Poštovane dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, otvaram Treću posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Ovu posebnu sednicu sazvao sam da bi se Narodnoj skupštini obratio njegova ekselencija Janoš Ader, predsednik Mađarske. Čast mi je da, u ime narodnih poslanika i u svoje ime, pozdravim predsednika, kao i ostale članove delegacije koji prisustvuju današnjoj sednici: njegova ekselencija Oskar Nikovic, ambasador Mađarske u Srbiji, Laslo Soke, direktor za spoljne poslove u Kancelariji predsednika, Žolt Nemet, državni sekretar Ministarstva spoljnih poslova Mađarske, Anita Alorijai, direktor za štampu u Kancelariji predsednika, Laslo Sego, ađutanta u Kabinetu predsednika, Emoke Bač Varkuti, šef Protokola Kancelarije predsednika, Mira Vujić, treći sekretar Ambasade Mađarske u Srbiji, Vera Mavrić, državni sekretar Ministarstva spoljnih poslova Republike Srbije i njegova ekselencija Rade Drobac, ambasador Republike Srbije u Mađarskoj. Molim njegovu ekselenciju Janoša Adera, predsednika Mađarske, da uzme reč.
Hvala. Jedina reč koja je dostojna ovom danu, što tome daje možda poseban akcenat, je da je ovo prva prilika da predsednik Republike slobodne Mađarske govori pred slobodnom Skupštinom Srbije. Poštovani gospodine predsedniče, poštovana Skupštino, kada izražavam svoju zahvalnost vama i moje priznanje, to činim u ime Mađarske, u ime cele naše političke nacije, u ime svih mojih mađarskih sunarodnika, ujedno u ime svih dobronamernih i moralnih ljudi koji odbacuju nečovečnost i nepravdu, živeo on bilo gde u svetu, bio on Srbin ili Mađar ili pripadnik svejedno koje nacije u Evropi. Moju zahvalnost izražavam i odajem i priznanje vama i građanima Srbije u ime svih onih, ne samo što veruju u obostrano poštovanje i uvažavanje, nego su spremni da deluju u ime istih principa. Poštovane dame i gospodo poslanici, oni koji mogu da iskorače iz senke bolnih grehova i nečovečnih postupaka, oni stoje na strani života i zajedno sa životom na strani budućnosti, na strani zajedničke budućnosti. Vi ste tako učinili. Oni koji slede postulate morala, oni imaju snage da izgovore istinu. Vi ste to učinili. Moralan čovek ima hrabrost da izgovori to što u dubini duše oseća ispravnim, a vi ste poslušali vaše srce. Poštovana Skupštino, vi ste prošle nedelje učinili važan istorijski korak. Prepoznali ste sve to što su nekada političari pokvarili nekada i to političari današnji se moraju ispraviti. Izgovorili ste to što je bilo to i ma koliko bolno, ono što se 70 godina činilo nemogućim izgovoriti. Izgovorili ste potpuno veliki greh koji diktira zdrav razum ljudima. Izgovorili ste da je kolektivna krivica neodrživa. Izgovorili ste da mogu da postoje ljudi koji su grešni, ali da narod ne može biti grešan. Izgovorili ste da Skupština i građani Srbije ne mogu da se identifikuju sa prošlošću i toliko mnogo grehova i pogrešnih ideja koje su prouzrokovale ljudske patnje u prošlosti. Vaše odluke je učinilo jasnim za svagda i čini neprikosnovenim stav da je slobodno zakonodavno telo Republike Srbije spremno da pruži zadovoljenje nedužnim mađarskim žrtvama, koje su stradale tokom zverstava za vreme Drugog svetskog rata, žrtvama Mađara iz ove oblasti. Deklaracija Skupštine koju ste pre nekoliko dana usvojili nakon sedam decenija, ne samo što stavlja pečat na jedno poglavlje naše zajedničke istorije u 20. veku koja je bila prepuna bola i tame, nego otvara i novu perspektivu 21. veka u odnosu naših naroda i država. U vašoj odluci je izražena privrženost evropskim vrednostima. To je odluka čiji značaj prevazilazi same odluke jer vi na ovaj način dajete primer drugima. Primer tome kako se danas živi, kako može i kako je neophodno da se učini sve što može doprineti ponovnom uspostavljanju moralnog poretka koji je u prošlosti bio izopačen. Vaše delo je pravi gest. To je poruka dobronamernim ljudima da oni koji su u stanju da se osećaju sa drugima u žalosti, da među njima postoji jaka duhovna veza. Oni koji se međusobno drže u žalosti su u stanju da podele i radost. Nova centralna Evropa 20. veka se rađa iz ovakvih gestova, iz gestova obostranog razumevanja, prihvatanja, saradnje, izgovaranja istine, iz poštovanja univerzalnih i zajedničkih ljudskih vrednosti. Ovaj vrednosni sistem predstavlja temelj ponovnog rađanja Evrope. Možete računati na nas kao na prijatelje i partnere u uspešnoj evropskoj integraciji. Dozvolite mi da sa vama već sada podelim neka naša iskustva. Naša iskustva pokazuju da zajednica čiji ćete i vi član postati, nije samo skup nekih apstraktnih vrednosti, nego skup saveznika koji razmišljaju o zajedničkoj budućnosti i koji hoće da deluju zajedno. U Evropi saradnje niko ponaosob ne može da računa na velike uspehe, ali mnoge države koje stvaraju partnerstvo mogu da računaju na nove prednosti. Usvajanje deklaracije Skupštine o saradnji i odnosu koja se temelji među našim državama na dobrosusedstvu, predstavlja važan korak u stvaranju saveza ove vrste koju pokazuje prema budućnosti. Ovaj savez koji ukazuje ka budućnosti čine jačim ovakve odluke i rečenice poput one koju je predsednik Srbije gospodin Tomislav Nikolić zapisao i izgovarao prilikom posete u Budimpešti. Te rečenice glase ovako – Otvorili smo novu stranicu u našim odnosima, zatvorili smo kapije iza kojih su ostali nesporazumi. U interesu mađarske dece i Srbije, gospodin predsednik je naglasio i sledeće – treba skinuti teret prošlosti sa budućih generacija. Došlo je vreme međusobnih izvinjenja i praštanja. Mislim da je zaista došlo vreme međusobnog izvinjenja. Slobodna demokratska Mađarska osuđuje one koji su umnožavajući patnje Drugog svetskog rata, kao Mađari, istupili protiv nevinih Srba. Kao predsednik Mađarske, molim za oproštaj za one zločine koje su u ime Mađarske u Drugom svetskom ratu Mađari počinili protiv nevinih Srba. Pošto niko ne može zločine učiniti učinjenim, mi ipak verujemo da obostrano praštanje i ono što sledi nakon međusobnog izvinjenja može da bude jače od pomirenja, jer mi ne želimo da živimo jedni uz druge, nego da živimo zajednicu naroda centralne Evrope. Mi, današnji Mađari i današnji Srbi, kao jedinstveni stojimo na strani nevinih žrtava. Mi ne želimo da našoj deci u nasledstvo ostavimo smrt, laž i mržnju, nego život, pravednost i saradnju. Želim da to bude tako. Učinimo u buduće sve što možemo da se to zaista i ostvari. Na mene i na Mađarsku uvek možete u tome računati kao na dobre susede i saveznike. Zahvaljujem se što ste mi dali priliku da podelim svoje misli sa vama. Vaša pažnja je bila počast za mene.
Zahvaljujem njegovoj ekselenciji Janošu Aderu, predsedniku Mađarske. Zaključujem Treću posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Hvala. (Sednica je završena u 10.15 časova.)
REPUBLIKA SRBIJAPRIVREMENE NARODNA SKUPŠTINASTENOGRAFSKE BELEŠKE Sedmo vanredno zasedanje(neredigovane i neautorizovane) Narodne skupštine Republike Srbije 26. jun 2013. godine Drugi dan rada (Sednica je počela u 12,15 časova. Sednicom predsedava Nebojša Stefanović, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 144 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 122 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi zarad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momir Stojanović, Dejan Rajčić, Slavica Saveljić, Branko Ružić, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Donka Banović i Miloš Aligrudić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju i Saša Janković, Zaštitnik građana sa saradnicima, prof. dr Nevena Petrušić, Poverenica za zaštitu ravnopravnosti sa saradnicima i Stanojla Mandić i Aleksandar Resanović, zamenici Poverenika za informaciju od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2013. godini, koja je sazvana na zahtev 141 narodnog poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine dostavljen vam je Zahtev za održavanje Sedmog vanrednog zasedanja u 2013. godini, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu, sa ispravkom naziva prve dve tačke dnevnog reda. Kao što ste mogli da vidite za Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2013. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Redovan godišnji izveštaj Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Zaštitnik građana sa Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 8. maja 2013. godine, Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 24. maja 2013. godine, Predlogom zaključka Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva od 29. maja 2013. godine i Predlogom zaključka Odbora za prava deteta od 31. maja 2013. godine; 2. Redovan godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2012. godinu, koji je podneo Poverenik za zaštitu ravnopravnosti sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 24. maja 2013. godine i Predlogom zaključka Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva od 29. maja 2013. godine; 3. Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2012. godinu, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti sa Predlogom zaključka Odbora za kulturu i informisanje od 24. juna 2013. godine i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 24. juna 2013. godine; 4. Izveštaj o radu Državne revizorske institucije za 2012. godinu, koji je podnela Državna revizorska institucija sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava od 19. juna 2013. godine; 5. Godišnji izveštaj o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2012. godinu, koji je podnela Agencija za borbu protiv korupcije sa Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 24. juna 2013. godine; 6. Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa za period 2013 - 2018. godine, koji je podnela Vlada; 7. Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine, koji je podnela Vlada; 8. Predlog odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije, koji je podnela Poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica; 9. Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Demokratska stranka. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i čl. 191. i 192. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1. Zajednički jedinstveni pretres o Redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Zaštitnik građana sa Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 8. maja 2013. godine, Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 24. maja 2013. godine, Predlogom zaključka Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva od 29. maja 2013. godine i Predlogom zaključka Odbora za prava deteta od 31. maja 2013. godine; Redovnom godišnjemizveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2012. godinu, koji je podneo Poverenik za zaštitu ravnopravnosti sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 24. maja 2013. godine i Predlogom zaključka Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva od 29. maja 2013. godine; Izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2012. godinu, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti sa Predlogom zaključka Odbora za kulturu i informisanje od 24. juna 2013. godine i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 24. juna 2013. godine; 2. Zajednički jedinstveni pretres o Izveštaju o radu Državne revizorske institucije za 2012. godinu, koji je podnela Državna revizorska institucija sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava od 19. juna 2013. godine; Godišnjem izveštaju o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2012. godinu, koji je podnela Agencija za borbu protiv korupcije sa Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 24. juna 2013. godine; 3. Zajednički jedinstveni pretres o Predlogu nacionalne strategije reforme pravosuđa za period 2013 - 2018. godine, koji je podnela Vlada; Predlogu nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine, koji je podnela Vlada; 4. Zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije, koji je podnela Poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica; Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Demokratska stranka. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. (Narodni poslanici dobacuju s mesta.) Mislite li da glasanje nije u redu? Molim da se izjasnimo još jednom o predlogu gospodina Babića. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 126, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda pod tačkama 1, 2. i 3, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, a što ste dobili u materijalu. Imam prijavljenog dr Dušana Milisavljevića, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika član 237. – postupak za vršenje nadzora nad radom državnih organa, organizacija i tela. Danas niste uvrstili u dnevni red izveštaj Zdravstvenog saveta Republike Srbije. To je regulatorno telo koje radi i koje dobro radi svoj posao. Skupštinski Odbor za zdravlje i porodicu je usvojio godišnji izveštaj Zdravstvenog saveta Srbije, a Skupština Srbije je pokazala nebrigu prema zdravstvu u Srbiji ne stavljanjem na usvajanje jednog dobrog izveštaja koji je skrenuo pažnju i na korupciju u zdravstvu Srbije i na neke mere koje bi trebalo Ministarstvo zdravlja da preuzme i da radi. Molim vas, ako smo danas napravili tu grešku, da što pre kao predsednik Narodne skupštine Republike Srbije stavite na dnevni red i da izglasamo izveštaj Zdravstvenog saveta Republike Srbije, s obzirom da je to uloga Narodne skupštine. Današnjim ne stavljanjem na dnevni red godišnjeg izveštaja Zdravstvenog saveta pokazujete nebrigu prema zdravstvenom sistemu Srbije. Hvala.
Ne vidim lošu volju, ali moram da vas podsetim da u vanrednom zasedanju predsednik Narodne skupštine određuje dnevni red Narodne skupštine. Dakle, predsednik Narodne skupštine može na zahtev određenog broja poslanika sazvati sednicu Narodne skupštine koja onda odlučuje o dnevnom redu. Ne vidim u čemu sam ja povredio Poslovnik, pošto povredu Poslovnika može učiniti samo predsednik Narodne skupštine. Međutim, ovo shvatam u dobroj nameri i verujem da će se i ovaj izveštaj naći na dnevnom redu. Žao mi je što u prethodnim godinama nismo imali prilike da usvajamo izveštaje predstavnika nezavisnih institucija, što mislim da će ovaj saziv Narodne skupštine otkloniti. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, u vezi početka rada ove sednice, mislim da su prekršene sledeće odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Član 86. poslednji stav koji kaže – predsednik Narodne skupštine može da odloži čas, odnosno dan početka Narodne skupštine o čemu blagovremeno obaveštava narodne poslanike. S tim u vezi, juče nam je početak sednice od gospođe predsedavajuće bio odložen na pet minuta. Onda se pet minuta produžilo na 53 minuta. Mene ne čudi što će Vidovdan ove godine da padne 14. januara, ako toliko traje pet minuta. Imam reklamiranje i člana 87. Poslovnika. Kaže -sednice Narodne skupštine se, po pravilu, održavaju utorkom, sredom i četvrtkom od 10,00 do 18,00 časova. Danas je sednica zakazana za 12,00 časova, a počela je u 12,20 časova. Pauza prilikom utvrđivanja kvoruma trajala je neuobičajeno dugo kod ovog objedinjavanja rasprave. Na kraju, na osnovu člana 88, izražavam sumnju u prisustvo određenih narodnih poslanika. Voleo bih da dobijemo izvod iz elektronskog sistema glasanja o prisutnosti narodnih poslanika. Hvala.
Naravno, svako ima pravo da traži. Imaćete pravo. To se objavljuje, to je zvaničan podatak. Mogu da vam odgovorim vezano za ovu pauzu, pošto mislim da sam sa pravom i na vaše traženje povrede Poslovnika ponovio glasanje kako bi se otklonila svaka sumnja da je glasanje bilo regularno. Istovremeno, nekoliko narodnih poslanika je ukazalo da njihove poslaničke jedinice ne funkcionišu i da ne mogu da iskoriste svoje poslaničko pravo. Zbog toga sam dozvolio malo veću pauzu, ali je nesporno da je u sali bilo prisutno 126 poslanika koji su imali ubačene kartice u elektronski sistem za glasanje. Dokument o tome skupštinska služba će uvek pružiti i to nije problem. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika, pozivam poslanike koji nisu članovi poslaničkih grupa da međusobnim dogovorom odrede najviše tri učesnika u raspravi. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članovima 192. i 193, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Zaštitnik građana, sa predlogom zaključaka nadležnih odbora; Redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2012. godinu, koji je podneo Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i sa Predlogom zaključka Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva; Izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2012. godinu, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti sa Predlogom zaključka nadležnog odbora. Da li reč žele predstavnici predlagača? Reč ima gospodin Saša Janković.
Hvala najlepše, predsedniče skupštine. Hvala onima koji su danas tu, a juče nisu bili. Hvala još više onima koji su juče bili tu. Izveštaj koji sam podneo sadrži stanje ljudskih prava i siguran sam da ste ga čitali, ali bih iskoristio priliku da u najkraćim crtama istaknem ono što smatram suštinom tog izveštaja. Dakle, stanje prava građana Srbije u 2012. godini, podsetiću pričamo o 2012. godini, obeležili su pad u ostvarivanju ekonomskih, socijalnih i kulturnih prava građana, unapređenja nekih političkih prava uz istovremeni pad drugih, prekid začaranog kruga propusta u reformi pravosuđa, ali i izostanak rezultata u novom ciklusu. Stagnacija poštovanja vladavine prava jasna je demonstracija političke volje za borbu protiv korupcije i tabloidno banalizovanje te borbe. Ono što je posebno bitno za najveći broj građana, izostanak dosledne reforme administracije i u pogledu depolitizacije, u pogledu profesionalizacije, što su neki od uslova za zakonit i pravilan rad organa javne vlasti. Poštovani narodni poslanici, Zaštitniku građana Republike Srbije prošle godine obratilo se 20 hiljada građana. Od tih 20 hiljada građana, gotovo svaki drugi je, između ostalog, rekao da ne može da živi na način na koji smatra da je dostojan života. Sve češće nam se obraćaju građani koji kažu – znam da niste nadležni, ali ja nemam posao, nemam od čega da prehranjujem porodicu. Ekonomska i socijalna prava zavise od ekonomske osnove u društvu i nije moj posao da se bavim ekonomijom, ali jeste moj posao da ukažem da ono što imamo često nezakonito, a još češće neracionalno i nepravilno koristimo. Naveo sam vam već na prvoj strani jedan od takvih primera, a takvih je, nažalost, previše. Dakle, u postupku kontrole povodom toga što se radnicima ne uplaćuju doprinosi možete saznati da u Srbiji postoji Centar za krompir, Centar za krompir u Guči koga je država, odnosno Vlada osnovala, kome je država dala zemljište, sredstva za rad, zgrade i sve što je potrebno, pretpostavljalo se, za naučnoistraživački rad, ali taj državni centar za krompir jedino što radi jeste da proizvodi i prodaje krompir na tržištu, praveći konkurenciju onima koji ne rade u državnim sredstvima. Pomažu ga dva ministarstva ozbiljnim sredstvima poreskih obveznika i uz državna sredstva, uz državnu pomoć, uz državne dotacije taj centar za krompir je u stečajnom stanju, ne isplaćuje ni zarade ni doprinose. Takvih primera, narodni poslanici, ima previše. Zbog toga kada građanima kažemo da nema prava za ostvarivanje njihovih socijalnih prava, verujte da grešite i vi i grešim i ja, jer novca ima, samo se koristi na način koji je potpuno nedopustiv. U građanskim i političkim pravima postignut je napredak. Prošle godine je niz zakona koji su neustavno regulisali pravo na pristup podacima u komunikacijama građana oglašeno neustavno pred Ustavnim sudom, a po predlogu Zaštitnika građana. To je veliki pomak. Našim građanima koji nemaju pravni identitet, koji su pravno nevidljivi omogućeno je da budu upisani u matične knjige i ti postupci su u toku. Našim građanima koji nemaju stan, nemaju kuću, odnosno beskućnicima je omogućeno da dobiju lične karte. Sve je to učinjeno na osnovu zakona koji ste vi u Narodnoj skupštini doneli, a koji je Zaštitnik građana pokrenuo, predložio i inicirao. Ali, i među građanskim i političkim pravima ima negativnih trendova. Jedan od najznačajnijih je snižavanje suštinske slobode medija kroz uticaj netransparentnog vlasništva, pravne i etičke neuređenosti medijskog prostora, curenje osetljivih informacija iz državnih organa iz postupaka koji su u toku, a prema presudama Evropskog suda za ljudska prava objavljivanje informacija iz istraga koje su u toku predstavlja ne samo kršenje pretpostavke nevinosti, već i ugrožavanje nezavisnosti i autoriteta sudova. Nažalost, to se dešava svakodnevno. Vladavina prava u Republici Srbiji još uvek je u senci političke volje. Upravo sam došao sa slušanja o izveštaju koji sam podneo kao nacionalni i preventivni mehanizam za sprečavanje torture, da se ponovo kaže da zakoni postoje, ali ih ne sprovodimo jer nema volje. Dragi narodni poslanici, potrebna je politička volja da se donese zakon i tu volju predstavljate vi ovde. Kada vi donesete zakon, nije pitanje političke volje da li će se on sprovoditi, već je pitanje vladavine prava. Onaj ko ne sprovodi zakon, ne radi nešto što je vezano za volju, nego krši taj zakon i na to kršenje treba da reagujete. Prvi Ombudsman u svetu je u Švedskoj. Moju današnju koleginicu Ombudsmana pitao sam koliki je procenat izvršenja njenih preporuka? Ona mi je rekla da ne zna. Procenat izvršenja preporuka Zaštitnika građana je nešto manji od 70% i to je u okviru evropskog proseka. Švedski Ombudsman to ne zna, zato što kaže – moje je da utvrdim propust i da kažem ko i kako da ga ispravi. Ako to taj neko kojim slučajem ne uradi, reagovaće Vlada i pitati svog ministra zašto ne radi njegovo ministarstvo?Ako kojim slučajem Vlada to ne priupita ministra, a to se gotovo nikad ne dešava, onda će Narodna skupština pitati Vladu. Nije posao Ombudsmana da to radi. Danas, i to želim da pohvalim, po prvi put Narodna skupština ima pred sobom predlog zaključaka jednog od resornih odbora, u kojem se kaže da Narodna skupština traži od Vlade kvartalno da dostavi spisak neizvršenih preporuka Zaštitnika građana, kao i razloge za neizvršavanje tih preporuka. Ako taj zaključak usvojite i, još bitnije, ako ga sprovedete, budite sigurni da će prava građana Srbije značajno biti unapređena. Reč-dve o reformi uprave. Pored onog što je loše urađeno na političkom nivou, po pitanju odnosa vlasti prema korupciji načinjen je pomak. Građanima je pokazana jasna politička volja da će se sa korupcijom obračunavati. Ali, narodni poslanici, treba da znate da ministri ne mogu da budu borci protiv korupcije. Borci protiv korupcije svakodnevno su oni koje sam vam nabrojao u izveštaju, a to je preko 30 republičkih inspekcija - tržišna inspekcija, inspektorat za rad, sanitarna, zdravstvena inspekcija za lekove, turistička, devizni inspektorat, veterinarska inspekcija, vodoprivredna itd. Ne mogu se samo ministri boriti protiv korupcije. Ovi ljudi, hiljade njih prima platu od poreskih obveznika, nema dovoljna ovlašćenja, nema dovoljan autoritet i nema dovoljno odgovornosti. Svaki dan ti inspektori propuštaju da konstatuju nezakonitost, između ostalog i korupciju. Ako kojim slučajem to učine, veoma često im se smeši problem, ako su svojim ovlašćenjima obuhvatili nekog ko je u ovoj zemlji moćan. Pozivam vas da od Vlade, a na osnovu podataka iz konkretnih kontrolnih postupaka koje vodi Zaštitnik građana, to nisu moja saznanja preko medija, moji saradnici idu u državne organe, ispituju ljude, uzimaju izjave, gledaju dokumenta, pa vas molim da na osnovu toga tražite od ministara da obezbede ono što im je zakonska dužnost, da obezbede samostalan i efikasan rad državnih inspekcija. Reč o obimu aktivnosti. Svake godine od osnivanja Zaštitnik građana ima 30% više posla. To sa jedne strane ne iznenađuje, a sa druge strane nije loše - znate da građani Srbije imaju poverenja u institucije. Dobro je i to što u 22% slučajeva organi koji budu obavešteni da je Zaštitnik građana primio pritužbu na njihov rad i nakon što im postavim pitanja koja proističu iz pritužbe, kažu – pogrešili smo, ispravljamo grešku. Ali, nije dobro što postoje sistemski propusti i što postoje ljudi koji smatraju da su iznad zakona. Videćete da državna ministarstva, pogotovo ministarstva sile veoma ažurno ispunjavaju preporuke i videćete da neki veoma mali, veoma zaklonjeni državni organi smatraju ili organi javne vlasti smatraju da zakon za njih ne važi. Ako ne napravimo način da oni koji se oglušuju o utvrđene nepravilnosti, insistiraju na svom pravu da krše prava građana, na svom pravu pod navodnicima, ako ne nađemo način da oni odgovaraju za svoj nerad i za svoju nesavesnost, nećemo puno postići. Još pre godinu dana sam u proteklom sazivu Skupštine predložio, odnosno inicirao izmene Zakona o Zaštitniku građana koji bi omogućio efikasniji rad. Prošlo je godinu dana i taj predlog zakona je posle novog konstituisanja Narodne skupštine vraćen. Prošlo je godinu dana ja još uvek imam 30 ljudi sa kojima treba da odgovorim na 40.000 zahteva građana Srbije. Svaki od tih zahteva je dokument, dokumentovan, svaki građanin je identifikovan, svaki savet koji mu se da je zapisan, svaka preporuka u postupku je objavljena na sajtu Zaštitnika građana. Dakle, sada odgovorno kažem, neću moći da garantujem još dugo za kvalitet rada ove institucije pod ovakvim uslovima. Istovremeno, dragi narodni poslanici, izmenom budžeta vi predviđate organe koji do sada nisu postojali i dajete im značajna novčana sredstva. Obavešten sam da ste predvideli postojanje kancelarije za brze odgovore. Niko me konsultovao nije, a ja sam jedini državni organ, ja, kao Zaštitnik građana koji u svom zakonitom opisu posla ima staranje o dobroj upravi. Niko me nije konsultovao o potrebi da se kancelarija za dobre odgovore napravi. Hajde što me nije konsultovao ali osnovni princip dobre uprave je da svaki organ daje brze odgovore o svom radu, a ne da se formira neki treći organ koji će davati odgovore o radu nekog drugog, brzo i plaćati ga. Dakle, ako postoje desetine miliona dinara za nove organe, ne znam kako možemo pogledati čoveku u oči bez posla, čija porodica nema šta da jede i reći nema para za socijalnu pomoć dovoljno, a ja takvim ljudima gledam po opisu svog posla svaki dan u oči. Mislim da vam neću više oduzimati vreme izlaganjem izveštaja verujem da je dovoljno detaljan. Sa zadovoljstvom ću odgovarati na vaša pitanja i unapred ću vam se izviniti iako ja izvinjenje nisam dobio, jedan sat ću morati da izađem, doći će umesto mene moj zamenik. Naime, ova sednica je zakazivana i odlagana nekoliko puta, pomerani su rokovi, ja sam pomerao svoje odgovornosti prema drugim ljudima i današnju ne mogu da izbegnem, moraću da izađem u jedan sat i vratiću se nakon sastanka koji moram da imam. Nažalost, moj zamenik iako je izabran glasovima narodnih poslanika, dakle, nije ga izabrala Vlada već Narodna skupština, moj zamenik neće imati pravo da razgovara sa vama zato što je takvo tumačenje Poslovnika Narodne skupštine. Na tome vam se izvinjavam ali budite sigurni da će mi preneti sve što vi budete rekli. Hvala.
Reč ima doktor Nevena Petrušić. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, želim da izrazim najpre svoje zadovoljstvo što je naš prošlogodišnji izveštaj bio predmet pažnje odbora Narodne skupštine, što je takođe zaslužio pažnju i ženske parlamentarne mreže u onom delu u kome se odnosi na ostvarivanje rodne ravnopravnosti i naravno zato što je danas predmet vaša pažnja. Kao što znate onaj koji se odnosio na prethodnu godinu nije bio predmet rasprave u Skupštini. To što danas o ovom izveštaju raspravljamo nas raduje i to je jedan dobar znak, rekla bih. Izveštaj koji je pred vama zapravo ima dvojaku funkciju i tako piše u samom zakonu. S jedne strane tu je da prikaže realnu sliku stanja u ostvarivanju ravnopravnosti, da ukaže na ključne probleme i na one društvene grupe i na ona područja društvenih odnosa u kojima je diskriminacija najučestalija. Sa druge strane ovaj izveštaj na neki način pruža pregled i rada Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, samostalnog i nezavisnog tela koje kao što znate ustanovljeno Zakonom o zabrani diskriminacije sa jednim jedinim zadatkom da se bavi jednim jedinim pravom, a to je pravo na slobodu od diskriminacije. Nadam se da ovaj naš izveštaj sa podacima koji su u njemu sadržani na neki način ispunjava i ostvaruje jedan i drugi zadatak. Ono što je karakteristika izveštaja koji je pred vama i po čemu se on razlikuje od prethodna dva koja smo podneli Narodnoj skupštini jeste da je u njemu dat prikaz jednog istraživanja koje smo sproveli krajem prošle godine, istraživanje javnog mnjenja koje je trebalo da pokaže kakvi su stavovi građana i građanki Srbije kada je reč o diskriminaciji i kako oni vide ovu pojavu, kakvi su njihovi stavovi u smislu kakva je etnička, socijalna distanca prema pojedinim društvenim grupama. Naravno, želeli smo da znamo i da li znaju da li postoji Poverenik za zaštitu ravnopravnosti i šta on radi i kakva mu je nadležnost. Ovo istraživanje je dragoceno i verujem da je ono zavredelo vašu pažnju. Sigurna sam da oni koji rade na izradi različitih politika u različitim oblastima mogu da imaju veoma dobre pokazatelje u kojim to oblastima zapravo moramo intenzivno raditi kako bi se menjalo stanje svesti. Istraživanje pokazuje, a ja ću navesti samo jedan jedini podatak, da 18% naših građana i građanki imaju izrazito diskriminatorne stavove. Takođe, pokazuje da jedna polovina građana i građanki ne bi diskriminisali ali ne bi ni osudili diskriminaciju, ne bi reagovali u slučaju diskriminacije. To je takođe nešto što nas brine. Ovo istraživanje takođe je pokazalo da imamo ogromnu etničku distancu najveću prema Albancima, Hrvatima, Muslimanima, Bonjšacima a na četvrtom mestu su Romi, Romi koji su u nekim ranijim istraživanjima koja su vršena možda biliu nekom periodu i na prvom mestu. Kada je reč o socijalnoj distanci, zabrinjava podatak koliki je ogroman broj naših građana koji LGBT ne bi ni u svom komšiluku, ne bi ih u porodici, ne bi sa njima da imaju nikakva posla. Kakav je naš odnos prema osobama obolelim od HIV-a i prema drugim marginalizovanim društvenim grupama. Ti podaci zajedno sa onim što su i naši nalazi u pogledu toga koliko naš obrazovni sistem je u stanju da zapravo kod dece koja danas stiču prva saznanja o životu koji ih okružuje kod dece koju obrazujemo ili bi makar tako trebalo da bude za život u jednom otvorenom, tolerantnom društvu, demokratskom društvu. Koliko zaista ti nastavni materijali, taj nastavni staž, ali i nastavna praksa omogućavaju da deca ne nauče definicije šta je to nediskriminacija, šta su to ljudska prava, šta je to tolerancija, nego da ih obučimo da u svom svakodnevnom životu, od malih nogu kako će to kasnije činiti i u kasnijem životu kao odrasli ljudi, zapravo praktikuju toleranciju. Jedan od naših preporuka kao što ste mogli da vidite jeste upravo da u sistemu obrazovanja nešto menjamo i ima se mnogo toga šta promeniti, zabrinjava podatak da iako je bilo potrebno da na osnovu Zakona o osnovama obrazovanja i vaspitanja se donese jedan poseban podzakonski akt koji će zapravo urediti reakciju na slučaj diskriminacije u obrazovnim institucijama. To ni do dan danas nije učinjeno, o čemu sam govorila i na odborima. Želim ovde samo da podsetim na neke podatke iz našeg izveštaja. Mi smo u 2012. godini u tom periodu koji se odnosi na naš izveštaj imali priliv od 40% više pritužbi nego što je to slučaj u 2011. godini. Iz ovoga ne treba zaključiti da je diskriminacija povećana, nego treba zapravo pre svega imati u vidu da je institucija Poverenika vidljivija. Bila bih prosto, na neki način i slobodna da kažem da mi verujem da je povećan broj pritužbi nešto što je rezultat i našega rada jer smo u 2012. godini obišli preko 60 gradova u Srbiji, uključujući i romska naselja i druga naselja gde žive raseljena lica sa Kosova, izbeglice. Pokušali da objasnimo najpre kako da lako mogu da prepoznaju diskriminaciju, na osnovu čega da znaju da li su diskriminisani i da naravno objasnimo šta mi to radimo, kako jednostavno da nam se obrate. Sa druge strane, ono što takođe brine kada sumiramo same pritužbe koje su nam stigle, jeste da se preko 40% pritužbi odnosi na diskriminaciju koju vrše organi javne vlasti na svim nivoima. Nas to posebno brine, a ono što smo takođe primetili i što želim da podelim ovde sa vama jeste da mnogi pravnici, zaposleni u lokalnim samoupravama i zapravo iz onoga što nam pišu kada se izjašnjavaju o pritužbama, pokazuje jedno elementarno nepoznavanje antidiskriminacionih propisa. Mi smo veoma često mogli da se uverimo, da ljudi ne znaju da postoji Zakon o diskriminaciji, odnosno o zabrani. Naš je zadatak takođe i mi smo već pripremili jedan program, zajedno sa drugim društvenim akterima da negde pravnike, one koji rade na pripremi različitih odluka koje donose lokalne samouprave, pre svega one, ali i drugi organi vlasti, da ponudimo jedan korpus znanja, da im pokažemo da kada kreiraju neke odluke iz svoje nadležnosti, da moraju sami vršiti testiranje tih odluka sa aspekta diskriminacionih propisa, kao što je naš rad bio usmeren u postupanju pojedinačnih slučajeva diskriminacije, a kada kažem pojedinačnim, mislim i na slučajeve diskriminacije pojedinaca, ali i na slučajeve diskriminacije čitave grupe ljudi. Koristili smo obilato svoje ovlašćenje, zakonsko ovlašćenje da organima javne vlasti i drugim licima upućujemo preporuke za preduzimanje mera, kako bi se stanje unapredilo. Sa jedne strane, unapredilo u smislu da se otklanjaju uzroci diskriminacije, da se uklanjaju odredbe sadržane u raznim aktima koje su zapravo diskriminišuće u svojoj prirodi, ali da se unapredi i sistem zaštite od diskriminacije. Dakle, 117 takvih preporuka je upućeno i čini mi se da su one poprilično konkretizovane i da pružaju jasne smernice za postupanje onima na koje se odnose. Ove preporuke spadaju u red onih koje donosimo, a koje se najmanje sprovode. Moram da kažem da i Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, kao i Zaštitnik građana, može i ovog puta da ukaže na problem nesprovođenja preporuka. Mnoge preporuke koje smo dali su preporuke koje su i u praksi i u onome što su izveštaji međunarodnih institucija, potvrđene kao ispravne. Nije bilo potrebe da se pokreće postupak pred Evropskim sudom za ljudska prava, u pogledu diskriminacije, u pojedinim slučajevima, jer povodom tog konkretnog slučaja diskriminacije, već je postojala preporuka Poverenika, a zapravo, često se desi da se svi ti argumenti ponove kada se o tome odlučuje. Pre nekoliko dana, Ustavni sud Srbije je morao da sprovede postupak i da utvrdi da je odredba člana 85. ZPP neustavna, iako smo mi pre više od godinu dana zapravo dali preporuku, pre nego što je ovaj zakon usvojen, da se ta odredba eliminiše, jer nisu sazreli uslovi da je imamo, budući da nemamo još uvek dobro utemeljen, delotvoran, funkcionalan sistem besplatne pravne pomoći. Želim takođe da kažem da naši podaci govore da kada je reč o osnovu diskriminacije, da se ovde među pritužbama pojavljuju pritužbe koje se odnose na diskriminaciju, na osnovu invaliditeta, nacionalne pripadnosti etničkog porekla, pri čemu je tu najviše onih koji se odnose na diskriminaciju Roma, zatim pol, verska i politička ubeđenja i starosno doba. To je negde po broju pritužbi koje su nam stigle, ali iz toga se ne može zaključiti da je upravo diskriminacija po ovim osnovama najraširenija, zato što različiti faktori na to utiču. Mi imamo jako razvijen nevladin sektor i organizacija civilnog društva koja deluje u pojedinim oblastima i koje su vrlo agilne u korišćenju ovlašćenja da podnose pritužbe Povereniku, to sa jedne strane jeste značajan faktor. Sa druge strane, treba imati u vidu da se najveći broj pritužbi odnosi na diskriminaciju u sferi rada i zapošljavanja, što opet ne znači da je tu najizraženija, nego ljudi kada je o ovim pravima reč, su najspremniji i najmotivisaniji da traže zaštitu od diskriminacije, jer se radi o jednom pravu koje je neko elementarno egzistencionalno pravo. Sa tim u vezi, želim da zaključim, kada je reč o praćenju pojave diskriminacije, jedna od naših preporuka je bila da Srbija pristupi donošenju strategije za borbu protiv diskriminacije i mene jako raduje, verujem da sve nas raduje da je takva strategija izrađena, ona je trenutno u završnoj fazi i ja očekujem da će upravo mere koje su predviđene strategijom za borbu protiv diskriminacije, zapravo veoma brzo, budući da je strategija praćena i akcionim planom, dati odgovarajuće efekte. Jedan naš deo te preporuke odnosio se na to da moramo uspostaviti jedan funkcionalni sistem koji će obezbediti da se podaci iz različitih institucija, a koji su relevantni za pojavu diskriminacije, da se prikupljaju, da se daju dobre metodološke procedure, koje će obezbediti da ovu pojavu pratimo i da vidimo da li te mere kreativnosti koje preduzimamo na suzbijanju diskriminacije daju efekta ili ne. Pokrenuli smo nove parnice u ovom periodu na koji se izveštaj odnosi, pet je takvih. Takođe, naše iskustvo pokazuje da još mnogo moramo raditi da i pravni profesionalci, sudije, ali i drugi profesionalci, uključujući i advokate zapravo povećaju nivo razumevanja samog fenomena diskriminacije, povećaju nivo i razumevanja onoga što su danas međunarodni propisi koje neposredno mogu da primenjuju. Zašto to kažem? Zato što nije dovoljno da znamo šta piše u Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava, da bismo je valjano primenili, potrebno je da razumemo koje vrednosti stoje iza svakog ljudskog prava koje je tamo garantovano. Čini mi se da, kada gledate kako funkcionišu pravosudne i druge institucije, da sa tim postoje izvesni problemi, i ima onih koji još uvek to ne razumeju na najbolji mogući način. Nije dovoljno navesti kako to u nekim presudama koje smo dobili, gde se javljamo kao tužioci, neku presudu Evropskog suda za ljudska prava, već treba primeniti pristup metodologiji koju i sam Evropski sud za ljudska prava primenjuje, kada odlučuje da li jeste ili nešto nije diskriminacija. Pored onoga što je naše delovanje post festum, nastojali smo, koliko god su to naše mogućnosti dozvoljavale, da delujemo preventivno, da promovišemo ideju ravnopravnosti, nediskriminacije, da zajedno sa nevladinim organizacijama, sem medijima, utičemo da se menja stanje svesti, da se podiže nivo znanja. Učestvovali smo na mnogim javnim slušanjima, upravo u ovoj Skupštini i nastojali sami, kada su bila neka važna pitanja, poput pitanja da li će ovde u Skupštini sedeti ovoliko žena koliko danas ima i mnoga druga pitanja koja su bila predmet javnog slušanja, da utičemo na takva rešenja. Dali smo i neke preporuke za koje očekujemo da budu ispunjene. Ono što želim još da kažem, naš rad tamo gde smo članovi međunarodnih različitih asocijacija kao što Evropska mreža tela za ravnopravnost, da jako prate naš rad i ocenjuju ga pozitivno. Mi, naravno, koristimo iskustva drugih sličnih tela i ono što su stavovi koje zauzimamo u pojedinačnim slučajevima, upravo se zasnivaju na standardima koji danas važe i koje je izgradio i Evropski sud za ljudska prava, Evropski sud u Luksemburgu, budući da težimo EU i to može biti nešto relevantno za nas, a taj sud takođe ima bogatu praksu, iako je manje poznat nego Evropski sud za ljudska prava. Sama činjenica da smo predloženi da budemo od jeseni u bordu "Ekvineta", nekako za nas, ali rekla bi i za Srbiju jeste potvrda da ovo telo naše negde se pozicioniralo i da ocenjujemo da njegova praksa može dalje sama da se razvija i da ima podršku. Strateški plan koji smo doneli, komunikaciona strategija, to su sve neke stvari koje će omogućiti da nastavimo da se razvijamo. Naša saradnja sa Narodnom skupštinom, sa njenim odborima je mnogo bolja nego na samom početku i ovi zaključci koji će danas biti predmet pažnje, pokazuju da se razume i da se shvata suština onoga što su naše preporuke. Još uvek nismo zadovoljni koliku smo saradnju razvili, koliko smo to uspeli u 2012. godini sa sindikatima. Broj pritužbi koje nam sindikati podnose, iako oni jesu ovlašćeni i mogu to da čine, veoma je mali i mi već imamo nekakve planove da tu produbimo saradnju sa sindikatima i verujem da je posledica toga i njihovi slabi resursi možda, ali sa druge strane da je potrebno da i ovo što je naš rad, način našeg rada, da na neki način približimo ljudima, sindikalnim aktivistima i aktivistkinjama. Saradnja sa nevladinim organizacijama, sa drugim organizacijama civilnog društva, sa medijima koji odgovorno se odnose prema fenomenu diskriminacije, razumeju svoju ulogu u promovisanju ideje diskriminacije, dobra je, ali naravno imamo i medije u odnosu na koje smo morali da utvrđujemo da su izvršili diskriminaciju, da su objavili neprimerene sadržaje. Jedanaest knjiga, priručnika, brošura koje smo izdali i sa Pravosudnom akademijom, sa sudijama Vrhovnog kasacionog suda, deo je onoga što su naši ukupni napori da širimo znanje i podižemo svest ljudi. Zaposleni u stručnoj službi poverenika, takvih je ukupno 18, uključujući i one koji obavljaju stručne poslove i ne rade neposredno na predmetima našim, znatno je unapređeno i njihove profesionalne kompetencije, sama institucija je postala vidljivija, pristupačnija, dostupnija, što naravno ne znači da smo zadovoljni stanjem, na tome treba još mnogo toga uraditi. Ovde očekujem podršku i vidim da i takvi zaključci, na neki način, jesu da nam daju nadu da će svi oni od kojih na neki način zavisimo u obezbeđivanju uslova za naš bolji rad, a to je pre svega problem rešavanja prostora, na šta se ukazuje i u izveštajima međunarodnih organizacija, što nam obezbeđuje da povećamo broj ljudi u našem aktu o sistematizaciji, koji je Narodna skupština usvojila, a treba da nas bude po tom aktu 60, a nas je zajedno sa mnom 18. Dakle, to su jako skromni kapaciteti, imajući u vidu povećanje obima posla. Naravno, potrebno je da budemo dostupni i ne samo u Beogradu, nego i u drugim delovima Srbije. Najviše pritužbi stiže iz Beograda, nešto manje iz Vojvodine. Nema sa juga Srbije, nema iz zapadne Srbije. Naša ideja i, mislim, jedan plan koji je i strateškim planom utvrđen, da pokušamo da negde formiramo male regionalne centre, neka to bude jedna osoba u tim centrima zaposlena, ali će tamo ljudi moći da dobiju informacije i moći ćemo da ih podstaknemo da prepoznaju diskriminaciju, da je ne trpe i da reaguju, to je zadatak svih nas. Poverenik za zaštitu ravnopravnosti i svi zaposleni u službi poverenika zaista su posvećeni misiji koju imamo i to razumemo ne samo kao naš profesionalni zadatak, nego kao jednu misiju koju sa zadovoljstvom, sa svim svojim kapacitetima, ne žaleći truda, zaista to ima na najbolji način da ispunimo. Hvala.
Hvala. Da li reč žele izvestioci nadležnih odbora? (Ne) Da li reč žele predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da) Reč ima gospodin Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege i koleginice, SPO i DHSS podržavaju ovakav vid parlamentarnog delovanja, jačanje nezavisnih regulatornih tela, jer mislimo da snaga institucije Zaštitnika građana mora jačati, ako stremimo vrednostima savremenih zapadnih demokratija. Samo mali ljudi misle da istorija počinje od njih. U tom smislu, problemi koji su nasleđeni nekako su posle 20 veka ili u poslednjoj deceniji 20 veka bačeni pod tepih, njihovo nasleđe i sve ono što je inpliciralo ružnu sadašnjost. Mi pozdravljamo to što je Zaštitnik građana,Saša Janković, podržao usvajanje u ovom parlamentu zakona o otvaranju dosijea, jer je nekoliko puta SPO, a poslednji put zajedno sa DHSS pokušao da uvrsti u dnevni red zasedanja ovog parlamenta, jedan takav zakon. Mi smo, smatrajući da je to neophodna pretpostavka kako bi smo sve one nasleđene probleme počeli da rešavamo, tražili u nekoliko navrata od ljudi koji su se borili za demokratske vrednosti, od ljudi koji su 5. oktobra obećali, kao jedan od glavnih zadataka, otvaranje dosijea. Dakle, jedno od 10 obećanja, ili jedno od 10 stavki ugovora sa narodom DOS 5. oktobra, bilo je otvaranje dosijea. Do dana današnjeg to nije učinjeno. Nije učinjeno iz mnogo razloga. Oni koji kažu da se u dosijeima ništa ne nalazi, moraju odgovoriti na pitanje – otkud toliki otpor otvaranju dosijea? Oni koji kažu da je uništena dokumentacija ili da je uništavana, to dobro znamo od strane ondašnjeg DB posle 5. oktobra, mesecima na poligonu kod VMA, moraju odgovarati za to. Kako su agenti Štazija u istočnoj Nemačkoj odgovarali zbog uništavanja dokumentacije njihove tajne službe? Mi zaboravljamo da živimo upravo to nasleđe, da nam se u državnim službama, državnim strukturama nalaze ljudi koji su naslednici ili koji su sve činili kako bi određene političko-tajkunske, političko-poslovne strukture, zagrabile što više vlasti i što više državnog novca. Od 12. septembra 1944. godine, namerno obuhvatam period od osnivanja OZNA, do dana današnjeg, jer je to predmet svega onoga što se nalazi u dosijeima, od 12. septembra 1944. godine, od momenta osnivanja OZNA, do 1946. godine, ubijeno negde oko 100.000 ljudi i pobacano u masovne grobnice širom Srbije, samo zato što su bili drugačijeg političkog opredeljenja. Parlamentarna skupština Saveta Evrope, Rezolucijom 1481, tražila je od svih bivših komunističkih zemalja, zahtevala, da donesu u svojim parlamentima rezolucije kojima bi se usudili zločini totalitarnih komunističkih režima. To nije učinjeno u Srbiji, učinjeno je recimo u Mađarskoj, pa smo mi pre nekoliko dana donosili parcijalnu, što su SPO i DHSS podržali kao poslanički klub, osudu zločina partizana ili pripadnika partizanskog pokreta na teritoriji Vojvodine nad mađarskim stanovništvom. Dakle, u Srbiji je ubijeno i već postoji popisano, samo za tri godine, od komisije koja se bavi ispitivanjem tih zločina, 60.000 imena i prezimena rodoljuba, čiji se grob ne zna. Da li su to osnovna ljudska prava kojima bi trebalo da se bavi Zaštitnik građana i ova država? Nemačka se neće umiriti dok ne bude popisala svoje žrtve i sve ozbiljne države na taj način tretiraju svoje žrtve. Evropa je od nas tražila da mi donesemo jednu takvu rezoluciju, zato što je nasleđe veoma jako, zato što sam u nekoliko navrata o tome govorio i reći ću opet, da su potomci onih koji su zauzeli vile na Dedinju posle 1945. godine, a koji su pomislili da se zločin isplati, duboko se ukorenili u svim državnim strukturama od posle Drugog svetskog rata do dana današnjeg. Oni su i najveći protivnici Evrope. Evropska komisija je rekla da Srbija neće postati članica EU do onog momenta dok se ne otvore tajni dosijei. Šta je zadatak tih ljudi koji se nalaze u državnim službama? Upravo da ukoče put Srbije u EU jer je ulazak Srbije u EU faktički ogledalo u kome će se oni naći, njihovi zločini, njihove veze i njihovi koraci, kako bi Srbiju osramotili, obogaljili, napravili nesretnijom zemljom. Jer, oni žive po principu – što je Srbiji lošije, njima je bolje. Mi moramo videti, a ja pretpostavljam da se to nalazi u tim dosijeima, i tragove krvavog koraka, tragove krvavog novca, ubistva novinara, političkih neistomišljenika 90-ih godina 20. veka. Nemoguće je da Državna bezbednost posle 5. oktobra pali svoje arhive, a da se upravo ti tragovi ne nalaze u dosijeima. U Bugarskoj, podsetiću, pre dve godine, parlamentarna komisija za otvaranje dosijea ustanovila je da su četiri bivša ministra, jedan potpredsednik Vlade i 15 bugarskih vladika, bili saradnici njihovih tajnih službi. Bili bismo naivni ako bismo pomislili da u Srbiji situacija nije slična. Mi moramo otkriti i to u predlogu zakona koji je SPO dostavio pisarnici, u proceduri je, podnet je na usvajanje ovom parlamentu u nekoliko navrata, u tom zakonu koji je pisan po iskustvima savremenih, sada već zemalja članica EU, bivših komunističkih zemalja, dakle, ljudi koji su priznali na kakvim osnovama je građena istorija druge polovine 20. veka u njihovim državama, dakle, moraju postojati i imena onih ljudi, i to je osnova ljudskih prava, koji su uhodili svoje žrtve i čije uhođenje je proizvelo smrtne posledice i veliku nesreću po one ljude koji su uhođeni. Dakle, ne mora jedino SPO svaki put da opominje ovaj parlament šta je preko potrebno da se uradi. I premijer je u svom ekspozeu, prilikom formiranja ove vlade, takođe rekao da će za ovoga mandata otvoriti dosijea a mi ne vidimo ni naznake ka jednom takvom koraku. Smatram da je najveća vrednost i svaki hrišćanin to smatra, svaki čovek koji je pripadnik civilizacije a ne anticivilizacije, da je najveća vrednost ljudski život. Mislim da su ogromne žrtve iza nas, da su mnogi ljudi prošli nekažnjeno, da nam se istorija ponovila upravo zbog toga što su neki smatrali da se zločin isplati, jer su bili nagrađivani za svoje zločine tokom Drugog svetskog rata koji su činjeni u Maglajskoj, recimo, to je ulica ovde u Beogradu, ili, recimo, na stadionu "Borca" kraj Morave, gde je ubijen i moj pradeda i mnogi očevi i dedovi, ili, recimo, da pročitate svedočenje Milana Trešnjića, koji je učestvovao u svemu tome, ili da pogledate imena ubijenih domaćina koji su bili krivi samo zato što su drugačije mislili, a njihov spisak je već dosegao negde oko 60 hiljada imena, da pogledate sve ono unazad što nam se dešavalo, pa onda neke organizacije ne bi tražile da se opet slavi 7. jul, nego bismo zauvek kroz rehabilitaciju, kroz vraćanje imovine tim ljudima, zakopali sve one rane iz prošlosti i pokušali da gradimo jednu svetlu i izvesno bolju budućnost. Ni protiv koga nemam ništa. Ne pričam ovde protiv tekovina partizanskog pokreta, jer mislim da je Srbija zemlja čija je antifašistička uloga nedvosmislena. Za razliku od mnogih, mi smo imali dva antifašistička pokreta. Mnoge zemlje koje su na bilo koji način šurovale sa fašizmom pokušavaju da minimalizuju svoju ulogu u Drugom svetskom ratu ili da to iz svoje istorije izbrišu. Mislim da Srbija treba da bude ponosna i na partizanski i na ravnogorski pokret i na sve one ljude koji su dali svoje živote u borbi protiv fašizma. Ali, da bi istorija bila kompletna, a da bismo mogli da krenemo napred i da bismo i u 21. veku znali koje su to ruke koje su uspele da nekažnjeno pređu u savremeno društvo, a da nose svoje krvave tragove iz prošlosti, mislim da je potrebno odlučiti se na ovakve korake. Još jednom bih se zahvalio Zaštitniku građana zato što je podržao donošenje jednog ovakvog zakona i zato što mislim da bismo mogli da sarađujemo u narednoj godini i sve parlamentarne stranke da se udruže, da donesemo najbolji mogući zakon koji bi ovo pitanje rešio. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Moram da kažem da je ogromno zadovoljstvo govoriti o nezavisnim institucijama, Povereniku za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, Zaštitniku građana i Povereniku za zaštitu ravnopravnosti. Poređao sam ih po starosti, ne po značaju. Mislim da su svi oni jednaki. Da se ova sednica dogodila juče ne bih imao to zadovoljstvo, drugo i promenio sam ceo svoj koncept govora zato što je juče Evropski sud za ljudska prava u Strazburu presudio po odluci BIA na koju se žalila Inicijativa mladih za ljudska prava i na osnovu preporuke Poverenika za slobodni pristup informacija, tj. za pristup informacijama od opšteg značaja, presudio u korist Inicijative mladih, tj. Poverenika za pristup informacijama. Želim da podsetim na taj slučaj koji je započet 2005. godine, kada je BIA odbila zahtev Inicijative mladih da dostavi broj osoba čije elektronske komunikacije su pratili. Tada je BIA rekla da to ne može, da je to državna tajna. Inicijativa se žalila Povereniku koji je utvrdio da je povređen Zakon o slobodnom pristupu informacijama i naložio da se tražena informacija dostavi. Tri godine je bilo potrebno da se BIA žali Vrhovnom sudu na ovu preporuku i Vrhovni sud je odbio njihovu žalbu. Godine 2008. je obavestila Inicijativu da ne poseduje informacije koje ne želi da da, koje su državna tajna. Žalili su se Evropskom sudu za ljudska prava i on je doneo odluku juče, zbog toga čestitam i Inicijativi i Povereniku, da u roku od tri meseca BIA mora dostaviti tražene podatke. Mislim da je to jedan od jako dobrih primera koji značaj ove nezavisne institucije zapravo imaju za uspostavljanje jednog drugačijeg pravnog reda u Srbiji. Naime, one su, pre svega, osnovni mehanizam, da ne kažem jedini u ovom trenutku, osim parlamenta, naravno, kontrole države koja je, kao što znamo, uvek sklona da van svake kontrole koristi svoju moć. Te institucije su svojim radom postale institucije od poverenja građana, jer štite njihova prava, građanska i ljudska, štite poštovanje Ustava i zakonitosti. Po mom mišljenju, one su postale osnov uspostavljanja pravne države u kojoj svi, uključujući i državne institucije, poštuju zakone u koje zakoni i nezavisno sudstvo štite građane i građanke od samovolje i zloupotrebe moći od državnih institucija. Izveštaju koji su pred nama sadrže neke paradokslane kontradikcije. Naime, u svakom izveštaju kada pročitate da se povećava obim rada neke institucije te institucije bi trebalo da budu zadovoljne. U ovom slučaju, nažalost to je pokazatelj da se problemi kojima se bave ove institucije, nažalost ne rešavaju i da država ne čini sve ono što treba, da građani i građanke nemaju razloga da se žale ovim institucijama zbog kršenja njihovih prava. Činjenica da je sve veći broj rešenih slučajeva i da je sve veći ipak broj institucija koje odgovaraju na preporuke koje dobijaju od njih, govori da se neka stvar menja u pozitivnom pravcu i da ćemo možda biti manje žrtve i loše uprave i diskriminacije po svim osnovama, u svim oblastima života od zdravstva, obrazovanja itd. Još jedna stvar je zajednička ovim izveštajima, a to je moram reći ozbiljnost kojom su napisani. Oni vrlo precizno i tačno opisuju probleme sa kojima se suočavaju, daju vrlo precizne podatke o tome, i na osnovu tih podataka, je moguće zapravo kreirati neke nove politike kojima bi se situacija u tim oblastima na pozitivan način promenila. Nažalost, čini mi se da institucije koje bi trebalo da te podatke koristi u predlaganju novih zakona, to ne čine, pa smo tako imali situaciju da Ministarstvo prosvete, ne uvaži preporuke Zaštitnika građana i Agencije za borbu protiv korupcije po pitanju udžbenika, besplatnih, i štampanje udžbenika. Prosto su se oglušili o to i rekli da će to učiniti onog trenutka kada budu promenili zakon o tome, a to će biti ko zna kada. Zajedničko ovim institucijama je i to da rade, zapravo u veoma teškim uslovima. Ne samo zbog nedostatka sredstava, što je uvek izgovor za ovu vrstu neaktivnosti, nego i zbog toga što postoji jedna tiha opstrukcija unutar sistema protiv ovih institucija. To je zato što oni ukazuju na manjkavosti tog sistema, zato što oni od državne administracije, zdravstva, socijalne zaštite, obrazovanja, policije, bezbednosnih agencija i da ne nabrajam dalje, zahtevaju da poštuju zakone i da poštuju prava građana i građanki. Oni to retko čine, oni se tome opiru na sve moguće načine, a najefikasnije naravno, pitanje uslova u kojima agencije rade, tj. institucije rade i dva poverenika i zaštitnik građana, i broj ljudi koji je tu uključen, i na to su oni ukazali i u preporukama koje su sastavni deo svih izveštaja. Te preporuke su zaista jedan, zapravo akcioni plan kojeg bi Vlada i Skupština trebalo da se pridržavaju. Povećan broj zahteva prema svim nezavisnim institucijama jeste nešto što mora da nas zabrine, zato što govori o jednoj pravnoj nesigurnosti. Gospodin Zaštitnik Saša Janković, je ovde pomenuo neke odključnih problema sa kojima se danas građani i građanke suočavaju, to je pitanje gole egzistencije, za koju onna našu žalost nije prava adresa. Istovremeno, povećanje broja kršenja ljudskih prava, povećanje broja slučajeva kršenja tj. diskriminacije, povećanje broja uskraćivanja informacija, jeste nešto što govori da se ovaj sistem čuva koliko god može od svake promene i da od reformi neće uopšte biti ni slova, ukoliko se to suštinski ne promeni. Takođe, smatram daje jako važno da su ove institucije podnele niz zakonskih inicijativa, i da su uspele da neka zakonska rešenja koja su postojala u trenutnim zakonima budu na Ustavnom sudu oborena. Tu se pre svega radi o Zakonu o elektronskim komunikacijama, Zakonu o VBA, VOA, BIA, i delimično, oZakonu o krivičnom postupku, koji će svi doći u proceduru. Važno je da je Ustavni sud postupajući po predlogu Poverenika i Zaštitnika građana, doneo odluku da odgovarajuće odredbe Zakona o VBA i VOA nisu u saglasnosti sa Ustavom Srbije. To su one odredbe o kojima je i u javnosti bilo dosta reči, a odnose se na spiskove, tj. na praćenje zapisa s kim ste i kako telefonom razgovarali i to bez sudskog naloga. Dakle, to je nedopustivo, na to je ukazivala javnost, na to se bezbednosne agencije nisu osvrtale, na to se Vlada nije osvrtala, ali je Ustavni sud na to pozitivno reagovao, na moje veliko iznenađenje. Ovde je već govoreno o tome da ove institucije vrlo tesno sarađuju sa civilnim društvom i mislim da bi uspešnost njihovog rada mogla da bude model na osnovu koga bi i druge institucije, ministarstva i cela Vlada, pa i ova skupština, mogli više da se okrenu toj vrsti saradnje i da više slušaju ne samo kroz javna slušanja, nego i kroz procese javne rasprave, glas onih na koje se odnose zakoni koje ovde donosimo. Mislim da je tačno da je pravni okvir relativno dobro uređen u ovom trenutku, da je potrebno još doterivati neke stvari, ali da na tome treba da radimo zajedno. Pozivam sve nas ovde u skupštini, kao što pozivam i sve relevantne ljude u Vladi, da pažljivo pročitaju preporuke koje postoje u sva tri izveštaja i da na osnovu njih kreiraju politike prema svakom od tih nezavisnih tela. U izveštaju Poverenika za zaštitu informacija i za slobodan pristup informacijama i zaštitu podataka o ličnosti postoji jedan primer gde je za način arhiviranja i mera naročito osetljivih podataka Vlada trebala da donese do maja 2009. godine, ali to ona do danas još nije učinila. Ta vrsta kašnjenja u donošenju zakonskih rešenja je nešto što stvara pravnu nesigurnost i nešto sa čime ne smemo da se pomirimo. Žao mi je što gospodin Janković nije ovde, zato što je on prepoznat. Trebao bi da bude poslednja distanca. Kada su svi drugi pravni lekovi istrošeni i kada građanin nije mogao da dobije zadovoljenje svojih prava, onda bi on trebao da bude ta poslednja karika, taj poslednji stepenik. Nažalost, on je najčešće prvi stepenik, zato što građani nemaju poverenja u institucije koje bi pre toga trebale time da se bave. U tom smislu, bi nešto trebalo učiniti na poboljšanju pravnog sistema. Ono što će doći kao izmene vezanih za sudstvo sumnjam da će nešto promeniti, ali na osnovu preporuka to bi svakako trebalo uraditi. Podsetiću na još neke uspehe koje su ove institucije postigle. Podsetiću vas da smo bili na granici problema koji je imala BiH sa JMBG, jer jedan broj dece nije imao više overene zdravstvene knjižice, pa nisu mogli da se leče. To je opet na osnovu intervencije od strane nezavisnih institucija sprečeno i oni su dobili to pravo. Izbegli smo to da na ulici građani potraže svoja prava, ako što su to učinili u BiH. Podsetiću da je u saradnji ovih institucija rešen problem pravno nevidljivih lica i da danas mnogi od njih imaju već dokumenta na osnovu kojih mogu da se zaposle i da normalno funkcionišu u društvu u kome žive. Podsetiću i na dve preporuke koje je dala Poverenica za ravnopravnost, kako je ja zovem, za borbu protiv diskriminacije, a to je, po pitanju registrovanja verskih zajednica, mora se promeniti Zakon o registraciji malih verskih zajednica, koji ih stavlja u neravnopravan položaj prema tzv. tradicionalnim verskim. To se mora promeniti i to će biti, siguran sam, jedan od zahteva, ako i ikada i kada dobijemo taj datum. Siguran sam da će to biti jedno od pitanja koje će biti na dnevnom redu. Mislim da je bolje sprečiti, nego lečiti. U tom smislu, mislim da mnoge preporuke jesu zapravo preporuke za prevenciju nekih problema, a ne uvek samo za efikasno naknadno rešavanje problema koje su neka rešenja donela. Isto tako, sporno je, kao što znate, pitanje besplatne pravne pomoći. To je takođe jedna civilizacijska tekovina koja se kod nas, nažalost, ne poštuje i to je takođe, po meni, jedan od prioriteta na kojima bi i zakonodavci i mi ovde u Skupštini i u Vladi, trebalo da ozbiljno rade i da se obezbedi da svaki građanin može imati besplatnu pravnu pomoć koja ne može biti uslovljena bilo kojim stručnim ili statusom advokata itd. Ono što je ključ problema sa kojima se suočavamo i što mislim da je takođe jedna od preporuka o kojima je govorila Poverenica, jeste da mi zapravo u školskom sistemu nemamo osnovne informacije za učenike i o pojmu diskriminacije i o neophodnosti da se na tom planu nešto radi, samo u okviru građanskog vaspitanja to postoji kao jedna od tačaka, tj. kao jedna od tema, o kojoj učenici koji se za taj predmet odluče, budu informisani. Sada smo imali slučaj, pošto smo usvajali zakone koji su bili vezani za obrazovanje, da je iz krovnog zakona brisan član koji kaže – razumevanje različitosti. Kada vi iz krovnog Zakona o obrazovanju izbrišete – razumevanje različitosti, vi zapravo radite na diskriminaciji i tada i u tom slučaju, da tako kažem, država sama sebi stvara nove probleme i tu nažalost, malo može, ma kako veliki broj nezavisnih institucija, nešto da promeni. Tako dugo dok ljudska prava, borba protiv diskriminacije, pravo na pristup informacijama ne budu deo obrazovnog sistema, mi ćemo imati problem i imaćemo, da tako kažem, uspešne izveštaje u kojima se broj slučajeva povećava, umesto da imamo uspešne izveštaje u kojima se broj slučajeve smanjuje i u kojima, da tako kažem, preti da ostanu bez posla ovi naši poverenici i Zaštitnik građana. To se, naravno, neće dogoditi, zato što onog trenutka kada bi se to dogodilo, izbile bi sve manjkavosti ove vlasti i ta sklonost, koju sam na početku pomenuo, svake vlasti da koristi svoju moć izvan zakona koje sama donosi. Dakle, meni je jako drago da je ova Skupština svojevremeno na pravi način prepoznala značaj nezavisnih institucija. Drago mi je da je ona to prepoznala na osnovu, pre svega, određenog pritisaka iz civilnog društva, od nevladinih organizacija. Drago mi je da se ova Skupština jednoglasno, što je jedan od retkih slučajeva, izjasnila prilikom izbora Zaštitnika građana. Mislim da je to nešto što nas sve obavezuje, da pre svega, po meni, budemo brojniji ovde dok se o ovoj temi raspravlja i drugo, da nas obavezuje da u svakoj prilici prema svim građanima i građankama pokazujemo puno poštovanje, između ostalog i time što ćemo poštovati sva njihova prava, a njihova prava jesu da ih mi ovde zastupamo u njihovom najboljem interesu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo, kada se pažljivo pročitaju izveštaji ove tri nezavisne institucije, nameće se jedno intrigantno ali logično pitanje – u kakvoj mi to zemlji živimo? Gotovo da nema nikoga u ovoj zemlji ko barem jedanput takvo pitanje nije postavio. Verujem da je to tako i ovde u Narodnoj skupštini. O čemu se ovde zapravo radi? Od koga nas štite ove institucije ili bolje reći od koga ili od čega one štite građane Srbije? Verovali ili ne, u najvećoj meri od same države, naravno i od nas samih građana Srbije. Visoki stepen ljudskih prava ideal je svakog demokratskog društva. Ta prava garantuju mnoge međunarodne konvencije, povelje, deklaracije i sporazumi. Taj visoki stepen zaštite ljudskih prava garantuje i naš Ustav i veliki broj zakona koji se ovim pitanjima bave. Tačnije, svaki zakon koji je izglasan u ovom parlamentu, makar implicitno je obuhvatio najviše standarde zaštite ljudskih prava. Šta se dešava u praksi? Mnogi građani su suočeni sa nemogućnošću ostvarivanja čak i onih elementarnih ljudskih prava koja im garantuje naš Ustav, poput prava na rad, dovoljnu socijalnu pomoć, adekvatnu zdravstvenu zaštitu, obrazovanje, pravo na objektivno informisanje i slično. Osiromašenje našeg društva i ekonomska kriza su mnoge udaljili od mogućnosti da uživaju i minimum zagarantovanih prava. Narod kaže – kad beda ulazi na vrata, ljubav leti kroz prozor. Stalno osiromašenje društva dovelo je i do velike otuđenosti među ljudima, izostanka solidarnosti i sve nižeg praga tolerancije između različitih društvenih grupa. Kako se u tim okolnostima postavlja sama država, odnosno vlast ili aparat koji vodi državu? Sudeći prema ovim izveštajima, u mnogim postupanjima bahato, neodgovorno, siledžijski i bez ikakve svesti o tome šta je zapravo uloga vlasti. Da podsetimo, vlast uvek mora da služi narodu. Svi znamo da to nije uvek tako. Vlast zasnovana na sili, pretnji, strahu i korupciji po pravilu proizvodi podaničko društvo, bez inicijative i slobodoumnog razmišljanja kojim je lako manipulisati. Tako se stvara društvo bez budućnosti, društvo u kome je pojedinac potpuno nemoćan i pod kontrolom svemoćne birokratije i najzad, društvo koje se menja samo kroz konflikte i revolucije. Niko od nas ne želi da živi u takvom društvu, najviše iz razloga jer smo takvo iskustvo već imali. Pitanje je koliko smo se od svega toga udaljili? Veoma malo. Srbija je i danas u velikoj meri jedno zatvoreno, netolerantno društvo u kome vladaju korupcija, bahatost, birokratija, nestručnost, nerad i razni vidovi diskriminacije. Iz ove zemlje ljudi još uvek masovno odlaze, a malo ko želi da se vrati. Možda je ton mog govora isuviše kritički usmeren, naročito kada se obraćam Narodnoj skupštini sa pozicije šefa poslaničke grupe koja pripada skupštinskoj većini. Međutim, moje obraćanje nije kritika ni bivše, niti ove Vlade čije mandate obuhvataju ovi izveštaji. Ono je, pre svega, izraz moje zabrinutosti za stanje u kojem se Srbija nalazi već nekoliko decenija unazad, koje teži da se konzervira jer nam nedostaje kritična volja da se menjamo i napuštamo loše navike i mitove prošlosti. Aktuelna Vlada pokazuje odlučnost da se napravi pozitivan iskorak, kada su u pitanju borba protiv korupcije i kriminala, istorijski dogovor sa kosovskim Albancima i konsenzus oko evropskog puta Srbije. Ova Vlada je jasno opredeljena da krene u reforme koje će trajno i pozitivno promeniti Srbiju. Da bismo u tome uspeli, neophodno je da društvene vrednosti, koje promovišu rad, toleranciju, solidarnost, odgovornost, stavimo visoko iznad nerada, korupcije, netolerantnosti i bahatosti. Naravno, uslov za to jeste postojanje te političke volje koja je uvek pokretač, ali nikako ne sme da bude jedina i najjača institucija u društvu, a ona ponekad to zaista jeste. Zato moramo da se iz sve snage potrudimo da ovim institucijama pružimo svu moguću podršku i pomoć, jer su one svetionici na putu Srbije da postane otvoreno i moderno evropsko društvo. Šta možemo da izvučemo kao zajedničku nit svih ovih izveštaja? Kao prvo da imamo solidan zakonski okvir i definisane institucije koje nemaju dovoljno materijalnih i ljudskih kapaciteta. Dakle, u svim izveštajima imamo situaciju da je nedovoljan broj zaposlenih i da ne postoje adekvatni prostorni uslovi za nesmetano obavljanje dnevnih aktivnosti. Ako sve ove institucije ocenjujemo kao krajnje pozitivne i neophodne, onda ovakva vrsta ograničenja nemaju nikakvog opravdanja i smisla. Kao drugo, iz godine u godinu sve je veći broj žalbi i zahteva građana za zaštitu ljudskih prava. To ukazuje na nekoliko stvari. Najpre, ljudi imaju sve više poverenja i informacija o načinu i efektima postupanja Poverenika i Zaštitnika građana. Otuda je logično više žalbi i zahteva. Moguće je da sve veći broj žalbi ukazuje na pogoršanje stanja u pojedinim oblastima, što uvek treba uzimati sa rezervom. Takođe, informacija o različitim pravima građana, koje su im sve dostupnije putem elektronskih medija i interneta, doprinose da se oni sve više javljaju poverenicima kako bi ta prava brže ostvarili. Na kraju sve institucije, čije izveštaje razmatramo, imaju izuzetno dobar imidž u javnosti, primaju puno pohvala i nagrada od strane međunarodnih organizacija i ostvaruju izuzetnu saradnju sa nevladinim sektorom i udruženjima građana. Dakle, imaju puni legitimitet i uživaju nepodeljenu podršku građana, pre svega. U toliko pre, to ih obavezuje na odgovorniji rad u interesu građana i za sada oni tu misiju ispunjavaju. Posebno bih ovde pohvalio izveštaj Zaštitnika građana, koji na jedan sistematičan i sveobuhvatan način, bez preterano oštrih reči jasno ukazuje na ozbiljne društvene probleme. Ovaj izveštaj, kao i preostala dva, jasno prikazuju prirodu naše vlasti, predrasude, zablude i mitove koji su duboko ukorenjeni u našem društvu. Možda ovi izveštaji nisu slikoviti kao Nušić, ali su u svakom slučaju anatomski presek državnog aparata, administracije, političkih stranaka i dobar prikaz objektivne nemoći pojedinca protiv često otuđene države. Ovde su navedeni konkretni primeri eklatantnog kršenja ljudskih prava građana od strane državnih organa. Prikazana je i bahatost i osionost birokratizovanih delova državnog aparata. Opisani su, takođe, načini na koje različite institucije iskazuju nepoštovanje prema ovim nezavisnim institucijama, ostajući gluve i neme na sve njihove preporuke. Mi smo, narodni poslanici, dužni da nateramo Vladu, pre svega, pa i neke lokalne samouprave da preduzmu sve kako bi se ispoštovale preporuke nezavisnih institucija. U izveštajima su detaljno obrađeni podaci, dat prikaz stanja u različitim aspektima, oblastima ljudskih prava, počev od ekonomskih, socijalnih prava, preko građanskih i političkih, pa sve do reforme pravosuđa, borbe protiv korupcije i kriminala, objektivnog informisanja, kulturnih prava, sprečavanje diskriminacije, zaštite podataka o ličnosti i drugih prava građana koje im garantuje Ustav. Izveštaji detaljno opisuju saradnju, odnosno ne saradnju sa pojedinim ministarstvima i državnim institucijama. Ono što ohrabruje jeste da je sve manji broj institucija koji ignoriše preporuke nezavisnih institucija. Da bismo postali moderno društvo zadovoljnih građana, neophodan nam je javni sektor zasnovan na principima dobre uprave. To podrazumeva odgovornu administraciju koja nije sama sebi cilj i koja služi svojim građanima. Profesionalizam, stručnost, integritet, oslobođenje od partijskog ropstva jesu jedini mogući pravac formiranje takve uprave. Danas smo još uvek daleko od toga i ovakvo opredeljenje kod mnogih izaziva podsmeh i nevericu. Ne sumnjam da ćemo u veoma bliskoj budućnosti biti blizu ovog ideala. Na tom putu nam je neophodna dragocena pomoć i Zaštitnika građana i Poverenika za zaštitu ravnopravnosti i Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Možda će jednoga dana, u dalekoj budućnosti, ove institucije postati besmislene i suvišne. Međutim, danas su one dragocene čitavom društvu i za mnoge građane predstavljaju jedinu instancu kojoj mogu da iznesu svoju muku i problem. Zato nam je zajednički zadatak i briga da ove institucije ostanu nezavisne, da mogu da razviju svoje pune kapacitete i sačuvaju se od našeg lošeg uticaja. Kada kažem našeg, mislim na uticaj političkih stranaka. Dve sugestije za kraj. Prva je da nam u sledećem izveštaju jasno pocrtate gde smo kao društvo ostvarili napredak, a gde smo nazadovali, polazeći od ovog izveštaja koji nam danas prezentujete. To će nam jasno reći u kom pravcu idemo. Druga je da putem Javnog servisa ili na drugim nacionalnim medijima uspostavite periodične emisije u kojima ćete predstavljati vaše rezultate i ukazivati na eklatantne primere kršenja ljudskih prava i neprihvatljive postupke države, kada su u pitanju prava građana. Sud javnosti će daleko biti efikasniji od presuda ne reformisanog pravosuđa. Naravno, podržaćemo sve vaše izveštaje u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Predsedavajuća, gospodo iz naših institucija, kolege poslanici, drago mi je što danas svi poslanici govore pohvalno o vašem radu. Mislim da ste to svojim radom i zaslužili i da ste naš život, ja govorim možda iz nekog svog iskustva, nacionalne manjine, doveli do nekih evropskih standarda. Hoću da kažem i to da će LSV podržati sva tri izveštaja, s tim da smo onako, pohvalno govoreći o vašem radu, ali vidim da to govore svi poslanici. Hoću da kažem na samom početku, pored svog tog odnosa države, možda i Vlade, prema vašem radu koji je u nekim segmentima i zastrašujući, jer Vlada i neki pravosudni organi, državni organi ne podržavaju, u nekim slučajevima, vaš rad. Znamo dobro da radite bez prostorija, da radite sa malim brojem zaposlenih, da radite sa malim budžetom koji je nedovoljan da biste obavljali svoje funkcije, ne samo na terenu, nego i u svojim redovnim aktivnostima. Takođe, hoću da kažem, pored svega toga, vi svoje zadatke stvarno dobro obavljate. Prvo ću govoriti o radu Poverenice za zaštitu ravnopravnosti. Izveštaj je sveobuhvatan i pregledan pruža uvid u aktuelno stanje i ključne probleme u ostvarivanju zaštite ravnopravnosti. Izveštaj pokazuje da Poverenica za zaštitu ravnopravnosti i njen tim nisu postupali samo po pritužbama, već da su delovali preventivno u cilju suzbijanja diskriminacije, podizanja nivoa znanja i svesti javnosti o problemima diskriminacije i štetnim posledicama koje ona izaziva. Preporuke koje su u izveštaju date, na osnovu kojih je Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova formulisao zaključke, daju jasne smernice državnim organima u kom pravcu moraju delovati kako bi diskriminacija bila iskorenjena. Delovanje Poverenice potvrdilo je da nam je takvo telo preko potrebno, da je neophodno da njegovi kapaciteti, vidljivost i dostupnost budu na većem nivou. Izveštaj koji je pred nama je koristan, pored ostalog, i zbog toga što sadrži podatke o stavovima građana i građanki, o tome koliko su u stanju da prepoznaju diskriminaciju, da joj se suprotstave i kakav je odnos građanki i građana prema pojedinim manjinskim i marginalizovanim društvenim grupama. Ovi podaci su dragoceni izvor saznanja o nama sa njima i ono što je još važnije pokazuju da je potrebno mnogo toga uraditi kako bismo postali tolerantno društvo koje svima pruža jednake mogućnosti. Poverenica je tokom prošle godine, kako piše u Izveštaju, uputila 117 preporuka organima javne vlasti, u cilju unapređivanja ravnopravnosti, a ovaj izveštaj sadrži i 15 opštih preporuka. Od nadležnih organa očekuje se da te preporuke sprovode, jer je suzbijanje diskriminacije jedan od važnih zadataka u domenu zaštite i unapređivanja ljudskih i principa vladavine prava. Rad Poverenice i njenog tima za zaštitu ravnopravnosti su pravi primer kako se štite ljudska prava svakog pojedinca. Količina posla koji ima ova institucija, nažalost, još uvek ne odslikava pravo stanje stvari, jer mislim da je mnogo veći broj onih koji ovo društvo na ovaj ili onaj način diskriminiše i čija prava su ugrožena ili uskraćena, a zadatak svih nas je da rad Poverenika za zaštitu ravnopravnosti promovišemo i podržimo. Ovo je jedina institucija koja je neophodna da bi ovo društvo i ova država pružili zaštitu i garantovali poštovanje ljudskih prava i sloboda svake osobe koja je iz bilo kojih razloga ugrožena. Takođe, postojanje institucije Zaštitnika građana odjeknula je pozitivno među građanima, ali daleko van naših granica. Ne govorim to samo zbog ličnosti gospodina Jankovića, koji stvarno radi dobro svoj posao, već i zato što je Srbiji bila potrebna ta institucija Ombudsmana, koja postoji širom sveta i svugde teži da bude opšteprihvaćena kočnica samovolji svake administracije i da svojim aktivnostima u središtu njene pažnje održava građanina, a ne sticanje moći. Takođe, Izveštaj Poverenika za informacije od javnog značaja treba pohvaliti i reći da je to dobar trend i potvrda da su građani dali puno poverenje toj instituciji, a i on njima sa svojim raznoraznim pomoćima.
Hvala. Rečima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo iz nezavisnih regulatornih tela, koji ste juče počeli da nam držite lekciju time što ste bili ovde na vreme, nama koji nismo bili tu da možemo da počnemo juče ovu sednicu, vi ste svoje izveštaje podneli upravo onako kako zakon i kaže, neki 15. a neki 28. marta. Dakle, tri meseca su ti izveštaji pred nama. Imali smo vremena da se dobro upoznamo sa materijalima koje ste nam dali. Izveštaji su urađeni zaista izvanredno, sa strašno mnogo podataka i vrlo koncizno. Dato je sve pregledno i jasno. Sve što ste želeli da nam kažete, to smo uspeli da protumačimo i da pročitamo u vašim izveštajima. Ali, osim što se na odborima razmatrao materijal iz izveštaja, mi se nismo baš mnogo nadali da ćemo imati prilike da u plenumu zaista počnemo da se ozbiljno bavimo ovim izveštajima. Mislim da je važno da se bavimo njima zato što su oni zaista slika stanja ljudskih prava u državi. Sa druge strane, mogla bih slobodno da kažem, i to će biti način na koji ću ja gledati na ovu stvar u vašim izveštajima, da je to stanje državnih institucija, to je stanje državnog aparata, to je stanje države u kojoj mi živimo. Imamo izveštaje Zaštitnika građana, Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i Poverenice za ravnopravnost polova. Stvarno bih volela da mi neko danas ovde kaže, odnosno volela bih da je predlagač obrazložio kako je uspeo da se seti da spoji ova tri izveštaja u jedan, zato što mislim da nema, bar ja ne vidim ni jedan element koji bi trebao da spaja ova tri izveštaja, sem što se oni zovu izveštaji. Niti je status ovih tela isti, niti je njihova nadležnost ista i stvarno bih volela da mi kao narodni poslanici i Narodna skupština o ovome ozbiljno razgovaramo, a ne na ovaj način da stavimo sve u jedan džak, malo promuvamo i kažemo – sad ćemo da vam pričamo o tome kako smo mi doživeli vaše izveštaje. To je vrlo neozbiljno. Neozbiljno je pre svega prema onolikom radu koji ste vi uložili u te izveštaje. Neozbiljno je i prema građanima Srbije, zato što su građani Srbije zaista spremni da objektivno čuju stanje stvari, mada to doživljavaju svakog momenta. Neozbiljno je i prema nama narodnim poslanicima koji smo se ozbiljno bavili ovom temom. Počeću od Izveštaja Poverenika za informacije od javnog značaja. Ovaj izveštaj se zapravo odnosi na sprovođenje dva zakona, Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti u 2012. godini. Šta možemo da vidimo odmah u ovom izveštaju? Možemo da vidimo da je jako povećaj broj građana koji se svakodnevno obraćaju Povereniku. Vrlo su zanimljivi podaci kada uporedimo kako se taj trend kretao. U 2012. godini otprilike 7.570 predmeta je bilo, iz oblasti informacija 6.037 predmeta, što pokazuje da zapravo naše institucije, da naša država uopšte ne shvata da je dužna da građanima daje informacije. Drugi deo je zaštita podataka, a tu je 1.533 primera. Kada pogledamo procente i kada pogledamo kako se kretao taj broj predmeta, povećao se 2012. godine u odnosu na 2011. godinu za 25%, što je čak dva puta više nego u 2010. godini, tri puta više nego što je to bilo u 2009. godini i 17 puta više u odnosu na 2005. godinu kada je telo formirano. Šta ovo može da znači za nas narodne poslanike? Može da znači da su građani konačno razumeli da oni imaju izvesna prava i da traže da njihova prava budu ostvarena. Sa druge strane, može da znači da su svesni toga da postoje regulatorna tela koja mogu da im pomognu u ostvarivanju njihovih prava. Ali, može da znači i da država zaista ne razume svoju ulogu, da se nešto promenilo u statusu države, da su nekakve promene nastale i da država mora da sve ono što radi radi javno. To se, naravno, državi ne sviđa, jer to komplikuje ono što ona želi da uradi i kako je navikla da uradi, ali to je ono sa čime moramo da se nosimo. Da vidimo kako prema izveštaju izgleda stanje u ove dve oblasti, u slobodi pristupa informacijama i u oblasti podataka o ličnosti. Potpuno su različite analize i potpuno različito stanje. To je zanimljivo videti, zato što je to isto jedan presek države. Ocene stanja su različite. Kada govorimo o slobodi pristupa informacijama, postoji jedan uzlazni trend, što znači da država polako prihvata da mora da se otvara i da informacije daje, da te informacije postaju javne. Ali, iako je uzlazni trend i iako to podrazumeva malo aktivniju ulogu države u tom pravcu, postoje i ogromni problemi. Volela bih da malo pričamo o tim problemima. Recimo, u 2012. godini počinjeno je nekoliko hiljada prekršaja u Ministarstvu za državnu upravu i Ministarstvu pravde. Svi smo ovde u parlamentu delimično bili svedoci toga kako se to kršilo, kako su se kršila prava građana, ali prosto je dobro da to vidimo i u izveštajima, jer to daje jednu ozbiljnost onome o čemu sada govorimo. Sam Poverenik je više stotina puta upozorio ova dva ministarstva na kršenje zakona, ali, verovali ili ne, ni jedan jedini prekršajni postupak nije poveden protiv lica koji krše zakon. To je zanimljivo zato što se radi o ministarstvima. Takođe, hronično je prisutan i problem prinudnog izvršenja naloga Poverenika. Moram da kažem da su ovi nalozi obavezujući, iako se ne odnosi država prema tome. U krajnjoj instanci Vlada je ta koja treba da izvrši to što je Poverenik naložio, ali Vlada to iz nekog razloga ne radi. I to je zanimljiv podatak za nas narodne poslanike, zato što Vlada, svaka koja ovde dolazi, kaže da je demokratska i da će poštovati zakone koji se donose u ovom parlamentu. Zbog toga što se Vlada ne uključuje naročito aktivno povećava se broj onih koji se oglušuju o naloge. Tako se, recimo, u javnim preduzećima, koja postaju sinonim za korupciju, poput "Telekoma", oni imaju 23 rešenja o koja su se oglušili, pa "Železnice Srbije" slede, pa EPS, pa "Srbijagas", dakle, sve ono o čemu mi ovde u parlamentu razgovaramo, oni se upravo oglušuju o ove naloge. Oni ćute, a korupcija raste. Moram da podsetim i većinu u ovom parlamentu, koja nije prisutna, ali koja to sigurno zna, da su sve preporuke, da zapravo regulatorna tela, da su ovi instituti ispred nas danas ti koji brane korupciju. Tim što su im informacije javne, tim što moramo da dobijemo sve informacije koje nas interesuju korupcija nekako odlazi u drugi plan. Jer, izvinite, baš niko ne sme da se usudi da ulazi u tako neke velike igre, ako zna da te sve informacije na kraju moraju da dođu do javnosti. Nije bolje stanje ni u ministarstvima. Navela sam ova dva, ali najviše žalbi je bilo na MUP – 208. Naravno, na sve policijske uprave se odnosi, ali prosto 208 žalbi je zaista jedan veliki broj. Ministarstvo finansija sledi sa 92 žalbe. Znate kako, mi ovde u parlamentu nekada ne možemo da dobijemo informaciju koju tražimo. Ako postavite poslaničko pitanje kao institut, dobićete odgovor na sve ono što niste pitali, ali na ono što ste pitali nikako ne mogu da se sete šta treba da nam odgovore. Kada pogledamo analizu rešenih žalbi, ona pokazuje da su organi vlasti odbijali zahteve tražioca, pozivajući se, pazite koji su razlozi, zbog kojih država ne prepoznaje šta je njena obaveza - tajnost informacija ili dokumenta. Država kaže da informacije moraju ostati tajne. Meni se dopao primer koji sam prepoznala, koji se odnosi na Ministarstvo odbrane, kada je smenjen general Ponoš, koji je tada izjavio u medijima da se budžet ovog ministarstva neracionalno troši. Tada je ministar Šutanovac tražio da se uradi vanredna kontrola. Nikada javnost nije bila upoznata sa rezultatima te kontrole, nikada se novinari nisu bavili tim. Mi ne znamo odgovore na ova pitanja, ali je zanimljivo, general Ponoš je smenjen. Dakle, jedini odgovor koji smo dobili, a nismo pitali, jeste da li će biti smenjen, smenjen je, ali odgovor na ovo pitanje nismo dobili. Pošto je u Ministarstvu odbrane izmišljeno da je neka informacija tajna, onda je Poverenik u nekoliko navrata pokušao da dobije tu informaciju, dobio je informaciju i otkrio nam neverovatnu tajnu, 14 redova iz tog dokumenta koji je vrlo obiman je zaista bio zaista poverljiva informacija. Na osnovu 14 redova, dokument je proglašen tajnom. Izvinite, tako se ne ponaša ozbiljna država. Zatim, pozivaju se na zloupotrebu prava od strane tražioca, znači 28-29% tražioca koji traže informaciju se proglasi da, zapravo, zloupotrebljavaju svoje pravo. Znači, ja zloupotrebljavam svoje pravo ako me interesuje zašto je u Upravi za veterinu urađen takav program mera? To nije zloupotreba informacija. Zatim, pozivajući se na povredu prava na privatnost lica na koja se informacije odnose, to smo imali prilike da pratimo u medijima kada je bilo pitanje ličnih dohodaka, odnosno već plata, kako se to sad ponovo zove, nekih rukovodioca i nekih direktora u javnim preduzećima, cifre su enormne, onda se to proglasilo za privatnu informaciju i mi ne možemo da je dobijemo. Onda sledi obrazloženje da se ne radi o informaciji od javnog značaja, procena, recimo, EPS-a da nije informacija od javnog značaja. Pa onda da ne postoji opravdani interes tražioca. Pazite, recimo EPS kaže da onu informaciju koju ja tražim, da nemam opravdan interes da tražim tu informaciju. Potpuno je pomereno i iščašeno, kako kažu deca. Ili kažu – informacije su već dostupne. To je najzanimljivije i to kada se vi kao narodni poslanik obratite nekom ministarstvu i tražite neku informaciju, oni kažu – ona je već dostupna, ne kažu nam gde je dostupna, ne možemo da je nađemo, ali, eto, ona je već dostupna. Sada je zanimljivo, Poverenik je u 2012. godini doneo 47 zaključaka o kažnjavanju, izrekao 47 novčanih kazni u ukupnom iznosu od 3,1 milion dinara, od toga je u budžet zaista uplaćeno 1,6 miliona, 1,5 miliona nikada nije uplaćeno u budžet, pazite o kome se radi, ko su te neplatiše. Neplatiše su, recimo: Ministarstvo unutrašnjih poslova, Komisija za hartije od vrednosti, Arhiv Srbije, Železnice, "Telekom", "Srbijagas", Lekarska komora Srbije, Privredni sud Beograda, grad Leskovac, Gradsko veće. Pazite, vrlo širok spektar, ali oni smatraju da su iznad zakona i nema potrebe da uplaćuju. To nepoštovanje zakona i ta neodgovornost i ta vrsta bahatog odnosa državnih organa i organa lokalne samouprave zaista dovode do toga da se vi pitate da li ova država ima pravo da sebe zove demokratskom. Drugi deo izveštaja se odnosi na poštovanje Zakona o zaštiti podataka o ličnosti. Vrlo zanimljivo pitanje jer što se tog dela izveštaja tiče, Poverenik kaže da se nismo makli od 2005. godine i da naše društvo, naša država apsolutno nisu u situaciji da nešto promene, kada je u pitanju odnos prema ličnim podacima.Zašto je to tako? Ono što mi se jako dopada i kod Poverenika i kod Zaštitnika građana, oni su zaista dali jako dobre preporuke i jako dobre analize. Zašto je to tako? Kaže – pravni okvir zaštite podataka o ličnosti je apsolutno nekompletan i neke vrlo važne oblasti jednostavno uopšte nisu pokrivene. Jedna od tih vrlo važnih oblasti i potpuno neuređenih je, recimo, bezbednosna provera. Više puta je ova poslanička grupa o tome govorila, naročito kada su nam se obraćali građani, mladi ljudi, koji nisu imali prilike da se upišu na policijsku akademiju ili na neke studije koje podrazumevaju ovakvu vrstu provere, dakle jedna provera koja je potpuno neuređena, pravno nepokrivena, izaziva mnoge dileme, mnoge nedoumice i što je najvažnije, uopšte nije u skladu sa Ustavom. Ustav kaže vrlo precizno, u članu 42. – prikupljanje, držanje, obrada i korišćenje podataka o ličnosti se uređuje zakonom, dakle, ne podzakonskim aktima, kao što je kod nas slučaj, nego zakonom. Zato moram da naglasim da je Poverenik napravio zaista inicijativu da se ova oblast uredi posebnim zakonom, dao je preporuku državi, a država se o to oglušila. To je vrlo važno zbog toga što treba zaista da se uredi nadležnost raznih subjekata, u ovom slučaju i BIA i MUP i VBA i sličnih. Dalje, imate ogroman prostor koji nije pokriven, nema zakona, pri tome nema nikakve faktičke kontrole, recimo, kod podataka koji se odnose na biometriju. Zatim na podatke koji cirkulišu u privatnom sektoru, fizičko-tehnološkog obezbeđenja. Zatim šta se dešava sa podacima sa video nadzora, to su potpuno nepokriveni prostori. Ništa se ne dešava parlamentu niko ne donosi zakne tog tipa. Zatim Vlada i drugi državni organi nisu izvršavali ni osnovne zadatke koje im postavlja Zakon o zaštiti podataka. Sada pazite ove podatke. Dve i po godine Vlada kasni sa donošenjem strategije o zaštiti podataka o ličnosti. Četiri godine sa donošenjem uredbe o zaštiti naročito osetljivih podataka. Četiri godine nije donela Vlada podzakonske akta. Druga Vlada se promenila, ni ona ne donosi podzakonska akta zašta smatram da zaista nema opravdanja. Pitanje sankcija u zakonu koji se danas primenjuje zaista je pitanje o kome treba da razgovaramo zato što mi ne možemo da očekujemo da će se zakon sam od sebe primenjivati, on mora da ima i sankcije i vrlo je važno u tom zakonu produžiti rokove za zastarevanje i povećati kazne. Na kraju, samo jedan izveštaj koji pokazuje da zaista treba da se bavimo sa njim ozbiljno i onda ću brzo da pređem na izveštaj gospodina Saše Jankovića, Zaštitnika građana. Žao mi je što se neću baviti trećim izveštajem, na žalost, za 20 minuta, tri ozbiljna sistematska izveštaja je nemoguće preći. Izveštaj gospodina Jankovića takođe je jako dobar, jako sistematičan, ali ono što će se dogoditi i sa Poverenikom kao i sa Zaštitnikom građana jeste da će se jednostavno te institucije, u koje građani sve više imaju poverenja, urušiti samo od sebe. Zašto? Zato što imaju enormno povećanje obima posla. Imaju male službe, imaju mali broj zaposlenih i to je na kraju krajevapitanje Skupštine da se bavi tim podatkom. Oni se zaista dobro organizuju, pokrivaju za sada sve ono što može da se pokrije, imaju inicijative, imaju žalbe, izlaze na teren i sve ostalo ali je nemoguće raditi na takav način. Pošto su male službe onda jako brzo mogu da se sele pa država nikako da im odredi prostor, trajan prostor u kome će raditi, otprilike su te dve stvari povezane. Saša Janković je takođe jako, jako ozbiljno se bavio ovom materijom i našao je toliko kršenja ljudskih prava, nije našao nego konstatovao na osnovu pritužbi građana i obraćanja građana, toliko pritužbi. Pre svega, to pitanje jer neću da se bavim drugim, nemam vremena, ali ću se baviti pitanjem zdravstvene zaštite naših građana i pre svega zdravstvene zaštite dece. To je tema kojom moramo da se bavimo i apsolutno neadekvatna zdravstvena zaštita je nešto što krasi naš zdravstveni sistem. Ona kao dobra postoji samo onda kada nam se ministar ovde obraća, ona jedina tvrdi valjda u ovoj državi da je to dobra služba. Apsolutno to ne stoji. Građani nemaju ni najosnovnije prava jer država dozvoljava da poslodavci ne uplaćuju doprinose za zdravstveno osiguranje, kao ni za penziono osiguranje pa ćemo videti da će se dogoditi sa čitavim generacijama radnika kojima se to dešava, odakle će oni primati penzije. Država naravno ima službe koje mogu da se bavi ovim. Gospodina Janković je naveo da imamo preko 30 vrsta inspekcija, ona se time ne bavi zato što jednostavno nemaju nadležnosti, ne ulaze ozbiljno u ovu temu. Najstrašnije je što ti ljudi koji su zaposleni, fiktivno zaposleni ne mogu da ostvare svoja prava. Oni ne mogu da overe zdravstvene knjižice, ne mogu da se leče. Onda imate armiju ljudi koji ne mogu da dobiju zdravstveno zaštitu. Najstrašnije što na osnovu svega toga stradaju deca jer tek njihova deca nemaju šansu da dobiju zdravstvene knjižice. Iako se o tome više puta govorilo u parlamentu, iako je prošli izveštaj gospodina Jankovića insistirao da deca moraju do 18 godina da dobiju pravo da imaju zdravstvenu knjižicu. Ustav kaže da – ako ne može da se ostvari na taj način, može da se ostvari iz drugih javnih prihoda. To je obavezna kategorija svake zemlje da svoju decu do 18 godina pokrije zdravstvenim osiguranjem. Mi i dalje imamo te primere. Upravo kao narodni poslanik, imam primer majke koja dve bliznakinje, koje su stare nekoliko meseci ne može da odvede kod lekara, jer kaže - nije Skupština izglasala neki zakon na tu temu. Najstrašnija stvar još uvek su one naše društvene akcije kada pokušavamo da se organizujemo da prikupimo novac da decu pošaljemo na lečenje u inostranstvo ili na neku tešku operaciju u inostranstvo, ne može to da bude stvar naše humanosti i naše društvene brige na taj način, to mora da bude stvar sistema, mora da bude uređena stvar i mora da bude potpuno jasna. Pogledajte sada cirkus da mi pravimo nove zdravstvene knjižice koje će biti biometrijske. Da trošimo silan novac na to, a da nećemo naći način da nađemo fond, da napravimo fond odakle ćemo slati svoju decu na operacije ili ćemo dovesti drugu neku decu, ili ćemo dovesti lekare iz neke druge zemlje da rade te operacije ovde. Znači, modeli postoje, moguće je o tome razgovarati, ali ne možemo se baviti tim na način na koji to pokušava da nam se kaže – jednostavno to ne može. Nešto bih rekla još o pravima dece, mada sam već dotakla tu temu na ovaj način. To je pitanje nasilja. Kada se ovde donosio set Zakona o osnovnom obrazovanju i tada smo smatrali da je to vrlo ružno govoriti o sedam ili osam zakona koliko je bilo, jer onda ne možemo voditi računa o detaljima. Promakla je cela, cela paleta između ostalog i to nasilje. Izveštaj Saše Jankovića nam daje za pravo da tražimo da se o tome razgovara na taj način. On kaže – da nasilje u školama, naravno da postoji mi o tome iz medija dobijamo sliku samo onda kada se o tome piše, neko dete se ubilo ili ovo ili ono. Ali, škole ne sarađuju sa drugim institucijama kad je u pitanju nasilje. Škole nemaju timove za zaštitu dece od nasilja ili ako imaju o tome niko ništa ne zna. Vrlo je ozbiljna tema i ovi izveštaji za svakog narodnog poslanika treba da budu knjiga koju će da čita svaki put kada se neki zakon nađe pred nama. Hvala vam.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavamo da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem redovnu pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,15 časova.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici nezavisnih regulatornih tela, kolege poslanici iz DS i kolege iz DSS i iz PUPS, pošto predstavnika ostalih stranaka nema, ali nadam se da će se priključiti ovoj raspravi, jer smatram da i oni uviđaju značaj nezavisnih regulatornih tela i da će raspravi danas i oni dati svoj doprinos, naročito što se najveći deo izveštaja, odnosno dobar deo izveštaja odnosi i na rad institucija u kojima oni sada imaju svoje predstavnike, odnosno članove Vlade. Stanje koje je obrađeno u ova tri dokumenta na 450 stranica nije nimalo ružičasto, a daleko je od onoga kako ga prikazuju neke ružičaste televizije. Ovde je u stvari stanje u državi Srbiji dato kroz reči, primere nezavisnih regulatornih tela, oslobođene od stranačkih, možda subjektivnih stavova. Svakako da gospoda koja ovde sede iz ovih nezavisnih institucija uz ovaj visoki Dom, trebalo bi da budu garant poštovanja Ustava, zakona, pravnog poretka i to sve od uzurpacije pojedinaca, grupe ljudi, što često zna da se pretvori u diktaturu pojedinca ili grupe ljudi. Da li smo mi na putu ka tome, u ovim dokumentima se to vidi i ja ću baš zbog toga danas više citirati neke navode iz izveštaja Zaštitnika građana, a tiče se zabrane diskriminacije i pristupnosti informacijama od javnog značaja i manje ću davati neke svoje lične stavove. Kakva nam je realnost u prethodnom periodu, u većem delu pokrivaju ovi izveštaji, a mi smo neke od prvih zakona koje smo donosili u ovoj Skupštini, oni su bili dati sa namerom urušavanja nezavisnih institucija, a počelo se sa Zakonom o NBS, koji je prilagođen jednoj osobi, jednom licu, koje je usput potpredsednik jedne stranke. Dobili smo među dve ili tri države u svetu, stranački obojenu NBS, koja treba da brine o monetarnoj stabilnosti zemlje. Na dobrom smo putu da javni servis koji bi trebalo da bude nezavisni javni servis, postane glasilo Vlade Republike Srbije, odnosno onih koji u tom momentu budu u toj vladi. Urušava se nezavisnost, ako nije urušena i RRA, a vidimo stanje u medijskoj sferi danas, a da ne govorimo o onome što je možda najdramatičnije, a to je urušavanje nezavisnosti sudstva, tužilaštva. Imali smo i uticaja na sudije, na tužilaštvo i od predstavnika Vlade, pa i od pojedinih poslanika Narodne skupštine, o čemu smo mi do sada iz DS dosta govorili. Funkcija nezavisnih regulatornih tela, jeste da bi pravni sistem funkcionisao nezavisno od toga da li je na vlasti ova ili ona politička opcija, da li je bliža centru levo ili desno i nezavisno da li ona ima nameru da uzurpira vlast, više nego što joj to Ustav i zakon i daju. Nažalost, sem ove tri institucije čiji su predstavnici danas ovde, ostalo je još malo od tih nezavisnih institucija. Ono što mi je posebno teško i teško to prihvatam, jeste da je ustavna uloga parlamenta kao najvišeg zakonodavnog tela, ali ujedno i tela koje vrši kontrolu primene zakona, dovedena u pitanje, jer se vrlo malo u ovoj Skupštini govori i raspravlja o primeni zakona koje je ova Skupština donela i o tome se govori u Izveštaju Zaštitnika građana. Kakva nam je trenutno situacija u ovim oblastima koje su predmet ova tri izveštaja, a ja sam rekao da ću neke od odredbi citirati, pošto zaista smatram da su one krajnje objektivne. Recimo, u Izveštaju Zaštitnika građana kaže se – da je došlo do pada u ostvarivanju ekonomskih i socijalnih i kulturnih prava građana. To je svima nama dobro vidljivo, došlo je do stagnacije na niskom nivou, nažalost, poštovanja vladavine prava. Došlo je do jasne demonstracije političke volje za borbu protiv korupcije, ali uz njeno tabloidno banalizovanje. Demokratska stranka je ukazivala na ovu činjenicu. S jedne strane, imamo zalaganje za borbu protiv korupcije, a sa druge strane, kako je to dobro rečeno, tabloidno banalizovanje te borbe protiv korupcije, naravno, uz dodatak da je ona vrlo selektivna. Sa druge strane, imamo izostanak dosledne reforme administracije, posebno u pogledu depolitizacije i profesionalizacije, kao nekih od preduslova za njen zakoniti i pravilan rad. Slabe institucije, karakter ovog izveštaja, odnosno akcenat ovog izveštaja je da su slabe institucije koje dovode do premoći političke volje i populizma nad vladavinom prava, medijski ratovi i birokratija i formalizam i najveća su prepreka potpunijem ostvarivanju ljudskih prava i vladavine prava u Srbiji i vere u njih. Sa druge strane, navodi se u oblasti ekonomskog i socijalnog prava koje bi građani trebalo da ostvaruju, porast siromaštva i nezaposlenost, povećan je, a time je povećan i obim zahteva prema državi. Srbija, najugroženijima, ne uspeva da obezbedi minimalnu primenu standarda potrebnih za život, dovoljnu socijalnu pomoć, adekvatnu zdravstvenu zaštitu, minimalno obrazovanje, pomoć u trudnoći itd, da bi se na kraju reklo, pristup najugroženijih kulturi i naučnim dostignućima, što su takođe zagarantovana prava, u granicama su statističke greške. Dakle, vrlo je jasno iz ovog izveštaja, a to je svakom jasno ko želi da pogleda u trenutno stanje u državi, naravno i period koji je ovde posmatran, jeste da građani teško zadovoljavaju svoje osnovne potrebe, a da nam je stanje u kulturi, nauci, obrazovanju, o čemu smo pričali ovih dana, takvo da je pristup građana u toj sferi u granicama statističke greške. Navode se tu primeri koji se tiču tabloidizacije društva. Najštetniji trendovi u građanskim pravima su snižavanje suštinske slobode štampe. Mediji kroz uticaj njihovih vlasnika, naravno da su netransparentni i zastupaju političko partijske interese i taj trend se očituje kroz tabloidizaciju i curenje osetljivih informacija iz državnih organa u pojedine medije iz kojih oni dižu tiraže. Dakle, informacije koje bi trebalo da budu poverljive, dostupne su medijima. Oni na taj način imaju pristup tim informacijama, prodaju svoje tiraže na taj način. Naravno, oni iz svega toga izvlače svoje zaključke i naravno da je to narušavanje interesa društva u kojem vlada zakonitost, pravo i prezunkcija nevinosti. Vrlo često smo bili svedoci, naročito krajem prošle godine, ali rekao bih i tokom cele ove godine, ovakvih scenarija u kojima politički moćnici zadaju zadatak medijima. Mediji taj zadatak kroz satanizaciju realizuju i posle toga ide salva satanizacije ljudi, grupa političkih, naravno uz štetu za sve. Selektivna je naročito borba protiv korupcije i vladavina. U tom slučaju, vladavina prava je dovedena u pitanje. Kaže se dalje da korupcija ekonomski iscrpljuje i moralno ponižava građane Srbije, a po rasprostranjenosti i intenzitetu ugrožava temelje društva.Dakle, nije borba protiv korupcije samo borba kroz tabloidne medije. Borba protiv korupcije se može ogledati i u činjenici da je u međuvremenu, preko četiri hiljade ljudi koji su bili osuđeni na određen kazne zatvora, pušteno iz pritvora, da nema resocijalizacije tih ljudi, da nema praćenja vršenja krivičnih dela, da se ljudi koji su osumnjičeni za korupciju unapred amnestiraju, kao što je bio slučaj jednog lekara koji je primio mito od invalida. Njega je predsednik Republike Srbije amnestirao. Amnestirao je i neke druge moćnike koji danas vode neka sportska društva itd. Amnestirani su i poreski dužnici. Amnestirani će biti i oni koji nisu plaćali TV pretplatu. Amnestirani će biti svi oni koji ne poštuju pravni sistem Republike Srbije. Gde je tu uloga nezavisnih regulatornih tela, a gde je uloga parlamenta, a gde je uloga Vlade? Nezavisna regulatorna tela su podnela izveštaje i dala preporuke. Šta će se desiti sa ovim preporukama i izveštajima? Verovatno će u najboljem slučaju stajati u fiokama nekih ministara, državnih službenika. Nisu nezavisna regulatorna tela ta koja treba da sprovode preporuke. Bilo bi sasvim logično, ukoliko bi na ovaj izveštaj nezavisnih regulatornih tela dobili izveštaj državnih organa, dakle, ministarstava, šta je po ovim preporukama učinjeno. Ja se bojim da te povratne informacije neće biti, da ćemo mi iduće godine opet, u sličnom ili nešto izmenjenom obimu, raspravljati o svim ovim slučajevima, a da će ovi izveštaji biti, nažalost sve deblji i deblji i da će se vaša uloga svesti na konstataciju problema, neku vašu ličnu želju da nešto promenite, ali sa sve manje mogućnosti da to realno i učinite. U tom smislu, kada Skupština nema nadzornu funkciju, kada Vlada ne primenjuje zakone, skoro sam pitao našu ministarku koja vodi jedan resor, ne bih hteo da je pominjem, pošto je slična situacija i u drugim sferama, šta se dešava u primeni jednog zakona iz njene oblasti? Ona je rekla – znate šta kolega, mi nemamo dovoljno inspektora. Rekao sam – gospođo ministarko, vi ste preuzeli funkciju i mogli ste nešto da učinite na tom planu, imate dovoljno državnih službenika, pokušajte da na Vladi to pitanje rešite. Dakle, zakoni se ne primenjuju zato što nemaju dovoljno inspektora, ili zato što inspektori ne rade svoj posao. U svakom slučaju, nije na nezavisnim regulatornim telima da primenjuju zakon. Njihova uloga jeste da štite ustavni poredak, odnosno zagarantovana prava građana, kako bi oni ta prava mogli da realizuju posredstvom, ali prvenstvena je uloga državnih organa da omoguće primenu tih zakona. Nažalost, to se ne dešava. Ova vlada nema mehanizme, izgleda, da primeni zakon. Prisutan je voluntarizam u radu ove vlade i u gledanju na poštovanje zakona. Vrlo je prisutan i voluntarizam i selektivan pristup u rešavanju pojedinih pitanja. Citirao sam nekoliko odredaba iz ovog izveštaja Zaštitnika građana. Samo kratko. Zaista, malo je vremena da bi se na pravi način skrenula pažnja na sva pitanja u ovim izveštajima iz sva tri ova izveštaja, ali sam pročitao sa pažnjom izveštaj poverenice za zaštitu ravnopravnosti, gospođe Petrušić. Jasno mi je da je još uvek u našem društvu prisutna i homofobičnost, verska netolerancija, ksenofobija, pa čak i antisemitizam. Naročito možda plaši činjenica da po nekim istraživanjima koje sam mogao da pročitam, a tiču se vaših istraživanja, koji su bili vama dostupni, da polovina građana Srbije nije sklona diskriminaciji, ali da nije sklona ni da osudi tu diskriminaciju. Dakle, posmatramo pored sebe diskriminaciju bez želje, bez volje da tu diskriminaciju osudimo i na taj način pomognemo nezavisnim institucijama. Naravno, ovde se govori o nepoštovanju, odnosno, nedovoljnom poštovanju osoba sa invaliditetom, drugih ugroženih kategorija, nepristupačnost određenih državnih institucija za lica posebno ugrožena. Pogledao sam i izveštaj koji se tiče pristupa informacijama i oblasti zaštite podataka od ličnosti i jasno je sasvim da u oblasti zaštite podataka od ličnosti, da se nalazimo gotovo na samom početku, kao civilizovano društvo, da je svakome moguće od državnih službenika, da vam bez ikakvog ograničenja uzme lična dokumenta, da ih u određenom slučaju i zloupotrebi i imamo naravno i druge slučajeve zloupotrebe podataka raznih državnih službi, o čemu je bilo puno govora u prethodnom periodu. Zbog toga će DS podržati ove izveštaje. Mislimo da su oni napravljeni kvalitetno, da oni daju nadu da u ovoj državi postoji šansa da se odbranimo od totalitarizma i od voluntarizma i da pokušamo da se vratimo na primenu zakona i Ustava. Dakle, pozivamo sve ostale, pre svega kolege poslanike, da uzmu učešća i da posvete pažnju ovim izveštajima, jer mogu u njima da nađu informacije koje će im biti vrlo značajne. Hvala.
Reč ima Zaštitnik građana Saša Janković.
Hvala vam najlepše na strpljenju. Mogu vam reći da sam u ovoj pauzi dok nisam bio sa vama imao jedan veoma uspešan sastanak sa predstavnicima Fonda zdravstvenog osiguranja i ministarkom zdravlja oko nečeg što je građene Srbije takođe zainteresovalo, a to je potreba da se izdaju nove zdravstvene karte i da je to jedan od primera dobre prakse, kojih uvek ima, da će Fond razmotriti sve argumente koji su na tom sastanku izneti "za" i "protiv" i sve opcije, ne samo tu da imamo nove zdravstvene karte, već da li je moguće da birokratiju smanjimo, a ne povećamo i da ćemo taj razgovor nastaviti, verujem, u najboljem interesu građana Srbije, da se ni jedna odluka dalje neće doneti pre nego što budemo uvereni da je to zaista nužno i neophodno. Nekoliko stvari ste rekli za koje bih želeo da dam dodatno pojašnjenje. Tabloidizacija. Ovaj izveštaj sam predao pre 15. marta. Danas je tri meseca kasnije i danas se ova situacija, koju sam opisao pre tri meseca, još više povećala. Želim da budem potpuno iskren. Tabloidizacija, po mom dubokom uverenju i po nalazima koje imam, nije počela pre tri meseca, šest meseci ili godinu dana. Tabloidizacija je počela ranije i ja sam bio jedan od ljudi kojima su i predstavnici prethodne Vlade i pretili i izvršavali te pretnje sa tabloidnim člancima. Ne govorim to da bih rekao samo kako svi imaju pomalo udela u tome, već da kažem da je to oružje koje, ko god da ga danas ima u svojoj ruci, treba da zna da će mu sutra udarati po glavi i da se ne radi o dobrom ukusu ili neukusu ili o tome da se bude fin ili da se ne bude fin, već da je davanje podataka iz istražnih postupaka pred Evropskim sudom za ljudska prava potvrđeno, utvrđeno kao kršenje prava na pretpostavku nevinosti kao kršenje nezavisnosti sudstva, kao kršenje autoritetasudijske funkcije i da se sa tim mora prestati, što ne znači da mediji ne treba da budu provokativni, da pokreću društvena pitanja, da budu i takvi da se svi ljute na njih, ali državni organi ne smeju učestvovati u onom što zakon propisuje da nije dozvoljeno. Moram da vam kažem nešto i po pitanju termina "nezavisna regulatorna tela", pa i po tome što je jedan od poslanika takođe pomenuo da su svi naši izveštaji stavljeni zajedno. Iako su u Srbiji kontrolni nezavisni organi relativna novost, mislim da je ipak vreme da znamo da nismo svi regulatorna tela. Zaštitnik građana nije regulatorno telo, poseban kontrolni organ, "ad personam", kao što nije ni organ koji može da daje akte sa snagom izvršnom, za razliku od dva poverenika koja sede danas zajedno samnom. Dakle, bitno su različiti ovi organi. Bitno je različito njihova prirod. Ukoliko pre kao društvo i kao zajednica počnemo da od svakoga od nas uzimamo ono što je najbolje može da da i pruži, a ne da stavljamo sve zajedno u isti koš, tada će i efekti biti veći. Završavam ovu intervenciju sa šansom koju ste takođe pomenuli. Naravno da šansa postoji za Srbiju. Siguran sam da će biti korišćena, ali ona nije samo u tome što radimo mi. Ona je u tome što radite vi i još više je ona u tome što u Srbiji u javnoj upravi postoje hiljade kvalifikovanih, stručnih, poštenih ljudi, koji su spremni i znaju i ne trebaju im nikakvi svakodnevni projekti, "vork šopovi". Znaju da rade svoj posao, ali najčešće kada počinju da ga rade na način da su pred zakonom svi isti doživljavaju neprijatnost. Onog momenta kada našim državnim službenicima, službenicima u javnoj upravi omogućimo da svoj posao zaista rade po slovu zakona i po sopstvenoj savesti i da ministri i drugi na čelu izvršne vlasti podržavaju takav njihov rad, tog momenta će zaista Srbija koristiti sve svoje kapacitete. Siguran sam da nam nije potrebno ni pet, ni deset, ni 15 godina. Sada imamo kapacitete koji se nedovoljno koriste u javnoj upravi. Hvala.
Narodni poslanik Vučeta Tošković reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, član 107. Mislim da ste povredili Poslovnik zato što niste prethodnog govornika iz DS opomenuli jer je napravio povredu, dostojanstvo Narodne skupštine. Srpska napredna stranka i koalicioni partneri nisu do sada ništa promenili. Nisu promenili ni jednog urednika, ni jednu agenciju. Nisu promenili nikoga u sistemu Srbije, tako da je govornik govorio o nekim lošim stvarima koje su se dešavale i desile se u prethodnom periodu. Dakle, posle vas je potop? Gospodin Ombudsman je bio u prethodnom mandatu. Mi smo ga svi redom hvalili da on i njegov tim posao obavljaju kako treba. Ispostavilo se da sada demokratama ne vredi ni Ombudsman, ni Tijanić, ni ostale novine kojima oni rukovode. Dakle, mislim da je povređen Poslovnik član 107. Trebali ste opomeniti gospodina da posle njih nije potop, nego ipak opada Dunav.
Gospodine narodni poslaniče, mislim da nije povređen Poslovnik. Nisam tako shvatio gospodina Veselinovića, da je tako govorio kako ste vi to prezentovali. Vaše je pravo da se izjasnimo u danu za glasanje.
Ne.
Za reč se javio narodni poslanik Janko Veselinović. Po kom osnovu želite reč?
Replika, pominjao je DS.
Gospodine Veselinoviću, on je reklamirao povredu Poslovnika i u tom smislu vas je spomenuo. Prema tome, na povredu Poslovnika nemate pravo na repliku. Ja sam mu odgovorio i mislim da sam pozitivno odgovorio. Ne vidim razlog za repliku.
Uvaženi predsedavajući, imajući u vidu vašu korektnost, neću insistirati, mada smatram da je kolega govorio mimo teme.
Hvala vam lepo. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da je ovo možda jedna od prvih sednica na kojoj se raspravlja jedan ovakav izveštaj nezavisnih regulatornih tela, koja su svakako važna i za normalno funkcionisanje države, vladavinu prava i ostvarivanje građanskih prava koja su garantovana Ustavom. Međutim, kroz čitavu ovu diskusiju u jednom dobrom delu se stiče utisak da za sve ono što je loše i sve ono što ne valja u Srbiji je odgovorna trenutna Vlada Republike Srbije. Prvo, moramo malo da pogledamo kakve navike imamo u državnoj upravi u poslednjih ne pet, 10, 15, nego možda i malo duže. Srbija je iz jednog partijskog sistema ušla u višestranačje. Devedesetih godina bila je opterećena raznim političkim i ratnim krizama, tako da mogu da kažem da je razvoj demokratije ljudskih prava i sloboda garantovanih Ustavom, dobrim delom i zbog paranoje tadašnje vlasti, zbog okruženja u kome se nalazila bio zaustavljen. Petooktobarskim promenama očekivao se neki pomak na bolje, možda drastičniji nego što je sadašnji rezultat, ali očigledno da te promene nisu dale one rezultate koje su građani očekivali i ono što je bilo obećavano prilikom dolaska na vlast. Prvo, jedno od osnovnih prava demokratije jeste i stanje u medijima i informisanost svih građana o važnim političkim, ekonomskim i drugim temama. Tu mogu da kažem da je prethodna Vlada najviše pala na tom ispitu i to iz razloga zato što su mnogi politički lideri visoko pozicionirani u izvršnoj vlasti, u svojim političkim strankama, bili čak i vlasnici medija, da su određeni tajkuni protiv kojih se vode sudski postupci takođe bili vlasnici medija, a da stvar bude još gora bili su zajedno vlasnici istih medija. Nemojte tu istinu da gurate pod tepih, možda je to nekima smešno, a meni nije, a nije ni građanima. To kako je stanje u medijima, imali smo da vidimo priliku na poslednjim izborima. Kada je RRA menjao pravila, čak u izbornom postupku, što dokazuje u kakvom su stanju mediji, da jedno regulatorno telo koje treba da brine o nezavisnosti tih istih medija, utiče na njihov rad tako što tu nezavisnost ugrožava i to je tekovina koju je donela DS. Vladavina prava – u čemu se ogleda? Osim u državnim organima, ogleda se u nezavisnosti nosiocima pravosudnih, javnotužilačkih funkcija. Tu smo imali jednu katastrofalnu reformu gde se često nosioci javnotužilačkih i pravosudnih funkcija birani po političkoj liniji. O tome govori podatak da je 800 sudija dobilo rešenje o otkazu bez obrazloženja, pa je onda pod pritiskom Ustavnog suda 800 sudija dobilo isto obrazloženje. Takve odluke donosi VSS i očekujete pravnu državu. Ne postoji pravna država kada se izvršna vlast na najgrublji način meša u nezavisnost pravosuđa. Da stvar bude još zanimljivija i tragičnija, slična situacija je bila i u javnom tužilaštvu. Na isti način se postupalo sa javnim tužiocima kao sudijama, a javni tužioci u svom nezavisnom i samostalnom radu trebaju da budu produžena ruka države. Imali smo situacije da sudije i tužioci zovu ministra pravde da ga pitaju da li smeju ili ne smeju protiv nekog da pokrenu krivični postupak. Imali smo situaciju da ako policijski službenici započnu pred istražne radnje protiv određenih tajkuna budu ili poslati u penziju ili na gora radna mesta. Naziv za sve to je korupcija. Samo u toj korupciji je učestvovala i izvršna vlast preko svojih predstavnika i u MUP, i u pravosuđu, i u tužilaštvu i sada imamo jednu ovakvu situaciju kakvu imamo u Srbiji. Nažalost, u proteklom periodu, mi ne samo da nismo napredovali, nego smo nazadovali zato što oni organi koji treba da obezbede vladavinu prava nisu bili u stanju da to urade. Zaštita podataka o ličnosti, neko reče da svaki državni službenik može da sazna sve podatke o bilo kom građaninu, zato što ako treba da ostvari svoje pravo zatražićemo ličnu ispravu. Da stvar bude još gora, ne samo državni službenici, nego i radnici "Bus plusa" takođe mogu to isto da urade. Ne samo da znaju sve podatke o određenim građanima, već mogu da znaju i relacije na kojima su se kretali dok nije bilo reakcije da se sa tim prekine i da se napravi zaštitni sistem i to onemogući. To je bilo u gradu Beogradu. Čini mi se da oni koji sebe smatraju nosiocima demokratije, na svaki mogući način su tu istu demokratiju ugrožavali. Borba protiv korupcije je najveće zlo koje može da zadesi jednu zemlju. Nažalost, Srbija je jako visoko kotirana kao koruptivna zemlja. Zatekli smo razorene institucije koje trebaju da se bore protiv jedne takve podčasti. Ova Vlada je nekim svojim postupcima dala za pravo da državni organi rade svoj posao i tu se ogleda taj prvi deo borbe da državni službenik može da radi po slovu zakona i da je zakon za sve građane isti. Gde je problem? Problem su loše navike. Loše navike koje su stečene u tim državnim organima koji još od tih navika ne mogu na pravi način da ispunjavaju ono što se od njih očekuje i kao od građana, i od Vlade, a i od ove skupštine, ali za to ne možete da krivite ovu Vladu. Da svi državni organi i nezavisna regulatorna tela mogu da rade svoj posao kako treba i da je svakome ko je bio zatečen, a nije svoje ruke isprljao novcem ili nečim drugim, taj je zadržan na toj funkciji. Nije promenjen ni Zaštitnik građana, nije promenjen nijedan nosilac tih nezavisnih regulatornih tela. Nisu promenjene sudije koje ste vi postavljali, nisu promenjeni tužioci, nije maltene ništa promenjeno. Svako je dobio priliku da se dokaže i da radi po slovu zakona. Mi kao Narodna skupština koja ima pravo nadzora nad svim državnim organima treba da obavljamo tu funkciju u punom svom kapacitetu. Kada su u pitanju mediji treba im dati još veći stepen nezavisnosti i nepristrasnosti. Zbog toga što je to nama signal, da kada nešto ne valja u društvu treba da se zapitamo da li je tačno to što je zapisano i ako jeste tačno, da reagujemo onako kako se to od nas očekuje. Zato ćemo da podržimo ove izveštaje. Oni su nažalost realna slika društva koju smo zatekli 27. jula 2012. godine, sa tendencijom da ćemo dok traje ova Vlada da se borimo da ovi sledeći izveštaji koji dolaze budu daleko povoljniji i za građane Srbije, i za ugled Srbije, i za ugled ove Narodne skupštine.
Reč ima Zaštitnik građana, gospodin Saša Janković. Izvolite.
Znajući da je zadatak svih nas ovde da budemo konstruktivni, a naslanjajući se na to što ste rekli da će ova Vlada da radi, ja se nadam da će ova Vlada da radi da problema bude manje i izveštaji tanji. Podsetiću da je po pitanju Visokog saveta sudstva u izveštajnom periodu i pre njega, u prethodnom, postojao veliki problem. Naime, pre Ustavnog suda, Zaštitnik građana je konstatovao probleme i nedostatak obrazloženja i netransparentnost postupka i kršenje propisima predviđene pretpostavke dostojnosti, ali se tada Visoki savet sudstva oglasio na to i čekao je dok Evropa i Ustavni sud ne konstatuju to što je već konstatovano. Međutim, upravo posmatrajući unapred, a budući da je Narodna skupština, kao što ste rekli, ovlašćena da nadzire rad svih organa, pa i Visokog saveta sudstva, sada želim da vam kažem da je u naknadnom periodu, u ovom izveštajnom periodu, došlo do situacije da Visoki savet sudstva po pritužbama koje sam dobio u pojedinim situacijama nije poštovao odluke Ustavnog suda, da sam ja pokrenuo postupak kontrole na osnovu tih pritužbi i da sam od Visokog saveta sudstva dobio odgovor koji kaže sledeće – poštovani Zaštitniče građana, prema Ustavu vi ne kontrolišete šest vrsta organa: Narodnu skupštinu, predsednika Republike, Vladu, sudove, tužilaštva i Ustavni sud. Visoki savet sudstva, kao što vidite, nije nabrojan među tih šest. Međutim, Visoki savet sudstva kaže – mi smo nezavisni, pa ne možete ni nas i to će biti novi ogroman problem. Nadam se da ćemo sprečiti potrebu da ponovo Ustavni sud, Evropa i svi ostali reaguju i da će Visoki savet sudstva prihvatiti ustavni poredak Republike Srbije, po kome nisu nezavisni organi izuzeti od kontrole jedan od drugog. Meni je Poverenik za informacije od javnog značaja upravo izrekao rešenje po kome sam dužan da postupim, iako je moja nezavisnost garantovana Ustavom i piše da niko nema prava da utiče na moje postupanje. Ali, rešenje drugog organa od čije kontrole nisam izuzet moram da poštujem. Visoki savet sudstva nije izuzet od kontrole. Nezavisnost sudstva ne znači neodgovornost. Molim vas da kao narodna skupština nađete način da se ovi problemi preduprede. Još jedan sličan primer koji spaja prošlost, sadašnjost i budućnost. Tokom mandata prethodnih vlada doneti su zakoni koji su u naš pravni sistem uveli tzv. komfornu metodu obračuna kamate. U pojedinačnim postupcima sam ukazivao da je to suprotno osnovnim principima pravičnosti na kojima se zasniva i naš Ustav i pravni poredak, sve dok Ustavni sud nije u prvom slučaju, za prvi zakon utvrdio da je komforna metoda neustavna, nije bilo izvršenja mojih preporuka, a posle te odluke jeste. Međutim, Poreska uprava Ministarstva finansija nastavila je da primenjuje zakon koji predviđa komfornu metodu i posle odluke Ustavnog suda. Kao Zaštitnik građana, čiji je posao da sprečim potrebu da građani idu na sud, sam im rekao – Ustavni sud je u sličnom, identičnom predmetu rekao da je komforna metoda neustavna, nemojte ovo više obračunavati, idite brzo u Skupštinu, promenite zakon, moraćete da vraćate pare građanima. Nisu to uradili. Šest meseci kasnije dobijam odgovor da neće sprovesti mojupreporuku zato što je Ustavni sud u jednom zakonu rekao da je komforna metoda neustavna, ali nije to isto rekao i za zakon koji oni primenjuju. Da li Ustavni sud mora svaki pojedinačni zakon da oglašava neustavnim u tom delu ili se odluka Ustavnog suda čita onako kako znamo svi da treba da se čita? Molim da koristimo iskustva iz prethodnog perioda, da koristimo ovo što mi kao nezavisni kontrolni organi utvrđujemo i da sprečavamo potrebu da Zaštitnik građana sutra izađe i kaže – svi građani Srbije, svima vam duguje poreska uprava pare koje su vam uzete na osnovu neustavnog obračuna.
Narodni poslanik Janko Veselinović, replika na izlaganje narodnog poslanika Veroljuba Arsića.
U pravu ste, poštovani predsedavajući. U suštini, najveći deo stvari koje sam hteo da kažem rekao je Zaštitnik građana. Gospodin Arsić je još jednom mogao da čuje da situacija u Srbiji nije tako ružičasta, kao što se prikazuje na nekim televizijama. Jasno je Zaštitnik građana rekao da su tabloidi postojali i u ranijem periodu, pa i za vreme Vlade Mirka Cvetkovića. Međutim, da je tabloidizacija dosegla nivo u kome je ona pravilo, a sve ostalo izuzetak, to se iz ovog izveštaja može pročitati, pa i između redova, a s druge strane, svedoci smo svaki dan. Vi sada imate situaciju koja je lepo opisana na stranici 13, gospodine Arsiću. Zaokret u borbi protiv korupcije deo medija video je kao priliku za svakodnevno kršenje pretpostavke nevinosti i seriju ličnih diskreditacija sa jasnim političkim implikacijama. Čitanost su im obezbeđivali autentični podaci iz predistražnih radnji i istraga u toku koje bi inače morale da budu nedostupne javnosti. Zbog toga su u iole kritičnoj javnosti takvi mediji počeli pežorativno da se označavaju kao službeni glasnici i partijski bilteni. Mi smo o tim službenim glasnicima i partijskim biltenima pričali prethodnih sedam meseci. S druge strane, pominjali ste gospodina Tadića. On nikad nije amnestirao nijedno lice koje je osuđeno za korupciju i tu vrstu kriminala, što čini predsednik Nikolić. Ne sećam se da je neki naš poslanik išao u Centralni zatvor kako bi vršio pritisak da se pojedini osuđeni za krivična dela brane sa slobode. Ne sećam se da je bilo tako široke amnestije u drugim slučajevima i loše navike da se napadaju mediji, čini mi se da su i danas u ovoj Skupštini ustanovljene.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedan je deo priče što neki mediji pišu, a sasvim je drugi deo priče kada je gradonačelnik Beograda predsednik DS bio vlasnik "Presa", zajedno sa licem protiv koga se vode istražne radnje, velika je razlika. Što se tiče amnestija predsednika Republike Srbije za lica koja su, kako vi kažete, vršila koruptivne radnje, interesuje me samo koga je prethodna vlast dok je Boris Tadić bio predsednik Republike Srbije uhapsila radi korupcije? Koga ćete da pomilujete? Koga ćete da oslobodite odgovornosti? Najlakše je izaći i reći nešto i optužiti predsednika Republike Srbije, koji ne može da vam odgovori. Stopa kriminala u Srbiji je danas velika, svih oblika, možda jedna od najvećih u Evropi, a niko se ne zapita zašto je tako visoka. Zato što nije postojala pravna država, jedan od razloga. Drugi razlog je teška ekonomska situacija u državi. Šta će dete da nauči od roditelja koji ne ide na posao, zato što ga nema? Kakav će primer da mu da? Kako će ulica da utiče na njega? To je ono što ste vi doneli promenama 5. oktobra.
Narodni poslanik Janko Veselinović, replika i završavamo krug.
Samo još da razjasnimo neke stvari. Kažete da je gospodin Đilas bio suvlasnik lista "Pres" sa licem koje je osumnjičeno da je vršilo neka krivična dela. Ne vidim tu baš nikakvu odgovornost gospodina Đilasa. Nije vam to nikakav argument. S druge strane, ne treba da idem daleko kada je u pitanju pokazivanje tih lica koja su označena za korupciju.Sede vam u Vladi. Recimo, gospodin Knežević i gospodin Dinkić, koga ste bili obukli u zatvoreničku košulju, pa ste ga sada, čini mi se, amnestirali. Ne treba tako daleko da idem da bih vam dao primere. Svu ozbiljnu borbu protiv korupcije započela je prethodna Vlada protiv vrlo ozbiljnih kriminalaca koje ste vi sada pokušali da prikažete kao vašu borbu protiv korupcije preko vaših tabloida. Hvala.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, i završavamo sa krugom replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da se ovo ne dešava u Skupštini, meni bi ovo bilo jako smešno. Gospodin Knežević je oslobođen odgovornosti, sudskom presudom. Ako su mu sudile sudije koje ste vi postavili, nemam razloga da sumnjam u ispravnost te presude. To je sa jedne strane. S druge strane, ne samo da nije moralno da bude suvlasnik sa licem koje je osumnjičeno, a nadam se uskoro i okrivljeno za korupciju i zloupotrebu, nego nije moralno da bude političar, gradonačelnik, predsednik stranke i vlasnik novina, da ima kompletan monopol na reklamiranje, da je upropastio javni servis. Svi mediji su propadali zato što je on bio taj koji je bio posrednik prilikom oglašavanja. Ako nije krivično delo, nije moralno. Nemojte više o tome da nam pričate. Vaša borba protiv korupcije - što su posmenjivani policajci koji su radili postupak protiv Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića? Jedan je poslat u penziju, a drugi je poslat na niže radno mesto. Zašto tužioci pod vašom vlašću nisu radili ovaj isti posao koji rade sada? Niste im dali. Nemojte više da nas okrivljujete za ono za šta ste vi krivi i da preuzimate i prisvajate naše zasluge. Država u prethodnih pet godina nije bila pravna. Radio je ko je šta hteo, kako god je hteo, zato sada imamo toliku stopu nezaposlenosti, zato sada imamo toliko zatvorenih firmi i zato sada imamo toliko sudskih postupaka. Ne možete nas da krivite za to, a osim toga o tome su vam i rekli svi građani Zaječara, čini mi se da ste tamo 3,5%, obećao sam vam 5% nećete da preskočite na narednim izborima ni sa motkom.
Dejan Nikolić, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 107. Predsedavajući, morate da reagujete na ovakvo izlaganje šefa poslaničke grupe kada govori o zaštiti medija i novinara, a pri tom ne izađe u hodnik da zaštiti novinara od njegovog poslanika kojeg je napao u holu bez ikakvog razloga. Kada govori o zaštiti pravosudnog sistema, a pri tom nije zaštitio sudiju od njegovog poslanika koji je ucenjivao i pretio sudiji da oslobodi ili da utiče na proces kojim je optužen čovek za ozbiljna krivična dela. Ređaju vam se afere - aflatoksin, lekovi, fakture.Preuzmite odgovornost za nešto, nemojte da bežite više od nje. Vide to građani.
Molim vas, dozvolio sam vam povredu Poslovnika, ali nemojte zloupotrebljavati Poslovnik i prelaziti od zloupotrebe Poslovnika do replike. Molim vas da se pridržavate Poslovnika. Smatram da nije povređen Poslovnik. Pravo je bilo i narodnog poslanika Arsića i prethodnih govornika da govore o ponašanjima koja se dešavaju u medijima i u tabloidima, kao što ste i inače svi govorili i ne vidim da je to bila povreda Poslovnika. No, vaše je pravo ako mislite da jeste, da se u danu za glasanje izjasnimo. (Ne.) Hvala. (Veroljub Arsić, s mesta: Replika.) Gospodine Arsiću, pošto je bila povreda Poslovnika, demantovao to kroz obrazloženje i nemate prava na repliku. Molim vas, gospodine Arsiću, isto tako Veselinoviću nisam dao da kroz povredu Poslovnika napravi repliku, ne mogu ni vama sada praviti izuzetak. Molim vas da uvažite pravila koja su definisana Poslovnikom o radu. (Veroljub Arsić, s mesta: Po Poslovniku. Član 104.) Izvolite Arsiću. Povreda Poslovnika.
U članu 104. Poslovnika se kaže – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime, ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Stav 2. – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu itd. Ni u jednom delu člana 104. se ne spominje da se na to izlaganje ne odnose primene Poslovnika prilikom reklamiranja Poslovnika, pogotovo zato što su tu iznete najgrublje neistine, zato što je za krizu sa lekovima odgovorna DS, gradonačelnik Đilas i Apotekarska ustanova "Beograd", koja nije htela da sprovodi Zakon o javnim nabavkama, da bi i dalje krala pare od građana Srbije. Što se tiče aflatoksina, reč je o tome da ste pokrali robne rezerve pod izgovorom uništavanja kukuruza, koji je zaražen, da prikrijete sve lopovluke koje ste napravili.
Molim vas, gospodine Arsiću, sve bi bilo u redu samo da ste pročitali zadnji stav, koji glasi – o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine, u ovom slučaju predsedavajući. Znači, pravo na repliku, da li je ima neko ili ne, odlučuje isključivo predsedavajući. Molim vas da se tako i ponašamo. Mislim da nije povređen Poslovnik. Ako smatrate da treba u danu za glasanje da se izjasnimo, izjasnićemo se? (Ne.) Zahvaljujem se. Po kom osnovu se javljate, gospodine Jankoviću? (Saša Janković: Kao predlagač.) Reč ima gospodin Saša Janković. Izvolite.
Moja mala molba, kao što su moje kolege, odnosno koleginice predložile, ako možemo da u ovom domu danas posvetimo malo više pažnje tome da li ćemo, na primer, kao država službu na zdravstvenu zaštitu bolesnika izmestiti iz nadležnosti Ministarstva pravda ili staviti je tamo gde pripada, u nadležnost Ministarstva zdravlja, jer lekari nisu čuvari zatvorenika. Da li ćemo obezbediti doslednu upotrebu ćiriličnog pisma, takođe i ravnopravnu upotrebu jezika i pisama nacionalnih manjina, da li ćemo obezbediti efikasno i pravovremeno pokretanje vođenja postupka u vezi utvrđivanja odgovornosti i lične odgovornosti zaposlenih u školama i drugim institucijama kada se dese slučajevi zanemarivanja i vršnjačkog nasilja, da li ćemo obezbediti afirmativne akcije za preduzeća koja zapošljavaju osobe sa invaliditetom, i to ne samo afirmativne akcije nego da im se obezbedi ravnopravan položaj na tržištu sa onima koji to nemaju, da li ćemo uspostaviti radno telo, konkretno, da li ćemo iz deklaracija preći u praksu i uspostaviti radno telo za deinstitucionalizaciju? Tražimo da se najmanje 30% ljudi koji borave u psihijatrijskim ustanovama, koji po svedočenju lekara koji ih leče kažu da ne treba da budu u psihijatrijskim ustanovama, da se vrate u zajednicu, a da u toj zajednici imaju servise da ne budu izolovani u sopstvenoj zajednici. Molim vas, iako su sve teme koje su relevantne, ako je moguće kao Narodna skupština, da podržite bar deo ovih preporuka i da u vašem stalnom kontaktu i nadzorom nad izvršnom vlašću, zajedno sa nama, radite na tome. Molim vas.
Zahvaljujem se. Pitam da li neko od ovlašćenih predstavnika, koji nije iskoristio pravo, želi reč? (Ne.) Prelazimo na redosled po prijavama narodnih poslanika. Prvi na spisku je narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SPO-DHSS kao da su pisali ove izveštaje. Zbog vremena koje je preostalo ću se fokusirati na Izveštaj Zaštitnika građana i podsetiti javnost i poštovane kolege da je Izveštaj jedna sublimacija naših političkih stavova i političkog delovanja u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U 2012. godini je najveći pad u ostvarivanju ekonomskih, socijalnih i kulturnih prava građana. Na to smo ukazivali i zbog toga nismo prošle godine glasali za rebalans budžeta, za ovaj budžet i nećemo glasati ni za ovaj rebalans budžeta. Vladu ćemo podržati na njenom evropskom putu i u borbi protiv korupcije i kriminala, ali ne i tabloidizacije te borbe i eventualne selektivne borbe protiv korupcije i kriminala. Uz napredak određenih političkih prava i sloboda jasno se iz izveštaja vidi da je izostala reforma administracije, koja je i dalje troma, neefikasna, u kojoj ima viška zaposlenih i, po pravilu, tamo gde ih ima najviše najveći je broj pritužbi. Primera radi, to je u gradu Leskovcu. Slabost institucija, na to smo stalno ukazivali. Kao desničari se zalažemo za snažnu državu, za snaženje institucija i za snaženje ljudskih i građanskih sloboda i prava. Država u kojoj građani, sa svake strane, osećaju pravičnost i pravdu i odnos poštovanja i funkcionisanja pravne države je najbolja država. Sve ostalo je improvizacija države. Ono što nas ne raduje, to je što su, recimo, heroina borbe protiv korupcije gospođa Verica Barać nije imala podršku unutar sopstvene zemlje da se ispitaju te 24 sporne privatizacije, pa je zato nalog trebao da nam stigne iz Brisela. Da li je Brisel zainteresovaniji za borbu protiv korupcije i kriminala ili to treba da budemo mi? Ono što nas interesuje u budućnosti, od ove i od svih budućih vlada, da svi ovi impulsi koji stižu pozitivni od Evropske komisije, od nezavisnih regulatornih tela, stižu od Vlade. Takva Vlada, sa takvim političkim stavovima i sa takvim namerama, će imati našu punu podršku. Bez obzira da li smo deo vladajuće većine ili deo opozicije, kao što je sada slučaj, mi ćemo uvek ono što je dobro podržavati, a ono što je loše sigurno nećemo. Ovde smo nebrojeno puta ukazivali na nepoštovanje medijske strategije i na netransparentnost vlasništva. Skoro nam je iz Brisela, od Evropske komisije, stiglo još jedno upozorenje da treba da poštujemo medijsku strategiju i da formiramo šest regionalnih javnih servisa i da država izađe iz vlasništva nad medijima i da se utvrdi transparentnost vlasničke strukture. Opet kažem, to je nešto što smo stalno ponavljali i umesto da takvi impulsi i inicijativestižu iz Vlade, oni nama po pravilu stižu iz Brisela. Veliki je broj nepoštovanja prava pacijenata, od liste za čekanje za operacije, za zračenje itd, a posledice toga su izgubljeni mnogi ljudski životi. Mislim da je reforma penzionog i sistema zdravstvenog osiguranja nešto na čemu u budućnosti treba u potpunosti insistirati. Drugo, čini mi se da niko nije pomenuo da je sud u Strazburu najviše zatrpan tužbama iz Srbije. To je još jedan od bitnih pokazatelja ne funkcionisanja države i njenih institucija i neefikasnost. Zbog toga ćemo mi, kao poslanička grupa, stalno na tome potencirati. Ugroženost prava dece je frapantna. Vršnjačko nasilje poprima zabrinjavajuće razmere, a država adekvatno ne reaguje. Mi nemamo čak ni dovoljno školskih policajaca, školska dvorišta nisu javne površine, ne postoji zakonska regulativa kojom školsko osoblje može da spreči okupljanje i delovanje kriminalnih struktura itd. Ono što nas raduje u pogledu inicijative zaštite građana za ocenu ustavnosti ili za ne menjanje određenih zakona podudara se sa stanovištem naše poslaničke grupe. Naime, tražili smo pooštravanje, dobili smo pooštravanje, mera za krivična dela protiv polne slobode i Zaštitnik građana se zalaže da se te mere ne ublažuju, što u potpunosti pokazuje da na isti način razmišljamo i da imamo isti pristup prema tom problemu koji nije problem malih razmera. Ono što je, takođe, jedno od kršenja ustavnih garancija na privatnost pisma i komunikacije, Zaštitnik građana je ukazao na način na koji smo ukazali i mi. Ne razumemo novu bezbednosnu proveru koja nije na zakonu zasnovana i koja nema svoje obrazloženje, gde se potencira da određene ličnosti ne stupe na određene funkcije bez valjanog obrazloženja, što mislimo da je korak unazad. Ono što je za našu poslaničku grupu prihvatljivo, to je pored preventivnog delovanja i pored analize postojećeg stanja, da Zaštitnik građana ima i aktivnu ulogu, da predlaže šta treba konkretno da se izmeni. Kažem, u tom smislu, na isti način razmišljamo. Jedna koleginica je vrlo lepo rekla, uzela mi je misao, da svaka Vlada treba sve izveštaje nezavisnih regulatornih tela, koji su apsolutno objektivni, da doživi kao zadatak broj jedan i kao smernice kojima treba da deluje u budućnosti, kakobismo iz ovoga što se zove improvizacija države postali jedna ozbiljna evropska zemlja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine Jankoviću, gospođo Petrušić, kolege narodni poslanici, u svom izlaganju ću se ograničiti na izveštaj gospodina Saše Jankovića. Želim da kažem da je ovo vrlo detaljan i konkretan izveštaj, ali želim da kažem da mislim da su problemi koji postoje u državi potpuno jasno definisani u sledećoj rečenici koju ste naveli u ovom izveštaju. Ona kaže: "Ni u jednom od prioriteta reforme državne uprave koji su ugrađeni odgovarajućom državnom strategijom, ni u 2012. godini nije napravljen ključan pomak, pogotovo ne u depolitizaciji i racionalizaciji. Uprava na svim nivoima, državnom, pokrajinskom i lokalnom, ostala je alat socijalne politike i partijski plen". Mislim da preciznije nije moglo da se prikaže stanje u onoj oblasti u kojoj očekujete da se da ključan doprinos u zaštiti ljudskih prava i sloboda. Javnost može da vidi rad Narodne skupštine, procese u kojima se donose zakoni. Javnost može, u najvećoj meri, da vidi rad Vlade, ono što Vlada radi. Šta je to državna uprava, na šta se oslanja vaš rad, i Vlada, i Skupština? Možemo povremeno da vidimo, ali nažalost možemo da konstatujemo žalosno stanje koje ste vi konstatovali. Jedan od problema na koji ste ukazali, a o kojem smo mi više puta ovde govorili, gde je suštinski problem, jeste što je Strategija reforme državne uprave, usvojena 2005. godine, zaustavljena 2007. godine. Kako je zaustavljena? Zaustavljena je u svom suštinskom i ključnom zadatku, a to je depolitizacija. Ona se pokazala, a nastavljena je od strane ove Vlade, u onom segmentu koji se odnosi na primenu Zakona o državnim službenicima. Vi ste ovde sa pravom ukazali na jednu stvar. Da li je primenjen i sproveden konkurs prilikom izbora lica na položaju? U kojoj meri je sproveden? On je faktički zaustavljen posle 2007. godine. U prethodnom mandatu taj zakon je odlagan različitim izmenama i dopunama, samo one završne odredbe koje se odnose na rokove u kojima treba da bude ispunjen. Za vreme ove Vlade, nemam informaciju, to bi bilo zanimljivo da čujemo od samog predstavnika Poverenika za informacije od značaja, da li je i jedan konkurs bio raspisan? Da li je iko izabran na pomoćničko mesto ili na drugo mesto po položajima na osnovu Zakona o državnim službenicima? Kada dođemo u situaciju da se devalvira ključan segment iz Strategije koje snose depolitizaciju, ne možemo govoriti o efikasnoj, snažnoj i racionalnoj državnoj upravi. Da li vi imate podatak koliko sada Srbija ima državnih službenika? Da li je neko ministarstvo taj podatak objavilo? Da li postoji podatak i da li je neko nadzirao kako su sprovođeni zakoni o maksimalnom broju zaposlenih u republičkoj administraciji i maksimalnom broju zaposlenih u lokalnoj samoupravi? Da li je neko taj podatak izneo? Sećate se kako je gromoglasno najavljena depolitizacija i racionalizacija državne uprave kada su ti zakoni ovde usvajani. Oni su se pokazali samo kao zgodan povod za političku demagogiju, a ne istinska želja da se izvrši depolitizacija i racionalizacija državne uprave. Sada se sa pravom pitate zašto se vaše preporuke ne sprovode ili zašto se zakoni ne primenjuju? Ovde ste konstatovali jednu inflaciju propisa i to je tačno. Mi smo pre neki dan usvajali, kako je ovde nazvano, rezoluciju u zakonodavnoj politici. Naša poslanička grupa je glasala protiv, ne zato što smatra da Narodna skupština i Vlada ne treba da imaju jasan i konkretan način i plan kako će da vode zakonodavnu politiku, nego zato što se pokazalo da je to neprimenljivo i da se nije izvršila prethodna analiza na koji način se vodila zakonodavna politika. Sa pravom ste ukazali na problem inspekcija, ali podsetiću na jedan ključan problem. Mi nemamo zakon o inspekcijskoj službi. O čemu mi pričamo? O najvažnijem instrumentu koji treba da ima jedna vlast da bi sprovela zakone. U krajnjoj liniji sprovođenjem zakona se ostvaruje nečije građansko pravo. Mi nemamo krovni zakon o inspekcijskoj službi. Bili smo svedoci najave u prethodnoj Vladi da će se to činiti parcijalno, pa je donet Zakon o upravnoj inspekciji, pa su najave bile i iz drugih ministarstava, ali nemamo krovni zakon. Nismo raspravljali u Narodnoj skupštini o tome šta je to inspekcija. Kako onda očekujete, a to ste rekli, da se definišu nadležnosti i ovlašćenja inspekcije koja treba da bude temelj državne uprave i birokratije? Za demokratske procese je važna Narodna skupština i višepartijski sistem, važna je kontrolisana izvršna vlast, važna je civilna kontrola organa bezbednosti, ali ako nemamo državni aparat, birokratiju, mi nemamo državu. To je ključan problem na koji ste vi ovde ukazali. To je nešto na čemu želim ovde da insistiram, zato što je to izuzetno važno. Gospodine Jankoviću, vi morate da ukažete na problem primene zakona koji se odnosi na državne službenike. Nećete imati uspeha u realizaciji vašeg posla ako ne dobijemo profesionalnu i depolitizovanu državnu upravu, ako svi pomoćnici ministara ne budu izabrani na konkursu i ako ne dobijemo u tom delu profesionalni kadar. Naravno, zamenici su političke ličnosti i oni treba to da ostanu. Važna je odgovornost i onih organa koji su u Vladi zaduženi za to. Imamo utisak da su ti organi faktički prestali da rade. Osim toga, Visoki službenički savet je zadužen i za unapređenje i razvoj lica koja rade u državnoj upravi. Mi nemamo nikakvu informaciju u kojoj meri je unapređena naša državna uprava i naša birokratija, da li su organizovani kursevi, sa kojom tematikom, da li su korišćene neke uporedne analize ili, u krajnjoj liniji, dobra uporedna praksa u zemljama koje imaju razvijenu državnu upravu, kao što je Francuska. Mi nemamo te podatke. Ima se utisak da se državna uprava pustila jednostavno iznad fokusa interesovanja i zato ste vi verovatno sa pravom došli do ove definicije da je ona postala alat socijalne politike, jer kršeći Zakon o maksimalnom broju zaposlenih u republičkoj administraciji, odnosno upravi, imamo ponovo zapošljavanje i partijski plen, jer se jednostavno ne sprovode zakoni koji se odnose na državne službenike, a nismo još počeli da sprovodimo i zakon koji se odnosi na javna preduzeća, na izbore direktora. Mislim da morate u narednom periodu, pored svih drugih organa koje kontrolišete, fokus da stavite na ove probleme, jer će Srbija biti u velikom problemu da primeni zakone, da sprovede reforme koje su joj potrebne i, u krajnjoj liniji, zbog toga će trpeti građani. Vi ste ovde lepo rekli – mi smo tu da građani ne budu bili prinuđeni da idu na sud. Nisam se dotakao pravosuđa. Na kraju se sve svodi na sud. Ključno pitanje zaštite ljudskih prava je to kako efikasno radi pravosuđe? O tome ćemo pričati ovih dana, ide Strategija reforme pravosuđa. Tu je katastrofalna situacija. Bez državne uprave, bez jakog pravosuđa, sav vaš posao, uz sve dobre namere, neće biti efikasan. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, gospodine Jankoviću, gospođo Petrušić, dame i gospodo narodni poslanici, LDP će u Danu za glasanje podržati izveštaj Zaštitnika građana, Poverenika za informacije od javnog značaja i Poverenice za zaštitu ravnopravnosti. Međutim, za LDP je izuzetno važno da ovom prilikom iskažemo našu podršku ovim institucijama u Republici Srbiji za sve ono što su uradile u prethodnim godinama i nadamo se da će i u narednom periodu uspeti da nastave da rade u onom intenzitetu i u onom obimu kao što su do sada radile. Zašto govorim u tom obimu? Zato što je karakteristika ovih izveštaja da je odnos vlasti iz prethodnog perioda i vlasti sada apsolutno gotovo ista u odnosu na ova tela u Republici Srbiji. Ovde ne govorim samo o reagovanju na preporuke koje daje Zaštitnik građana ili Poverenica za ravnopravnost, ovde mislim i na sistemsko urušavanje ovih institucija, u materijalnom smislu. Kako drugačije da objasnim informaciju da je rebalansom budžeta za 2013. godinu, o kome ćemo raspravljati u ponedeljak, smanjen budžet Poverenice za zaštitu ravnopravnosti sa 89 na 77 miliona dinara? Da ne govorimo o nepostojanju adekvatnog prostora za ove institucije. Da ne govorimo o onome o čemu je govorio i Zaštitnik građana, o manjku saradnika koji treba na adekvatan način da odgovore očigledno na povećan broj potreba građana Srbije da se obrate ovim institucijama. U razgovorima sa građanima Srbije, ono što je važno da prenesem vama i javnosti, to je povećana zainteresovanost građana da se vama obrate, zato što jedino u vama trenutno vide neku vrstu sigurnosti na koji način mogu da ostvare neka svoja prava, zato što državna uprava i pojedini organi vlasti ne postupaju shodno njihovim potrebama. Ovi izveštaji za LDP su sveobuhvatni i, ono što je najvažnije, apsolutno pokazuju krvnu sliku društva u kome se mi nalazimo. Nemojmo da se čudimo zašto danas imamo povećan intenzitet delovanja ekstremnih grupacija desničarskih grupa, zato što nam ovi izveštaji pokazuju klimu koja apsolutno omogućava pojavu takvih slučajeva u našem društvu. Ono što je važno za LDP i za mene lično kao pripadnika jedne nacionalne manjine, to je, da parafraziram jednu poruku koju možemo da vidimo ovih dana na bilbordima, da ste vi u stvari čuvari i zaštitnici evropske, građanske i demokratske Srbije. Nijedna žandarmerija, nijedna policijska jedinica, nijedan pojedinac, nego vi kao institucija, odnosno ljudi koji predstavljaju institucije u koje građani imaju poverenje. Zaštitnik građana je u svom izveštaju ocenio poštovanje ljudskih prava u nekih šest oblasti. Želeo bih samo da kažem neka svoja zapažanja koja sam uvideo čitajući ovaj izveštaj. Na primer, što se tiče reforme pravosuđa, mnogo je rečeno u izlaganjima prethodnika šta je bilo dobro, a šta nije bilo dobro, zašto je zaustavljeno sprovođenje pojedinih zakona, ali ono što je važno, a ne piše u ovom izveštaju, to je da je u decembru mesecu oko 600 sudija vraćeno na posao, ali 600 sudija koji su članovi jedne vladajuće političke partije. Tih 600 sudija su pre izbora u maju mesecu postali članovi SNS, vraćeni su na posao, ali nismo dobili informaciju da li su oni i dalje članovi SNS. Da li je to nezavisno pravosuđe? Takođe, kada govorimo o borbi protiv korupcije, izuzetno je važno da kažemo da borba protiv korupcije ne zavisi od jednog čoveka, da borba protiv korupcije treba da zavisi od institucija, a mi u Srbiji ni danas nemamo izgrađenesve institucije za borbu protiv korupcije. Mi i danas, godinu dana posle konstituisanja nove vladajuće većine, nemamo npr. zakon o zaštiti uzbunjivača, jedan prost zakonski okvir koji treba da zaštiti one ljude koji ukazuju na korupciju. Takođe, kada govorimo o vladavini prava, složio bih se sa onim o čemu je govorio gospodin Palalić i sa onim što piše u izveštaju Zaštitnika građana, a to je nesprovođenje Zakona o državnim službenicima, ali za nekoliko dana ističe sve odredbe vezano za izbor direktora javnih preduzeća po novom Zakonu o javnim preduzećima. Mi iz LDP postavljamo pitanje već tri meseca – za koja državna preduzeća, kad kažem državna, mislim na ona preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija, odnosno ovlašćenje za njihov rad ima Vlada Srbije, su raspisani konkursi za izbor direktora? Recite mi samo dva javna preduzeća, a rok je 30. jun 2013. godine. Kako da govorimo o vladavini prava, kada Vlada Srbije u zadnja dva meseca imenuje upravne odbore javnih preduzeća, a po Zakonu o javnim preduzećima koji je ova skupština usvojila u decembru mesecu, upravni odbori kao instituti više ne postoje, već postoje samo nadzorni odbori? Je li to vladavina prava? Kako onda možemo da očekujemo da građani poštuju neke zakone ili zakonske obaveze, kada Vlada Srbije ne poštuje ono što je ova skupština usvojila? Ovde, kao Narodna skupština, treba da kažemo - dosta više! Bez obzira da li se radi o jednoj vladajućoj većini, drugoj vladajućoj većini, ovde se govori o vladavini prava. Nema nama EU u Briselu, mi evropske vrednosti moramo da gradimo ovde u Srbiji, a ne u razgovorima sa predstavnicima međunarodne zajednice. Takođe, kada govorimo o državnim službenicima, ja ću napomenuti slučaj pomoćnika ministra za kulturu koji je prošle godine sastavio spisak javnih ličnosti, izdajnika, koji su dali podršku LDP i DS.Takođe, slične spiskove posle toga su počeli da prave ekstremisti. Zašto? Zato što je to tolerisano jednom državnom službeniku, onda i svaki ekstremista ima pravo, po njihovom tumačenju, da pravi te iste spiskove izdajnika, i na taj način da nas vraća u period devedesetih godina. Takođe, hteo bih da kažem nekoliko stvari, a vezano je za zaštitu pripadnika nacionalnih manjina. Vi ste u ovim izveštajima to na jedan izuzetno adekvatan način rekli. Ovde ću apsolutno da se složim sa onim što ste, gospodine Jankoviću, rekli kao preporuku, a to je da je neophodno pripremiti, izmeniti dopune Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Godina 2014. je godina u kojoj treba da se održe izbori za nacionalne savete. Ako ne budemo, kao Skupština Srbije, izvršili izmenu pojedinih odredbi ovoga zakona, bojim se da ćemo imati samo jednu lošu atmosferu među pripadnicima nacionalnih manjina koja će se, naravna stvar, reflektovati na sve građane Republike Srbije. Zašto? Zato što većina građana u Republici Srbiji ne zna šta su nacionalni saveti nacionalnih manjina, koje su njihove obaveze i što je najvažnije, što odredbe sada Zakona o nacionalnim savetima apsolutno nisu usaglašene npr. sa odredbama Zakona o kulturi. Pomenuću takođe i nefunkcionisanje Bošnjačkog nacionalnog veća, odnosno Nacionalnog saveta Bošnjaka u Srbiji, ta tzv. dualnost koju je stvorila Vlada Republike Srbije, odnosno tadašnje Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, a sada je preuzelo Ministarstvo pravde, gde se u tehničkom mandatu priznaje neki Nacionalni savet Bošnjaka, koji je izabran 2001. godine, nisam napravio lapsus, 2001. godine, a ne priznaje se Nacionalni savet koji je izabran na izborima 2010. godine. Zašto je to problem? Zato što Bošnjaci, kao pripadnici nacionalne manjine, u Republici Srbiji ne mogu u punom obimu da uživaju sva ona prava koja su definisana Zakonom o nacionalnim savetima, tiče se kulture, službene upotrebe jezika, obrazovanja. Takođe, ne mogu da učestvuju procesima koji su definisani Zakonom o nacionalnim savetima, vezano za imenovanje pojedinih upravnih odbora, kulturnih institucija ili definisanja pojedinih zakonskih predloga. Takođe, želio bih, kada govorimo o službenoj upotrebi jezika, da se složim sa preporukom Zaštitinka građana, gde on kaže da je potrebno obezbediti, kako doslednu službenu upotrebu ćiriličnog pisma, tako i ravnopravnu upotrebu jezika i pisma nacionalnih manjina na teritoriji cele Republike Srbije. Na samom kraju izlaganja, želeo bih da pročitam iz izveštaja Beogradskog centra za ljudska prava o stanju ljudskih prava od 2012. godine nekoliko preporuka vezano za rad vaših institucije koje mi treba, kao Skupština Srbije, apsolutno da podržimo. To je da omogućimo Povereniku za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, Poverenici za zaštitu ravnopravnosti uslove zapošljavanja adekvatnog broja zaposlenih, u skladu sa pravilnicima o unutrašnjem uređenju, sistematizaciji radnih mesta ovih institucija, da se usvoje predložene izmene i dopune Zakona o Zaštitniku građana, kojima se dodatno osigurava nezavisnost ove institucije, da ojačamo mehanizme za praćenje i sprovođenje preporuka nezavisnih institucija koje je Zaštitnik građana uradio zajedno sa Beogradskim centrom za ljudska prava i Jukomom, da se izmeni Zakon o pristupu informacijama od javnog značaja kako bi se pooštrile odredbe o prekršajnoj odgovornosti, takođe da se usvoji i zakon kojim bi se zaštitila prava uzbunjivača i da se donese zakon kojim bi se uredila materija bezbednosnih provera. Na samom kraju, dame i gospodo, želim da kažem, kada govorimo o ljudskim pravima u Srbiji, nije dovoljno da u jednom danu razmatramo izveštaj Zaštitnika građana, Poverenice za ravnopravnost ili Poverenika za dostupnost informacija i ovde da kritikujemo ili da dajemo pohvale. Mislim da je neophodno da vršimo pritisak, kao najveće zakonodavno telo u Republici Srbiji, na sve organe vlasti, da one preporuke koje ove institucije daju dosledno se poštuju, kako bi iz godine u godinu nivo tih preporuka bio što manji, a mi konačno živeli sa onim standardima o kojima je gospodin Janković govorio kada je govorio o Zaštitniku građana u Švedskoj. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Bojana Božanić.
Hvala. Poštovano predsedništvo, koleginice i kolege narodni poslanici, predstavnici nezavisnih regulatornih tela, izveštaji koji su pred nama, kao što je većina kolega koja je govorila rekla, jesu, u stvari, zaista slika Srbije. Naravno, izveštaji su vrlo iscrpni, vrlo detaljni, sa konkretnim podacima šta se sve to dešava. Baziraću se manje-više upravo na izveštaj Poverenice za zaštitu ravnopravnosti, ali svakako se negde poklapa i sa izveštajem Zaštitnika građana. Smatram, na neki način, da sa usvajanjem ovih zakona koje je Skupština usvojila 2009. godine, Zakon o rodnoj ravnopravnosti i zabrani diskriminacije, na osnovu, verovatno, zahteva EU, praćenja evropskih standarda i slično, nisu doneli željene efekte nakon četiri godine. Vidimo iz ovih izveštaja da se ne primenjuju u potpunosti, tako da smatram da je jedan veliki izazov pred kojim je ova Narodna skupština to da se ovi zakoni mnogo bolje primenjuju jer to do sada nismo pokazali. Osvrnuću se na položaj osoba sa invaliditetom u okviru ovog izveštaja, gde smatram da situacija uopšte nije pomerena sa mrtve tačke, ni sa ovim zakonima, niti sa poštovanjem njihovih elementarnih prava. Imali smo primer zadnjih nekoliko dana da Savezu slepih nisu odobrena sredstva za izdavaštvo i za rad njihove biblioteke, za korišćenje zvučnih knjiga, za izdavaštvo njihovih knjiga, za mogućnost učenja putem Brajeve azbuke i slično, što mislim da je veliki skandal, u najmanju ruku, gde nekih 10 miliona dinara, koji su mogli svakako da se oduzmu od plata administracije npr. u tom Ministarstvu kulture, a da se sredstva obezbede. Ako sam dobro razumela, Srbija je jedina zemlja u kojoj nema ovih zvučnih knjiga. Isto tako, nula dinara je obezbeđeno i za časopise za osobe sa oštećenim vidom. Takođe, što se tiče zapošljavanja osoba sa invaliditetom, imamo veliki problem. Državne institucije bi radije da te osobe sa invaliditetom ne zaposle, a da uplaćuju tamo u nekakav fond, što mislim da je vrlo loša stvar u koju ne možemo da imamo uvid za šta se ta sredstva troše. Takođe, osobe sa invaliditetom, deca, se ili ne školuju ili nemaju odgovarajuće udžbenike. Mislim da je veliki problem i sve zavisi od lokalnih samouprava, a ne od njihove dobre volje, naravno, volje uvek ima, nego od sredstava. Da li će oni omogućiti da se sprovodi deinstitucionalizacija, odnosno da deca, npr. prvi, drugi razred, koja mogu da idu zajedno sa ostalom decom u školu, idu uz pomoć, npr. ukoliko su slepa – tifologa, da postoji mehanizam koji bi naterao Ministarstvo prosvete ili nekoga da obezbedi da imaju tog tifologa, već to rade lokalne samouprave? Šta će oni koji nemaju dovoljno sredstava? Kod mene u opštini Čajetina, od malog dečaka Rada, koji je zaista vanserijski talentovan za mnoge stvari, ali se pokušava da upravo ide u školu sa ostalom decom, da ne bi bio u situaciji da bude asocijalan i slično, već upravo da se radi na ovu temu, da se uključuju u zajednicu. Takođe, pristupačnost zgrada, institucija, pre svega državnih organa osobama sa invaliditetom je izuzetno veliki problem, da ne pričamo o ulicama, trotoarima itd. Takođe, smatram da obaveza pomoć u kući za decu sa invaliditetom mora da se ustanovi kao jedna obavezna usluga, a isto tako i dnevni boravci. Mislim da Srbija, to smo i videli, nema razvijene mehanizme za pravnu pomoć i za borbu protiv diskriminacije i zaštitu ravnopravnosti ovih osoba sa invaliditetom i sigurno za položaj, za nasilje u porodici itd. Mislim da bi moralo da se uključi takođe u neke obavezne elemente nekog zakona, da imamo specijalizaciju pravnih advokata, sudija u oblasti diskriminacije, rodne ravnopravnosti, nasilja nad ženama itd, nasilja nad ženama u porodici. Postavlja se pitanje sistema odgovornosti i kontrole – da li neko odgovara kada se uspostavi ova diskriminacija? Dakle, ako neko ne pravi, nema pristup osoba sa invaliditetom nekoj zgradi i slično, ko je odgovoran što to nije tako, kada zakon kaže da to tako mora biti? Moramo raditi na prevenciji. Mislim da je najveća stvar ovde u edukaciji, u obrazovanju. Deca od prvog razreda pa nadalje, mora da se radi na obrazovanju, mora da se radi o podizanju svesti stanovništva, da radimo na prevenciji. To je osnovna stvar. Jer, ove stvari nam se stalno ponavljaju, iz dana u dan. Videli smo da se oglušuju, pre svega državni organi, koji najviše treba da poštuju ovo, oglušuju se o ovakve stvari, znači oglušuju se o preporuke i prosto i ako nema preporuke oni ne poštuju ništa rade onako kako oni hoće ad hok i bez pravila. Takođe, kada govorimo o položaju žena, zapitam se šta je dugoročni cilj Srbije? Da li je dugoročni cilj stimulacija ili destimulacija rađanja? To mi nije jasno. Znači, doneli smo određenu strategiju za podsticaj rađanja, međutim, na osnovu primera koje vidimo, mi totalno radimo suprotno. Počevši od premeštanja žena na niža radna mesta kada se vrate sa porodiljskog bolovanja, pa do obaveze zahteva poslodavaca u privatnim firmama, u bankama, da potpišu žene ugovor da neće u narednih pet ili sedam godina rađati, da neće ostati u drugom stanju, a one ako ne potpišu, onda ne mogu ni da se zaposle. Na primer trudnica koja je u vrtiću ostala bez posla, pa prodavačica u Beogradu, jedan od poslednjih slučajeva, koja je takođe ostala bez posla, intervenisao je gospodin Nebojša Stefanović, pa je vraćena na posao. Zatim, sociolog u Centru za socijalni rad Novog Sada je isto ostala bez posla, intervenisao je gospodin Miloš Vučević, takođe SNS Novi Sad i čini mi se da su to problemi koji se dešavaju stalno. Ko to proverava? Ko je kažnjen? Ko je odgovoran što se to dešava? Ne da se ovoj osobi to ne desi, desiće se opet sledećoj, a opet sa druge strane, zanima me, nisam videla u ovim mehanizmima koje ste naveli – uticaj najveće vladajuće stranke na zapošljavanje. Dakle, treba pojedinačno da utiču određene političari da bi se neka osoba vratila na posao? Sada bih postavila pitanje, da na primer, ukoliko neka mlada žena želi da zatrudni, a ima problema sa poslom, da li treba da se obrati gospodinu Stefanoviću, ili gospodinu Vučeviću, ukoliko želi da normalno funkcioniše i da ima zdravu i normalnu decu? Takođe, Razvojna banka Vojvodine, kada je trebala da reformiše, trebalo je da otpusti 30 trudnica i porodilja. To mi nije jasno, da li je neko odgovoran za to? znači, nije bilo nikakvog razloga da se tako nešto desi. Zatim, imamo situaciju da se 2012. godinu 32 žene stradale u porodičnom nasilju. U ovoj godini do polovine 29 žena. Znači, situacija ja alarmantna. Stvarno je situacija teška i zanima me da li se vodi računa i o tome da li se brine o tome, a da ne pričim o upadu u Sigurnu kuću koji se desio. Znači, koliko je onda sigurna ta Sigurna kuća? Džabe nam Zakon, koji imamo o rodnoj ravnopravnosti, ukoliko dolazimo u situaciju da žene preduzetnice bivaju dvostruko oporezovane, da žene imaju niža primanja u odnosu na muškarce. Džabe nam Zakon o zabrani diskriminacije ukoliko Ministarstvo kulture traži Savezu slepih da napišu zahtev i da pisano dostave ne bi li im oni dali sredstva za izdavaštva ili Ministarstvo rada da se osobama koje imaju oštećen sluh jave na fiksni telefon ukoliko žele da potvrde svoje učešće na određenim skupovima. Sve u svemu, zaključak je da mi na osnovu analize ovog stanja, koje smo videli u okviru ovih izveštaja, moramo da se potrudimo svi zajedno da zaista dovedemo na situaciju da politika jednakih mogućnosti stvarno funkcioniše za sve, ali ne samo ovde dok pričamo o ovim izveštajima, nego da to mora da bude utkano u svaki zakon koji ova Narodna skupština donosi i da mi moramo, kao narodni poslanici da se staramo o primeni ovog zakona, jer smo mi narodni poslanici ti, koje je narod birao, da kontrolišemo kako se primenjuje zakon koji donosimo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Petković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Petrušić, gospodine Jankoviću, svoje izlaganje posvetiću godišnjem izveštaju Zaštitnika građana koji je podeljen u više različitih celina, što je sasvim i prirodno, s obzirom da ne postoji taj segment društveno političkog života u Srbiji koji direktno ne utiče na ljudsko dostojanstvo i prava svakog pojedinca u državi Srbiji. Najbolji pokazatelj koji u kakvoj žiži prelama sva pitanja ljudskih prava koja se pominju u ovom izveštaju je Kosovo i Metohija koji je nažalost vrlo malo spomenuta u vašem izveštaju. Vi kažete u izveštaju takođe da je jedan od osnovnih razloga da bi ljudska prava funkcionisala su i to da postoji društvena odgovornost, da postoje sigurne institucije. Kada je u pitanju Kosovo i Metohija, ljudska prava Srba na Kosovu i Metohiji su mnogo više od toga. Tamo imamo golo nasilje, bukvalno nad pravom. Golo nasilje nad našim građanima države Srbije. Međutim, vi u samom izveštaju takođe i kažete da ne možete da se bavite ljudskim pravima na Kosovu i Metohiji upravo zbog toga što prema Rezoluciji 1244 to pitanje je u nadležnosti UMNIK-a. Gospodine Jankoviću, mi u 2013. godini kada se pozivamo na UMNIK kao da se ne pozivamo ni na koga. Zbog toga što je pogubnom i pogrešnom politikom da EU nema alternativu UNMIK gotovo zamenjen Euleksom i on gotovo nema nikakvih ingerencija danas na Kosovu i Metohiji. Dakle, vi u izveštaju pominjete kosovske penzije, govorite o nezaposlenosti, dakle, spominjete tu socijalnu dimenziju ljudskih prava kada je reč o Srbima na Kosovu i Metohiji. Šta je sa ustavnim pravima? Političkim pravima, uopšte o onim osnovnim, egzistencijalnim pravima koje su zaista pravo pitanje kada govorimo o Srbima na Kosovu i Metohiji. Znate, ukoliko samo kažete to je pitanje UNMIK-a, to se nas ne tiče, bojim se da time idemo politikom svršenog čina. Samo ću vam navesti jedan primer. Kada je u vreme Vlade Vojislava Koštunice 2007. godine, UNMIK je odlučio da se odrekne obaveze organizovanja izbora na Kosovu i Metohiji i time prekršio Rezoluciju 1244, da Vlada Srbije tada imala je mogućnost ili da prihvati tu odluku i nastavi da krši Rezoluciju 1244 ili sa druge strane da prihvati i organizuje izbore. Vlada Srbije, tada pod vođstvom Vojislava Koštunice organizovala je te izbore i pored svih pritisaka i ucena, na kraju ti izbori su prošli i UNMIK i kao i svi, kada govorim svi mislim na najveće države zapada koje su prihvatile te izbore i samim tim prihvaćen je legalan status srpskih opština na Kosovu i Metohiji što za rezultat imai to da dana funkcionišu naše državne institucije na Kosovu i Metohiji. Dakle, vidimo da odlučnost kada je rešenost u pitanju da odbranimo našu teritoriju i te kako se pokazuje u ovom slučaju efikasna, a ne prosto samo da izrazimo jedno načelno gledište po tom pitanju. Zato smatram da ste morali da budete odlučniji i istrajniji u zaštiti prava Srpskog naroda na Kosovu i Metohiji kada je reč o jednom projektu koji nosi naziv "Elektronski pristup Zaštitnika građana". Vi znate da je DSS podnosila tu inicijativu da ako već i u drugim lokalnim samoupravama postoje, dakle, ti projekti gde građani imaju mogućnost da putem interneta se obrate Zaštitniku građana, da onda i to postoji na Kosovu i Metohiji, jer i te kako naš narod dole imao bi šta da kaže i zatraži pomoć od Zaštitnika građana. Ako je Norveška plaćala taj projekat, pa možda nije htela da se on uvede na primer, i na Kosovu i Metohiji, država Srbija je morala da plati i taj projekat sprovede i na delu države Srbije koji se zove Kosovo i Metohija u tim lokalnim samoupravama. Takođe, ako postoje lokalne kancelarije u Bujanovcu, Preševu, Medveđi, govorim o lokalnim kancelarijama Zaštitnika građana, svakako da su te kancelarije morale da postoje i u srpskim opštinama na Kosovu i Metohiji. Gledajte, ako postoji čitava aparatura i sistem države Srbije na Kosovu i Metohiji, gde imamo bolnice, škole, gde funkcioniše država Srbija na Kosovu i Metohiji, zašto jedna kancelarija nije mogla na primer da postoji u Kosovskoj Mitrovici? Mogla je, verujte da je mogla. Zaista smatram da je tu bilo potrebno uložiti više napora da do takve kancelarije dođe. Nije samo tu pitanje postojanje te kancelarije, već stvar prisutnosti države Srbije na Kosovu i Metohiji koja je u ovom trenutku izuzetno bitna. Kada ste u izveštaju takođe govorili i o medijima, odnosno netačnom informisanju, morali ste da ukažete i na sledeće, jer netačno informisanje direktno utiče na ljudska prava, odnosno na istinito i potpuno i blagovremeno informisanje koje je neophodno kada je reč o pravima građana Srbije. Mi smo imali prilike da slušamo svakakve vesti, svakakve dezinformacije, odnosno falsifikate koji su se nalazili na naslovnim stranama medija pred potpisivanje Briselskog sporazuma. To je bilo u cilju kako bi se ti Briselski sporazumi pokazali kao sporazumi koji su od državnog i nacionalnog interesa, jer evo sada tim sporazumima Srbija je dobila mnogo više nego od onoga što je na tim naslovnim stranama stajalo kada je reč o tim izveštajima, a što se tobože nudilo državi Srbiji. Takođe, smatram da ste morali u skladu sa zakonom, a imate tu mogućnost na osnovu člana 19. Zakona o Zaštitniku građana da pokrenete predlog za ocenu ustavnosti četiri uredbe Vlade, takođe predlog za ocenu ustavnosti, Briselskih sporazuma, plana za implementaciju, jer Briselskim sporazumom se najgrublje krše ljudska prava građana Srbije na KiM, gde se srpski narod nasilno izručuje lažnoj državi Kosovo. Mislim da su to vrlo važna pitanja koja u prvu ruku deluju čisto politička, ali dole živi naš narod. Mislim, da i vi se slažete sa mnom da su građani Srbije i na KiM i da oni imaju pravo da traže pomoć od Zaštitnika građana. Zbog toga je jako bitno da budete odlučniji u toj nameri da pomognete, jer ljudska prava su univerzalna prava i vi imate prava da budete prisutni na KiM i ovo moje izlaganje nije nikakva kritika, a mi smo podržali vaš reizbor i vi dobro radite, gospodine Jankoviću. Ovde se radi o jednom principu da svako čini ono što je do njega i onda bi Srbiji bilo mnogo bolje i zbog toga smatram da morate da budete odlučniji, kada je reč i o tom pitanju i moje izlaganje u tom smislu je jedna vrsta ohrabrenja u vašoj obavezi da pomognete i srpskom narodu na KiM. Kada pominjemo srpski narod, on je zaista sinonim za ugroženost ljudskih prava u 21. veku u Evropi. Hvala.
Reč ima Saša Janković. Izvolite.
Hvala, gospodine Petkoviću. Naravno da sam vašu kritiku shvatio kao dobronamernu, kako bi drugačije mogla da bude, ali nije mi lako da slušam kritiku zbog nečega što bih i sam voleo da je drugačije. Najmanje od svega želim da pružim lažnu nadu bilo kome. Naime, Zaštitnik građana svuda u svetu, dakle, Ombudsman nema izvršnu vlast, već kontroliše kako izvršan vlast poštuje prava građana i na tu, takvu vlast utiče da ona radi drugačije. Poštovani gospodine Petkoviću, vlasti koje imaju faktičku vlast na teritoriji KiM, Zaštitnik građana nema ni teoretske mogućnosti da na njih utiče. Dakle, ne vidim kako mogu da budemrame za plakanje, a da time opravdam svoj posao. Pročitaću, radi građana Srbije i građana Srbije sa KiM šta zaista piše u mom izveštaju: "Prema dostupnim informacijama i na osnovu navoda iz pritužbi, građani na KiM, posebno oni nealbanske nacionalnosti koji žive u enklavama, taoci su tekućih političkih procesa i suočavaju se sa kršenjima prava nepojmljivim ostatku Evrope". Teža formulacija ne može da se kaže, nepojmljivo je, neuporedivo je to što se dešava njima sa problemima o kojima mi pričamo o ostatku Evrope. To je tako. Vlasti, pogotovo u enklavama nisu vlasti koji kontroliše Republika Srbija. Kada sam pokušao da ostvarim kontrolu, sprečen mi je ulazak na teritoriju KiM, to je bilo pre nekoliko godina kada je bila neka druga Vlada, da pišem da idem u obilazak manastira, a da u stvari idem u kontrolu, pa da nakon te kontrole ne mogu nikakav efekat da ostvarim i mislim da ja ne mogu da lažem nikoga. Ono što mogu da radim, pokušavam da radim i tu nalazim jako malo podrške u izvršnoj vlasti. Ono što mogu da radim je onaj deo vlasti koji još uvek kontroliše Republika Srbija, da na njega utičem. Ovde imate podatak o tome da je Vlada Republike Srbije preko načelnika okruga rekla ljudima srpske nacionalnosti na teritoriji Kosova koji su se zaposlili ili radili u institucijama koje kontroliše Priština, da napuste taj posao i da će im dati drugi posao. Neki od njih su to uradili. Jedini izvor prihoda za svoju porodicu su ostavili, a nisu dobili posao sa naše strane. Ja to u odnosu na našu Vladu treba da pričam, a teško ide, strašno se teško osećam zbog toga, u čemu, naravno da mogu zbog toga da otvorim u biblioteci skajp vezu i da se građani sa KiM žale meni i mojim saradnicima. Sve što možemo da uradimo sa njihovim žalbama jeste da odemo sa njima kući. Ne možemo da utičemo na to, voleo bih da možemo. Reći ću vam nešto, da sam sa predstavnicima Evropske komisije razgovarao nedavno o sledećem, Briselski sporazum znači između ostalog i da će propisi koji važe na teritoriji KiM, biti u stvari propisi koji stižu iz Prištine. Time se čak i teoretska mogućnost uticaja Zaštitnika građana gubi, čak i teoretska, ona je sada samo teoretska. Nisam ni sa kim u našoj Vladi imao prilike da razgovaram o tome, jer u Vladi nisu smatrali da treba da pričamo o tome, ali su ljudi iz Evropske komisije zainteresovani za to da se možda nađe nekakva saradnja, da se omogući da Zaštitnik građana Republike Srbije, bar onom ko je na teritoriji, na kojoj ta vlast vrši vlast, na neki način utiče na njega, ali da svoj posao prema građanima srpske nacionalnosti i drugim nealbanskim građanima radi efikasnije, nego što radi, jer trenutno kosovski Ombudsman, onaj koji se naziva kosovskim Ombudsman, ne smatra se efikasnim, za razliku od Ombudsmana Republike Srbije koji se u međunarodnim krugovima smatra efikasnim. Dakle, teško mi je kada me kritikujete zbog toga, prihvatam kritiku, ali ne želim da stvorim uverenje kod jednog dela građana Srbije da im mogu pomoći, kada im ne mogu pomoći. Oni organi vlasti koji funkcionišu na Kosovu, kada Zaštitnik građana utvrdi propust na štetu prava građana, trebalo bi da to utvrđenje prihvate i da po tom utvrđenju i preporukama postupe. Cela poenta prištinskih vlasti je da oni ne priznaju organe Republike Srbije i oni sasvim sigurno, probali smo to, neće poslušati ono što kaže Ombudsman Republike Srbije samo zato što je to Ombudsman Republike Srbije, i to je razlog zbog koga se ponašam tako kako se ponašam u odnosu na to. Po pitanju pokretanja ocene ustavnosti Uredbe Vlade o Briselskom sporazumu, mislim da je to zaista par ekselans političko-državno pitanje i ne mislim da Zaštitnik građana, da Ombudsman Republike Srbije ima ključnu ulogu u tome. Na kraju krajeva, o pitanju ustavnosti odlučuje Ustavni sud koji po sopstvenoj inicijativi može da pokrene kad god hoće. Ne mislim, nažalost, da Ombudsman Republike Srbije može da ima presudnu ulogu u ovako bitnim stvarima od značaja za sve nas o kojima najviši organi Republike Srbije svakodnevno raspravljaju. Hvala.
Hvala. Reč ima Petar Petković, replika. Izvolite.
Gospodine Jankoviću, ja vas u potpunosti razumem i kada kažete da ne možete da utičete, da niste izvršna vlast, i to razumem, ali sa druge strane znam šta su obaveze, znam šta Ustav propisuje, šta zakoni propisuju. Demokratska stranka Srbije je u opoziciji, nije izvršna vlast, ali mi smo podneli predlog Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti. Ustavni sud sramno ćuti i neka ćuti, dok se država Srbija urušava, ali kad tad doći će na sud istorije da u jednom trenutku kada se zemlja raspadala, sudije Ustavnog suda su ćutale o pitanju koje je zaista isključivo u nadležnosti Ustavnog suda. Dakle, o tome sam ja govorio, da je bilo potrebno nekako više, jače, otvorenije u Beogradu da reagujete, kada je reč i o Briselskom sporazumu. Nije to samo političko pitanje, mi sada to svodimo na nivo ljudskih prava. Znamo za jedan referendum koji se na Sretenje prošle godine održao na KiM, gde su listom Srbi sa KiM glasali protiv institucija lažne države Kosovo. Sada imamo Briselski sporazum koji ih nasilno tera u lažnu državu KiM. Gde su tu ljudska prava ako govorimo o tom nivou, da ne govorim o Ustavu, zakonu i poštovanju međunarodnog prava? O tome sam govorio i zato smatram da je jako bitno da iako ste najmanja karika, učinite ono što je do vas, da vi, što se kaže, spasete dušu, da ispunite i poslednje slovo zakona kako vam je namenjeno, jer na taj način mi možemo da učinimo ono što je do nas, jer ako svi kažemo – to je rešeno pitanje, digli smo ruke od toga; verujte, tako će i biti. Da su tako Albanci radili, ne bi došli do ovog dana današnjeg. Mi smo nažalost u situaciji da kao opoziciona stranka činimo sve što je do nas, i kada je reč o Vidovdanskom protestu, i kada je reč o svim predlozima ka Ustavnom sudu i o inicijativama ovde u parlamentu, da činimo ono što je do nas, a građani Srbije će to svakako primetiti. Hvala. PREDSEDNIK (Nebojša Stefanović): Hvala. Reč ima Saša Janković. Izvolite.
Najkraće, bez moje namere da dalje produžavam razgovor na ovu temu, ako nema nove suštinske stvari. Dakle, moje pravo, ne moja obaveza je da pokrenem pitanje ocena ustavnosti akta, kojim, po mojoj proceni, se krše ljudska prava. U Uredbi Vlade, kako sam i pročitao, nisam mogao da nađem formalnu-pravnu odredbu koja je suprotna garancijama ljudskih prava, a da li je Briselski sporazum, odnosno Uredba Vlade generalno u skladu sa Ustavom Republike Srbije, to pitanje prevazilazi nadležnost Zaštitnika građana. Još jednom, razmotrio sam, odredba koja kao što u drugim slučajevima u kojima sam pokretao ocenu ustavnosti, koja kaže nešto što je suprotno garancijama ljudskih prava, dakle, iz one glave Ustava koja o tome priča, nisam mogao da je nađem, tako da, uz svo razumevanje vašeg stava, teško da mogu bez novih argumenata da drugačije postupim. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, uvaženi predstavnici nezavisnih tela, mogu odmah da izjavim da sam ohrabren vašom hrabrošću da u datim okolnostima podnesete ovakav izveštaj. Odmah na početku govora gospodina Jankovića, kada sam čuo da je 20.000, ako sam dobro čuo, predstavki bilo, moram priznati da me je taj podatak potpuno iznenadio, ne zbog toga što je to mnogo ljudi koji osećaju ugroženost svojih prava u raznim domenima, već zbog toga što još uvek ima 20.000 ljudi koji vam veruju da im vi možete pomoći. Dakle, neiscrpna je ljudska nada da će se pravda nekako postići. Sa pravdom je malo složenije pitanje. Ne znamo gde ona stanuje. Stari Grci kažu, Tara Temis u jednoj pećini, odakle ona to nadgleda, iz nje izviru ljudska prava. Međutim,pravda je, koliko sam ja za ovo dosta godina shvatio, nešto što je zadato, a ne dato. Nje prosto nema ili je nema u savršenom vidu skoro nigde. Bilo bi strašno kada ljudi ne bi za njom tragali, i to je ono što nas održava, da iako znamo da ćemo teško do nje stići, mi za njom idemo. Problem je ljudskih prava nastao u prošlom veku sa dva najkrvavija rata u istoriji čovečanstva, gde su milioni ljudi ostavili živote, veku u kome su stvarani najmonstruozniji logori na istoku i na zapadu, a boga mi i kod nas. Usled svih tih strahota koje nam je priredio 20. vek, doneo je i jednu lepu stvar, svest ljudi da moraju biti ljudi, da se humanum mora očuvati, a on bez pravde i poštovanja ljudskihprava, prosto nije moguć. Od tada, od Nirnbeškog procesa nadalje, razvijaju se ljudska prava. Ovo što je zanimljivo, ona idu u širinu, obuhvataju one za koje se nije ni slutilo da će ih obuhvatiti. Kao univerzalna prava, ona se šire na sve, na decu, na životinje, mislim da će uskoro i na biljke, ekolozi na to imaju prava da i to pomenu. To je dobar proces. Međutim, postavlja se pitanje, da li time čovečanstvo napreduje, ako se uzme u obzir šta se dešava, uprkos tome, pre svega na socijalnom planu strahovitog razaranja političkih zajednica na milijardere i na gladne ljude i kako da opstane tu negde trag neke pravde? Kod nas su ugrožena ljudska prava svim ljudima koji su nezaposleni, to priznajmo, imaju pravo na rad, o tome se bog zna kako govori. Dakle, to je samo jedan oblik ugroženih prava, ali ona su ugrožena na mnogo direktniji način za čitave slojeve. Ugrožena su za žene, za ljude sa posebnim potrebama, za decu, za neke nacionalne grupe, ima jako mnogo toga što bi se moglo podvesti pod kršenje ljudskih prava ili ravnopravnost. Ravnopravnost je izdejstvovana iz ljudskih prava, ali ako mi nemamo jednu duboku ljudsku empatiju koja podrazumeva i ambiciju da budemo ljudi, nećemo mnogo postići. Zamislimo jednu malu Romkinju, koja je uz to i hendikepirana, recimo, invalidna. Sa kim je ona to u ovoj državi ravnopravna? Kao Romkinja - nije, kao žensko - nije, kao sirotinja - nije, kao neobrazovan - nije. Možemo da ređamo koliko god hoćemo, da vidimo da to malo stvorenje, koje je ljudsko i moramo da imamo osećaj za njega, nije ravnopravno, a takvih koji nisu ravnopravni ima jako mnogo. Zadatak je političke zajednice da obezbedi, koliko je god moguće ravnopravnost. Jako dugo sam pisao i govorio o ljudskim pravima, ne bih sada držao nikakvo predavanje, ali bih ovde ukazao na jedan momenat koji hoću da istaknem, koji se nalazi u Izveštaju Zaštitnika građana. Reč je o medijima. Nama se dogodilo da odjednom mnogi slobodu medija shvataju kao slobodu na svaštočinstvo. To još ne bi bilo tako strašno, toga je bilo u istoriji uvek, ali imamo jednu pojavu takozvane tabloidizacije sa dubokom saradnjom sa policijom. E, to predstavlja ugrožavanje ljudskih prava. Jedno od osnovnih ljudskih prava jeste sloboda od straha. Dakle, bez zastrašivanja, jer diktature ne mogu sve da pobiju. Jedne pobiju, druge prebiju, a treće zastrašuju. Prema tome, zastrašivanje spada u deo kršenja ljudskih prava. Ako vi stvorite klimu da ljudi se boje ujutru da otvore novine, bez ikakve odgovornosti šta će se dogodi, to je ozbiljno kršenje ljudskih prava. Vi tamo navodite, potpuno ispravno, pravnički, da je tu povreda, naravno, tajnosti istrage, da je tu problem vršenja pretpostavke nevinosti i svega onoga što dolazi, ali je skandalozno da se politički uticajni faktori ne pobune mnogo jače. Kako je to moguće da izađe prvo u novinama, kako se ponašalo, koliko se uplašio određeni, šta je rekao, ko će biti uhapšen, kada i to onda se realizuje od strane policije? Uočen je problem i ja se nadam da ćemo svi zajedno, pre svega kao Skupština, jako dobro paziti da se taj problem reši, odnosno da se ne dozvoli dalje divljanje i ova saradnja. Ko krši ljudska prava? Ko može da krši? Prvo, onaj koji ima moć, a moć ima država. A ko u državi? Oni koji najviše imaju moći, pre svega policija. Mi imamo jednu čudnu pojavu ovih dana, proslavu u žandarmeriji. Nemam ništa protiv, kao i svaka druga profesija, neka slavi. Doduše, neuobičajeno je u normalnom svetu da se toliko slavlja tome pridaje, ali imamo izjavu da žandarmerija je garant ljudskih prava i sloboda. E, to je opasna izjava. Mislim da je data iz neznanja, jer slobodu i prava garantuje Ustav, koji je rezultat mišljenja i saglasnosti naroda, narodnog suvereniteta i Skupštine koja ga predstavlja. Ne može niko delegirati policiju. Ona će da čuva red, ona brine o bezbednosti građana i o njihovoj imovini, a neka ostavi prava i slobode onima koji za njih garantuju. Onda se pojavi spot – Bog i žandarmerija čuvaju Srbiju. Sada ste i Boga uključili kao svog saveznika uz sve to. Vidim čovek liči skoro na maršala, odlikovanja silna itd, sve je to dobro, ali zašto je Bog tu sa žandarmerijom, da oni čuvaju Srbiju? Bez njih Srbije ne bi bilo? Ako hoćemo malo da se našalimo, ima jedna narodna poslovica, ranije to je bilo, kada žandari nekoga uhvate, kažu - ubiju boga u njemu. Sad ispada da to više nije tako, neće oni da ubiju Boga, nego će tu malo da se slože, da spasu Srbiju. To je sve šaljivo, ali ostavlja loš utisak i to treba da izbegavamo, jer to nam apsolutno ne služi. Kada dodamo ostale probleme, ne bih to dalje nastavljao. Kada smo ulazili u Savet Evrope, kada sam bio predsednik parlamenta i trebalo je da održim i ja neki govor, zajedno sa generalnim sekretarom koji nas je primio. Rekao sam tada jednu rečenicu i uvek je ponavljam – mnogo me više raduju naše obaveze ulaskom u Savet Evrope, nego privilegije što ćemo biti tu. Dakle, naša je obaveza da poštujemo ljudska prava i osnovne vrednosti Evropske – demokratiju, ljudska prava i vladavinu prava. Ako to istinski pokušavamo da ovde ugradimo u našu državu i u naš sistem, mi smo uradili mnogo više nego da nam neko oda nekakvo priznanje diplomatsko koje nas neće mnogo usrećiti, nego je problem šta ćemo mi moći da uradimo sa tim. Problem ljudskih prava kod nas je najugroženije, pored ostalog što sam govorio, u radnom odnosu. Ne samo nezaposleni, nego i zaposleni imaju velike probleme. Oni moraju da trpe često da ne primaju platu, što je krivično delo, izrabljivanje ljudi i neplaćanje. Ima jako mnogo firmi koje to jednostavno ne plaćaju, naročito u privatnim firmama. Zatim, ima zloupotreba, prekovremenog rada, diskriminacija, pre svega žena da ne rađaju za to vreme itd, da se ne bune. U teškoj situaciji ljudi trpe. Naša je dužnost kao poslanika da imamo tu empatiju, to osećanje sa obespravljenim radnim narodom i da, kako god možemo, podstičemo solidarnost, da se ne krše socijalna prava i da stvaramo jedno društvo sa velikom solidarnošću, bez čega ono ne verujem da može uopšte opstati. O ljudskim pravima nadam se da ćemo imati prilike da razgovaramo, jer, ako sam dobro razumeo gospodina Filea u Briselu preksinoć, koji je rekao da predstoji dubinska analiza ljudskih prava i vladavina prava u Srbiji. Jedva čekam. Hvala vam lepo.
Reč ima gospodin Janković. Izvolite.
Hvala najlepše. Gospodine Mićunoviću, kada kažete da ste iznenađeni da još ima 20.000 ljudi koji veruju da će da dobiju pravdu, meni je zadovoljstvo, a opet mi nije preterano, s druge strane, zadovoljstvo da vam kažem da je prošle godine takvih bilo manje. Dakle, oni koji veruju da će da dobiju zadovoljenje pravde, kod Zaštitnika građana svake godine ima 30% više, samo što Zaštitnik građana, kao što sam u prvom izlaganju rekao, više ne može da garantuje da će tom broju građana sa ovakvim kapacitetom stručne službe kvalitetno i pravilno koliko bi trebalo izaći u susret. Nadam se da vi kao Narodna skupština nećete dozvoliti da se ovaj autoritet institucije, a to je autoritet ne samo institucije Zaštitnika građana i kontrolne organe, već i institucije Republike Srbije uruši teško stečeni i verujem da ćete podržati nužne promene. Pitanje razdvajanja crkve od države. Hvala vam što to ističete. Ja sam to prvi put uradio u izveštaju Narodnoj skupštini pre četiri godine kada sam citirao zvaničnu internet prezentaciju Ministarstva vera, na kojoj je pisalo samo verujući čovek je slobodan čovek. Dakle, organ državne uprave dozvoljava sebi da napiše da je samo verujući čovek slobodan čovek, a svi ostali koji ne veruju valjda da su neslobodni. Ima pomaka u tome na bolje. Dakle, nemam ništa kritički da kažem o veri, ali država i crkva moraju imati jasno razgraničene linije. Neke od tih linija sam pokušao da ukažem kada sam tražio da se revidira naš pravni okvir o crkvama i verskim zajednicama. Nažalost, još uvek to nije urađeno. Gospodin Kenan Hajdarević je u jednom aspektu dotakao i tu temu. To je neophodno. Na kraju, pitanje rada, kršenje ljudskih prava u vezi sa pravom na rad. Primetili ste da je to prva tema kojom sam i počeo ovaj izveštaj i to jeste najveći broj pritužbi Zaštitnika građana koji su vezani za rad, pored onog što sam naveo u ovom izveštaju, a što se tiče svakodnevnog sistematskog kršenja prava građana na penzijsko i zdravstveno osiguranje zbog toga što je država decenijama dopuštala da poslodavci krše zakone, ne uplaćuju doprinose, nadležni organi ćutali, a radnici izgubili pravo. Ova Narodna skupština je nedavno donela izmene zakona kojom je onemogućila, dakle onemogućila, onog koga je poslodavac kršenjem zakona ostavio bez doprinosa, da pravnim putem pred sudom, na bilo koji način, ipak naplati taj doprinos ako je prošlo više od 10 godina, a to je veoma često slučaj. Prošla Vlada je selektivno i neustavno, bez zakonskog osnova pokušavala da reši taj problem, tako što je formalno spajala staž pojedinim preduzećima. Formalno spojiti staž znači, upisati da neko ima uplaćene doprinose, ali pare u fond nisu uplaćene i para nema. Drugo pitanje – zašto u jednom preduzeću, odnosno zašto radnicima jednog preduzeća, koje u procesu privatizacije to učiniti, i praktično kupca tog privatizovanog preduzeća, i prethodnog vlasnika lišiti obaveze, a u nekom drugom slučaju to ne uraditi? Zašto ne spojiti staž zaposlenima u privatnim firmama? Da li su oni manje vredni? Da li su njihova prava na penziju i pravo na zdravstveno osiguranje manje vredna od onog ko je radio u društvenom preduzeću? Ustavni sud je na kraju morao da kaže da je to neustavno. Ova Vlada i ova Narodna skupština su doneli zakon koji je sada ozakonjen. Ozakonjena je mogućnost na predlog resornog ministra Vlada otpiše poreski dug preduzeću u postupku restrukturiranja i privatizacije i da otpiše ne uplaćene doprinose, bez ijednog kriterijuma. Porezi i doprinosi propisani zakonom koji bi trebali da važe jednako za sve, Vlada na predlog ministra, bez zakonom propisanim kriterijuma kao da bi i bili mogući, odluči da nekom preduzeću oprosti ne uplaćen porez i da doprinose prema Fondu zdravstvenog i penzionog osiguranja ne mora da uplate. Ne znam šta treba više da kažemo od toga da je to ono što sam rekao, da je to nož u leđa radnicima i šamar savesnim poslodavcima, jer i poslodavac koji uplaćuje doprinose ima veće troškove. Ako učestvuje na tenderu njegova cena će biti veća, neće dobiti posao, na kraju onaj koji ne uplaćuje doprinose će dobiti taj posao, pa će još da ima i veći profit, jer od onog što zarađuje iz tog posla ne uplaćuje, i to je poziv na kršenje zakona. Zbog toga vas molim da i vi ovde u Narodnoj skupštini podržite moj zahtev da se ovo preispita, i u najkraćem mogućem roku promeni. Na kraju za ovih 20.000 ljudi ipak verujem da je razlog, zbog koga se javljaju i činjenica da je Zaštitnik građana po svim evropskim kriterijumima, još uvek efikasna institucija i da ovo što pričam, uprkos tome što sam nezadovoljan što nisu sve preporuke izvršene, da je 70% njih izvršeno, u roku koji za to ostavim i da ima svrhe. Dakle, nije pusta nada već je ipak i realno moguće i ostvarivo i dešava se da građani nakon što naiđu na zatvorena vrata i blokadu sistema ipak nakon obraćanja i meni i mojim kolegama i koleginicama, u saradnji sa drugim državnim organima koji poslušaju naše preporuke ili rešenja, ipak građani dođu do zadovoljenja. Ali, sve dok postoji jedan jedini građanin za koga je nadležni državni kontrolni organ Ustavom ustanovio da su mu Ustavom garantovana prava prekršena nepravilnim i nezakonitim radom organa vlasti, a taj organ vlasti kaže – baš me briga, ni vi, ni ja ne možemo biti zadovoljni. Ja nisam, a znam da niste ni vi. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Nikolić.
Poštovani predsedniče skupštine, gospođo Petrušić, gospodine Jankoviću, poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, uvaženi građani Srbije, pre nego što počnem da pričam o onome što je dnevna tema, odnosno o onome o čemu smo svi danas zaduženi da govorimo, želim da istaknem da je prošle godine 27. jula formirana nova republička Vlada, čiji stožer je SNS. Podsećam javnost u Srbiji da je ovo izveštaj regulatornih tela za celu 2012. godinu, što znači da se odnosi i na prethodnu Vladu, čiji je stožer bila DS, kao i na novu Vladu, čiji je stožer SNS. Sve ono što je dobro neko želi da prihvati i da pohvali, da kaže da je to njegovo i da pripada u njegove zasluge, a da sve ono što nije dobro pripada nekom drugom, nekom ko je preuzeo odgovornost posle 27. jula 2012. godine. Ne bih rekao da je to logika koja može da nas odvede ka tome da pomognemo građanima Srbije, da im damo neku nadu, da im damo mogućnost da ako ne mogu da ostvare pravo putem suda, putem policija, da to mogu preko institucije koja se zove Zaštitnik građana. Na tome sam zahvalan gospodinu Jankoviću, kao i gospođi Petrušić što su danas ovde pred nama i što su čitavo jutro provodavali svoj izveštaj koji je veoma podrovan, detaljan i sveobuhvatan, a u isto vreme su odgovarali na pitanja, sugestije i primedbe koje su bile principijelne od strane određenih poslanika, a potpuno neprincipijelne od strane drugih poslanika koji su itekako glasajući, itekako radeći u ovoj skupštini, donoseći zakone, odgovorni za sve što se događalo do 27. jula 2012. godine. Naravno i pet godina pre toga, jer ove posledice nisu nastale odjednom, nisu nastale od juče, nego su nastale unazad više godina. Rekao bih i više decenija. Izašli smo iz jednog društva koje je bilo komunističko ili kvazi komunističko, onda smo ušli u društvo koje je demokratsko, a rekao bih kvazi demokratsko, gde smo imali sve institucije, ali su one bile samo forme radi. Suštinu niste mogli da zadovoljite. Niste mogli da ostvarite svoja elementarna, ljudska i građanska prava i zbog toga je mnogo ljudi posegnulo za sudom u Strazburu. Zbog toga je Srbija u više navrata i u više postupaka izgubila i plaća štetu, nekada manju, nekada veću, ali sve to zbog toga što institucije ovog sistema u Srbiji nisu funkcionisale kako treba. Pravosuđe je u veoma lošem, u katastrofalnom stanju. u stanju koje je bilo poput aviona koji leti bez goriva i pitanje je bilo kada će da padne. Pitanje je bilo vremena kada će to da se desi? Sva je sreća da je prošle godine formirana druga Vlada, gde je stožer SNS i gde se dosta toga promenilo. Hoću to da pohvalim, naravno da pohvalim i svoju poslaničku grupu, jer smo tome doprineli i hvala gospodinu Jankoviću jer je to prepoznao i u svom izveštaju rekao da su sve odluke Ustavnog suda bile veoma zabrinjavajuće. To je čak i Venecijanska komisija rekla, da je pravosuđe u Srbiji na niskim granama i ukoliko budemo ovako nastavili biće teško za sve. Ono što hoću kao poslanik da kažem jeste da ću u svakom slučaju podržati i uvek na svakom mestu, da se povećaju kapaciteti ovih regulatornih tela. Mislim na telo koje se zove Zaštitnik građana, kao i telo koje se zove Poverenik za rodnu ravnopravnost. Vaši kapaciteti moraju da budu povećani i u tehničkom smislu i u materijalnom smislu i u finansijskom. Iako ste vi gospođo Petrušić, danas spomenuli da se niko sa juga Srbije vama nije obratio, čovek dođe do zaključka da na jugu Srbije, od Niša, Leskovca, Vranja, pa nadalje, nema nikakvih problema, da je tamo potpuno idealno stanje i da svi tamo poštuju ljudska prava Roma, prava žena, poštuju zapošljavanje, nema maltretiranja u porodici, verujte da apsolutno nije tačno. Mislim da je prvo što vam se ne javljaju to što postoji jedan strah od toga da se jave, u nekom prethodnom periodu, a nadam se da će sada biti oslobođeni tog straha, jer mi na ovaj način šaljemo poruku da mogu da se obrate vama, ali ne mogu oni svi da vas nađu, ne mogu oni svi da dođu u Niš, pa da tamo traže gospođu Petrušić ili neke vaše saradnike, nego morate da otvorite jednu kancelariju u Vranju koja će biti zadužena možda i za kosovsko Pomoravlje, za ljude koji tamo žive u veoma teškim uslovima, kojima treba pomoć, kojima treba topla reč, ako ništa više od toga. U tom smislu, poslanička grupa SNS će apsolutno podržati, kao što i jeste, i u Danu za glasanje ćemo naravno dati podršku vašim izveštajima. Još nekoliko stvari sam hteo da kažem. Što se tiče toga što su se, gospodine Jankoviću, vama obratili ljudi, rekli ste u toku prošle godine 20 hiljada ljudi i od kako ste Zaštitnik građana, svake godine se taj broj povećava za 30%. Verujem da je i pre pet godina bila ista muka tih ljudi, ali veoma mali broj ljudi je znao da vi postojite. Sada to povećanje predstavlja jedno ohrabrenje kod ljudi da znaju da ste vi institucija kojoj treba da se obrate. S druge strane, to je ponos za vas, jer ste pokazali da na pravi način radite svoj posao. Zato smo mi prošle godine, kada smo odlučivali o tome ko će biti novi Zaštitnik građana i kada smo birali, nismo mnogo razmišljali o tome. Nismo želeli da menjamo, niti da činimo nešto što čine druge poslaničke grupe ili druge stranke, da sve počinje od nas, da smo mi neko ko je najpametniji i zna sve. Naravno, ono što je dobro, sačuvaćemo. One ljude koji znaju svoj posao, biraćemo. Tada sam glasao sa puno kapaciteta i sa puno želja da vi to nastavite. Nadam se, imajući u vidu objektivnost ovog izveštaja, sveobuhvatnost i sve ono što čini i što treba da čini ovakav izveštaj, naravno da zaslužuje pažnju i svaku pohvalu. Ono što hoću posebno da istaknem u vašem izveštaju, a to se odnosi na zaštitu prava lica koja su lišena slobode, tu ima mnogo problema, vi to dobro znate, a i javnost Srbije zna. Najgore je što se kod nas stiče utisak da kad nekog lišite slobode ili mu odredite pritvor, onda ste mu ukinuli sva ljudska prava, onda ste mu oduzeli sve građanske slobode, a nije tako. On je lišen samo slobode. Sva ostala prava postoje i ako vi to lice koje ste lišili slobode držite 48 sati u tom policijskom zadržavanju ili u lišavanju slobode, stavite u jednu prostoriju koja liči na scene za snimanje filmova strave i užasa, gde nemate vodu, gde ne možete osnovne ljudske potrebe da zadovoljite, ako uz to u svakom trenutku u tu prostoriju koja nije pod kamerama, može da uđe neko da vas šutne, da vas uvredi, da vas pljune, da vam kaže šta god mu padne na pamet, da vas tu prisiljavaju na sve moguće načine da nešto priznate, iako niste to počinili, da vam ne daju pravo da zovete svog advokata jer nemate odakle da ga zovete, jer vam je sve oduzeto, to su neke stvari na koje morate da obratite pažnju. Mi kao stranka koja je na vlasti ne krijemo se od toga. Upravo ističemo da je to tako. Slažemo se i hoćemo zajedno sa vama da to promenimo. Imaćete podršku od nas u svakom slučaju, od mene i od svih kolega koji se i uže bave tim poslom. Takođe, u tom smislu morate da predlažete i određene zakonske projekte, da inicirate kod nas, odnosno da mi to zajedno sa vama radimo. Takođe, ono što je veoma bitno, zaključak, tačka 7) – neophodno je da Vlada što pre preduzme mere kojima će se građanima olakšati pristup sudovima i pravdi i obezbediti ostvarivanje ustavnog prava na pravično suđenje i suđenje u razumnom roku. To je ono na čemu se insistira kod svih razgovora sa ljudima iz EU. Svi oni su sa idejom da u Srbiji zavlada poštovanje zakona. To poštovanje zakona se može ostvariti samo putem sudova. Sudovi su ti koji donose rešenja, koji donose presude gde se odlučuje o nečijoj imovini, gde se odlučuje o nečijoj slobodi. Ako to ne bude učinjeno u fer i pravičnom postupku, plašim se da ćemo sve postupke završavati pred sudom u Strazburu. Poznato mi je takođe da je u skupštinskoj proceduri postupak oko pravičnog suđenja u razumnom roku, tako da ćemo o tome raspravljati vrlo brzo. Još nešto što je vezano za zaključke povodom Izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti u 2012. godini, označili ste koje su to grupe najviše diskriminisane u Srbiji. Naravno, na prvom mestu su Romi, zatim siromašne osobe, osobe sa invaliditetom, nažalost, starije osobe, žene, pripadnici seksualnih manjina. To su grupacije koje su najviše ugrožene. Ako se udruži još nekoliko ovakvih siromašnih žena, plašim se da je tu tek teskoba veća. To ste, takođe, dobro prepoznali, takođe i oblasti društvenih odnosa u kojima je diskriminacija najšira, rad i zapošljavanje. Tu postoje postavljeni uslovi koji postoje, koji su napisani i oni koji nisu napisani, koji se ispod žita valjaju i koji stvaraju uslove koji iziskuju davanje određenih nadoknada, postupanje na neki možda i nemoralan način da bi se došlo do posla. Nažalost, to je imanentno svim društvima, pa i našem. Zato, kada se javno o tome priča, mora da se kaže, da se zna, da mi ne stojimo iza svega ovoga i da ćemo probati svi zajedno da se borimo da ove nepravilnosti u životu ovih grupa odstranimo, jer bojim se da oni sami neće moći da se izbore sa tim, nemaju kome da se obrate. Teško će ići, ali ne znam, uradićemo sve što je do nas. Ovo što sada čitam i predstavljam građanima Srbije jesu zaključci koje će Narodna skupština u Danu za glasanje usvojiti. Prihvatili smo sve ono što ste vi predložili. Matični odbori su razmotrili sve vaše predloge i doneli su određene zaključke. Ovo su zaključci o kojima sada pričam. Pomenuo sam i na kraju ću opet to da kažem, Narodna skupština podržava osnivanje regionalnih kancelarija poverenika i naravno da treba da podržava. Na samom kraju, hoću da kažem nešto što je možda ohrabrujuće, kada smo mi u Vranju kao SNS kandidovali odbornike, odnosno kandidate za odbornike, imali smo na listi preko 40% kandidata žene. Sada, pošto smo ušli u vlast, u Vranju su na funkcijama preko 50% žene. To je ono čime mogu da se pohvalim i što očekujem da ćemo nakon sledećih izbora imati sigurno preko 50% žena. Ali, ako ženama date vlast, onda ćemo mi muškarci malo imati problema, ali sam za to da uradimo sve najbolje i da Srbiji konačno krene, jer smo veoma dugo bili u onoj kvazidemokratiji. Moja je želja da nakon sledećih izbora i u ovoj Skupštini bude bar 50% žena. Dakle, u Danu za glasanje SNS će podržati zaključke koji su dati na osnovu vaših izveštaja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Hvala. Poštovana gospođo Petrušić, poštovani gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, ova tri izveštaja predstavljaju jednu neveselu sliku ljudskih prava u Srbiji i ne treba da se zavaravamo. Postoji određena tendencija da se ova nevesela slika još i pogoršava, s obzirom da postoji mogućnost da se ograničavanje ljudskih prava, ljudskih sloboda može kompenzirati sa prevelikom kooperativnošću ove vlasti u vezi Kosova. Srbija se već danas prepoznaje kao jedna siromašna i neuspešna država, jedna od dve najneuspešnije države u Evropi, pored BiH. Dakle, to siromaštvo, ta neuspešnost i ta opasnost u kojoj se trenutno Srbija nalazi, jer se nalazi pred bankrotom, normalno da generišu i ugrožavanje ljudskih prava i sloboda. Bojim se da ćemo sledeći put, ukoliko se budemo našli u ovom parlamentu, razgovarati o tome da se mnogo šta promenilo, ali na gore. Gospođo Petrušić, spomenuli ste vrednosni sistem kao generator za povećanje diskriminacije, odnosno netolerancije. Potpuno se slažem s vama. Zaista, dok Srbija ne krene u modernizaciju, u promenu tog vrednosnog sistema koji je trenutno dominantan i koji je faktički izgrađen u poslednjih 20 godina, Srbija se ne može promeniti i ne može da se unapredi ni jedno ljudsko pravo koje je toliko bitno za jedan dobar život u jednoj uređenoj državi. Gospodine Jankoviću, spomenuli ste neracionalno trošenje sredstava. Potpuno se slažem sa vama. Često bi i bilo para da se negde taj novac dobro uloži, međutim, da je bilo volje, da je bilo spremnosti, manje bahatosti i arogancije, ne bismo došli do ove situacije gde budžetski deficit iznosi preko 80 milijardi dinara, sa tendencijom rasta do 200 milijardi dinara, što, dozvolićete, predstavlja ogromnu pretnju za opstanak države i, faktički, za opstanak ovog naroda i njihovih ljudskih prava. Za mane je zaista poražavajuće da od vaših preporuka je realizovano samo 22%, gospodine Jankoviću. Ne smatram da ste vi odgovorni za to. Nemojte me pogrešno razumeti. Ovde spominjete nekih 1.314 postupaka, kontrole organa i javne vlasti koje ste preduzeli, a od toga ste realizovali 375, gde su vlasti prihvatile vaše preporuke i to je 22%. Što se toga tiče, ne smatram da je Zaštitnik građana odgovoran za to. Odgovornost apsolutno vidim u vlasti, vidim u političkoj volji da se izađe u susret preporukama Poverenika i za ravnopravnost, i Zaštitnika građana i gospodina Rodoljuba Šabića. Suština je ta da je potrebno da se te preporuke, na neki način, osiguraju u smislu realizacije istih, da se izgradi mehanizam, da se i ove preporuke koje vi u ovim vašim izveštajima označavate, realizuju od strane organa vlasti, odnosno nosilaca javne vlasti. (Predsednik: Vreme.) Potrebno je da se određene sankcije utvrde, kako bi se, zaista, u pogledu vašeg rada postigao i očekivani rezultat.
Reč ima gospodin Saša Janković.
Hvala vam najlepše. Pojasniću. Kao što sam rekao, i jednu jedinu ne izvršenu preporuke smatram nedopustivom. Iskreno da vam kažem, kada je u pitanju procenat izvršenja preporuka bio je ne 20%, nego manje od 50%, ne bih video svrhu svog postojanja. Jedno su pokrenuti postupci kontrole, a drugo su postupci u kojima su zaista utvrđene nepravilnosti. Često se dešava, čak češće, da nema utvrđenih nepravilnosti. Mada, podsetiću, u skoro 30% slučajeva ima nepravilnosti, što je izuzetno visoko. U najrazvijenijim zemljama se radi od svega nekoliko posto. Dakle, kada Zaštitnik građana, odnosno Ombudsman pokrene postupak kontrole, u deset slučajeva, odnosno u 100 slučajeva u Holandiji, u svega nekoliko se zaista utvrdi da je građanin u startu bio u pravu. USrbiji je od 100 slučajeva, 30 slučajeva da je građanin bio u pravu i da je organ vlasti nezakonito i nepravilno radio. Prava statistika kaže da je broj pritužbi, čija je osnovanost utvrđena u postupku pritužbi 714, da je pored toga bilo još 375 postupaka o kojima su organi sami odmah prihvatili da su pogrešili i ispravili rad, da je broj sprovedenih preporuka dodatno 197 i to je skoro preko 70%. Još jednom, ni jednog momenta nisam zadovoljan, iako je 70% evropski prosek. Molim vas da podržite zaključak koji je Odbor za ljudska i manjinska prava Narodne skupštine predložio, a to je da se Vlada obaveže da o svakoj neizvršenoj proporuci, izvesti vas, Narodnu skupštinu, kao što je dužno ministarstvo da izvesti mene, ali da Vlada izvesti vas zbog čega ta preporuka nije izvršena i da imate mogućnost da Vladi to pitanje, na najkonkretniji način, postavite. Hvala.
Reč ima gospođa Nevena Petrušić.
Samo bih povodom ovoga što je rečeno. Zaista mi je drago što ovde potenciramo da je neophodno da menjamo jedan vrednosni sistem, svi mi. U tom smislu danas priča o obrazovanju i priča o nastavnim materijalima, priča o nastavnoj praksi je nešto što je jako značajno. Kao što svi znamo, jedna potpuna ravnopravnost nije nikada i nigde, čak i u onim najrazvijenijim demokratskim državama sa razvijenim demokratskim institucijama, ostvarena. To ne oduzima smisao naših nastojanja, našoj borbi da gradimo društvo u kome ljudi ne samo da imaju jednaka prava, jer to sada garantuju naši zakoni, nego zaista imaju i jednake mogućnosti. Imati jednake mogućnosti je mnogo više nego imati jednaka prava. Kada god su u pitanju manjine, onda moramo znati da je i odgovornost za položaj manjina, kakva god da je manjina i koja god da je manjina, da je upravo odgovornost na većini. Ovde se zahvaljujem na izraženoj spremnosti da dobijemo podršku za ideju koju imamo, za naš plan, a to je da osnujemo, makar za početak, tri regionalna centra. Videli smo, to je naše iskustvo pokazalo, da kada god negde odemo, budemo par dana u nekom mestu, obiđemo romsko naselje, budemo u nekom malom mestu, predstavimo našu instituciju, da posle deset dana nama stignu pritužbe. Naravno, to potvrđuje, to ću i ponoviti ovde iako sam i na početku rekla, da to što iz pojedinih delova Srbije nemamo pritužbe, a ima delova Srbije iz kojih ni jedna pritužba nije stigla, ni slučajno ne pokazuje da su tamo stvari u redu i da tamo diskriminacije nema. Naravno da je ima, ali ljudi nisu dovoljno ohrabreni i želim ovo da povežem sa onim što verovatno čeka Narodnu skupštinu, to je da se pozabavi problemom sistema besplatne pravne pomoći. Siromašni ljudi koji su u problemima različite vrste i nisu samo njihova prava na ravnopravnost povređena, nego i mnoga druga – i ljudska i ona obična prava. Dakle, potpuno su to ljudi koji nemaju nikakav pristup pravdi i to je neštošto moramo menjati. To potvrđuje i činjenica da se nama u 2012. godini javilo telefonom, pošto za sada moramo tako da komuniciramo i ono malo koliko dođe u kancelariju koju imamo, sa skromnim kapacitetima možemo da obezbedimo da ona radi dva puta nedeljno, javilo se 1.000 ljudi. Javljaju se i znaju ponekad da nismo mi nadležni za njihov problem, ali žele da čuju kome da se obrate. To vam potvrđuje da imamo diskriminaciju upravo u ostvarivanju prava na pristup pravdi. Zahvaljujem se i na ovim korisnim predlozima i insistiranju da se pomene nasilje u porodici, rodno zasnovano nasilje, da se ukaže na problem s kojim se suočavaju trudnice. Naravno, kada zakažu inspekcija rada, kada ne razumeju da je njihova uloga da se bave diskriminacijom na radnom mestu, kada nema velike mogućnosti da neku brzu intervenciju suda obezbedite, onda i individualna intervencija, pa uključujući i predsednika Skupštine, je nešto što je pomoglo nekome da ostvari svoje pravo. Naravno, to nije rešenje. Koliko ima onih koji neće na ovaj način moći da obezbede da zaštite svoje pravo, zato je potrebno da gradimo svest. To je nešto što podrazumeva da svi znaju šta piše u našim zakonima kada je reč o zabrani diskriminacije. Da li možete da zamislite da danas u Nemačkoj se u tri grada sprovodi pilot projekat gde postoji anonimna prijava na posao. Dakle, ona tamo ne zna ni kako se neko zove, jer iz imena i prezimena može da zaključi koje je nacije, koje je vere i odakle dolazi. Da li možemo da zamislimo i šta još moramo da učinimo da takvu vrstu mogućnosti, da se ima šansa za zaposlenje, ostvarimo u Srbiji?
Replika, gospođa Popović.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Drago mi je što u nama, opozicione LDP, prepoznajete neke partnere za neke zajedničke poslove. Međutim, uputila bih vas na rebalans budžeta. Dakle, rebalans budžeta je taj koji će da smanji sredstva i Povereniku za ravnopravnost i Povereniku za dostupnost informisanja. Dakle, radi se o tome da će ova skupštinska većina da glasa za rebalans budžeta i ova skupštinska većina će da izglasa taj rebalans, a vi ćete samim tim dobiti manje sredstava. Gospodin Janković već govorio o tome, da ima problem u izvršavanju određenih poslova koji su se već do sada radili, a tek za ubuduće. Kako će da realizuje sve one projekte koji su toliko potrebni za ovo društvo koje je i moralno i ekonomski i politički propalo i zbog toga je toliki značaj svih ovih nezavisnih državnih tela. Nažalost, već u vašem nazivu stoji i da ste nezavisni i državni. Meni je potpuno jasno da imate jednu ulogu koja mora biti izbalansirana i harmonizovana. Vi ste sa ovim vašim izveštajima pokazali da možete biti dovoljno profesionalni, dovoljno stručni i dovoljno prepoznajete potrebe ovog društva, ali očigledno da vlast to ne prepoznaje u vama, odnosno ne prepoznaje koliko je potrebno da vam da podršku. Mi, iz opozicije, ćemo vam sigurno dati podršku. Ako ništa drugo, ovde u parlamentu. Sigurno je to da vi, pre svega, morate da reagujete, da utičete na vlast koja ima realnu moć da nešto i uradi.
Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče i poštovani predstavnici nezavisnih državnih institucija, kada govorimo o nezavisnim državnim institucijama moram da spomenem ono što je već danas izrečeno, da je to relativno mlada pojava u političkom sistemu Srbije, a da je stanje ljudskih prava u direktnoj vezi sa društvenim vrednostima i snagom institucije. To je upravo ono što meni ovi izveštaji ukazuju, kada sam ih čitala. Znači, ovi izveštaji su nešto što je potpuno korektno urađeno, što je realno i što je stanje na terenu. Kada, sa druge strane, to uporedimo, onda vidimo gde su to sve slabosti našeg sistema i gde mi to nemamo dovoljnu jačinu institucija. Govorilo se danas o ravnopravnosti polova i govorilo se o tome da su žene diskriminisane i ja se slažem sa tim. Slažem se, ali to svakako zahteva jednu dublju analizu. To nije samo pitanje budžeta u ovom trenutku, to je pitanje i volje. Vrlo često žene treba da pomire, kako karijerne, tako i privatne obaveze. Vrlo često to zahteva dublje i preciznije analize, ali i sistemska rešavanja. Govorili smo o nasilju u porodici. To nije nešto što može da reši jedna ustanova, jedna institucija ili Poverenik za ravnopravnost. Verujem da ćemo se svi složiti da bez saradnje institucija, kako sudstva, tako policije, tako i zdravstva, nećemo brzo doći do rešenja, a i bez centara za socijalni rad. Upravo kroz čitanje ovih izveštaja mi vidimo gde nam to sve sistem nije dovoljno odgovorio na potrebe građana, gde on nije dovoljno izgrađen i vidimo slabost svih onih institucija, koje deluju od lokalnog preko regionalnog i državnog nivoa. Naravno, ostvarivanje svega ovoga nije moguće bez saradnje izvršne, zakonodavne vlasti, a bez stalnog upozorenja nezavisnih državnih institucija. Mislim, da je i jasna i nedvosmislena podrška države i njenih organa, kada je u pitanju upravo rad ovih institucija. Naravno, institucija Zaštitnika prava građana uspostavljena usvajanjem Zakona iz 2005, a tek 2007. godine je počeo sa radom. Dosta je to brže išlo sa Poverenikom, ali mislim da svi treba da budemo ponosni kada u izveštaju Evropske komisije stoji da zakonodavni i institucionalni okviri za poštovanje ljudskih prava postoje, a preduzete su i aktivne mere da se osigura njihovo sprovođenje. Ipak, neophodni su dalji napori da se primene međunarodni pravni instrumenti. Ovo je zvanični dokument. Ovde nema priče o tome ko je u pravu, ko je u krivu. Sve je ovo zajednički zadatak i sve je ovo nešto što mi nećemo izneti, ukoliko pored preventivne mere ne postoji ta edukativna. To je upravo jedna od uloga, kako Poverenika, tako i Zaštitnika prava građana. Mislim da su to do sada radili sjajno. Naravno, Zaštitnik prava građana stara se o zaštiti i unapređenju ljudskih sloboda i prava, o povećanju transparentnosti i odgovornosti. To je nešto što Srbiji, u ovom trenutku, i te kako nedostaje. Želim Srbiju u kojoj će najbolji i najpametniji, shodno svojim znanjima i sposobnostima, dobijati priliku, u kojoj neće biti merilo i kriterijum nešto drugo, nego upravo lična sposobnost, lično znanje i, na kraju, lična odgovornost. Mislim da je to Srbija kojoj svi ovde težimo, bez obzira iz koje partije dolazimo. Kada govorimo o broju pritužbi, gledala sam, kada je u pitanju Zaštitnik prava građana, 2007. godine bilo je 406, 2012. godine 4.472. Meni lično to ne govori da je nama nešto u porastu, nego mi govori, sa jedne strane, da ljudi imaju povećanu svest o tome šta to rade nezavisne državne institucije, sa druge strane, da postoji poverenje, upravo, u ove institucije, a opet sa treće strane, kada pogledamo da ima dosta neosnovanih pritužbi, onda imamo svi zajedno zadatak da promovišemo šta su to ljudska prava, koja je to oblast diskriminacije i šta je to uloga svake od institucija i šta treba da rade. Mislim da i tu imamo sponu i dosta toga gde bi mogli da uložimo zajednički trud i rad. Takođe, porast broja kontakata sa građanima je nešto što je verovatno uslovilo i povećan broj pritužbi kod Zaštitnika građana, a isto tako i kod Poverenika za ravnopravnost. Kada kažemo da svake godine ima 30% prijava više, po meni je to dobro. Znači da smo mi, kao društvo, počeli da se razvijamo, da shvatamo koja su naša prava, ali isto tako, moramo da radimo na tome koje su obaveze svake institucije. Mislim da i ovo prihvatanje preporuka jeste jedna dobra stvar i da je ona u blagom porastu, što svakako govori o povećanju nezavisnosti ovih institucija. Ono na šta bih apelovala, kao neko ko dolazi iz jedne od najnerazvijenih opština Srbije, a gledajući one analize koje kažu da je oko 37% prijavljenih iz Beograda i okoline Beograda, i kod Zaštitnika građana, i kod Poverenika za ravnopravnost, jeste da ta prava približimo onim manjim sredinama. Kada sam pogledala koje su sve osobe, odnosno strukture građanstva, diskriminisane, sa žaljenjem moram da konstatujem da to nije uvek jednostruka diskriminacija, nego da se upravo kod ovih grupa javlja višestruka diskriminacija i da je nekad vrlo često uopšte shvatiti gde je došlo do diskriminacije, jer je to nekada u društvu opšte prihvatljiv model ponašanja prema drugima. Dok god to ne promenimo, verujem da nećemo imati Srbiju koja može brže i bolje napred. Dok god ne dobijem Srbiju u kojoj će moje dete, bez obzira kog je pola, koje je nacionalnosti, koje je boje očiju, moći da dobije jednaku priliku kao dete iz Beograda, Leskovca i svakog drugog grada, nećemo ništa uraditi ni po pitanju ljudskih prava, ni po pitanju bržeg razvoja. Mislim da nije samo rešenje u davanju zakonskih prava, da jesmo ravnopravni, nego ono o čemu je gospođa Petrušić govorila, a to je politika jednakih mogućnosti. Kada svi mi budemo imali jednake mogućnosti, živeli u Beogradu, Žitištu, Novom Sadu ili Leskovcu, onda će Srbija biti bolje mesto za život. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Saša Janković.
Hvala najlepše na ovom što ste rekli. Trideset posto pritužbi je iz Beograda. Sa jedne strane, u Beogradu gotovo da živi 30% Srbije. Sa druge strane, otvorio sam 15 virtuelnih kancelarija širom Srbije. To je ono što je gospodin Petković spominjao. Praktično, građani Srbije mogu direktno da pišu bez ikakve takse, bez ikakvog pravnog saveta, bez angažovanja advokata, Zaštitniku građana i da svojim rečima opišu problem i da ostave dokumente koja taj problem potvrđuju. Mogu da odu u tih 15 gradova u svoje lokalne biblioteke i da uz pomoć bibliotekara, dakle, u najneutralnijem, a opet odgovarajućem okruženju, preko audio-video veze, sa najmanjim mogućim troškovima, razgovaraju sa mojim saradnicima u kancelariji i da na licu mesta podnesu pritužbu koju će bibliotekar da prosledi u Beograd. Mogu da vam kažem da to nije uradio nijedan ombudsman u svetu, a sada to počinju da rade po primeru Srbije. Potrudili smo se da budemo dostupni građanima Srbije. Ja i moji saradnici idemo u ono što se zovu "Dani Ombudsmana" i to radi i moj pokrajinski kolega i moje kolege iz lokala. Kada sam govorio o povećanju broja pritužbi, nisam se žalio. Dakle, ako ukupno obraćanja građana prošle godine ima 20 hiljada, od čega su četiri i nešto hiljade formalne pritužbe, znajte da u Austriji ima osam hiljada pritužbi građana Ombudsmanu. Nije loše imati pritužbe. Loše je, međutim, biti dostupan da se pritužbe prime, dobiti pritužbe, a nemati kapacitet da dovoljno brzo i efikasno te pritužbe rešiš. Zbog toga vam se obraćam i kažem da ne treba da dozvolimo svi zajedno da institucije koje su pokazale da Srbija nije osuđena na prosečnost i da građani Srbije nisu osuđeni da nemaju zaštitu svojih prava, ne treba dozvoliti da te institucije pokleknu pod ogromnim teretom koji u ovom momentu nose. Istovremeno, zaista je sramota za sve nas, kao društvo i kao državu, da Poverenih za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka ličnosti sedam godina posle svog izbora nema adekvatan prostor za rad, a da postoje državni organi, državne institucije i javna preduzeća koja u svojim krugovima imaju teniske terene. To je nešto na šta ne treba mi da se žalimo građanima Srbije, a ja to sada kažem, već nešto čemu svako treba da stane na put. Dakle, nije problem veliki broj pritužbi, problem je to što te pritužbe treba rešiti. Problem je i to što kada rešimo pritužbe i ustanovimo… Još jednom, velika je razlika između Poverenika i Zaštitnika građana. Poverenik Šabić daje obavezujuća konačna pravosnažna rešenja, a ja dajem preporuke. Ali, kad ih dam, to mora da ima svoju posledicu. Nažalost, često nema. Završavam sa odgovornošću i pitanjima rodne ravnopravnosti. Dakle, naravno da je za neke stvari potrebna promena stava, promena kulture, promena kulturnih matrica i tradicionalnih shvatanja, često je to slučaj sa rodnom ravnopravnošću, ali za neke stvari moramo postaviti pitanje odgovornosti za kršenje očigledno propisanog i logički jasnog. Mi smo pre dve godine imali tzv. kvotu od 20% za upis u Kriminalističko-policijsku akademiju. Prošle godine je ta kvota smanjena na 15%, ali ne na način da je neko rekao – najmanje 15% žena će biti upisano, nego najviše 15% žena će biti upisano. On je od mere afirmativne akcije napravio ograničenje. Da se još dodatno potrudi i da pokaže kako je to potpuno besmisleno, takvo ograničenje nije stavio za upis za samofinansirajuće studentkinje. Dakle, recimo da je teoretski moglo da se kaže – ne množe više od 15% zato što su instalacije u ministarstvu takve da ne može više od 15% u ovom momentu pripadnica ženskog pola da bude u sastavu policije. Ali, kako je moguće da ako se samofinansiraju onda mogu i žene? To je toliko frapantno, to je toliko direktno, da vi morate u jednom momentu da postavite pitanje – da li je to zaista sada nedostatak sedamdesetdrugog treninga, pošto su sedamdesetjedan prošli, ili ćemo staviti tačku i reći - hoće li neko da odgovara za ovo? Mislim da je vreme da počne da se odgovara, bar za tako drastične propuste. Onda će ih biti mnogo manje. Hvala.
Reč ima Jelena Travar Miljević, replika. Izvolite.
Ne bih ja ovo nazvala replikom. Prvo bih se zahvalila za informaciju i pohvalila bih otvaranje virtuelnih kancelarija. Ne mislim da je problem u dostupnosti same institucije, koliko je možda u neprepoznavanju toga gde su nečija prava sve prekršena. Mislim da je upravo to gde mi svi treba zajedno da radimo, ne samo vi, nego i mi narodni poslanici, jer pored toga što imamo tu funkciju da usvajamo zakone, isto tako treba i da kontrolišemo sprovođenje tih istih zakona koje smo usvojili i da približimo rad parlamenta građanima, kao i ostalih institucija. U svakom slučaju, zahvaljujem vam se, ali mislim da je zaista problem negde u prepoznavanju toga koja su prava povređena.
Gospođo Miljević, ne znam da li biste vi to nazvali replikom ili ne, ali ja vam dajem pravo na govor u skladu sa Poslovnikom. Dakle, ovo je bilo pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Ljuban Panić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvažene predstavnice i predstavnici nezavisnih regulatornih tela, kao član DS ponosan sam što danas razgovaramo sa vama o izveštaju koji je kvalitetan iz više razloga i te razloge ću ja, poredeći ih sa našom društvenom stvarnošću danas, ovde porediti i o njima govoriti. Postojanje nezavisnih regulatornih tela vrednost je jednog društva, evropska vrednost jednog društva koju smo mi kao DS uvek podržavali i uneli u ovo društvo, čak i kada su mnogi koji su danas na vlasti bili protiv toga. Neukusno bi prema vama bilo da danas vadimo stenograme i ovde čitamo šta je govoreno na tim sednicama kada ste vi birani na vašu funkciju. Ja sam, kao neko ko je plaćen, kao i vi, od strane građana, ponosan na činjenicu da smo mi, ako se ne varam, gospodina Jankovića prošle godine jednoglasno podržali da nastavi sa svojim poslom. Žao mi je i osećam potrebu, iako sam poslanik opozicije, da vam se izvinim zato što ovako dominantna vladajuća većina, a to su moje kolege, isti hleb jedemo, juče nije obezbedila kvorum i time vaše obaveze prema građanima Republike Srbije, za današnji dan verovatno planirane, dovela u pitanje. To je možda, ako mi dozvolite opasku, i odnos prema nezavisnosti institucije u Srbiji. Šta se desi kada se ne poštuju nezavisne institucije u Srbiji, nezavisna regulatorna tela ili nezavisnost NBS, pa se postavi partijski guverner, što je činjenica još samo na Kubi i u Severnoj Koreji, možemo da vidimo po kursu, odnosno nikad slabijem dinaru ili po nestabilnosti cena. Uvek ćete imati podršku u DS za ono što radite, zato što su reči, brojevi, grafikoni, sve što ste napisali u ovom izveštaju i sve što radite, a svako ko i malo sarađuje sa nevladinim sektorima, sa građanskim društvom, zna koliko se trudite sa realno ograničenim resursima kojima raspolažete, to što vi radite i ovo što ste napisali, ako shvati svaki odbornik u Srbiji i ako shvati svaki predsednik opštine, svaki nivo vlasti, pokrajina, Republika, može biti jako lekovito za srpsko društvo. Nije poenta da samo vi postojite i jednom godišnje nam saopštite istinu, poenta je da svi ukapiraju šta tu piše i da svi zajedno stvar pomeramo na bolje. Demokratska stranka je danas, a vi ste to primetili u vašim izveštajima, pod naletom strašne medijske hajke. Kada god i šta god kažete danas u Srbiji protiv vlasti, nevezano na kom nivou i nevezano u kom skupštinskom domu, bilo to u Nišu ili ovde u Beogradu, vi se nađete izloženi strašnim medijskim napadima. Vi ste, ako se vaša nezavisnost očuva, a ja sam skeptičan ako uzmemo primer Narodne banke, koju sam pomenuo, brana za građanske vrednosti, odbrana za evropske vrednosti, a rekao bih i odbrana i od nečega što bih nazvao orijentalnim despotizmom. Jer, neko ko danas nema problem da kaže da je za EU, a svake večeri spinuje sada i koalicione partnere i stavlja ih u tabloide, svakako nije neko ko na iskren način podržava vaš rad. Nije strašno nama iz DS koji smo razne hajke preživeli, ostajući dosledni našim vrednostima, a svi drugi od nas se učili tim vrednostima, pa na osnovu naših pobeda, a svojih poraza, učili šta znači EU. Nije nama strašno i mi ćemo izdržati stoički na nogama sve ovo što se dešava, a vi ste tako dobro primetili u vašem izveštaju, ali je strašno, ne znam koja su vam zakonska ovlašćena, da se za ovu sumornu ekonomsku stvarnost, za cene koje rastu, za poslove koji se gube, svakog dana stavlja magla u te tabloide senzacionalističkim natpisima, kako ste vi rekli, a da se pri tome uništavaju ne samo političari, nego i ljudski životi, recimo neke devojke koja od subote ne silazi sa naslovnih strana tabloida. To je jezivo! Šta je danas klasa u Srbiji koja vlada spremna da uradi ijednom pojedincu da bi ga načinila zanimljivim i da bi time pokrila lošu situaciju u društvu? Neki od vas su bili žrtve tih tabloida, ako uzmemo da smo mi uzorak i to kako se prema nama ova vlast ponaša, verovatno zato što niste želeli da ispunjavate neke partijske naloge. Podršku u nama da izdržite imate. U nekoliko navrata govorite o odnosu Vlade Republike Srbije i dajete preporuke, pa tako na strani 127 Izveštaja Zaštitnika građana stoji da Ministarstvo poljoprivrede prema građanima ne treba da koristi svoj dominantan položaj. Kao što rekoh, vaš izveštaj treba da se pročita i svi treba da ga primene onako kao što u njemu piše, da bi nam svima bilo bolje. Ali, oprostite što sumnjam, kada se jedna kriza sa mlekomi trovanjem naše dece rešava tako što se prosto podigne granica aflatoksina. Nadam se da mi drugi neće zameriti, Poverenici za zaštitu ravnopravnosti želim da odam posebno priznanje za sve probleme. Sticajem okolnosti znam koji su problemi bili da počnete da radite. Mi kao društvo nismo ni svesni koji su troškovi diskriminacije za jedno društvo. Ako imate mladu osoba koja je po nacionalnosti Rom ili je po seksualnom opredeljenju gej i ako ta osoba ne može svoje potencijale da ostvari na pravi način tim svojim svojstvom, ovo društvo u potencijalu možda gubi nekog elektroinženjera, nekog novog profesora Stojkovića. Dakle, to što vi radite, a što drugi nisu razumeli kada su ti zakoni bili donošeni pa su glasali protiv Zakona o borbi protiv diskriminacije, ne razumeju potencijale borbe protiv diskriminacije. Niko danas u Srbiji nema pravo da bilo koga, zbog bilo čega što je svuda u normalnom svetu normalno, ograniči da te svoje potencijale iskoristi na pravi način. Nije to lako i mi iz DS znamo kako vam je kada se borite za te vrednosti jer se mi kroz čitavu našu istoriju borimo protiv vetrenjača. Ono što je dobro je što se ta borba na kraju završi takvim uspehom, da ste i sami iznenađeni za šta se nakon sve te borbe neki ljudi zalažu. Slažem se i Poverenica je rekla, a mislim i vi, oprostite mi, puno je strana, a bilo je malo vremena, da bi Ministarstvo obrazovanja trebalo da napravi sistem u kojem ti brojevi ne bi izgledali tako strašno, da mala deca kod mene koja rastu kraj Roma, Rumuna, Mađara, sutra će sve otvorenije ljudi da izlaze i da govore i kog su seksualnog opredeljenja, nije to sada toliko ni važno, u bilo kom svojstvu. Trebalo bi da obrazovanjem utičemo na decu da kao odrasli ljudi budu, samim tim, manje agresivni i da razumeju potencijale borbe protiv diskriminacije. Apelujem na ministra obrazovanja i ovom prilikom da podnese ostavku zarad ovoga što je uradio sa malom maturom, jer ako ne možete da organizujete prost test iz matematike i srpskog jezika, sumnjam da ćete sa predistorijom i onim što ste govorili prethodnih 20 godina biti u stanju da razumete ovo što ste vi, dragi naši prijatelji, napisali. Kada jedan Dejan Mijač šeta Beogradom i priđe mu jedna, ne način na koji ste vi naveli, obrazovana osoba i kaže da je, zato što je državni sekretar u Ministarstvu kulture, napisao knjigu u kome ga je stavio među srbomrsce, a ima i srboljubce, ja isto verovatno spadam u ove prve, ne znam za vas, vas još uvek nisu toliko provukli kroz tabloide, onda smo kao društvo u velikom problemu. Tu se ne radi o političkoj stranci. Tu se radi o tome da mi svakog dana, zarad opstanka na vlasti, koristeći se instrumentima orijentalne despotije, služimo najstrašnijim stvarima da bi na toj vlasti ostali. Za kraj, puna podrška. Velika mi je čast i zadovoljstvo pročitati ovaj izveštaj, nekada sa nekima od vas kroz neke nevladine organizacije i sarađivati na raznim projektima. Izdržite u svojoj borbi. Imaćete podršku i drugih opozicionih stranaka, kako sam danas imao prilike da vidim. Ne znam kakvo vreme dolazi za druga nezavisna regulatorna tela i nezavisna tela u Srbiji uopšte, ali znam da je Srbija na putu na kome su prave vrednosti uvek pobeđivale i tako će biti i ovoga puta, a vi ste neizostavan deo svih tih trijumfa na našem evropskom putu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na ove izveštaje. Krenuću od izveštaja Zaštitnika građana. On, naravno, ne sadrži ono što se desilo nedavno na Trgu Republike, tzv. jektenije, ako se dobro mogu izraziti, gde su sveštenici upokojili i Skupštinu i Vladu. Nije bilo za očekivati da to nađemo u vašem izveštaju. Ali, bilo bi za očekivati da se u vašem izveštaju nađe izložba u Centru za kulturnu dekontaminaciju, kako se to zove, u centru Beograda, koja je održana uz neviđene mere bezbednosti, gde je zbog prava i sloboda jedne, kako se to kaže, seksualne manjine izvrgnuta ruglu većina. Dakle, povređena su osnovna naša prava, ljudska i građanska, u koja spadaju i verska prava, prava da budemo hrišćani. Na toj izložbi, Isus Hrist je prikazan kao gej. Ne vidim da toga u izveštaju ima. Ne daj Bože da je Muhamed izvrgnut takvom ruglu, mislim da bi Salman Ruždi bio malo dete po ugroženosti, šta bi se dešavalo u našem glavnom gradu. Na sreću, to se nije desilo. Ponosim se time što nikome ne pada na pamet u Srbiji da ruglu izvrće bilo kog verskog lidera, odnosno bilo čijeg boga, bilo koje veroispovesti. Negde sam pročitao vašu izjavu, da većinska grupa, većinski narod, a najverovatnije i većinska vera, ne može da bude uvređena grupa i da kada neko gađa njih, to nije jezik mržnje. Ja sa tim ne mogu da se složim. Duboko sam nezadovoljan što u vašem izveštaju to nije pomenutu. Za mene, kao vernika, a najverovatnije i za sve hrišćane, to je bila nečuvena uvreda. Dakle, u vremenu kada se homoseksualci štite na sve načine, ja vam to ne branim, pa valjda i mi imamo pravo da neko nas, makar delimično, po pitanju vere, zaštiti od izvrgavanja ruglu, dakle, samo u tomdelu da nas zaštitite kao građane. Ili smo mi postali građani drugog reda, a oni su postali neki plemeniti vitezi, koliko vidim, po pitanju ljudskih i građanskih prava? Oni su nedodirljivi. Njima niko ništa ne sme. Imaju svoje lokale, oni prave skaradne izložbe. Ne daj Bože da mi njih uvredimo na takav način ili bilo koga drugog! Onda bismo mi bili predmet ogromne pažnje ne samo Zaštitnika građana, već, verujem, mnogih organa reda, da li sa pravom ili ne. Šta je sa pravima na imovinu, na rad? Šta je sa fizičkom i imovinskom sigurnošću građana? Ne vidim da se u ovom izveštaju neko bavio puno time. Krenuću od ličnog primera. Grupa fizičkih lica iz Šida u opštini Pećinci uzurpirala je 200 hektara državnog zemljišta. Država to nije branila. Ali, država je izdala firmi moje žene 24 hektara, koje je grupa hajduka uzurpirala. Ona je zakupila to na firmu, došla je grupa hajduka iz Šida, uzurpirala to, pokrala pšenicu vrednu 300 hiljada dinara i tom prilikom je blokirala svu mehanizaciju. Evo fotografija. Šest dana, u doba žetve. Lizing za ove mašine je 14 hiljada evra. Žetva traje deset dana. polugodišnja rata je 14 hiljada evra. Zablokirati nekome mašine, sprečiti slobodu kretanja, ometati posed i sve to nije predmet zaštite ljudskih i građanskih prava? Tu bandu, te hajduke, štiti, verovali ili ne, policija, načelnik policijske uprave, komšija tim hajducima. Ti hajduci imaju 54 tužbe za narušavanje poseda, ali to znate, sve predmete vodi sudija Nevenka Smajić supruga ovog načelnika, dakle, komšinica. Po 30 ročišta ima, nikoga nema da presudi, komšija ne može da se presudi. Sve krivične prijave piše zamenik tužioca Zoran Pejić, koji ne znam odakle je pao, kaže da je kadar određene stranke, neću da je spominjem. Nadalje kad tražiš privremenu meru sudija predsednik suda koja se zove, pronaći ću kako se zove, privremenu meru, taj predmet da sudiji koji je na godišnjem odmoru. Pitam vas na mom primeru – gde su prava, građanska prava moje supruge? Tužilac kvalifikuje delo, kada je ugrožena njena imovina kao samovlašće. Vi ste pravnik, kada je u pitanju imovina firme, to krivično delo ne može da postoji i njoj preporučuju da goni, zamenik tužioca, da to goni po privatnoj službi. Gde su njena prava? To se goni po službenoj dužnosti jer je u pitanju imovina firme. Imovina firme je ugrožena. Ostao sam dužan još ime, mislim da se gospođa predsednik suda preziva Korica i da joj je ime Zorica. Dakle, ona je predmet za privremenu meru ustupila sudiji koji je na godišnjem odmoru. Po Poslovniku suda treba da bude njegov tu zamenik, međutim ona traži da se odredi i da se ponovo piše neki zahteve, pa će, gle čuda ona nešto možda uraditi. Znam o čemu se radi. To je organizovana kriminalna grupa, ostaci ne znam čijeg režima, mnogo režima, ne samo ovog režima koji se sveo na tri plus, tri posto plus, ostaci mnogih režima. To je kriminalna grupa koja zatvara sve kriminale u Sremu o kome sam govori. Pokazivao sam mnoge fotografije, imovinu mnogih funkcionera itd, to je ta kriminalna grupa. Dužnost Zaštitnika građana je da zaštiti građane, obavesti tužioca za organizovani kriminal i da pohapsi i sudije i tužioce i policajce. Time ćete pokazati da ste Zaštitnik građana. U suprotnom nema ništa od toga. Ako ja ne mogu da zaštitim svoja prava, sa čim da izađem pred građane i da kažem – znate šta mi ćemo kao Skupština, kao poslanici koji su izabrali Zaštitnika građana, Poverenika za zaštitu, mi ćemo zaštiti njihova prava. Pa kad ne možemo da zaštitimo svoja, kako ćemo da zaštitimo pravo običnih građana. Govorim vam to na mom primeru, sve je proverljivo. Dakle, ne treba nam nikakav imunitet, ako sam bilo šta slagao, spreman sam da krivično odgovaram. Sve što sam do sada tvrdio se potvrdilo u praksi kao tačno, čak i za one skladištare, gde sam rekao da čuvaju maglu, da plaćaju čuvanje magle itd. Posle sedam, osam meseci mog upornog insistiranja, konačno jedna prava kontrola je urodila plodom. Znate, koliko su oštećeni seljaci. Znate li šta se desilo sa aferom aflatoksin, znate li da je cena zbog toga što je proglašena lažna aflatoksičnost kukuruza koji nije postojao. Znate li da je cena pala za jednu trećinu. Znate li da je država zbog te niže cene od izvoza izgubila 100 miliona evra. To se previlo na prava tih običnih seljaka i radnika u poljoprivredi zato što je neki tamo u pokrajini sastavni deo ovog Sremskog kriminala dao sebi za pravo da proglasi aflatoksin na kukuruzu koji nije postojao. Onda su hteli, ima poslanika koji to znaju koji su upućeni, onda su hteli, zahtev su podneli da se uništi navodno aflatoksični kukuruz koji nije postojao. Taj aflatoksični kukuruz u robnim rezervama su platili građani, oni što nemaju da jedu da bi država imala stratešku sigurnost od vojnih i ekonomskih pritisak i elementarnih nepogoda. Šta je sa njihovim pravima da se njihov novac tako potroši? Idemo dalje, Poverenica za zaštitu ravnopravnosti. Neću pominjati, odnosno pomenuću, ali neću ono što su mediji donosili. Kaže – šutnula Romkinju sa posla. To rešiti u toj vašoj instituciji, ili štite ravnopravnost ili ne. Time se bave mediji. Za renoviranje kancelarije 166 hiljade evra. Piše 600 evra za, kaže 650 evra po kvadratu. Za te pare ću da napravim čitavu zgradu, samo mi dajte zemljište. Neću da se bavim time. Vi kažete da su to izmišljene afere. Hajde da vam verujemo. Onda ću se baviti nečim drugim. U izveštaju stoji na strani 12, ne znam da lije tačno ali ću citirati – da ste zbog ove medijske hajke bili ugroženi i da je bila ugrožena vaša lična bezbednost. Ukoliko sam razumeo vi ste nekom vašem pomoćniku podneli krivičnu prijavu jer navodno je on bio generator nekog mu niste zaposlili itd. Ta krivična prijava je odbačena, ali vaš izveštaj iako ste to znali sadrži na strani 12 te kvalifikacije, da ste bili ugroženi itd. Vaš izveštaj takođe sadrži studijsku posetu Australiji, strana 123, na poziv Australijske ambasade za učešće organizacije koja se zove UNDP. Oni su navodno snosili troškove ali u izveštaju ne stoji, ni u 2011. godini, ni u 2012. godini, da ste prebacili toj organizaciji UNDP iz Teksasa 2011. godine 110 hiljada dolara. Toga u izveštaju za 2011. godinu nema. Da ste u toku 2012. godine, to je ovaj izveštaj, toj istoj organizaciji prebacili 60 hiljada dolara. Ni toga nema u izveštaju. Te uplate od 170 hiljada dolara ne može u Teksasu niko više da proveri, ne može nijedna naša budžetska, niti bilo koja druga inspekcija da ode da vidi koja je nameta tih sredstava, ne proverljivo je. U izveštaju piše da ste na put krenuli 4. februara do 15. februara, u Sidnej, u Australiju. Mislim da je zaštita Abordžina ili Aboridžina bila tema kojom ste se vi tamo bavili. Mi smo poznati po Aboridžinima. Projekat na kome se tamo radilo u kome ste vi učestvovali navodno 5. u izveštaju nije tačno. Vi tamo niste otputovali 4. kako to piše nego ste preko Beča i Bankoka otputovali 30. januara na Tajvan pet dana. Tajvan nije poznat po Aboridžinima, on je poznat po masažama i da se usudim reći tamo se ne zna šta je muško, a šta je žensko. Delegacija je brojala tri člana. Toga u izveštaju nema. Možete vi da se bunite koliko hoćete ovoga u izveštaju nema, tamo se spominje put i boravak od 4. do 15. februara za koga ste dobili naravno dnevnice 5000 dolara. Uplatili ste UNDP 170 hiljada dolara, zaradili ste tamo 5000 dolara u vreme kada je lepo letovati u Sidneju po plažama juriti Aboridžine i baviti se njihovim pravima. Naša nacija, naši radnici, naši seljaci, naši nezaposleni su toliko srećni što smo potrošili 170 hiljada dolara za tu organizaciju iz Teksasa da bi se mi bavili preko naših poverenika za zaštitu ravnopravnosti u projektima kojima su obuhvaćeni Aboridžini. To u izveštaju ne stoji. Nadalje, postoje prijave protiv vas. U Agenciji za borbu protiv korupcije, ta prijava nije rešena u roku od 60 dana. Ta samostalna regulatorna tela su postala samostalni centri moći nego je rešena tek za 140 dana. U toj prijavi, vas kao Poverenika, za vas govore da niste imali pravo da predajete na fakultetu i da ste radili za nevladine organizacije. Po Zakonu o zaštiti protiv diskriminacije nemate pravo da vršite nijednu drugu funkciju, Saša Gajin rukovodilac grupa za izradu tog zakona, kaže da poverenik ne može da obavlja nijednu drugu delatnost osim povereničke. To su ozbiljne stvari. Vama to možda jeste smešno ali meni nije. Dati 170 hiljada dolara kojih nema u izveštaju, otetih od bosih, golih, od gladnih, od onih koji po pet puta zagledaju jednu namirnicu prehrambenu pre nego što je kupe. Oteti od otpuštenih radnika jer oni pune budžet, ne pune tajkuni. Oni potrošači koji na kasi kada plate onaj PDV, kada zvecne kasa, plati PDV i porez na dobit i sve poreze i komunalne takse itd. Sve se plati kroz tu uslugu. Sirotinja plaća 95% poreza, da se ne lažemo, a oteti od njih i prebaciti tamo nekoj organizaciji u Teksasu koja će vas posle pozvati da dođete i da štitite Aboridžini, pri tome skoknete malo do Tajlanda, ne vidim tu nikakvu zaštitu ravnopravnosti, čak naprotiv, vidim sasvim suprotno. Ljudi preskaču po jedan obrok, biraju, hoće li da doručkuju, da preskoče doručak, ručak i večeru. Ima onih koji šalju decu da ranije ležu, da ne moraju da ih hrane, da ne moraju da im daju večeru. Ima ljudi koji su odlučili da preskoče dva obroka. Ali, potrošiti ovakve novce za Aboridžine, mislim da je to sve neravnopravnost. Vaša plata je 240.000 dinara, vi od fakulteta za razne projekte, to je provučeno ovako, dobijete 110.000, dobijate pare od nevladinih organizacija i ja ne vidim nikakvu zaštitu ravnopravnosti. To je zaštita od ravnopravnosti. Vi ste sebi dali za pravo da imate sve u trenutku kada 99% naroda nema sve. To je možda moglo. Mogu da vas hvale neki drugi koji to pažljivo nisu pročitali, jer nisu informisani. Ja ne. Kod mene to neće proći. Pravo na ravnopravnost je, znate šta, kada svi imaju iole uopšte posao, pristojnu platu, čestit dom, dostojanstveno školstvo i zdravstvo, dostojanstvenu starost. To nema 95% građana. Nije ravnopravnost kada samo oni koji se staraju navodno o ravnopravnosti imaju pravo na ravnopravnost, a svi drugi nemaju pravo i svi moraju da ćute. Još nešto da vam kažem, vi ste ukupno tamo dobili 465 pritužbi, čitao ja vaš izveštaj, sve pažljivo, a na osnovu toga izdali ste 27 mišljenja, 27 mišljenja sa preporukom i 117 preporuka, ukupno 171 akt, pola na dan u državni neravnopravnosti, rešen je svaki treći. Ljudi se više i ne žale, jedan i po na dan pritužba. Dakle, 465, a od toga 171 ukupno akata, a za to je potrošeno 89 miliona dinara, toliki je budžet i 500.000 po jednom aktu. Gledao sam i strukturu plate. Fond vaših plata godišnjih je 33 miliona dinara za 19 zaposlenih. Ne bio ja lenj, pa to proračunao. Prosečna plata u toj vašoj instituciji je 144.000 dinara, bez doprinosa. Znači, fond plata je 33 miliona, pišu oni doprinosi posebno i kada podelite tamo u vašim izveštajima, piše da ima 19, da je trebalo da imate 60, ali imate do sada angažovanih 19 i da to kada podeliš dobiješ 144.000 dinara mesečno. Dakle, kod vas vozač ima poslaničku platu. Mene pljuju za platu od 75.000 dinara, a primam samo razliku između katastarske osnovice i ne znam šta, nema ko nas nije pljunuo, evo i kolege znaju, ko nas ne pljuje preko televizije? Što ne prenose vaše sednice? Vi imate platu 240.000 dinara, tri puta veću nego moju, a ja ne mogu da dobijam pare od nevladinih organizacija, ne mogu da predajem na fakultetu, meni su i poljoprivredno gazdinstvo ukinuli, jer sam u sukobu interesa, tako mi kažu, ako imam poljoprivredno gazdinstvo. Ne možete da budete toliko ravnopravniji. Ne može vozač potpredsednika Vlade da ima platu 25.000 dinara, i da uz put čuva glavu potpredsednika, predsednika Vlade, ministara, a da vaš vozač tamo u tim regulatornim telima ima 75.000. Ne tražim da mi imamo kao i vi, ne tražim da imamo više. Mislim da se te agencije i ta regulatorna tela koja treba da se staraju o pravima građana toliko otuđila i odnarodila, da mi nešto moramo da uradimo. Ono što ja vama predlažem, mi ćemo usvojiti ovaj izveštaj, mada manjkav, izveštaj niste vi sami kao pojedinac, a pošto ste ovo utajili od Skupštine što sam naveo, vama je lepo vreme da podnesete ostavku. Ne samo da podnesete ostavku, ima i krivična prijava protiv vas i nemojte da dopustite da u jednoj takvoj cenjenoj instituciji vas neko privodi. Savetujem vam, ovo nije medijska hajka, lepo izađite za govornicu i recite: "Ja podnosim ostavku". To ja od vas tražim, u ime miliona onih koji su poniženi, čiju ravnopravnost ste trebali da obezbedite, a vi ste se bavili Aboridžinima. Hvala.
Po Poslovniku, Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predsednici nezavisnih regulatornih tela, mislim da je povređen č lan 107. gospođo predsedavajuća Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji kaže da je – govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da su povređeni i članovi 19. i 23. Ustava Republike Srbije koji kažu – dostojanstvo i slobodan razvoj ličnosti, ljudsko dostojanstvo je neprikosnoveno i svi su dužni da ga poštuju i štite. Valjda taj Ustav važi i za narodne poslanike, bez obzira na imunitet. Ovako ste videli kako izgleda atak na nezavisna regulatorna tela od aktuelne vlasti i glavne vodeće vlastodržačke stranke režima i kako oni imaju odnos prema vama. Ovo je tabloidizacija javnih institucija u ovoj državi, ovde je ozbiljno ugroženo, ne dostojanstvo ovog doma, dostojanstvo Republike Srbije, ovakvim govorom.
Gospodine Rističeviću, nemate pravo na repliku. Ja ću obrazložiti povredu Poslovnika. Smatram da nije prekršen član 107. Poslovnika. Gospodin Rističević je na svoj način specifično komentarisao izveštaje, svi predstavnici svih stranaka svi su na svoj način komentarisali izveštaje, tako da ja poštujem političku volju svih narodnih poslanika. Molim vas, tema je danas takva da omogućuje, a naravno, izjasnićemo se u danu za glasanje o povredi Poslovnika. (Narodni poslanik Srđan Milivojević, sa mesta: Želim da se izjasnimo u danu za glasanje.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, vi ste prekršili član 106, ovo nije sudnica, moj kolega se pretvorio u tužioca, u sudiju, ovo je dokaz svega onoga o čemu smo mi danas pričali. Ovde je na dnevnom redu izveštaj, dakle izveštaji tri nezavisna regulatorna tela i umesto da pričamo o tim izveštajima u kojima se ukazuje na povredu osnovnih prava koja su zagarantovana Ustavom i zakonom, vi ste dozvolili da govornicu poslanik pretvori u sudnicu i da upravo radi ono o čemu smo mi danas pričali. Dakle, on je presuđivao umesto suda, on je optuživao umesto tužioca i vi ste to, imajući u vidu što smo danas rekli, a ne samo to, nego i Poslovnik koji držite ispred sebe, pustili. Mislim da ste vi danas prekršili Poslovnik i na taj način pogazili Ustav na koga ste se zakleli. Hvala.
Ja ne mislim kao vi gospodine Veselinoviću. Da mislim, verovatno bih reagovala, ali zaista ne mislim da sam prekršila član 106 Poslovnika. Dakle, svi narodni poslanici danas na svoj način objašnjavaju kako su videli izveštaje. I vi ste danas u prepodnevnom izlaganju, dok ste izlagali, tražili ostavku ministra prosvete i to zaista nije bilo u vezi sa temom dnevnog reda. Pogledajte stenografske beleške, koliko se sećam to je danas bilo. Izvolite, pravo na povredu Poslovnika.
Dakle, 105, 106. i 107. ja danas ime ministra Obradovića nisam izgovorio. Ja sam juče govorio o imenu Žarka Obradovića i sve što sam imao rekao sam juče. Danas kada se raspravljalo, sede tu i moje kolege i sede ljudi koji su danas trebali da obrazlažu svoje izveštaje i da mi kažemo šta mislimo o njima, a na kraju tu su i stenografske beleške, ja danas Žarka Obradovića nisam spomenuo.
Dobro, spomenuli ste ga danas, možda dok ste postavljali pitanja, ali danas jeste sigurno. Koliko se sećam, verovatno sam umorna, izvinjavam se ako nije tačno, pogledaćemo stenografske beleške. Ukoliko želite u danu za glasanje da se izjasnimo, želite, dobro. Gospodine Rističeviću, zaista nemate pravo na repliku, ovo je bila povreda Poslovnika. Reč ima Saša Janković.
Hvala. Nadam se da sam se dovoljno pripremio da govorimo, da se po meni ne vidi koliko mi je teško. Znate, gospodine Rističeviću, pričali ste to što ste pričali u odnosu na rad Zaštitnika građana, i to ću vam odgovoriti, ali ono što ste izneli za koleginicu kao činjenice, a dok sam ja gledao na ekranima i građani Srbije moje sopstveno lice, mogu da zamislim kako se tek ona osećala. Kažem, niste se obraćali meni, obraćali ste se njoj, reći ću vam nekoliko stvari. Prvo, zamerili ste mi što se u Izveštaju Zaštitnika građanina pominje nešto što baš nisam shvatio šta je, dakle, da su neki sveštenici upokojili Skupštinu i Vladu. Moj Ustavom i zakonom propisan posao je da kontrolišemo organe državne vlasti. Sveštenici, koliko je meni poznato, nisu organi vlasti. U mom Izveštaju spominjem medije, ali ne zbog medija i tabloida, nego zbog toga što im organi državne vlasti i službenici unutar tih organa dostavljaju ono što ne bi smeli da im dostavljaju i što, ponavljam, ugrožava nezavisnost i autoritet sudijske funkcije, nijednog momenta ne sporeći pravo medija, tabloida, da pišu šta god žele, sve dotle dok im državni organi ne daju ono što je zakonom zabranjeno da im daju. Zamerate mi i što se u mom Izveštaju ne nalazi nešto o izložbi koju je organizovao Centar za kulturnu dekontaminaciju, ni nevladine organizacije nisu organi vlasti. Centar za kulturnu dekontaminaciju, koliko mi je poznato organizovao je izložbu. Izložba je jedan od vidova ostvarivanja prava na izražavanje i to pravo na izražavanje se po Ustavu Republike Srbije može ograničiti u zakonu propisanim situacijama, to može učiniti sud. Dakle, ne smatram da je na meni bilo da niti sudim Centru, niti onom što je bio sadržaj izložbe, niti je na meni da pišem o Centru. Mogao sam eventualno da pohvalim to što je Ministarstvo unutrašnjih poslova uradilo svoj zakonom propisan zadatak, onako kako mu je naređeno. To su dve stvari koje ste mi zamerili, pre nego što ste prešli na vaš lični slučaj. Vaš lični slučaj se tiče, kako kažete,prava na imovinu, vaša supruga, u stvari to nije vaš lični slučaj, nego slučaj vaše supruge, pošto se na nju vodi preduzeće, koliko sam shvatio, i da je kupila ne znam koliko hektara i doživela je nešto što ste vi opisali kao, prevešću to na ometanje poseda. Vi ste očekivali od mene da na to reagujem. Tužba za ometanje poseda podnosi se sudu Republike Srbije. Zaštitnik građana nema apsolutno nikakva ovlašćenja u tom pogledu, a čak i da ste podneli tužbu, ne znam da li jeste, kažete da jeste, nerad ili rad suda Republike Srbije po članu 138. stav 2. Ustava Republike Srbije, nije predmet kontrole Zaštitnika građana, što nije slučaj u Švedskoj, koju sam danas pomenuo, što nije slučaj u Poljskoj, što nije slučaj u Finskoj, ali je slučaj u Republici Srbiji. Nemam ustavna ovlašćenja da se bavim radom suda. Sve i da imam, morali bi da mi se obratite. Vi mi se niste obratili, povodom stvari koja inače nije u mojoj nadležnosti, ali ste pred građanima Republike Srbije u direktnom televizijskom prenosu uzeli to kao strašno zlo nezavisnom državnom organu i kao dokaz da ne radi kvalitetno svoj posao. Ja ga sasvim sigurno ne radim idealno, ali u ovom slučaju niste mi se obratili, sve i da ste se obratili, ja ne bih bio nadležan, tako da vaša primedba u tome ne stoji. I konačno kažete, kako da građanima ulijemo poverenje kad mi sami sebi ne možemo da pomognemo, kako ćemo tek njima? Kao Zaštitniku građana Republike Srbije na meni je da pomažem prvo onima kojima je pomoć najviše potrebna. Sve i da ste mi se obratili, i sve da to zbog čega ste mi se obratili jeste u mojoj nadležnosti, postupanje po vašoj pritužbi svakako ne bi bio moj prioritet, kao što nije ni postupanje po pritužbama ambasadora koji mi se obraćaju, kao što nije ni postupanje po pritužbama ministara koji mi se obraćaju, kao što nije ni postupanje po pritužbama drugih državnih službenika i funkcionera koji mi se obraćaju. Jedini kriterijum koji imam je težina povrede prava, dostupnost pravnih sredstava, racionalnost, efikasnost po javni budžet. Dakle, ne kažem da vaše pravo, odnosno prava vaše supruge nisu povređena, ali to nije, niti trebalo da bude niti može da bude element Izveštaja o kome ja pričam. U vezi onog što ste rekli koleginici, samo jednom rečenicom ste obuhvatili, doduše, nezavisno regulatorno telo, a ja još jednom kažem Zaštitnik građana nije regulatorno, nije ni telo. Zaštitnik građana je Saša Janković danas, ima stručnu službu, kao što je predsednik Republike Tomislav Nikolić, ima Generalni sekretarijat predsednika Republike. Dakle, rekli ste da su vozači u nezavisnim regulatornim telima, da imaju plate po 70.000 dinara. Moj vozač je zaposlen u Upravi zajedničkih službi republičkih organa, ima platu identičnu kao i svi drugi vozači. Dakle, nije tačno to što ste rekli. Uz svo pravo da kritikujete, siguran sam da ima propusta u ovom izveštaju, ali to na šta ste ukazali, zaista nije moj propust. Hvala vam.
Hvala. Reč ima doktor Nevena Petrušić. Izvolite.
Zahvaljujem. Očekivala sam da lider jedne stranke koja se zalaže i štiti prava seljaka, poljoprivrednika, da danas možda pomenemo slučaj diskriminacije u vezi sa subvencijama poljoprivrednika, penzionera, da danas razgovaramo o jednom slučaju diskriminacije koji se ogleda u tome što bračni par poljoprivrednika, po odluci koja je doneta, ne može da ima dva gazdinstva i još u drugim slučajevima diskriminacije koji su pogodili osobe koje se bave pravima, one kategorije za koju se zalažete, a naravno to su slučajevi kojima smo se bavili, nekima se još uvek bavimo, ali sam danas ovde čula ono što zapravo ne želim da polemišem, ne želim ni da se izjašnjavam o tome. To je zaista niz neistina. Ne želim zato što ovo o čemu vi govorite nije danas predmet rasprave, a ne želim, zato što ne želim da i sama doprinesem tabloizaciji ove Narodne skupštine i samo umesto svega, želim da vam kažem ono što radimo, način na koji radimo je zakonit, transparentan, da naš rad uključujući i trošenje finansijskih sredstava je nešto što podleže kontroli nadležnih državnih organa. Ono što mene brine, jeste da ovde čujem stvari koje su već iznete, kao istine i poluistine, koje su zapravo iznete i bile su instrument kojim sam ucenjivana svojevremeno i ovde ću stati. Dakle, niko nema pravo da nekog optužuje i niko nema prava da nekome presuđuje, to je moje mišljenje o tome. Hvala.
Hvala. Marijan Rističević, replika. Izvolite.
Pa po količini aplauza, sve je jasno. Dakle, gospodine Jankoviću, ja se vama nisam obraćao i neću vam se obraćati, nikada. Ako me vi budete štitili, to je kraj. Vi ste se drznuli da kažete da ja ne bi bio prioritet. Nikada seljaci, ja sam po zanimanju seljak, ovde sedim samo zato što se SNS usudio da gle čuda, stavi na listu na 22. mesto jednog poljoprivrednika, jedina lista koja je to uradila, dakle, ja sam jedini poljoprivrednik u ovoj skupštini. Ukoliko ja nisam prioritet, ja samo delim sudbinu onih koje predstavljam ovde, seljaci su uvek bili zadnja rupa na svirali i hvala vam što ste to jasno pokazali, da i ja sa svojim pravima ne bi bio prioritet, a vama se neću ni žaliti. Ono što sam rekao desilo se uz prisustvo vlasti, a vi treba građane da štitite, pa uključujući i moju jadnu suprugu, da štitite od vlasti. Koje su sve vaše ingerencije, ja dalje neću ulaziti. Što se tiče one izložbe, ona je takođe organizovana uz jako prisustvo vlasti i ja sam se požalio da sam građanin, kao vernik bio uvređen. Što se tiče vaše koleginice, sve je na papiru. Znači, piše u izveštaju da je putovanje bilo 4. Evo vam ovde – Bankok, vaučer kao dokaz. Treba li da čitam sve tri osobe? Milovan Batak, Nevena Petrušić, Kosana Beker. Evo i avionske karte. Beč, Tajland, itd. Znači, taj put što piše u izveštaju da se desio 4. on se ustvari desio 30. Ono što sam ja rekao. Nema problema. Sve je poverljivo… (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Rističeviću) Ovde je rešenje o upućivanju na službeni put, što takođe potvrđujem. Ovde su prihodi nevladinih organizacija, što takođe potvrđuje… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Rističeviću, isteklo vam je vreme. Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, ponovo bih reklamirao povredu člana 107. koja je ponovo učinjena u međuvremenu, a ponovo se tiče dostojanstva Narodne skupštine. Bez obzira na sve vaše apele i bez obzira na sva naša uveravanja da nije dobro da vladajuća stranka, koja toliko grčevito želi u Evropu, ovako nasrće na nezavisna regulatorna tela pred očima te iste Evrope. Ovo se ponavlja. Narušava se dostojanstvo ovih ljudi ovde. Oni nisu pozvani ni na suđenje, ni na saslušanje. Vi ste ovde došli da odbranite svoje izveštaje. Nažalost, sad tek vidite kako je nama iz DS kada nam se i sudi i presuđuje i organizuje porota od strane šačice ljudi iz vrha vlastodržačke stranke. Hvala.
Hvala. Smatram da nisam povredila navedene članove Poslovnika. Ukoliko vi smatrate da jesam, možete tražiti da se u danu za glasanje izjasnimo o tome. (Srđan Milivojević, s mesta: Da.) Dobro, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o tome. Narodni poslanik Miljenko Dereta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 106. Poslovnika i član 19. Ustava Republike Srbije, kojim se vređa dostojanstvo ličnosti na osnovu dokaza koji ne postoje i van dnevnog reda. To što ste dozvolili u ovom trenutku u Skupštini je možda nešto što vi ne osećate kao povredu Poslovnika i povredu dostojanstva Skupštine, ali je povreda dostojanstva ličnosti i uvreda svih nas. Slučajno sam dobro upoznat sa slučajem na koji se poziva gospodin, tj. seljak Rističević. Dakle, upoznat sam sa tim slučajem i znam kako je taj slučaj rešen i koji su zaključci institucija koje su se tim slučajem bavili. Ponovno vraćanje i prelistavanje tabloida, da bi se okaljala gospođa Petrušić, apsolutno je nedopustivo. Znam da vi ne osećate da ste povredili Poslovnik i meni je žao što vi to ne osećate.
Gospodine Dereta, meni je žao što nisam toliko dobro upućena u taj slučaj kao vi. Gospođa Petrušić je tu, pa može da odgovori na sve ovo što narodni poslanici kažu. (Janko Veselinović, s mesta: Nije ovo predmet.) Da li je predmet ili nije, zaista ovde nisam vaspitač. Svako izlaže na svoj način. Svako vidi izveštaje onako kako on misli i izlaže ga na način na koji on misli da treba da se izlaže. Zaista, nemojte mi zameriti, ali danas dozvoljavam da se izveštaji komentarišu na način na koji svako misli da treba da komentarišu. Prema tome, ukoliko vi smatrate da nisam u pravu, možemo se izjasniti u danu za glasanje o povredi Poslovnika. (Miljenko Dereta, s mesta: Da.) Želite da se izjasnimo. Dobro. Narodni poslanik Marijan Rističević želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo, član 103, 104, 105, 106. i 107. Imao sam pravo i na repliku, s obzirom da sam pomenut, ali reći ću samo da na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Taj stav pokazuje da je bilo neposrednog obraćanja prema meni. Ja neću tražiti da se glasa o Poslovniku. Moj prethodnik je pokušao da se obrati meni. Pokušao je čak da upotrebi uvredljiv izraz – seljak Rističević. Mislim da je to rekao u nekom uvredljivom smislu, ali ne vređam se i neću tražiti da se o tome glasa. Za razliku od mnogih, ja se ponosim zato što sam seljak. Ponosim se time što sam bio radnik i radio pet godina u IMT. Ponosan sam tim što sam gotovo odrastao i rođen na njivama. Dakle, ne može me niko uvrediti time što će kroz reklamaciju Poslovnika reći – seljak Rističević je rekao ovde itd. Dakle, ta moja profesija i diskriminaciija na osnovu moje profesije mene neće povrediti, ni pomeriti sa ovog mesta. I dalje tvrdim da ništa nisam slagao. Otvoren sam za razne istrage, pa ako hoće i gospodin koji je govorio pre mene. Izračunao sam koliko se troši na plate. Niko menije po tome osporio. Samo paušalno govore da nisam u pravu, da je to tabloizacija itd. Dakle, svim organima ostajem otvoren da ove podatke koje sam dobio, iznesem. Dakle, nikog nisam vređao, niti se vređam zbog toga što me je neko nazvao seljakom. Seljak Rističević će i dalje iznositi sve što mu građani dostave, sve što mu dojave, ali uz uslov da postoji odgovarajuća dokumentacija, kao što za ovaj slučaj postoji. I dalje sasvim odgovorno tvrdim da nisam kršio nikakav Poslovnik, da sam govorio o Izveštaju i šta u tom Izveštaju nedostaje. Mislim da epitet "seljak Rističević", da nema boljeg komplimenta za mene. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Miljenko Dereta želi da govorio o povredi Poslovnika. Izvolite.
Pogrešno tumačenje, član 104. Mislim da je taj član.
Član 104. je replika.
Koji član je pogrešno tumačenje?
Recite, slobodno.
Uopšte ne mislim loše o seljacima. Samo sam hteo da udovoljim prethodnom govorniku koji je insistirao na tome šta je. On o meni kada govori, govori o gospodinu, a on je sebe deklarisao kao seljaka. Apsolutno mislim da je to dostojanstveno zanimanje, da je to nešto što ne zaslužuje bilo kakvu osudu. Nije bilo pežorativno mišljeno uopšte, samo je htelo upravo da mu udovolji u onome na čemu je on sam insistirao. Hvala.
Hvala. Da se vratimona temu. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić. Izvolite.
Gospođo Petrušić, gospodine Jankoviću, kolege poslanici, mogu vam reći da mi je jako teško da se vratim na temu. Dugo godina sam poslanik u parlamentu. Devedesetih godina sam bila opozicioni poslanika i nikad se nisam u parlamentu ovako osećala kao večeras, ne zbog toga šta je govorio poslanik. Poslanik u ovom parlamentu može da kaže, to je njegovo pravo, šta god misli. Svako odgovara svojim obrazom pred javnošću. Večeras se osećam poniženo i u svoje ime se izvinjavam vama, gospođo Petrušić, ponašanjem predsedavajuće parlamenta. Ovo nikada nije zabeleženo, da onaj koji vodi sednicu se ovako ponaša. Jako mi je teško da nastavim, alievo par reči, jer sam i mislila kratko da govorim, da bi stigle i moje kolege koje ocenjuju da je jako važno da govorimo o ovim izveštajima koji su večeras pred nama. Pažljivo sam ih pročitala. Za mene najmanje dva zaključka možemo izvesti. Kada pažljivo pogledamo ove izveštaje, jedan zaključak je da mi u poslednje vreme, u vreme na koje se odnose ovi izveštaji, ne možemo izbeći da ne zaključimo da se radi o padu u ostvarivanju ekonomskih, socijalnih i prava u oblasti zdravstva, obrazovanja i kulture danas u Srbiji. Drugi zaključak koji izvodim iz ovih izveštaja je da se odnos prema društvenim grupama koje su u riziku od društvene isključenosti, odnosno marginalizacije nije nažalost unapredio, nije se promenio. Diskriminacija se nije smanjila, a kada se radi o nekim društvenim grupama mislim da u ovom izveštajnom periodu beležimo da se ona povećala. To deluje na prvi pogled paradoksalno zato što se Srbija kao društvo približava dobijanju datuma za otvaranje pregovora o članstvuSrbije u EU. Delovalo bi stvarno paradoksalno da su ljudska prava u Srbiji sve ugroženija, diskriminacija prema određenim društvenim grupama ista ili se pojačava, ali kažem to je samo naizgled protivurečno ali u stvari se radi o tome da mi danas u Srbiji kao političku većinu u ovom parlamentu, kao Vladu imamo one političke snage kojima unapređenje i poštovanje ljudskih prava baš ne leži na srcu. Bili smo svedoci svega toga pre par minuta. Jednostavno ne dele taj vrednosni sistem i ako pogledamo šta je ova skupštinska većina odnosno njena Vlada učinila u poslednjih osam-devet meseci u ovoj oblasti, u oblasti unapređenja i zaštite ljudskih prava možemo zaključiti da su rezultati vrlo skromni. Dakle, fokus jeste bio na rešavanju problema severa Kosova, borba protiv korupcije koja je nažalost ostala u senci tabloidne hajke, ali u svim drugim oblastima, kada se radi o zaposlenosti, javnim finansijama, pa do stanja ljudskih i građanskih prava su jako tanki rezultati. Nema reformi a javnim i društvenim životom vlada jedna jako loša atmosfera. Večeras smo i svedoci, atmosfera linča i u takvoj atmosferi uvek stradaju i najpre stradaju ljudska prava, politička, ekonomska, socijalna i kulturna. U izveštaju Poverenice se konstatuje da je najveća socijalna distanca prisutna među građanima kada se radi o LGBT populaciji i HIV pozitivnim osobama. Romi su najdiskriminisanija grupa u našem društvu i i dalje nema pomeranja. Tu su zatim siromašne osobe i osobe sa invaliditetom. Problemi su tu i ne vidim da se išta u ovih nekoliko meseci pomera i popravlja. Jasno mi je da menjanje svesti građana u odnosu prema pravima manjinskih grupa ili menjanje svesti u smislu razumevanja važnosti, uvažavanja i unapređenja ljudskih prava, da je to jedan proces. Međutim, taj proces može biti uspešan samo ako su najvažnije društvene institucije parlament i Vlada svesne svoje uloge u tom procesu, a neke stranke koje su deo te vladajuće većine, koje su deo ovog parlamenta, do juče su glasale ne samo protiv nekakvih rešenja koja se odnose na nediskriminatorske zakone, nego su glasali i protiv uspostavljanja institucija kao što su Zaštitnik prava građana ili Poverenik za ravnopravnost. Dakle, imamo problem, taj vrednosni sistem nije istinski deo vrednosnog sistema vladajuće stranke u skupštinskoj većini i taj proces će zato biti jako težak, spor i biće tu još mnogo problema. Na kraju, ako pogledamo šta je ovaj parlament radio u poslednja dva-tri meseca, koje zakone je donosio, koliko su skupštinska većina i Vlada bili gluvi na amandmane i na zamerke koje smo mi na ta zakonska rešenja ovde predlagali, upravo kada se radi o zaštiti i unapređenju ljudskih prava. Zaštitnik prava građana je pomenuo set poreskih zakona i mi smo bili protiv rešenja da se mogu otpisati dugovi poslodavcima za ne uplaćene doprinose za PIO. Nemamo rešenje šta će se desiti sa radnicima kada dođe vreme penzionisanja. Narušeno je jedno od osnovnih socijalnih prava garantovano Ustavom, zakonom, Evropskom revidiranom socijalnom poveljom. Ostali ste gluvi na te zamerke. Kada se ovde donosio set zakona koji se odnosi na obrazovanje, amandmani koji su išli u pravcu da se pristup u obrazovanju romske dece, dece sa smetnjama u razvoju, siromašne dece učini izglednijim, da se uvede pozitivna diskriminacija, odbijeni su. Naš amandman da se briše rešenje po kojem se može odložiti polazak u školu dece sa smetnjama u razvoju je takođe odbijen. Niste razumeli da odbijanjem tog amandmana vi u stvari glasate protiv inkluzije u školi. Niz je takvih rešenja koje ste ovde napravili u poslednjih tri meseca. Ne razumete o čemu se radi i tako je tanka ta košuljica evropeizacije koju nosite, da popuca po svim šavovima čim se suočimo sa realnim problemima i realnim pitanjima. Ipak se nadam da kako ste brzo, za kratko vreme promenili vaš koncept, vaše gledanje na probleme severa Kosova, isto tako se nadam da sa dobijanjem datuma ćete istom brzinom promeniti vaš stav prema važnosti zaštite i unapređenja ljudskih prava i da ćete takođe biti na ovoj strani i braniti i rad nezavisnih regulatornih tela i biti istinski borci za unapređenje ljudskih prava u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine Jankoviću, poštovana gospođo Petrušić, poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, danas su pred nama izveštaji o radu Zaštitnika građana i Poverenika o ravnopravnosti, koji su izuzetno značajni za našu državu. Dozvolite mi da kažem da ću govoriti o izveštaju Zaštitnika građana. Odmah da kažem gospodine Jankoviću, da izveštaj koji ste vi ili vaša služba sačinili je za mene odličan, dobro napisan, analitičan, sistematičan sa određenim preporukama svim onim organima uprave koji bi trebalo da izvrše realizaciju ovih preporuka. Zaista nemam nijednu jedninu primedbu na izveštaj. Preporučio bih da ovaj vaš izveštaj kao Zaštitnika građana dobro razrade sva ministarstva u Vladi Srbiji, Vlada Republike Srbije i sve lokalne samouprave jer ima jako propusta u lokalnim samoupravama. Napominjem zbog narodnih poslanika a i građana Srbije da je ovo izveštaj za 2012. godinu koji je obuhvatio bivšu vladu osam meseci i četiri meseca ove vlade. Dozvolite da kažem radi razjašnjenja, jer građani i ne znaju šta je ta institucija. Institucija Zaštitnika građana u Republici Srbiji, kako jedna koleginica kaže je uvedena 2005. godine kao nezavisna i samostalna državna institucija. Dakle, gospodine Zaštitniče građana, radi se o veoma mladom, državnom, nezavisnom i samostalnom organu. Ipak Poverenik Saša Janković, o kome govorim kao o osobi i njegove kolege i saradnici su stekli određeno poverenje, ne samo građana Srbije, nego i ove Narodne skupštine Republike Srbije, zaslugom narodnih poslanika i gospodina predsednika Narodne skupštine gospodina Nebojše Stefanovića, koji je vrlo često u kratkom vremenu forsirao neka zakonska rešenja koja ste vi preporučili. Da kažem odmah da spadam među one narodne poslanike koji je svaki vaš izveštaj pročitao i vrlo često se na njega osvrtao i predlagao ona rešenja za vreme od godinu dana koje ste vi predlagali – kao svoj osnovni zadatak Zaštitnik građana ima da kontroliše zakonitost i pravilnost rada organa uprave. To je osnovni zadatak Zaštitnika građana u vezi sa ostvarivanjem kako individualnih, tako i kolektivnih prava građana Srbije, da štiti i unapređuje ljudska i manjinska prava i prava građana. Kako ste vi, gospodine zaštitniče, napravili u ovom izveštaju veoma transparentno, a šta je naša stvarnost, onda mogu da zaključim da ona u 2012. godini nije bila na najboljem nivou. Smatram da kada budemo razmatrali izveštaj za 2013. godinu, da će ovde u ovim klupama gde vi sedite, sedeti više članova Vlade, a i da će biti prisutno u ovo doba večeri više narodnih poslanika nego što ih sada ima. Da bi ostvario svoju ustavnu i zakonsku funkciju, Zaštitnik građana mora imati podršku organa vlasti. Da li je gospodin Janković, kao Zaštitnik građana, imao to, dame i gospodo narodni poslanici, pročitajte u izveštaju, neću da dajem sud o tome, a ne verbalnu podršku, nego da organi vlasti sprovode njegove preporuke onako kako smo mi počeli raditi za ovu godinu, ovaj parlament. Videli ste nekoliko čak i zakonskih rešenja i preporuka u situaciji koja nam je izuzetno složena. Ovo je izveštaj, kako rekoh, za 2012. godinu. Zaštitnik građana, kako reče u svom izveštaju, postupao je po 548 predmeta, od kojih su 152 predmeta iz prethodne 2011. godine, da vidite složenost problema. Dakle, okončao je rad u 347 predmeta. Broj primljenih pritužbi građana u 2012. godini povećan je za 4% u odnosu na 2011. godinu. Verovatno se možda radi i o nekim greškama, statističkim, ali naradoni poslanici koji su danas govorili da se ne treba broj predmeta povećavati, ja ne smatram tako, smatram da treba, zato što je Zaštitnik građana kao državni organ nezavisan, dakle, da je on mlad i da građani Srbije još ne znaju ni funkciju njegovu i vrlo teško mu se obraćaju i da ćete vi imati određeni deo godina, dve, tri godine verovatno povećani broj, a onda je za očekivati da će državni organi sprovoditi vaše preporuke i da će pad zaista biti. To bi po mome trebalo biti funkcija u celini Zaštitnika građana. Moram da kažem, gospodine Zaštitniče građana, da ste vi skenirali kršenje zakona od strane organa uprave onako kako treba prilikom biranja svake vlade, svaka vlada da skenira šta je zatekla, a šta treba da uradi. U tom resoru najveći broj pritužbi, kako ste vi izneli, je iz raznih područja. O njima neću govoriti, jer ste vi to izuzetno dobro napravili. Dozvolićete mi da pričam o jednom resoru kojem ja pripadam kao profesor, o prosveti. U tom resoru, kako i vi rekoste, broj pritužbi podneli su studenti koji ukazuju na probleme sa kojima se susreću nakon završetka studija. To je tačno. Moram da kažem da se oglušilo i Ministarstvo za prosvetu, a i vaspitno-obrazovne ustanove i direktori radnih organizacija. Upravo tu imamo problema. Zašto? Kada završe srednje škole i fakultete, neki srednje, neki fakultete, zanimanja koja su oni završili ne prepoznaje tržište rada. Zašto? Zato što ministarstvo nakon deset godina nije napravilo nacionalnu kvalifikaciju zanimanja, iz meni nepoznatih razloga, na koju vi ovde direktno i indirektno ukazujete itd. Dozvolite da kažem da su pritužbe i na Ministarstvo prosvete, da ono krši propise prilikom odlučivanja o zahtevima za izdavanje udžbenika. Mi smo se kao Odbor Narodne skupštine za prosvetu i nauku susreli sa jednim takvim slučajem i želimo da nam nikad to ne dođe na dnevni red, odnosno da određene službe odrade posao onako kako treba. Napominjem zbog građana Srbije da naša deca u prvom razredu uče po dva bukvara, duple udžbenike. Upozoravam vas, ako niste znali, a verujem da jeste kao Zaštitnik građana, da zaštitimo naše građane da ne uče iz dva bukvara. Dalje, nezadovoljstvo postupanjem ustanova vaspitanja i obrazovanja. Naveli ste direktore, to je strašna tortura, direktora vaspitno-obrazovnihustanova i u odnosu prema zaposlenima, a i u odnosu prema zaposlenima, a i u odnosu prema deci. Ono što je interesantno, nezadovoljstvo postupcima inspekcija, tu ste potpuno u pravu. Apelujem na Ministarstvo prosvete da inspekcija konačno uzme u ruke svoj posao. Vrlo dobro ste naveli u izveštaju, 30 inspekcija mora odraditi posao kontrole, zajedno sa nama narodnim poslanicima ovde u Narodnoj skupštini. Mi smo kontrolni organ, narodni poslanici, ne samo mene profesora, nego i mene kao narodnog poslanika, i ministre kontrolisati i Vladu. To je srž i suština kontrolne funkcije Narodne skupštine. Zaista apelujem, kada je u pitanju Ministarstvo prosvete, da se posveti i malo pažnje Komisiji za akreditaciju. Tu imamo strašnih problema. Moram da sumnjam u korupciju o kojoj su danas poslanici jako mnogo ovde govorili. Zašto? Zato što se akreditacija vrši tajno. Recezenti su tajni. Imam pravo da sumnjam, zašto bi tajno? Zašto ne javno doći na fakultet i pregledati, videti koliko ko ima prostora, biblioteka, knjiga u biblioteci itd? To moramo dovesti u red. Čime sam šokiran? Šokiran sam izveštajem koji ste vi vrlo dobro na 129.strani, pročitaću to, izvinjavam se narodnim poslanicima i građanima, ali samo deo ću da pročitam: "Podaci dobijeni na osnovu postupka kontrole, kada su udžbenici u pitanju, daju dovoljno osnova za zaključak da je ostvarivanje prava građana pred Ministarstvom prosvete i prosvetnom inspekcijom otežano". Zamislite ovu ocenu. Da stvar bude još gora, takođe iz postupka proističe da ispunjenje zakonom propisanih obaveza i saradnja Ministarstva prosvete sa Zaštitnikom građana nije na primernom nivou. Poštovani narodni poslanici, evo naše uloge ovde. Zašto danas nismo o tome govorili? Nije slučaj jednog ministarstva, nego svih ministarstava. Neću da govorim o socijalnom radu i Ministarstvu za rad, gde ima najviše pritužbi Zaštitniku građana, uz mnoga ministarstva. To je naša kontrolna funkcija. Molim opoziciju da se na to osvrće, i poziciju itd. U tom smislu moramo dati strašnu podršku Zaštitniku građana da istraje do kraja, bez obzira o kome se radi. Imam pravo i ja kao narodni poslanik da se stavim pod lupu kada govorim ovde, da li govorim istinu, a to znači narodni poslanici, pa čak i službe koje mi biramo i Poverenik za ravnopravnost, kada podnosi izveštaj. To bi značilo, zamislite, ministra, a ne o ministru šta je radio, uz uvažavanje zaista tačnih podataka. Kada smo već na ovome, ako je istina ono što kaže gospodin Marijan Rističević za Poverenika za ravnopravnost gospođu Petrušić, neću reći da li jeste ili nije, ali sam video kada su bile u pitanju robne rezerve i krađa, da se obistinilo, 150.000 vagona pokradeno je iz robnih rezervi, kako ste čuli itd, kao lokomotiva od Nikšića do Beograda. Čuvala se i plaćala magla. Dakle, ništa ne prejudiciram, ali u tom smislu imamo pravo, prosto, imamo državne organe i tužioca i ostale organe da provere da li je to istina ili nije. Dozvolite, gospodine zaštitniče, da još jednu vašu rečenicu pročitam. Značajno je napomenuti da je nakon upućene preporuke koju je ministarstvo odbilo da prihvati i sprovede, Zaštitnik građana primio više novih pritužbi koje se odnose na istu vrstu nezakonitosti u radu tog organa uprave itd. Dakle, Zaštitnik građana nema naredbodavnu funkciju, ali mi možemo pogurati stvar kao narodni poslanici. Na kraju, pet rečenica o korupciji o kojoj se danas ovde govorilo, kojoj je Zaštitnik građana posvetio mnogo pažnje. Zaista mi je žao što danas poslanici nisu više dali podršku borbi protiv korupcije, kao da je to stvar tabloida. Nije, gospodo narodni poslanici. Dakle, ona razara srpsko društvo. Hoću da čujem mene iz pozicije i vas iz opozicije da osuđujemo to i da damo podršku državnim organima da rade svoj posao. Nećemo mi presuđivati. Dakle, ona razara našu državu, zato je borba protiv korupcije prvi zadatak ne samo prvog potpredsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Vučića, nego čitave Vlade, svakog ministra ponaosob, svakog državnog službenika, svakog profesora, svakog zdravstvenog radnika, svakog građanina Srbije, pa i nas poslanika u Narodnoj skupštini. Neću da govorim kao kolege iz opozicije – da napadam sadašnju Vladu. Neke stvari su zaista izmišljene, na šta su i reagovali prethodnici. Ali, ja ovde imam 50 taksativno navedenih stvari za koje su uhapšeni čak i tri bivša ministra. Ali, podatke koje ja iznosim, vi to dobro znate, gospodo poslanici, nisu iz tabloida nego podaci DRI. Između ostalog, za 750 hiljada evra za tabloide, gospodin Dulić, koji je sada u zatvoru. Da ne govorim za Sašu Dragina, za Bubala, itd. Znači, sve ovo što ja govorim, govorim iz izveštaja DRI. Zamislite 750 hiljada evra za bilborde, jedan samo 23 hiljade evra, u vremenu kada hleba nema? Kada to budu ovi radili, ministri, njih treba prozivati i prozivaćemo, o kojem god ministru da se radi. To je naša uloga, ne tabloidi nego državne ustanove. Zamislite direktora železničkog saobraćaja – 106 hiljada za ručkove za godinu dana, izveštaj DRI. To je sramota. (Poslanici DS dobacuju – Iz koje je stranke?) Imate možda problema? Iz koje stranke? Bio sam informisan da je iz DS a sada je prešao u neku drugu. Ako lažem, izvinjavam se, tako sam informisan. Kad već dobacujete, a predsedavajuća vas ne upozorava, čudi me da danas niste osudili borbu protiv korupcije. Dajte podršku državnim organima. To razara ekonomsko, političko i državno tkivo ove države. Nemojte se ljutiti, ali, prethodna vlast je ekonomski uništila državu Srbiju, budućnost naše dece. A kad me već prozivate, gospodo iz opozicije, da ste ostali na vlasti, i korene bi naše uništili. Hvala.
Hvala. Reč ima Saša Janković. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu Atlagiću. Brojevi su takvi da ste verovatno, čitajući statistiku, pomislili da sam napravio grešku pa ste za 10 puta smanjili. Naime, okončan je rad ne po 390 nego po 3.957 pritužbi u jednoj godini. U 714 slučajeva je utvrđeno osnovanost pritužbi plus još 375 slučajeva u kojima je organ bez vođenja postupka prihvatio da je kriv. Izneću jedan podatak koji je, verujem, značajan i za vas i za građane Srbije, a koji je pozitivan. Pošto je Zaštitnik građana organ koji ima pravo zakonodavne inicijative i pravo predlaganja propisa, u 2012. godini usvojeno je 12 zakonodavnih inicijativa Zaštitnika građana, a u 2011. godini samo jedna. To je pokazatelj da i Narodna skupština i drugi organi, kad žele, hoće i mogu, uvaže ono što radimo. Upućeno je 4.063 akta organima javne vlasti, samo u toku prošle godine. Još jedan interesantan podatak – 150 kontrolnih i preventivnih poseta organima je urađeno, dakle, 150 puta su moji saradnici, a to je češće nego svaki drugi dan, bili na terenu, u institucijama, u zatvorima, u centrima za socijalni rad, u školama, u ministarstvima, u sekretarijatima, u inspekcijama, uzimali izjave od drugih državnih službenika, razmatrali dokumente, uzimali izjave od građana itd. Dakle, još jednom, na osnovu postupka kontrole i svega toga, smo doneli izveštaje, a ne na osnovu novinskih naslova. To je složen i proceduralno uređen postupak, u kome se dolazi do utvrđenja propusta. Hvala vam što ste pomenuli prosvetu. Moram da kažem, a to sam isticao i pre dve godine, da je od svih državnih organa i organizacija saradnja sa Ministarstvom prosvete, kad kažem saradnja, suviše se diplomatski izražavam jer organi uprave imaju zakonsku obavezu da Zaštitniku građana daju sva obaveštenja, sve dokumente, da omoguće pristup svim prostorijama, dakle, izvršavanje te zakonske obaveze od svih organa najteže ide u Ministarstvu prosvete i uopšte u prosvetnom sektoru. U prosveti generalno postoji jedno shvatanje po kome je prosveta izuzeta iz opšteg pravnog režima. Moji prvi kontrolni postupci vezani za nekakve prosvetne institucije su počinjali tako što su me ljudi koji su imenovani u državne organe u prosvetnom sektoru uveravali da oni ne podležu zakonima opšteg upravnog postupka, da za njih ne važe rokovi. Primer koji ste naveli je jako slikovit. U Republici Srbiji recenzije za udžbenike pišu ljudi koje ne znamo ko su, koje niko ne zna. To da nisu u sukobu interesa se utvrđuje tako što oni sami za sebe napišu da nisu u sukobu interesa. Ugovori sa njima koji se plaćaju parama poreskih obveznika su tajni, niko ne može da vidi ko su ti ljudi. Na moje pitanje i konstataciju da sam šokiran takvim stavom i na osnovu čega, na osnovu kog pravnog akta se to tako dešava, odgovor je bio – kad bi ti ljudi znali da će se znati ko su oni, oni to ne bi pristali da rade. Onaj ko napiše ono sa čim nema problema, ne treba ni da ima problem i da stane iza onoga što napiše. Moram reći da sam vodio postupke u odnosu na univerzitete. Ne zaboravite, univerziteti i fakulteti imaju javna ovlašćenja i u tom smislu jesu organi vlasti. Još uvek se često čuje rečenica koju sam već pomenuo – za nas ne važe rokovi. Znate, kad neko prijavi doktorsku disertaciju pa treba da mu komisija razmotri tu disertaciju, to može da traje i po nekoliko godina, u zavisnosti od nečije volje. Pokušavamo da prelomimo ono što uopšte ne bi trebalo da bude predmet rasprave - da važe rokovi, da važi zakon, da važe opšta načela upravnog postupka, da važi pravičnost, pravni poredak Republike Srbije. To nije kratak rok o kome pričam, ali, Ministarstvo prosvete, a to je izričito i napisano, najčešće neblagovremeno, posle ostavljenog roka i posle niza urgencija, dostavlja ono što bi moralo da dostavi na vreme i pritužbe često ukazuju na isti problem, bez obzira što je već jednom razmotren. Nadam se da će uz podršku Narodne skupštine u resoru obrazovanja, ne samo po pitanju kvaliteta obrazovanja, što je suština tog resora, već i po pitanju kvaliteta obrazovanja, neko je to pomenuo, a i poverenica i ja smo istakli potrebu da se u ovom procesu više pažnje posveti pravima građana. Naša prava su najvrednija što imamo. Naši građani ne znaju dovoljno koja su njihova prava, koje su obaveze, koja su prava i ovlašćenja države. Očekujemo da će i tamo neko time da se bavi, zbog toga često dolazimo u problem, i po pitanju kvaliteta obrazovnog procesa, ali i po pitanju uređenosti procedura koje važe u obrazovanju, po pitanju rokova koji važe u obrazovanju, po pitanju stava da ima vremena i po pitanju toga da je obrazovanje autonomno u smislu toga da samo odlučuje šta, kako i koliko, da će tu doći do bitnijih promena, nadam se i kažem još jednom, saradnjom svih državnih organa.
Hvala. Narodna poslanica Maja Videnović. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Gospođo Petrušić, gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, na početku moram samo da izrazim zadovoljstvo zbog činjenice da danas razgovaramo o vašim izveštajima, ne zbog sadržaja, koji svakako ne uliva optimizam, nego zbog činjenice da već godinama stvaramo praksu jačanja nezavisnih institucija, iako na početku za tako nešto nismo imali podršku. Demokratska stranka će vam apsolutno uvek pružiti podršku zbog važnosti posla kojim se vi bavite, zbog značaja onoga što vi radite za svaku građanku i građanina ove zemlje. Zašto je vaš posao krucijalno važan za život svakog od nas? Zato što je stanje ljudskih prava odraz poštovanja vrednosti u jednom društvu. Zato što je to odraz snage institucije i, zapravo, negde najjasnije skenira atmosferu u jednom društvu. Zbog toga su teme o kojima mi danas raspravljamo izuzetno važne. Ne znam šta je zapravo danas u Srbiji u ovom trenutku važnije od teme koja je danas na dnevnom redu. Ujedno moram da izrazim protest zbog načina tona i sadržaja kako je ova sednica izgledala dana. Mislim da prazne klupe najveće stranke, koja danas čini aktuelnu Vladu Srbije, predstavljaju najbolji dokaz i najjasniju sliku koliko je ova tema za njih važna i koliko je oni suštinski razumeju, podržavaju i dele. Veliki broj osnovnih ljudskih prava je duboko ugrožen. Moje kolege su tokom prethodne diskusije na to skretale pažnju. Prevashodno katastrofalno teškom ekonomskom situacijom koja se svakodnevno pogoršava, a formalizaciju tog pogoršavanja ćemo doživeti u ponedeljak kada ovde na dnevnom redu bude rebalans budžeta, koji predstavlja najjasniji primer kršenja ljudskih prava koji ih dovode do mere nepodnošljivosti, dovode ih do mere da su ugroženo pravo na dostojanstvo i pravo na život. Danas u ovoj zemlji nema para za trudnice, nema para za porodilje, nema para za lečenje dece u inostranstvu. Nema para ni za kulturne manifestacije koje su pitanje vrednosti, a ne pitanje jeftinog marketinga i površnosti. To su pitanja koja utiču na elementarna ljudska prava svakog od nas. Dakle, udar na dostojanstvo i egzistenciju jeste udar na ljudska prava. Besmisleni projekti za koje ima novca su uvredljivi i oni predstavljaju udar na inteligenciju, od gondola i žičara, od prokopavanja kanala, pa do uvođenja elektronskihzdravstvenih knjižica, od 20 miliona evra u trenutku kada u bolnicama nema osnovnih i elementarnih sredstava za život, kada nema para da se naši građani leče. Ovom prilikom želim da pohvalim i pozdravim inicijativu gospodina Jankovića koji je, koliko sam upoznata, preko ovih modernih tehnologija danas imao razgovore sa predstavnicima Fonda, da pokušaju da se iznađu načini da se u trenutku kada elementarne stvari u našim bolnicama nemamo, danas nije trenutak da se uvode elektronske zdravstvene knjižice. Dakle, o svim ovim besmislenim projektima smo tokom prethodnih meseci posebno mi iz DS ukazivali, a mislim da će u ponedeljak kada na dnevnom redu bude rebalans budžeta, takvo stanje biti potpuno ogoljeno. Mi danas živimo u atmosferi u kojoj se relativizuje kršenje ljudskih prava. U kojoj svaka diskriminacija ne nailazi na odgovor, u kojoj društvo ćuti, i što je mnogo opasnije država ne reaguje. Poslednja potpuno neverovatna afera oko polaganja završnog ispita jeste, između ostalog, i diskriminacija na osnovu novca, o kojoj kao i o mnogim drugim aferama i pitanjima u ovom društvu, ni ministar ni Vlada nisu odgovorili, oni ćute. U toj tišini, pritom, nudeći, buku besmisla, pokušavaju da se sakriju i da sakriju odgovornost. Srbija koja napreduje ka EU ne može biti zemlja u kojoj nema reakcije države na najdirektnije ugrožavanje ljudskih prava. Podsetiću vas da je ovo zemlja u kojoj je država ćutala kada su pravljeni spiskovi nepodobnih, izdajničkih kulturnih poslenika, istaknutih pojedinaca, nevladinih organizacija i medija. Država je ćutala na pitanje i država i danas nema odgovor na pitanje građanima Srbije - kakvo mleko mi pijemo? Koliki je nivo aflatoksina? Država ćuti. Dok, sa druge strane, na vrlo čudnovate načine sa bilborda i sa nacionalnih frekvencija televizije nam poručuju čudnovatim reklamama da je mleko zapravo u redu i da je to sve ok. Država ćuti o maloj maturi za koju optužuje radnicu štamparije. Dakle, odgovornosti i vrednosti nema nigde. Udar na vladavinu prava, dame i gospodo, jeste udar na institucije i to je činjenica koja je vama vrlo dobro poznata. Podsetiću vas da je ova vlada započela mandat upravo udarom i narušavanjem nezavisnih institucija. Podsetiću vas na sraman Zakon o NBS, na smenu guvernera. Nakon toga, nezampamćen udar i smena predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Podsetiću vas na kontinuirane udare na predstavnike nezavisnih institucija. Smenjena je direktora Agencije za borbu protiv korupcije, nakon medijske kampanje, a gospođa Petrušić, Poverenica za zaštitu ravnopravnosti, je bila izložena mesečnoj medijskoj hajci koja je urodila plodom ili je podgrevana od strane kolega, nažalost, koji su i danas svedočili ili imali upravo iste navode. Tabloidizacija, kriminalizacija kroz pojedine medije jeste naša stvarnost. Kada mi danas govorimo o tabloidizaciji, mi ne govorimo o različitosti ukusa, mi upravo govorimo o vladavini prava i o ljudskim pravima. Danas, dame i gospodo,živimo u društvu u kome se ne poštuje ni pretpostavka nevinosti. U kome apsolutno ne znamo ko je kriv, za šta, a ko odgovoran, jer medijskim napadima presuda već doneta. Tabloidizacija medija svakoga dana ovu zemlju vodi u jednoumlje i vodi u apsolutno nedopustivu relativizaciju vladavine prava. Opozicioni lideri su gotovo svakodnevno izloženi najgoroj vrsti medijskog progona u kome se ne preza ni od najgorih uvreda i diskvalifikacija koje mogu imati posledice po bezbednost čoveka. Dakle, napada iz tabloida funkcionišu po šemi koja je danas u Srbiji svima jasna. Pojedini tabloidi najave hapšenje, to hapšenje se desi u terminu koji su najavili. Nakon toga, informacije iz istrage i pritvora budu na naslovnim stranama tih medija i takva praksa ne prestaje. Takva praksa se ne prekida. Na ponovljena pitanja, posebno DS, kako je moguće da informacije iz istrage i pritvora završavaju na naslovnim stranama pojedinih tabloidnih medija, odgovor nikada nije došao, niti je takva nedopustiva praksa ikada prestala. Danas živimo u zemlji u kojoj ste posle svake argumentovane kritike vlasti, a posebno najveće stranke u Vladi, izloženi neverovatnim medijskim napadima i gotovo sigurno imate recept po kome ćete sutradan osvanuti na naslovnoj strani pojedinog tabloida. Dakle, vrednosti i poštovanje ljudskih prava nisu nekakva lekcija koja se nauči. One nisu samo zadatak na našem evropskom putu ka EU. Ako to ne razumemo, naš put ka EU će biti nedopustivo dug. Danas smo od kolege Rističevića, nažalost, imali potvrdu svega ovoga o čemu danas govorimo, a to je da dokle god su vrednosti i ljudska prava podložna tumačenjima i vlasti i opozicije, dok god one nisu plod iskrenog uverenja svakoga od nas, dok god se na bilo koji način dovode u pitanje, a time ugrožava ljudska prava, do tada nemamo nikakvu šansu kao društvo da napredujemo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Mogu li da znam koliko još je još vremena za diskusiju preostalo DS? (Predsedavajuća: Demokratskoj stranci je preostalo 23 minuta.) Hvala. Dame i gospodo iz regulatornih tela, gospođo Petrušić, gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, danas ste imali prilike da na sopstvenom primeru vidite kako izgleda atak na poslednji bastion i branik demokratije, na nezavisna regulatorna tela. Nemojte da vas začudi što taj atak dolazi od najveće vlastodržačke koalicije ovoga režima, jer to su isti oni ljudi koji su bili energično protiv formiranja nezavisnih regulatornih tela. Mogu sada da vam pročitam kakvim su vam sve pogrdnim epitetima počastila u danu kada smo glasali o formiranju kancelarije Poverenika od javnog značaja, Agencije za borbu protiv korupcije, Zaštitnika građana, ali mislim da bi to ovoj sednici dalo neki drugačiji smisao. Dovoljno o toj politici i o tim ljudima govori ono što su čelnici vladajuće koalicije kazali malopre vama. Dovoljno govori o tome prazne klupe najveće vlastodržačke stranke. Dovoljno o njihovom odnosu prema nezavisnim regulatornim telima govori činjenica da juče nisu hteli da dođu da daju kvorum, jer ih je baš briga za vas. Još više o njima govori činjenica da u danu kada predstavnici nezavisnih regulatornih tela dolaze u parlament, njihovi poslanici nasrću na novinare u ovom zdanju, u hramu demokratije nasrće se na nezavisnu profesiju novinara, na one ljude koji treba da imaju uvid u tok i rezultate izbora, da neguje nezavisno-istraživačko novinarstvo, a to samo zato što ne pristaju na tabloidnu svest i tabloidno novinarstvo. Zbog takvih i takvog odnosa vlastodržačke koalicije, okupljene oko SNS, nama ništa drugo ne preostaje nego da gledamo kako aktuelna Vlada ne može da se dogovori kada će biti Vidovdan, da li će biti prekosutra, da li u septembru, da li u oktobru, da li 14. januara. Ovu sednicu ne gledaju samo građani Srbije, ovo gledaju predstavnici OEBS, EU i vode računa kako se ko ophodi prema nezavisnim regulatornim telima. Zbog toga vladajućoj koaliciji ne sledi tapšanje po ramenu na putu ka EU, sledi tapšanje po obrazima, i to tapšanje će se pretvoriti u aplauz. Ti obrazi, umesto da se crvene od stida i srama zbog ovakvih diskusija, biće tako crveni, najbolji semafor, crveno svetlo na putu Srbije ka EU. To govori o njima, a ja, nažalost, osećam duboko nezadovoljstvo što sam danas prisustvovao ovakvoj retorici. Mislio sam kada neko skine bedž da će makar malo promeniti retoriku. Problem je kad se bedž probije kroz srce, a bogami i kroz jezik, onda taj otrov stalno izlazi napolje. Nema tog evropskog odela koje to može da prikrije, nema te mimikrije, nema tog kameleona koji može da kaže – ne, ja sam sada postao drugačiji kada obučem ovo odelo. Ta svest je nepromenljiva. To su isti oni ljudi čiji je ministar bio ministar informisanja, za čije vreme vlasti su se ubijali novinari. I sada se novinari biju jer je retorika ostala ista. Vi ste, gospodine Jankoviću, veoma dobro u svom izveštaju dali jedan osvrt na činjenicu da se kod nas borba protiv korupcije isključivo vodi u tabloidima. Moram, i žao mi je što to nisam uradio danas na početku svog izlaganja, da izrazim veliko žaljenje što sa nama, nažalost, više nije prof. dr Vojin Dimitrijević, doajen u borbi za ljudska prava i građanske slobode, čovek koji se energično borio protiv ovakvih kakvi su vas malopre napadali. Nije, nažalost, sa nama više ni gospođa Verica Barać. Hvala vam što ste ih pomenuli u vašem izveštaju. Hvala vam i što ste primetili ogroman nedostatak jer više nisu sa nama. Ali, nažalost, moram da napomenem da sam makar očekivao od ovih koji su vas tako žestoko napadali da se makar sete svoje političke biografije, prošlosti, porekla, ko ih je iznedrio i da makar u jednoj rečenici nešto kažu o Vojislavu Šešelju, šta god ja mislio o njemu, a on je 10 godina u Hagu. Do prekjuče su nosili bedževe sa njegovim likom na reveru, a danas reč nisu pomenuli o činjenici da on sedi u Hagu 10 godina bez presude. Vi jeste i vama hvala na tome, jer on je ipak isto građanin Srbije. Znate, ne čudi me da nisu pomenuli. Nije li se njemu sadašnji predsednik Srbije, Tomislav Nikolić, u crkvi zakleo na vernost, a građanima ove zemlje na Ustav u ovoj državi? Kad se tako odnosi prema njemu, kako će tek prema ovoj državi da se odnosi? Ovako kako se odnosi, da izađe na paradu povodom Dana policije i da kaže – vrh policije je sarađivao sa narko klanom i narko dilerima, a pored njega stoji vrh policije. Kako vi iz SPS možete posle toga u koaliciji sa njima da budete? Meni to nije jasno. On je direktno prozvao vašeg predsednika stranke, predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova. Kaže – vrh policije je primao naređenja od Darka Šarića. Još i njegova saradnica iz Kabineta predsednika Republike drsko laže i obmanjuje javnost jer kaže – Boris Tadić nikada nije pomenuo Šarićev klan. Pa, Boris Tadić i DS su procesuirali Šarića, koji je najveće pare stekao zahvaljujući organizovanom kriminalu koji je implementiran u sve pore ove države kada ste prošli put upravljali ovom zemljom na način na koji ste radili, a ona je doživela najveću tragediju u svojoj novijoj istoriji kada ste za samo dve godine vlasti rasprodali sve ono što su generacije krvlju, znojem i mukom sticale od balkanskih ratova, preko Prvog svetskog rata do Drugog svetskog rata. Taj pečat sramote će stajati na vama. Najbolja borba protiv tablodizacije svesti, najbolja borba protiv svih kleveta je istina. Ona je najbolji lek. Ona kad tad otrezni i najusijaniju glavu, koja misli da 40% u Zaječaru predstavlja ne znam kakav rezultat. Pa tako ste počeli i prošli put - silno, gromovito, bahato, osiono. Kako se završilo? Početak je uvek isti, i sada i prošli put. Ne strepim ja za svoj kraj, strepim za kraj Srbije, a on je sa vama vrlo, vrlo dramatično neizvestan. Šta moram da vam kažem? Imam ovde i izveštaj Poverenika za informacije od javnog značaja. Hoćete malo da se sada propitamo za neke informacije od javnog značaja? Ko se sastajao sa Mišom Bananom? Šta je beše govorio gospodin "Najava"? "Za sedam dana ću vam kazati ko se sastao sa Vukom Bojovićem, trešće se Srbija". Toliko se trese Srbija, samo Vlada što ne padne od tog trešenja. Kako se častite danas sa Mlađanom Dinkićem? Kažete – nemojte da dramite zbog poraza u Zaječaru, prihvatite muški poraz. Na kom drvetu rastu oni džakovi sa lažnim glasačkim listićima? Da li ćemo to da saznamo? Da li ćemo dobiti odgovor makar od nekog nezavisnog regulatornog tela? Od vas nikada nismo saznali šta je bilo sa džakovima glasačkih listića koji su pronađeni negde na nekim biračkim mestima. Da ne pričamo o tabloidu koji kaže da je u Hrvatskoj na auto putu uhapšen saradnik Bojana Pajtića sa 500.000 evra u džepu. Onda se mi kao DS obratimo Ministarstvu unutrašnjih poslova Republike Hrvatske, a on kažu – nijedan građanin u proteklih godinu dana iz Republike Srbije nije uhapšen u ilegalnom transferu novca kroz Hrvatsku. Mislite da će neko da se izvini DS i Draganu Đilasu ili Bojanu Pajtiću? Ne, nastavlja se prljavi posao dalje, jer uvek je bilo gazdinih kerova koji će da gone one na kojima se stavi target i meta na čelo. Toga je uvek bilo, ali nikada nije bilo da imamo televiziju sa nacionalnom frekvencijom, koja ima "Pink 1", "Pink 2", "Pink 3", "Pink farmu", koja mnogima nedostaje, "Pink rijaliti", "Pink Điki kanal", "Pink DS kanal", gde se mediji sa nacionalnom frekvencijom svakoga dana koristi isključivo i samo za obračun sa DS. Naravno, to je moguće kada je ministar nekada informisanja bio onaj koji je bio, gospodin "Najava", i to je moguće kada Ratka Mitrovića dovedete na čelo "Novosti". Šta da kažem o aferi aflatoksin? Koliko se vama kao Povereniku za informacije od javnog značaja i Zaštitniku građana javilo građana koje je ova Vlada potrovala aflatoksičnim mlekom? To je strašno. Koliko će vam se građana javiti zbog toga što je u ovoj zemlji jedan Obradović bio utemeljivač obrazovanja i prosvete, a drugi je razara? Taj koji je utemeljio prosvetu zvao se Dositej Obradović, a ovaj se zove Žarko Obradović. Koliko će vam građana tražiti naknadu štete što su im se deca spremala da polože prijemni ispit i maturu? Sada on kaže - neću da dam ostavku. Ne treba da date ostavku, neka vidi narod Srbije kakva je ova Vlada i gde ih vodi. Licemerje i odnos prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi ste malo pre najbolje imali prilike da vidite od mog kolege koji kaže – kada im je crkva dobra, onda im odgovara i onda su vernici, a kada ih crkva kritikuje zbog kosovske politike, oni je napadaju na sva usta i bune se što ih dočeka prazna Gračanica. Tamo ste imali prijem na najvišem nivou, Svevišnji vas je sačekao u Gračanici, niko drugi. Ali, nemojte to da vas brine, jer u ovoj državi građani Srbije imaju još uvek oči, ovde još uvek postoji brana svakoj bahatosti i osionosti i postoje nezavisna regulatorna tela. Kada kažete – otvorite kancelariju u Vranju, trebate da otvorite kancelariju u Vranju, da vam se požali načelnik policije u Vranju kako na njega nasrće narodni poslanik da ga bije. Ali, kada ovde biju novinare u Skupštini, što ne bi bili i načelnika Policijske upravu Vranju? To je sasvim normalno, pogotovo ako je reč o poslaniku SNS. Na kraju, moram da vam kažem da smo mi u Skupštini izloženi diskriminaciji. Ako kritikujete Vladu, onda od gospođe predsedavajuće dobijate opomene, jer njoj se daljinski upravljač nalazi u rukama Aleksandra Vučića, a on kada god mu nešto nije po meri okrene telefon, zašušti ono zatvorsko odelo, zazveče bukagije i tada se sprovodi diskriminacija nad narodnim poslanicima. Kada smo mi izloženi diskriminaciji i mobingu, šta tek građani Srbije da očekuju u drugim institucijama na svojim radnim mestima? To je ogledalo Srbije. Vaša diskusija je najbolje ogledalo vašeg evropskog puta ka Evropi i zbog čega Srbija Vidovdan može da čeka tek 14. januara za Srpsku novu godinu. Ali, kao što ste količinu aflatoksina pomerili sa 0,05, tako i Vidovdan pomerite na 14. januar i vi ćete rešiti sve probleme. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po Poslovniku. Izvolite.
Pozivam se na član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda po kojoj se vodi pretres. Prethodni govornik je tri stvari izneo a da nisu o tački dnevnog reda. Prvo, spominje stalno dr Vojislava Šešelja i nekakve bedževe. Vrlo je sramno i neodgovorno govoriti o haškom zatvoreniku čija presuda nije izvršena. To spada u domen političke i svake kulture. Drugo, spominje predsednika države, Nikolića. To nije na dnevnom redu. Samo radi jedne rečenice gospodin Milivojević mora da zna da je za godinu dana predsednikovanja Tomislava Nikolića Srbija doživela veći ugled nego prethodnih 20 godina. Treće, molim vas, predsedavajuća, stalno baca ljagu na našu državu. Treba li ste ga upozoriti ko je vodio rat devedesetih. On tvrdi da smo mi vodili rat. Kao čovek nauke, nijedan zapadni izvor, nijedan istoričar ne tvrdi to, nego da ga je vodio NATO pakt i zapad, a ja dodajem - i domaći NATO prašinari, u koje spada i gospodin Milivojević. Hvala.
Hvala. Gospodine Arsiću, da li ste vi hteli repliku? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam saslušao svog kolegu iz DS, zapitao sam se dokle ide njegovo pamćenje. Izgleda, završava se 5. oktobra 2000. godine i počinje ponovo 27. jula 2012. godine. Ono između, ostalo, se ne računa. Možda se priseća samo bedževa. Možda je na njega uticao aflatoksin, zato što je taj standard od 0,5 miligrama bio u vreme kada je on bio dete, pa je ostavilo nekih posledica. Inače, na većinu građana nije, pogotovo u SAD ili Kanadi, tako da niko nije otrovan. Kada je u pitanju Verica Barać, kojoj on skida kapu, slažem se, barem u tom delu. Ali, što niste ispitali sporne 24 privatizacije i korupciju u privatizacijama na koje je ona ukazala? Najlakše je da krivite druge. Okrenite se, šta ste ostavili od Srbije? Kažete – bojite se za Srbiju da ne doživi svoj kraj. Bili smo na kraju. Da ste slučajno formirali Vladu, pali bi u provaliju, ne bi nas više postojalo. Zato, koliko ste zadužili državu, doveli do 27% nezaposlenih, to su vaši rezultati, nisu naši. Ostavi li ste ne praznu kasu, nego probijenu kasu, ali ste zato napunili džepove, pa zato imamo priču o aflatoksinu, da bi se uništile robne rezerve koje ne postoje, koje su pokradene. To su rezultati vaše vlasti. Što se tiče medija, kao što rekoh, sramota je da jedan gradonačelnik ima svoje novine, koje je osnovao sa licem koje se sumnjiči za zloupotrebu službenog položaja, a inače, sada je predsednik DS.
Hvala. Srđan Milivojević, replika. Izvolite.
Priznajem, možda nismo ostavili najpuniju kasu. Možda je i prazna, ali puna groblja iza politike DS sigurno nisu ostala i puni traktori izbeglica, takođe, nisu ostali iza politike DS. To je ostalo prošli put iza vaše Vlade i ostalo je toliko sakatih, nesrećnih, obogaljenih, da o pljački nismo imali vremena ni da pričamo, niti da utvrdimo razmere pljačke koju ste napravili prošli put. Budžetski deficit koji ste ostavili Srbiji je najveći u novijoj istoriji Srbije. Inflacija koju ste proizveli je najveća u istoriji ljudske civilizacije. Nigde veća zabeležena nije i nemojte kazati da sa time nemate ništa, jer imate apsolutnu odgovornost za to, jer ste tu Vladu svesno podržavali. Nemojte nas da optužujete da smo mi imali uticaj na medije. Pa, vi izdajete partijske biltene i partijska glasila kao dnevne novine. U njima objavljujete detalje iz istraga. U njima vršite političku hajku, razračunavate sa nezavisnim institucijama i regulatornim telima, pa vam je malo što to radite na stranicama vaših tabloida i partijskih glasila, nego to radite i u skupštinskim klupama. Kad vam to nije po meri, onda šamarate novine i novinare u skupštinskim hodnicima, kada ne pišu onako kako vi hoćete. Čupate im reflektore. Mora predsednik Narodne skupštine magistar Nebojša Stefanović da se izvinjava u ime poslanika koji je danas napao novinara FONET Slobodana Anđelkovića i da zahteva izvinjenje od tog istog poslanika, koje ovde niko nije čuo, ni poverenik za informacije od javnog značaja, ni ja. Na kraju, to kako ste se vi razračunali sa vašim finansijerima, to je vaše legitimno pravo. Možda su vam dali manje nego što ste očekivali, možda želite da ućutkate nezgodne svedoke. (Predsedavajuća: Vreme.) Ovde gde sada sedite vi sedela je naša koleginica Vjerica Radeta, pa Nataša Jovanović i oni su nam jasno kazali ko vas je plaćao, ko vas je finansirao i ko je pomogao finansiranje SNS. Nemojte nama to da prebacujete, to vi u vašoj ostavinskoj raspravi završite među vama. To nama na grbaču stavljati nemojte.
Gospodine Milivojeviću, 19 sekundi je duže nego što treba. Gospodin Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nismo se mi razračunavali sa Vjericom Radetom i Natašom Jovanović, već je Miki Rakić davao u motelu "Srbija" pare da nas napadaju. O tome se radi. Što se tiče inflacije, pismen čovek zna da pročita da je u februaru i maju inflacija bila 0%, a da je na godišnjem nivou 9,9%, a vi ste nam ostavili 12%. Što se tiče slobode medija, pa nismo mi menjali pravila igre u izbornoj kampanji, nego RRA, koju ste vi kontrolisali da ne bi smela slučajno da kaže nešto protiv Đilasa ili, ne daj bože, Tadića. Što se tiče novinskih natpisa, ne može niko da porekne da se nekim funkcionerima DS, kad su došli na vlast, imovina 1.000 puta uvećala. Pri tom ne mislim samo na Đilasa, nego mislim i na Ješića i druge slične njemu. Nemojte da zaboravite da postoji istraživačko novinarstvo, a istraživački novinari ako utvrde kolika je kome imovina bila pre nego što je došao na javnu funkciju, kolika je sada, imaju pravo i da napišu da postoje osnovi sumnje i na taj način da pomažu državnim organima. Što se tiče bedževa, i vi ste vaš skinuli, samo ne znam ko vam ga je kupio i koliki ste novac dobili da ga stavite.
Hvala. Srđan Milivojević, replika.
Ja bedž Otpora skinuo nikada nisam, to možete videti posle kada priđete malo bliže, mala vam je ta dioptrija, probajte da iskoristite onu Vučićevu, on izgleda ima neku ružičastu. Sve mu je mirno, smireno, lepo, ko vaša kravata. Ali, zamolio bih vas, istine radi, da u ovom svetom domu, zvanom parlament i hram demokratije i oltar demokratije, govorite istinu i samo i isključivo istinu. Kada sam pomenuo gospođu Vjericu Radetu i gospođu Natašu Jovanović, kazao sam vam – vi to sa njima u ostavinskoj raspravi proverite, gde ste uzeli kredit za predsedničku kampanju, koliki je bio, da li ste ga vratili, ko ga je vratio i da li ste te sada pohapsili zbog toga što su vam dali manje nego što ste očekivali. To nama na pleća stavljati nemojte. Malopre je isteklo vreme za repliku, hteo sam da vam kažem, mnogo je lakše prihvatiti lako breme samoosude, nego se laćati teškog bremena osude drugih. Mnogo je lakše poseći balvane u svojim očima, nego tražiti slamku, i to slamku spasa, u tuđim očima. Mislim da sam vam dovoljno jasno kazao šta građani Srbije znaju i misle o vašoj politici. Znate, amnezija je divna bolest. Svakog dana čujete nešto novo, a ništa ne boli. Nažalost, građani Srbije i ja imamo pamćenje. Pamtim ja i pre 5. oktobra i od 5. oktobra 2003. godine. Pamtim i Tomislava Nikolića kome se javljalo da je i Tito pred smrt imamo probleme sa nogom kao i Zoran Đinđić. To je verovatno u tabloidima video ili mu je tarot došapnuo ili je možda od igranja šaha sa Legijom znao. U to ne ulazim, to je njegova savest, to je onaj krst koji je kazao da nosi sa sobom, pa se taj krst pretvorio u krstić, a za Srbiju u krstaču. Nemojte da otvaramo te teme, mnogo će vas boleti. Istina je vrlozdrava.
Vreme. Reč ima Saša Janković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Danas je jedan dan u godini kada se godišnji izveštaj Zaštitnika građana o stanju ljudskih prava i stanju prava građana u Srbiji razmatra, kada se razmatra izveštaj Poverenika za informacije od javnog značaja i Poverenice za ravnopravnost. U našim izveštajima mi pričamo o osobama sa invaliditetom, o bolesnicima, o ljudima bez posla, o obespravljenim građanima kojima administracija oduzima vreme, energiju, novac i dostojanstvo. Znam i čujem da se u ovom domu prevashodno vodi politika, to mi je sasvim jasno, ali vas molim da ovaj dan posvetimo ovim izveštajima, onome što u njemu piše i ako možemo šta zajedno da uradimo da prava ovih građana budu bolja. Dozvoliću i sebi iskakanje iz dnevnog reda, pošto vi sve vreme to radite. O tome ko je u pravu, a ko nije u pravu, bojim se da nećete suditi ni vi, ni ja, o tome će suditi neko drugi posle nas.
Hvala. Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega iz Demokratske stranke je jednom rekao zašto ne spominjemo Vojislava Šešelja. Ima jedan prost razlog, a to je, jedno od njegovih naređenja tokom 2011. i 2012. godine, koji je dao narodnim poslanicima tadašnje Srpske radikalne stranke je glasilo – ne dajte da Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić pobede moju Demokratsku stranku. Žao mi je ali tako jeste i tu vam ne mogu ništa. Drago mi je da se kolega brine za naše finansijsko stanje. Mi smo sve svoje kredite vratili, a što se tiče Demokratske stranke, znam da nije vraćen kredit Razvojnoj banci Vojvodine, koji je podignut posle izborne kampanje za troškove izbora, iako ste znali da taj iznos novca ne možete da dobijete na osnovu Zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Znali ste koliko ćete novca da dobijete od Republičke izborne komisije. Data je jedna samo blanko menica, nije bilo nikakve založne izjave, nije bilo nikakve hipoteke, čini mi se da tu nedostaje još nekih 164, 165 miliona evra, to je za vas iz Demokratske stranke sitnica. Imali ste vi i veće iznose, kao u Agrobanci, tamo je bilo 370, 380 miliona evra, tako da je t čini mi se ta ista Razvojna banka ugašena, pa se sad pravi neki fond za razvoj AP Vojvodine, a čini mi se da je i predsednik Upravnog odbora Bojan Pajtić, predsednik Pokrajinske vlade. Čini mi se da vi stvarno ne pamtite ništa što je bilo pre 27. jula 2012. godine.
Hvala. Gospodine Milivojeviću ako nećete da poslušate mene, poslušajtebarZaštitnika građana, koji je zamolio da se vratimo na temu dnevnog reda, tako da, pošto je vaše izlaganje izazvalo repliku, mislim da je red da ovde sada prekinemo sa replikom i da se vratimo na temu dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Samo mi recite koliko je vremena ostalo mojoj poslaničkoj grupi?
Izvinite, malopre sam rekla gospodinu Milivojeviću, pre nego što je oduzeto vreme prethodnog govornika. Dakle, vama je ostalo tri minuta i 30 sekundi.
Hvala. Poštovana Poverenice za zaštitu ravnopravnosti, poštovani Zaštitniče građana i predstavniče institucije poverenika za informacije od javnog značaja, veoma mi je drago da je ova tema na dnevnom redu i da su podneti izveštaji o vašim aktivnostima u prethodnom periodu. Kada se pažljivo pročitaju ovi izveštaji, oni upravo odslikavaju u kakvom se stanju nalazi naše društvo. To i jeste slika društva u ovom trenutku i slika svih problema koji tište građane Srbije. Činjenica je da se nama obratilo čak 20.000 građana, dovoljno govori o problemima koji trenutno zaokupljuju naše društvo. Ono što ste naveli, a ja sam pažljivo zapisao pad ekonomskih, socijalnih i kulturnih prava građana, stagnacija poštovanja vladavine prava, banalizovanje borbe protiv korupcije, nedostatak depolitizacije, snižavanje slobode medija, curenje osetljivih informacija u medije, vladavine prava, vladavina prava je u senci političke volje, ogroman spisak neizvršenih preporuka Zaštitnika građana i naravno ministri koji vode borbu protiv korupcije, umesto da to rade inspekcijski organi. Spomenuli ste koliko ima inspekcijskih republičkih institucija koje treba da rade ovaj posao. Inspektori nažalost, kao što ste rekli nemaju dovoljan autoritet i ovlašćenja. Ministri treba da obezbede samostalni rad državnih inspekcija. Sistemski propusti i 22% ispravljanja grešaka. Nema kancelarije za brze odgovore. Ono što bih zamolio vas, a vrlo pozitivno ocenjujem vaš rad i osuđujem ovakvo ponašanje u Skupštini, ako je okrenuto prema nezavisnim regulatornim telima, a to je da jedan podatak koji je vrlo zabrinjavajući u Srbiji, a to je da polovina građana ne koristi internet. Moja molba za vas je da probate da predstavnici vaših institucija obiđu pojedine opštine u Srbiji, da na licu mesta se uvere kako funkcionišu lokalne samouprave. Podsećam vas da čak 15% lokalnih samouprava nema elektronsku obradu podataka, što se tiče aktivnosti u samoj lokalnoj samoupravi. To su ozbiljni problemi. Diskriminacija je na svakom koraku. Ona se ogleda i prema medijima i prema ženama, i prema Romima i prema gej populaciji, mislim da je vreme da se tome stane na put. Gospodine Jankoviću, ovo treba da znate, za vaše imenovanje i za vaš izbor u Skupštini 2007. godine glasalo je samo 144 od 250 poslanika. Meni je drago da sam bio jedan od tih. Što se tiče poverenika za informacije od javnog značaja, isti je bio slučaj. Posle ove sednice verovatno će poslanici glasati za vaš izveštaj. To je veliki pomak, i to je dokaz da je Demokratska stranka bila u pravu, a neki koji su preuzeli njen program, tj. ukrali, njen program nisu u stanju da ga sprovedu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam gospođo potpredsednice. Gospođo Petrušić, gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, znam da je kasno, izvinjavam se svima ali qyod erat demonstrandum. Na zajedničkom smo poslu i budući da je u pitanju težak posao, a to je učenje društva na postojanje različitih nivoa vlasti, različitih nivoa kontrole različitih delova vlasti i naravno pronalaženje adekvatnih mehanizama koji ne bi smeli da služe da se unosi pometnja i zloupotreba. Moram sve vas da podsetim, a ovog puta nemojte se ljutiti, mislim da imam višestruko pravo gospodine Jankoviću i vas lično da podsetim. Ova sednica je regulisana jedinim mogućim aktom, a to je Poslovnik Narodne skupštine, članovima 237 i 240. Narodna skupština mora da bude saveznik poverenika i zaštitnika. Način na koji će to savezništvo, ne političko savezništvo nego savezništvo u iznalaženju mehanizama ostvarivanja pune funkcije i Poverenika i Zaštitnika građana ali i razumevanja društva gde stvarno može da očekuje i da traži zaštitu je zajednički posao. Samo u tom smislu je savezništvo. Zbog toga prvo izvinjenje, moje lično, znam da je kasno i da su mnogi umorni, što juče nije postojao tehnički preduslov, takođe u skladu sa Poslovnikom, da se objedini ova rasprava, jer je lepo videti vas sve koji ste se odazvali pozivu predsednika Narodne skupštine da ovoj sednici prisustvujete. Ali, ovo je telo za politička nadmetanja te ćete naravno kad odete već sutra u TV prenosu čuti kako neko od poslanika koji je za svoju platu odlučio da pročita Poslovnik, pa i da ga razume, reći – izvinite kako je bilo moguće da se obraćaju, a ne povodom izbora i Zaštitnika građana i Poverenika kada ovi članovi ovo ne predviđaju. Oni su jasno definisali kako je uopšte moguće ispuniti zakonsku obavezu razmatranja izveštaja tela i organa. Moguće je kroz ono kako se tačka i zove – razmatranje izveštaja i zaključka gde se predlagač kao predlagač smatra onaj odbor koji zaključak predlaže, a zbog toga je rešeno da predsednik tog odbora bude predsednik Narodne skupštine, da bi to u ime svih narodnih poslanika mogao da čini. Ali, s druge strane uvek postoji razlog za neku pravnu normu. Da se ne bi dogodilo da se u neprijatnoj situaciji nađu bilo Zaštitnik građana, bilo Poverenica ili Poverenik da odgovaraju na deo diskusije koja je izraz političke borbe, jer je ovo i zakonodavno telo, naravno, najviše i jedino, ali sa druge strane i arena gde se razmenjuju i lažno prisvajaju različiti politički poeni, a svakako i Zaštitnik građana. Ni dva Poverenika po funkciji ne mogu i ne smeju da ulaze u ove vrste politički sporova. U tom smislu tom još jednom sa punim razumevanjem, mislim da smo i lično razmenili juče i to šta se dešava sa tom situacijom kada nešto tehnički nije adekvatno organizovano, ovog puta u domu Narodne skupštine nikako nije smeo da bude onaj ton koji smo čuli na početku današnje sednice. Namerno ne citiram ni reči koje su upotrebljene, niti pokušavam da to iznesem kao zamerku, nego kao sugestiju. Nema razloga da visoko cenim upravu tu činjenicu što sada gledate Poslovnik. Ovo prvo je u poglavlju koje se zove tok sednice i kaže – reč sem narodni poslanika imaju predstavnici Vlade i predlagači zakona. Ustav kao što znate je omogućio i ponosan sam što smo to stavili da predlagač zakona bude i Zaštitnik građana i Poverenik za informacije. Ali, iz zakona iz te oblasti kao što je omogućio da guverner takođe bude neko ko predlaže zakone iz jedne oblasti. Bez prava reči. Odmah da se razumemo ja sam izuzetno zadovoljan što su ličnosti koje je ova Narodna skupština ja tu ne govorim o sazivu. Svejedno Narodna skupština je Narodna skupština izabrala i vas dvoje lično, a i Poverenika koji trenutno nije prisutan kao osobe koje su spremne da učestvuju u izgradnji institucija pažljivo birajući upravo načine na koji će ove institucije postati institucije od poštovanja, te sam ja vrlo zadovoljan da ste bili u prilici da danas i lično odgovarajući na različite primedbe, nedoumice ili sugestije dodatno objasnite svoje lične stavove, ali istovremeno očekujem da imate jasnu svest o tome, vi kao i narodni poslanici šta je formalno tačno moguće. Zašto? Zato što u izveštajima, a ja neću da ponavljam sve ono sjajno što su rekle kolege poslanici i o strukturi izveštaja i o preciznosti i detaljima izveštaja koji su podneti o čemu govore i zaključci odbora koji su sastavni deo onoga o čemu će poslanici glasati. Sve to govori o potrebi da nalazimo nove načine da jasno razgraničimo šta je čija uloga, jer građani mogu da ostvaruju svoja prava ili zaštitu svojih prava samo ako jasno mogu da poštuju kome se obraćaju. Mi već ulazimo u politički marketing, pa i danas će se dogoditi da neko zaboravi da vi niste Zaštitnik naroda. Vi ste Zaštitnik građana. Naravno, u diskusiji kada god poprimi politički ton od vas će to biti zahtevano da štitite nešto za šta niste nadležni, da štitite nešto što uopšte nije u definiciji, a naročito nije u kapacitetima. Kada je u pitanju poverenica za rodnu ravnopravnost, kada je u pitanju Zaštitnik građana, pokazali ste u prethodnom periodu i to je moja glavna pohvala, jer je to vidljivo u Izveštaju, da ste vrlo često sposobni, da pored ograničenih kapaciteta, ograničenih finansijskih sredstava, ograničenih ili nejasnih ovlašćenja u zakonu, nalazite načina da građanima omogućite vidljivost problema koji postoji i kao što je gospođa Travar rekla, često višestruko kršenje nekog prava, a da istovremeno omogućite da to bude nažalost jedina efikasnost. Građani moraju da znaju i nije loše kada se visokim tonom postavi to pitanje, a gospodin Petković sjajnim tonom, svaka čast, mnogi poslanici sjajnim tonom, svaka čast, zašto? Zato što u toj diskusiji postane svima jasno šta je stvarno moguće, a šta nije moguće. Ni Zaštitnik, ni poverenica nisu Vlada, ali svakako nisu Skupština. Vama dvoma i timu vaših saradnika, sve čestitke, ali vas molim da pogledate šta su neke agencije, šta su neki drugi organi predlagali za zaključke, na šta da oni obavežu Skupštinu, i otud je moja zamerka tonu, jer je i to ličilo pokušaju obavezivanja Skupštine na nešto, a na šta da obavežu Vladu? Zaključci, koji se nalaze uz ova tri izveštaja koja danas razmatramo su delom korigovani od strane Odbora za pravosuđe. Ispravite me, narodni poslanici, koji o tome znaju više, ako grešim i otklonjene su moguće opasnosti mešanja nadležnosti. Sa druge strane, videli ste, pre svega, vi gospodine Jankoviću do koje mere je Skupština spremna da obaveže Vladu na jedan dodatni posao, načina pravljenja registra, obaveštavanja da bih vaš posao bio efikasniji, kao što ste vi našli načina da postojeću mrežu ustanova i to ustanova kulture, javnih biblioteka, stavite u funkciju bez dodatnih troškova. Istovremeno, nećete se ljutiti ako vas podsetim da ni na jedan način vaše komentarisanje predloga, Nacrta predloga budžeta, odnosno rebalansa Zakona o budžetu koji će doći u ovu skupštinu, teško da može da bude tema ovog izveštaja. Ono što ja podržavam, spremnost i molim vas, koristite to savezništvo da svi zajedno, jer političke pozicije se menjaju, kada su u pitanju poslanici i to je potpuno razumljivo, ali da zajednički učinimo da što veći broj primera, tačnih nadležnosti, tačnih obaveza i jačanja efikasnosti onih koji nisu nezavisni kao vi, pre svega, različitih nivoa, izvršne vlasti, bude jasno i vidljivo građanima. Ja ću još jednom da se zahvalim na poslu koji ste do sada radili i na poslu koji ćete raditi. Istovremeno vas molim da u duhu one kritike, dozvolićete mi gospođo potpredsednice samo jednu rečenicu, jer ovlašćeni predstavnik nije koristio duže vreme. Vi se sećate one divne legende kada obućar dođe i kaže – pa ova slika, nisu dobro naslikane sandale, čuje ga slikar, antička je legenda, te ispravi, stvarno kako se vezuju sandale, dođe sutra obućar i vidi, oduševi se, jer je stručnjak, zanatlija i kaže – a bogami, ni kolena nisu najbolje nacrtana i haljina, a slikar koji je sve vreme prisutan, izađe i kaže – obućar da ne sudi iznad obuće. To je pravilo za koje se, pretpostavljam i vi zalažete i hajde da ga zajednički poštujemo i hvala svima koji su me saslušali.
Hvala. Gospodine Markoviću, u vezi sa vašom diskusijom, samo da vas podsetim na odredbe člana 238. st. 3. i 4, u radu na sednici nadležnog Odbora i sednici Narodne skupštine učestvuju predstavnici nezavisnog državnog organa čiji se izveštaj razmatra. Narodna skupština razmatra izveštaj nezavisnog državnog organa i izveštaj nadležnog Odbora sa predlogom zaključka, odnosno preporuke. Reč ima Saša Janković. Izvolite.
Hvala vam najlepše gospodine Markoviću. Kao i uvek vaše reči su pune neposrednih i posrednih značenja od kojih svako za mene ima veliku vrednost. Po pitanju učešća u raspravi, moram da kažem da sam više puta isticao potrebu da se poslanik Narodne skupštine prilagodi specifičnostima nezavisnih kontrolnih organa. Priznaćete, ne bi bilo fer ni korektno ako već prisustvujemo da ceo dan slušamo komentare na naše izveštaje, a da ne možemo ništa da kažemo tim povodom, da se slažemo. Ali, naravno, u pravu ste, bilo je situacija u kojima je možda trebalo da držim usta zatvorenija. Jednu bih istakao stvar koju ste vi pomenuli, potrebu da se ove stotine ili hiljade slučajeva koje razmatramo, da se publikuju na način da preventivni efekat bude mnogo veći. Jedna je od preporuka koju je jedan od nadležnih odbora predložio, što se tiče Zaštitnika građana, je da se naš Javni servis stavi u tu funkciju. Bilo bi zaista vreme, inače to u Austriji Ombudsman upravo radi, ima pola sata vremena od svake sedmice, u glavnom u udarnom terminu, da na način koji je prihvatljiv i za građane i za organe javne uprave, da na zanimljiv i na interesantan način prikaže određenu situaciju iz života koju je Ombudsman ustanovio kao problematičnu i da se na taj način edukativno i preventivno mnogo više uradi. To se nadam da će Narodna skupština usvojiti kao jedan od svojih zaključaka, a ja dodajem samo još jednom, pored edukativne i preventivne funkcije moramo i molim vas da insistiramo na tome da ustanovimo i odgovornost za one koji pored toga što su edukovani i što je sva prevencija urađena, ipak smatraju da su iznad zakona. Ali, hvala vam još jednom, svaka reč koju ste rekli za mene je više nego prihvatljiva.
Hvala. Reč ima Predrag Marković, replika. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, naravno da sam citirao član koji ste pročitali, nema potrebe da ga više puta citiramo i on jasno govori da u radu odbora, sednice učestvuju predstavnici, a naravno u odredbama koje se tiču načina rada odbora, kao i odredbama koje se tiču toka sednice, definisano je uzimanje reči. Ne želim drugačije da obrazlažem ovu repliku, samo zato što sam jasno rekao, a i gospodin Janković je sada podržao upravo moju želju da je dobro da se što više čujemo, ali je strašno važno da vodimo računa i o tome koji su to rizici, a pre svega koji su rizici po centralni posao, koji u ovom slučaju vi i gospođa Petrušić radite i po mojoj oceni, radite na primerene načine, a o tome je reč dala skoro jednoglasnim izborom, barem vas lično, upravo ova Narodna skupština. Još jednom, hvala svima, samo hoću da podstaknem jasnu definiciju, jer vi znate da najveći broj kršenja prava počiva upravo na tome što se upućuje na lažnu nadležnost ili na lažni metod građana, koji sa time ulazi u lavirint koji je skoro kafkijanski, a postojanje ovih organa i tela služi da iz toga građanina izvedemo.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da) Reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala puno, nemojte da brinete, neću dugo. Poštovana predsedavajuća, Zaštitniče građana, gospođo Petrušić, pre svega moram da napomenem da mi je jako žao što ste prisustvovali i jučerašnjem danu i današnjem danu i te s toga mogli da primetite da neretko, nažalost, Narodna skupština obično posle 15 ili posle 17 ili 18 časova pretvara u rijaliti šou, nije to ništa. U jednom momentu, videla sam Zaštitnika građana kako se drži za glavu, ali dobro. U svakom slučaju, mislim da ono što je danas i što smo trebali više vremena da posvetimo, to su svakako izveštaji koji su se nalazili na dnevnom redu i što je poražavajuće po sve nas koji sedimo ovde u ovom zakonodavnom telu, izveštaji o kojima se prvi put razmatra u parlamentu. Ne mogu da ne kažem i to da sam ja još juče bila spremna za raspravu o ovim izveštajima, kao što sam spremna i danas. To ste mogli da primetite, jer se nisam mrdala sa svoje klupe, da tako kažem, ali interesantno je da sam od strane onih kojima pripadam, opozicionih stranaka, okvalifikovana kao izdajnik, jer sam vam dala kvorum zato što sam želela da vi zapravo nešto i kažete o svojim izveštajima, ne samo da ćutite. Naravno, danas smo mogli ovde čuti i razne kvalifikacije. Neki su vas danas nazvali i prijateljima. Ja vas neću nazvati prijateljima, ne poznajem vas, ne družim se sa vama, ali ti isti prijatelji trebali su da znaju da juče, da su davali kvorum, ne daju kvorum za političkog neprijatelja, nego daju kvorum vama političkim prijateljima koji ste svoje izveštaje trebali da obrazložite, a onda ti isti prijatelji, uslovno rečeno prijatelji, jer dolazimo isto iz opozicije, mene kvalifikuju kao izdajnika, zato što zapravo hoću da dam podršku Zaštitniku građana i Poverenici za zaštitu ravnopravnosti, kako još imam smelosti da stavim karticu u svoju klupu, pa još nešto i usput da vam kažem? Naravno, u Danu za glasanje neću biti dugo, već sam obećala svima, podržaću naravno vaše izveštaje i smatram da upravo u takvom cilju i samo takvim tempom treba i da radite, jer smatram da ste poslednja brana ovog društva, jer ako se vi sami ne možete odbraniti od svega onoga što urušava, niko drugi ne može, nažalost. Hvala.
Hvala. Da li reč žele predstavnici predlagača možda? (Ne) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 1, 2. i 3. dnevnog reda. Završavamo sa radom za danas i nastavak rada je sutra u 10,00 časova.