba pola, 65 godina za muškarce i najmanje 15 godina staža osiguranja, zatim postepeno podizanje starosne granice za žene na 65 godina života, počev od 2015, pa do 2032. godine. Tim izmenama zakona je uvedena kategorija prevremene starosne penzije, pri čemu su ove penzije trajno umanjene primenom tzv. penala. Uvođenje prevremene starosne penzije negativno se odrazilo na korisnike socijalnog programa koji su se opredelili za posebnu novčanu naknadu i novčanu naknadu. Vlada je u međuvremenu donela zaključak u kome je dala saglasnost da se licima koji su utvrđena kao višak zaposlenih, a kojima je u momentu prestanka radnog odnosa i ostvarivanja prava na posebnu novčanu naknadu ili novčanu naknadu, po tom programu, do ispunjavanja prvog uslova za ostvarivanje prava na penziju, u skladu sa tada važećim propisima, nedostajalo do pet godina, isplaćuje razlika između iznosa starosne penzije koju bi ostvarili primenom propisa o PIO koji je bio važeći u momentu ostvarivanja prava na posebnu novčanu naknadu i iznosa ostvarene prevremene starosne penzije. Takođe, utvrđeno je da se ova razlika isplaćuje i licima koja su bila proglašena kao višak zaposlenih, a kojima je u momentu prestanka ranog odnosa i ostvarivanja prava na novčanu naknadu, u skladu sa propisima o zapošljavanju, do ispunjenja prvog uslova za ostvarivanje prava na penziju, u skladu sa tada važećim propisima, nedostajalo do dve godine. Tako će se ovim izmenama Zakona privremena starosna penzija za ove dve kategorije korisnika izjednačiti sa iznosom starosne penzije na koju bi imali pravo prema do tada važećim propisima o PIO. Na ovaj način se trajno rešava pitanje penzija ranijih korisnika socijalnog programa Vlade. Pored navedenog, ovim predlogom zakona dovode se svi korisnici porodične penzije u ravnopravni položaj, tako što se porodična penzija posle smrti osiguranika ne određuje od prevremene starosne penzije, već od starosne ili invalidske penzije koja bi osiguraniku pripadala u času smrti. Zatim, rešava se problem koji se javlja sa isplaćenim iznosom penzije nakon smrti korisnika u vezi sa poveriocima koji odbijaju da postupe po zahtevu Fonda da obustave povraćaj iznosa koji je uplaćen poveriocu nakon smrti korisnika prava. Usklađivanje i preciziranje odredaba koje se odnose na slučaj kada poljoprivrednik obavlja ugovorene poslove, zatim utvrđivanje vanbračne zajednice, izmene se odnose i na osiguranike samostalnih delatnosti tzv. frilensere, na razlike do najnižeg iznosa penzija za korisnike kojima je iznos penzije niži od najnižeg iznosa penzije, a koji su ostvarili inostranu penziju. Veoma su važne i promene koje se odnose na unos podataka u matičnu evidenciju, odnosno da se pod promenom podrazumeva njihovo brisanje iz ste, pravo Fonda da zahteva naknadu pričinjene štete i od lica koje je prouzrokovalo potrebu za pomoći i negom drugog lica. Rešeno je i pitanje uslova za isplatu naknade pogrebnih troškova. Vi ste, uvažena ministarko, u svom izlaganju rekli da se reforma PIO nastavlja. Iskoristila bih priliku pitam - da li se razmišljalo da u nekom narednom periodu bude rešena i grupa korisnika prevremene starosne penzije čije su privremene penzije trajno opterećene negativnim poenima i moraju trajno da primaju penziju sa tzv. penalima? Mnogi od njih su u međuvremenu stekli uslove za sticanje prava na punu starosnu penziju, dakle, navršili su 65 godina života, a imaju i punu granicu staža osiguranja, tzv. radnog staža. Njihov zahtev je takođe da se umanjena penzija prima do navršenih 65 godina života starosti, a da nakon toga steknu pravo na punu starosnu penziju. Naime, i oni su tokom svog radnog staža odvajali doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje u punom iznosu staža osiguranja. Da zaključim, planiranim izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju nastavlja se proces normativnog uređivanja u oblasti penzijskog i invalidskog osiguranja. Osnovni cilj ovih promena je prilagođavanje obaveznog penzijskog i invalidskog osiguranja, kao osnovnog dela penzijskog sistema, demografskim promenama, ekonomskim okolnostima, ali i sa strateškim opredeljenjem države za uspostavljanje moderne i efikasne administracije. Pozitivni efekti izmena i dopuna Zakona doprinose unapređenju ekonomskog okruženja, čime se olakšava otvaranje novih i efikasnije poslovanje postojećih privrednih subjekata. U danu za glasanje poslanička grupa SPS glasaće za predloge ovih zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nevena Đurić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovana ministarka, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas se na dnevnom redu nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, čijim usvajanjem će se svim radnicima preduzeća u restrukturiranju koji su u penziju otišli pre donošenja izmena i dopuna Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, a koji su koristili socijalnu pomoć pet ili dve godine do penzije, ovim najnovijim izmenama Zakona obezbediće se isplata razlike između iznosa ostvarene prevremene starosne penzije i starosne penzije. Njihovi penzioni čekovi će se ubuduće isplaćivati u celosti. Na ovaj način se oni praktično dovode u ravnopravni položaj, u isti položaj se dovode svi oni koji su prihvatili program Vlade Republike Srbije za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju, ali su zbog imena zakona iz 2014. godine bili prinuđeni da primaju prevremenu starosnu penziju u odnosu na starosnu penziju sa trajnim umanjenjem iznosa kojim se isplaćuje. Dugogodišnji problem ovih radnika sada već penzionera, biće rešen i njima se više neće obračunavati tzv. penali na penziju. Svi mi znamo da su penzioneri ti koji su preuzeli na sebe najveći teret reformi i mere fiskalne konsolidacije, koje su sprovedene još 2014. godine i zahvaljujući njihovom razumevanju i podršci imamo danas državu koja ima jaku ekonomiju i koja ima stabilne finansije. Oni su najveći teret osetili u vreme pandemije korona virusa, posebno u onom periodu kada je bilo na snazi vanredno stanje i kada su oni imali zabranu kretanja, pogotovo lica starija od 65 godina, ali su i u tim trenucima pokazali razumevanje, a mislim da, tačnije sigurna sam, da je politika koju sprovodi Aleksandar Vučić i te kako okrenuta, i te kako brine o našim najstarijim sugrađanima i to vidimo i na osnovu činjenice, ne samo da su penzije danas redovne, već i na osnovu toga što konstantno rastu. Možemo da primetimo da bez obzira na sve napore koje ulaže, pre svega predsednik Aleksandar Vučić, Vlada koja sledi njegovu politiku, ali i svi mi zajedno ovde u parlamentu, bez obzira na sve te napore ja prosto ne mogu da se otrgnem utisku koji se konstantno plasira od strane, i moram tako da kažem, tajkunske medijske mašinerije, u rukama jednog svima nama dobro poznatog čoveka. Onda ste u prilici da na dnevnom nivou čitate izjave koje potiču upravo od strane tih medija, da čitate objave njegovih glasnogovornika, iskonstruisane bez ikakvog smisla i prosto se pitate – da li je moguće da neko ko za sebe kaže da ima inženjerski mozak, preko svojih portala i megafona, pokazuje samo, ali samo političku nemoć, niskost i odsustvo svake vrste morala i ljudske časti. A onda vam se obrati politička ptica selica, Marinika Tepić koja pred građane izađe sa kritikom na račun otvaranja još jedne nove fabrike u Srbiji. Morate da se zapitate – pa da li je to normalno? Svima jasno da je saradnica ili možda bolje rečeno radnica, Dragana Đilasa, očigledno dobro plaćena da bude u ulozi kritičara svega što se radi u našoj državi. I da konstantno, iz dana u dan, blati svaku novu ideju, svaki rezultat, svaki uspeh i sve što vodi ka napretku i boljitku Srbije, i sve što doprinosi boljitku građanima Republike Srbije. Ali, na njenu štetu, i na štetu njenog gazde Dragana Đilasa, na njihovu žalost, praktično na njihovu žalost, izvinjavam se, nove fabrike se otvaraju po čitavoj Srbiji, od najsevernije tačke do krajnjeg juga naše zemlje. Ako krenete od mesta do mesta, od opštine do opštine, od grada do grada, na svakom koraku možete da vidite neku novu fabriku, ili neku novu investiciju, neki novi pogon koji je u Srbiju doneo Aleksandar Vučić, zalažući se svojim autoritetom i trudeći se da od Srbije napravi takav privredni i investicioni ambijent koji će biti zanimljiv i za koji će se zainteresovati praktično i mnoge strane kompanije. Iz tog razloga je stopa nezaposlenosti u Srbiji na rekordnom niskom nivou. Svakako da nismo mogli da vidimo takvu situaciju u vreme ovakvih stručnjaka, koji su u stanju da negativno komentarišu i da vide manu u tome što se u Srbiji otvara još jedna nova fabrika. Pretpostavljam, da po njihovom mišljenju nama nisu potrebni ni ovi silni auto-putevi koji su danas realnost, i na koje smo i te kako ponosni. I ponosni smo na činjenicu da će se do kraja ove godine u Srbiji graditi čak osam novih auto-puteva. Moram da se osvrnem na još jednu izjavu koja potiče iz pomenutih medija i naravno, izrečene od strane, već svim dobro poznate žene koja, ja ne znam ni koliko do sada stranaka promenila, a govori o lustraciji, citiraću – poziva na lustraciju onih koji su kršili ljudska prava na slobodu izbora, informisanja, mišljenja i izražavanja. Pa, zar da nam o tome govori žena, koja je od narkodilera i kriminalaca tražila da se isele ljudi koji su, po njenom mišljenju, nepodobni iz Pančeva. Zar da nam o tome govori, neko ko je srpski narod lažno optužio za genocid u Srebrenici, jer o tome treba da nam govori neko ko halucinira i kome se umesto koka u Moroviću priviđa droga, ili ona koja je zloupotrebljavala, dok je bila u prilici, poziciju pokrajinske sekretarke? Jel ona treba da govori o tome? Mislim da je jasno kakva je politika koju oni pokušavaju da nametnu građanima Republike Srbije. Potpuno jednostavno i možete da uporedite bilo koji segmente života danas, sa onim periodom kako je to bilo u njihovo vreme. Svakako da je tada u to njihovo vreme bilo bolje, ali samo i isključivo za njih. Alternativa ovoj politici koju danas vodi Aleksandar Vučić, a koju oni pokušavaju da nametnu građanima Republike Srbije, zasniva se isključivo na govorima mržnje, na pretnjama, na pozivima na ubistvo i to svakako nije Srbija kakvu žele građani Republike Srbije. I ne samo, i to je jako bitno, i ne samo da Srbija ne želi da se vrati u mračnu prošlost, ne želimo ni da tupkamo u mestu i da budemo u ovoj poziciji u kojoj se danas nalazimo, već želimo da dodatno radimo kako bismo unapredili dodatno našu zemlju, kako bismo gledali u budućnost i kako bismo od Srbije pravili što modernije i savremenije mesto za život. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, prof. dr Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Stranka pravde i pomirenja utemeljena je u svojim načelima na socijalnoj pravdi gde posebno mesto zauzima briga o starim i o onima koji su nas doveli na ovaj svet i koji su najzaslužniji za sve ono što danas uživamo, zato svaku vrstu pomaka u unapređenju njihovog statusa podržavamo i zato i pozdravljamo i ove promene zakona koji će doprineti da penzioneri i svi oni koji imaju potrebe za ovom vrstom pomoći budu adekvatnije stimulisani finansijskim davanjima koja su neophodna kako bi imali dostojanstven život. Svakako da je ovo dobar pomak, ali mi ovde konstantno ukazujemo na još neke stvari koje je neophodno u ovom nizu odraditi, a tiču se položaja statusa određenih radnika koji su žrtve onih loših privatizacija koje nažalost nisu imali prilike ni da imaju ove programe o kojima je danas reč i koje spajamo, već su naprosto postali žrtva tih tajkunskih loših kriminalnih privatizacija gde su njihovi giganti otišli budzašto, a oni su isterani posle 20, 30 godina rada u tim gigantima, vani, bez prava na nadoknadu. Osobito smo to ovde spominjali kada je u pitanju PIK Pešter i ostali radnici. Sada ovde želim još jednom da podvučem da je neophodno da u narednom periodu takođe pronađi rešenje, da se i njima izađe u susret kako bi svoj radni vek koji su proveli u ovim preduzećima i gde je izdvajano iz njihovih zarada za PIO fondove i za sve ostalo, dočekali, da uživaju u svim tim blagodetima. Naravno, da nam je rečeno više puta od strane Vlade da su upoznati sa tim problemom, da se traži najbolje rešenje i verujemo da će, ako bog da, u narednom periodu i za njih doći bolji dani, da je prosto to jedan od sledova koji je neophodan kako bismo u celini zaokružili ovu problematiku. Pokazujemo ovim današnjim izmenama i dopunama da idemo u tom pravcu i to nas posebno raduje, kao što će nas posebno radovati i ta činjenica da svi oni koji su bilo kako zadužili ovu državu svojim izdvajanjima i zaradama u prethodnim godinama, imati pravičnu nadoknadu u svojim najstarijim danima i kako će zahvaljujući tim svojim primanjima imati dostojanstven život i imati priliku da budu ono zašta su celoga života predano i marljivo radili. To su ljudi koji imaju kapaciteta da u svakom smislu odgovore ovih zahtevnim ekonomskim izazovima sa kojima se susrećemo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Danijela Veljović. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Uvažena ministarka, koleginice i kolege, najvažnija izmena Zakona o penzionom i invalidskom osiguranju, ujedno i prioritet, jeste rešavanje problema koja su nastala kod lica koje su zbog procesa racionalizacije, restrukturiranje i privatizacije postali višak. Kao korisnici socijalnog programa Vlade zakonom od 2014. godine, koji je stupio na snagu januara 2015. godine, oni su zapravo otišli u prevremenu starosnu penziju i morali su da plaćaju trajno penale od 0,34%. Uglavnom je bilo reči o radnicima metalske struke koji su imali mala primanja i kojima bi penzije bile oko 20.000 dinara, uz penale bilo bi to ispod svakog minimuma i dostojanstvenog života nakon radnog veka, a po jednoj računici takvih u Republici Srbiji ima oko 7.000. Odlukom Vlade Srbije iz marta 2016. godine, ovoj grupi penzionera je do 1. oktobra ipak isplaćivana puna penzija, ali je problem nastao kada je tehnička Vlada taj zaključak ukinula. Predloženim izmenama zakona problem se trajno rešava uvođenjem u zakonske okvire u potpunosti će se rešiti njihov status i ispraviti velika nepravda kojim je načinjena i mi kao poslanici SDPS ovakve izmene zdušno podržavamo i pozdravljamo. U praksi to znači da neće doći do izmena u pogledu visine njihovih primanja, jer se navedena razlika već isplaćuju u skladu sa zaključkom Vlade od novembra 2020. godine, za isplatu razlike zbog izmene načina obračuna prevremene starosne penzije za lica koja su bila obuhvaćena ovim programom reorganizacije, potrebno je tri stotine 1,4 miliona dinara. Dobra vest je da su sredstva obezbeđena finansijskim planom Republičkog fonda za penziono-invalidsko osiguranje za 2021. godinu. To govori o stabilnosti PIO fonda, uzimajući u obzir da su penzije u ovoj godini povećane za 5,9% i čine 11% BDP što je po standardima MMF prihvatljivo. Važno je da se naglasi da se ovim izmenama zakona neće menjati uslovi za odlazak u starosnu penziju, to znači za muškarce sa navršenih 65 godina života, a za žene u ovoj godini sa navršenih 63 godine i dva meseca i najmanje 15 godina radnog staža. Pored ovih predloženih izmena važne su izmene zakona koje se odnose na porodične penzije. Naime, korisnici porodične penzije biće svi u ravnopravnom položaju tako što se nakon smrti korisnika osiguranja penzije neće određivati od prevremene starosne penzije, već od starosne penzije koje bi inače pripala osiguraniku nakon smrti korisnika osiguranja poverioci neće moći više da naplaćuju svoja potraživanja iz imovine fonda, već tek po okončanju ostavinskog postupka i ovo je značajna izmena kada se uzme u obzir da ima svakog meseca milion aktivnih obustava na osnovu potraživanja poverioca, samim tim i to će dovesti do još jače stabilizacije fonda. Izmenama zakona usklađuju se odredbe koje se odnose na slučaj kada osiguranik poljoprivrednik obavlja ugovorene poslove, ali i na postojanje vanbračne zajednice koje se utvrđuje u vanparničkom postupku. Obaveza izdržavanja izjednačene u slučajevima razvoda braka ili prekida zajedničkog života vanbračnih partnera, a sudskom presudom utvrđuje se pravo na izdržavanje. Uzimajući u obzir način funkcionisanja PIO fonda koji je rađen po principu generacijske solidarnosti, odnosno sadašnji zaposleni finansiraju penzionere, ključni faktor stabilizacije fonda je razvoj zemlje. Važno je voditi računa o radnoj snazi, kao pokretaču razvojnog proizvodnog ciklusa, kako ne bi dolazilo do nepovoljne srazmere broja zaposlenih i penzionera. Reforma funkcionisanja penzionog fonda je nešto o čemu zaista treba ozbiljno razmišljati, o tome kako ga unaprediti, modernizovati, prilagoditi zahtevima tržišta kapitala i svetskoj ekonomiji. Zapošljavanje obrazovnih kadrova, priliv ne samo stranih, već i domaćih investicija, ulaganje u nove tehnologije i njihova primena su neki od načina da se stvore stabilni izvori prihoda, bitni za penzioni fond. Zbog svih navedenih izmena koji predstavljaju veoma bitnu i važnu socijalnu karakteristiku zakona, poslanici SDPS će podržati Predlog izmene Zakona o PIO. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Zagorka Aleksić.
Zahvaljujem poštovana potpredsednice, uvažena ministarko, poštovane kolege poslanici, uvaženi građani, za JS briga o najstarijem stanovništvu jeste jedan od prioriteta i ne moramo da naglašavamo da su preduslovi za jednu, da kažemo, spokojnu starost, stabilne penzije i pravo na adekvatnu zdravstvenu zaštitu. To ne poklanja nijedna država, niti jedna vlast, već su to građani sami sebi obezbedili višedecenijskim vrednim radom. Međutim, odgovorna država, kakva Srbija danas jeste je tu da unapređuje i uređuje sistem i da se suočava sa izazovima. Sam kvalitet, stabilnost i kontinuitet penzijskog osiguranja, zavisi i od kretanja brojnih socijalnoekonomskih, kao i demografskih faktora, koje država može da kontroliše i predvidi, naravno, u nekim specifičnim situacijama. Iako ovaj zakon ne donosi suštinske izmene, donosi značajna tehnička poboljšanja, prevazilaženje problema i brojnih stvari koje bismo mogli da karakterišemo kao neke nedoumice, a tu se pre svega misli na grupu korisnika prevremene starosne penzije, koji su zbog raznih procesa u njihovim preduzećima, a koje su ipak bile odluke Vlade Srbije, nisu mogli da ostvaruju pravo na starosnu penziju zbog same prirode tih uslova. Problemi ove grupe korisnika penzijskog i invalidskog osiguranja, sa ovim izmenama i dopunama zakona će se trajno rešiti, a naša poslanička grupa će u danu za glasanje podržati predložene izmene. Brojne su odredbe ovog zakona koje preciziraju položaj grupa, čiji status do sada nije bio tako precizno definisan. Na primer, kada poljoprivrednici koji su osiguranici i obavljaju ugovorene poslove, zatim frilenseri i ono što je jako važno, bračna i vanbračna zajednica su u ravnopravnom statusu i takođe što se tiče te porodične penzije, iz te oblasti, porodična penzija se posle smrti osiguranika ne određuje od prevremene starosne penzije, već od starosne ili invalidske penzije, koja bi pripadala osiguraniku u času smrti. Praksa je pokazala da je dolazilo do brojnih zloupotreba koje se vezuju za isplatu penzija nakon smrti korisnika i ovim izmenama i dopunama se predviđaju adekvatni mehanizmi, koji će to u budućnosti sprečiti. Mi možemo da zaključimo da se ove izmene i dopune prirodno nastavljaju na one iz 2018. godine i 2019. godine i oni zajedno predstavljaju jedno reformisano i stabilno normativno rešenje, kada je u pitanju penzijsko i invalidsko osiguranje. Reforma penzijskog i invalidskog osiguranja u Srbiji je dugotrajna i traje 20 godina, a brojala je više faza. Moram da se složim sa koleginicom Đurić, koja je pomenula teške restriktivne mere, koje su bile ciljane i onda možemo slobodno da kažemo da su naši penzioneri stoički podneli i izdržali te mere, ali su rezultati doveli do benefita. Dakle, podneli su ključnu žrtvu, kada je stabilizacija javnih finansija u pitanju. Ako se osvrnemo unazad i posmatramo prakse, ne samo naše zemlje nego i raznih drugih zemalja za prevazilaženje problema, države su pristupale različitim modalitetima u kriznim situacijama. Iskustvo je pokazalo da je uvek najbolja i najproverenija metoda kada se povećava zaposlenost, kada se aktivno radi na politici zapošljavanja i smanjenju rada na crno. Negativni prirodni priraštaj i činjenica da mi postajemo stara nacija je nešto pred čim ne smemo da zatvaramo oči. Mi imamo izrazito visok negativni prirodni priraštaj i što se tiče 2020. godine, mi ga možemo pripisati koroni, ali to jeste jedan demografski problem, sa kojim se suočavamo i koji direktno utiče na stabilnost sistema. Zato ćemo podsticanjem pozitivnog prirodnog priraštaja, pristupanje aktivnoj politici koja podstiče rađanja, dobiti pozitivne efekte na više frontova. To je ta borba protiv bele kuge, o kojoj mi iz JS i naš predsednik, stalno govorimo i mera koje nam koriste u borbi protiv bele kuge, nikada nije dosta. Za svaki adekvatan odgovor izazovima i problemima u budućnosti koje se tiču sistema penzijskog i invalidskog osiguranja imaćete podršku Jedinstvene Srbije, jer smatramo da zbog kompleksnosti ove oblasti uvek postoji prostor za unapređenje. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice. Reč ima narodna poslanica Jelena Mihailović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvažena ministarka, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, možda tema penzijskog i invalidskog osiguranja meni kao umetniku ne pristaje u smislu da sigurno nisam stručna i kompetentna kao možda druge kolege poslanici na ovu temu, ali kao narodni poslanik, a pre svega građanin, odnosno građanka i državljanka Republike Srbije želim da odgovorim izazovu i učestvujem u diskusiji na temu koja je večna boljka svih država sveta, čak i onih najrazvijenijih, a to je upravo tema penzijskog i invalidskog osiguranja. Ovo je tema koja se tiče svih nas. Svi imamo ili smo imali bake ili deke i svi smo se kao deca radovali kojoj crvenoj koju bismo dobili u školsku knjižicu za dobre ocene na kraju školske godine. Sada su i naši roditelji penzioneri, a i sve nas, uz malo sreće i zdravlja, sigurno očekuju penzionerski dani. Penzijsko i invalidsko osiguranje se upravo zove osiguranje jer treba da predstavlja sigurnost sa sadašnjosti i sigurnost za budućnost, ali i obezbeđivanje bar pristojnog ili čak dobrog životnog standarda i kada se radni vek pojedinca privede kraju. Takva vrsta osiguranja, pored obezbeđivanja životnog standarda, treba da obezbedi dostojanstvo svih građana koji u svojim penzionerskim danima imaju više potrebe za negom, nego u svojim radnijim životnim fazama. Zato je svaki pokušaj unapređivanja sistema penzijskog i invalidskog osiguranja izuzetno važan, jer na taj način država pokazuje svoju opredeljenost da podjednako brine o svim svojim građanima, a posebno onima koji su možda i najosetljivija društvena grupa. Iako izmene i dopune Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, o kojima danas govorimo, nisu suštinske izmene i dopune zakona, svejedno se moramo osvrnuti na osnovni cilj svih do sada donesenih promena, a to je prilagođavanje obaveznog penzijskog i invalidskog osiguranja kao osnovnog dela penzijskog sistema demografskim promenama, pre svega procesu starenja stanovništva, ekonomskim okolnostima, ali i prilagođavanju strateškom opredeljenju države za uspostavljanje moderne i efikasne administracije. U procesu prilagođavanja penzijskog i invalidskog osiguranja državnim prilikama i nasleđenim posledicama prethodno pogrešno donetih odluka napravljeni su rezovi koji su u datom trenutku delovali kao dobro rešenje za spas fiskalnog sistema Republike Srbije. Penzioneri su verovali svojoj državi i zato mi danas ovde, neki novi poslanici sutra, sadašnja i svaka buduća Vlada moramo opravdati dato poverenje i omogućiti penzionerima ono što su svojim radom zaslužili, dostojanstvo i bezbrižnost kada je reč o stabilnosti i rastu njihovih penzija. Upravo iz tog razloga će, sigurna sam, biti još izmena i dopuna ovog zakona, možda čak i potpuno nov zakon koji bi na koncu doneo neophodne suštinske promene i potencijalno trajno dobro fiskalno odgovorno rešenje kada je reč o održavanju nivoa i potencijalnom daljem rastu penzija. Švajcarski model koji je kod nas na snazi kada se radi o obračunu penzija, po ocenama i proračunima stručnjaka, predstavlja dugoročno održiv model, budući da paralelno prati i inflaciju i prosečnu zaradu, čime se održava kupovna moć penzionera na približno istom nivou u odnosu na ekonomska dešavanja. Iako jedan od najboljih sistema na svetu, pored holandskog i kanadskog, švajcarski sistem takođe ima svoje nedostatke koji se najviše ogledaju u brizi kako će penzije biti isplaćivane budućim generacijama, to jest kako održati sistem da ne kolabira. Jedna od tema koja se i u Švajcarskoj diskutuje su starosna dob za odlazak u penziju, ali i razlika u iznosu penzija u zavisnosti da li se radi o ženi ili muškarcu, jer podaci iz statistike pokazuju da žene primaju čak i za trećinu manju penziju u odnosu na muškarce zbog manjih zarada za vreme radnog vek,a što predstavlja interesantan podatak za razmišljanje i eventualno dalje razmatranje i upoređivanje sa našim podacima. Takođe, interesantno je napomenuti da je starosna granica za odlazak u penziju na nivou cele Evrope skoro identična, što svuda otvara prostor za diskusiju, jer se produžavanjem radnog veka broj osiguranika u fondovima održava dok se nova radna mesta ne obezbede, a mladi ljudi za to vreme ne dobijaju svoje šanse brzo i jednako koliko bi trebalo. Ono što kao pripadnik mlađe generacije moram da istaknem je činjenica da mladi ljudi žele svoje šanse i prilike za zaposlenje koje im svima treba podjednako dati, a regulative o pomeranju starosne granice u tome ne pomažu ukoliko se ne otvaraju nova radna mesta koja su neophodna kako bi se i sredstva u Fondu uvećavala i potencijalno i penzije bile veće. Takođe, u skladu sa životnim vekom stanovništva, koji se produžava, a nacije stare, otvaraju se mogućnosti za investicije i sporazume, kao što su ugovori o osiguranju koji su, na primer, potpisali „Union Bank of Switserland“ sa britanskim penzionim fondom u iznosu od 1,4 milijarde funti, HSBS „The Hongkong and Shanghai Banking Corporation“ na sedam milijardi funti i … na deset milijardi funti. Takvi ugovori, između ostalog, pokazuju po ko zna koji put interes finansijskih korporacija da budu involvirani u penzione fondove kako bi stvorili prilike i dodatne šanse za obrt novca. Tu činjenicu bismo možda sami trebali da iskoristimo, ali samo kao vid potencijalnog trajnog obezbeđivanja našeg penzionog fonda, a nikako kao formulu kojom bismo dopustili da se različiti menadžmenti igraju sa parama naših penzionera kroz različite akcije na berzi. Kroz dugoročne perpetum mobile projekte koji bi punili penzioni fond, pored socijalnih doprinosa, pomoglo bi se smanjivanje ili potpuno ukidanje subvencija države penzionom fondu, koje sada iznose 141.750.000.0000 dinara, što predstavlja negde oko 1.200.000.000 evra u 2021. godini, država bi na taj način svojim penzionerima mogla obezbediti stabilnost i sigurnost i opravdala već pomenuto dobijeno poverenje. Kako održati penzije i kako povećati penzije? Dobre odluke vlasti su sistem održale, ali s obzirom da je, po rečima stručnjaka, idealan odnos zaposlenih i penzionera 4:1, a donekle prihvatljiv 3:1, dolazimo do zaključka da država pravi izuzetne napore da redovno i sa uvećanjima isplaćuje penzije, imajući u vidu da je u PIO fondu na dan 31. decembra 2020. godine registrovano skoro 1,7 miliona penzionera, a da je obavezno osigurano skoro 2.700.000 osiguranika, što kada se iznese kao odnos zaposlenih i penzionera predstavlja negde 1,3-1,5:1, zavisi koji je dan preseka. Sve to nam govori da do dostizanja odnosa 3:1 mogu proći godine ili možda i decenije ako se oslonimo samo na uvećavanje broja radnih mesta, a na čemu država konstantno i odgovorno radi. Konstantno povećavanje broja radnih mesta koje se otvaraje i zapošljavanje radno sposobnog stanovništva je izuzetno važna stvar iz mnogo razloga, ali kako bismo nadomestili nedostatak u sredstvima Fonda koja se Fondu isplaćuju iz budžeta države, a kako bi država sama sebi olakšala, najbrojnijoj grupi penzionera, čije su penzije između 10 i 15 hiljada dinara, koji čine 21,5% penzionera, potencijalno omogućiti rast penzija i potencijalno dostizanje nivoa egzistencije koje bi podrazumevao pokrivenu potrošačku korpu, moramo razmišljati o alternativama koje potencijalno mogu biti i trajno dobro rešenje. Te alternative mogu biti veliki projekti u novoj oblasti koju bi država odabrala i tako organizovala konstrukciju da penzioni fond u odgovarajućoj pravnoj formi bude potencijalni suvlasnik. S obzirom da sam prisustvovala osnivačkom sastanku Parlamentarnog foruma za energetsku politiku Srbije i da sam pažljivo i tada, a i inače redovno pratila i slušala izlaganja kako ministarke, tako i stručnjaka iz oblasti energetike, posebno na temu obnovljivih izvora energije i njenih ekoloških i ekonomskih potencijala i benefita, daću jednu ideju koja kada dolazi od umetnika može delovati neozbiljno, ali opet možda je vredna bar razmatranja. Naime, dugo se govori o velikom i važnom projektu „Đerdap 3“, čija proizvodna snaga od 2.400 megavata predstavlja veliku razvojnu šansu za Srbiju. Realizacijom „Đerdapa 3“ i godišnjeg prometa koji bi bio negde na nivou od 1.800.000.000 evra, Srbija bi pratila energetsku tranziciju Evrope samim povećavanjem proizvodnje zelenih kilovata i sa Đerdapom 1, 2 i 3 postala energetski lider u ovom delu Evrope. Promet od oko 1,8 milijardi evra je računat na osnovu cene od 15 evrocenti, što prema podacima Eurostata predstavlja približno prosečnu cenu kilovat časa u EU u 2021. godini, dok je zeleni kilovat dosta skuplji od pomenutih 15 evrocenti, ako uzmemo u obzir da zemlje koje kupuju zelene kilovate time dobijaju i veće karbonske kredite. U ovakvom gigantskom projektu država bi mogla da dodeli suvlasništvo penzionom fondu u određenoj pravnoj formi koja bi bila moguća, čime bi se obezbedio perpetum mobile dopune sredstava penzionog fonda i umanjivanje subvencija države koja su sada na nivou od oko 1,2 milijarde evra. Time bi se automatski otvorio prostor da država raspolaže sa značajno većim sredstvima u budžetu, koja bi mogla opredeliti ulaganje u obrazovanje, zdravstvo, infrastrukturu, socijalne programe, ali i na ulaganje u kulturu. Ta ulaganja bi bila preko potrebna infuzija da se realizuju svi sjajni već započeti projekti i realizovale nove ideje koje Ministarstvo kulture i kulturni radnici već razvijaju. Takođe, samim ojačavanjem stubova penzionog fonda sigurno je da bi se trajno moglo regulisati i osigurati nacionalne penzije, odnosno nacionalna priznanja pojedincima koji su ostvarili značajne rezultate u svojim oblastima, bilo da su sportisti, umetnici ili drugi pojedinci sa izuzetnim doprinosom za naše društvo i kulturu. Pozvala bih sve direktne zainteresovane penzionere i njihova udruženja, PIO fond, ministarstva, Vladu i celo društvo da se okupe oko iznalaženja najboljih rešenja za uspešno funkcionisanje penzionog sistema, jer uspešno funkcionisanje penzionog sistema ima ogromne reperkusije na funkcionisanje celog društva. U tom kontekstu bih pomenula mnogobrojne iskaze zahvalnosti penzionerima od strane predsednika Republike Aleksandra Vučića na njihovom stoičkom razumevanju i prihvatanju mera stezanja kaiša u cilju postizanja ekonomske stabilizacije, za koju su najviše žrtve poneli baš penzioneri i zahvaljujući kojima je inicijalno ozdravio budžet, a onda značajno bazirano na tome, krenula u ozdravljenje i celokupna privredna aktivnost. Zbog svega toga, sazrelo je vreme da se inovativnim metodima, kao i permanentnom brigom o svim sadašnjim, ali i budućim penzionerima, dođe do najuspešnijih formula za trajno unapređenje funkcionisanja PIO fonda, iz čijih će dalje izvora svaki penzioner moći da ostvari život dostojan čoveka i njegovog minulog rada. Iz toga, nek neki budući Đerdapi tri bar delimično pređu u ruke penzionera, pa da i oni poput američkih ili švedskih uživaju na Floridi, ali, zašto da ne, i u lepotama naše majke Srbije. Kraj svog izlaganja bih završila rečima predsednika Narodne skupštine i Socijalističke partije Srbije, gospodina Ivice Dačića, koje u potpunosti oslikavaju kako moj, ali i stav svih socijalista: „Želimo Srbiju u kojoj biti star nije sramota, a biti penzioner ne znači biti siromašan i diskriminisan. Moramo dati sve od sebe i svoje pameti da to i ostvarimo.“ Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Uvažena ministarko, poštovane koleginice i kolege poslanici, mislim da retko imamo pred sobom zakone o kojima raspravljamo koji su toliko godina u jednom živom sistemu rasprave ovog parlamenta, zakona koji tolike godine njime se odgovara izmenama i dopunama vrlo promptno i u pravi momenat na društvene i druge okolnosti koje zahtevaju njegovu dogradnju. U potvrdu ovome, da kažem da je ovo, u stvari, da je reforma uređivanja ove materije počela još 2002. godine, da je od tada imala nekih sedam faza, zadnja je bila pretprošle godine i, evo, ovo je sada osma. Sada imamo situaciju da ovom dogradnjom zakona nismo ušli u krupne sistemske stvari koje on dotiče i tretira, ali smo ušli i mislim da je kvalitetno i dobro urađeno mnogo toga što predstavlja, hajde, neću da kažem, to je malo omalovažavajuće ako kažem da su to proceduralne stvari, ali ima i proceduralnih stvari, ali jeste dogradnja određenih prava korisnika penzija, naročito su tu pominjane neke stvari koje do sada nisu bile tretirane, kao što su, recimo, prava našeg građanina iz radnog odnosa sa strancem ovde u Srbiji, a čija, tog stranca, firma nije u Srbiji. Mislim da je to vrlo važno, jer sve više imamo takvih, da ne kažem, slučajeva u društvu i jako je važno da smo to sada dogradili. Druga stvar koja je sada mnogo preciznija, jasnija, tačnija, a to je sve ono što se tiče porodične penzije, gde su detaljno precizirana i prava dotadašnjeg nosioca korisnika penzije i prava i određivanje ko sve može biti, ko može naslediti, da tako kažem, porodičnu penziju. Sada je to, ja kad sam ovo pročitao, nisam čak ni pretpostavljao da toliko širok broj ljudi lica iz familije itd. može pledirati na takvu porodičnu penziju u slučaju smrti korisnika. S druge strane, ovim rešenjima, sada novim, oko porodične penzije, dovedeni su svi oni koji mogu pledirati na tu penziju u sasvim ravnopravan položaj. Ovim sada je porodična penzija došla u situaciju da faktički ako je smrt korisnika u pitanju, ne može se desiti da neko neće naslediti tu penziju. Toliko je širok krug pretendenata na penziju. Mislim da je sve to odredilo, osiguralo sve one koji su ovim zakonom bili, ne mislim sad samo na porodičnu penziju, ali je preciznije sve sada rešeno i svi oni koji su u situaciji da koriste penziju ili da preuzimaju penziju itd, da su mnogo sigurniji, da je mnogo preciznije sve to rečeno i da je mnogo jasnije svakome od njih koja prava ima. Mislim da je to jako važno što smo uradili. Tu su i ona pitanja troškova sahrane, koja nisu više uopšte zanemarujuća, naknade troškova sahrane sve su skuplje, pogotovo za one ljude, a njih je veliki broj, koji imaju vrlo male penzije i koji treba ne celu penziju, nego više od penzije za troškove sahrane. Hteo bih da kažem sad nešto o ovome što sam pomenuo, a to je sistemsko pitanje dograđivanja ovog zakona. Mislim, gospođo ministarka, da bi morali, a verovatno, vi ćete to reći, verovatno vi to već imate zacrtano i u planu, itd, kad se tiče tih sistemskih pitanja, šta ja podrazumevam pod sistemskim pitanjima? Podrazumevam prava sva koja iz ovog zakona za nekoga proističu, i obaveze, naravno, da se ne moraju tog trenutka kad se nešto desilo istraživati šta sad treba neko da radi, da je to sistemom uređeno i da se zna. Uzimam za primer jednu stvar. Pre 30 i nekoliko godina, ja sam čovek u godinama, pa to pamtim, uzgred rečeno, sad se navršilo 30 godina kako sam u penziji, pa možete misliti koliko ja toga pamtim, ali smo imali situaciju da ste odlazili u penziju sa 85% od plate koju ste poslednju primili. I tu nije imalo šta čovek da razmišlja i da je u nekakvoj zebnji. To se znalo, to je bio zakon. Na takve stvari mislim. A, kod toga mislim na sledeće. Mi smo sada u situaciji, to je ono što sam na početku rekao, da dograđujemo zakon i iz potrebe što su nastale nove okolnosti u društvu uopšte i u razvoju društva itd. Mi smo sada u situaciji, hvala Bogu da je tako, da smo zaposlenost, odnosno nezaposlenost smanjili toliko koliko jesmo. I ako vi imate u jednom periodu 15 ili 20% više zaposlenih to menja neku situaciju, a da ne govorimo još više ako ima. Menja situaciju u smislu da treba razmišljati sada kako omogućiti i izračunati da li su to tri zaposlena, da li su dva i po zaposlena ili 3,30 koji mogu obezbeđivati penziju četvrtom. Dakle, ovde je sada jedan, to bi bio jedan drugi sistem. Nije u pitanju sada uzimanje iz budžeta, nego je u pitanju kako stvaramo kroz radni odnos sredstva kojima možemo nove penzionere obdržavati. Jako je važna jedna stvar, a to je da ne dođemo u situaciju, a sada imamo takvu neku situaciju koja na to miriše ili jeste takva ili ja imam takav osećaj kada to pratim, a to je da sadašnji zaposleni koji dolazi u period pred penziju, razmišlja o penziji, on uopšte ne razmišlja o onima mlađim koji ostaju da rade i da će on zahvaljujući njihovom još unapred dugogodišnjem radu imati i na taj način obezbeđenu penziju. Kada sam odlazio u penziju jako sam o tome razmišljao i bio zahvalan svim tim svojim kolegama što će ostati posle mene i što će mi to omogućivati. S druge strane, na taj način manje direktno opterećujemo budžet. (Predsedavajuća: Molim vas da privodite kraj, pošto ste već minut prešli vreme.) Prema tome, na kraju da završim time, da je molba, ako nismo već, da se pozabavimo time, tim krupnim sistematskim stvarima, sistemskim u stvari i da krenemo u to, obzirom da su nam prilike po prognozi takve da će razvoj ići napred i da ćemo imati te mogućnosti. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olivera Ognjanović.
Zahvaljujem predsedavajuća. Uvažena ministarka, kolege i kolenice poslanici, poštovani građani, izmene i dopune ovog zakona predstavljaju nastavak reformi i pomoći će najviše onima sa umanjenim penzijama, jer će oni dobiti povećanje. Više nemamo opterećenje budžeta koje je kritično za opstanak čitavog finansijskog sistema. Ovde je reč o licima koja su prihvatila program Vlade Srbije za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju, ali su zbog izmena zakona iz 2014. godine umesto starosne penzije ostvarili pravo na prevremenu starosnu penziju sa trajnim umanjenjem iznosa ove penzije, što se negativno odrazilo na korisnike socijalnog programa koji su se opredelili za posebnu novčanu naknadu. Sada je Vlada donela zaključak kojim trajno rešava problem za lica koja su utvrđena kao višak zaposlenih. Prevaziđen je problem nastao za korisnike prevremene penzije koji su bili korisnici prava na posebnu novčanu naknadu, odnosno korisnici novčane naknade. Izmenama su obuhvaćena i ostala usklađivanja po pitanju obračuna staža korisnika porodičnih penzija, poljoprivrednih penzionera i druga. Godine 2014. Srbija je bila pred bankrotom. Donošenje Zakona o smanjenju penzija je bila ekonomska odluka čime je omogućeno da penzije i plate i dalje budu isplaćivane. To je bila jedina mera u tom trenutku da bi kriza stala, jer je 58% penzija isplaćivano iz budžeta. Rezultati su čekali, ali uspeli smo da stabilizujemo stanje u našem budžetu. Naša država je preuzela obaveze da sprovede reforme do kraja, da nastavimo sa ozdravljenjem i stvaranjem dugoročne održivosti porasta i povećanja penzija. Činjenica je da danas imamo potpuno drugačiju sliku. Ozdravljujemo našu ekonomiju i imamo neuporedivo veći broj zaposlenih, obnovljenih i izgrađenih fabrika i onih koje se grade, imamo investitore koji su zainteresovani da ulažu u našu privredu. Pošto procenat zaposlenosti direktno utiče na količinu sredstava za isplatu penzija putem poreza i doprinosa, naša Vlada se maksimalno zalaže da privuče strane direktne investicije i podstakne razvoj privrede i preduzetništva. Mi ne zaboravljamo na najstarije koji su nas učili, školovali i kojima smo zahvalni na ukazanom poverenju, prihvatajući teške i nepopularne reforme koje su nas sve zajedno spasile i sadašnje i buduće penzionere, a posebno su pomogle da se ide ka postizanju finansijske stabilnosti. Sve dosadašnje i buduće investicije su pokazatelji da je Vlada Srbije na čelu sa predsednikom Vučićem stvorila pogodno tlo za ulaganje i pozitivnu privrednu klimu. Sve što treba da radimo narednih godina jeste da se držimo tog puta, a ono što penzioneri Srbije svakako treba da očekuju jesu dodatna povećanja penzija i ukupno bolji život. Ovo je put koji vodi sveukupnom razvoju, kurs koji je odredila Vlada Srbije na čelu sa predsednikom Vučićem, put kojim se kreće SNS. Na kraju, hoću da dam podršku našem predsedniku. Ne želim da se ugrožava autoritet i život predsednika Vučića, čoveka na kojeg sam ponosna, čoveka koji je dovoljno hrabar da se suprotstavi kriminalu, da udari na mafiju, čoveka koji se ne boji da kaže – ne priznajem Kosovo i da pri tom ne prestaje da radi, da se bori za snažniju Srbiju. Laži, pretnje, silovanja, ukradeni milioni na računima po svetu. To je program, kampanja žutih i njima sličnih i stvarno će biti upamćeni po zlu koje su naneli Srbiji, a Srbija ih neće. Neće bahatost, lopove, kriminalce, batinaše, nasilnike. Srbiji je dosta takvih i sigurna sam da ništa neće zaustaviti predsednika Vučića i nikoga ne može ucenjivati, a Danilo, Milica i mali Vukan će ići uzdignute glave ponosni na svoga oca. Naša je snaga baš u tome da smo posle svakog napada jači, da se još više borimo da odbrani i osnažimo Srbiju, pogotovo od takvih i sve nas je više, jer narod zna, narod vidi ko se danonoćno bori, ko vuče za ovu zemlju kao niko do sada, ko je postigao neverovatne rezultate, ko gradi, ko diže plate i penzije, otvara fabrike, zapošljava, ko trpi pretnje, prisluškivanja, prevare, kome se iza leđa radi o glavi. Mi nikada nismo i nećemo napadati nečiju decu, nečiju porodicu i pozivati na linč. Nikada nećemo praviti nered i sramotu svima, pozivati na nasilje. Nećemo se baviti lažima, već iznositi istinu, argumentovanu istinu o svima koji žele u političku borbu. Nastavićemo da ostvarujemo zavidne rezultate, gradimo modernu Srbiju i tako održimo data obećanja i opravdamo poverenje koje su nam građani dali. Treba da sledimo primer koji nam daje naš predsednik – miroljubivost, fer-plej, dostojanstvo, pravednost, čoveka koji brani, čuva i podiže ugled Srbije svuda u svetu i koji je vratio veru u bolju budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od jednog časa i sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Nastavljamo sa radom. Reč ima Radovan Arežina. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pre nego što počnem sa diskusijom, obradovalo me je da moja mlađa koleginica Mihajlović Jelena je pomenula u sklopu penzionog fonda izgradnju budućeg Đerdapa 3, kao nosioca i mislim da to čuti od mladih ljudi je veoma pozitivno za razvoj naše zemlje i to očekujemo svi dole građani Timočke krajine, odnosno Srbije, kao ozbiljnu razvojnu šansu, izgradnju Đerdapa 3. Tako da, Jeko, hvala ti što si to pomenula. Danas govorimo o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju koje predstavlja nastavak penzijske reforme u našoj državi. Od ovih izmena zakona očekujemo poboljšanje socijalnog položaja korisnika penzija, posebno jedne grupe koja je usled ranijih restriktivnih reformi ostala sa nedovoljno dobro rešenim statusom. Nužnost restriktivnog penzionog zakonodavstva iz prethodnog perioda bila je u svrhu da bi se stabilizovao penzijski fond, ali i da bi se sačuvala budžetska i makroekonomska stabilnost. Svi se sećamo kakvo je stanje privrede i zaposlenosti bilo početkom 2000.-tih, a posebno mučne privatizacije. Ceh su nažalost plaćali i naši najstariji. Upravo su zato bile potrebne reforme, a one su u periodu od 2014. do 2018. godine podrazumevale nužno smanjenje penzija i plata u javnom sektoru, ali, treba reći da su ove mere dale planirane efekte i omogućile da se u 2018. godini pređe u novu fazu reforme penzionog sistema, koje je pre svega usmerena na povećanje penzija i na isplatu razlike u penzijama, što treba krajnje pozdraviti jer od 2018. godine nas je sačekao i kovid, kao planetarna počast. O predloženim rešenjima govorile su moje kolege iz poslaničke grupe, kao i ostali narodni poslanici, a ja bih o našim starijim građanima za koje govorimo da su u trećem dobu, a to su naši penzioneri, danas ću govoriti iz jednog drugog ugla. Juče, 15. juna obeležen je Međunarodni dan borbe protiv nasilja prema starim osobama i želeo bih da skrenem pažnju na ovaj problem sa kojim se sve više suočava savremeni svet. Razlozi su različiti, a različiti su i oblici nasilja i diskriminacije prema našim najstarijim građanima, prema našim roditeljima, bakama i dekama, prema komšijama i onim starim ljudima koje srećemo na ulici, na pijaci, u autobusu i nažalost nismo spremni uvek ni da im ustupimo mesto za sedenje. Šta se to dešava sa nama da smo postali sebični, netolerantni, nasilni prema onima koji su stvarali uslove za naš život? Gde je to nestala naša međugeneracijska solidarnost? Ne treba zaboraviti da će ljudska prava starijih sutra biti ljudska prava i za nas. Hoće li ih biti i hoćemo li ih zaslužiti? To je osnovno pitanje. Juče je Ppoverenica za ravnopravnost saopštila jednu gotovo, neverovatnu prognozu, što je, verujte, i mene strašno iznenadilo, a to je da diskriminacija starijih u ovom veku može postati ono što su rasizam i antisemitizam bili u 20. veku. To je poražavajuće za čovečanstvo koje danas u trci za novcem, koristoljubljem i ispraznim životom zaboravlja na svoje roditelje, na svoje bake i deke. Najveći izazov i za naše društvo jeste, kako da se starije osobe zaštite od zanemarivanja, zlostavljanja i nasilja. O ovom problemu se retko govorilo, a nasilje u porodici ili u institucijama za smeštaj starih se teško otkrivalo. Danas većinom nije tako. Nažalost, statistika nije dobra i kaže da su u porodici najčešći nasilnici najbliži srodnici, čemu sve češće svedoče mediji koji nam saopštavaju različite slučajeve nebrige i zlostavljanja često sa kobnim ishodima. U institucijama smeštaja nasilnici su drugi korisnici ili što je kad kad poražavajuće osoblje, neodgovorni pojedinci iz redova osoblja. Statistika kaže da čak svaka šesta osoba starija od 65 godina doživi nasilje, a tek jedna od 24 osobe prijavi to nasilje. Ovo su poražavajuće činjenice i pred ovim činjenicama ne smemo zatvoriti oči jer šta je zadatak svakog humanog društva kada su u pitanju starije osobe? To je da našim najstarijim građanima koji su svoj radni vek proveli radeći za napredak društva obezbedimo mirnu i sigurnu starost, poštovanje i socijalni položaj koji omogućava dostojanstven život u starosti. Ne smemo da zaboravimo da su upravo ti naši najstariji, naši penzioneri gradili zemlju, a u najtežim godinama tranzicije i rasprodaje naše privrede često bili jedini koji su imali kakve takve prihode koji su često od svojih penzija izdržavali svoju decu i svoje unuke. Srbija spada u demografski stare zemlje i suočava se sa raznim posledicama starenja stanovništva. Danas je u Srbiji svaki peti stanovnik stariji od 65 godina, a tek svaki sedmi mlađi od 15 godina. Prosečna starost je preko 43 godine. Tako se Srbija svrstava u demografski najstariju u svetu. Trend opadanja rađanja se nastavlja, a samo u sedam opština u Srbiji se beleži pozitivna stopa prirodnog priraštaja. To se posledično odražava na svet rada, odnosno na radni kapacitet stanovništva koji takođe naglo stari. Socijalne i ekonomske posledice su dalekosežne, a jedna od tih posledica je i nepovoljan odnos između radno aktivnog stanovništva i penzionera jer sada na jednog penzionera dolazi oko 1,6 radno aktivnih stanovnika. Taj nepovoljni odnos može se menjati jedino jačanjem realnog sektora većim privrednim rastom i većim zapošljavanjem, ali kakav god bio privredni rast, kakvo god bilo zapošljavanje ne smemo dozvoliti toliku dehumanizaciju društva u kome će stari biti diskriminisani, zapostavljeni, neprimećeni, zlostavljani samo zato što su stari, da ne dožive da ne mogu da se leče baš zato što su stari, što se dešavalo u jednom teškom periodu koji je iza nas. Mislim da ćemo svi zajedno ovde i to pokazujemo u ovim godinama koje su za nama, nadam se u godinama koje su pred nama da ćemo to krajnje i eliminisati. Srbija je danas u mogućnosti da ne samo povećanjem penzija, već i posebnim paketima mera obezbedi bolji život svojim penzionerima. Podsetiću na tri paketa mera u prethodnoj i ovoj godini kojima su ublaženi negativni efekti Kovida 19. U prošloj godini svi građani, pa i penzioneri su dobili pomoć od 100 evra, penzioneri su dobili u dva navrata po pet hiljada dinara, penzije su proseku povećanje za 5,4%, što moramo priznati u vreme jednog totalnog i ekonomskog sunovrata mnogih zemalja koje su kao i mi pogođene kovidom u odnosu na prošlu godinu u ovoj godini penzioneri dobijaju pomoć od 110 evra, svi su dobili pakete sa vitaminima, svi koji su se vakcinisali dobiće po tri hiljade dinara državne pomoći. Briga države za naše najstarije ogledala se i u zdravstvenim merama i prioritetnom vakcinisanju za koje nam jednostavno i region i Evropa i ceo svet hteli, ne hteli priznaju. U prilog tome je i današnja odluka EU da Srbiju svrsta na listu bezbednih zemalja za putovanje i mislim da je ovo sjajna vest za sve nas i da nam se ono što činimo. Srbija danas otvoreno govori o svim vrstama diskriminacije i nasilja, a to je posao naše Poverenice za ravnopravnost da obelodanjuje svaki slučaj, ali to je posao i drugih nadležnih organa koji moraju da sprečavaju nasilje, otkrivaju i kažnjavaju počinioce ili preventivno deluju, naglašavam prevenciju jer lakše je sprečiti nego lečiti. Treba znati da je našim penzionerima isto toliko važno uz visinu penzije od koje mogu pristojno da žive koliko i to da njihov život bude dostojanstven i siguran, da im njihovi najbliži, ali i društvo pruže zasluženu pažnju. Postoji jedna izreka koja kaže – kako se odnosimo prema svojim precima, tako će se i naši potomci odnositi prema nama. Ovo ne smemo zaboraviti kao društvo, još manje kao ljudi. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miloš Terzić.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas diskutujemo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i ove izmene o kojima danas diskutujemo idu u pravcu poboljšanja prava naših građana. Takav pristup je na koncu odgovorne politike koju sprovodi SNS na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem i ono što je važno naglasiti, zbog građana Srbije, to je da su državne finansije što se tiče penzijskog i invalidskog osiguranja i više nego stabilne. Osnovni razlog ovih izmena i dopuna Zakona odnosi se pre svega na izmene normi kojima je propisano utvrđivanje prava na prevremenu penziju. Ovim izmenama takođe ćemo omogućiti da Fond radi efikasnije i brže. Zbog naših građana je važno da naglasimo da nema govora o pomeranju starosne granice ili o pooštravanju uslova za dobijanje prava na penziju. Zahvaljujući efikasnom i odgovornom vođstvu, mi danas u Srbiji, odnosno u Evropi, imamo najbrže rastuću ekonomiju, i pored krize koja je prouzrokovana virusom Kovid - 19. U takvim okolnostima naš je zadatak da sačuvamo sve one rezultate koje smo postigli kroz sprovođenje onih teških ali neophodnih, pre svega fiskalnih reformi 2014. godine, jer smo 2012. godine nasledili upravljanje ovom zemljom koja je bila na rubu bankrota. Dakle, do 2012. godine ovu zemlju su vodili politikanti okupljeni oko politike koju predstavljaju Đilas, Jeremić i Tadić i uspeli su ništa drugo što se tiče Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, da dovedu do nepovoljnog odnosa između broja osiguranika i penzionera i samim tim su doveli do deficita u poslovanju Republičkog fonda za penzijsko-invalidsko osiguranje. Takvim delovanjem naši penzioneri došli su u situaciju da isplata penzija bude neizvesna i u najvećoj meri su napravili takav sistem koji je podrazumevao neopravdano ostvarenje prava na invalidsku penziju, zbog čega smo došli do gorućih problema koji su podrazumevali ogroman stepen korupcije, posebno u zdravstvu. Suštinski, oni danas napadaju SNS, predsednika Aleksandra Vučića i članove njegove porodice, pre svega da bi prikrili sva ona nedela politička koja su imali u periodu od 2000. do 2012. godine, jer su bukvalno Srbiju ostavili na kolenima. Zamislite sad, prethodnih dana glavna vest na portalima i u medijima pod kontrolom Dragana Đilasa jeste to što je član SNS, brat predsednika Aleksandra Vučića, gospodin Andrej Vučić, posetio članove SNS, dakle stranke kojoj pripada, u Novom Sadu, jednom mesnom odboru i sada ja njih pitam sa ovog mesta iz Narodne skupštine Republike Srbije - da, i šta je sporno u tome što je član SNS, gospodin Andrej Vučić, posetio aktiviste SNS u jednom mesnom odboru u Novom Sadu? Dakle, gospodin Andrej Vučić, za razliku od brata Dragana Đilasa, gospodina Gojka Đilasa, nema 30 nekretnina na elitnim lokacijama u Beogradu. Predsednik Aleksandar Vučić i njegov brat Andrej Vučić nemaju preko 50 tajnih računa gde se nalazi ukraden novac građana Republike Srbije i mogu ponosno da nastave borbu, pre svega za Srbiju, i borbu u SNS. Iz takvog njihovog delovanja, kroz napade na porodicu predsednika Aleksandra Vučić, ja vidim isključivo isfrustriranost poraženih od strane pobednika, tačnije od Aleksandra Vučića, zato što ih je poslao tamo gde im je i mesto, a to je na margine srpske društvene i političke scene, jer tamo i moraju da budu svi oni koji, kao što je to Dragan Đilas ili Marinika Tepić, optužuju sopstveni narod da je genocidan narod. Jedini cilj njihove politike, tačnije, ne mogu da kažem "njihove politike" jer nemaju apsolutno nikakav program i nikakvu politiku, jeste da pokušaju da ospore, uz podršku stranaca, političko delovanje predsedniku Aleksandru Vučiću i jeste da pokušaju da preko nasilja, nekakvih obojenih revolucija, bez političke volje građana Republike Srbije na izborima dođu na vlast i da rade ono što su radili, da se bave krađom, dakle da rade ono što su radili do 2012. godine. E, to im nećemo dozvoliti ni mi, to im neće sigurno dozvoliti, pre svega, ono što je najvažnije, ni građani Republike Srbije. Više puta sam u svojim izlaganjima u Narodnoj skupštini rekao da smatram da su za politiku najvažnije dve stvari, a to su odgovornost i rezultati. Što se rezultata tiče, tu je situacija kristalno jasna. Rezultate ili imate ili nemate. A mi iz SNS smo ponosni na rezultate koje smo za Srbiju ostvarili od 2012. godine do danas. Mi smo ti iz SNS koji smo uspeli da dovedemo do toga da inflacija bude na istorijskom minimumu, da javni dug Srbije bude ispod 60%, dakle u nivou Mastrihta, da stopa nezaposlenosti u Srbiji bude ispod 10%, što je istorijski minimum ako sagledamo period u prethodnih 30 godina. Srbija je danas zemlja gde se grade novi auto-putevi, gde se otvaraju nove fabrike, samim tim i nova radna mesta i jedna smo od retkih država u Evropi koja je uspela da omogući svojim građanima povećanje i prosečne plate i povećanje prosečne penzije. Danas je Fond penzijsko-invalidskog osiguranja stabilan i iz meseca u mesec imamo dobre vesti i pozitivne rezultate, posebno za naše najstarije sugrađane, i to je nešto što ne žele da vide samo oni koji ništa ne znaju i koji upućuju kritiku radi kritike i imaju jedino patološku želju da nastave da rade ono što su radili do 2012. godine, a moram da kažem da to pokušavaju da rade u onom trenutku kada znaju da smo obezbedili godinama za redom suficit u budžetu i kada smo konačno stavili Srbiju na noge. Danas je Srbija zahvaljujući politici SNS i predsednika Aleksandra Vučića respektabilan međunarodni faktor na međunarodnoj političkoj sceni i svi znaju da je Srbija i ekonomski i politički lider na Balkanu. Rezultati koje postižemo su vidljivi, proverljivi. Uspeli smo da obezbedimo izdašne programe podrške i pomoći našim građanima i privredi, očuvali smo životni standard, a istovremeno smo uspeli, kao što sam već naglasio, da povećamo plate i penzije. Takođe, Srbija se svrstala u zemlje lidere u masovnoj vakcinaciji stanovništva. Zadatak koji je pred svima nama jeste da nastavimo da radimo savesno i odgovorno i da obezbedimo građanima Srbije ono što smo zacrtali kroz investicioni plan "Srbija 2025", a to je da prosečna plata u Srbiji 2025. godine iznosi 900 evra, a prosečna penzija 440 evra. Dakle, da građanima omogućimo još dinamičniji privredni rast. Zato sam siguran da će građani Srbije to znati da vrednuju i da će davati i u budućnosti neprikosnovenu podršku i poverenje politici koju sprovodimo mi iz SNS. Za kraj hoću da naglasim da ću u danu za glasanje podržati Predlog zakona o kojem danas diskutujemo. Hvala.
Hvala. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, za poslaničku grupu Aleksandar Vučić – Za našu decu nema dileme, jer jedan od prioriteta naše poslaničke grupe i SNS, pored očuvanja zdravlja građana Republike Srbije je i bolji kvalitet i bolji materijalni položaj svakog građanina Republike Srbije. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o PIO u fokus stavlja bolji materijalni položaj onih penzionera koji su na osnovu socijalnog programa dobili rešenja o prevremenom penzionisanju i sada će to biti ispravljeno i naravno oni, obzirom da su socijalni program potpisali uz saglasnost Vlade, ostvariti pravo na starosne penzije, što svakako za njih znači povećanje. Ono što želim da kažem, to je da penzioni sistem u stvari zavisi od ekonomskog napretka i razvoja zemlje, od investicija i od zapošljavanja. Ekonomija je prioritet i baza, socijalna politika, mere socijalne politike su nadogradnja. Nažalost, mi taj ekonomski temelj Srbije do 2012. godine nismo imali jer su žuti tajkuni, pljačkaši narodnih para, oličeni u liku i nedelima Đilasa, Tadića, Jeremića opljačkali sve što se opljačkati moglo, zatvorili fabrike, gradove i opštine pretvorili u doline gladi, a 400.000 radnika isterali na ulice. U tim pljačkaškim privatizacijama, mogu da istaknem da je, na primer, u gradu Kraljevu samo u fabrici „Magnohrom“ i u fabrici vagona 17.000 ljudi ostalo bez posla. Njih, naravno, fabrike nisu zanimale, njih je zanimalo samo da pune svoje sopstvene džepove. Zato Dragan Đilas, zajedno sa svojim bratom Gojkom, danas ima nekretnine koje se ne mere u arima, već u hektarima, preko 35 nekretnina, koje je naravno stekao za vreme dok je vršio političku funkciju, naravno, stekao pljačkajući pare iz budžeta Republike Srbije, odnosno iz budžeta grada Beograda. Ono što želim da kažem je da je žuto tajkunsko preduzeće, predvođeno Đilasom, Tadićem, Jeremićem, posezalo za povećanjem penzija, ali za takvim povećanjem penzija koje nije bilo ni na kakvim realnim osnovama. Šta znači – nije bilo na realnim osnovama? To znači da privreda nije postojala i da se rast penzija apsolutno nije zasnivao na privrednom rastu i na ekonomskoj snazi zemlje. Ali oni su se dosetili, uzimali su skupe komercijalne kredite po kamatnim stopama od 7,5% i 8% da bi penzionerima isplaćivali penzije i povećavali ih uglavnom pred izbore. To što su te kamatne stope bile velike, to što su ti krediti bili komercijalni, njih naravno nije interesovalo, jer oni to nisu vraćali, već su to morali da vrate građani Republike Srbije. Međunarodni monetarni fond je 2011. godine, u vreme njihove vlasti, iz Srbije otišao glavom bez obzira, upravo iz razloga što su procenili da je stepen korupcije i stepen neodgovorne ekonomske politike do te mere ojačao da, na kraju krajeva, Međunarodni monetarni fond ovde nije imao šta ni da traži u njihovo vreme. Za razliku od njih, s obzirom da su zemlju doveli do bankrotstva, 2014. godine, kada se na mestu premijera nalazio Aleksandar Vučić, sadašnji predsednik države, preduzete su bolne i teške, ali jedino moguće reforme kako bi se zemlja oporavila i kako bi povratili temelj na kome svaka država stoji, a to je ekonomija. Moram da naglasim, kada su u pitanju penzioneri i kada su u pitanju te teške ekonomske mere, ali koje su bile realne i jedino moguće, kod 60% penzionera, od milion i 700 hiljada, koliko ih ima u Republici Srbiji, nije došlo do smanjenja penzija ni za jedan jedini dinar. Sva novčana davanja koja se tiču prava koja proističu iz penzijskog i invalidskog osiguranja, znači penzije i druge naknade, isplaćivane su tačno i na vreme. U vreme najveće ekonomske krize koja je zadesila čitav svet, pa i našu zemlju, u prošloj godini država je pokazala da je uz svoj narod, uz svoje građane i da je tu da bi im pomogla. Kroz mere podrške koje je Vlada preduzimala, pomagala je penzionere i prošle godine i ove godine i kroz jednokratne novčane pomoći, odnosno kroz uvećanja uz penzije, ali i kroz obezbeđenje 100 evra za svakog korisnika penzije u prošloj godini i 110 evra za svakog penzionera u ovoj godini. Ono što je značajno takođe i treba da se kaže, to je da su penzioneri prvi u ovoj godini 6. maja dobili prvih 30 evra pomoći iz ovog trećeg paketa mera, da nikakvo prijavljivanje njihovo nije bilo neophodno, već s obzirom da se penzioneri nalaze u Jedinstvenom informacionom sistemu, njima je direktno uz penziju isplaćeno i tih prvih 30 evra. Naravno, primiće još 30 evra i još 50 evra, koliko je trećim paketom mera, a sva tri paketa mera iznose osam milijardi evra, koliko je država Srbija pomogla i građanima i privredi u ovim teškim ekonomskim vremenima. Takođe moram da kažem, što se tiče vakcinacije, da su penzioneri odgovorni, da su poštovali sve mere Kriznog štaba u vreme pandemije, da je najveći stepen vakcinisanih upravo među populacijom starijom od 65 godina i čini mi se da je taj procenat 80%. Moram takođe da naglasim da je država i te kako brinula i u zdravstvenom smislu o našim najstarijim sugrađanima, pa prvi koji su u stvari i vakcinisani su bili stari koji su se nalazili u domovima za stare i penzionere, u ustanovama socijalne zaštite. Takođe moram da naglasim da od 2016. godine mi smo četiri godine zaredom, upravo zahvaljujući odgovornoj ekonomskoj politici, imali suficit u budžetu. Tokom pandemije 2020. godine mi smo imali najmanji pad bruto domaćeg proizvoda u Evropi. Kada je u pitanju vakcinacija, Srbija je pokazala da je lider ne u Evropi, nego i u svetu po broju vakcina koje je obezbedila svojim građanima, to su četiri vrste vakcina, i naravno, vakcine su potpuno besplatne. U našu zemlju dolaze i građani iz regiona, iz susednih država, ali i iz Italije i nekih drugih država, kako bi se vakcinisali, jer za nas zdravlje naše, ali i naših komšija i svih ljudi u svetu je nešto što nema političku dimenziju, to treba da bude prioritet svake odgovorne zemlje, a Republika Srbija, predvođena Aleksandrom Vučićem, jeste odgovorna. Ono što moram da istaknem jeste da je u vreme kovida prošle godine, upravo vodeći računa o zapošljavanju i o mladim ljudima, pokrenut projekat Nacionalne službe za zapošljavanje i Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja „Moja prva plata“, za koji je država obezbedila dve milijarde i gde je deset hiljada mladih ljudi koji su završili srednju i visoku stručnu spremu moglo da konkuriše za svoj prvi posao, da stekne radno iskustvo, ali naravno iz toga može proizaći i da nađu trajno zaposlenje kod poslodavaca kod kojih su angažovani. Takođe moram da napomenem da ova Vlada vodi odgovornu politiku u delu zapošljavanja. Usvojena je Strategija zapošljavanja za period 2021-2026. godine, kao i Akcioni plan i već za 2021. godinu previđeno je zapošljavanje oko 18.000 ljudi. Naravno, želim da istaknem da među tim ljudima nalaze se i ona nezaposlena lica koja pripadaju tzv. ranjivim kategorijama, kao što su Romi, kao što su stariji od 50 godina, kao što su osobe sa invaliditetom itd. Moram da istaknem i to da je Srbija politički stabilna zemlja, da su mir, bezbednost i sigurnost naših građana takođe na prvom mestu, da je povoljna investiciona klima u očima stranih investitora na zavidnom nivou, da u nemačkim kompanijama, a njih je oko 400, danas radi 70.000 naših građana. Godine 2014. taj broj je bio 18.000 zaposlenih u nemačkim kompanijama. Da je investiciona klima dobra, pokazuje i podataka da najveći japanski investitori dolaze i otvaraju fabriku u našoj zemlji kao što je „Nidek“ u Novom Sadu, kao što je „Tojotajers“ u Inđiji, itd. U Smederevskoj Palanci, u kojoj su dugo držali vlast žuti tajkuni, gde je budžet bio potpuno urušen, opština potpuno devastirana, zahvaljujući pre svega, odgovornoj ekonomskoj politici i ekonomskom patriotizmu Aleksandra Vučića došla južnokorejska firma koja će zaposliti ljude. Naravno, ono što je značajno napomenuti, da će plate i u japanskim firmama i u nemačkim firmama biti značajno iznad proseka. Na kraju želim da napomenem, da je politika ove Vlade, ali i politika Aleksandra Vučića, koji ima viziju udahnula život i nadu, ne samo u Beogradu, nego u mnogim gradovima u unutrašnjosti Srbije, kako bi se razvijale i kako bi stanovništvo ostajalo na tom području i ne bi se raseljavalo u veće gradove. Moram da napomenem da u opštini Priboj, koja pripada grupi nerazvijenih opština, u aprilu mesecu ove godine prosečna neto zarada iznosila je 74.215 dinara. Naravno, u Priboju, zahvaljujući pomoći Vlade otvorena je industrijska zona, jedna od najvećih u jugozapadnom delu Srbije, došli su strani investitori, otvorena je nemačka kompanija u industrijskoj zoni, otvorene su i druge kompanije, i data je šansa ljudima da ostanu na svojim ognjištima i tu zarađuju svoj hleb. U danu za glasanje, podržaćemo predloženi zakon.
Hvala. Reč ima Ivan Ribać. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana ministarka, koleginice i kolege, uređenje sistema penzionog i invalidskog osiguranja predstavlja posebno osetljivo pitanje za svaku državu, jer pretpostavlja uspostavljanje balansa između ekonomske stabilnosti sa jedne strane i socijalne odgovornosti sa druge. U Srbiji je to naročito izraženo zbog velikog broja penzioner u odnosu na opštu populaciju i nasleđenih socijalnih problema u društvu koji su se negativno odražavale na životni standard naših najstarijih građana. Srbija spada u red zemalja u kojima važi tzv. solidarni sistem finansiranja penzionog osiguranja u kome aktuelni zaposleni finansiraju penzionere. U tom smislu, uređenje i stabilizacija ovog sistema podrazumeva ekonomski oporavak i sigurnu stopu privrednog razvoja. Ovaj zakon o kome danas raspravljamo, predstavlja ne samo značajni prilog u dugogodišnjem nastojanjima da se sistem penzijskog i invalidskog osiguranja uredi, odnosno, da se stvore uslovi za njegovu dugoročnu socijalnu održivost i ekonomsku, nego i važan iskorak u pravcu poboljšanja socijalnog statusa naše najstarije populacije. Za razliku od tzv. restriktivnih mera koje se donete u zakonima 2002, 2003, 2005, 2010 i 2014. godine, ovo je u stvari, treća uzastopna faza reforme, koja nema restriktivni karakter, već pozitivno utiče na osiguranike i korisnike, i to višestruko. Mere koje su donete 2018. i 2019. godine, su omogućile povećanje primanja penzionerima, isplatom uvećanja uz penziju, usklađivanje penzija i isplatu novčane pomoći korisnicima iz sredstava Republičkog fonda za invalidsko i penziono osiguranje. Zakonom koji je danas na dnevnom redu i o kome raspravljamo, se to nastavlja, setom mera koje poboljšavaju položaj osiguranika, tzv. poljoprivrednih penzija, frilensera, osiguranika koji su ostvarili pravo na inostranu penziju, na porodičnu penziju, na privremenu penziju, kao i preciziranje načina obračuna starosne penzije. Činjenica da je ovo u stvari, već treći značajan korak u procesu reforme sistema penzionog i invalidskog osiguranja koji donosi značajne benefite za korisnike fonda, predstavlja siguran dokaz uspešnosti ekonomske politike Republike Srbije predvođene SNS na čelu sa predsednikom Republike. Ove mere su rezultat ekonomskog razvoja, novih investicija, povećane stope zapošljavanja, a samim tim balansiranja relacije između broja osiguranika i broja penzionera, što je od ključnog značaja u solidarnom sistemu penzionog osiguranja. Mere kakve predviđa ovaj zakon ne bi bilo moguće da dobro ne funkcioniše program ekonomskog oporavka Srbije. Osim nesumnjive vizije hrabrih, ali i dobro promišljenih poteza u cilju rasta privrede, povećanje stope zapošljavanja, dovođenje investicionog kapitala u Srbiju, napredak koji pokazuje naša zemlja, takođe, svedoči o uspešnosti borbe protiv kriminala i korupcije. To je možda ključni razlog zbog koga sve ove mere nisu mogle da budu donete, već samo u periodu kada su sve funkcije u vlasti preuzela naša stranka predvođena predsednikom države. Mere koje su donosili naši prethodnici, ne samo kad je reč o stabilizaciji penziono-invalidskog sistema, nego i drugih segmenata funkcionisanja državne uprave bile su potkopane potkupljivošću tadašnjih političara na vlasti na uštrb socijalnog blagostanja građana Srbije. Kada se uvode restriktivne socijalne mere, a sa druge strane vidite da određen broj ljudi na vlasti se nekontrolisano i enormno bogati, onda je to jasan signal da nešto nije u redu. To su uvek znaci koji ukazuju na preteću destabilizaciju. Sa druge strane u sistemu u kome životni standard raste, dok se pokušaji korupcije procesuiraju i kažnjavaju, u kome nema nedodirljivih ljudi koje štite partijski oreoli. Građani vide u tim sistemima bezbednost i sigurnost. Drugim rečima, za razliku od opozicionih demagoga koji se grlato pozivaju na pravdu, a više puta su i sami hvatani u raznim zloupotrebama dok su bili na vlasti, evo, čak smo mogli da pročitamo pre nešto više od sat vremena, i dok su u opoziciji, jer vidimo da jedan od finansijera Narodne stranke Vuka Jeremića lišen slobode zbog zloupotreba, vladajući politički kurs u Srbiji potvrđuje da napredak zemlje zahteva viziju, zahteva znanje, smelost i nultu toleranciju prema kriminalu i korupciji i stavljanje ličnih interesa iznad zajednice. Ovaj zakon potvrđuje da je Srbija na dobrom putu, da je sigurno i odgovorno vođena zemlja. To je potvrda da iza naše politike stoje dela, a ne demagoške floskule, prazna obećanja, lažne optužbe i zlonamerne prognoze koje šire namrgođeni i ozlojađeni nekadašnji nosioci vlasti. Glasanje za ovaj zakon je potvrda razlike između praznih reči i vidljivih dela. Naša dela sama po sebi predstavljaju najbolji odgovor na sve klevete i laži koje, da najblaže kažem, neuspešni vlastodršci iz prethodnih režima plasiraju u javnosti, zato što nemaju ništa drugo čime bi parirali uspešnoj i dalekovidoj reformi Srbije koju sprovodimo. Da smo na dobrom putu i da je politika ove vladajuće nomenklature prepoznate od strane građana Srbije, govore i nedavno sprovedeni izbori u Vojvodini za mesne zajednice gde je SNS ostvarila fantastičan rezultat i pobedila sa čak 50 hiljada glasova više nego što je to bilo 2017. godine. Nama kao vladajućoj stranci, vladajućoj koaliciji ništa više od toga i ne treba, od činjenice da narod prepoznaje ko misli, ko govori i ko radi u njegovom interesu. To što naši politički protivnici suočeni sa političkim porazom koji su doživeli su odmah našli da osuđuju, da vređaju, da izmišljaju raznorazne džipove, istetovirane i ćelave momke, to je sasvim razumljivo i mi se sa tim možemo nositi. Ko gubi ima pravo da se ljuti. Ja im ovim putem želim da se u budućnosti mnogo ljute, ne zbog toga što želim njima nešto loše, nego zbog toga što je to dobro za građane Srbije, jer dok se oni ljute neko mora da se bavi ozbiljnim državničkim poslom, za koji oni nisu kadri, kao što je to vođenje pregovora sa predstavnicima državovolike tvorevine koja sebe zove republika Kosovo. Kao što smo videli, mogli da vidimo po izjavama prethodnih dana, ni poslednji pregovori nisu baš bili uspešni. Ja naravno očekujem da će brzo predstavnici opozicije da sazovu konferenciju za štampu i tamo će tvrditi kako je ovo još jedan od koraka predsednika Srbije Aleksandra Vučića da prizna nezavisnost Kosova i ako on vodi bespoštednu borbu dugi niz godina da upravo to ne uradi. Mada sam znao i verovao da je u prethodnom periodu našem predsedniku gotovo bilo nemoguće voditi pregovore sa Haradinajem, sa Tačijem jer su prosto dijametralno različiti, naime pomenuta gospoda su kriminalci, pomenuta gospoda su ubice, ne zato što ih ja tako karakterišem i ocenjujem već zato što su se oni u svojim intervjuima ponosili da su ubijali ljude na ratištima, a da su kriminalci vidimo po tome šta se dešava sa svedocima u njihovim sudskim postupcima dok je za razliku od njih predsednik Republike Aleksandar Vučić pristojan, razuman i obrazovan čovek i vrlo teško je da se ta dva mentalna sklopa razumeju na bilo kom polju, ipak bilo je za očekivati da će ipak Aljbin Kurti, koji je za razliku od prethodne dvojice koje sam pomenuo takođe obrazovan čovek, intelektualac, što mu se ne može osporiti imati sve ovo vreme malo kultivisaniji način, malo komunikacije i ophođenja i malo racionalniji pogled i razumevanje politike. Međutim, osokoljen međunarodnom pomoću onih sila koji su mu de fakto i faktički stvorili ono što on naziva državom gospodin Kurti govori jezikom ucene, govori jezikom mržnje, netolerantnosti, uz želju da do konačnog, razumnog i prihvatljivog dogovora i rešenja ne dođe, ne bi li tako možda ušao u sastav velike Albanije i preko te platforme i te formule, možda dobio stolicu u UN što je samo sad plod moga nagađanja. Naravno, gospodin Kurti je za svoju politiku obezbedio podršku oličenu u pojedincima iz kosovskog političkog establišmenta, poput zamenika, lidera Demokratske partije Kosova gospodina Haljitija, koji tvrdi da Srbija ima sada paklen plan za Balkan i za Kosovo, verovatno misli da je pakleno to što predsednik Srbije i naša zemlja, prihvata svakog dobronamernog putnika dozvoljavajući mu da se vakciniše na našoj teritoriji, što donira vakcine, želeći da svi zajedno iz regiona što pre izađemo i pobedimo ovu pošast koja nas je snašla, kao i što tvrdi između ostalog, i poziva se, ponovo govori da je Srbija remetilački faktor na Balkanu. Rodonačelnik te teze o Srbiji, kao remetilačkom faktoru koji je, ako se ne varam, Fridrik Nauman, nemački geopolitičar, geostrateg koji je 1915. godine u knjizi „Srednja Evropa“, takođe Srbe nazvao remetilačkim faktorom i predlagao da nam se oduzmu teritorije, tada Podrinje, istočna Srbija i Šabac, a danas to predlaže Aljbin Kurti, kosovka javnost da predlažu da nam oduzmu Kosovo i oni su tada predlagali stvaranje velike Nemačke, dok današnji Albanci predlažu osvajanje velike Albanije. Ono što je suština je sledeća. Mi kao narod, kao opozicija i kao pozicija i kao opozicija ne smemo da budemo dezintegrisani oko suštinskih ciljeva naše zemlje i suštinskih zadataka, kao što je odbrana Kosova i Metohije, jer to nije ni malo lako. Što se Albanaca i njihovih predstavnika tiče, nisu oni posebno problematični, jer rade po instrukcijama onih, koji zbog svojih političkih interesa odgovara ovakva situacija na terenu. Oni koji moraju da imaju malo više sluha za Srbiju, za našu politiku su naši saveznici iz dva svetska rata i pripadnici međunarodne zajednice koji blagonaklono gledaju na retoričko i faktičko zapaljive oblike ponašanja Albanaca. Srbija je međunarodne sve svoje obaveze ispunila, Albanci nisu ništa, nama se sve zamera, njima se sve prašta. Politika zvanične Srbije, politika dijaloga, razumnog puta ka rešavanje problema, pomirenja, progresa. Politika Albanaca je da govore o pretnjama, o tužbama, o prekidu dijaloga, o ucenama i zastrašivanju. I završiću sa ovim. Povedite računa poštovani prijatelji da oni koje sada protežirate, ne postanu konvertiti, kao što to postoji onaj isti Osama Bin Laden, koga ste u jednom trenutku oslovljavali kao borca za slobodu, borca za pravdu, a on vam je vratio na najbezobzirniji i najsvirepiji način koji je nepojmljiv i zdravom razumu. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nevenka Kostadinova.
Zahvaljujem predsedavajući, uvažena ministarka, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije. Pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Razlozi za donošenje ovih izmena jesu problemi sa kojima se suočavaju pojedini osiguranici. Primenom postojećeg zakona o PIO kada stignu na pragu trećeg doba svog života i kada treba da ostvare pravo na penziju a koja treba da im pruži mogućnost za pristojan i spokojan penzionerski život. Imajući u vidu tradicionalne vrednosti i ulogu penzionera u našem društvu, ove izmene i dopune Zakona o PIO su još jedna potvrda da je država Srbija socijalno odgovorna i da brine o svojim najstarijim građanima, da čini sve kako bi im život pod stare dane bio i lepši i bolji. Za brižljiv i odgovoran odnos države prema svojim građanima a naročito prema najstarijim građanima jako je važno gotovo presudno, ekonomsko stanje, odnosno ekonomska moć i stanje zaposlenosti njenog radno sposobnog stanovništva jer se penzioneri finansiraju po sistemu solidarnosti među generacijama, dakle sadašnji zaposleni finansiraju penzionere. To znači da je za stabilan i dugoročno održiv sistem PIO jako bitan odnos između broja zaposlenih i broja penzionera. Naša država i Vlada je u proteklom periodu, kao i sada bila i ostala posvećena jačanju ekonomije, privlačenju investicija, otvaranju realnih radnih mesta i povećanju zaposlenosti, čime su se stvorile realne mogućnosti za povećanje penzija i poboljšanje standarda penzionera. Ove izmene i dopune zakona o PIO, odnose se na sledeće, određuje se status osiguranika poljoprivrednika, utvrđuje se vanbračna zajednica, reguliše razlika do najnižeg iznosa penzije za osiguranike, koji su ostvarili inopenziju, reguliše se promena podataka u matičnoj evidenciji, utvrđuje pravo fonda da zahteva naknadu štete, koja proizilazi od poverioca, nakon smrti korisnika. Ove izmene regulišu visinu prevremen penzije za osiguranike koji su odlukom Vlade, o rešavanju viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju, bili korisnici prava, na novčanu naknadu. Svi korisnici porodične penzije, dovode se u ravnopravan položaj, jer im se penzija obračunava od starosne, a ne prevremene. Rešavaju se problemi koji nastaju sa poveriocima usled obustave nakon smrti korisnika. Uređuje se i reguliše isplata pogrebnih troškova. Predloženim izmenama, obezbeđuje se efikasniji i brži rad republičkog fonda PIO, u korist osiguranika, i korisnika prava. Ja ću ministarka iskoristiti vaše prisustvo i izneti i osvrnuti se na neke probleme sa kojima se susreću poljoprivredni osiguranici i poljoprivredni penzioneri, ne samo u mojoj opštini, već skoro u svim ruralnim i brdsko-planinskim sredinama. Naime, radi se o visini doprinosa za PIO , koji su poljoprivrednici u obavezi da plaćaju za sve poljoprivrednike , bez obzira na kom području žive, na uslove u kojima žive i na delatnost koju obavljaju, kao i na prihode koje ostvaruju od te delatnosti. Mnogi poljoprivredni osiguranici su u mom kraju, u prethodnom periodu ušli u problem, jer nisu uspeli da izmire svoje obaveze koje su nastale po osnovu penzijskog i zdravstvenog osiguranja, jer nisu imali finansijsku moć, a upravo zbog veoma niskih prihoda od poljoprivredne delatnosti, te su im dugovanja sa kamatom po tom osnovu dostizali milionske sume, vrlo često prevazilazili vrednost čitave imovine od poljoprivrednog osiguranika i njegovog gazdinstva. Oni koji su uspeli da uplate najmanje 15 godina staža i ostvare pravo na penziju, primorani su da zaključuju sporazume o otplati duga putem obustave od penzija. I pored toga, skoro niko ne uspeva da do kraja svog života isplati dug, te taj dug ostaje naslednicima koji nakon smrti penzionera ne uspevaju da naslede imovinu upravo zbog dugovanja koje je nastalo po ovom osnovu. Iz tog razloga smatram da za poljoprivrednike iz devastiranih brdsko-planinskih područja bi trebalo značajno umanjiti iznose za plaćanje doprinosa za penzijsko i zdravstveno osiguranje, jer nije isto baviti se poljoprivredom u Vojvodini ili Šumadiji i u Bosilegradu, Trgovištu ili Crnoj Travi kako zbog uslova, tako i zbog prihoda. Baviti se poljoprivredom u surovim brdsko planinskim uslovima bez mehanizacije je težak i mukotrpan posao od koga se skromno i jako, jako teško živi. Zato bi u cilju očuvanja ono malo poljoprivrednika u planinskim krajevima trebalo iste maksimalno podržavati kako putem subvencija, edukacija, organizovanjem otkupa, tako i stimulativnom pozitivnom poreskom politikom, kako bi ljudi mogli da ostanu i opstanu u tim krajevima, kako nam se ne bi praznili prelepi krajevi Srbije, kako bi sačuvali zdrave i ekološki čiste sredine i sve njihove potencijale koji vrede samo ako na tim prostorima žive ljudi. Na kraju, kao i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, ja ću podržati predlog zakona koji imamo na dnevnom redu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Nevenki Kostadinovoj. Reč ima narodni poslanik Dušan Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani i penzioneri, evo danas raspravljamo o Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju i od 2002. godine više je puta do sada menjan ovaj zakon i uglavnom su svi predlozi bili restriktivne prirode, dok danas možemo konačno da pričamo o nekim lepim predlozima koji će se pozitivno odraziti na naše penzionere, posebno na one penzionere koji su otišli u prevremenu starosnu penziju i koji su ujedno bili žrtve žutog režima, koji je 12 godina harao ovom zemljom, koji je uništavao privredu, zatvarao fabrike, naše sugrađane ostavio na ulici. Mi smo nasledili njihove probleme od 2012. godine i bili smo prinuđeni da 2014. godine donesemo nepopularne mere koje su građani u velikoj meri podržali, jer su konačno shvatili da moramo pričati istinu i da se sa problemima moramo suočiti i da teška vremena zahtevaju vredne i sposobne ljude, ali i teške odluke. Rezultat svega toga su bile mere koje su na leđima izneli naši penzioneri ovde u Srbiji, ali odmah posle njih i mi mladi, zato što su donete neke odluke oko zabrane zapošljavanja u javnom sektoru i trpeli smo velike posledice po pitanju kvaliteta kadrovske strukture u našim kompanijama u državi. Sada se ta slika menja, jer su se ti naši rezultati i planovi isplatili. Danas je Srbija na dobrom putu. Pričamo o nezaposlenosti koja je danas na nekih 8%, a za vreme Tadića, Pajtića, Đilasa i ostalih njihovih koalicionih saučesnika iznosila je 27%. Dakle, jedno totalno odsustvo bilo kakve perspektive, bilo kakve ideje ne samo za penzionere, nego i za nas mlade ljude, jer kada pričamo o penzijama, ne pričamo samo o penzionerima, već o svima nama, jer će doći vreme kada ćemo i mi biti korisnici penzijskog fonda i zato moramo čuvati državnu kasu, zato moramo brinuti o našim investicijama, zato moramo graditi infrastrukturu, dovoditi strane investicije, ali i braniti i čuvati naše domaće privrednike, jer samo zapošljavanjem možemo stvoriti zdrave načine za punjenje penzionog fonda, kako bi naši stariji sugrađani, kada završe radni vek, imali jednu penziju koju zaslužuju. Ona nikada ne može biti u pravoj meri zadovoljavajuća, zato što su naši stariji ljudi zaslužili mnogo, jer su oni ovu zemlju izgradili. Mi mladi, posebno iz SNS, a ja to slobodno mogu da kažem, već punih 13 godina radimo sa našim starijim sugrađanima i razumemo njihove potrebe, razumemo i njihove savete i postupamo prema njima, jer smatramo da ipak oni najbolje znaju šta je dobro u državi, jer su prošli ono kada se mi nismo ni rodili i dosta toga što naučimo mi to i primenjujemo, jer će, kažem, doći vreme kada ćemo i mi sami biti penzioneri. Ovim zakonom su se definisale još neke odluke koje će u velikoj meri i njima olakšati život, ali i ne samo to, nego, uvažena ministarko, dao bih vam jedan savet ili predlog, da u narednom periodu pokušamo da pokrenemo ponovo volonterski servis pri Centrima za socijalni rad ili pred lokalnim samoupravama, jer se pokazao kao dobar za vreme pandemije korona virusa. Nisu penzioneri samo zaslužili penzije koje će konstantno rasti, koje su danas redovne. To moram samo da naglasim, jer mi to uvek kažu starije kolege. Danas su penzije redovne i to je velika vest. Kada smo mi bili tinejdžeri naši stariji sugrađani su imali problem sa tim što niti znaju kada će penzije, niti dali će iz uopšte biti. Država se zaduživala da bi penzije isplaćivala. Živeli su u jednom sveopštem haosu, beznađu i danas, kada vide da su penzije redovne, kada one konstantno rastu, kada država o njima brine, davajući im razne pomoći, jednokratne, finansijske, u lekovima, u lepim rečima, penzioneri vide da neko poštuje sve ono što su oni u ovoj državi radili i zato mislim da bi bila dobra ideja, da je u nekom narednom periodu razmotrimo, da u tim volonterskim centrima mladi ljudi nastave da rade, da budu na usluzi našim starijim sugrađanima, jer smo videli da lepa reč i pomoć njima mnogo znači, pored te penzije. Smatram da ćemo sa svim ovim odlukama i daljim jasnim ulaganjem u privredu, borbom sa korupcijom, stvoriti uslove i zaštiti penzioni fond na korist naših starijih sugrađana, ali i na korist svih nas koji ćemo kad, tad doći u tu situaciju kada završimo naš radni vek. Ja stvarno ne mogu da razumem kao neko ko je mlad i ko dosta vremena provodi na društvenim mrežama, kad god imam vremena za to, da ništa demokrate Đilas, Pajtić, Jeremić nisu naučili iz toga, da oni treba da poštuju starije ljude. I dan danas njihovi aktivisti 1.700.000 penzionera danas u Srbiji na društvenim vrežama vređaju kako oni ništa ne znaju, kako njima treba oduzeti pravo glasa. Jednu sveopštu diskriminaciju trpe od strane Đilasovih aktivista. Ajde što trpimo mi mladi, mi smo navikli i mi smo svesno ušli u tu borbu, jer znamo za šta se borimo i znamo da će se rezultati na kraju isplatiti, ali moramo zaštiti od svakog vida diskriminacije naše starije sugrađane. Nisu oni to zaslužili od tih, pokušaću sada da nađem neku blagu reč, hohštaplera, od strane Demokratske stranke, da ih neko pod stare dane proziva i da im soli pamet. Valjda penzioneri najbolje znaju kako oni danas žive, a kako su živeli za vreme njihove vladavine. Zato ću ja u danu za glasanje podržati ovu, ali i svaku drugu odluku koja će doneti jedan novi kvalitet, jednu novu vrednost penzionerima i njihovom životu, jer smatram da ćemo i mi doći u to doba i da dosta toga možemo od njih da naučimo. Treba da ih poštujemo i da im ovim putem kažemo jedno veliko hvala za sve što su izneli, posebno za nas, mlađe generacije koje dolazimo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Dušanu Radojeviću. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Uvažena gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, ja ću danas govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Uvek mi je veliko zadovoljstvo kada su ovakvi zakoni na dnevnom redu, jer mislim da deci i penzionerima apsolutno uvek kada postoje mogućnosti treba pomoći. Oni su to zaslužili. To su naši roditelji, nekom su i bake i deke, ljudi koji su se borili za ovu zemlju, a vrlo brzo ćemo i mi, život vrlo brzo prolazi, biti penzioneri. Znači, kako mi njima, tako će i naša deca nama. Setimo se samo perioda od 2000. godine. To, prosto, moram da naglasim zarad nekog ko se možda ne seća kako je bilo u vreme žutog preduzeća, od 2000. do 2012. godine, bilo, ne ponovilo se. A zašto? Prvo, devastiranu zemlju smo totalno zatekli, što znači da smo bili u minusu ne zna se, sa sve kamatama. Drugo, ostavili su, recimo, gospodin Đilas, dug gradu od 1.200.000.000 evra. Država u to vreme zadužena sa sve kamatama, kažu oni, mi danas imamo da vratimo dug od 54 milijarde evra. Pa, to nije tačno. Oni su nam ostavili dug sa sve dugovima preduzeća od 26 milijardi evra, sa kamatama, a uzimali su kredite od 7, 8, 9 i 10 procenata. Nije njih bilo briga šta će biti sa ovom zemljom. Da ih je bilo briga, ne bi uzimali te kredite koje mi danas vraćamo, nego bi uzimali kredite, kao što uzimamo mi danas, od po 1%, 2% kamate. Tako se radi. Setimo se samo te 2008. godine, kada je otpušteno 400.000 ljudi. Sada zamislite nekog ko je bio pred penzijom, ostalo mu je par godina do penzije, pa šta će taj čovek da radi? Sram ih bilo. Niko od njih se nije zaposlio ili možda 1% od tih ljudi. Dobro, nisu svi bili pred penzijom, ali ako se nisu zaposlili, pa kako su mogli da izdržavaju svoje porodice? To je 400.000 ljudi. Otkud znamo da li postoji u porodici dvoje ljudi koji radi, možda samo jedan radi, a ima još dvoje dece. Kaže - napustili su zemlju, napuštaju zemlju svaki dan. Pa, to nije tačno. U Srbiju se vratilo mnogo mladih ljudi koje smo zaposlili i to se zna. Nezaposlenost te 2012. godine, odnosno u tom periodu kada su otpustili i ne samo 400.000 ljudi iz raznoraznih firmi i preduzeća, nego su otpustili i 1.000 sudija, pa smo mi lepo platili i taj njihov dug i 44 miliona evra smo platili to što su otpustili sudije koje trenutno nisu odgovarali tamo nekom glavnom iz kasacionog suda, znamo ko je i šta je, ali prosto nisu bili ljudi koji su potkupljivi, nisu bili ljudi koji su trenutno odgovarali njihovoj vlasti, pa ko vele, šta fali, može, hiljadarka jedna neka ide napolje, snaći ćemo se mi, mnogo ćemo bolje funkcionisati bez njih. Te 2008. do 2012. godine bilo je 27% nezaposlenih. Danas 9%, jer smo imali kovid. Pre kovida nezaposlenost je iznosila 7,3%. Što se ovog zakona tiče, naime, on treba da reši problem iz 2014. godine, kada smo doneli Zakon o PIO, naime, da isplati razliku između prevremene i starosne penzije. A, zašto? Zato što je ovaj zakon iz 2014. godine upravo obuhvatao pomeranje starosne granice, pa tako i za muškarce i žene će se od tada ići u penziju kada se napuni 65 godina, za muškarce to važi, a za žene postepeno, tako da danas kada bi neko otišao u starosnu penziju, to bi za žene iznosilo 63 godine i dva meseca. Platiće se ta razlika, jer u budžetu ima para. Zašto ima para? Pa, zato što otvaramo širom lepe Republike Srbije nove firme, nova radna mesta. Mi smo uposlili preko 350.000 ljudi. Sam predsednik, gospodin Aleksandar Vučić je otvorio preko 250 firmi i svaki dan se otvori neka nova firma. E, zato se mladi ljudi vraćaju, u njihovo vreme su odlazili, u naše vreme se vraćaju. A, koliko dobro radimo samo govori podatak, nažalost, kada se pojavila pandemija ili Kovid – 19, u Srbiju je ušlo preko 200.000 ljudi, vratili su se da bi se vakcinisali, vratili su se, jer tamo možda nisu imali socijalno osiguranje. Vi znate kakve su vakcine kod nas. Četiri vrste vakcina imamo i nijedna se ne plaća, što nije slučaj u Evropi i svetu. Svaka čas za način vođenja ovakve politike. Čuli smo danas od mog uvaženog kolege i koleginica šta se dešava pregovorima. To je naš predsednik, kao i uvek, veliki patriota. Nikada nećemo priznati Kosovo, nikada, znači, bar dok sam ja živa neću ga priznati. Može da se desi nešto da me neko udari pa padnem, ali nikada. Kosovo je srce Srbije i Kosovo je naše, Kosovo i Metohija, južna pokrajina. Sada da se vratimo na ovaj zakon. Uvek se iznerviram kada tako čujem neku ružnu vest i ne mogu da verujem da neko ne želi da pregovara nego ucenjuje, kao što su to uradili ovi koji kažu da imaju tzv. nezavisnu republiku. Tako nešto ne postoji, niti će ikada postojati. Uostalom, 96 zemalja nije priznalo tzv. nezavisno Kosovo, sa tendencijom da još četiri zemlje ne priznaju, pa ćemo onda da vidimo šta ćemo. Ovaj zakon se odnosi, takođe, i na poljoprivrednike koji će imati povremeno ugovorene poslove, na vanbračne zajednice, one će biti preispitane, ali i na frilensere takozvane, odnosno korisnike koji imaju sopstvene delatnosti. Takođe, treba istaći da ćemo povećati, odnosno regulisati način uređivanja uslova za isplatu naknade pogrebnih troškova. I sve što se radi za penzionere, treba da se radi baš ovako, uvek pomoći, kad god smo u mogućnosti. To se pokazalo i prošle godine, kada smo penzionerima, pre svega, uvećanje penzija. Jesu penzioneri imali teške reforme, ne samo penzioneri, nego čitava Srbija, treba isplatiti dugove bivših uništitelja ove lepe zemlje. Međutim, eto, pojavili smo se mi koji radimo, gradimo, gradićemo osam novih autoputeva. I pitao neko – pa, zašto osam? Pa, zato što onaj ko hoće da otvori fabriku i ko hoće da uloži, da bi se uložilo u našu zemlju, mora da ima infrastrukturu. Pa, kako mislite da u nekoj njivi otvorimo fabriku? Znači, mora biti kompletna infrastruktura, pa će ljudi da dođu. Mi smo stabilna zemlja. Implementiramo u sopstveno zakonodavstvo zakone EU. Ljudi to znaju i zato imamo masu investitora koji žele da investiraju ovde. Hoću da kažem još da smo prošle godine, pomoć penzionerima je bila, dobili su penzioneri stotinu evra, zatim, još plus 4.000, 5.000 i tako se radi. Ove godine će svi građani Republike Srbije dobiti po 60 evra, naravno, tu su i penzioneri, i plus 50 evra penzionerima, i plus vitamini, i plus, što reče moj uvaženi kolega, non-stop pažnja, ljubav, jer ćemo mi vrlo brzo, ne svi, ali npr. ja biti penzioner. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana ministarka, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, imali smo prilike od mojih uvaženih kolega u prethodnim diskusijama da čujemo nešto više i o samom predlogu izmena i dopuna zakona i zbog čega je sve ovo važno. Ono na šta bih se ja osvrnuo jeste upravo pitanje koje je moj kolega Veroljub Arsić postavio – zbog čega se sve ovo radi? Pa, upravo zbog toga što pripadnici bivšeg režima, žuti tajkuni, su se trudili maksimalno da taj naš penzioni sistem ne destabilizuju, već da ga u potpunosti unište. Jer, kao što vidimo, da bi penzioni sistem mogao da funkcioniše, apsolutno morate da imate dovoljan broj ljudi koji će raditi, koji će ostvarivati prihode koji će obezbediti da naš BDP raste, da bismo na taj način punili naš penzioni fond i mogli da penzionerima koji su svoj radni vek proveli gradeći, unapređujući ovu državu, mogli da obezbedimo mirne penzionerske dane kako bi svoju penziju lagano krckali. Uspeli smo u tome zahvaljujući teškim reformama koje je započeo predsednik, tada premijer Aleksandar Vučić, koje se i danas sprovode, pa i ovo danas što radimo je nastavak tih reformi, u kojima dalje unapređujemo sam i naš penzioni sistem. Ali, kao što smo imali prilike danas da čujemo i od predsednika Aleksandra Vučića, radićemo i dalje na unapređenju našeg poreskog sistema, kako bismo naš poslovni ambijent dalje unapredili i kako bismo stimulisali mlade ljude, ljude do 40 godina starosti, da se okrenu preduzetništvu, okrenu biznisu, da rade na tome da što više prihoduju, jer sve što radite legalno i što radite u skladu sa zakonskim propisima je nešto što je dobro, nešto što apsolutno treba podržati. I ono što je jako bitno, da će se dalje raditi i kada je u pitanju novo zapošljavanje ljudi, odnosno da će se ukinuti određene poreske dažbine kako bi se stimulisalo zapošljavanje, pre svega, mladih ljudi koji su energični, koji su željni dokazivanja i koji će itekako doprineti razvoju ove države. Čuli smo i u prethodnim govorima, ali i na ranijim sednicama, da Srbija kada je u pitanju povratak mladih ljudi iz inostranstva je država u koju se ljudi vraćaju po završetku školovanja zato što su osetili da ambijent koji je ovde stvoren je pogodan za rad na njihovim idejama, zato što smo otvorili naučno-tehnološke parkove, zato što imamo u velikim centrima start-ap inovacione generatore, koji omogućavaju tim ljudima da svoje ideje koje su možda kao studenti razvijali mogu u praksi da realizuju, uz svu stručnu pomoć koju ovi centri daju, ali i uz finansijsku podršku i pomoć koju država daje kroz različite programe subvencija, finansiranja inovacija i tih samih ideja. Ono što je svakako za pohvalu i što sigurno stimuliše jeste i odlučna borba protiv kriminala i korupcije, koja se uspešno sprovodi. I evo, danas smo mogli da pročitamo da su nadležne institucije uspešno radile na utvrđivanju i uhapsile ljude koji su odgovorni za pljačkanje „Resavice“, među kojima, gle čuda, imate jednog pripadnika Jeremićeve stranke, koji je inače njegov finansijer, koji sprovodi njegovu kampanju, koji su u prethodnom periodu „Resavicu“ oštetili za 40 miliona dinara. Naravno, brže bolje Vuk Jeremić se oglasio na svom „Tviteru“, gde sprovodi politiku za koju se on i njegova stranka, ali ne samo stranka, nego i koalicioni partneri Dragan Đilas i drugi bojkotaši zalažu, a to je politika revanšizma, politika pretnji gde je rekao, citiraću - brutalni revanšizam, cvileće da su morali da lažu. Građani Republike Srbije, kakvu poruku to Vuk Jeremić šalje i vama i nama, a pre svega novinarima koji su ovu vest objavili, a siguran sam pripadnicima naših snaga MUP-a, BIA koji su radili na ovom slučaju? Očigledno da sve što nije u njihovu korist, sve što sprečava da oni nastavljaju da pljačkaju Srbiju i da ta žuta hobotnica, da njihovi pipci i dalje mile po Srbiji, očigledno im to smeta i smeta im to što iz dana u dan mi te pipke smanjujemo, sasecamo i ne dozvoljavamo da dalje pljačkaju Srbiju. Očigledno da je i Đilasu, a i Jeremiću malo tih 619 miliona koje su opljačkali dok su bili na vlasti, malo je onih 68 miliona koje su sakrili na 50 i nešto računa u inostranstvu, malo je onih silnih miliona koje su krili u slamaricama kako bi sebi obezbedili podršku od stranaca da ostanu na vlasti pre 2012. godine, nego očigledno treba još, jer je džep sa godinama sve dublji i dublji, sve ga je teže puniti. Svi ovi „Tviter“ političari, kako mogu da ih nazovem, koji očigledno misle da se na osnovu tvitova vodi politika, na osnovu broja lajkova dobijaju izbori, prosto vidimo kakvu poruku šalju, a to nije poruka samo nama. Kažem, To je poruka svim građanima Srbije koji su protiv njih, jer njihova filozofija – ako nisi sa mnom, protiv mene si. Bićemo svakako još odlučniji u narednom periodu u borbi protiv kriminala i korupcije i više nećemo dozvoliti da se onaj period, žuti i tužni period, Srbije ponovi kada su pola miliona građana ostavili na ulicama, bez parčeta hleba, kada su rasprodavali sve što su stigli u Srbiji, trudeći se da po što manjoj cifri to prodaju, jer naravno veći deo su strpali u svoje džepove, a da bi nakon toga neki od njih simbolično otkupljivali za jedan dolar ili raskidali ugovore kada se videlo dokle je ta pljačkaška privatizacija išla. Ja ću se svakako u svojoj diskusiji okrenuti na primer Kruševca, s obzirom da sam ponosni Kruševljanin i da ćemo 28. juna obeležiti 650 godina od osnivanja Kruševca, biše prestonice, a vi, uvažena ministarka, ste i član organizacionog odbora, zajedno sa još nekoliko vaših kolega, na čijem čelu je naš Kruševljanin, kojim se svi ponosimo, Bratislav Gašić. Za vreme vladavine žutih tajkuna u Kruševcu su uspeli da privatizuju skoro sve, da stave katance na brojne fabrike, a znate šta je licemerno? Nisu se čak trudili ni da fabriku katanaca naprave u Srbiji kojom bi katančili fabrike, već su i katance uvozili iz inostranstva kako bi taj posao radili. „Četrnaesti oktobar“ su doveli do uništenja, uništili su „Župu“, uništili su i brojne druge gigante. Kruševac su zavili u sivilo i trudili su se da sam grad bude maksimalno ispražnjen od stanovnika, jer očigledno za njih se Srbija svodila na krug dvojke, a svi ostali gradovi su im bili nepoznanica. Ono što su nama ostavili posle 2012. godine, kada je SNS preuzela vlast, jeste minus u kasi od 700 miliona dinara, kredite koje su uzeli, uništena javna preduzeća i veliki broj nezaposlenih. Čuli smo od uvaženih kolega da je tada stopa nezaposlenosti išla i do 27%. Od 2012. godine, kada je na čelo grada stao Bratislav Gašić, a na čelu države se nalazio predsednik Aleksandar Vučić, krenuli smo sa uspešnim sprovođenjem politike SNS i u ovom periodu mogu slobodno da kažem da smo Kruševac podigli i infrastrukturno, i u privrednom smislu, da u Kruševcu danas imate ispod 10% stopu nezaposlenih, imamo državni fakultet, najmlađi fakultet u Srbiji, poljoprivredni koji već planira upis četvrte generacije studenata. Imamo veliki broj malih i srednjih preduzeća koja su otvorena, podršku privrednicima za razvoj njihovog biznisa. Uspeli smo da spasimo veliki broj preduzeća „14. Oktobar“, imate danas „Valvolajn“ koji radi u Kruševcu, imamo „Kromberg“ i „Šubert“ fabriku koja je došla, koja je prva investicija u Kruševcu posle velikog broja godina od kada ovaj grad funkcioniše, a slobodno mogu reći od perioda čuvenog gradonačelnika Mičeta koga svi u Kruševcu odlično pamte po razvoju industrije. Polako se vraćamo onim koracima kada je Kruševac u bivšoj Jugoslaviji bio poznat kao četvrti najveći industrijski centar. Ja se sećam i priče svojih roditelja, kao mali, gledali smo kolone radnika koji su išli ulicama, autobuse koje su te radnike vozili kući. Upravo se ta slika u Kruševac vraća. I, danas mi je zadovoljstvo kada prođem pored fabrike „Henkel“, pored „Kuper tajersa“, odnosno „Gudjir“ sada, kada prođem pored „14. Oktobra“, pored „Valvolajna“, pored drugih firmi, pored „Kromberga“ i „Šuberta“, kada vidim kolone radnika i kada vidim autobuse pune radnika, jedni od njih idu kući posle završene smene, a drugi dolaze da svoju smenu započnu. Raste životni standard. Kažem, jako smo ponosni na ono što je u Kruševcu urađeno i za razliku od perioda kada su se, kao što sam rekao, oni trudili da prazne grad, danas u Kruševcu imate priliv stanovništva, danas u Kruševcu niče novo naselje koje se zove „Naselje aerodrom“. Na mestu gde je nekada bio sportski aerodrom u Kruševcu, gde je za vreme DS, za vreme tajkuna bila ispaša za konje, mi ćemo za Vidovdan otkriti spomenik Knezu Lazaru, kao jedan način da mu se zahvalimo, kao osnivaču grada, ali i kao jedan simbol preporoda Kruševca i daljeg prosperiteta. Inače, na toj lokaciji već niču zgrade koje su investitori počeli da grade i to će biti jedan od simbola novog Kruševca i Kruševca koji je preporođen. Imamo autoput koji se gradi. Priča koju su Miki Aleksić i njegove stranačke kolege propagirale kada su im trebali glasovi, a kada je trebalo da se krene sa radom nisu ni razmišljali o tome. Oni sada pričaju o neke četiri trake, a njima su tada i dve trake bile apsolutno dovoljne po standardima koje su imali. Ponosan sam kad god idem za Beograd ili gde god, pa vidimo kako radovi odmiču i Kruševac će do iduće godine biti spojen autoput. Jedan veliki san, jedna velika šansa za razvoj i Kruševca, i Varvarina, i Ćićevca. Tu pred nama će nove industrijske zone nići i imaćemo prostor za nova radna mesta, za mlade ljude koji mogu da svoje biznise razvijaju. Ono što mi je interesantno jeste da pripadnici bivšeg režima sve dobro što se u ovoj državi dešava se apsolutno trude da ne primete, kao da imaju neke filtere ugrađene u svojim očima i oni to ne vide ili možda prosto skreću pogled, pa bih čisto upozorio da kada idu ka Kruševcu, posebno od Trstenika Mikija Aleksića, da vodi računa kad vozi, da ne skreće previše pogled sa puta, jer može da ugrozi bezbednost u saobraćaju i druge učesnike koji su sigurno obazriviji od njega. Znači, kao što sam rekao Kruševac je jedan od primera u Srbiji koliko je preporođena, koliko je unapređena i kako idemo dalje i kroz realizaciju plana „Srbija 2025“ dostići ćemo prosečne zarade od 900 evra, prosečne plate i penzije od 440, 430 evra. Ono što je najbitnije, radimo na tome da mladi ljudi tu ostanu, dajemo apsolutnu podršku mladim ljudima, a i kroz ovakve zakonske reforme koje radimo unapredićemo i stvorićemo taj institucionalni ambijent koji je potreban da bi dalje Srbija mogla da napreduje. Ono što hoću kao krunu svega da kažem jeste da je „Trajal korporacija“ obeležila 132 godine od svog postojanja, osnivanja, kada su funkcionisali kao preduzeće „Obilić“ i drago mi je da je na današnjoj svečanosti 100 radnika dobilo ugovore na neodređeno, što je još jedan dokaz koliko napredujemo dalje. Ta fabrika imaće dva nova pogona koja je razvila i koja su otvorena i trebaće još radne snage. To je primer Srbije za koju se mi borimo i to je Srbija ka kojoj mi stremimo. To je Srbija koju inače građani vide, osećaju na svojoj koži, koju će apsolutno podržati, koliko god se ovi žuti tajkuni trudili da preko svojih medija, društvenih mreža šire nekakvu lažnu sliku o Srbiji, a u stvari samo govore o Srbiji kakvu su oni pravili, kakvu oni žele da naprave i šalju političku podršku kakvu Srbiju mi nećemo dozvoliti da se ponovo stvori, jer kao što sam imao prilike da kažem u emisiji – nećemo dokle god je Aleksandra Vučića i nas koji apsolutno podržavamo njihovu politiku da dozvolimo da Srbija bude ponovo njihova prćija. U danu za glasanje, kao i moje kolege, ću apsolutno podržati ovaj predlog zakona, kao i bilo koje druge zakone koji će dalje unaprediti ambijent za razvoj Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Ana Miljanić.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvažena ministarka, koja će se vratiti, nadam se, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pre nego što kažem nešto više o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO moram da naglasim da su naši penzioneri na neki način bili stub reformi koje je sproveo naš predsednik Aleksandar Vučić, a bez kojih mi sigurno danas ne bi imali ovu tačku na dnevnom redu, i to ne samo ovu tačku. Ne bismo gradili puteve, osam autoputeva samo u toku ove godine, brze saobraćajnice. Nije tema dnevnog reda, ali da li je ikada u budžetu Republike Srbije bilo planirano ovoliko kapitalnih projekata? Samo na kapitalne investicije opredeljeno je 7,2% BDP. Gradimo bolnice. Ne bismo mogli da zamislimo na pakete pomoći našim građanima, privredi, da ove mere nisu sprovedene. Sve što radimo radimo samo za bolji životni standard naših građana. Stigli smo do toga da je prosečna plata u martu iznosila 555 evra. Do kraja ove godine planiramo da bude 600 evra, a po planu Srbija 2025 trebalo bi da 2025. prosečna plata iznosi 900 evra. U okviru spomenutih paketa pomoći mislilo se na naše penzionere koji su zaista podneli veliki teret te 2014. godine. U toku prošle godine pored direktne pomoći od 100 evra dobili su i dva puta jednokratnu pomoć u aprilu i novembru. Neke kategorije su dobile prehrambene pakete, zatim higijenske pakete. U toku ove godine, takođe, direktna pomoć od 60 evra svim punoletnim građanima Republike Srbije, a posebno za penzionere biće opredeljena pomoć i 50 evra. Zatim, ako ne grešim, danas je počela i isplata novčane pomoći svim vakcinisanim penzionerima u iznosu od 3.000 dinara. Izmenama i dopunama Zakona o PIO obezbeđuje se efikasniji i brži rad Republičkog fonda za PIO, a sve u korist osiguranika i korisnika prava. Između ostalog, rešiće se problem koji je nastao za korisnike prevremene starosne penzije koji su prihvatili socijalni program Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju. Ovom odredbom se propisuje da se visina prevremene starosne penzije utvrđuje na isti način kao visina starosne penzije za osiguranike koji su bili obuhvaćeni odlukom Vlade o utvrđivanju programa, a kojima je do ostvarivanja prava na penziju nedostajalo pet godina, odnosno do dve godine, čime se rešava status ovih osiguranika. Dalje, u vezi sa određivanjem porodične penzije, predloženom izmenom se utvrđuje da se porodična penzija iza smrti osiguranika ne određuje od prevremene starosne penzije, već od starosne ili invalidske penzije koja bi osiguraniku pripadala u času smrti, čime se korisnici porodične penzije po osnovu umrlog korisnika prevremene starosne penzije dovode u povoljniji položaj. Zatim se ovim Predlogom zakona omogućava ravnopravni položaj korisnika penzije kojima je iznos penzije niži od najnižeg iznosa penzije, a koji su ostvarili inostranu penziju. Na ovaj način se svi korisnici penzije dovode u isti položaj. Čuli smo u toku današnje rasprave još niz predloga koji predstavljaju rešenje nekih problema koji su se u praksi javili primenom do sada postojećeg zakona, a naravno, kao što sam i spomenula, sve u korist osiguranika i korisnika prava, a neki od njih su i usklađivanje i preciziranje odredaba koje se odnose na slučaj kada osiguranik poljoprivrednik obavlja ugovorene poslove, utvrđivanje vanbračne zajednice, dodatno uređenje uslova za isplatu naknade pogrebnih troškova. Za sprovođenje ovog zakona nadležno je Ministarstvo za rad, zapošljavanje, socijalna pitanja, a Republički fond za PIO kao nadležan za sprovođenje penzijskog i invalidskog osiguranja će prilagoditi svoje aktivnosti izmenjenim zakonskim odredbama. Vlada Republike Srbije pokazuje stalnu brigu o penzionerima, pa ukupno povećanje penzija u periodu od 2012. do 2021. iznosi neverovatnih 30,9%. Politika Aleksandra Vučića dala je dobre rezultate. Poverenje koje su mu građani iskazali je opravdano i sigurna sam da će ekonomski rast i stabilna politika dovesti do toga da prosečna penzija koja je zacrtana planom Srbija 2025 bude 2025. godine 440 evra. Na samom kraju poruku koju svi mi želimo da pošaljemo kako našim penzionerima tako i svim našim građanima je da je ključni faktor za dugoročnu stabilizaciju sistema PIO prvenstveno leži u razvoju zemlje, novim investicijama i zapošljavanju, a to je upravo politika koju sprovodi i za koju se zalaže SNS na čelu sa našim predsednikom Aleksandrom Vučićem. Naravno da ću u danu za glasanje kao i kolege iz moje poslaničke grupe glasti za ovaj Predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Ani Miljanić. Reč ima narodna poslanica Rajka Matović. Izvolite.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama se nalaze izmene i dopune Zakona o PIO. Sam sistem penzijskog i invalidskog osiguranja pretrpeo je od 2002. godine niz reformskih promena, a sve u cilju stvaranja uslova za dugoročnu ekonomsku održivost penzijskog sistema koji treba da obezbedi ekonomsku i pravnu sigurnost, ali i socijalni položaj svih sadašnjih i budućih generacija penzionera. Ovaj sistem obuhvata oko milion i 600 hiljada građana koji su trenutno penzioneri, ali i sve nas jer je negde prirodan tok da ćemo svi završiti u tom sistemu penzijskog osiguranja. Veoma je važno da napomenem da se ovim izmenama i dopunama ovog zakona nisu obuhvaćene izmene uslova za sticanje prava na starosnu penziju. Izmene zakona se odnose pre svega na preciziranje odredaba koje se odnose na osiguranike koji svoje poslove obavljaju u sektoru poljoprivredne delatnosti, samostalnih delatnosti i na ljude koji su ostvarili pravo na inostranu penziju, utvrđivanje visine prevremene penzije, kao i dovođenje korisnika porodične penzije u ravnopravan položaj. Sve ove izmene, ali i još niz izmena uz ove donose se u cilju prevazilaženja problema sa kojima se susrećemo u praksi, a u skladu su sa Ustavom Republike Srbije. Razlozi za donošenje ovih izmena proizilaze iz potrebe rešavanja problema koji je nastao za korisnike prevremene starosne penzije koji zbog prihvatanja socijalnog programa Vlade za rešavanje viška zaposlenih u procesu racionalizacije i priprema za privatizaciju nisu mogli da ostvare pravo na penziju te 2014. godine zbog izmenjenih uslova sticanja starosne penzije. Te 2014. godine tada premijer, a danas predsednik Republike Aleksandar Vučić preduzeo je teške ekonomske reforme i niz nepopularnih mera kako bi konsolidovali naše javne finansije, ali mi nismo ostavili ljude koji su ostali bez posla usled privatizacija bez rešenja. Napravljeno je prelazno rešenje o sticanju prava na privremenu starosnu penziju jer nije normalno da neko ko je proveo svoj čitavi radni vek u fabrici na dve godine do penzije traži novi posao. Žuti tajkunski režim takvi građani nisu zanimali. Zanimalo ih je kako da samo što pre sprovedu privatizacije po svoj bratskoj liniji. Sećamo se cifre da su ostavili preko 500 hiljada građana bez posla, ali i bez ikakvog rešenja. Bivši režim je i sistem PIO održavao na veštački način tako što su uzimali kredite sa katastrofalnim kamatnim stopama i od tog novca su isplaćivali penzije. Takav sistem nije bio dugoročno održiv i upravo penzioneri, tih milion i 600 hiljada građana je te 2014. godine podnelo najveći teret ekonomskih reformi i mi im na tome moramo biti zahvalni. Penzije su tada smanjene, ali su građani, penzioneri pre svega bili svesni da je bolje da se penzije smanje i da budu isplaćene smanjene na normalan način nego da se zadužujemo suludo i da dođemo u situaciju da nemamo odakle da im isplatimo penzije. Pozitivni ekonomski rezultati omogućili su da nakon svih ovih restriktivnih mera koje smo bili prinuđeni da uvodimo uslede mere koje pozitivno utiču na korisnike, povećanje primanja penzionera, usklađivanje penzija, ali i davanje jednokratnih pomoći. Sve ovo ne bi bilo moguće bez velikih infrastrukturnih projekata, bez stranih investicija, bez ulaganja u privredu, bez svega onoga što ulažemo i što vuče našu privredu napred, a samim tim i našu ekonomiju. Sve ovo navedeno potvrđuje da je ključni faktor za dugoročnu stabilizaciju sistema PIO prvenstveno leži u razvoju zemlje, novim investicijama i zapošljavanju čime će se napraviti pozitivan odnos između broja osiguranika i broja penzionera sa druge strane i dok Aleksandar Vučić radi upravo i na rešavanju i ovog problema, ali i mnogih drugih problema kako bi imali stabilnu i razvijenu državu opozicija u nedostatku svojih ideja i programa trudi se isključivo kako da uruši ugled i naše države, ali se i bavi isključivo samo sa ličnim pretnjama predsedniku i njegovoj porodici. Smatram da su poslednji napadi i na predsednika i na njegovog brata, ali i na celu njegovu porodicu za svaku osudu i da moramo kao društvo da reagujemo na to. Da nije normalno da im je jedini vid političke borbe bude lično vređanje bilo koga, ali i pretnje. To se ne sme dozvoliti i to nije pristojna Srbija. Nisu pristojni građani Republike Srbije oštetili i proneverili budžet, pa taj novac skrivali po celom svetu po računima. Njihov gazda Dragan Đilas smestio je po celom svetu svoje i račune i of šor kompanije. Za vreme vlasti tog bivšeg režima upravo su penzije isplaćivane iz kredita jer su novac građana prelivali isključivo na svoje račune. O njima najbolje govori njihov politički program koji u stvari i nemaju. Za sve ove izmene, poštovana ministarko, za brojne koje tek trebamo da donesmo u narednom periodu imaćete našu podršku. Ja ću zajedno sa kolegama iz svoje poslaničke grupe Aleksandar Vučić – za našu decu, podržati set predloženih izmena i dopuna zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici. Nema sumnje da ćemo u danu za glasanje podržati sve ono što se danas nalazi pred nama i sve ono o čemu smo pričali i diskutovali tokom današnjeg dana. Mislim da su kolege narodni poslanici koji su diskutovali pre mene istakli koliko je sve ovo važno i pre svega bitno za naše najstarije sugrađane. Složiću se, ali moraću isto tako još jednom da napomenem da nije bilo penzionera i ljudi koji danas primaju penziju, ne bi bilo ni naše zemlje, jer su ti ljudi koji su našu zemlju stvarali, koji su sve ovo što danas mi koristimo stekli i smatram sve ono što mi možemo danas da uradimo za njih nije dovoljno da im se odužimo i zahvalimo za sve ono što su ostavili za nas, ali isto tako i za generacije koje će doći posle nas. Kada pričamo o penzijama i o bilo kakvim olakšicama za naše penzionere moramo da to govorimo sa nekog realnog aspekta i da to postavljamo iz ugla realnih finansija, jer sve što se dešavalo do 2012. godine kada je našu državu predvodila DS niti je bilo realno, niti je imalo veze sa bilo čim realnim i ostvarivim. Kada to govorim moram da se osvrnem i na činjenicu što je bio jedinstveni primer u svetu katastrofalne politike, da smo plate i penzije isplaćivali iz kredita. Dakle, kada god nisu znali odakle da namaknu pare, koje su prethodno pokrali i strpali u svoje džepove, oni su krenuli drugim putem i dohvatili se prvog kredita koji im je pao pod ruku. Nebitne su bile kamatne stope, nebitno je gde se to uzima, na koji način, na koji način će se vraćati, nije bitno ni odakle taj kredit dolazi na kraju. Bitno je smo da se kredi uzme, pa ćemo u nekom narednom periodu videti kako taj kredit da vratimo ili da isplatimo. Da je sve tako govori i činjenica da smo bili na ivici bankrota te 2012. godine i kada je došlo do promene vlasti SNS je imala najteži mogući zadatak, a to je ne samo da sprečimo brod koji tone, ako tako posmatramo Srbiju u tom trenutku, već da nađemo način kako iz realnih sredstava da isplaćujemo i plate i penzije. Te 2014. godine predsednik Srbije, danas Aleksandar Vučić, preduzeo je korak za koji su mnogi smatrali da će mu biti možda i poslednji u političkoj karijeri. Te bolne reforme koje smo preduzeli te godine doveli su nas u ovu situaciju danas koju imamo, a to je da smo najbrže rastuća ekonomija u Evropi. To smo sve uspeli pre svega zahvaljujući penzionerima, koji su izneli najteži deo tih reformi na svojim leđima. Ne možemo dovoljno puta da im se zahvalimo za sve ono što su u tom trenutku učinili za nas. Penzije kao penzije najbolje se oslikavaju u tome što imate podatke iz 2012. godine, imate podatke iz 2020. ili 2021. godine. Nema potrebe da bilo ko pokušava da se sa tim podacima igra, kada najbolje penzioneri naši najstariji sugrađani znaju koliko su penziju imali te 2012. godine, a kolika je penzija danas. Radi poređenja tada je prosečna penzija bila oko 20.000 dinara, dok je danas iznad 30.000 dinara, sa tendencijom rasta. Ono što je jako bitno napomenuti i opet podvući jeste da se danas penzije isplaćuju iz realnih sredstava i da niko danas u Srbiji od naših dragih penzionera ne mora da brine da li će država imati odakle da im isplati penziju koju je pošteno zaradio. Kada govorimo o tom delu, ne možemo a da se ne osvrnemo na činjenicu da danas i Vlada Srbije, ali pre svega sledeći odgovornu politiku predsednika Aleksandra Vučića u ovim teškim vremenima korona krize iznalazi rešenja, ali pre svega i novčana sredstva kako da se najstarijim sugrađanima dodatno ekonomski pomogne. Imali smo prošle godine jednu vrstu isplate, ove godine će ta pomoć ići u visini do čak 110 evra. Baš pre nekoliko sati je ministar finansija, gospodin Siniša Mali objavio vest da je danas na račune oko milion penzionera leglo 3.000 dinara koje im pripada zbog vakcinacije. Kada govorimo o svim ovim podacima, uvek je jako bitno istaći da ništa od ovoga danas ne bi bilo moguće da se budžet, finansije, ali i sama država vodi na domaćinski način i da je za to jedino i isključivo zaslužna SNS, na čelu sa predsednikom Srbije, gospodinom Aleksandrom Vučićem. Možemo danas da pričamo o tome gde ćemo utrošiti koji milion evra više, možemo da diskutujemo o tome da li je nešto potrebnije više ili manje, ali niko više u Srbiji ne dovodi u pitanje da li će se nešto uraditi, da li će se neko obećanje ispuniti, a iznad svega toga, da li za to postoji novac i obezbeđena sredstava. Da, postoje i za nove puteve, i za nove mostove, i za nove domove zdravlja, bolnice, kliničke centre, ali i za pomoć onima kojima je ta pomoć najpotrebnija. U planu koji je najavljivan već neko vreme unazad, kažu ljudi da je vrlo ambiciozan. Pitaju se da li je moguć i da li je ostvariv, a već u proteklih nekoliko meseci smo videli da plan Srbije koji je predstavio predsednik Aleksandar Vučić „Srbija 2025“ se ostvaruje. Ulaganje u infrastrukturu, u naše najmlađe, u budućnost jasno se vidi na svakom koraku, pa isto tako se vidi i u zakonima koje ova Skupština i svi dobro znaju da ono što obeća SNS i Aleksandar Vučić se ispuni. U skladu sa tim, želim da kažem da naši penzioneri mogu biti spokojni i da budu uvereni da će obećanje da do 2025. godine penzija biti iznad 440 evra, dok će plata biti iznad 900 evra. Svakako to obećanje će biti ispunjeno i otvaranje najnovijih fabrika i najbrži rast ekonomije u Evropi jasno pokazuje da za to postoje realni osnovi. Što se tiče drugih faktora koji utiču na rast naše ekonomije, samim tim i na penzije i na to odakle se one isplaćuju, jeste nezaposlenost, odnosno zapošljavanje novih ljudi, ljudi koji su bili bez posla ili generalno gledajući, na otvaranje novih radnih mesta. Na prošloj sednici sam diskutovao i pričao o tome, neću se ponavljati, kako je sasvim normalno da se u Srbiji otvaraju fabrike. Tako za neke televizije i medije pod direktnom kontrolom Dragana Đilasa to nije vest, već je vest nešto što oni žele da predstave i da iskreiraju, ne bi nekako pokušali da bave senku i ljagu na to koliko je ova vlast sposobnija od njih i koliko za razliku od njih ova vlast otvara nova radna mesta, a ne kao oni da zatvaramo fabrike i ostavljamo na ulici i bez dinara na stotine hiljade ljudi. Najbolje se taj pokazatelj oslikava u statistici koja jasno pokazuje da je u periodu vlasti DS, Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Vuka Jeremića nezaposlenost bila iznad 24%, dok je danas ona negde oko 7% i ako uzmete u obzir ovo o čemu su pričale moje kolege narodni poslanici pre mene, fabrike koje se najavljuju, investitori koji sa ponosom najavljuju dolazak investicija u Srbiju, jasno je da će se ovaj nivo nezaposlenosti samo smanjivati. Međutim, ljudi koji su danas najglasniji kritičari, a opet i ljudi koji iznose najveći broj laži, su upravo oni ljudi koji su našu zemlju upropastili i unazadili, koji su je bacili na kolena u svakom pogledu i smislu, ali pre svega i iznad svega finansijski, ljudi koji su nas doveli na rub siromaštva. I da, naravno, to su ljudi koji predstavljaju bivše režim Demokratske stranke. Kada govorim o njima, naravno da tu pre svega mislim na Dragana Đilasa, koji je period svoje vlasti iskoristio da postane najbogatiji čovek u ovom delu Evrope, koji sada poput nekakvog raspomamljenog pit bula grize, kidiše na svakog ko ukaže na njegove marifetluke i na to da nije normalno da za samo 10 godina vlasti od propalog preduzetnika, perača prozora, prodavca žvaka, dođete u poziciju da od 74 hiljade evra dođete do samo 20 i nešto miliona evra i to u nekretninama. Kada smo pričali o tome, nevešto je pokušao da izbegne odgovore. Međutim, kada je istraživačko novinarstvo pokazalo da samo u 17 različitih zemalja, od Mauricijusa, Švajcarske, Hong Konga, ima više od 53 računa na kojima se nalazi 68 miliona evra, ti napadi njegovi su postali još gori, ali nikako da dobijemo objašnjenje ili makar pokušaj objašnjenja zašto, kako, ali pre svega i odakle taj novac na tim njegovim računima? U tim njegovim napadima obično najviše strada porodica predsednika Aleksandra Vučića, od Danila, Vukana, Milice, preko roditelja, ali bogami ovih dana najviše udara trpi ponovo brat Aleksandra Vučića Andrej Vučić, kome je jedina krivica što je brat Aleksandra Vučića i to što voli SNS. Dakle, eto, sada su mu zamerili što kao član glavnog odbora, kao i mnogo ljudi, voli svoju stranku i želi da ta stranka postigne što bolji rezultat. Sada je problem što je bio negde na nekakvim izborima i slikao se sa aktivistima, i to ne nametljivo, čak u trećem redu. I to vam je pokušaj da se baci senka na izborni rezultat koji je, slobodno mogu reći, istorijski, gde su ponovo predstavnici bivšeg režima sakriveni iza ne znam kakvog udruženja građana doživeli debakl. Kako vladaju dvostruki aršini, pogotovo u medijima koji su pod direktnom kontrolom Dragana Đilasa, najbolje se oslikava i u tome što je za njih vest ono o čemu je moj kolega Zoran Tomić govorio, a tiče se jednog tvita koji, nažalost, sem kolege Tomića i mene danas niko ovde nije spomenuo, ali verujem da mnogi to možda nisu ni ispratili. Vuk Jeremić, čovek koji se busa da je veliki demokrata, koji je u poslednje vreme, slobodno mogu reći tako, izgubio kompas, koji svakome preti, poziva na nekakav strašni sud, revanšizam, nekakvu katastrofalnu lustraciju, danas je otišao korak dalje i otvoreno pretio novinarima. Suštinski je ovo pretnja novinarima, ali se odnosi na svakog ko podržava SNS ili odgovornu politiku Vlade Srbije, koja samo prati put koji je trasirao predsednik Aleksandar Vučić: "Lažovčine koje će biti predmet brutalnog revanšizma, na čelu sa svojim urednicima, cvileće da su morali da lažu da bi obezbedili egzistenciju. To neće biti zadovoljavajuća odbrana". Na sve ovo jedan od tviteraša ga je upitao - kako on to misli da sprovede, na koji način, a on mu je na to odgovorio - tako što će svi odgovarati kao organizovana kriminalna grupa. Dakle, svako od nas ko ukazuje na kriminal koji se dešavao u vreme Demokratske stranke, biće predmet nekakve njegove strahovite lustracije i brutalnog revanšizma. Sada su policajci, tužilaštvo, svi ljudi koji su učestvovali u istrazi i sprovođenju hapšenja ovih ljudi koji su ponovo u Resavici videli samo nekakav ćup zlata, da bi građani Srbije znali o čemu se radi, uhapšen je saradnik Vuka Jeremića i čovek koji ga je finansirao, očigledno ga je to strašno zabolelo jer od kad ga Patrik Ho ne finansira, kada je završio u zatvoru, sužava mu se krug finansijera, pa ga je mnogo zabolelo to što mu je ovaj finansijer uhapšen, nastavio je sa svojom retorikom i tako na katastrofalan i brutalni revanšizam prozvao svakog od nas. Ovo nema veze sa nama. Mi smo na tako nešto i navikli. Ali me zanima samo da li će neka udruženja koja su do sada reagovala ekspresno, uputiti bilo kakav dopis, saopštenje, izaći sa zahtevom pred tužilaštvo da se njihovim kolegama, novinarima, ne preti? Jer, urednike, složićete se sa mnom, imaju televizije i štampani mediji. Na koga se ovo odnosi? I da li će konačno neko stati na put tom bahatom i propalom političaru koji nekakvom oštrom retorikom, ko li ga je tako posavetovao ili je on to sam smislio, sedeći i dumajući kako nekako da se dočepa cenzusa, posavetovao da svakog i na svaki mogući način najoštrije izvređa i najbrutalnije preti? Ja odgovor na ovo pitanje nemam, ali bih voleo da ga dobijem od nadležnih institucija. Jer, koliko sam ja upućen, svako ko uputi bilo kakvu pretnju morao bi da odgovara zbog te pretnje. Ja ne želim da se bilo ko ovde odvaja, već želim da se zakon jednako primenjuje na svakog. To što je Vuk Jeremić prebogat i što misli da je ne znam kakav faktor u našoj zemlji danas, apsolutno ga ne štiti od zakona. Nadam se da će nadležne institucije odreagovati, pa da će njima objasniti kakav je to brutalni revanšizam i ko će to, kako i zbog čega da cvili? Poštovani građani Srbije, svakako je vama jasno da ovakvi ljudi više ne zaslužuju nikada da budu na čelu ne mesne zajednice već kućnog saveta i da se oni više nikada ni za šta ne pitaju, jer kada su se pitali, samo su našoj zemlji načinili zlo i samo su načinili štetu, kako Vuk Jeremić, tako Dragan Đilas, tako Boris Tadić. Poštovana ministarka, vama želim puno uspeha i još mnogo ovako dobrih zakona koji će unaprediti život svih građana Srbije, bez obzira koliko godina imali i bez obzira gde živeli. Hvala vam i živela Srbija!
Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, uvažena ministarka gospođo Kisić Tepavčević, uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, Srbija je država koja vodi odličnu ekonomsku i socijalnu politiku. Da država Srbija vodi odličnu ekonomsku i socijalnu politiku, to pokazuje i današnja rasprava, to pokazuje i današnji Predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, a to pokazuju i sve ove mere koje je Vlada Srbije donela u prethodnom periodu. Za razliku od nekog ranijeg perioda do 2012. godine, o čemu su govorile i moje drage kolege narodni poslanici, kada se nije vodilo računa o penzijama, kada su penzije bile male i kada je većina penzionera bila na rubu egzistencije. Ali to je vreme Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Vuka Jeremića, to je vreme kada smo imali investitore u Srbiji, ali narko-dilere. Na sreću, to vreme da su narko-dileri investitori u Srbiji je prošlo. Jedan deo tih narko-dilera, na sreću, nalazi se iza rešetaka, jedan deo je i uhapšen u proteklom periodu, a nadam se da će i ostatak te narko-mafije biti razbijen. Danas imamo vreme ozbiljnih investitora, povećanja broja radnih mesta, danas imamo vreme i povećanja plata i penzija. I to u kom periodu? U teškom periodu za celu Evropu i ceo svet. Dakle, u Evropi kada se smanjuju plate i penzije, u Srbiji se povećavaju. U vreme kada imamo korona virus 2020. i 2021. godine, ozbiljna državna politika se vodi u Srbiji predvođena Aleksandrom Vučićem i uvek kad se može pomognu se građani. Pomognu se građani, a naročito naši penzioneri. Zašto penzioneri? Ovom prilikom danas ja moram da ih izdvojim, jer penzioneri, tj. generacija naših roditelja i naših baba i deda su gradili ovu državu, gradili su Beograd, gradili su sve gradove i opštine u Srbiji, gradili su našu Srbiju. Najmanje što može i Vlada Republike Srbije i naša država je da se oduži penzionerima tako što će da brine o njima, i o njihovom zdravlju i o njihovim naknadama, tj. o njihovim penzijama, zato što Srbija danas nije država kojom vladaju tajkuni i kriminalci i njihovi saradnici, država Srbija je jedna ozbiljna država, kao što sam rekao na početku, koja vodi jednu ozbiljnu ekonomsku i socijalnu politiku. Vama, gospođo Kisić Tepavčević, želim svu sreću, kao i moje kolege koje su prethodno govorile, u vođenju tog resora koji ima, između ostalog, i zadatak da se bavi i socijalnom politikom, odgovornom socijalnom politikom kakvu u Srbiji vodi Vlada Srbije i naš predsednik Aleksandar Vučić. Nažalost, mi i danas imamo one kojima ne odgovara takva politika, a takva politika ne može da odgovara ni Draganu Đilasu, ni Mariniki Tepić. Zašto? Zato što njima ne odgovara ovakva politika, da se vodi računa o svakom dinaru, njima odgovara ona politika da oni mogu milione da stavljaju u svoje džepove. Oni ne mogu da stavljaju milione u svoje džepove kao što su radili do 2012. godine u Srbiji i u Beogradu do 2014. godine zato što Srbija danas ima institucije, ima ozbiljne, jake i odgovorne institucije, ima odličnu Vladu Srbije i predsednika Aleksandra Vučića. Ali, oni ne miruju, putem svojih medija, putem svojih portala prete. Kome prete? Ne prete samo političkim protivnicima i predsedniku Aleksandru Vučiću, prete i porodicama. Prete i porodicama i Aleksandra Vučića i njegovih saradnika, pozivaju se na razne snajpere. Kako ih nije sramota? Svi ti koji prete treba da budu procesuirani. Mi iz SNS i naš predsednik Aleksandar Vučić smo među prvima osudili jedan grafit na Vračaru. Znači, u pitanju je jedan grafit na Vračaru gde su upućene pretnje bivšem predsedniku Srbije, a sada predsedniku Socijaldemokratske stranke Borisu Tadiću. Da li je ta gospoda iz opozicije, mislim na onu Đilasovu opoziciju, uputila bilo kakvu kritiku na pretnje koje imamo gotovo svakodnevno i predsedniku Aleksandru Vučiću i njegovom bratu Andreju i njegovoj deci? Ne, čak naprotiv, putem svojih medija oni organizuju pretnje i oni organizuju razne napade i na predsednika Vučića i na njegovu porodicu. Mi ne želimo da budemo kao oni, mi želimo da budemo ovo što jesmo, odgovorni građani Republike Srbije, odgovorni narodni poslanici, odgovorni članovi Vlade Srbije koji vode računa, koji vole svoju Srbiju i koji štite sve građane. Zalažemo se ne samo za mir i stabilnost u regionu, nego se zalažemo i za poštovanje Ustava i poštovanje svih zakona i poštovanje bilo kojeg građanina bez obzira na veru i naciju i na političko opredeljenje. Mi se zalažemo za normalnu Srbiju gde institucije hapse kriminalce, gde su investitori ozbiljni privrednici iz zemlje i inostranstva, gde su narko-dileri tamo gde im je mesto, iza rešetaka. To je razlika između nas iz SNS i naših koalicionih partnera, s jedne strane, i njih, sa druge strane, koji su pravili paktove i sa kriminalcima i sa narko-dilerima i sa onim tajkunima koji su putem kriminalnih radnji, poput Dragana Đilasa, ne milione, nego desetine i stotine miliona evra stavili u svoje džepove. Takva Srbija, koja ne dozvoljava vladavinu kriminala i korupcije, takva Srbija ide napred. Takva Srbija pokazuje rezultate. Danas govorimo o penzijama, danas govorimo o invalidskom osiguranju, danas govorimo o odgovornoj socijalnoj politici. Tako iz dana u dan o raznim temama. Nema oblasti u Srbiji gde Vlada Srbije i predsednik Aleksandar Vučić nisu pokazali dobre i odgovorne rezultate. To građani vide i građani se informišu i građani to nagrađuju. Ne nagrađuju to samo građani na izborima, građani to nagrađuju i podrškom. Nema mesta u Srbiji gde se nije pojavio predsednik Vučić i članovi Vlade Srbije a da nisu dobro dočekani. Narod se ne može prevariti, narod se ne može lagati, a oni, Dragan Đilas i bivši režim, su i lagali i varali narod, i ne samo to, i otimali od naroda. Na sreću, to vreme je iza nas i nadam se da se nikada neće vratiti to vreme zaduživanja Beograda, zaduživanja Srbije, paktova sa narko-dilerima, vreme snajpera, vreme pretnji političkim protivnicima i vreme likvidacija. Danas imamo jedno odgovorno vreme, odgovornu politiku. Danas imamo mir i stabilnost i u Srbiji i Srbiju koja pokazuje i drugima u regionu i Evropi kako se vodi politika. Kako se vodi politika i borbe protiv korona virusa, kako se vodi dobra i ekonomska i socijalna politika i kako se vodi politika uprkos svim pritiscima mira i stabilnosti. Mi pokazujemo da samo jaka i stabilna Srbija koja je u dobrim odnosima i sa svetskim silama i sa svojim saradnicima u regionu može da napravi rezultate, i to ne samo što se tiče Srbije, nego mi želimo i mir na celom Balkanu. Za početak mi pokazujemo kako se vodi odgovorna politika u Srbiji. Želimo da lice svakog penzionera u Srbiji bude nasmejano, da svaki penzioner u Srbiji iz meseca u mesec, iz godine u godinu vidi i oseti kako država brine o njemu, jer su to naši penzioneri zaslužili, naši penzioneri i naši mladi, sve generacije, ali danas govorimo o penzionerima. Takvom odgovornom politikom napravićemo rezultate, pa za par decenija kad moja generacija, kad mi budemo penzioneri, naša deca, naši unuci će nadam se reći, ovi su dobro vodili politiku i ekonomsku i socijalnu politiku. A da bi mi mogli da nastavimo sa ovakvim vođenjem politike, moramo i dalje da nastavimo sa jačanjem naših institucija u Srbiji i naravno i sa punom podrškom našem predsedniku, Aleksandru Vučiću koji je lider te odgovorne politike, politike koja vodi računa i o našim penzionerima i o svim građanima u Republici Srbiji. Živela Srbija i hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Viktor Jevtović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, penzioneri kao stub ovog društva, najbolje su shvatili značaj ovih reformi koje su sprovedene prethodnih godina. Svesni činjenice da su meseci delili državu od ivice bankrota i da je u reformi jedini spas, pristupilo se merama oporavka celokupnog sistema, a rezultate najbolje vidimo danas u doba pandemije i svetske ekonomske krize. Te rezultate vidimo na svim poljima zahvaljujući predsedniku Republike, Aleksandru Vučiću i Vladi Republike Srbije. Da podsetim, zakonom o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je stupio na snagu 2014. godine, a koji je počeo da se primenjuje 2015. godine primenjeni su uslovi za ostvarivanje prava na starosnu penziju, odnosno podignuta je starosna granica za sticanje prava na starosnu penziju za oba pola i uvedena je privremena starosna penzija, kao i trajno umanjenje prilikom obračuna prevremene starosne penzije tzv. penali. Ovim predlogom zakona bi se uredilo pitanje isplaćivanja razlika između iznosa starosne penzije koju bi ostvarili primenom propisa o penzijskom i invalidskom osiguranju koji je bio važeći u momentu ostvarivanja prava na posebnu novčanu naknadu i iznosa ostvarene prevremene starosne penzije. Utvrđeno je da se ova razlika isplaćuje i licima koja su bila proglašena kao višak zaposlenih. Danas isplata iz fonda Srbija realizuje bez problema i na vreme. Danas to možemo. Ključni faktor za dugoročnu stabilizaciju PIO sistema leži u razvoju zemlje, novim investicijama i zapošljavanju. Dakle, sve suprotno načinu bivšeg režima koji je na sve načine gledao samo kako da prisvoji sebi što veći deo kolača ne obazirući se na penzionere, čak ni na decu, nikoga u ovoj zemlji nisu poštedeli. Zadužujući državu po najnepovoljnijim kreditnim uslovima oni su se lično bogatili, a samo gurali građane Srbije u ambis dugova i državu u apsolutni bankrot. Tu pre svega, mislim na Dragana Đilasa i njegov kartel, Šolaka i Jeremića, Mariniku i ostale, kojima je stanje na njihovim računima, na egzotičnim mestima bio jedini motivacioni faktor u životu, i jedina politika koju su vodili. Narod je to prepoznao, a prvenstveno naši penzioneri, koji jesu podneli najveći teret reformi. Zahvaljujući njima, na prvom mestu, danas Srbija, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, ide napred. Penzije su povećane na 30%, i tu ne stajemo, idemo napred, u još veće plate i penzije, nove investicije, nova radna mesta, izgradnja bolnica i puteva, izgradnja fabrika, jedne nove Srbije, koja nije više slepo crevo Evrope. Taj uspeh, devastira bivši režim, kojekakve đilase, gde izlaz traže u tome da beskrupulozno i konstantno napadaju porodicu predsednika Aleksandra Vučića, njegovog brata Andreja, haluciniraju, na glas, džipove, koje baš đilasi imaju u izobilju. Čak i poklanjaju svojim partnerima u lopovluku. Očigledan primer tome je Nikola Jovanović, kome je Dragan Đilas poklonio skupocenog džipa, takvi u svojoj bahatosti vrlo često i slupaju te iste džipove, naravno, vređajući policajce. Ali, ne razbacuju se samo kroz džipove, nego i kroz ekskluzivne lokacije, kao i miline, što u evrima, što u nekretninama. Taj isti tajkun, žuti tajkun Đilas, izgleda misli, da vredi kao 2,6 miliona penzionera, zato je i otimao od građana Srbije sve, i samu budućnost, i zasluženu mirnu starost. Ali, neće više nikad, jer narod Srbije vidi, a prvenstveno penzioneri, koji su jasno i za svagda rekli ne, DOS-ovom kartelu, koji je radio za svoj lični interes, a nikako za građane Srbije. Penzioneri su pružili plebiscitnu podršku Aleksandru Vučiću, i oni danas zajedno sa nama poručuju - lažima i obmanama nećete zaustaviti ni Srbiju ni Aleksandra Vučića. Mi svoju zemlju ne damo, ona pripada svoj našoj deci. Hvala vam i živela Srbija.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, svi ljudi u Srbiji od promena 2012., a 2013, su Vlade počele da rade u punom kapacitetu, zaslužuju da od prirodnih i stvorenih dobara, imaju pošten posao, pristojnu platu, čestit dom ili stan, dostupno školstvo i zdravstvo, i što je najvažnije, pravo na dostojanstvenu starost. Školstvo, posebno visoko, ne treba da bude obavezno, ali zdravstvo, mora da bude obavezno i kada ljudi odbijaju da se leče, posebno ako su stari i nemoćni. Dame i gospodo narodni poslanici, naši penzioneri nisu zaslužili milost. Generacijska solidarnost nam nalaže da obezbedimo dostojanstvenu starost najstarijim građanima, i nemoćnim građanima, na način da to neće biti iz duga, da to neće biti iz kredita, već da te njihove penzije sadašnja generacija mora da zaradi. Zašto ovo kažem? Država je 2012. godine dotirala penzije, i čini mi se, gospodine Martinoviću iz budžeta, sa gotovo 54%. To je dokaz da su promašene privatizacije i grabizacije divlje predatorske privatizacije, ne samo obogaljile društveni kapital i državni kapital, i prelile ga u džepove tajkuna. Dobitnika tranzicije, nego je nastala šteta otpuštanjem 400 hiljada ljudi, uglavnom iz privrede, ljudi sa prihodovanog dela budžeta i doprinosa, poreza i doprinosa, padali na rashodovanu stranu. Umesto dobrostojećih ljudi, postojali su socijalni slučajevi. Zato su penzije dotirane sa 54%, i one su se obično jedva isplaćivale i to iz duga, a za taj dug, s obzirom na divlju predatorsku privatizaciju, s obzirom na nedostatak investicija, nije napravljen izvor za vraćanje duga, jer su dugovi otišli i potrošnju, umesto da se penzionerima zarade penzije, uzimani su krediti po veoma skupim kamatama, i tako se pokušao Boris Tadić i njegova kamarila da opravdaju pred penzionerima i da pokušaju da svoju vlast ovekoveče preko dugova i u tom trenutku smo gotovo svi živeli od zaduženog, a ne od zarađenog. Stvar se preokrenula investicijama, jer bez investicija ne možete da napravite radna mesta, možete da imate želju, ali bez svežeg novca, ne možete da pokrenete investicije, posebno one u proizvodnji. Ono što je dobro ova vlast uradila to je da nije dizala samo objekte i infrastrukturu, već paralelno sa infrastrukturom dizala je pogone prerađivačke industrije itd. koja je garantovala izvoz i dohodak. Mnogi su pljuvali strane investitore i ti strani investitori su otvorili ovde domaće fabrike, i samo je kapital strani, a fabrike su naše, i sa tim stranim kapitalom, došlo se i do novih tržišta i svaki strani investitor kada je počeo da gradi fabriku, dakle, srpsku fabriku u zemlji Srbiji, svako od njih je doneo komad svog tržišta, tako da smo istovremeno obezbedili i proizvodnju i izvoz, plasman i zato današnji penzioneri mogu sa radošću da izračunaju da kurs evra u Srbiji miruje već 9 godina, ne zahvaljujući samo gastarbajterima, jer su oni postojali i u vreme bivše vlasti i bivšeg režima, nego zahvaljujući tome što je kroz investicije i povećan izvoz obezbeđen izvoz deviza, koje vrlo lako poklapa povećani uvoz, u odnosu na izvoz. I uvoz Srbije za vreme bivšeg režima je bio pokriven sa 52%, a sada je pokriven sa preko 70%. Ono što gastarbajteri donose sa zahvalnošću primamo, ali ono što su doneli strani investitori, ne samo novac, to je bilo mirovanje kursa i niska inflacija, i mirovanje kursa 9 godina, ali nije kurs mirovao na štetu građana Srbije i na štetu deviznih rezervi. Devizne rezerve i pored stabilnog kursa su rasle, u devizne računam i zlatne rezerve. Danas verovatno imamo tri puta više zlata, nego što smo imali, a ima i ona priča da u vreme njihove vlasti, ne znamo gde su završile određene zlatne rezerve iz Narodne banke Republike Srbije i to je omogućilo da imamo bolje penzije, da imamo redovnije penzije i redovnije prilive u PIO fondu. Ti redovniji prilivi su obezbeđeni sa 320 hiljada novo zaposlenih koji su uglavnom radili u proizvodnji, i kada smo nekada govorili da će u Srbiji dolaziti strana radna snaga, nama se nije verovalo. Da vas pitam, ko sada radi u građevinskoj industriji? Mi smo došli u poziciju posebno mi u Sremu, da nemamo dovoljno radnika, koliko imamo novootvorenih radnim mesta. Zaposleno je 320 hiljada ljudi i svakog meseca, ti ljudi dobijaju, kada računamo prosečnu platu, po 538 evra, a sada čini mi se da je to poraslo na 550 evra i to je preko 160 miliona evra, prihoduju naši građani i to se vidi po ulicama. To se vidi i po broju automobila. Ti automobili troše gorivo. Od tog goriva ima akciza i PDV. Iz tih para i iz tog budžeta se finansiraju i dotiraju penzije u onoj meri koliko sada to treba, a to je tri puta manje nego što se dotiralo za vreme njihove vlasti. Na tih 160 miliona evra idu i doprinosi, kojih verovatno ima negde oko 70 do 80 miliona najmanje godišnje, što opštinski, što za PIO, što za zdravstvo, itd. Čini mi se da ti doprinosi ukupno izađu 72% na onih 160 miliona. To je ono što je pokrenulo i potrošnju u Srbiji. Kada je porasla potrošnja naravno da i prihodi od PDV-a rastu. Što se poljoprivrednih penzija tiče, ja moram da istaknem da je loša poruka: bolje biti socijalni slučaj, nego seljak. Sistem penzijskog i invalidskog osiguranja zemljoradnika za vreme bivšeg režima bio katastrofalan. Svako ko je otpušten iz fabrike, a imao je neki komadić zemlje, ubacivali su ga u osiguranike PIO osiguranja poljoprivrednika, što je rezultiralo ogromnim dugovima. Da li neko zna da je taj dug sa kamatama poljoprivrednika prema PIO fondu? Mnoge nisu ni pitali kad su ga ubacivali u to. Jednostavno su ljudi dobili da duguju. Niko im nikada nije dostavio rešenje da su postali obveznici. Tako je nastao dug koji je bio zapečen u iznosu drugih kamata od 180 milijardi. Sada je to daleko više i mislim da je oko 250 milijardi dug koji ne može da bude naplaćen. Ja već nekoliko vlada i ministara molim da nađemo način da to likvidiramo, da uzmemo da ljudi plate, da ne budu kažnjeni oni koji su plaćali, da plate 5% iznose i kamate i da im se ostalo otpiše. Tako ćemo dobiti prihode. To je jednokratni prihod, ali ćemo dobiti i stalne prihode. Dobićemo ponovo obveznike PIO poljoprivrednika. Ja imam 20 godina staža godina poljoprivrednog i nije dobro da, recimo, obveznik PIO osiguranja poljoprivrednika koji ima 15 godina staža ima istu penziju, odnosno da onaj koji ima 40 godina staža u PIO osiguranju, da ima istu penziju kao onaj koji je uplaćivao 15 godina. To nije dobro. Mora da se nađe način da onaj ko je više godina uplaćivao ima veću penziju. Broj 2, kod osiguranika poljoprivrednika oni koji nemaju radnog staža, a stariji su od 50 godina, treba obustavljati naplatu PIO osiguranja jer on čovek nikada neće steći 15 godina radnog staža i neće steći uslov za penziju. Nešto moramo da uradimo da jednostavno te ljude rasteretimo. Da li znate da pojedine podsticaje u poljoprivredi oni koji duguju prema PIO osiguranju ne mogu da koriste, a ne mogu ni da isplate. Hajde da nađemo načina da to što treba da dobije podsticaj, da se to prebije na određeni način, što govore ljudi kao ja, da se to prebije, da se prebije eventualni prihod sa dugom. Država duguje za podsticaje, oni državi duguju za PIO osiguranje i da se jednostavno tako obezbedi neki priliv u Fond i da se oni uključe u sistem. Šta ćete sa zdravstvenim osiguranjem da uradite? Nešto moramo da uradimo za poljoprivrednike. Broj osiguranika poljoprivrednika, dug je premašio tu sa kamatama 100 milijardi. Broj osiguranika je pao na 94 hiljade osiguranika na 650 hiljada poljoprivrednih gazdinstava. Ljudi, moramo da obezbedimo, da oni imaju pravo da se leče. Jeste taj problem nasleđen zajedno sa kamatom, jeste propust prethodnog režima, ali hajde da pokušamo. Sve je bilo zapušteno i napušteno, svaki problem. Hajde da pokušamo da rešavamo probleme koje su nam oni ostavili, mada nam oni zameraju da nedovoljno brzo rešavamo sve probleme koji su nam ostavili. Oni bi radna mesta, ali neće fabrike, jer fabrike zagađuju životnu sredinu. Oni su navikli da se u Srbiji dime svega dva odžaka za vreme njihove vlasti. Od Subotice, pa kad si krenuo dole do Makedonije samo dva fabrička dimnjaka su dimila. Oni su navikli na to. Oni su navikli bili da dignu kredit sa 6% kamate da bi isplatili dugove prema građanima. Nisu napravili nikakav izvoz za vraćanje duga. Nije dug bio jedino što nas opterećuje, već to što sa tim novcem nisu napravili izvoz, kao poljoprivrednik koji digne kredit i, umesto da kupi traktor i zemlju, on ode na more, letovanje, ode sve u potrošnju i onda, kada dođe vreme da vrati dug, on nije kupio ni traktor, ni zemlju, on nema čime. Nema izvoz za vraćanje duga. To su loša poljoprivredna gazdinstva, a za vreme njihove vlasti oni su bili to loše poljoprivredno gazdinstvo koje nije vodilo računa šta će ostati budućim generacijama, kada sve rasprodaju. Oni nama kažu da su ostavili svega 15,5 milijardi duga. To nije tačno, ostavili su 17,6. Neće da kažu da je londonski i pariski klub oprostio 6,7 prethodno i da su i to popunili. Znači, potrošili su i tih 6,7 milijardi, jer su popunili i to što dug bio smanjen. Neće da kažu da su dobili donatorsku podršku od 4,5 milijarde. Neće da kažu da su dobili prihode od privatizacije, uključujući i one neke posebne državne, „Mobtel“ i tako dalje, koji su iznosili pet do šest milijardi. Oni neće da kažu da su u tom periodu potrošili 16 milijardi, pa kad su utrošili prihode o privatizaciji kažu – dug je rastao slabo za vreme Koštunice, najmanji rast duga bio... Pa, naravno, kada je prodao sve i koristio olakšice koje je dobio, opraštanje kamate, pa opraštanje dela duga i kamate od pariskog i londonskog kluba. Pa, naravno kada su im tako situaciju olakšali, naravno da to u vreme dug nije mogao da raste, jer su se trošile fabrike koje su napravili penzioneri. Potrošili su sav društveni kapital koji je vredeo, ne znam, deset puta više. Oni su potrošili taj prihod ukupan od privatizacije, pet do šest milijardi, uključujući i onaj prihod od "Mobtela" za 1,2 ili 1,5 milijardi. To su oni radili i posledice snosimo mi. Zato mi moramo, za razliku od njih, da zarađujemo penzije. Penzije moraju da budu drastično veće, ali ih mi moramo zaraditi. Što se poljoprivrednika tiče, moramo naći model da ispravimo nepravdu koja glasi - bolje biti socijalni slučaj nego seljak, zato što masovno poljoprivrednici, da ne bi čekali 65. godinu, prodaju deo svog poseda, odustaju od poseda, prodaju ga budzašto, da bi mogli da ostvare pravo na socijalnu pomoć i to znači da opet sa rashodovane strane guramo ljude na prihodovanu. Dajte da taj moto - bolje biti socijalni slučaj nego seljak, prekinemo i da napravimo jedan pravedan sistem za oporezivanje poljoprivrednika i za penzijsko i invalidsko i zdravstveno osiguranje. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Marijanu Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, cenjena ministarko, poštovani građani Srbije, pred nama su danas predlozi izmena i dopuna Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Od 2014. godine izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju pokušavamo da određena pravna pitanja koja su od značaja za ostvarivanje ličnih prava, kao što je pravo na penziju, unapredimo, kao i da rešimo određene pravne dileme koje će doprineti da građani na jedan mnogo lakši i brži način mogu da ostvaruju svoja lična prava. Pravo na penziju kao ustavnu kategoriju ostvaruju sva zaposlena fizička lica, ostvaruju poljoprivrednici, preduzetnici i druga lica koja ispunjavaju zakonom propisane uslove, a koji se odnose na godine života samih osiguranika, kao i na ostvarene godine radnog staža. Prema važećem Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, sva lica koja su ispunila zakonske uslove, odnosno ukoliko su ispunili jedan ili kumulativno oba uslova, mogu ostvariti pravo na starosnu penziju, a to je ukoliko su napunili 65 godina života ili 15 godina radnog staža ili ukoliko su ostvarili 45 godina radnog staža, bez obzira na godine starosti. Međutim, razlozi za donošenje predloženih izmena i dopuna Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju postoje, pre svega, iz potrebe rešavanja problema koji je nastao za korisnike prevremene starosne penzije, koji su zbog prihvatanja socijalnog programa Vlade, koji je rešavao višak zaposlenih, ostali bez mogućnosti da steknu punu starosnu penziju. Zaista, izmenama i dopunama zakona iz 2014. godine, ta starosna granica je pomerena, ali istovremeno je stvorena mogućnost da građani mogu da iskoriste prevremenu, odnosno da iskoriste institut prevremene starosne penzije. I to 2014. godine nije bila samo praksa u Republici Srbiji, to su mnogo ranije uradile mnoge evropske i svetske države, pa su tako SAD, Australija i Norveška pomerile starosnu granicu na 67 godina, dok su Velika Britanija i Finska najavile pomeranje starosne granice na 68 godina. Takođe, predloženim izmenama i dopunama ćemo konačno rešiti problem statusa lica kojima je u trenutku prestanka radnog odnosa, a zbog odluke njihovih poslodavaca, odnosno akta o sistematizaciji, nedostajalo pet, odnosno dve godine do navršenja prvog uslova za ostvarivanje starosne penzije. Meni je zaista drago što smo svi zajedno uspeli da nađemo model za rešavanje egzistencijalnog problema određenih kategorija lica i na taj način smo pokazali da su nam problemi i interesi građana isključivo na prvom mestu i što uvek pokušavamo da nalazimo najoptimalnija rešenja, kako za državu, tako i za građane. Svakako, ovaj problem, zbog koga danas i raspravljamo predloženim izmenama i dopunama zakona, je postojao mnogo ranije, i to pre svega u periodu od 2008. godine do 2012. godine, kada smo svi bili svedoci svakodnevnih zatvaranja društvenih preduzeća i fabrika pod okriljem tadašnje Demokratske stranke, gde su upravo najdeblji kraj izvukli zaposleni radnici u tim fabrikama. Srbija je 2012, 2013. i 2014. godine započela sa teškim merama fiskalne konsolidacije, ali te mere su u tim godinama bile zaista neophodne da bismo obezbedili normalno funkcionisanje države i kako bismo stvorili zdrave temelje da Srbija napreduje, a da građani istovremeno imaju veće plate i penzije. Godine 2012. bili smo suočeni sa katastrofalnom finansijskom situacijom. U tom trenutku u budžetu Republike Srbije bilo je dovoljno novca za isplaćivanje jedne mesečne zarade ili jedne mesečne penzije. Javni dug je iznosio preko 70% našeg BDP-a, a predstavnici bivšeg režima su nas na mesečnim i na godišnjim nivoima zaduživali komercijalnim kreditima čije su kamatne stope išle i preko 7%. I svi zajedno smo doneli odluku da te stvari moramo da menjamo iz korena. Kao što sam rekao, svi ovi problemi su rezultat pogubne ekonomske i privredne politike koja je vođena od 2008. do 2012. godine, kada su svakodnevno stavljani katanci na društvena preduzeća i fabrike i gde je po nekim procenama 500 hiljada naših sugrađana ostalo na ulici. I rodonačelnici takve pogubne politike, ne samo za zaposlene u društvenim preduzećima, ne samo za radnike u fabrikama, jesu bili predstavnici Demokratske stranke. A, kada govorimo o Demokratskoj stranci, to su ljudi koji danas se nalaze na čelu određenih opozicionih stranaka i koji gotovo svakodnevno lažno obećavaju narodu da ukoliko se oni vrate na vlast, da će da im obezbede bolji život. Vi danas kada slušate i Dragana Đilasa i Vuka Jeremića i sve ostale perjanice bivše Demokratske stranke, vi zaista u jednom trenutku pomislite da vi niste živeli u vreme kada je Demokratska stranka bila na vlasti, a to je upravo ono vreme kada su zatvarana preduzeća, kada su zatvarane fabrike, kada oni nisu znali, nisu umeli i nisu imali želje da unaprede te fabrike, da obezbede nova tržišta, nego im je bilo mnogo jednostavnije i lakše da te fabrike zatvore, a da ljude koji su radili u tim fabrikama pošalju na biro ili pošalju na ulicu. Međutim, ne samo da su otpuštali, oni su vršili i kriminalne privatizacije, kako bi sebi i bliskim ljudima iz tadašnje Demokratske stranke obezbedili određena novčana sredstva. Zbog te pogubne politike, nezaposlenost je 2012. i 2013. godine dostigla do neverovatnih 23%. Oni nisu bili kadri da obezbede nova tržišta, pa da se fabrikama i društvenim preduzećima obezbedi novi priliv novca kroz domaće i strane investicije, već su ljude otpuštali. I kada imate više otpuštanja nego novih zapošljavanja, samim tim imate i manja izdvajanja za penzijsko i invalidsko osiguranje, pa su penzije 2012. godine iznosile 150 evra, prosečna zarada 250 evra, a danas kada je SNS na čelu države i kada vodimo jednu ozbiljnu, odgovornu i marljivu politiku, mi danas imamo prosečnu zaradu od 550 evra, očekuje se do kraja godine da ta ista zarada iznosi 600 evra. Pa, šta to pokazuje? Pokazuje da SNS, pre svega, ima jasan plan i ima jasnu politiku, a njihov jedini osnovni plan jeste da lažno obećavaju, da napadaju Narodnu skupštinu, da napadaju policajce ispred Narodne skupštine, da Vuk Jeremić, kao što je to moj kolega Mirković danas rekao, da poziva na revanšizam. Ja bih pitao gospodina Jeremića, umesto da poziva na revanšizam, dajte više da nam on kaže koliko je para potrošio na službena putovanja po belom svetu, a ništa nije uradio za pitanje Kosova i Metohije. Zaista, kada je SNS došla na čelo države, mi smo znali, mi smo jednim delom znali šta nas očekuje. Nismo znali da smo na ivici ambisa, ali smo vodili jednu ozbiljnu, odgovornu i marljivu politiku i to radimo i danas. Mi smo danas prva zemlja na Zapadnom Balkanu po privlačenju direktnih stranih investicija i to nam omogućava da otvaramo nove fabrike, da otvaramo nova radna mesta, a da nam nezaposlenost danas bude ispod 10%. Zbog takve politike, mi smo se na najbolji način suočili sa pandemijom korona virusa i dok su drugi u Evropi i na Zapadnom Balkanu stezali kaiš, mi smo imali dovoljno novca da otvaramo nove bolnice, da obezbedimo četiri vrste vakcina, da obezbedimo respiratore, da obezbedimo nove bolničke krevete, ali smo takođe istovremeno imali dovoljno novca da nastavimo i sa infrastrukturnim projektima. I danas imamo dovoljno novca da u istom trenutku gradimo osam novih autoputeva. Sve ovo jasno pokazuje da je predstavnike bivšeg režima isključivo zanimao lični profit. A, kada kažem lični profit, umesto da je Dragan Đilas i da su njegovi stručnjaci koji imaju, ja se nadam, koji imaju isti njegov mehanički mozak da zna da izračuna 100 minus 20 minus 20, pa je zato on danas jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji, umesto da su privlačili domaći i strani kapital da bi održali fabrike, njegova naširoko poznata „Multikom grupa“, dok je on bio gradonačelnik Beograda, gde direktno postoji sukob interesa, je izvlačila pare poreskih obveznika preko javnih preduzeća i preko gradskih ustanova, a to su pare svih građana Srbije. I od tih para se danas isplaćuju plate Mariniki Tepić, to je žena koja je pozivala na donošenje deklaracije o genocidu u Srebrenici, isplaćuju se mnogi drugi koji konstantno na dnevnom nivou vrše bestidnu kampanju protiv Aleksandra Vučića i to rade preko njihovih medija. Nemojte nikada zaboraviti da oni danas imaju mnogo više medijskog prostora nego što je imala SNS kada je bila u opoziciji 2008. godine. Oni imaju svoje novine, oni imaju svoje televizije, oni imaju svoje tabloide i imaju nebrojeno svojih portala. Hoću da završim, kako bih ostavio mojim kolegama dovoljno vremena za diskusiju. Penzioneri i zaposleni su Draganu Đilasu, Vuku Jeremiću, DS bili isključivo bitni tokom predizborne kampanje, a kako oni žive i na koji način žive, to im je bilo manje bitno. Zato danas kada je Srbija ekonomski jaka i stabilna, mi možemo da kažemo da su nam podjednako važni i mladi i penzioneri i zaposleni i nezaposleni, jer samo zajedno možemo da nastavimo da gradimo još bolju i jaču Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala. Uvažene kolege, poštovani građani Srbije, poštovana ministarka, da se ne lažemo, govoriti danas samo o ovoj temi, a tema je Zakon o PIO, a ne uzeti u obzir vaše prisustvo u ovom parlamentu i sve ono što se dešavalo u prošloj godini, bilo bi manjkavo. Naime, vi ste, poštovana ministarka, na neki način u ovoj sali asocijacija i personifikacija svega onoga što su Vlada i predsednik radili u prošloj godini, a tiče se pandemije, bolesti i muke koja je ophrvala ceo svet, pa i Srbiju. Iskoristiću priliku svakako da pohvalim sve ono što je radila Vlada i predsednik u borbi, one mere od kojih smo krenuli kada je u pitanju pandemija, zatim sam tok razvoja pandemije i sve ono što je činjeno na njenom sprečavanju i zaustavljanju, i naravno, kao nekakav minimalno zadovoljavajući rezultat koji je danas pred nama, a to je vakcinacija Srbije i ne samo vakcinacija građana Srbije, nego i svih onih u regionu koji su to hteli, a kojima je Srbija tu mogućnost pružila. Svakako ću iskoristiti priliku da u ovom momentu pozovem i sve naše sugrađane, odnosno građane Republike Srbije, koji nisu to do sada učinili, da se vakcinišu, da budu odgovorni prema sebi, prema Srbiji, prema narodu, jer danas ljudi iz regiona, pa skoro u autobusima dolaze u Republiku Srbiju da se vakcinišu, zahvalni na svemu onome što činimo, pa ne vidim nijedan realan razlog da to ne uradi svaki čovek u Srbiji i time pomogne i sebi i porodici i društvu uopšte. Ne zamerite mi. Iskoristio sam ovu priliku da pozovem sve naše građane. Svakako iskoristiću priliku da zahvalim i predsedniku i Vladi što ovaj posao vakcinacije nije ograničila samo na granice, odnosno na građane koji žive u granicama Republike Srbije, nego je svoju pomoć nesebično pružila, pre svega, Republici Srpskoj i Crnoj Gori, ali i svim zemljama i našoj zajednici koja živi u svim zemljama u regionu. No, da se sada vratimo na sam zakon. Ako me pitate šta bi bila glavna osobina ovog zakona, ja bi rekao pravičnost. Pravičnost, pre svega, jer se on kao takav odnosi na one koji su verovatno izneli najveći teret reformi koje smo prošli u poslednjim godinama. Ako sam dobro došao do podataka, poštovana ministarko, u pitanju je blizu 15.000 penzionera u Republici Srbiji, ispravite me ako grešim. Pravičnost, pre svega, jer su upravo ti ljudi zaslužni za benefite i rezultate koje danas uživa i Srbija i njeni građani, ali i svi građani, naši građani u okruženju. Oni su ti koji su izneli najveći teret reformi i mera koja će predložiti tadašnji predsednik Vlade, a današnji predsednik države. Mi danas zahvaljujući tom njihovom žrtvovanju, da kažem, i toj njihovoj požrtvovanosti, volji vidimo benefite i rezultate onoga što je rađeno u proteklim godinama. Na kraju, moram da napomenem jednu stvar koja je prošla nedovoljno zapažena u proteklim danima. Naime, 17. maja je održana zajednička sednica vlada Srpske i Srbije, i na toj sednici odlučeno da, pored 15. septembra koji je do sada obeležavan kao zajednički datum Srpske i Srbije, krenemo sa još jednim datumom, datumom Nevesinjske puške - 9. julom, kao podsetnik na događaj, kada je 1875. godine naš narod krenuo, da kažem, u obnovu nezavisnosti, ako hoćete, državnosti Srbije i Crne Gore, u jednu konačnu istorijsku obnovu srpske državnosti na Balkanu. Moglo bi se slobodno reći treći srpski ustanak. Ovo je nešto što svakako uživa veliko poštovanje i nepodeljenu podršku u našem narodu u Republici Srbiji i u Republici Srpskoj. Potez predsednika Vlade, a i udruženja građana koja su bila deo ovoga, što zaslužuje veliko poštovanje svih nas koji danas živimo na ovim prostorima, i reklo bi se kako neki mediji rekoše - Nevesinjska puška ponovo među Srbima. U prilog ovome ću reći da je 50 godina Nevesinjske puške kao centralna manifestacija održana u Beogradu sa trodnevnim svečanostima. Eto, zahvaljujući ovom predsedniku i ovoj Vladi i odlukama ovih političkih struktura u Beogradu izgleda da ćemo oko ovog da i 150 godina od ovog događaja obeležiti takođe u Beogradu. Ovo je naravno samo još jedan simboličan čin podrške i izraz jedinstva sa našim narodom, pre svega, u Republici Srpskoj, ali i sa narodom koji živi u okruženju i nešto što zaslužuje nepodeljenu podršku i naroda i parlamenta, a na istom tragu je i ovaj zakon koji ste danas doneli u ovaj uvaženi dom, pa ćemo mi poslanici SNS, uvažena ministarka, svakako ovaj zakon podržati u danu za glasanje. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Milimiru Vujadinoviću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine Republike Srbije, gospođo ministarka, uvaženi narodni poslanici, na kraju šta reći o ovom zakonu o kojem su podrobno govorile moje kolege i koleginice narodni poslanici. Dozvolite samo jednu rečenicu da kažem da sa izmenama ovog zakona je konačno pravda stigla 17.000 penzionera i oni će dobiti ono što im je obećano. To smo im obećali mi i rekli smo da ćemo tu „nepravdu“ ispuniti kada zemlja dođe u ekonomsku situaciju da možemo to učiniti. Tako radi SNS. Rečeno, dogovoreno, ispunjeno. Poštovani narodni poslanici, ovih dana, iz dana u dan Dragan Đilas, Boris Tadić, Vuk Jeremić svakodnevno plasiraju neistine na račun Aleksandra Vučića, SNS, predsednikovih roditelja, predsednikova brata. Dozvolite da kažem da ovih dana plasiraju neke vrlo opasne stvari na račun Aleksandra Vučića i SNS, koje su opasne za identitet Srbije i za identitet srpskoga naroda. Gle čuda, optužili su Aleksandra Vučića i SNS da su vodili rat 90-ih. Sada je vreme, poštovane dame i gospodo, da to razjasnimo. Verujem da će građani shvatiti o čemu se radi. Niko ozbiljan više na zapadu, niti na istoku ne tvrdi ovo što gospodin Tadić tvrdi – da smo mi vodili ratove i krivci za te ratove. Ja ću večeras da raskrstim za Tadićem, Jeremićem i Đilasom. Poštovana potpredsednice, ja ću ići sa citatom dr Franje Tuđmana. Koristim posebno inostrane izvore, ako je ovo inostrani izvor, da vidite ko je vodio rat i ko je krivac za rat. Doktor Franjo Tuđman, predsednik Republike Hrvatske je rekao, citiram: „Moglo je proći bez rata, ali Hrvatska to nije željela. Mi smo procenili da samo ratom možemo dobiti nezavisnost Hrvatske“, završen citat, govor na trgu Bana Jelačića, u Zagrebu, 24. maja 1992. godine. Gospodine Tadiću, jel vam sada jasno ko je vodio rat i ko je krivac za rat 90-ih? Jel vam jasno, gospodine Jeremiću? Jel vama jasno, gospodine Đilas, kada nazivaš nas i Aleksandra Vučića ratnim huškačima? Drugi citat, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, opet hrvatski, a to ću citirati Janka Bobetka, generala hrvatske vojske, koji je rekao, citiram: „Srbija nam bez rata ne bi dozvolila sticanje nezavisnosti. Bilo je jasno da svoju državu nećemo izboriti ukoliko za nju ne izborimo se oružjem. Niko nam ne bi tako dozvolio izlazak iz Jugoslavije“, završen citat, Janko Bobetko u knjizi „Sve naše bitke“, Zagreb 1996, strana četiri. Gospodine Đilas, gospodine Tadiću, gospodine Jeremiću, jel vam jasan ovaj citat koji nije srpski nego je hrvatski, ko je poveo rat i ko je krivac za rat? Poštovani građani Republike Srbije sad ću da citiram Vorena Cimermana, bivšeg ambasadora u Beogradu da vidite koga on optužuje za rat. Citiram – u svojoj žurbi da se odvoji od Jugoslavije, Slovenci jednostavno nisu obraćali pažnju na 22 miliona Jugoslovena koji nisu bili Slovenci, oni snose značajnu odgovornost za krvoproliće koje je nastupilo posle njihovog odvajanja, završen citat, Voren Cimerman, „Poreklo jedne katastrofe“, Beograd 2003. godine, na strani 46. Gospodine Tadiću, Jeremiću i gospodine Đilas, da li vam je jasno ko je krivac za rat i ko je poveo rat, jer takve autošovinističke ideje i vaše tvrdnje istorija ne poznaje. Četvrti citat, opet Vorena Cimerana, citiram – ni avgusta 1991. godine nisam uspeo, obratite pažnju, da ubedim Tuđmana i da ubedim Bobetka da odustanu od ratne opcije, Tuđman je tada priznao da počinje opšti napad na JNA i četničke separatiste. Kada sam predložio Tuđmanu da razmisli o drugoj varijanti, o davanju autonomije Srbima u Hrvatskoj, pa samim tim odbacivanje ratne opcije, Tuđman je odbio svaki dalji razgovor na tu temu, završen citat, Voren Cimerman u knjizi „Izvor jedne katastrofe“ Zagreb 1996. godine, strana 95, 96. Gospodine Đilas, gospodine Tadiću, gospodine Jeremiću, da li posle ovih citata imate prst obraza na TV ekranima pod vašom kontrolom da izgovorite ovo građanima Srbije i građanima Republike Hrvatske i čitavoj Evropi i svetu? Idemo dalje, i to nije sve. Josip Boljkovac, koji je bio ministar unutrašnjih poslova Republike Hrvatske 1990. godine, znači početkom rata kaže, citiram – cilj je bio rat po svaku cenu kako bi se stvorila mogućnost podele Bosne, završen citat, Josip Boljkovac u knjizi „Istina mora izaći van“ Zagreb 2009. godine. Šta sad kažete gospodine Tadiću? Šta sad kažete gospodine Jeremiću, Vuče Jeremiću i šta sad kažete gospodine Đilase? Sledeći citat je Džejmsa Bekera bivšeg državnog sekretara SAD, citiram, obratite poštovani građani, pažnju na ovaj citat, jer je vrlo važan i od vrlo važnog državnika u to vreme. Citiram – Slovenija i Hrvatska su uzročnici ratna u bivšoj Jugoslaviji, njihovo nasilno ocepljenje bilo je u suprotnosti sa aktima Helsinškog sporazuma. Jugoslavija je direktno gurnuta u svođenje računa vojnim sredstvima jednostranim proglašenjem nezavisnosti protiv naših upozorenja, završen citat, Jelena Guskova „Istorija jugoslovenske krize 1990-2000. godine“, Beograd 2003. godine, strana 28. Šta sad kažete gospodine Tadiću, a prekjuče optužujete za rat. Optužujete svoju zemlju, optužujete i lažete čitav svet na ime svoje zemlje i svoga naroda. Džejms Beker je u izjavi od 12.1.1995. godine na sednici Komiteta za spoljne poslove u Predstavničkom domu američkog Kongresa rekao, citiram – jednostrano proklamovanje nezavisnosti od strane Slovenije i Hrvatske i njihova upotreba sile u preuzimanju graničnih prelaza izazvalo je građanski rat, završen citat. Šta sada kažete gospodine Đilas i gospodine Tadiću? Sada ću ponovo jednog Hrvata, časnog i čestitog, a to je hrvatski slikar Edo Murtić, citiram – bilo mi je strašno mučno i mučilo me je to što sam od Tuđmana čuo nekoliko meseci pre izbora 1990. godine, došao je u moj atelje i oduševljeno počeo pričati o tome da hrvatski narod krvlju mora dobiti svoju državu i da ćemo mi, on sa HDZ, napraviti ono što Pavelić nije uspeo napraviti 1941. godine, da će 50% Srba morati spakovati kofere i odseliti se, a 50% ostati, postati Hrvati ili nestati, završen citat, „Novi list“ Rijeka, januar 2001. godine i identitet časopis br. 61, 2003. godine, strana 11. Šta sada kažete gospodine Đilas i gospodine Tadiću? Da li ćete imati prst obraza ikada više u ovoj državi izaći na TV ekrane i tvrditi ono što prekjuče tvrdite, gospodine Tadiću? Kaže dalje Edo Murtić – rekao sam Tuđmanu da je lud i da se mora lečiti, završen citat. Idemo dalje, Martin Špegelj, čuli ste za njega, koji je bio ministar vojni za vreme Tuđmanove Nezavisne Hrvatske kaže – Tuđman je bio bolesnik i njegova bolest pored ostalog imala je katastrofalne posledice za zdravlje Srba u Hrvatskoj. Te bi posledice bile manje da se vrhovnikova bolest nije proširila na znatan broj njegovih sledbenika, završen citat, „Feral tribune“ 2001. godine. Šta sada kažete gospodine Đilas, gospodine Vuče Jeremiću i gospodine Tadiću. I poslednji citat, mogao bih danima i noćima da citiram još hiljade citata, ali Tuđmana ću ponovo citirati na završnici. Citiram – Srbe u Hrvatskoj treba proglasiti hrvatskim građanima i nazvati ih pravoslavnim Hrvatima, treba zabraniti odrednicu pravoslavni Srbi, završen citat, Tuđman, veljača 1990. godine iz knjige „Deset odgovora Stjepanu Mesiću“, Beograd 2008. godina, strana 49. Ovo nije sve, gospođo potpredsednice, sada ćemo preći na jedan deo drugih citata u završnici. Poštovani građani Republike Srbije, svakodnevno, ne samo Dragan Đilas, Boris Tadić, Vuk Jeremić, nego i njegovi saradnici u medijima napadaju predsednika Aleksandra Vučića i SNS, narodne poslanike, Vladu Republike Srbije. Samo ću da citiram Vesnu Mališić, ona koja nas svakodnevno napada po medijima, koja je inače urednik jednog nedeljnika, 1.2.2019. godine u „Utisku nedelje“ Olje Bećković je rekla, citiram – Srbija je ludnica, a ključ ludnice ima jedan čovek, završen citat. Naravno na Vučića je mislila. Gospodin Radomirović koji je bio predsednik UNS preporučio je da napusti svoje radno mesto, ostala je bez teksta. Zašto nijedan novinar nije reagovao na ove izjave? Nijedan novinar. Dalje, nisu u pitanju samo novinari. Jedan deo profesora univerziteta, jedan deo naučnika iz instituta, a među njima je prof. dr Slobodan Prvanović, poznat po svakodnevnim izlivima mržnje prema Aleksandru Vučiću, SNS, narodnim poslanicima, a posebno prema porodici Aleksandra Vučića i njegovim roditeljima. Taj Slobodan Prvanović je 21.3.2020. godine rekao – u okviru pandemije, ovom državom upravljaju kompletni idioti, završen citat. Poštovani građani, upravljali su časni ljudi, časni doktori, časni Krizni štab i među najboljim u Evropi. Da li možete verovati da Đilasovi naučni radnici ovako rade svojoj zemlji i državi? Taj isti dr nauka Slobodan Prvanović je 21.3.2020. godine rekao za predsednika Republike, citiram - „Vučić je umnobolni vođa“, završen citat. Dalje, 25. jula 2020. je rekao, citiram - „Ko uopšte ima u Vučićevom okruženju a da uopšte nije moralna ništarija i potpuni glupak“, završen citat. Ovaj čovek je četiri godine zadnje u svakom Nedeljniku, pod kontrolom Dragana Đilasa, pljuvao ne samo predsednika i njegovu porodicu i roditelje, nego i nas narodne poslanike. Kad je video, odnosno kad ga sustigla savest rekao je za sebe, citiram - „Mislim da sam u životu milion puta ispao moron“ da građani znaju budala, „Ja zaista nemam pravo da nekom solim pamet, shvatio sam da sam budala. Ne jednom nego hiljadu puta“ završen citat, gospodine profesore. Upravo ste sami sebi dali takvu ocenu kakvu zaslužujete. Đilasovi kadrovi nesmetano su išli dalje i pozivali na ubistvo, profesori doktori. Među njima je čuvena političarka, danas vodi politički savet u jednoj stranci pod kontrolom Đilasa i Jeremića, a zove se dr Vesna Pešić. Gle čuda i ona poziva u tim godinama na ubistvo predsednika Vučića. Citiram, zamislite šta je rekla - - „Ako Brnabićka da ostavku, da znate sprema se doživotni Vučić. E nema tu bojkota, samo cev u glavu“ završen citat, Večernje novosti objavile 19.1.2020. godine. I ne samo to, jedan novinar u listu pod kontrolom Dragana Đilasa svakodnevno vređa predsednika Vučića najprizemnijim uvredama. Tako je 3.11.2020. nazvao predsednika Vučića monstrumom, čovekom bez obraza i stida, primer beščašća, nebitan lik. Da li ste ikada, poštovani građani čuli, da iko od predstavnika ili poslanika SNS ovako izjavio o bilo kome i gle čuda, jedan kandidat za akademika ponovo se javio, a to je Goran Marković, reditelj. To je onaj koji stalno psuje a hoće, pretenduje, da bude akademik. On je rekao, citiram - „Vučić je primitivac, a rulja je njegovo prirodno okruženje“, završen citat. Gospodo akademici, birajte ga za akademika ako to može uopšte biti akademik. Akademik mora biti častan čovek. Evo ga, gle čuda, nakon godinu dana ponovo se javio, znam, vidim da ste pogodili, prof. dr Jovo Bakić. Prekjuče zagovara strane faktore da se mešaju u naše izbore. Kaže on da je on lično išao moliti Nemce da se mešaju sada u izborni proces koji će biti za godinu dana. Znate ko vam je taj Jovo Bakić, da vas podsetim, a često sam o njemu govorio? On je rekao, citiram, samo jedan citat od njega – „ Oružana sila je jedini način smene vlasti i prolivanje krvi“, završen citat, i dodao, citiram – „ Ja bih državni vrh najradije podavio u Savi i Dunavu“, završen citat. Je li to lik profesora Univerziteta Filozofskog fakulteta? Jel to lik sociologa, a nije ni čudo gde je doktorirao da tako govori. Dragan Đilas je 16.4.2020. rekao, citiram – „Vučić ima mentalnih problema, ima neke poremećaje“, završen citat. Svakodnevno izmišlja te laži, gospodo iz opozicije, na čelu sa Draganom Đilasom, Vukom Jeremićem, posebno ovih dana, kako neko reče, o Vučićevom bratu Andreju. Ja ću samo da vas podsetim. Lagali ste, gospodine Đilas i Jeremiću i gospodine Tadiću da je Andrej preuzeo elitni restoran „Franš“, sećate se kako ste lagali, a oglasio se vlasnik restorana Nikola Dimitrijević i rekao da je bezočna laž. Šta mislite da smo zaboravili to? Vi stalno iz dana u dan laž na laž. Dalje, lagali ste da je Andrej Vučić reketirao poznato subotičkog ugostitelja Lajoša Čakanju i da je od njega otkupio poznati restoran „Bos“. Kao svedoka naveli ste Zvonka Bogdana. Gle čuda, časni i čestiti Zvonko Bogdan se javio zgrožen takvom izmišljotinom i naravno da je negirao čitavu tu stvar. Lagali ste da je voda u vodovodu Beogradu i čitavoj Srbiji zatrovana. Istina je bila da je savršeno ispravna. Lagali ste da je novinar Stefan Cvetković iz Bele Crkve otet i optužili ste Aleksandra Vučića za to, a istina je da je novinar sam iscenirao svoj nestanak sa ciljem da se okrivi, kako vi kažete, diktator i država Srbija. Na kraju, sve ove vaše, gospodo iz opozicije na čelu sa Đilasom, Jeremićem i Tadićem, izjave upišite, ispišite, uramite, postavite na zid vaše radne sobe da se svakodnevno svakoga dana podsećate na vaš visoki domet rodoljublja, moralni …, patriotizma i civilizacijskih dostignuća. Gospodo, okanite se mržnje, laži i nasilja jer vašom mržnjom i lažima i nasilju nećemo odgovarati mržnjom, nećemo odgovarati nasiljem jer smo svesni da se mržnjom ne može braniti Srbija nego jedino modernizacijom i gradnjom i ljubavlju i lepim vaspitanjem i dubokim patriotskim osećanjem. Dok naš predsednik Vučić svakodnevno vraća međunarodni ugled Srbije kao što je to i sinoć radio, provodeći politiku mira, politiku bezbednosti, politiku solidarnosti, politiku zdravlja svih naših građana u zemlji i regionu, politiku ubrzanog ekonomskog napretka dotle Dragan Đilas, Vuk Jeremić i Boris Tadić vode politiku punjenja svojih privatnih računa po raznim destinacijama sveta, od Mauricijusa, do Austrije, Holandije, Švajcarske u 20 zemalja na preko stotinu računa blateći svoj narod i svoju državu. Uveren sam da će tužilaštvo pročešljati dobro njihove račune i da će konačno ih stići pravda i da će naći u buvari. Hvala.
Zahvaljujem prof. Atlagiću. Reč ima Adam Šukalo.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovana ministarko, poštovane i uvažene kolege i koleginice, neću biti dug. Pokušaću da budem što kraći i sažetiji ne želeći da se ponavljam sa svojim uvaženim kolegama. Nemam potrebe da stvari koje su danas ovde više puta istaknute koje su vrednost u sistemu PIO u smislu sigurnosti i institucije koju predstavlja Fond PIO, ali primarne sigurnosti isplate penzija i sigurnosti koja dolazi u toj trećoj životnoj dobi da je nešto što je najvažnije za građane, tako i za sve nas koji ćemo se sutra naći u takvoj životnoj poziciji da je isplata penzija nešto što vam je najvažnije i nešto što vam daje neku sigurnost u toj dobi. Mi smo kao i sve bivše jugoslovenske republike nasledili taj Bizmarkov, da kažem, sistem i formulu pa naravno i Fond PIO i država Srbija je kroz sav ovaj protekli vremenski period naše državnosti imala tu obavezu da održi stabilnost fondovsku. Međutim, u novonastalim okolnostima i posledicama koje su različite vlasti u proteklom vremenskom periodu vršile taj Fond nažalost više nije mogao da odigra svoju fondovsku primarnu ulogu i bez ozbiljne i sistematske intervencije od strane države u smislu normative, izmene normativnih akata koje danas imamo pred sobom i podzakonskih akata, prakse koja se stalno na neki način u ovom slučaju menja i potrebe da se interveniše i normativno dolazimo u poziciju da ovakve akte u kontinuitetu razmatramo. Ali to je manje važno za građane Republike Srbije, to je manje važno za naše penzionere. Mnogo je važnije da ta stabilnost u vidu i ekonomskog rasta, ali i stabilnost Fonda PIO u narednom vremenskom periodu se ukazuje da će sve na neki način biti manje i manje problema po tom pitanju i da, prosto da kažem, koliko god bila složena i ta normativa i sve obaveze koje dolaze od strane Fonda PIO prema našem osiguranicima, da ćemo moći da lakše rešavamo. To pokazuje i sve ovo što imamo u ovom vremenskom periodu, iako je ovaj sistem baziran na međugeneracijskoj solidarnosti, važno je istaći u ovoj vrsti priče da smo mi u periodu reformi bolnih, kada je predsednik Aleksandar Vučić postao premijer Srbije, morali ući u te reforme. Ja bih rekao da smo u toj situaciji prvi put imali od strane penzionera jednu solidarnost, gde su oni međugeneracijski, a sada u obrnutom smeru, pokazali da su spremni da se odreknu i nekih zagarantovanih privilegija, u smislu penzije, da bi država Srbija, da bi njene institucije, pa i Fond PIO i svi drugi budžetski potrošači, koji su i te kako važni, moraju različita socijalna izdvajanja da se isplate u kontinuitetu, da su to razumeli i da se bez ekonomskog rasta nije moglo ni očekivati nešto što vam je zagarantovano na određen način i zakonom. Prosto, budžet, stanje u Fondu PIO, naplata poreza, sistem koji je iza svega toga bio klasičan koruptivni sistem, koji je kroz privatizaciju uništio sve resurse, koji su upravo naši penzioneri, naše bake i deke gradile, jedan sistem u kojem su oni zaradili penzije, neko je preko noći, praktično, u jednoj deceniji sve to uništio. Na svim tim razvalinama mi smo morali da napravimo, i hvala bogu da smo imali takvog premijera, danas predsednika Vučića, koji je smogao snage, ne da ide populistički, kao što je žuta strahovlada, namerno kažem – žuta strahovlada, za penzionere koje je u tom periodu bila, nerealno povećavala penzije, koje nisu imale veze ni sa fondovskim rastom, odnosno prilivom, ni sa ekonomskim rastom u Srbiji, imalo je veze samo sa zaduživanjem. Naravno da u tom kontekstu mi smo morali da uskladimo sve ono što je bilo neophodno da taj rast bude postepen, ali primarno siguran. I danas imamo te rezultate postepenog povećavanja penzija, imamo situaciju u kojoj su penzioneri u ovoj eri, da kažem pandemije, prvi u prioritetu. I danas ova podrška od 3.000 dinara prvo ide penzionerima, kao i sve ostalo. To je kategorija kojoj se država Srbija, rukovodstvo Srbije, prvo posvećuje i nikada ne zaboravljamo naše penzionere u kontekstu priče, jer znamo da njihova dob u kojoj se oni nalaze, u trećoj dobi, nije dob u kojem oni mogu da primarno privređuju, iako postoji mogućnost, u svakom slučaju, da se nešto radi dodatno, honorarno, uz penziju itd, ali ta penzija je za njih ipak primarna. Istakao bih ovde još jedan problem, u komunikaciji sa građanima, penzionerima koji su radili u velikim sistemima građevinskih firmi, koji su radili po bivšim jugoslovenskim republikama. Dosta takvih slučajeva imamo gde su, recimo, proveli na velikim infrastrukturnim izgradnjama objekata, puteva ili bilo kojih drugih, gde su proveli ne jedan manji period, već i nekoliko godina. Oni imaju problem usklađivanja radnog staža i penzionog staža u svemu tome, jer oni su odradili tu, ali ne mogu na određen način da efektuiraju to kroz svoje penzije u Srbiji. Nažalost, bivše jugoslovenske republike, ja ću navesti primer samo Republike Hrvatske, koja se u svakom smislu diskriminatorski odnosi prema sada već državljanima Republike Srbije, recimo, licima koja su zaradila penziju delimično ili potpuno u Republici Hrvatskoj, da nisu do dan-danas dobili isplate penzija za period 90-ih. Oni su svi vodili upravne sporove i čak su mnogi vodili postupke pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske. Hrvatska je ušla u EU, na hiljade sada i državljana Republike Srbije koji su bili državljani Republike Hrvatske nisu dobili zaostatke za te penzije u periodu 90-ih. Republika Hrvatska, danas članica EU, teško se ogrešila o te porodice, te ljude. Oni su izgubili ogromne finansijske prilive. Njihove porodice su mnogo propatile i nikada Republika Hrvatska, to zna gospodin Linta, nije htela da isplati te zaostatke penzija u periodu 90-ih, ratnih sukoba i svega ostalog, pravdajući se da neko nije bio na određenoj adresi ili određene stvari koje su pokušali, naravno, kroz sistem kojim oni upravljaju, da banalizuju, ali u završetku svega toga da nikada ne isplate tim osiguranicima penzije za taj period 90-ih. Ono što takođe želim da kažem, da ovaj period trećeg doba penzionera u kojem se oni nalaze, zdravstveno osiguranje koje oni imaju u Republici Srbiji, mogu slobodno da kažem da nigde nije tako dobro uređeno kao u Republici Srbiji. Nijedna zemlja u regionu, ako hoćete bivše jugoslovenske Republike, da ne govorimo kako je to uređeno u EU ili nekim drugim uređenijim zemljama, ne možete vi tako kvalitetno zdravstveno osiguranje nigde da dobijete kao u Srbiji. To je jedan veliki benefit i, koliko god pokušavali svi da ospore napredak u tom segmentu, ulaganje u zdravstveni sektor, ulaganje i u Fond PIO i sve ovo ostalo znači jednu sigurnost za same penzionere. Iz tog razloga, ja sam potpuno ubeđen da sigurnost, redovnost isplata, rast penzija, bolje zdravstveno osiguranje, odnosno bolja zdravstvena nega u ovom kontekstu je nešto što je najvažnije za njihovu budućnost, budućnost penzionera. Ono što je po meni sigurno još važnije i što u komunikaciji svakodnevnoj sa penzionerima koju imam, da je još važnije za njih, a to je budućnost za njihovu decu i budućnost za njihovu unučad. Oni to svakodnevno osete, osete da Srbija sada ide jednom uzlaznom putanjom i vide sigurnost ne samo za sebe, već i za svoju decu i za svoju unučad. U tom kontekstu smatram da su i današnje zakonske izmene koje idu u tom pravcu dobro rešenje, rešenje koje će sigurno morati i u budućnosti da doživi neke promene, ali ono što je najvažnije je da penzioneri Republike Srbije mogu se osećati sigurno, mogu očekivati redovnost isplata penzija, mogu očekivati postepen rast tih penzija, a za svoju decu i za svoju unučad mogu očekivati budućnost u kojoj će oni sutra moći da rade, da privređuju, da se zaposle i da po ovom sistemu, kako sam i krenuo na početku, međugeneracijske solidarnosti uplaćuju u Fond PIO sredstva, a da naši penzioneri, njihove bake i deke, dobijaju redovne penzije i imaju najbolju moguću zdravstvenu zaštitu. U to ime, živela Srbija!
Zahvaljujem. Poslednji na listi prijavljenih za reč je narodni poslanik Miodrag Linta. Osam minuta, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovana gospođo Kisić Tepavčević, dame i gospodo narodni poslanici, naravno, kao i druge koleginice i kolege, želim da pozdravim nameru Ministarstva da reši problem građana koji su bili obuhvaćeni socijalnim programom Vlade za rešavanje viška nezaposlenih. U ovom kratkom izlaganju bih naglasak stavio na brojne probleme sa kojima se suočavaju penzioneri iz regiona, odnosno bivših jugoslovenskih republika. Gospodin Šukalo je pomenuo problem sa kojim se suočava 50.000 penzionera sa područja Republike Srpske Krajine, sada u velikoj meri njihovih potomaka, dakle, njihove dece i unučadi. Naime, režim Franje Tuđmana je u leto 1991. godine ukinuo isplatu penzija srpskim penzionerima i nije im isplaćivao čitavo vreme rata. Proterani Srbi su posle završetka rata 1996, 1997, 1998. godine i dalje dolazili u Hrvatsku i ponovo aktivirali svoje penzije, međutim, ostao je ovaj prazan period od šest, sedam, osam i više godina. Dakle, prema podacima Udruženja penzionera iz Hrvatske, Hrvatska duguje zaostale neisplaćene penzije za oko 50.000 penzionera i njihovih potomaka, prosečno 81 penzija po svakom penzioneru. To je jedan ogroman problem. Hrvatska uporno odbija da reši to pitanje. Svi znamo da je penzija imovinsko pravo i da to pravo ne zastareva. U tom smislu, ja sam više puta predlagao i sada ću ponoviti da smatram da je važno da Vlada Srbije pokrene suštinski dijalog sa zvaničnim Zagrebom oko rešavanja brojnih problema proteranih Srba, ali i niza drugih oštećenih građana, sa ciljem pronalaska pravičnog i trajnog rešenja tih problema. Temelj tog dijaloga bi morao da bude veoma važan međudržavni sporazum, to je Bečki sporazum o sukcesiji, koji je potpisan 2001. godine od strane predstavnika država koje su nastale na prostoru bivše Jugoslavije, a ratifikovan u parlamentima tih država i stupio je na snagu u leto 2004. godine. Taj sporazum ima sedam aneksa. Posebno je značajan Aneks 7, Aneks G toga sporazuma, koji se zove - Privatna svojina i stečena prava i u njemu se veoma jasno i precizno kaže da svim građanima i pravnim subjektima moraju biti vraćena i zaštićena prava koja su imali na dan 31. 12. 1990. godine, a svi ugovori sklopljeni za vreme rata, pod pritiscima i pretnjama, moraju biti proglašeni ništavnim. Hrvatska čitavo vreme opstruiše sprovođenje toga aneksa. Po međunarodnom pravu, po Ustavu Hrvatske, po Ustavu BiH i drugih država nastalih na prostoru bivše Jugoslavije, Bečki sporazum o sukcesiji ima jaču pravnu snagu od domaćih zakona. Mislim da je važno da kao država insistiramo na otvaranju suštinskoga, stvarnoga dijaloga, vezano za rešavanje i pitanja zaostalih neisplaćenih penzija i pitanja stanarskih prava i pitanja preko 10 hiljada srušenih srpskih kuća i lokala u klasičnim terorističkim akcijama u desetinama hrvatskih mesta i gradova gde nije bilo ratnih dejstava. Druga važna stvar koja se tiče penzionera iz regiona jeste činjenica da Vlada Srbije nije donela odluku da se novčana pomoć isplaćuje i penzionerima iz regiona. Prema podacima Zavoda za socijalno osiguranje u Srbiji živi oko 125 hiljada penzionera koji su rodom i poreklom iz regiona, od toga 59 hiljada iz Hrvatske, 41 hiljada sa područja BiH i oko 25 hiljada sa područja Slovenije, Makedonije i Crne Gore. Vlada Srbije je prošle godine u dva navrata isplatila četiri odnosno pet hiljada dinara novčane pomoći da olakša penzionerima da prebrode posledice pandemije korona virusa. Samo manji deo od ovih 125 hiljada penzionera koji su rodom i poreklom sa područja bivše Jugoslavije su dobili tu novčanu pomoć jer su korisnici Fonda PIO Srbije, dakle, stekli su deo radnog staža u Srbiji. Velika većina njih je radni staž stekla u Hrvatskoj, BiH, Sloveniji, Crnoj Gori, Makedoniji, velika većina njih ima male penzije, ti se ljudi osećaju ogorčeno, ljuto, diskriminisano, zato što su penzioneri korisnici Fonda PIO Srbije dobili devet hiljada novčane pomoći prošle godine, a oni nisu dobili. Takođe, ove godine Vlada opravdano planira da da novčanu pomoć penzionerima u visini od 50 evra. Mislim da bi bilo važno, gospođo Kisić Tepavčević, da Vlada razmisli o mojoj inicijativi da se donese odluka da se i tim penzionerima isplati ova novčana pomoć, da ne budu diskriminisani u odnosu na ostale penzionere. To su ljudi koji žive u Srbiji, koji svoje male penzije troše u Srbiji, koji ispunjavaju savesno sve svoje obaveze u Srbiji i bilo bi fer i pošteno da i oni dobiju tih devet hiljada od prošle godine i sada najavljenih šest hiljada ove godine. Takođe, penzioneri koji su rodom i poreklom iz država regiona a žive u Srbiji su ogorčeni, nezadovoljni što oni nemaju pravo na penzionerske kartice i pravo na vaučere. Penzionerske kartice su korisne penzionerima korisnicima Fonda PIO Srbije jer sa njima imaju pravo na popust od 10 do 15% za kupovinu prehrambenih proizvoda, kupovinu kućne hemije i druge potrepštine u velikim trgovinskim lancima. Mislim da bi bilo fer da i penzioneri iz regiona takođe dobiju pravo na te penzionerske kartice. Konačno, penzioneri iz regiona nemaju pravo na vaučere, kao što ih imaju penzioneri korisnici Fonda PIO Srbije u vrednosti od pet hiljada dinara, koje izdaje Ministarstvo trgovine i turizma i koji penzionerima koriste da mogu da idu na lečenje u banje ili da idu na odmor u neke od brojnih ugostiteljskih objekata. Mislim da bi i penzioneri koji žive u Srbiji a ostvarili su svoj radni staž na području Slovenije, Hrvatske, Bosne i Hercegovine, Crne Gore i Makedonije takođe trebali da dobiju pravo na vaučere. Poseban problem jeste jedna kategorija građana Srbije, radi se o 26 hiljada proteranih Srba koji imaju izbegličke karte. Oni, nažalost, nisu imali pravo da dobiju 100 evra pomoći koju su dobili svi punoletni građani prošle godine, a ni ove godine nemaju pravo na 60 evra novčane pomoći. Nezaposlena lica koja imaju izbeglički status nisu dobili pravo na 60 evra. Proterani Srbi koji imaju izbeglički karton nemaju pravo sada na tri hiljade dinara ako su se vakcinisali. Dakle, mislim da su ovo važne stvari i ja apelujem na vas, gospođo Kisić Tepavčević, da vidite u Vladi sa premijerkom Brnabić da ova nepravda prema penzionerima i Srbima iz regiona se ispravi, da se ispravi nepravda prema 26 hiljada proteranih Srba koji imaju izbeglički status, odnosno imaju izbegličku kartu. Tu izbegličku kartu izdaje Ministarstvo unutrašnjih poslova, kao što izdaje i ličnu kartu i to je važeći dokument za te građane, jer oni sa tim dokumentom ostvaruju sva svoja prava, ispunjavaju sve svoje obaveze, a samo kada je u pitanju da dobiju novčanu pomoć, ta izbeglička karta ne važi. Dakle, apel na vas i na Vladu da se ispravi ova nepravda. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li pre zaključivanja pretresa žele da se obrate predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo? Reč ima Milija Miletić, tri minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se dr Orliću. Uvažena ministarka, drage kolege, ja ću kao član poslaničke grupe SPP-USS, podržati Predlog zakona zato što sam ja u periodu 2014. godine bio zajedno u tom sazivu kada je naš predsednik Srbije, Aleksandra Vučić podneo inicijativu da radimo malu uštedu, gde su penzioneri na neki način bili od pomoći, velike pomoći nama, našoj zemlji, a sada se to polako svima vraća kroz ova povećanja penzija. Mislim da je to bila ispravna stvar. Pokazalo se da je to bilo potrebno jer su penzioneri uvek bili uz našu zemlju i uz nas kada je bilo najteže, oni su i gradili našu zemlju. Što se tiče svega ostalog, mislim da u narednom periodu mi moramo staviti akcenat da se radi više na upošljavanju ljudi, da se radi više na razvoju malih sredina, jugoistoka Srbije, nerazvijenih područja i da na taj način sutra imamo mogućnosti da se penzije povećavaju, a to možemo samo ako dođemo u situaciju da se otvaraju nova radna mesta. Podržaću sve predloge Vlade kojima se utiče na razvoje nerazvijenih područja, na razvoj poljoprivrede, jer je to jedini način da naši penzioneri i svi mi koji sutra treba da dočekamo tu penziju, da imamo sigurnu penziju i sigurnu budućnost. Još jednom ću kao poslanik i predsednik USS podržati predlog ovog zakona i to je ono što je potrebno našoj zemlji Srbiji i svim našim penzionerima. Hvala još jednom i samo napred ministarka.
Zahvaljujem. I na kraju Partija ujedinjenih penzionera. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Imajući u vidu, od toga polazim, da je ovaj parlament u proseku verovatno jedan od najmlađih u regionu. Zahvaljujući tome što smo u ovom mandatu dobili izrazito veliki broj mladih ljudi kao poslanika, posebno u SNS. Hteo bih danas, obzirom da nisu dvoje najstarijih poslanika, gospođa Tišma, ne vidim je, i gospodin Đuro Perić, nisu tu, oni su, inače, u desetoj banci već, pa bih ja hteo, ako mi dozvolite, da uzmem sebi pravo da sam možda jedan od najstarijih, ovde sigurno, po penzijskom stažu, ne po godinama, da se zahvalim svim ovim brojnim ljudima, posebno mladima koji su danas govorili. Ovoliko priznanja penzionerima za sve što su uradili za ovu zemlju, pa i za njih, ovoliko ispoljenog poštovanja prema penzionerima. Bilo je, verujte meni, bilo je mnogo lepo danas sediti i mnogo se lepo osećam u toj atmosferi. Zahvaljujem svim ovim mladim ljudima i svima drugima koji su to iskazali. Mislim da će mi biti jako žao, ako nije veliki, ogroman broj penzionera danas slušao prenos ove Skupštine da to čuju. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem predsedniku poslaničke grupe PUPS na ovim rečima. Da zaključim u istom duhu, zahvaljujem ministarki i svima koji su učestvovali u današnjoj raspravi. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Prelazimo na drugu tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE. Primile ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmenama odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine. Da li predstavnik predlagača, dr Aleksandar Martinović, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Zahvaljujem. Liste prijavljenih za reč nisu predate. Na osnovu člana 98. stav 4. zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Dame i gospodo narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem sredu, 16. jun 2021. godine, sa početkom u 18 časova i 33 minuta, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika, kvorum za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 173 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prvo – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, u celini. Zaključujem glasanje: za – 173, nije glasalo dvoje narodnih poslanika, ukupno 175 narodih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Pod dva – Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika Odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, pre prelaska na odlučivanje, podsećam da prema članu 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije Narodna skupština svoje izborne nadležnosti vrši većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije, sa ispravkom, u celini. Zaključujem glasanje: za – 176, nije glasao jedan narodni poslanik, od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Kao što ste obavešteni, nastavljamo sa radom i sledeće nedelje. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu.